Kinesisk politik og dens virkninger for Afrika (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Ana Maria Gomes for Udviklingsudvalget om Kinas politik og dens indvirkning i Afrika.
Ana Maria Gomes
ordfører. - (PT) Hr. formand! Kinas uhæmmede søgen efter olie, naturressourcer og nye markeder i Afrika skaber bekymring for følgerne af Kinas stadig større tilstedeværelse på dette kontinent og de respektive konsekvenser for de europæiske politikker. Europa må ikke begynde at belære Kina baseret på frygt, og vi har heller ikke råd til at deltage i en principløs konkurrence, hvor vi undgår metoder og kriterier, der er i Beijings egen interesse. Både Europa og Kina har pligt til at bidrage til at nå millenniumudviklingsmålene: fattigdomsbekæmpelse og konfliktløsning i Afrika. Begge parter må erkende, at kun ved at fremme bæredygtig udvikling og god regeringsførelse kan deres egne interesser og investeringer være bæredygtige og opfattes som legitime i Afrika.
I denne betænkning har vi forsøgt at analysere Kinas tilstedeværelse i Afrika på en objektiv måde, hvor man både tager højde for positive og negative indvirkninger. Baseret på forskellige specifikke anbefalinger om konkrete foranstaltninger findes der to centrale politiske budskaber: For det første skal EU komme med et koordineret svar på de udfordringer, som Kinas påståede "ingen-bånd-politik" giver. Dette svar skal være baseret på europæiske principper. EU skal holde fast i sin politik for udviklingssamarbejde, navnlig med hensyn til betingelser vedrørende menneskerettigheder. Dette skyldes, at der ikke kan være tale om god regeringsførelse uden respekt for menneskerettigheder og uden god regeringsførelse, og det retsstatsprincip det indebærer, og der kommer ingen bæredygtig udvikling i Afrika eller i nogen anden del af verden. For det andet skal Europa inddrage Kina i diskussionerne om deres respektive politikker i Afrika, men et sådant samarbejde må naturligvis ikke foregå hen over hovedet på afrikanerne. Dette tresidede engagement kræver hensigtsmæssig støtte til den rolle, som afrikanske institutioner som Den Afrikanske Union, NEPAD, andre regionale institutioner samt regeringer og nationale parlamenter kan spille. Derfor skal Europa øge sin støtte til at styrke det civile samfund i Afrika for at styrke de respektive regeringers ansvarlighed.
I denne betænkning anbefaler vi, at EU ikke forpasser muligheden for at tale åbent med Kina eller om Kina i Afrika, navnlig, når dette betyder privat eller offentlig kritik. Kina ønsker at blive betragtet som en ansvarlig aktør i Afrika, men landet anvender ofte retorikken med ikkeindblanding for at forsøge at retfærdiggøre uacceptable handlinger som landets fortsatte eftergivenhed over for den sudanesiske regering, hvor man blokerer udsendelsen af en fælles styrke fra FN og Den Afrikanske Union - som skulle have været til Darfur for længe siden - eller den senere og utilstedelige levering af våben til Mugaberegimet om bord på et fartøj, som Zimbabwes nabolande - med fuld ret - forhindrer i at losse våbnene. I virkeligheden har alt, hvad Kina gør i Afrika, politiske følger, enten positive eller negative.
Desuden viser Kina, at landet er en pragmatisk magt, der lærer hurtigt. Derfor er det vigtigt, at Europa bliver ved med at forsøge at komme igennem til Beijing og fortælle, at det, der forventes af et permanent medlem af FN's Sikkerhedsråd som Kina, rent faktisk er et bidrag til at fremme FN's principper og mål.
I denne betænkning foreslår vi, at EU skal tilskynde Kina til at intensivere sin deltagelse i multilaterale donormøder og indføre specifikke internationalt accepterede kriterier og retningslinjer for gennemsigtighed i forbindelse med støtten, udvindingsindustrien, regeringsførelse, miljøbeskyttelse, arbejdsmarkedsrettigheder osv. med henblik på at sikre, at landet virkelig bidrager til fattigdomsbekæmpelse, millenniumudviklingsmålene samt fremme af fred og sikkerhed i Afrika.
Men Europa skal også se sig selv i spejlet og tage ved lære af sine egne fejl og mangler med hensyn til Afrika. Medlemsstaterne skal skabe resultater med hensyn til løfterne vedrørende den officielle udviklingsbistand og begrænsning af støtten, og de mål, der skal nås, vil kun bidrage til at fremhæve Kinas resultater med hensyn til at stille hurtig finansiering til rådighed for Afrika. Europa er nødt til at forbedre effektiviteten af sin bistand og sikre, at der er konsekvens mellem de forskellige politikker, og dette indebærer, at vi ikke længere vender det blinde øje til de forbrydelser, der begås af visse undertrykkende regimer i Afrika, som Europa fortsat, og som sædvanlig, handler med i direkte modstrid med sine påståede kriterier og principper.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke skyggeordførerne og de øvrige kolleger for deres fremragende samarbejde. Deres ændringsforslag har i høj grad bidraget til at berige denne betænkning. Jeg håber, at denne brede konsensus kan fortsætte i morgen, så meget desto mere fordi der kun er nogle få ændringsforslag at stemme om. Jeg har selv stillet tre ændringsforslag: To af dem omfatter mindre ændringer, og det tredje går ud på at genoprette Europa-Parlamentets position, idet man opfordrer til at gøre EU's adfærdskodeks om våbeneksport juridisk bindende. På den måde undgår man, at man i det nuværende punkt 62 gentager opfordringen i punkt 66.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Hr. formand, fru ordfører, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne lykønske fru Gomez med hendes fremragende arbejde med dette følsomme og vanskelige, endda kontroversielle, emne.
Jeg støtter de talrige anbefalinger, som De har fremsat vedrørende den politik, som EU skal indføre for at tackle Kinas voksende tilstedeværelse i Afrika. EU og Kina har rent faktisk en række ting til fælles i deres forhold til Afrika. For det første har de begge anerkendt Afrikas enorme potentiale i højere grad - eller i hvert tilfælde tidligere - end nogen andre.
EU og Kina er også to af de vigtigste handelspartnere, der investerer i Afrika på henholdsvis første og tredjepladsen i verden. Dette kræver naturligvis et langt mere intensivt samarbejde, yderligere drøftelser og måske fælles strategier for Kina og Europa vedrørende Afrika og i samråd med Afrika. Jeg deler Deres mening om dette emne.
Jeg vil gerne i dag fortælle Dem om de punkter, jeg finder lovende med henblik på at inddrage Kina og vores afrikanske partnere i et trilateralt samarbejde. Jeg vil også gerne fortælle Dem om mine tvivl og spørgsmål vedrørende andre områder. Endelig vil jeg gerne fortælle Dem, hvordan jeg har til hensigt at følge op på denne betænkning.
For det først lever Afrika i den globale økonomis og globaliseringens tidsalder. Kontinentet bekræfter sin status som en international og global aktør, der handler inden for større globale spørgsmål. Det har opbygget et kæmpemæssigt netværk af partnerskaber rundt om i verden med en klar forpligtelse til at genetablere relationerne. For at sige det ligeud tvinger Afrika nu sine partnere til at konkurrere med hinanden, måske temmelig klodset, men med god grund. Sådan er virkeligheden, og jeg vil endda gå så vidt som til at sige, at det er rimeligt og legitimt. Det betyder, at Afrikas partnere skal være moderne, tillidsfulde og retfærdige i deres indstilling.
Jeg mener, at EU og Kina er klar til at anvende denne nye fremgangsmåde, og at de ønsker at gøre det, måske af forskellige årsager, men de er helt klart parate til dette. Vi er begge vigtige partnere for Afrika. Vores politikker over for Afrika er naturligvis forskellige med hensyn til principper og værdier, men i praksis er det muligt at identificere talrige fælles interesser og lighedspunkter. Vi har f.eks. allerede indledt en dialog om fred, stabilitet og bæredygtig udvikling i Afrika. Vi skal dog helt klart gå videre med den vigtige støtte til vores afrikanske venner, som skal skabe den nødvendige dynamik til denne dialog. Dette forklarer den tresidede fremgangsmåde, jeg foreslog sidste år, og som De tilsyneladende er enig i, navnlig i Deres forslag om opbygning af en permanent platform.
I den henseende understreger De med rette betydningen af ligestilling og gensidig respekt, som skal understøtte dette tresidede partnerskab. Med risiko for at være kontroversiel skal Europa forstå, at det ikke nødvendigvis er klogt i øjeblikket og med en partner som Kina at forsøge at tage kontrollen ved ensidigt at diktere vores betingelser. Vi skal undgå generaliseringer og indlede en dialogproces. Jeg mener, at når vi har indledt en dialog med Kina, vil vi kunne udnytte den til at tage spørgsmål op som retsstatsprincippet, demokrati og styreformer, med andre ord alt det, som Europas værdier og inspirationen til vores politikker er bygget på.
Jeg er enig med Dem i, at vi har brug for en europæisk politik, der er mere effektiv, og måske mere præcis, eftersom dette er kinesernes største fordel i forhold til os. Det vil også være mere attraktivt, mere i tråd med vores afrikanske partneres prioriteringer. For at komme med blot ét eksempel står vi som europæiske institutioner bogstaveligt talt magtesløse, når vi skal gennemføre programmer, yde bistand eller gennemføre foranstaltninger i situationer efter konflikter. Tag f.eks. eksemplet med Liberia. Det er et land, hvor vi har en folkevalgt regering, en præsident med et reelt program, og som ønsker forandring. Hvor er det effektive svar, som dette land har behov for, på, at fred, stabilisering og demokrati kan betale sig? Ingen steder! Dette smerter mig dagligt.
Moderniseringen af Europas politik over for Afrika har været min prioritering, siden jeg tiltrådte. Jeg mener, at man roligt kan sige, at vi allerede har gjort betydelige fremskridt, navnlig med de strategiske partnerskaber efter Lissabontopmødet, selv om der helt klart er lang vej endnu. Kampen mod fattigdom er fortsat hovedmålet for vores udviklingspolitik. For at gøre dette skal vi skabe velstand og økonomisk vækst. Kina er dagligt vidne til denne økonomiske vækst, og naturligvis bør denne erfaring komme de afrikanske lande til gode.
Naturligvis skal økonomisk vækst af enhver art ledsages af en aktiv omfordelingspolitik, hvis den skal yde et effektivt bidrag til at løse fattigdomsproblemet. Jeg har sagt det mange gange: Vækst er ingen garanti for udvikling. Omfordeling er nøglen, og omfordelingen kræver en solid styring. Det kræver også et årvågent samfund, en fri presse, alle disse faktorer. Jeg mener, at EU og Kina kan spille en vigtig rolle her, selv om det er en langvarig proces, der kræver en betydelig indsats fra begge sider.
Jeg vil gerne fortælle Dem om nogle af de spørgsmål, jeg har. Er det f.eks. virkelig realistisk, er det konstruktivt, er det nyttigt, er det ligefrem ønskværdigt at indlede dette samarbejde ved at insistere på, at Kina indfører de politikker og standarder, der er fastlagt i den fælles landbrugspolitik? Jeg tvivler lidt på det. Hvis det virker, så meget desto bedre, men jeg tvivler.
Under alle omstændigheder virker afrikanerne heller ikke overdrevet ivrige efter se Kina gå denne vej, netop fordi de leder efter alternativer til europæisk udviklingsbistand. Den kinesiske bistand værdsættes netop, fordi den er hurtigere end den europæiske bistand, og den indebærer ikke så mange restriktioner, som efterhånden vil indskrænke Afrikas politiske råderum. Der er en vis ræson i det. Der har været en misforståelse et eller andet sted. Folk siger ofte: "I europæere, I stiller betingelser!" Det er ikke korrekt. Der er ingen politiske betingelser knyttet til samarbejdet eller den finansiering, vi stiller til rådighed. Bistandens art, den måde, en anvendes på, jo. Vi tilbyder f.eks. ikke budgetstøtte til lande, hvor der ikke er god regeringsførelse, der ydes ikke budgetstøtte til lande, hvor der foregår konflikter. Men det afholder os ikke fra at tilbyde udviklingsbistand eller humanitær bistand, selv når vi ikke er enige med den siddende regering eller det siddende styre.
Det, der er grundlæggende anderledes, hvor der hersker forvirring, det er, at kineserne er lydhøre, deres udbetalingsprocedure er langt hurtigere end vores, med alt vores bureaukrati, som har plaget min tilværelse i næsten fire år. Sådan er virkeligheden, der er her forvirringen og misforståelserne ligger, og jeg mener, at dette bør siges højt.
Jeg deler naturligvis Deres vurdering. Det er vigtigt, at den kinesiske bistand er i overensstemmelse med de nationale prioriteringer i Afrika, med de nationale systemer, helst i samarbejde med andre partnere.
Man kan sige det samme i dag. Det er for tidligt, måske vil det endda virke mod hensigten, at forcere tingene igennem på denne måde, for ikke at tale om at forsøge at gøre det ensidigt. Dette er et langsigtet mål, men lige nu kan jeg kun se tre områder, hvor vores samarbejde og dialog kan fokuseres.
Det ene er indførelsen af en åben og konstruktiv dialog om Afrika mellem EU, som længe har været donor, og Kina. Det andet er behovet for at handle med vores udviklingserfaringer med Kina og Afrika, så vi i fællesskab kan bringe udviklingsdagsordenen videre. Kina har f.eks. oprettet en række solcelleprogrammer. På et kontinent som Afrika er der helt klart plads til tresidet samarbejde, og dette er et eksempel. Jeg talte med handelsministeren om dette, da jeg mødtes med ham i Tonga, og han var meget åben om dette emne. Vi skal drøfte det igen i Beijing, for jeg tager dertil lige efter dette møde, så vi vil tage disse spørgsmål op igen der.
For det tredje skal vi indfri vores forpligtelser i henhold til Parisdagsordenen. Dette er et spørgsmål om lovgivningsharmonisering og om arbejdsdeling. Her opfordrer jeg indtrængende Parlamentet til at hjælpe os, til at lade handling følge medlemsstaternes smukke ord. Hver enkelt udviklingsminister, hver enkelt premierminister i Europa, uden undtagelse, er enig i, at der er behov for en bedre arbejdsdeling, bedre koordinering for at sikre sammenhæng. Det er helt i sin orden, men når vi foreslår arbejdsdelingsstrategier for dem, får vi intet svar. Vi er nødt til at tage dette punkt op, fordi det er et faktum. De kan se, at mit mål ikke kun er at bringe Kina ind i den fælles landbrugspolitik. Jeg vil gå videre end dette ved at forsøge at finde fælles fodslag med de forskellige kinesiske operatører i Afrika, herunder regeringen, for at fremme udviklingen i Afrika.
Vi europæere og kineserne skal starte med den afrikanske dagsorden og yde bidrag og sammenlægge vores respektive fordele uden at give køb på de værdier og principper, der har garanteret stabilitet, fred og fremgang i Europa gennem de seneste 50 år. Det gør mig ikke til en drømmer eller en tåbe, faktisk det stik modsatte. Det er vigtigt at erkende, således som De gør det, at Kinas engagement giver anledning til spørgsmål og undertiden bekymring, selv i Afrika. Jeg er også nogle gange bekymret for, hvilken form samarbejdet med Kina vil antage, men hvad så? Det er netop derfor, jeg siger, at vi har behov for dialog. Det er tydeligt, at Kina forfølger sine økonomiske, diplomatiske og strategiske interesser i Afrika. Europa har alt for ofte begået den fejl ikke at indrømme, at vi er fristet af det samme, i stedet for at skjule os bag argumenter, som til tider er fantastisk hykleriske, og under alle omstændigheder ville det være langt bedre at indrømme, at Afrika har potentiale, at det har en særlig tilknytning til Europa, og at vi har en fælles interesse i at opdage, opbygge og fasttømre disse forbindelser. Jeg mener, at dette er en strategi med fordele for begge parter, for kun på denne måde kan vi løse den negative ligning for donor og modtager, som altid giver anledning til ydmygelse og mistænksomhed og en følelse af afhængighed - den svagestes afhængighed af den stærkeste.
Som sagt tager jeg til Beijing i overmorgen, og jeg vil forsøge, fru Gomez, at prøve med en positiv fortolkning af Deres fremragende betænkning.
Bastiaan Belder
ordfører for udtalelsen fra Udenrigsudvalget. - (NL) Hr. formand! Som ordfører for udtalelsen fra Udenrigsudvalget om fru Gomes' fremragende betænkning vil jeg gerne understrege følgende punkter i udtalelsen.
De kinesiske myndigheder skal respektere principperne for demokrati, god regeringsførelse og menneskerettigheder i deres relationer med Afrika. Udenrigsudvalget beklager derfor Kinas rent pragmatiske samarbejde med de undertrykkende regimer i Afrika.
Folkerepublikkens kommercielle tilstedeværelse i Afrika medfører konsekvenser for miljøet, som Kina skal håndtere på ansvarlig vis. Den vestlige presse udsender trods alt virkeligt alarmerende rapporter om udnyttelse af det naturlige miljø, navnlig omkring Congodeltaet. Disse rapporter går fra olieudvinding og overfiskeri til skovfældning i et officielt naturreservat af alle steder.
Udenrigsudvalget beklager ligeledes, at Beijing udelukker en række afrikanske stater fra det strategiske partnerskab mellem Kina og Afrika, udelukkende på grund af deres diplomatiske kontakter med Taiwan. Denne holdning hos kineserne strider ikke kun mod landets eget princip om ikkeindblanding i tredjelandes indre anliggender, men er heller ikke i overensstemmelse med den aktuelle tilnærmelse mellem Taiwan og Beijing.
Gay Mitchell
Hr. formand! Kina begyndte på samhandel og forandring i 1980'erne og har løftet 400 millioner af sin egen befolkning ud af fattigdommen, hvilket også nævnes i fru Gomes' fremragende betænkning. Hvilke andre dele af verden har i samme periode bragt 400 millioner mennesker ud af fattigdom? Vi er nødt til at være realistiske her. Dette er et af de spørgsmål, vi skal drøfte her i aften.
Mange andre dele af verden har oplevet den kinesiske drages hede. Den økonomiske optur i mange latinamerikanske og afrikanske lande skyldes i høj grad Kinas økonomiske optur. Kinas aktiviteter, enten investeringer, samhandel eller bistand i Afrika, er vokset med svimlende fart gennem de seneste år. Tallene taler for sig selv. Værdien af Kinas samhandel med Afrika er steget fra 2 milliarder amerikanske dollars i 1999 til næsten 40 milliarder amerikanske dollars i 2005. Som kommissæren sagde, er Kina nu Afrikas tredjevigtigste handelspartner.
Kinas engagement med Afrika åbner mange muligheder. Men det er nødvendigt, at vi ser kritisk på virkningerne af udviklingen. Udviklingspotentialet og betingelserne for udvikling er to sider af samme sag. Det ene er ikke muligt uden det andet. Det er korrekt, at udviklingspotentialet er meget stort i mange afrikanske lande, men korrupte afrikanske regeringer har i årtier udvist manglende respekt for deres befolkninger og nægtet dem muligheden for at udvikle sig. Det er de afrikanske politiske myndigheder, der skal beslutte, hvorvidt Kinas engagement skal ses som en fordel eller en forbandelse for den almindelige afrikaner.
Congo er et fremtrædende eksempel på et land med et fantastisk udviklingspotentiale. Produktionen pr. indbygger i landet er 714 amerikanske dollars om året. Congos befolkning har lidt meget. Kina har indgået en aftale med Congo om opførelse af otte hospitaler, tusindvis af kilometer landevej og banegårde, og til gengæld får de så mineraler til Kina, som de har stor brug for. Men hvis det kommer til at virke, kan det ikke kun være en win-win-situation. Det kan blive en win-win-win-situation, fordi det kan fremme gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene. Kan vi i Europa samarbejde med Kina om at gøre det, der sker, endnu bedre, at forsøge at forbedre situationen i stedet for blot at fordømme det, Kina gør, eller sætte fingeren på Kinas mangler? Hvis vi kan samarbejde med Kina og Afrika om at forbedre god regeringsførelse, tror jeg, at vi kan levere bistand, samhandel og forbedringer.
Jeg mener, at kommissæren har ret: Hvis vi ønsker, at Kina skal lytte til os, kan vi ikke bruge megafondiplomati. En vigtig del af den kinesiske tankegang er, at de ikke må tabe ansigt. Med diplomati - stille diplomati - har vi større chance for at opnå det, vi ønsker. Jeg mener, at Europa bør samarbejde med Kina om at tilskynde til bedste praksis inden for det, der bliver den første reelle mulighed for at gøre noget for Afrika efter mange års snak og ingen konkret handling. Hvis Kina sætter os under pres for at konkurrere om at skabe resultater med hensyn til millenniumudviklingsmålene, så meget desto bedre. Vi har brug for den konkurrence, vi har brug for det pres.
Józef Pinior
Fru formand! Først og fremmest vil jeg gerne lykønske fru Gomes med denne seriøse og politisk set meget vigtige betænkning.
Kina er en global aktør i den moderne verden, og vi ønsker at se Kina som en reel partner for EU i globaliseringsprocessen. Kina bør spille en vigtig rolle i den nye verdensorden, og vi ønsker at rose den fredelige rolle, som Kina spiller i Afrika.
Samtidig skal Kina påtage sig sit ansvar inden for menneskerettigheder og udvikling. Kina bør især bruge sin indflydelse til at lægge bånd på de værste af sine venner, herunder Sudans regering. Heldigvis modarbejder Kina ikke længere indsættelsen af fredsbevarende FN-styrker i Darfur og sender nogle af sine egne militæringeniører af sted for at deltage i styrken.
På den negative side har Kina for nylig sendt våben til diktaturer i Afrika. Så sent som i denne uge blokerede Zambia, Mozambique, Sydafrika og Tanzania et kinesisk skib, så det ikke kunne losse en større sending ammunition, mortergranater og andre dødbringende våben til præsident Mugabe i Zimbabwe. Disse våben kan spille en antidemokratisk og sågar dødbringende rolle i hænderne på Mugaberegimet.
I denne betænkning opfordrer Europa-Parlamentet Kina til at stå på de afrikanske samfunds side og arbejde for demokrati og menneskerettigheder i Afrika.
Fiona Hall
Fru formand! Jeg vil gerne takke fru Gomes for det store arbejde, som hun har lagt i denne betænkning og hendes tætte samarbejde med kollegerne.
Betænkningen er meget omfattende, så jeg er nødt til at fokusere på nogle enkelte spørgsmål. Jeg glæder mig især over opfordringen til, at Kommissionen hurtigt skal fremsætte forslag om at forbyde ulovligt fældet tømmer og tømmerprodukter fra EU-markedet. Det er vigtigt at standse handel ad bagdøren med kinesiske møbler, der laves af ulovligt fældet afrikansk tømmer. En sådan handel bringer ikke bare de tropiske skove i Afrika i fare, men fratager også afrikanske lande skatteindtægter, som de har så hårdt brug for. Verdensbanken skønner, at ulovlig skovfældning koster udviklingslandene 15 milliarder amerikanske dollars om året i mistede indtægter.
For det andet støtter jeg fuldt ud ordførerens opfordring til, at EU skal indføre et juridisk bindende instrument til kontrol med våbeneksport og til at opretholde våbenembargoen mod Kina. Siden betænkningen blev udarbejdet, har vi set det sort på hvidt, hvilket en række kolleger har nævnt, at Kina stadig eksporterer våben til lande som Zimbabwe, der begår alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne.
Med hensyn til at mere overordnede handelsspørgsmål støtter jeg personligt, at man nævner økonomiske partnerskabsaftaler (ØPA'er) i betænkningen. ØPA'er er ikke irrelevante, for hvis de var mere fleksible og mere entydigt udviklingsvenlige, kunne de tjene som model for samhandelen mellem Kina og Afrika. Som tingene står, risikerer Kina at skubbe Afrika tilbage i råvarefælden.
Endelig glæder jeg mig over betænkningens appel om en multilateral dialog mellem EU, Afrika og Kina. Dette er særligt vigtigt i forhold til klimaændringer.
Kommissæren nævnte eksemplet med solceller. Intet kontinent er mere sårbart over for global opvarmning end Afrika, og fremtiden for millioner af afrikanere kan afhænge af, at EU bringer Kina ind i post-Kyotoaftalen og videreformidler teknologi om vedvarende energikilder.
Konrad Szymański
for UEN-Gruppen. - (PL) Fru formand! Betænkningen af fru Gomes indeholder alle de vigtigste aspekter af den kinesiske tilstedeværelse i Afrika. Der er kun en unøjagtighed - den kinesiske tilstedeværelse i Afrika har intet at gøre med udviklingspolitik for slet ikke at tale om bistand. Udviklingspolitikken her er ikke mere end et værktøj til gennemførelsen af Kinas to generelle strategiske mål.
Det første mål er at sikre leverancer af råvarer ved hjælp af et ret brutalt råvarediplomati. Det er den voksende kinesiske efterspørgsel efter naturlige og energifrembringende råvarer, der gør Sudan, Angola og de afrikanske lande syd for Sahara til lande af så stor betydning.
Det andet og ikke mindre vigtige mål for den kinesiske regering er at konsolidere verdens autoritære pol som modvægt til de liberale-demokratiske modeller i Vesten. Deraf overtrædelsen af selv en FN-embargo på våbenhandel med Darfur, Liberia og Congo. Deraf de politiske bånd mellem Beijing og Sudan, Tchad, Zimbabwe og Somalia.
Udelukkelsen af lande, der anerkender Taiwan, fra bistandssamarbejdet, er yderligere et symptom på en partikularistisk strategis forrang frem for udviklingspolitikken.
I dag må vi erkende, at Europa står magtesløs i denne situation. Naturligvis kan vi følge op på kommissærens appeller og skrotte OECD's principper vedrørende korruption og offentlige finanser, og vi kan gøre det samme med andre internationale aftaler. Endelig kan vi også skrotte FN's charter, men i så tilfælde vil vi ikke længere vide, hvad vores rolle i verdenspolitikken er baseret på, og hvordan vi adskiller os fra andre aktører i verdenspolitikken.
Margrete Auken
for Verts/ALE-Gruppen. - Fru formand! Jeg vil gerne sige tak til Ana Maria Gomes for en meget klog og afbalanceret betænkning og for et glimrende samarbejde. I EU er vi vant til at være nr. 1 i Afrika med handel og udvikling, men med Kinas voksende investeringer kan det hurtigt ændre sig. EU's tilstedeværelse i Afrika er ikke problemfri, men Kinas tilstedeværelse truer med at udvikle sig i en højst uheldig retning. Kinas enorme behov for råvarer og energi styrer kinesernes investeringer, uden at de bekymrer sig synderligt om en sund udvikling af samfundet. Kina bør i stedet satse på f.eks. jobskabelse gennem ordentlige investeringer, dvs. holde op med at medbringe sin egen arbejdskraft, samt vægte den produktive sektor og forarbejdning på stedet, altså i Afrika. Men også god regeringsførelse må ind i investeringspolitikken. Hidtil har Kina afvist at inddrage den slags hensyn uden at bekymre sig om, hvorvidt man derved støtter korrupte og voldelige regimer og bidrager til undertrykkelse af civilbefolkningen. Kina må følge de demokratiske spilleregler og respektere menneskerettighederne i stedet for blot at tilbyde sig som et billigt alternativ.
Kineserne kan jo gøre så uendelig meget for afrikanerne. Lad mig ud over det allerede sagte nævne et af Afrikas væsentligste problemer, nemlig befolkningstilvæksten. Her har Kina en unik viden og erfaringer, der kan være til stor nytte. Og tænk, kære kolleger, hvis Kina nu hjemtager den våbenladning, som flere har nævnt i dag, og som altså er sendt til Zimbabwe og i disse dage afvises i flere havne, f.eks. i Mozambique og i Sydafrika. Så vil Kina vise sig som en stormagt, der lytter til andre og ønsker at leve op til det ansvar, der følger med en plads i FN's Sikkerhedsråd. Og det er jo, hvad betænkningen opfordrer til: at der skabes en god dialog mellem EU, Kina og Afrika til gavn for alle parter.
Paul Marie Coûteaux
for IND/DEM-Gruppen. - (FR) Fru formand! Hurra for fru Gomes, men jeg vil også gerne stille et generelt spørgsmål. Jeg vil gerne spørge, hvem den kinesiske regering forsøger at narre. Jeg har et bud: Jeg tror, at den forsøger at narre alle. Den har gjort Kommissionen til grin, som efter min mening var fantastisk naiv og eftergivende i forbindelse med episoden om tekstilkvoterne. Den blæser på reglerne for international handel - hvis der stadig findes nogen - ved konstant at undlade at kontrollere, hvorvidt eksportvarerne fremstilles i overensstemmelse importlandenes kvalitets- og sikkerhedsstandarder, navnlig med hensyn til legetøj, hvilket demonstrerer, at frihandel er en absurditet.
Den holder Frankrig for nar ved at arrangere antifranske demonstrationer i Paris, fordi man var irriteret over franske protester over mishandlingen af Tibets befolkning, som Kina fortsat undertrykker.
Den holder hele verden for nar, fordi den ved, at verden styres af markedet, og at den bejler til det kinesiske marked. Derfor gør den præcis, som den selv vil. Landets dominans vil blive endnu mere fuldstændig, fordi den kinesiske regering med politisk kløgt har kunnet udmanøvrere Europa, hr. Michel, for at få fodfæste i Afrika og dermed få kontrol med vores vigtige råvarer. Hvem kan bebrejde den det? Den profiterer kun af vores svaghed, ikke mindst Europas og især Frankrigs dumme og farlige tilbagetrækning fra et kontinent, som vil blive stadig vigtigere for os i det 21. århundrede.
Andreas Mölzer
(DE) Fru formand! Det er ved at blive klart i tilfældet Afrika, at det højt besungne udviklingssamarbejde normalt ikke går så meget i henhold til planen, som man gerne ville. Alt for ofte bruges det til at fremme eksporten fra donorlandene og nogle gange til at støtte diktatorer eller blot til at skabe ny afhængighed gennem brug af politikker til gældsforvaltning.
I den sammenhæng bør Kinas og Indiens seneste ambitioner på det afrikanske kontinent fra europæisk side betragtes med den yderste skepsis. Her forsøger lavprislande, der anretter massiv skade på den europæiske økonomi, tilsyneladende at sikre sig adgang til billige råvarer og åbne nye afsætningsmuligheder. Den type vedvarende nykolonialisme - som jeg vil betegne det - i Afrika fra Kinas og Indiens side vil med ét slag annullere hele den hidtidige politik fra Vestens side. Beijing eller New Delhi må ikke få lov til at tilskynde nationer, der for nylig har fået eftergivet deres gæld, til at optage lån og indgå i nye afhængighedsforhold blot for at sikre råvareleverancer. På samme måde bør afrikanske nationer heller ikke have lov til at være alt for ivrige efter at modtage udviklingsbistand, når de ikke engang er parat til at tage deres egne borgere tilbage, når Frontex fanger dem som ulovlige indvandrere ud for Europas kyster.
På grundlag af den globale magtbalance vil vi som europæere imidlertid komme til at fremstå utroligt latterlige, hvis vi forsøger at lægge pres på Kina. Kina holder sig heller ikke for god til at gøre forretninger med regeringer, der er sat i gabestok internationalt, som f.eks. Sudan. Det holder sig heller ikke tilbage fra at levere våben til Zimbabwe. For et land, hvor menneskerettigheder og demokrati, miljøbeskyttelse og bæredygtighed fortsat har så lille betydning, er denne fremgangsmåde måske heller ikke helt ulogisk.
Med hensyn til Afrika har vi derfor brug for en politik, der kræver stabilitet, demokrati og menneskerettigheder, og en politik - og dette er det vigtigste - der lægger vægt på de europæiske interesser. EU må ikke uddele penge i Afrika i al evighed uden at kæde det sammen med indholdsmæssige og politiske mål. Den hidtidige fremgangsmåde har skabt et tomrum for os, der har ført til bølger af indvandrere, menneskerettighedsovertrædelser og stor fattigdom. Kinas og Indiens ambitioner vil formentlig fremme denne udvikling yderligere, hvis vi ikke vender omkring. Vi europæere kan ikke blive ved med at finansiere humanitære projekter alene og lade andre magter som Kina og Indien i dette tilfælde fortsætte deres store handelsoperationer.
Daniel Caspary
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Når jeg tænker på Afrika, spørger jeg ofte mig selv: Er Afrika et mere eller mindre glemt kontinent fra vores europæiske perspektiv, eller ser vi som europæere muligheder Afrika?
Jeg har ofte det indtryk, at vi europæere i alt for høj grad stadig opfatter Afrika som et problem, og at vi ikke anerkender mulighederne. Den kinesiske fremgangsmåde i Afrika er meget anderledes. For kineserne er Afrika først og fremmest en mulighed, og de koncentrerer sig om at udnytte denne mulighed. De har gjort det forholdsvis ubemærket i de senere år. Først i de senere måneder har man lagt mærke til dem, og derfor forfølger de en politik, der udelukkende er baseret på økonomiske interesser.
Spørgsmål som menneskerettigheder, retsstatsprincippet og god regeringsførelse, som nogle af vores kolleger allerede har været inde på i dag, er i øjeblikket uden betydning for kineserne i Afrika. Deres eneste anliggende er investeringer i infrastruktur i Afrika, så de kan få ubegrænset adgang til råvaremarkederne. Det drejer sig om at dække Kinas voksende behov for råvarer. Det drejer sig bestemt ikke om at hjælpe de afrikanske nationer og den afrikanske befolkning på deres vej mod en virkeligt bæredygtig økonomisk udvikling.
Jeg er af den faste overbevisning, at vi skal lægge større vægt på at forankre de afrikanske nationer i verdensøkonomien, så de kan nyde godt af globaliseringen på verdensmarkederne med deres råvarer, med deres ressourcer, med alt det, de kan tilbyde, og ikke blive ensidigt afhængige af kinesiske monopoler. Vi skal gå i dialog med de afrikanske nationer på en bedre måde end tidligere. Vi skal også tilpasse os til konkurrencen med kineserne mere intensivt end tidligere, og virkelig gøre alt, hvad vi kan, for at overtale afrikanerne til at indføre god regeringsførelse og fortælle dem om fordelen ved frie markeder.
Først da vil det lykkes os at fremme retsstatsprincippet, demokrati og menneskerettigheder i Afrika og derefter have held med at hindre de afrikanske nationer i at bevæge sig i retning af Kina, for Afrika vil bestemt intet lære af Kina - det har vi lært på den hårde måde i de forgange uger - om, hvordan demokrati og en social markedsøkonomi fungerer.
Alessandro Battilocchio
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke ordføreren, Ana Gomes, for det fremragende stykke arbejde hun har udført. Den voksende kinesiske tilstedeværelse i Afrika tvinger os til at vedtage en europæisk handlingsplan for at kunne klare de muligheder og nye udfordringer, som vi står over for, bedst muligt.
Det kinesiske bidrag til Afrika som bistandsdonor er udmærket, men jeg vil gerne bruge lidt tid på at fremhæve to aspekter: For os europæere - til dels på grundlag af de principper og forpligtelser, der er indskrevet i Cotonouaftalen, og mere overordnet i henhold til de overordnede rammer for vores udviklingspolitik - er det bekymrende, at Kina samtidig med bistanden desværre eksporterer en række forfærdelige former for praksis, herunder korruption, dårlige udlån, manglende respekt for arbejdstagerrettigheder og en ringe hensyntagen til miljøspørgsmål.
Et andet spørgsmål, som skal overvåges nøje, er det tætte forhold mellem Beijing og visse totalitære og undertrykkende regimer i Afrika, som f.eks. Sudan og Zimbabwe. I den forbindelse skal Kina påtage sig alle de forpligtelser, der følger med rollen som permanent medlem af FN's Sikkerhedsråd.
DanutBudreikait
(LT) Fru formand, mine damer og herrer! Kinas politik i Afrika udgør en trussel for den harmoniske udvikling i de afrikanske lande. Arbejdsbetingelserne i kinesiske virksomheder, der opererer i Afrika, minder om slaveri. Kina yder forsat politisk og økonomisk støtte til afrikanske diktatorer og øget det militære samarbejde med afrikanske regimer. Sudan og Zimbabwe er de største importører af våben fra Kina. Kina yder kolossale lån til de afrikanske lande uden krav om gennemsigtighed, hvorved man styrker den allerede udbredte korruption hos den herskende klasse i de afrikanske lande. Kinas ulovlige eksport af afrikansk træ og ibenholt har katastrofale følger for miljøet i Afrika. I en situation som denne fører politikken for udviklingssamarbejde ikke til de ønskede mål. Derfor vil jeg gerne opfordre EU til at sikre, at Kina ikke undlader at håndhæve respekten for menneskerettigheder og god regeringsførelse, når investeringerne skal foretages, og at enhver form for våbensalg til afrikanske lande, hvor en krig eller en militær konflikt i gang eller er umiddelbart forestående, skal indstilles. Indtil Kina er indstillet på at standse sin handel med våben, bør EU indføre en våbenembargo på landet. Der er en ting mere, der bør påpeges, og det er navnlig, at i lyset af Kinas politik i Afrika bør de enkelte EU-medlemsstater sætte sig ud over deres uenighed. En omdefineret EU-politik vil give Afrika mulighed for at udnytte sine naturlige og menneskelige ressourcer på en måde, der er til gavn for begge parter, og fortsætte med at udvikle sin økonomiske og politiske uafhængighed.
Wiesław Stefan Kuc
(PL) Fru formand, hr. kommissær! Betænkningen af fru Gomes er rent faktisk en detaljeret lektion i de yderste komplicerede tresidede forbindelser mellem afrikanske stater og Kina med særlig henvisning til EU's interesser. Derudover har vi også den rolle, som andre organisationer som f.eks. Verdensbanken spiller for Afrikas udvikling.
Der er ingen tvivl om, at Kinas rolle i de afrikanske landes udvikling, som bliver større og større år for år, skal ses i et positivt lys, selv om man har betænkeligheder vedrørende prioriteringen af foranstaltningerne. Vi må finde et svar på, hvorvidt kommercielle investeringer er vigtigere end humanitær bistand. For fattige afrikanske lande er enhver bistand vigtig, ligesom vand er vigtigt, og det samme gælder kampen mod sygdomme, uddannelse, anlæggelse af infrastruktur og fred. Der er kun én konklusion: Vi skal arbejde sammen for at udvikle de bedste metoder til en bæredygtig, men alligevel fremskyndet og varig udvikling for disse lande.
Bastiaan Belder
(NL) Fru formand! I punkt 65 i hendes grundige betænkning opfordrer fru Gomes EU og Kina til ikke at gennemføre våbenhandler med afrikanske regeringer, der gør sig skyldige i overtrædelser af menneskerettighederne, er involveret i konflikter eller befinder sig på randen af krig. Jeg er fuldstændig enig med ordføreren om dette. Det samme gælder de konkrete eksempler, hun kommer med, og på listen over afrikanske lande er Mugabes Zimbabwe helt bestemt det mest fremtrædende for tiden.
Mod slutningen af sidste uge rapporterede den vestlige presse om en større kinesisk våbenleverance til Mugaberegimet via Sydafrika, som om de indre spændinger i Zimbabwe ikke var vokset nok som følge af alle uregelmæssighederne ved præsidentvalget. "For Zimbabwe er Kina vores andet hjem", sagde præsident Mugabe ved sit seneste besøg i Beijing for ca. halvandet år siden. Hvornår vil de kinesiske myndigheder virkelig bryde båndene til denne og andre afrikanske "venner"? Hr. kommissær, jeg forventer, at De vil stille dette presserende spørgsmål i Beijing. Fru Gomes' betænkning giver også anledning til dette.
Zbigniew Zaleski
(FR) Fru formand, hr. kommissær! Efter alt det, De har sagt, bør vi gennemgå Kinas tilstedeværelse i Afrika. Derfor vil jeg fortsætte på polsk.
(PL) Fru formand, hr. kommissær! I begyndelsen af sidste århundrede kom kinesere til engelske og franske hjem som eksotiske tjenestefolk. I 1950'erne og 1960'erne fik vi kinesiske produkter: kuglepenne og forskellige hjælpemidler til skolerne, og nu har kineserne vist sig som en stærk økonomisk og politisk magt.
Som De sagde, har alle ret til at agere på den økonomiske og politiske scene, og ingen vil hindre Kina i at gøre dette, men kineserne har samlet deres indsats og bevæger sig i retning af deres mål i henhold til en bestemt plan. Men hvilke mål stræber de efter? Uden at være hæmmet af pletter eller mærkater fra kolonialismen kan og vil de udnytte naturressourcerne i Afrika. Jeg siger det ligeud - udnytte. Endvidere, og dette er endnu værre, kan de eksportere deres totalitære og sociopolitiske model og gør det allerede, og det skal Afrika beskyttes mod. Afrika skal reddes fra dette.
Europa har traditionelle forbindelser fra kolonitiden i form af det, der så pænt kaldes for "samarbejde". Både ud fra et humanistisk perspektiv og af skyldfølelse bør vi på enhver måde yde et konstruktivt bidrag til Afrika. Det gør vi også, en kineserne er ved at presse os ud. I lighed med denne supermagt bør EU også vinde Afrikas tillid og samtidig vise, at vi er parate til at bidrage til udviklingen på dette store kontinent, som ligger så tæt på os.
Hr. kommissær, vi står over for en kolossal udfordring.
Vural Öger
(DE) Fru formand! Fornyet interesse i Afrika fra hele verden ledsages af et ændret perspektiv. I dag er Afrika mere end blot et fattigdommens kontinent. I nogle afrikanske lande har man vækstrater på op til 10 %.
Nu til sagens kerne: Hvad søger Kina i Afrika? Dets vigtigste grund til at engagere sig der er energiressourcer. I kampen om adgangen til råvarer trækker Vestens værdibaserede politik imidlertid stadig oftere det korteste strå. Europas vigtigste bevæggrund er en bæredygtig udvikling i Afrika.
En fælles plan for Afrika for EU og Kina vil i teorien være det ideelle. Vi bør ikke hævde, at vi er de gode her, for landene i Afrika har lige så stor mistillid til EU som til Kina. EU kan ikke levere løsninger til hverken Kina eller Afrika. Under alle omstændigheder bør EU blive ved med at knytte forpligtelser og betingelser sammen. Samtidig bør EU fremme regeringer, institutioner og det civile samfund i højere grad end hidtil. Der er behov for dialog med Afrika, men man må ikke overse klagepunkterne. I den henseende kan jeg støtte fru Gomes' betænkning.
Renate Weber
Fru formand! Jeg lykønsker min kollega fru Ana Gomes for hendes arbejde og hendes omfattende og realistiske vurderinger. Som det fremhæves i betænkningen, er Kina allerede en vigtig økonomisk og politisk partner for Afrika. Med hensyn til Afrikas udvikling mener jeg, at der resterer et stort stykke arbejde på dette kontinent, og at Kina som ny aktør bør hilses velkommen som deltager.
Men jeg er virkelig bange for, at Kina i stedet for at kanalisere sin støtte over i konstruktive projekter - sundhed, uddannelse, fattigdomsbekæmpelse og infrastruktur - vil fortsætte med at levere brændstof til tragedierne på kontinentet og vil gøre det i form af våbensmugling og ved at undergrave de bestræbelser, som de afrikanske lande gennemfører i retning af demokrati, god regeringsførelse og respekten for menneskerettigheder. Det kinesiske skib, der var lastet med geværer til Zimbabwe, skaber igen tvivl om Kinas reelle engagement i at bidrage til fred og sikkerhed i Afrika.
Mange afrikanske lande glæder sig over deres samarbejde med Kina, fordi der ikke knyttes politiske betingelser til de økonomiske fordele, men EU bør fortsat på det kraftigste anbefale, både over for Kina og de afrikanske lande, institutionsopbygning, fremme af menneskerettigheder og mere gennemsigtige regler vedrørende udnyttelse af naturressourcer. Den seneste udvikling har vist, at selv i de tilfælde, hvor regeringerne i de seneste par år var begyndt at udvise større åbenhed med hensyn til anvendelsen af offentlige midler og ressourcer, nu er gået tilbage til en mindre gennemsigtig administration. EU har pligt til at hjælpe Kina med at blive en troværdig partner inden for udviklingssamarbejdet.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Fru formand, hr. kommissær! Til trods for den livlige samhandel mellem Kina og de afrikanske lande og endda på trods af, at Kina for nylig er blevet nettobidragyder over for Afrika, er det stadig Europa og ikke Kina, som afrikanske emigranter vælger på trods af vores kolonifortid. Det er det bedste bevis for afrikanernes præferencer for vores værdier såsom respekt for menneskerettigheder og hensyntagen til en bæredygtig udvikling, der garanterer en bedre fremtid.
Dette giver EU en moralsk ret, men også en pligt til at gennemgå den kinesiske politik over for Afrika, eftersom, hvilket ordføreren med rette understreger, Kina har mulighed for at fremme processen med en bæredygtig udvikling i Afrika betydeligt, men ligeledes mulighed for at skade den. I lyset af dette fortjener tanken om afholdelse af trevejsdrøftelser mellem EU, medlemsstaterne af Den Afrikanske Union og Kina særlig opbakning.
Zuzana Roithová
(CS) Kinas bejlen til Afrika drejer sig ikke kun om militært samarbejde, strategisk vigtige råvarer, store investeringer og oprettelsen af et kolossalt marked for kinesiske produkter; det drejer sig også om at opbygge infrastruktur. Samhandelen er blevet femdoblet siden 2000 og vil snart udgøre 100 milliarder amerikanske dollars, selv om samhandelen med Vesten i øjeblikket stadig tegner sig for op imod to tredjedele af Afrikas handelsindtægter. Den kinesiske politik er baseret på princippet om "ikkeindblanding" og komparative økonomiske fordele. Dette betyder eksport af omkostningseffektive varer og våben til gengæld for råvarer. Investeringer og langsigtede kontrakter er elementer i en bevidst, langsigtet kinesisk strategi, hvor man ikke udviser nogen barmhjertighed over for Afrika.
Kinas indflydelse på de afrikanske lande er et farligt eksempel på en totalitær model og en korrupt markedsmodel, der er blottet for enhver respekt for individer og menneskerettigheder eller respekt for miljøet. Den kinesisk hunger efter råvarer til gengæld for våbenleverancer uden betingelser til Afrika er på vej til at blive en større og større hindring for gennemførelsen af millenniumudviklingsmålene. Vi er nødt til at tvinge Kina til at påtage sig sin del af ansvaret for udviklingspolitik, fattigdomsbekæmpelse og bæredygtig vækst. Kina er trods alt et permanent medlem af FN's Sikkerhedsråd og har som sådan et ansvar for udviklingen i Afrika.
Jeg fordømmer Kinas støtte til regimet i Sudan. Jeg støtter dialog med Kina om harmonisering af politikkerne i Afrika med henblik på at mindske fattigdommen, men jeg venter ikke med tilbageholdt åndedræt. Vi må imidlertid ikke give op. Vi må sætte en stopper for plyndringen af råvarer og hjælpe Afrika med at blive økonomisk uafhængigt. Vi skal holde os til vores strategi med handelspolitik baseret på respekt for menneskerettigheder og miljøbeskyttelse. Jeg beder til Gud om, at vi kan opnå dette.
Katrin Saks
(ET) Hr. formand! Først vil jeg gerne takke Ana Gomes for denne betænkning. For mig drejer det primære budskab sig ikke kun om Kinas opførsel, men også om de konstante mangler i EU's fælles udenrigspolitik. Vi er helt klart alle enige om, at en fælles EU-holdning her vil være særdeles velkommen.
Jeg vil gerne fokusere på et par punkter. For det første den overordnede fremgangsmåde: Vi bør anskue samarbejdet mellem Kina og Afrika ud fra et globalt perspektiv, ikke ud fra det synspunkt, at Afrika traditionelt har været et område under udelukkende europæisk indflydelse. For det andet skal vi understrege ansvarligheden: Kina skal anerkende det voksende ansvar, der følger af et strategisk partnerskab af denne art.
Og en sidste bemærkning: punkt 13 i forslagene fra AFET.
"mener, at Kinas engagement i Afrika og det nyligt iværksatte strategiske partnerskab mellem EU og Afrika bør være indbyrdes forenelige;"
For det første mener jeg ikke, at vores politik bør være forenelig med Folkerepublikken Kinas, og jeg er endnu mindre overbevist om, at kineserne overhovedet vil overveje at tage vores henstillinger i fortællestil i betragtning.
Cristian Silviu Buşoi
(RO) Fru formand! Værdien af samhandelen mellem Kina og Afrika steg fra 2 milliarder euro i 1999 til omkring 39,7 milliarder euro i 2005, hvilket gør Kina til Afrikas tredjestørste handelsparter målt på samhandelens omgang.
Dette beviser ganske klart, at Afrika er af stor betydning for Kinas globale interesser.
Beslutningsforslaget indeholder ganske få vigtige konklusioner, som er værd at fremhæve endnu en gang. Vi er nødt til meget klart at videreformidle, at vi forventer, at Kinas engagement i Afrika ikke kun gælder nationer, der er interessante ud fra en energipolitisk betragtning.
Vi bør ligeledes tilskynde Kina til at yde uforbeholden bistand til afrikanske partnere, og de økonomiske betingelser, der knyttes til den internationale bistand eller lån, må ikke påvirke målsætningen om en bæredygtig udvikling.
Det er vigtigt for os at se, hvad vi ønsker at gøre, og hvad EU vil gøre under disse omstændigheder. Jeg er enig med kommissæren Louis Michel, som sagde, at EU desværre ikke udnytter sin enestående stilling i forhold til Afrika.
EU bør omdirigere en større andel af sit årlige budget til at yde økonomisk støtte til infrastrukturprojekter, der kan tiltrække direkte udenlandske investeringer.
Endelig bør en øget europæisk tilstedeværelse i Afrika gå fra hensigter til virkelighed.
Colm Burke
(EN) Fru formand! Kina er begyndt at styrke sine diplomatiske og økonomiske forbindelser til Afrika betydeligt i løbet af det seneste årti, hovedsagelig på grund af efterspørgsel efter råvarer. Kinas samhandel med dette kontinent er blevet firedoblet siden 2001 med en kamp om ressourcer, der også har negative følger og sikrer overlevelsen for korrupte og undertrykkende eliter i Afrika. Et eksempel på et sådant undertrykkende styre er Sudan, hvor CNPC - et statsejet kinesisk olieselskab - kontrollerer skønsmæssigt 60-70 % af Sudans olieproduktion, mens Sudan ligeledes er en vigtig modtager af kinesiske våben.
Der knyttes ofte ingen politiske betingelser med hensyn til styreformer, demokrati og menneskerettigheder til Kinas handel med Afrika. Kina har selv alvorlige problemer hjemme med hensyn til god regeringsførelse, respekt for menneskerettigheder og væsentlige arbejdsmarkedsstandarder. Landet er tilsyneladende ikke i stand til at gøre sin bistand betinget af forbedringer i menneskerettighedsstandarderne i Afrika, når det ikke selv overholder de selvsamme standarder. Alligevel er Kinas politik baseret på ikkeindblanding i økonomiske partneres indre anliggender nu blevet en for bekvem undskyldning, der giver Kina carte blanche til at fortsætte sine undertiden hensynsløse kontrakter, især på det afrikanske kontinent.
Denne politik med ikkeindblanding er sammen med Kinas eftergivende holdning over for tvivlsomme regimer som i Sudan en kilde til fortsat bekymring, der bør tages op. Desværre strider Kinas overvejende bilaterale tilgang til Afrika mod EU's primært multilaterale tilgang, og derfor halter EU noget bagefter. Korrupte afrikanske ledere foretrækker at indgå lukrative aftaler, hvor der ikke er nogen betingelser tilknyttet, og derfor kommer EU tilsyneladende bagud.
Alligevel bør EU fastholde sin traditionelle politik med positive konditionalitet, der sigter mod at fremme en bæredygtig udvikling, og vi må ikke lade os friste til at nuancere vores tilgang til Afrika, blot fordi Kina lander flere kontrakter. I stedet skal EU presse Kina til at indføre flere kriterier for udviklingen af sine relationer med Afrika. Kina er en stormagt, et permanent medlem af FN's Sikkerhedsråd og har derfor et ansvar i Afrika og over hele verden.
Nirj Deva
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne lykønske min kollega fru Gomes med en fremragende betænkning. Denne betænkning styrker vores forhold til Kina, hvilket er nødvendigt for at understøtte den globale økonomi. Indtil for nylig har Kina gennem tusinder af år kun udøvet blød magt, som vi gør der her i EU, men Kina er i forandring. Det er en supermagt, både økonomisk og militært, og landet befinder sig i en overgangfase.
Vores forhold til Kina skal være baseret på respekt. Det kan ikke være et forhold, hvor en af parterne føler sig berettiget til at docere over for eller hundse med den anden. Vi fik afsluttet den kolde krig ved at skabe kontakt til Sovjetunionen, og vi skabte fred i Europa. På samme måde skal vi have kontakt til Kina på alle niveauer. Vi skal bevare institutionerne, der understreger vores regelbaserede, globale og liberale økonomi og værdier, for ellers er det ude med os.
Det betyder et Kina, der spiller en fuldgyldig, aktiv rolle i efterkrigstidens Bretton Woods-institutioner, som vi så omhyggeligt har opbygget. Det betyder også et samarbejde med Kina for at styrke den internationale orden, som både tjener vores og deres interesser. I 2020 vil Kinas økonomi være verdens største. Nu står vi over for et valg. Enten giver vi Kina mulighed for at spille en fuldgyldig, aktiv rolle i de liberale, regelbaserede, multilaterale institutioner, der er åbne for alle, og som blev opbygget efter Bretton Woods - og det omfatter EU, AVS, Rio, Bali ud over FN, WTO, IMF og Verdensbanken - eller vi tvinger gennem vores kortsigtede politik Kina til at isolere sig og med tiden ødelægge disse institutioner og opbygge sine egne institutioner, der passer til en supermagt.
Det er derfor, at denne betænkning kommer på det rette tidspunkt. Og det er også derfor - og her er jeg kontroversiel - at De Olympiske Lege i Beijing er så vigtige, for det er første gang i historien, at Kina er i kontakt med hele verden. Det er derfor, at de skal være en stor succes, ikke kun for Kina, men for alle, der deltager.
Vi står her ved det 21. århundredes begyndelse over for en enorm opgave. Det er aldrig blevet gjort før i hele menneskets fælles historie, men det skal gøres. Opgaven består i at inddrage den ældste og største nation på jorden i alle anliggender her på jorden som vores partner.
Zita Pleštinská
(SK) Hr. formand, mine damer og herrer! Mit besøg i Kina i marts i år overbeviste mig om denne forhandlings relevans. Jeg mener, at for EU er Kina ikke blot en vigtig handelsparter, men også en alvorlig konkurrent. Fru Gomes' betænkning understøtter mine personlige erfaringer.
Jeg havde lejlighed til at se den billigere arbejdskrafts forbløffende omhu. Selv om Kina kæmper med store sociale og økonomiske uligheder og en miljøsituation, der forværres med alarmerende hast, og selv om de politiske rettigheder og grundlæggende friheder stadig er meget begrænsede, har landet en hel del erfaring, der kan gavne de afrikanske lande. Afrika kæmper med fattigdom, men er rigt på råvarer. Takket være efterspørgslen fra Kina og andre parter, kan de afrikanske stater få bedre fodfæste på markederne.
I øjeblikket er EU den største bistandsdonor til Afrika og landets vigtigste handelspartner. Kinas har ambitioner om at blive Afrikas største handelspartner i 2010, og derfor udgør landets handlinger i Afrika en alvorlig udfordring for EU.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru formand! Kinas interesse for afrikansk olie, værdifulde metaller og gas begynder at minde lidt om visse europæiske magters tidligere kolonipolitik. Kina udgiver sig for en god ven og forretningspartner for Afrika. Det overbeviser afrikanerne om, at det ønsker at hjælpe dem med at slippe ud af fattigdom og den tilbagestående situation, og at det vil understøtte den økonomiske udvikling.
Lad os håbe, at deres hensigter er reelle, men både inden for forretning og politik er det normalt sådan, at målet helliger midlet. Kineserne bygger broer, veje, stadioner, hospitaler, de leverer våben til Afrika, de udsteder finansieringslån, og på den måde skaber de nye markeder til sig selv, mens de samtidig udgiver sig for at være et land, der bekymrer sig om Afrikas fremtid.
EU bør engagere sig langt mere i Afrikas udvikling. Vi kan ikke bare stå og se til som neutrale observatører, mens denne nye kinesiske dominans bliver stærkere.
José Ribeiro e Castro
(PT) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne starte med at lykønske fru Gomes med den fremragende betænkning, hun har udarbejdet, men i den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg gerne henlede kommissærens og mine kollegers opmærksomhed på en konkret sag inden for dette forhold, der udspiller sig lige for øjnene af os. Det drejer sig om Zimbabwe. Avisrapporter om et skib, der kommer hvorfra? Fra Kina. Lastet med hvad? Med våben, våben til Zimbabwe, håndvåben, granater og morterer. Det fik ikke lov at losse sin last i Durban, men ifølge rapporterne er det på vej mod Angola for at levere de våben, der skal bruges til at skade Zimbabwes befolkning.
Vi må anlægge en stærk diplomatisk linje over for Kina og ligeledes over for Zimbabwes nabolande for at kvæle denne type af perverse forhold, denne form for dødbringende forbindelser, i fødslen og sørge for, at valgresultaterne respekteres. Jeg tror på, at vi i vores forhold til Kina skal henledes Kinas opmærksomhed, som den stormagt og det kæmpestore land, det er, på dets ansvar på den internationale scene samt for at opretholde freden og sikre befolkningens rettigheder.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Fru formand, hr. kommissær! Gennem de seneste 10-15 år er Kina blevet den økonomi i verden, der udvikler sig hurtigst, hvilket væksten i nationalindkomsten på mere end 10 % vidner om. Dette har betydet, at landet er blevet den fjerdestørste økonomi i verden med verdens største valutareserver.
En så hurtig udvikling inden for økonomisk potentiale betyder, at Kina er ved at blive en af verdens førende handelspartnere. Gennem de forgangne 15 år er værdien af samhandelen mellem Kina og Afrika vokset 20 gange. Det ser ikke ud til, at EU er i stand til at imødegå denne ekspansion. Derfor skal vi tilskynde Kina til at sikre, at landets økonomiske engagement i Afrika rummer et socialt og miljømæssigt aspekt samt opretholdelsen af demokratiske standarder.
EU bør holde øje med Kinas ekspansion i Afrika. Vi er trods alt fortsat den største donor over for de afrikanske lande. Derfor bør vi bestræbe os på at sikre, at den bistand, der ydes til disse lande, er knyttet sammen med en betydelig udvidelse af handelsforbindelserne med Afrika.
Paul Rübig
(DE) Fru formand! Jeg vil gerne ønske tillykke med betænkningen. Den er et klart bevis på, at Kina også kan tjene som eksempel. Udviklingen i Kina, navnlig den økonomiske udvikling, kan tjene som et eksempel for Afrika. Markedsrelationerne og den opnåede vækst er bemærkelsesværdige.
Kina er også vores partner inden for WTO. Vi kan virkelig se, at når forhandlingerne inden for WTO om standardløn og kvotereduktioner krones med held, kan det føre til fordele for begge sider. Afrika og Kina har brug for Europa. Europa er i øjeblikket verdens mægtigste marked. Jeg kan forestille mig, at et godt partnerskab kan udvikle sig.
Louis Michel
medlem af Kommissionen. - (FR) Fru formand! Det er naturligvis fantastisk frustrerende for Parlamentets medlemmer at have så kort tid til en så vigtig forhandling som denne og med en så fremragende betænkning.
Jeg vil blot slå fast, at jeg har set to lejre tegne sig her i Parlamentet. Der er dem - og jeg er ikke kritisk, jeg fortæller blot, hvad jeg har iagttaget - der findes talere, der mener, at pessimisme og frygt kan få kineserne ud af Afrika. Glem det, det sker helt sikkert ikke. Personligt har jeg en urokkelig tro på den optimisme, der stammer fra en moderne indstilling og åbenhed.
Jeg har hørt andre ting her i dag, der får mig til at tro, at vi er nødt til at erkende, at denne form for forhold med Afrika er præcis det, der får Afrika til at miste troen på Europa. Men vi skal holde op med at tro, at vi har en moralsk ret til at være i Afrika. Vi har ingen ret til at være i Afrika, overhovedet ingen, hverken moralsk eller andet, vores fortid giver os helt sikkert ingen ret til at mene dette, og det vil jeg blot gerne erindre alle om.
I samme ånd har jeg hørt kineserne blive kritiseret for at stjæle vores naturressourcer fra Afrika! Jeg beklager, jeg ved ikke, om hr. Coûteaux stadig er her, måske røg der en finke af fadet. Stadig, som om vi ejede naturressourcerne i Afrika! Det er virkelig forbløffende. Jeg vil sige det ærligt: Den type bemærkninger forbavser mig nogle gange.
Jeg kan fortælle Dem, at den eneste fare jeg ser ved Kinas tilstedeværelse, ved kinesiske investeringer i Afrika, er ressourceforbandelsen for afrikanerne. Det er noget, vi skal drøfte med afrikanerne. Det er det, der betegnes "ressourceforbandelsen" eller "rentierøkonomien". Det emne må vi tage op ved vores samtaler med Afrika. Jeg er en stor tilhænger af dialog, i et trepartspartnerskab, af feedback og af en gensidig forståelse af problemerne, og i en søgen efter et reelt samarbejde. Andre holder mere af at prædike, og for dem svarer det til at sige, at "vi europæere skal give lektioner i, hvordan vi kan beskytte de stakkels afrikanere fra kineserne". Jeg må fortælle Dem, at jeg møder den type argumenter hver eneste dag i mine bilaterale relationer. De er nyttesløse, og jeg går ikke ind på dem, og jeg forventer heller ikke, at andre går ind på dem.
Betænkningen af fru Gomes er på rette spor. Personligt mener jeg, at næsten alt, hvad der siges i betænkningen er på rette spor. Som De ved, rejser jeg om få timer til Kina. Jeg skal mødes med den kinesiske handelsminister. Hr. Barroso og jeg skal mødes med den kinesiske premierminister. Tror De virkelig, at vi ikke vil tale om menneskerettigheder, om Tibet, om demokrati, om Afrika? Naturligvis vil vi det i det særlige konventionelle diplomatisprog. Megafondiplomati virker i dette tilfælde fuldkommen imod hensigten. Jo mere man siger til afrikanerne, jo oftere man tager ned og fortæller dem, at de skal passe på kineserne, at de er fast besluttede på at kolonisere de afrikanske lande, at dette er ressourceforbandelsen, jo mere man siger det, jo mindre lytter de, og jo mindre ønsker de at lytte til en.
Europa har redskaberne til at opfylde sin ambition. Vi kan gøre det på to måder. For det første har vi vores model, som vi skal forsvare. Vi skal være anderledes end andre, fordi vores model er anderledes end andre modeller. Den er baseret på fælles værdier, den er baseret på tolerance, den er baseret på åbenhed, den er baseret på dialog, den er baseret på feedback, den er baseret på gensidig respekt. Dette er Europa, og Europa skal ikke lave om på sig selv. Europa skal ikke gøre tingene anderledes eller halse efter andre modeller. Det er det første, jeg gerne vil sige.
Den anden ting har jeg sagt tidligere. Hvis vi havde lidt mod - og her kan Europa-Parlamentet hjælpe os meget, og det har det allerede gjort - til at overtale medlemsstaterne til at fordele arbejdet bedre, at justere reglerne for anvendelsen af Den Europæiske Udviklingsfund, hvis vi gav lidt mere til de europæiske institutioner, hvis Parlamentet - ved f.eks. at sætte EUF på budgettet og dermed gøre den langt mere politisk effektiv - tildelte flere ressourcer til kommissærerne, så de kunne handle i overensstemmelse med Europas værdier gennem EUF-finansiering, så vil jeg garantere, at Europa ikke ville skulle bekymre sig over konkurrencen fra Kina. Det er et faktum.
Det er ikke uden grund, for vi har en formidabel fordel. Hvad er denne fordel? Vi yder ikke lån, vi yder gavebistand. Jeg forklarer det ikke godt nok. I dag vender afrikanerne sig mod kineserne og kritiserer os, fordi vi ikke er tilstrækkeligt lydhøre, selv om vi yder gavebistand - med andre ord: penge, de ikke behøver at betale tilbage - i modsætning til bløde lån, der jo opsuger naturressourcer. Men hvis disse lån bruges til infrastruktur, til bæredygtig udvikling, hvordan kan man så påstå, at Afrika ikke nyder godt af det? Som De ved, kunne Europa, Europa og Kina, Europa, Kina og USA, Europa, Kina, Japan og USA, endda resten af verden, i forbindelse med infrastruktur i Afrika tilbyde så meget finansiering, som de vil, og det ville stadig tage år, inden der er nok infrastruktur i Afrika til at understøtte nogen form for reel udvikling.
Derfor er alle disse penge, alle disse investeringer, ikke nødvendigvis dårlige. Det virkelige spørgsmål er at vide, hvordan det hele blive brugt, hvordan det hele forvaltes. Jeg ved, at alle ikke er enige med mig, men det er det smukke ved demokratiet. Jeg mener virkelig, at vi kan gøre en forskel ved at være åbne, ved at gå i dialog, ved at søge at nå frem til et trepartspartnerskab i dette tilfælde. Efter min mening vil Europa altid være en særlig partner for Afrika af historiske grunde, at geografiske grunde, fordi vi fungerer som model. Det er jeg ikke bange for, og jeg mener, at hvis vi virkelig ønsker at være til stede i Afrika - som nogen var inde på, er dette meget vigtigt - skal vi gøre, som jeg foreslår og tilsætte endnu en ingrediens til blandingen. Vi skal holde op med at antyde, at vores interesse for Afrika udelukkende er baseret på generøsitet, venlighed og menneskelighed.
Vi har helt klart også en forpligtelse i den henseende, men vi skal acceptere, at forbindelser med Afrika udgør en kolossalt potentiale for Europa. Det rummer et kolossalt potentiale for gensidig økonomisk udvikling, og der er absolut intet galt eller umoralsk i at anskue tingene ud fra det perspektiv. I det mindste har kineserne en god egenskab: De lægger ikke skjul på, hvad deres planer er. Jeg har aldrig hørt kineserne sige, at de ønsker at hjælpe afrikanerne eller fremme udviklingen i Afrika. Nej, de er ærlige. De følger den økonomiske udviklings regler, det er deres primære interesse. Personligt mener jeg, at hvis vi ønsker at respektere vores partnere, er vi nødt til at acceptere dette. Vi må ikke afvise dette aspekt. Der findes ingen mirakelmedicin. Hvis Afrika ikke udvikler sig økonomisk, udvikler det sig slet ikke, punktum, og så vil vores velgørenhedspolitikker ikke gøre nogen forskel.
Det var, hvad jeg gerne ville sige. Jeg beklager, at jeg har talt så længe, fru formand, men jeg har givet udtryk for en tro, der stammer fra mine daglige erfaringer med disse lande.
En sidste ting, for hvad det nu er værd. Det kinesiske skib er nu på vej tilbage til Kina. Folk har altid sagt, at Europa har begrænset politisk indflydelse. Jeg er lige vendt tilbage fra SADEC-topmødet, hvor jeg talte med statscheferne. Zimbabwe var naturligvis på dagsordenen. Jeg talte med alle statslederne: Angola, Mozambique, dem alle sammen. Jeg præciserede spørgsmålet om det kinesiske skib. Det var havnearbejderne, der reagerede, men forskellige lande nægtede også at losse skibet. Ifølge mine seneste oplysninger er skibet blevet sendt tilbage til Kina. For hvad det er værd, har Europa forsøgt at gøre sin pligt med blødt diplomati og med havnearbejderne naturligvis med folkets stemme. Det var det hele værd, og det beviser, at afrikanerne ikke er parate til at acceptere hvad som helst, når der er tale om diplomati eller politik for den sags skyld.
Ana Maria Gomes
ordfører. - (EN) Fru formand! Jeg vil gerne minde om, at vores kollega Erika Mann, som var ordfører for udtalelsen fra Udvalget om International Handel, ikke kunne være til stede. Hun bad mig understrege følgende, som vi har medtaget i betænkningen: Det drejer sig om det vigtige i, at Afrika udvikler sin egen strategi over for Kina, hvor vi bemærker, at en sådan strategi kan styrke gensidigheden af handelsforbindelserne mellem Kina og Afrika, hvis den er fokuseret på, at afrikanske arbejdstagere i højere grad skal deltage i kinesiske projekter i Afrika, større vilje fra Kinas side til at overføre teknologi og bedre adgang for afrikanske eksportvarer til det kinesiske marked.
ordfører. - (FR) Jeg vil gerne takke kommissæren hr. Michel og mine kolleger for deres bemærkninger og de relevante spørgsmål, de tog op.
Jeg forstår godt kommissæren, når han siger, at Europa ikke ensidigt kan diktere betingelserne for Afrika, navnlig når Kina ikke anvender dem. Men det er netop grunden til, at vi som europæere skal investere mere for at styrke civilsamfundet i Afrika, institutioner som parlamenter, frie medier, universiteter osv., således at afrikanerne selv kan kræve og indføre betingelser i stil med dem fra millenniumudviklingsmålene og sikre, at de respekteres.
Jeg er helt enig med kommissæren, hvilket også fremgår af betænkningen, når han siger, at en hurtig udbetaling af bistand eller europæisk finansiering er vigtigt for Afrika, og at det er vigtigt med en koordineret indsats og en fordeling af opgaverne mellem medlemsstaterne og Kommissionen, hvis vi skal kunne konkurrere med den lethed, hvormed Kina i øjeblikket finansierer Afrika uden at afveje konsekvenserne, bortset fra egne fordele.
Med hensyn til OECD-kriterierne er det helt klart op til Kina at afgøre, hvorvidt det er værd at indføre disse. Men jeg mener, at det er vores rolle på grundlag af vores positive og negative erfaringer i Afrika at få Kina til at forstå, at det er i deres langsigtede interesse at sørge for, at Afrikas naturressourcer udnyttes og ikke decimeres, og at der uden god regeringsførelse ikke findes nogen garantier, ikke engang for Kina.
Endelig er en af de positive konsekvenser af Kinas stadig større tilstedeværelse i Afrika måske denne forhandling og den betænkning, vi vedtager i morgen. Kina har hjulpet Europa til at forstå, at der ligger et kolossalt potentiale i Afrika, og at der findes succeshistorier i Afrika. Jeg håber virkelig, at Deres tur til Kina i denne uge, hr. Kommissær, giver Dem lejlighed til at fremme det konstruktive engagement fra Kinas og Afrikas side, der skitseres i denne betænkning, og til at minde Kina om, som De var inde på i dag, landets ansvar som permanent medlem af FN's Sikkerhedsråd ikke kun med hensyn til Tibet og Myanmar, men også Afrika og navnlig Zimbabwe og Darfur. Tillykke, hr. kommissær, hvis Deres indsats rent faktisk bidrog til at sende skibet tilbage til Kina. Det er meget positivt.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted on onsdag kl. 11.30.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Filip Kaczmarek  
skriftlig. - (PL) Betænkningen af fru Gomes er utvivlsomt en detaljeret og interessant analyse af Folkerepublikken Kinas tilstedeværelse i Afrika. Jeg kan imidlertid ikke frigøre mig fra det indtryk, at et sted mellem handel, investeringer, infrastruktur, energi og andre vigtige sager, har vi i denne betænkning tabt synet af en sag, der er af fundamental betydning set ud fra aspektet for både den institution, som vi repræsenterer - Europa-Parlamentet - og Udviklingsudvalget, som er ansvarlig for denne betænkning. Beskyttelse af menneskerettigheder i hele verden er en absolut prioritet for Europa-Parlamentet - det ser vi på Europa-Parlamentets hjemmeside. Hvis vi virkelig tror på dette slogan, kan vi ikke begrænse os selv i afsnittet om regeringsførelse og menneskerettigheder til:
en ganske kort redegørelse for Kinas engagement (dette er placeret i en så positiv kontekst som muligt) i Darfur, mens vi alle sikkert udmærket godt ved, at der ikke er sket nogen forbedring overhovedet i regionen;
en henvisning på en enkelt sætning til krænkelse af FN's embargo mod salg af våben i Afrika fra Folkerepublikken Kina - som, lad os ikke glemme, er et permanent medlem af FN's Sikkerhedsråd;
eller til en kort kommentar om kinesisk samarbejde med regeringer, der er ansvarlige for krænkelse af menneskerettigheder, såsom Zimbabwe.
EU bør ikke undervurdere magten ved privat og offentligt at kritisere Kina, som fru Gomes skriver i begrundelsen for sin betænkning. Det er en skam, at vi er gået glip af netop sådan en mulighed med denne betænkning.
Eija-Riitta Korhola  
skriftlig. - (FI) Betænkningen af fru Gomes er et vigtigt bidrag til diskussionen om dette væsentlige bidrag til det internationale samarbejde. Endnu en gang vil jeg takke hende for hendes klarsyn.
På den ene side lader det til, at Afrika har nydt godt af de tætte økonomiske relationer med Kina. Det økonomiske skub, som kontinentet har fået fra sin vigtigste handelspartner, bortset fra Europa, har reduceret fattigdommen. Kina opfatter ikke Afrika som en byrde, men som en mulighed fyldt med økonomisk potentiale.
På den anden side er det blevet tydeligt, at der er nogle meget bekymringsvækkende aspekter af Kinas position i Afrika. Våbeneksporten, usunde investeringer, udnyttelse af råvarer - Europa kender kun alt for godt tegnene på nykolonialisme i al iveren efter at gøre godt. Det er værd at stille spørgsmålet, om økonomisk magt skal bruges til at fremme en besættelse for at blive en supermagt. Det er f.eks. tydeligt i Darfur.
Et andet spørgsmål er, hvordan EU bør reagere. På mange måder er Kina Europas rival i Afrika, og flere her har sagt, at det ikke nytter noget at tage en voksende supermagt fuld af selvrespekt i skole. I betænkningen går man klogeligt efter en konstruktiv fremgangsmåde. Her er vi nødt til at identificere vores rolle, som består i at minde Kina om de forpligtelser, som partnerskabet indebærer. Der skal gøres en fælles indsats for at nå millenniumudviklingsmålene, forebygge konflikter og sikre en bæredygtig udvikling.
Samarbejde er af den største betydning for at bremse klimaændringerne. Bali skabte håb om, at Kina som en stor forurener og Afrika som et uskyldigt offer vil blive inddraget.
Endelig skal vi erkende, at Kina ikke deler de europæiske principper om respekt for menneskerettigheder. Derfor skal vi gøre en langt større indsats for at sikre, at et varigt demokrati, retsstatsprincippet og god regeringsførelse slår rod i Afrika. Den endelige løsning på den kinesiske udfordring skal ikke findes i Kina, men i selve Afrika.
Bogusław Rogalski  
skriftlig. - (PL) Den voksende magt, som Kina er, har kolossal indvirkning på processen for bæredygtig udvikling i Afrika, men vi skal huske på, at de afrikanske lande er ansvarlige for de overordnede virkninger af udlændinges og udenlandske organisationers og regeringers tilstedeværelse på deres område.
Både EU og Kina handler for at fremme sikkerhed, fred og bæredygtig udvikling i Afrika, men EU er den største donor og den vigtigste handelspartner for Afrika i den nuværende situation. Selv om Kina har masser af positive erfaringer med at bringe 400 millioner af landets egne borgere ud af ekstrem fattigdom gennem de seneste 25 år, skal vi ikke desto mindre koncentrere os om den enorme sociale og økonomiske ulighed samt den alarmerende ødelæggelse af det naturlige miljø, begrænsningen af grundlæggende friheder og lave beskæftigelsesstandarder.
Vi skal overveje udnyttelsen af naturressourcer i Afrika, fordi det kan føre til, at de udtømmes fuldstændig og til spredning af korruption samt større social ulighed og incitamenter til konflikter, hvilket vil få negative følger for udviklingen i de afrikanske lande. Det er netop de vestlige landes handel og forbrug, der betyder stigende efterspørgsel efter afrikanske naturressourcer i Kina, hvilket medfører stigende CO2-emissioner i udviklingslandene. Det er ikke mindre vigtigt, at WTO-medlemskabet medfører en række forpligtelser, som Kina ikke opfylder i tilstrækkelig grad. EU bør tage spørgsmålet om retfærdighed i forbindelse med handel, klima og andre problemer op som led i det tresidede samarbejde med Kina og Afrika.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Hr. formand! Det mest bekymrende ved Kinas politik i Afrika er, at de yder bistand og investeringer der uden at stille betingelser. Udviklingsbistanden, som EU leverer, har altid været underlagt strenge betingelser vedrørende demokratiske fremskridt, anerkendelse af retsstatsprincippet og god regeringsførelse samt respekt for menneskerettighederne.
Kinas pragmatiske samarbejde "uden betingelser" med de undertrykkende regimer i Afrika undergraver de bestræbelser, som EU har gjort for at tilskynde til demokratisk statsdannelse i Afrika og udfordrer os til at indføre nye og mere fleksible politikker for Afrika. Betinget bistand kan nogle gange være fantastisk effektiv, men kan også opfattes som patroniserende, og Kina har undladt at anvende denne for at kunne opfylde sit stigende behov for ressourcer.
Kinas voksende interesse og engagement i Afrika skader de europæiske interesser der, og for ikke at tabe terræn i Afrika er vi nødt til at fremlægge nye og mere attraktive midler for at tilskynde de afrikanske lande til at indføre demokrati. Men på den anden side må vi heller ikke være bange for en konstruktiv dialog mellem EU og Kina og med andre store bidragydere, der kan være interesserede i at skabe en sammenhængende multilateral strategi for Afrika.
Bernard Wojciechowski  
skriftlig. - (EN) Napoleon sagde, at vi skulle lade Kina sove, for når hun vågner, vil hun ryste verden. Dårligt nyt: Kina er stået op, men vi er faldet i søvn. Vi kæmper stadig med arven efter kolonistyret, både i de koloniserede og koloniserende stater, men vi har ikke været opmærksomme på muligheden for, at denne tragedie kunne ske igen. Anklagen om, at Kina bedriver nykolonialisme er slet ikke ubegrundet. Kina har de samme interesser for at udnytte de afrikanske lande, som nogle af vores europæiske lande har haft gennem århundrederne. Vi har lært vores lektie og betalt en høj pris for det, men Kina mangler at lære, hvordan man gennemfører menneskerettighederne internt, mens de allerede eksperimenterer med kolonistyre. Vi er på en farlig kurs med Kinas tørst efter olie og landets sult efter afrikanske ressourcer. Vi bør sende et klart signal til Kina: Sørg først for jeres interne menneskerettigheder, vis så, at I virkelig ønsker at engagere jer i Afrikas udviklingsmål i stedet for bare at bruge dem som redskab.
