1. Pravice žensk v Afganistanu
Predsednik. - -
Naslednja točka je razprava o šestih predlogih resolucij o pravicah žensk v Afganistanu.
Ana Maria Gomes
avtorica. - Gospod predsednik, spolna odzivnost je merilo dobrega vladanja povsod po svetu, toliko bolj pa v Afganistanu po več desetletjih trpljenja tamkajšnjih žensk. V Afganistanu ne more biti resničnega miru in obnove, če ne bo kot prednostna naloga upoštevano spoštovanje človekovih pravic žensk.
Šiitski družinski zakonik dovoljuje "posilstvo v zakonu", odobrava zakone med otroci in ženskam odreka pravico, da gredo od doma brez dovoljenja svojega moža. Človekove pravice in dostojanstvo žensk ne moreta postati žrtvi predvolilnih pogajanj z islamskimi fundamentalisti. Mednarodna skupnost, ki je navzoča v Afganistanu, mora veliko močneje pritisniti na predsednika Karzaija in afganistanske organe oblasti, naj zagotovijo ustrezne zakone, ki spoštujejo človekove pravice žensk, in politike, ki so zavezane izvajanju teh pravic in spoštujejo njihovo dostojanstvo.
Tako kot šiitski družinski zakonik je tudi odlaganje afganistanskega zakona o medijih, ki ga je že pred več meseci sprejel afganistanski parlament z dvotretjinsko večino, orodje predsednika Karzaija, s katerim še naprej nadzira državne medije, ki pred predsedniškimi volitvami pomenijo ključno propagando.
Mednarodna skupnost ne more dovoliti, da se to nadaljuje. Ta zakon je temeljnega pomena za zagotovitev svobode izražanja in medijske svobode v Afganistanu. Brez tega nič, kar počnemo v Afganistanu, ni vredno truda. Odločilnega pomena je, da se ukrepa v zvezi s tema dvema zakonikoma in da mednarodna skupnost zagotovi, da se bo afganistanska oblast držala svojih zavez, če uporabim njihov izraz, na področju človekovih pravic, in spoštovala še posebej pravice žensk.
Nickolay Mladenov
avtor. - Gospod predsednik, mednarodna skupnost je bila povsem zgrožena ob informaciji, ki nam je zdaj že vsem znana, o zakoniku, ki ga v Afganistanu pripravljajo o osebnem statusu šiitskih žensk. Grozljivo je verjeti, da lahko ima na začetku 21. stoletja država, ki želi postati demokratična in želi upoštevati svoje mednarodne obveznosti, zakonik, ki omejuje pravice žensk.
Kljub temu verjamem, da moramo biti v svoji razpravi in pri vsem, kar počnemo v zvezi z Afganistanom, zelo previdni glede načina, kako pristopamo k zadevam, ker je Afganistan država, ki je preživela nasilno, represivno versko diktaturo; podvržena je bila letom in desetletjem državljanske vojne; to je družba, v kateri so bili huje kakor stavbe poškodovani in uničeni ljudje.
V svojih sporočilih moramo biti zelo dosledni, vendar moramo biti obenem zelo previdni v načinu, kako ubesedimo ta sporočila. Afganistanske oblasti moramo pozvati, naj zakonik preučijo, ga revidirajo in zagotovijo, da je povsem skladen z mednarodnimi obveznostmi te države, kakor tudi z njeno ustavo.
Tega ne smemo uporabiti kot volilno priložnost zase tu, v Evropi, temveč kot nekaj, kar lahko posredujemo svojim kolegom in prijateljem v Afganistanu, da zagotovimo, da bodo zmožni izpolniti obveznosti, ki so si jih sami prostovoljno zadali.
V tem primeru moramo pomagati predsedniku Karzaiju in afganistanski vladi pri reviziji tega zakonika in zagotoviti, da bo v skladu z mednarodnimi obveznostmi in ustavo.
To je del našega dialoga in povsem neomajno moramo zahtevati, naj se ne sprejmejo nikakršni ukrepi, ki omejujejo pravice žensk.
Popolnoma se strinjam s tem, kar je pravkar povedala Ana Maria Gomes. Toda bodimo zelo previdni, kajti ko imamo opravka s tako travmatizirano družbo, je veliko bolj pomembno, kako so naša sporočila sprejeta tam, kakor kako svoja sporočila razumemo tukaj. Bodimo v tem zelo dosledni in pozovimo Komisijo in Svet, naj to sporočilo posredujeta vladi in oblastem v Afganistanu prek vseh naših programov pomoči.
Hélène Flautre
Gospod predsednik, sklepna deklaracija revizijske konference v Durbanu II, na kateri sodeluje Afganistan, je šele danes prišla do zaključkov o tem, da je nujno potrebno vsakršne oblike nasilja nad ženskami obravnavati kot kazniva dejanja, kazniva po zakonu, in o obsodbi kakršnega koli sodnega arzenala, ki temelji na diskriminaciji, tudi verski diskriminaciji.
Obenem Afganistan spodbuja zakonodajo, ki se nanaša izključno na šiitsko prebivalstvo in ki jasno izvaja diskriminacijo žensk na področju zakonske zveze, razveze, skrbništva otrok, dedovanja in dostopa do šolanja.
To je popolnoma shizofreno. Afganistan ne more v Kabulu zanikati nečesa, kar podpiše v Ženevi. Z udeležbo na konferenci Durban II je Afganistan sprejel trdno zavezo, da bo izkoreninil raznovrstno diskriminacijo. Zavoljo njegove verodostojnosti je nujno, da začne ukrepati takoj.
Z nepripravljenostjo za sprejetje te zakonodaje bi minister za pravosodje in predsednik izkazala voljo, da svojo državo zavežeta k doseganju skladnosti z njenimi obveznostmi na področju človekovih pravic.
Enakost med moškimi in ženskami jasno določajo afganistanska ustava in mednarodne konvencije, katerih podpisnik je Afganistan. Oblasti imajo dolžnost, da se na noben način ne vdajo ekstremizmu in da od tega ne odstopajo. Navsezadnje se s to zakonodajo odloča o prihodnosti neke družbe in afganistanska družba je že izrazila željo, da je ne bi več izključevali iz tovrstnih razprav.
Ženske demonstrirajo in si zaslužijo vso podporo in vso zaščito svoje države. Naloga oblasti je, da izpolnijo svoje obveznosti in pokažejo svojo sposobnost izpolnjevanja svojih zavez, naloga evropskih civilnih sil na tem ozemlju pa je, da jih podpirajo pri tej ambiciozni obnovi in jim dajejo zgled.
Ne pozabimo, da se zaradi dejanj nasilja, ki jih zagrešijo naše vojske, in zaradi dejstva, da vojna peha Afganistan v revščino, vrste skrajnežev le še polnijo.
Erik Meijer
avtor. - (NL) Gospod predsednik, v prid prisotnosti tuje vojske v Afganistanu sta predložena dva argumenta.
Prvi argument je samoobramba sveta zunaj Afganistana. Od leta 2001 so Združene države živele v strahu pred novimi katastrofami v primeru, da bi Al-Kaida uporabila ozemlje Afganistana za ponovno pripravo na napade. Tu gre torej za lastne interese drugih držav. Ta cilj je bil v veliki meri izpolnjen.
Drugi argument pa se nanaša na položaj ljudi v Afganistanu. To je bil namen, da bi jih osvobodili prisile in zaostalosti. Ta argument se nanaša na svobodo tiska, pravice verskih manjšin, pravice posameznikov in predvsem zaščito enakih pravic za ženske. Več let so v mednarodnih reportažah o Afganistanu prevladovale zgodbe o tem, kako dekleta spet hodijo v šolo, kako ženskam ni več treba nositi rute čez obraz, kako zdaj lahko živijo kot enakovredni državljani, neodvisno od svojih mož, in kako vedno več žensk vstopa v svet politike. Invazija je bila podobna feminističnemu projektu.
Vendar pa lahko vidimo, da so dogodki v Afganistanu bolj ali manj zrcalni odsev tistih v Čečeniji. Obe državi so vodile fundamentalistične islamske skupine, čemur želijo zunanje sile v obeh primerih narediti konec. V obeh primerih je bilo sklenjeno pošastno zavezništvo, eno s strani Američanov, drugo s strani Rusov, kar pomeni, da so bili v poskusu nadziranja posamezne skupine islamskih fundamentalistov sklenjeni sporazumi z drugimi islamskimi fundamentalisti. Končni rezultat je, da je bilo pri tem procesu žrtvovano prizadevanje za svobodo, ki je bilo pomembna utemeljitev za invazijo.
V Afganistanu so ženske vedno bolj prisiljene v položaj, v kakršnem so bile pod talibanskim režimom. Dekleta ne hodijo več v šolo in ženske izginjajo s političnega prizorišča. Zdaj obstaja celo zakon, ki zahteva od žensk, da se uklanjajo spolnim željam svojih mož, ne da bi pri tem lahko kakorkoli ugovarjale. To je enakovredno posilstvu. Medtem pa država tudi novinarjem zdaj grozi s smrtno kaznijo. To je slepa ulica. Evropa bi morala odkloniti vsakršno nadaljnjo podporo temu položaju.
Marco Cappato
avtor. - (IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v mednarodni skupnosti brez dvoma stavimo precej svoje verodostojnosti na dogodke v Afganistanu. Emmo Bonino, voditeljico moje politične stranke, so Talibani aretirali samo na podlagi njene prisotnosti v vlogi evropske komisarke in jo pridržali v priporu več ur prav zaradi njenega zavzemanja za zaščito pravic žensk.
Navkljub delitvi in različnim pogledom na oboroženi poseg in ne glede na izražena stališča ne moremo dopustiti, da se na ta način slabša položaj na področju pravic žensk.
Pred šestimi leti smo kot Nenasilna radikalna stranka organizirali satyagraho: nenasilno svetovno akcijo, ki zagovarja navzočnost žensk v vrstah ministrov afganistanske vlade. Danes je potrebna nova mobilizacija mednarodne skupnosti, da bi zagotovili ne samo zaščito pravic žensk, ampak tudi, da bi ženske imele polnopravno vlogo na najvišjih ravneh političnega in institucionalnega življenja.
Jasno moramo zagotoviti, da bo vsakršno naše sodelovanje z afganistansko vlado v znamenju previdnosti in opreznosti, k čemer smo tako ali tako že pozvali, vendar mora biti navzoča tudi kar največja trdnost namena, saj bi bilo res zmotno misliti, da bi bila nekakšna vrsta realpolitične usmeritve do fundamentalističnih strank zmožna na koncu doseči dolgoročni mir v Afganistanu, pa tudi v naših lastnih mestih in državah.
Bernd Posselt
v imenu skupine PPE-DE. - (DE) Gospod predsednik, pred 30 leti v času jeseni leta 1979 je ta ustanova sprejela prvo nujno resolucijo glede Afganistana, katere avtor je bil Otto von Habsburg, s katerim sem takrat delal. Nanašala se je na opozorilo pred grozečo sovjetsko invazijo na Afganistan, ki se je nato tudi v resnici zgodila nekaj mesecev pozneje.
Od tedaj je ta država preživela grozno zgodovino trpljenja in morali bi si zastaviti vprašanje: kaj je Afganistan? Prvič, z mnogih vidikov je to zelo starodavna plemenska družba, ki je ni mogoče katapultirati v 21. stoletje z enim samim nenadnim zamahom. Drugič, to je država, ki velik pomen pripisuje svoji neodvisnosti, ki jo je z velikanskimi napori zaščitila pred britanskim in ruskim imperializmom . Tretjič, to je država, ki je veliko pretrpela v 20. stoletju in je, kot posledica nekoliko vprašljivega posega - to povem dokaj odkrito - s strani zahodnih sil, trenutno v položaju, v katerem jo vodi predsednik, za katerega je veliko ljudi mnenja, da ni njihov.
To je zelo težaven zapleten položaj. Da bi se prepričal, da ne bo prišlo do nesporazuma, gospod Cappato ve, da ne sodim med tako imenovane "realpolitike", ne sklepam kompromisov, ko gre za človekove pravice. Brezkompromisno se moramo zoperstaviti temu zakonu in zatiranju žensk. Vendar pa moramo ravnati tako, da se nam bo uspelo izogniti temu, da bi dajali vtis, kot da je to nekakšna oblika zunanjega nadzora. Zato moram torej poiskati partnerje v tej večetnični družbi v Afganistanu in postopoma tam ustvariti sodobno družbo.
To pomeni, da moramo podpreti politični koncept za Afganistan, ne pa povsem militantne rešitve, kakor smo počeli doslej. Torej je treba zakonodajo revidirati. Pri tem ne sprejemamo nikakršnih kompromisov, saj za to državo plačujemo velike vsote, ker imamo tam prisotno vojsko. Vendar pa moramo to storiti na način, ki vključuje Afganistance in spoštuje njihovo dostojanstvo, in kot glavno prednostno nalogo to seveda vključuje - naj bo to nekaterim pogodu ali ne - dostojanstvo žensk.
Lissy Gröner
v imenu skupine PSE. - (DE) Gospod predsednik, v luči podpisovanja šiitskega družinskega zakonika, iz katerega je razviden prezir do žensk v Afganistanu, pozivam Komisijo, naj pravice žensk znova določi za osrednji del svoje strategije za Afganistan.
Novembra 2002 je Skupina socialdemokratov v Evropskem parlamentu pod mojim vodstvom poslala delegacijo v Afganistan, da bi zagotovila, da ženske niso izključene iz obnove države. Organizirali smo pogovore s predsednikom Karzaijem, številnimi predstavniki vlade, žensk in organizacij za človekove pravice, in deležni smo bili velike spodbude. Videti je bilo, da je mogoče doseči ozaveščenost na poti k varnosti, stabilnosti in blaginji za ženske, in to celo brez burke. Zdravstveni sistem, šolanje, usposabljanje in priložnost preživljanja samih sebe so bili po talibanskih običajih ženskam spet dosegljivi. Videti je bilo, da se izboljšuje njihova najvišja stopnja smrtnosti otrok na svetu. S svojim posredovanjem smo dosegli, da je bila v novo ustavo za prvi parlament, ki je bil izvoljen, vključena 25 % kvota žensk, in v svojo od vojne opustošeno državo se je vrnilo okoli štiri milijone beguncev.
Na žalost pa se je v zadnjih petih letih zgodilo bore malo. Zdi se, da opozorila organizacij za pravice žensk, kakršna je denimo medica mondiale, da je treba nasilje ustaviti, sploh niso bila upoštevana in na začetku aprila je radikalni islamistični Taliban v Kandaharju umoril vodjo kampanje za pravice žensk nemško-afganistanskega porekla Sitaro Achikzai. Prisiljeni smo bili ugotoviti, da so ustrelili še druge ženske, kot na primer policistko z najvišjim činom. Ne smemo sedeti križem rok in opazovati, kako se to dogaja, ne da bi kaj storili. Ozaveščanje državljanov je hudo ogroženo. Ustaviti moramo ta novi šiitski družinski zakonik.
Resolucija Evropskega parlamenta mora jasno in glasno izjaviti, da je treba zakonik črtati. Če to ne uspe, je ogrožena tudi mednarodna podpora Afganistanu, če ta ne bo spoštoval pravic žensk. Čaka ga bodisi prebujenje v mednarodno skupnost, ki spoštuje človekove pravice, ali pa nazadovanje v zatiranje s strani Talibanov. To je treba gospodu Karzaiju povedati jasno in glasno!
Ewa Tomaszewska
Gospod predsednik, glede spremembe zakonika, ki je bil uveden v Afganistanu, me najbolj vznemirja, da so ženskam odvzeli pravico do zdravstvene oskrbe. To je posledica prepovedi odhajanja zdoma brez dovoljenja moža, pa tudi prepovedi zdravniškega pregleda.
Afganistan je država, kjer sta kot posledica mnogih let državljanske vojne stanje bolnišnic in njihova oprema katastrofalna. Dostop do vode je oviran zaradi nastavljanja min. Poznavanje higiene in znanje o oskrbi manjših poškodb brez medicinske pomoči se ne prenašata več iz generacije v generacijo, kakor je bilo nekoč. Matere ne prenesejo na potomce dejstva, da je mogoče za kopanje otroka uporabiti kamilico zaradi njenega dezinfekcijskega delovanja. Vse prepogosto so bile matere preprosto umorjene. Poleg tega dramatičnega položaja ima lahko oviranje dostopa do zdravnika ali zdravstvene ustanove katastrofalne posledice za celotno generacijo. Morali bi stremeti k rešitvi tega problema, kulturnim razlikam navkljub.
Bastiaan Belder
v imenu skupine IND/DEM. - (NL) Nek pregovor v moji državi se glasi, da "papir lahko počaka", kar ponazarja razkorak med vzvišenimi ideali in predpisi na eni in vsakodnevno resničnostjo na drugi strani. Če ta pregovor uporabimo za pravice žensk v Afganistanu, dobimo šokantno podobo.
Skupna resolucija se upravičeno sklicuje na afganistansko ustavo in mednarodne sporazume, ki jih je ratificiral Kabul, od katerih vsi zahtevajo enake pravice za moške in ženske ter enakost med spoloma pred zakonom. Resnični položaj žensk v Afganistanu pa kljub temu pripoveduje drugačno zgodbo. Če povzamemo, lahko položaj afganistanskih žensk, grobo rečeno, opišemo v 12 kratkih točkah, namreč povprečna pričakovana življenjska doba 44, visoka stopnja smrtnosti ob porodu otroka (1 600 na 100 000 porodov otrok), le 14 % vseh žensk, starejših od 15 let, zna brati, nizek status, ker so ženske lastnina moških, pogosto in rastoče število groženj in ustrahovanja žensk v javno izpostavljenih vlogah, vključno z umori, komaj kaj zaščite afganistanskih organizacij za pravice žensk s strani lokalnih oblasti ali tujih čet pred načrtovanimi napadi, družina je tista, ki v glavnem odloča o tem, ali bodo dekleta deležna šolanja, nenehni napadi na dekliške šole - novembra 2008 je bilo na primer pohabljenih osem šoloobveznih deklet in štiri učiteljice v mestu Kandahar, ko so jim Talibani v obraz brizgnili kislino, neprestana grožnja spolnega nasilja v zakonski zvezi in zunaj nje, približno 57 % vseh deklet se mora poročiti pred svojim 16. rojstnim dnevom, zločini nad ženskami skoraj nikoli niso prijavljeni iz strahu pred povračilnimi dejanji družine, plemena, storilcev ali celo policije, in samopohaba ter celo samomor, ki ju storijo afganistanske ženske zaradi svojega brezupnega položaja.
Ta zaskrbljujoča podoba položaja afganistanskih žensk, ki je le vrh ledene gore, poudarja dokončno potrebo po tem, da resničnost pravnega statusa afganistanskih žensk na papirju spremenimo v prednostno nalogo nacionalne, mednarodne, toda tudi evropske politike.
Charles Tannock
Gospod predsednik, novi afganistanski zakon, ki v praksi legalizira "posilstvo v zakonu", pa tudi prisilni zakon za šiitske ženske, predstavlja grožnjo, da država zapade nazaj v srednjeveške čase vladavine Talibanov. Zagotovo je zaradi te zakonodaje, kar zadeva sodobnost in spoštovanje pravic žensk, težje ločevati med izvoljeno afganistansko vlado in talibanskimi teroristi, proti katerim se bori.
Zakonodaja tudi otežuje utemeljitev množične vojaške in finančne pomoči mednarodne skupnosti Afganistanu. Počutim se zelo nelagodno glede vojakov iz lastne države, Združenega kraljestva, ki umirajo med obrambo vlade, ki preveč podlega ekstremističnim in mračnjaškim zamislim.
V svoj zagovor je predsednik Karzai dejal, da bo ta zakonodaja razveljavljena, vendar je bil potreben velik mednarodni pritisk, vključno s to resolucijo našega Parlamenta, da smo prišli do te stopnje. Razveljavitev te zakonodaje poleg tega ne bi smela zasenčiti dejstva, da ženske v Afganistanu še naprej vsak dan trpijo zaradi pomanjkanja šolanja, krivic in diskriminacije. Še vedno nas čaka zelo dolga pot, da Afganistan v celoti pripeljemo v sodobni svet in poskrbimo, da izpolni svoje zavezujoče mednarodne obveznosti.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Gospod predsednik, kljub dejstvu, da je Afganistan podpisnik Konvencije o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk in da je vlada predsednika Karzaija z uredbo določila enakost moških in žensk pred zakonom in ženskam zajamčila četrtino sedežev v afganistanskem parlamentu, so afganistanske ženske še vedno obravnavane kot drugorazredni državljani v lastni državi.
Po mnenju mnogih afganistanskih fundamentalistov ženska sodi domov, ne pa v šolo ali službo. Primer za to je zakon, ki sta ga nedavno sprejela oba doma afganistanskega parlamenta in ki ga je podpisal predsednik, navaja pa, da imajo ženske pravico, da gredo od doma, študirajo, vložijo prijavo za službo ali prejmejo zdravstveno oskrbo samo s privolitvijo moža ali očeta. Poleg tega zakon dodeljuje zakonito skrbništvo nad otroci izključno očetom in dedom. Na srečo ta zakon še ni začel veljati. Kot posledica številnih protestov, tako v Afganistanu kot iz tujine, je bil osnutek zakona posredovan afganistanskemu Ministrstvu za pravosodje, da se lahko preveri skladnost besedila z ustavo.
Evropski parlament bi moral jasno zahtevati, da afganistanske oblasti prekličejo ta zakon, ki je brez vsakega dvoma v nasprotju s Konvencijo o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk. Poleg tega bi morali jasno pozvati afganistansko pravosodno ministrstvo, da odpravi vse druge zakone, ki uvajajo diskriminacijo žensk. Evropska unija kot skupnost mora izraziti podporo vsem tistim, ki se borijo za pravice žensk v Afganistanu, da ne dovolimo uničenja vsega, kar je bilo na tem področju doseženo doslej.
Anna Záborská
- (SK) Rad bi se iskreno zahvalil predsedniku Hansu-Gertu Pötteringu, ker je upošteval mojo prošnjo in vključil to točko med nujne resolucije te seje.
Žensko dostojanstvo je neločljiv del ženske osebe. Treba ga je spoštovati v partnerskih odnosih in v družini, zavedanje tega pa bi morale spodbujati vse družbe. Mlade ženske morajo imeti možnost svobodnega in avtonomnega odločanja. Ne moremo sprejeti obstoječega položaja v Afganistanu. Diskriminacija žensk je kršitev temeljnih človekovih pravic, ki žensko ponižuje in uničuje njeno individualnost.
Naša politika mora biti konceptualna, vendar nedvoumna. Ne moremo na eni strani dovoliti predsedniku Karzaiju, da govori v Evropskem parlamentu, in na drugi strani sprejeti, da se v tej državi sprejema zakonodajo, ki krši temeljne človekove pravice.
Corina Creţu
(RO) Seveda nas vse zadeva, da naj bi bila v Afganistanu pravkar sprejeta zakonodaja, ki dovoljuje diskriminatorno in sramotno obravnavo žensk v družini in družbi. Ta dokument grobo nasprotuje načrtu, kakršnega spodbujamo v Afganistanu, toliko bolj zaradi tega, ker je večina držav članic Nata naznanila, da bodo stopnjevale prizadevanja za vnos stabilnosti v Afganistan. Vojaški vidik mednarodne prisotnosti v tej državi je gotovo zelo pomemben, morda celo odločilen, toda ta udeležba ne pomeni samo zagotavljanja miru in vlaganj v infrastrukturo, temveč gre tu za veliko bolj zapleten projekt: za modernizacijo afganistanske družbe.
Za koga gradimo šole, ko pa so afganistanska dekleta žrtve diskriminacije in jim ni dovoljen dostop do šolanja? Nihče seveda ne domneva, da bi morala biti nova afganistanska družba kopija zahodnih družb, toda ne moremo si dopustiti, da bi zamižali pred zlorabami in kršitvami človekovih pravic v imenu spoštovanja lokalnih kulturnih identitet. Zato menim, da je dolžnost evropskih institucij, da posredujejo predsedniku odločno sporočilo ...
(Predsednica je prekinila govornico)
Paul Rübig
(DE) Gospod predsednik, komisar, gospe in gospodje, Afganistan je imel težko zgodovino. Menim, da družine v tej državi še posebej držijo skupaj in da ima ženska v družini pomembno vlogo. Torej je zelo pomembno predvsem spodbujati gospodarski razvoj in še posebej podporo malim in srednje velikim podjetjem.
Seveda je potrebna tudi moderna infrastruktura, da omogoči boljši razvoj države. Menim, da bi lahko prav infrastrukturni projekti pomagali vzpostaviti večje vzajemno razumevanje v tej državi in da bi se lahko tukaj tudi prek agencije za informacijsko in komunikacijsko tehnologijo počasi razvil nov pogled na svet, pri tem pa bi država v celoti ohranila svojo identiteto.
Antonio Tajani
Gospod predsednik, gospe in gospodje, zakonodaja o človekovih pravicah za šiitsko skupnost v Afganistanu je upravičeno pritegnila veliko pozornosti.
Pozorno spremljamo politične premike v praksi s pomočjo naše delegacije in s posebnim predstavnikom Evropske unije ter predstavniki držav članic.
Seveda spoštujemo neodvisnost zakonodajnega postopka v Afganistanu, zlasti ko gre za ustavo, ki v resnici določa možnost, da se lahko po členu 131 zakonodaja nanaša izključno na šiitsko skupnost. Ne glede na to pa smo skupaj s partnerji podprli pristop k nekaterim členom te zakonodaje, za katere bi težko rekli, da so združljivi z afganistansko ustavo ali mednarodno zakonodajo, katere podpisnik je Afganistan.
Evropska unija je zato afganistanski vladi 12. aprila posredovala svojo pripombo. V pripombi smo posebej opomnili vlado na njene obveznosti glede mednarodnih konvencij o državljanskih in političnih pravicah, diskriminaciji žensk in pravicah otrok
Poudarili smo, da bo predlagana zakonodaja v veliki meri preprečila ženskam v celoti uživati njihove pravice in po poštenih kriterijih sodelovati v gospodarskem, socialnem, kulturnem, civilnem in političnem življenju afganistanske družbe.
Verjetno je, da bosta mednarodni odziv in odziv afganistanske civilne družbe prispevala k odločitvi afganistanske vlade, da zakonodajo posreduje nazaj pravosodnemu ministru v splošno revizijo, ki pa se bo predvsem osredotočala na obveznosti Afganistana glede na mednarodno pravo. Samoumevno je, da bo to revizijo v celoti opravila afganistanska vlada. Glede na politično ozadje te države je ključnega pomena, da njena vlada v celoti prevzame odgovornost v okviru zakonodajnega in institucionalnega postopka.
To revizijo bomo zelo pozorno spremljali s pomočjo naših mednarodnih partnerjev, pa tudi v kontekstu vaše podpore institucionalni reformi sodnega sektorja.
Predsednik
Razprava je zaključena.
Glasovanje bo potekalo danes ob 12.00.
Pisne izjave (člen 142)
Toomas Savi  
v pisni obliki. - Gospod predsednik, vsako človeško bitje ima pravico do humanega življenja, kar pomeni, da nobena oseba ne sme biti diskriminirana na kakršni koli podlagi, vključno s spolom. Na žalost so človekove pravice, ki so za nas Evropejce samoumevne, široko kršene v različnih državah po svetu.
Od strmoglavljenja Talibanov se je položaj v Afganistanu izboljšal, vendar pa v resnici ni prišlo do velikih pozitivnih premikov na področju človekovih pravic. Nenehne kršitve proti ženskam so absolutno nesprejemljive in zelo pomembno je, da Evropska unija pritisne na afganistansko vlado, da bi bilo ta položaj mogoče obvladati. Celo bolj nezaslišano kot več kontroverznih zakonov o enakosti moških in žensk pa je, da moški v očeh mnogih še vedno veljajo za večvredne od žensk v afganistanski družbi kot taki. Zato mora Evropska unija podpreti kampanje za ozaveščanje, ki promovirajo enakost med spoloma in človekove pravice.
