1. Iran: Sagen om Roxana Saberi
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om seks beslutningsforslag om Iran: Sagen om Roxana Saberi.
Tunne Kelam
Fru formand! Iran er berygtet for sin menneskerettighedssituation, hvilket blev bemærket i går under forhandlingen om menneskerettighedssituationen i verden.
I dag behandler vi sagen om journalisten Roxana Saberi, der i en retssag for blot tre uger siden blev idømt otte års fængsel for såkaldt spionage. Fru Saberi havde ikke adgang til sin advokat i mere end en måned. Hun havde ingen chance for en fair eller gennemsigtig retssag, fordi den blev afholdt for lukkede døre. Hun sultestrejkede i mindst to uger. Hun har nu afsluttet sultestrejken, men hendes helbredstilstand er meget usikker.
Vi er derfor samlet i dag for at sende et budskab til de iranske myndigheder om, at vi klart fordømmer den iranske revolutionsdomstols dom fra den 18. april 2009, og at vi anmoder om en øjeblikkelig og betingelsesløs løsladelse af fru Saberi, fordi retssagen blev afholdt for lukkede døre uden domstolsbehandling.
Jeg vil gerne tilføje, at Iran er berygtet for sine omfattende og systematiske offentlige henrettelser ved stening eller hængning - også af ungdomskriminelle. Det er også en del af vores budskab.
Erik Meijer
Fru formand! To et halvt minut. Vi har haft mange forhandlinger om Iran i de seneste fem år. Min gruppe har forståelse for revolutionen sidst i 1970'erne, ikke fordi vi har noget slægtskab med datidens religiøse ekstremister, men fordi den tidligere regering under ledelse af Pahlevi-familien ikke repræsenterede befolkningen. Den daværende regering overlevede kun på grund af sine nære forbindelser med USA og Europa.
Fordi den forrige regering under ledelse af premierminister Mossadeq, der havde nydt bredere folkelig opbakning, var blevet fjernet som følge af udenlandsk pres, var den store andel af befolkningen, der var modstandere af regeringen, ekstremt kritisk over for Vesten. Man opfattede ikke Vesten som en allieret i kampen for demokrati og fremskridt, men som en kolonialistisk profitmager og undertrykker.
Nu om stunder er der ikke længere tvivl om, at magten er faldet i hænderne på grupper, der ikke kun søger konflikt med USA og Israel, men som også er utrolig konservative, intolerante og udemokratiske. De undertrykker deres egne borgere, de har fået domstolene og hæren under de religiøse fanatikeres faste greb, og de forhindrer vælgerne i at stemme på folk med mere moderate synspunkter. Kvindernes samt de etniske og religiøse mindretals rettigheder er skubbet til side, og der foretages ofte offentlig dødsstraf på den mest grusomme måde for at undertrykke afvigende opførsel.
Desuden kan oppositionsaktiviteter i Iran resultere i tilbageholdelser. Oppositionsmedlemmer, der er flygtet til udlandet, forfølges og miskrediteres af regeringer, medier og den offentlige mening i de lande, hvor de nu bor. Det kan ses på deres forsøg på at anbringe den eksilramte opposition på en liste over terrororganisationer samt på deres forsøg på at lukke Ashraf-flygtningelejren i Irak. For nylig talte Europa-Parlamentet med rette imod disse to praksis.
(Formanden fratog taleren ordet)
Paulo Casaca
Fru formand! Den 1. maj, der er en festdag for os i Vesten, er desværre fortsat en kampdag i Iran. I år blev den ikke kun markeret med den sædvanlige brutale undertrykkelse af de iranske arbejdstageres demonstrationer, men også med henrettelsen af en ung 17-årig kvinde ved navn Delara Darabi, der var dømt for en forbrydelse, skønt alt tydede på, at hun ikke havde begået den.
Ifølge Amnesty International fortalte denne unge kvinde dagen før henrettelsen sin mor om sine fremtidsplaner i forventning om, at den enorme kampagne for hendes frigivelse ville bære frugt.
Delara Darabi en endnu en martyr for den religiøse fanatisme i lighed med så mange andre, hvis henrettelser vi har fordømt her i Europa-Parlamentet.
Menneskerettighedsorganisationer har også i denne uge bekræftet de oplysninger, som Det Nationale Modstandsråd i Iran den 1. maj offentliggjorde om steningen i Lakanfængslet af en mand, der var anklaget for utroskab, ligesom de har bekendtgjort en nært forestående stening af en anden mand i Gilanprovinsen, hvilket atter har gjort det formodede iranske moratorium om denne barbariske praksis til skamme.
Ifølge Tire as Mãos de Caim - der er en bevægelse, som kæmper for dødsstraffens afskaffelse - er Iran det land, der har det højeste antal henrettelser pr. indbygger i hele verden. Så sent som her til morgen blev fire mennesker henrettet i Evinfængslet, mens yderligere otte blev henrettet i Taibadfængslet den 2. maj.
Fængsling af statsborgere fra tredjelande som f.eks. amerikaneren Roxana Saberi er også almindelig praksis for at afpresse andre lande til at give diplomatiske indrømmelser.
I denne henseende er kommentaren fra Tire as Mãos de Caims sekretær, Sergio D'Elia, utrolig relevant, og den fremhæver det vigtigste punkt om, at mullahregimets brutalitet ikke kun er det iranske fundamentalistiske regimes ansvar. Europæiske regeringer indvilliger heri med deres tavshed, tolerance og konstante ønske om at tilfredsstille, og de ligger under for den iranske politiske og kommercielle afpresning. Regimet i Teheran truer hele verdens samt tydeligvis sine egne borgeres fred og sikkerhed gennem handlinger, der er praktiseret i årtier. I stedet for at tage hensyn til det, gør Europa Iran til løsningen på Mellemøstens problemer, hvor det faktisk er det største problem.
Ved denne min sidste lejlighed til at tale i Europa-Parlamentet vil jeg opfordre dem, der er til stede ved det næste møde, til ikke at overlade iranerne til deres fangevogtere og Mellemøstens befolkning til den religiøse fanatismes afgrund.
Marios Matsakis
Fru formand! Jeg vil ikke gentage det, der allerede er blevet sagt om det ubarmhjertige iranske teokratiske regime. Jeg er helt enig heri, men jeg vil gerne nærme mig emnet fra nogenlunde samme vinkel som min kollega hr. Mayer, der netop har forladt mødesalen.
Iran er et land med tusindvis af års civilisation og kultur, men i dag befinder det sig i en sørgelig forfatning med hensyn til demokrati, borgerlige rettigheder og retfærdighed. Nogle af landene i Vesten er ikke uden skyld i denne situation. Lad os ikke glemme, at regeringerne i f.eks. USA og Storbritannien i årevis støttede og bevæbnede den iranske shahs velkendte monstrøse diktatur og sikrede dets forbliven ved magten. Da shahen endelig blev væltet af en folkelig opstand, var det uundgåeligt, at islamiske ekstremister slog rod i frugtbar jord og dyrkede hadet mod Vesten.
Så fulgte den urimeligt aggressive opførsel fra flere på hinanden følgende amerikanske regeringer samt drastiske sanktioner, der kun skabte yderligere lidelser hos den brede iranske befolkning og forværrede dens fjendtlige følelser over for Vesten. Forhåbentlig vil den nye amerikanske præsident, hr. Obama - der har vist tegn på, at han ønsker at kæmpe med hjernen i stedet for næverne, sådan som den tidligere præsident, hr. Bush, gjorde med meget ringe held - give fornyet håb om en forbedring af den iranske befolknings situation samt dennes forbindelser med Vesten.
En sådan fremgangsmåde vil hjælpe de almindelige iranske borgere med at forstå, at Vesten ønsker at være deres ven og ikke deres fjende, og med tiden vil den iranske befolkning selv vælte det islamistiske fundamentalistiske regime, der på udemokratisk vis kontrollerer borgernes liv og tilføjer dem store lidelser, sådan som det fremgår af dagens forhandling.
Ewa Tomaszewska
Fru formand! Den 32-årige journalist Roxana Saberi, har både amerikansk og iransk statsborgerskab samt afgangseksamener fra adskillige universiteter i USA, Det Forenede Kongerige og Iran. Hun arbejdede som journalist i Iran og fortsatte hermed efter udløbet af sin akkreditering, og hun blev arresteret og idømt otte års fængsel på grund af falske anklager om at spionere for USA. I protest mod de falske anklager og den manglende retfærdige rettergang gik hun i sultestrejke. Hun er stærkt afmagret. Hun begyndte at drikke sukkerholdigt vand, mens hun var under lægebehandling, og hun har nu afsluttet sultestrejken og afventer svar på sin appel. Hendes liv og helbred er fortsat i fare.
Iran er kendt for sine meget strenge straffe og offentlige henrettelser - også af mindreårige. Vi kræver, at fru Saberi skal løslades. Vi henstiller til, at hun får en retfærdig rettergang. Efter min mening bør det internationale samfund presse Iran til at standse disse meget strenge praksis.
Laima Liucija Andrikienė
for PPE-DE-Gruppen. - (LT) Fru formand! Vi taler om den amerikansk/iranske journalist Roxana Saberi, der arbejdede for ABC Radio, BBC og det sydafrikanske fjernsyn. Hun gik i sultestrejke, efter at hun blev anklaget for spionage og idømt otte års fængsel. Hun var meget svag, da hun den 1. maj blev overført til fængselshospitalet. Vi ved, at hun i fem uger blev nægtet adgang til en advokat. Hendes rettergang var hverken retfærdig eller gennemsigtig.
I går bekendtgjorde BBC, at appeldomstolen vil behandle Roxana Saberis ankesag den 12. maj, men at den også vil finde sted for lukkede døre. Vi fordømmer den iranske revolutionsdomstols ubegrundede afgørelse vedrørende Roxana Saberi. Jeg finder det desuden meget vigtigt endnu en gang at opfordre den iranske regerings institutioner til at overholde bestemmelserne i alle de internationale menneskerettighedsinstrumenter, som Iran har ratificeret, og i særdeleshed den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder samt verdenserklæringen om menneskerettigheder, der begge garanterer retten til en retfærdig rettergang.
Justas Vincas Paleckis
for PSE-Gruppen. - (LT) Fru formand! På denne smukke forårsdag, der er sidste dag i denne mandatperiode, ville det være rart at håbe, at spørgsmålet om menneskerettighedskrænkelser en skønne dag ikke længere vil være på Parlamentets dagsorden, og at vi ikke længere skal diskutere det i denne smukke mødesal. Det er desværre blot en illusion, og i dag er vores dagsorden som altid overfyldt, og den indeholder endda ikke en gang alle de smertelige sager fra forskellige lande rundt omkring i verden.
Det er ikke første gang, vi har diskuteret Iran under denne plenarforsamling. Denne gang handler det om den ulovlige fængsling af Roxana Saberi. Hun blev først arresteret for en tilsyneladende mindre lovovertrædelse - for at købe vin - skønt det i Iran er en lovovertrædelse. Så blev hun imidlertid anklaget for at arbejde som journalist uden officiel akkreditering, hvilket senere førte til anklager om spionage for USA. Den iranske regering organiserede en endags retssag for lukkede døre uden vidner eller konkrete offentligt erklærede anklager.
Det er ikke første gang, at den iranske regering har trampet på menneskerettigheder, sat folk ulovligt i fængsel og afsagt domme, der er i strid med internationale standarder. Henrettelsen af Delara Darabi samt tilbageholdelsen af journalisten Maryam Malek og forkæmpere for arbejdstagernes rettigheder er blot nogle få eksempler. Vi må erkende, at de iranske fundamentalister fortsat organiserer politiske rettergange i et forsøg på yderligere at intimidere fritænkere. Det er beklageligt, at Iran på denne måde fortsætter sin selvisoleringspolitik og nægter at udnytte initiativer fra det internationale samfund og den nye amerikanske regering til at normalisere forholdene.
Jeg har altid sagt, at dialog og gensidig forståelse er bedre end konfrontation, men denne gang foreslår jeg, at vi reagerer på en meget streng og hård måde i denne sag, og at vi forlanger, at det iranske regimes domstol overholder alle internationale standarder.
Struan Stevenson
(EN) Fru formand! Fængslingen af journalisten Roxana Saberi på baggrund af falske spionanklager er skammelig og endnu en rystende forbrydelse på den lange liste over det fascistiske Teheranregimes kriminelle misbrug.
Som Paulo Casaca sagde tidligere, førte bødlerne i fredags en 23-årig pige fra hendes celle til galgen uden først at lade hende se sine forældre. De hængte Dilara Darabi for en forbrydelse, hun nægtede at have begået som 17-årig.
Det er det, man kalder retfærdighed i Iran. Den middelalderlige tortur og henrettelse af kvinder - selv gravide kvinder - og børn er hverdagskost. Menneskerettighedskrænkelser hører til de daglige livsvilkår, og ikke desto mindre findes der mennesker her i Europa-Parlamentet, der støtter dette fordærvede og onde regime, og ligesom de europæiske virksomheder, der fortsat gør forretninger med Iran, har de også lukket øjne og ører for de undertryktes skrig. De og de brutale mullaher burde skamme sig. De bør lære af historien. Ethvert fascistisk regime er dømt til fiasko. Frihed og retfærdighed vil altid sejre over ondskab.
Erik Meijer
(NL) Fru formand! Min oprindelige taletid blev urimeligt afbrudt, da den nærmede sig grænsen på toethalvt minut, men konklusionen på min argumentation var, at man ikke kan skabe forandring gennem interventioner eller andre former for militær vold. Det var præcis denne tilgang, der tidligere førte til det nuværende regimes fødsel. Hvis man truer Iran med udenlandske interventioner, vil mange af de iranere, der hader den nuværende regering, faktisk støtte regeringen for at forsvare deres fædreland.
Vi må imidlertid heller ikke gå over i den anden grøft. Det er forkert at søge samarbejde med dette regime i troen på, at den nuværende gruppering vil forblive ved magten på permanent basis, eller at det vil gavne den europæiske energiforsyning at støtte stabiliteten i dette land. Man kan kun skabe forbedringer ved at forsvare menneskerettigheder og støtte den demokratiske opposition. Det vil også omfatte den form for forbedring, der vil gavne det offer, der har været genstand for denne forhandling.
Christopher Beazley
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne støtte min kollega hr. Struan Stevenson - selvom han er skotte.
Som vi alle ved, var Persien en af de store civilisationer på vores kontinent og i denne verden. Mange iranere er pæne og ordentlige mennesker. Struan talte fra hjertet, og han har ret. Intet menneske dræber kvinder og børn og lever længe nok til at prale med det. Hvad skal vi gøre? Vi er kun medlemmer af Europa-Parlamentet. Vi kan kun råbe i raseri mod denne form for brutalitet og grusomhed.
Min eneste konklusion er den, at vi skal støtte disse demokratiske og civiliserede irakere og samarbejde med dem om at skaffe de gode iranske borgere en anstændig, humanitær og civiliseret regering og få morderne dømt.
Leonard Orban
Fru formand! Kommissionen følger nøje sagen om fru Roxana Saberi inklusive forberedelserne af appelsagen, der starter først i næste uge. Kommissionen er bekymret for fru Saberis helbred, der er svækket efter den sultestrejke, som hun ifølge hendes far startede, efter at Teherans revolutionsdomstol idømte hende otte års fængsel for spionage.
Efter Kommissionens mening opfyldte fru Saberis rettergang bag lukkede døre ikke de krævede minimumsstandarder for en retfærdig og gennemsigtig rettergang. Kommissionen støttede fuldt ud den erklæring, som det tjekkiske formandskab for Rådet udstedte om fru Saberis sag den 22. april 2009. Vi håber, at den iranske domstol straks vil sikre en retfærdig og gennemsigtig appelsag med alle de garantier der kan gives ifølge den iranske lovgivning.
Kommissionen er meget bekymret over den stadige forringelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder i Iran. Den nylige henrettelse af fru Delara Darabi, der blev hængt den 1. maj for en forbrydelse, som hun angiveligt begik som mindreårig, er endnu en bekræftelse på den triste situation. Også i dette tilfælde udsendte EU en stærk fordømmelse af henrettelsen.
Kommissionen har gentagne gange - og vil fortsat gøre det - kraftigt opfordret de iranske myndigheder til at leve op til deres internationale forpligtelser vedrørende menneskerettigheder, herunder også den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og verdenserklæringen om menneskerettighederne. Kommissionen finder det helt afgørende at forbedre menneskerettighedssituationen i Iran for at forbedre den politiske dialog og samarbejdet med Iran i den nærmeste fremtid.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter afslutningen af forhandlingen.
Skriftlige indlæg (artikel 142)
Glyn Ford  
Domsfældelsen af Roxana Saberi den 18. april 2009 for spionage fandt sted, uden at hun havde haft adgang til en advokat og på basis af en rettergang, der hverken var retfærdig eller gennemsigtig.
Jeg er ikke naiv. USA er involveret i spionage, men hvis Roxana Saberi var spion, gjorde de iranske myndigheder intet for at overbevise nogen herom. Retssagens partiskhed og manipulation over for den anklagede var en parodi på enhver retfærdighedssans.
Jeg kan kun glæde mig over beslutningens krav om, at Roxana Saberi straks skal frigives, fordi retssagen fandt sted bag lukkede døre uden en passende retslig procedure og med manglende overholdelse af internationale normer.
