Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Hallam
Arvoisa puhemies, haluaisin huomauttaa, että pöytäkirjan sivulla 11 on mainittu, että vastustin eilen asioiden käsittelyn nopeutta. Pöytäkirjaan ei ole merkitty sanatarkasti puheenvuoroani, jossa sanoin, että olin huolestunut siitä, että asiakirjassa (KOM(97)0247) annettiin useita kärjistettyjä lausuntoja nikkelikolikoiden käytöstä ja muun muassa niiden terveydellisistä haitoista. Herra de Silguy vastasi kuitenkin minulle juuri viime viikolla ja sanoi, että tämä on roskaa, nikkeli ei aiheuta terveydellisiä haittoja. Nyt kuitenkin aiomme vaatia, että nikkeliä ei käytetä uusissa eurokolikoissa. Meillä on viisitoista päivää aikaa estää Euroopan unionia - neuvostoa, jäsenvaltioita, parlamenttia ja komissiota - tekemästä itsestään hölmön. Toivon, että toimimme sen mukaisesti.

Puhemies
Yksiköt ottavat huomautuksenne huomioon.

Coates
Arvoisa puhemies, haluaisin käyttää pöytäkirjaa koskevan puheenvuoron ja ottaa esille kollegani Davidin esittämän huomautuksen. Hän väitti, että teille tämän viikon alkupuolella esittämäni valitus oli tehty henkilökohtaisessa ominaisuudessa. Haluaisin teidän välityksellänne, arvoisa puhemies, vakuuttaa hänelle, että en tehnyt sitä yksityishenkilönä, vaan tämän parlamentin jäsenenä, jolla on tiettyjä demokraattisia velvollisuuksia. Tämä ei ole henkilökohtainen valitus, vaan teen ainoastaan velvollisuuteni tämän parlamentin jäsenenä.
Lupasin teille maanantaina, että kerron, kun vihdoinkin saan työväenpuolueen pääsihteeriltä Sawyerilta kirjeen. Sain kyseisen kirjeen eilen aamulla kyseltyäni sitä ensin. Itse asiassa se oli erittäin sovitteleva kirje, mutta siinä vaadittiin niiden menettelytapasääntöjen säilyttämistä, joista olin valittanut. Ongelmana on, että sain myöhemmin työväenpuolueen puoluepiiskurilta kirjeen, jossa minua uhattiin kurinpidollisilla toimenpiteillä. Arvoisa puhemies, tämä on erittäin vakava aihe...

Puhemies
Herra Coates, tämä on erittäin tärkeä aihe, mutta se ei ole tämän päivän esityslistalla.
Vastaan teille kirjeitse tänä aamuna, mutta en nyt tässä täysistunnossa, sillä asia ei ole esityslistalla. En aio sallia keskustelua tästä aiheesta.

Janssen van Raay
Arvoisa puhemies, asia on mainittu sanatarkoissa istuntoselostuksessa, mutta haluan, että pöytäkirjassa mainitaan, puhun siis pöytäkirjasta, että Ammattijalkapalloilijoiden liiton puheenjohtaja Cantona arvostaa sitä, että te olitte itse läsnä Madridissa rasismin vastaisessa ottelussa. Ja saatte lainsäädäntöä koskevan kirjeen tänään. Mutta arvostamme suuresti sitä, että olitte itse läsnä Real Madridin stadionilla.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Janssen van Raay. Pelejä oli kolme ja on myönnettävä, että ne olivat varsin hauskoja. Nautin niistä kovasti, etenkin hyvän tarkoituksen vuoksi.

Terrón i Cusí
Arvoisa puhemies, haluaisin huomauttaa lyhyesti, että nimeni ei ole eilisen läsnäololistalla. Se on mahdollisesti minun syytäni, koska taisin unohtaa kirjoittaa nimeni siihen, mutta pyydän, että nimeni lisättäisiin listaan, koska olin paikalla.

Puhemies
Asia korjataan.

Alavanos
Arvoisa puhemies, kyseessä on sama ongelma. Käytin eilen puheenvuoron talousarviosta, mutta näyttää siltä, kuin olisin ollut poissa. Unohdin ehkä kirjoittaa nimeni. Pyydän, että pöytäkirja korjattaisiin.

Puhemies
Selvä, asia tarkistetaan ja lisätään pöytäkirjaan.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

McIntosh
Arvoisa puhemies, ennen kuin pöytäkirja hyväksyttiin, yritin kiinnittää huomionne herra Imazin eilen esittämään työjärjestystä koskevaan puheenvuoroon. Ymmärtääkseni säännöt ovat erittäin selvät. Kyselytunnin aikana voidaan tehdä ainoastaan yksi lisäkysymys. Minun ryhmälleni sanottiin näin. Pöytäkirjassa kuitenkin sanotaan, että rouva Thorsin sallittiin esittää kaksi lisäkysymystä kysymyksiin 46 ja 51. Voimmeko saada selvennystä tähän päätökseen?

Puhemies
Selvä. Otan kysymyksenne huomioon ja vastaan teille mahdollisimman pian.

Mather
Arvoisa puhemies, haluaisin myös tehdä pöytäkirjaa koskevan huomautuksen sillä haluaisin kiinnittää huomionne tämänaamuisen Times -lehden kirjoitukseen, jossa sanotaan, että neljälle kollegallemme on annettu uhkavaatimus allekirjoittaa asiakirja tänään klo 15.00: een mennessä, ja jos he eivät allekirjoita, heidän oikeuksiaan tämän parlamentin jäsenenä rajoitetaan. Voisitteko neuvoa minua tässä asiassa arvoisa puhemies...

Puhemies
Herra Mather, sanoin jo aiemmin, että en aio sallia keskustelua tästä aiheesta. Sanoin tämän kaikille kollegoillenne.

Unionin tila ja komission vuoden 1998 vuosittainen ohjelma
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana unionin tilaa ja komission vuoden 1998 vuosittaisen ohjelman laajoja poliittisia painopistealueita koskeva keskustelu.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, tänään käymme keskustelua, joka on yksi tärkeimmistä, mitä on käyty koko demokraattisen parlamentin aikana: se on kansan tilaa, tai tässä tapauksessa unionin tilaa, koskeva keskustelu. Käsillä on tärkeä hetki. Nyt meillä on suotuisa tilaisuus kiinnittää katse puiden sijasta itse metsään; omistaa muutama tunti sille, että pohdiskelemme ääneen ja yleiskatsauksen omaisesti tätä hetkeä, joka lävistää Euroopan unionimme, ja avautumassa olevia näkymiä.
Tänä vuonna olemme ensimmäistä kertaa halunneet erottaa selvästi toisistaan unionin poliittisten painopistealueiden kokonaisvaltaisen käsittelyn ja yksityiskohtaisen käsittelyn Euroopan komission seuraavan vuoden lainsäädäntöohjelmasta. Tosin, kun se aika koittaa, lainsäädäntöohjelmaa on hyvä arvioida näiden poliittisten painopistealueiden valossa, jotka varmasti ohjaavat yhteisön poliittista toimintaa tulevina vuosina. Loppujen lopuksi lainsäädäntöohjelma on vain yksi - vaikka epäilemättä hyvin tärkeä - osa yhteisön poliittista toimintaa. Mutta juuri suuren merkityksensä vuoksi tämän ohjelman täytyy olla yhdenmukainen muun poliittisen toiminnan kanssa ja ulottua pidemmälle ajanjaksolle kuin yksi vuosi.
Olemme muuttaneet myös perinteistä keskustelukäytäntöä, jossa oli tapana vähentää puheenvuorot minimiin. Kiitän neuvoston ja komission puheenjohtajia siitä, että he ovat antaneet meille mahdollisuuden järjestää tämä keskustelu, josta varmasti muodostuu antoisa ja hyödyllinen kaikille osapuolille.
Euroopan parlamentin kasvava rooli lainsäädännöllisissä tehtävissä ja valvovana elimenä tulee varmasti esille myös tällaisissa tapauksissa. Jokaisella toimielimellä on tietty tehtävä tässä keskustelussa, ja meidän tehtävämme on olla edustamiemme maanmiesten etuoikeuksien, päämäärien ja huolien puolestapuhujia.
Hyvät jäsenet, jos yritämme tiivistää yhteen ainoaan sanaan vaatimukset, joita maanmiehemme tällä hetkellä asettavat Euroopan unionille, tuo sana on "varmuus" . Jatkuvasti muuttuvassa maailmassa, lakkaamatta kehittyvässä unionissa kansalaisemme tuntevat itsensä ensimmäistä kertaa pitkään aikaan epävarmoiksi.
Jos jokin on myötävaikuttanut yhteisön menestykseen viimeisten 40 vuoden aikana, niin se on nimenomaan yhteisön kyky luoda varmuutta. Se takasi rauhan silloin, kun sodan melskeet kaikuivat vielä korvissa; kehitti tehokasta maatalouspolitiikkaa silloin, kun muistikuvat nälästä ja säännöstelystä elivät vielä mielissä; suunnitteli uudenlaisia yhteismarkkinajärjestelmiä, kun talouksiemme vuorovaikutus teki sen otolliseksi; ja otti käyttöön yhteisvastuullisuutta koskevia politiikkoja, kun sisäiset ristiriidat osoittivat selvästi, ettei markkinoiden yhdistäminen riittänyt takaamaan unionin yhteenkuuluvuutta. Jokaista aikakautta leimasivat tietyt tarpeet ja yhteisömme osasi tyydyttää ne. Kaikki tämä tehtiin perustuen menetelmään, joka oli sekä yksinkertainen, tehokas että varovainen ja joka tiivistyi mestarillisella tavalla Schumanin 9. toukokuuta 1950 antamassa julistuksessa. Muistan ranskankielisen alkuperäistekstin: "Eurooppaa ei rakenneta hetkessä eikä millään kokonaisratkaisulla. Siihen tarvitaan todellisia toimenpiteitä, joilla luodaan ensin aito yhteisvastuullisuus" . Lainaus päättyy tähän.
Hyvät jäsenet, tämä menetelmä on mahdollistanut sen, että 1900-luvun jälkipuoliskolla on solmittu vaikuttava määrä solidaarisia siteitä unionin kansojen välille ja unioni, noiden siteiden muodostama verkko, on antanut varmuutta kansalaisilleen. Ilman vakavaa riskiä emme voi olla ottamatta sitä huomioon, kun uudet haasteet asettavat tuon varmuuden kyseenalaiseksi.
Viime vuosina kielteiset ilmiöt, kuten työttömyyden lisääntyminen ja sosiaaliturvajärjestelmien kyseenalaistaminen, tai myönteiset ilmiöt, kuten Berliinin muurin kaatuminen tai uusien teknologioiden kehittyminen, ovat aiheuttaneet eurooppalaisissa epävarmuuden tunteita jopa siinä määrin, että niinkin tärkeisiin edistysaskeliin kuin talous- ja rahaliittoon liittyviin asioihin suhtaudutaan epäluuloisesti. Vaikka epäilykset eivät olekaan oikeutettuja, ovat ne silti todellisia.
Varmuus, jota eurooppalaiset meiltä pyytävät nyt vuosisadan lopulla on samanaikaisesti taloudellista varmuutta ja varmuutta sekä sisäisissä että ulkoisissa asioissa. Kaikissa kolmessa tapauksessa velvollisuutemme on tarjota heille selkeitä hankkeita, jotka vastaavat heidän tarpeitaan ja jotka osoittavat meidän tietävän, mihin olemme menossa ja miksi.
Haluaisin käsitellä lyhyesti näitä kolmea varmuuden osa-aluetta.
Taloudellinen varmuus - jota kutsumme hyvinvoinniksi - liittyy läheisesti työllisyyteen ja kilpailukykyisen ja terveen sekä kansallisen että eurooppalaisen talouden kehittämiseen. En aio käsitellä nyt työllisyyteen liittyviä kysymyksiä, joista käytiin eilen tärkeä keskustelu, mutta haluan muistuttaa ainakin vaurauden luomisen ja sijoitusten välillä olevasta suorasta yhteydestä ja siitä, kuinka viimeksi mainitut ovat lisääntyneet samaa vauhtia kuin ovat selvinneet niinkin tärkeät kuin kuin yhteiseen valuuttaan liittyvät ongelmat. Tässä mielessä euro on työllisyyden ohella tärkein tavoitteemme, koska se on vaikuttanut myönteisesti niin unionin taloudelliseen puolustuskykyyn kuin sen poliittiseen kehitykseenkin. Yhteisen valuutan käyttöönotto tulee olemaan historiallinen hetki Euroopan yhdentymisen taipaleella. Euro tulee olemaan kansalaisille selvä yhtenäiseen Eurooppaan kuulumisen symboli. Sinä päivänä, kun kaikki unionin kansalaiset käyttävät samaa valuuttaa, on kaadettu monta psykologista estettä. Eurot taskussaan kansalaiset voivat tuntea itsensä vähän enemmän eurooppalaisiksi, kosketella Eurooppaa vähän paremmin.
Suuri osa uuden yhtenäisvaluutan käyttöönottoa koskevasta lainsäädännöstä on jo valmiina tai odottaa neuvoston hyväksymistä. Kaksi päätöstä on kuitenkin vielä tekemättä: on valittava ne maat, jotka pääsevät mukaan talous- ja rahaliiton kolmanteen vaiheeseen ja nimitettävä Euroopan keskuspankin tuleva puheenjohtaja sekä muut johtokunnan jäsenet.
Ennen kumpaakin päätöstä sopimusehdotukset menevät vielä parlamentin kuultaviksi. Tällä hetkellä olemme tutkimassa sitä, miten nämä kuulemiset tulisi järjestää, että niistä olisi hyötyä päätöksenteossa ja etteivät ne häiritsisi rahoitusmarkkinoiden toimintaa. Edustajiensa välityksellä eurooppalaiset voivat saada tietoa niistä valintakriteereistä, joiden perusteella on valittu yhteiseen valuuttaan vuonna 1999 siirtyvät maat. Parlamentin osallistuminen keskuspankin puheenjohtajan ja muiden jäsenten valintaan tarjoaa kansalaisille mahdollisuuden tutustua ennakkoon unionin rahapolitiikan tuleviin vastuuhenkilöihin. Avoin ja puolueettomiin kriteereihin perustuva menettelytapa parantaa epäilemättä kansalaisten luottamusta yhtenäisvaluuttaan tulevaisuudessa. Mikä tahansa valuutta tarvitsee käyttäjiensä luottamusta. Juuri tämä luottamus määrittää sen lopullisen arvon. Parlamentin on kehitettävä ja vahvistettava tuota luottamusta.
Talous- ja rahaliitto antaa yhteisön toimielimille suunnattoman vallan. Kansalaiset tulevat vaatimaan, että tätä valtaa valvotaan demokraattisesti ja ettei parlamentti demokraattisesti laillistettuna toimielimenä voi jäädä syrjään. Kun avoimuus ja valvonta laajenee, myös kansalaiset luottavat enemmän yhteisiin talouspoliittisiin suuntaviivoihin ja päätöksiin. Mielestäni nyt ei ole tarpeellista alkaa pohtia yksityiskohtaisesti sitä, miten tuo valvonta tapahtuisi. Maastrichtin sopimus tarjoaa toimintamalleja, joita voidaan toteuttaa ja soveltaa joissakin tapauksissa käytännön tarpeiden mukaan ja toisissa tapauksissa toimielinten välisen sopimuksen mukaan. Mitä valuutta-asiaan tulee, on väärinymmärrysten välttämiseksi kuitenkin tehtävä selväksi, että valvonta täytyy toteuttaa kunnioittaen erittäin tarkasti Euroopan keskuspankin riippumattomuutta. Parlamentti on suunnitellut Euroopan rahapoliittisen instituutin ja kansallisten keskuspankkien tarpeita vastaavia avoimuutta lisääviä ja riippumattomuutta kunnioittavia käytännön ratkaisuja.
Seuraavien kuukausien aikana on viimeisteltävä myös Maastrichtin sopimuksessa ja vakaus- ja kasvusopimuksessa ennakoitujen erittäin tärkeiden taloudellisten päätösten parlamentaarinen valvontajärjestelmä. Näissä asioissa demokratia ei voi sortua liikaan tehokkuuteen.
Hyvät jäsenet, toinen taloudellinen epävarmuustekijä kansalaisille on rahoitusnäkymien tarkastamisen tarve. Tarkastamisen on tapahduttava unionin välttämättömän laajentumisen valossa. Laajentumisen tärkeydestä vallitsee erittäin laaja yksimielisyys. Vuodesta 1989 tähän päivään asti on muotoutunut varmuus siitä, että kyseessä on historiallinen haaste, josta suoriutuminen on elintärkeä kaikkien eurooppalaisten - niin unioniin kuuluvien kuin sen ulkopuolistenkin - tulevaisuudelle. Oman turvallisuutemme vuoksi on välttämätöntä lujittaa unionin jäsenyyttä hakeneiden maiden uusia demokratioita ja estää kaikin keinoin Euroopan pilkkoutuminen, Euroopan jakautuminen.
Kaikille näille maille on annettava selvä merkki siitä, että liittymisprosessi käynnistyy ja se käynnistyy kaikkien kohdalla, vaikka prosessin etenemistahti vaihtelisikin ja mukautuisi kunkin maan olosuhteisiin. Kuten kaikki muutkin haasteet, joista olemme suoriutuneet viimeisen vuosisadan aikana, on tämäkin kohdattava samalla filosofialla, joka on auttanut meitä saavuttamaan sen, mikä unioni tänään on: on osattava luoda vaiheittain - kuten Monnet sanoisi - kaikkien Euroopan miesten ja naisten kesken, niin jäsenmaissa kuin hakijamaissakin, mahdollisimman suuri yhteinen etu. Tämä merkitsee sitä, ettei tuota yhteistä etua voida luoda ja ottaa samalla sitä riskiä, että ne tämän lähes puoli vuosisataa kestäneen yhteisön rakentamisen aikana solmitut yhteisvastuun siteet löystyvät tai purkautuvat. Unionin laajentaminen rajoittaen ja vaarantaen ne politiikat, joihin perustuvat unionimme yhteenkuuluvuus ja vauraus, olisi valtava erehdys, tuhoisa suunnanmuutos aikaisempiin laajentumisiin verrattuna, käännös, joka voisi vaarantaa koko unionin henkiinjäämisen.
On tärkeää, että rahoitusnäkymien tarkastaminen poistaa lopullisesti tämän vaaran ja takaa kaikille eurooppalaisille - nykyisille ja tuleville - varmuuden siitä, että tähänastiset saavutuksemme säilyvät, eli tuo yhteisön säännöstö, joka houkuttelee unioniin niitä, jotka eivät siihen vielä kuulu.
Hyvät naiset ja herrat, toinen huolenaihe Euroopan kansalaisille on epäilemättä kaikenlaisen rikollisuuden jatkuvan lisääntymisen aiheuttama turvattomuus. Tässä suhteessa hallitusten välisen konferenssin tulokset eivät ole olleet aivan niin hyviä, kuin voisi odottaa. Monet odotetuista edistysaskeleista yksinkertaisesti unohtuivat käsittelystä viime hetkellä. Edistystä on kuitenkin tapahtunut, ja meidän velvollisuutemme on käyttää sitä hyväksemme. Tietä ovat näyttäneet Luxemburgin neuvoston puheenjohtajakausi ja jäsenmaat, jotka ovat aikaistaneet joidenkin säännösten ja määräysten voimaantuloa. Näihin kuuluu esimerkiksi Euroopan parlamentin systemaattinen kuuleminen huomattavassa osassa niistä päätöksistä, jotka koskevat ulkoisia asioita ja lainsäädäntöä. Tämä edistysaskel on ansainnut kiitokset ja suosionosoitukset.
Käyttäkäämme hyväksemme perussopimuksen suomia mahdollisuuksia niin hyvin kuin mahdollista, jotta saamme eurooppalaiset vakuuttumaan siitä, että yhteisön tie on ainoa, jota kulkemalla voimme voittaa vastarinnan, joka estää yhteistä taisteluamme rikollisuutta ja terrorismia vastaan. Se on ainoa tie, jota kulkemalla voimme luoda perustan tehokkaalle ja yhtenäiselle maahanmuuttopolitiikalle. Tässä on pelissä rauhanomainen nauttiminen niistä vapauksista, joiden saavuttaminen on vaatinut paljon työtä.
Tämä varmuuden tunne, joka meidän täytyy maanmiehillemme palauttaa, on täydellistä vain, jos pystymme osoittamaan, että tiedämme myös, mihin olemme menossa ulkopoliittisella sektorilla. Ei ole tarpeellista muistuttaa mieliin menneitä tapahtumia, jotka horjuttivat kivuliaasti eurooppalaisten luottamusta mahdollisuuksiimme säilyttää rauha: ne ovat kaikkien mielissä. Kiireellisintä on luoda vähitellen Maastrichtin sopimuksen edellyttämiä yhteisiä strategioita ja käyttää niissä tarvittavia toimenpiteitä turvautuen pakollisen yhteistyön antamiin mahdollisuuksiin ellei muuta ratkaisua löydy. On parempi, että meillä on selvät, kaikkien hyväksymät ja uskottavan ulkopolitiikan keinoin tuetut päämäärät muutamilla alueilla kuin tuhlata melko tai täysin tehottomia ponnistuksia ja päätyä ajelehtimaan toisten voimien ja poliittisten intressien ohjailemina.
Parlamentti on jo pitkään kantanut korttaan kekoon määritellen näitä strategioita ja tukien niiden toteuttamista parlamenttien välisen vuoropuhelun avulla. Se tulee epäilemättä tukemaan kaikkea tällä saralla tapahtuvaa edistystä.
Hyvät parlamentin jäsenet, Berliinin muurin kaatuminen ei merkinnyt historian kulun pysähtymistä vaan sen brutaalia kiihtymistä; ryöppyä, jota vasta hiljattain olemme alkaneet saada ohjatuksi oikeisiin uomiin. Muutoksen tuulet puhaltavat raa´asti ja puuskittain, mutta yllättävät vain sellaiset alukset, jotka eivät pysty purjehtimaan irti riistäytyneinä ja eksyneinä tai koska niillä ei ole kokoonsa nähden riittäviä ohjauslaitteita.
Ensisilmäyksellä nämä ongelmat eivät näyttäisi koskevan meitä. Kaikista murheista huolimatta Eurooppa on säilyttänyt tarmokkuutensa. Taloutemme sopeuttaminen yhtenäisvaluutan vaatimuksiin on siitä hyvä esimerkki. Samaa ei voida sanoa yhteisön aluksen ohjauslaitteista. Suunniteltuina pienempää rahtia kuljettavalle alukselle ja rauhallisilla vesillä purjehtimiseen, ne ovat juuri ja juuri kestäneet meidät kohdanneessa historiallisessa myrskyssä. Niitä on välttämättä uudistettava ja muokattava sellaista alusta varten, joka kasvaa ja joutuu purjehtimaan tavallisesti rauhattomilla vesillä. Näin ollen on väistämättä jatkettava työtä, joka keskeytyi äskettäisen hallitusten välisen konferenssin viimeisessä vaiheessa, ja aloittaa viipymättä valmistelut keskeneräisen toimielinjärjestelmän uudistuksen loppuun saattamiseksi. On hyvinkin mahdollista, ettei sitä voida tehdä lähikuukausien aikana. Ne epävarmuustekijät, joihin olen viitannut tämän puheenvuoron alkupuolella ja jotka painoivat Amsterdamin konferenssin viimeisessä vaiheessa, ovat vielä sitkeästi voimassa. Lienee välttämätöntä odottaa niiden hälvenemistä. Mutta jos tällä kertaa työ täytyy saada päätökseen, ei riitä, että odotamme oikeaa hetkeä. Valmistelut on tehtävä jo nyt ja pantava alulle menettelytapa, joka eroaa tähän saakka noudatetusta. Ei ole tarpeen keksiä sellaista; meillä on se jo, ja se on jatkuvasti todistanut olevansa tehokas. Se ei ole sen enempää eikä vähempää kuin yhteisön menettelytapa, joka antaa Euroopan komissiolle aloiteoikeuden ja alistaa jäsenvaltioiden päätöksen Euroopan parlamentin käsittelylle. Tämän metodin soveltaminen antaa meille mahdollisuuden keskustella yhteisiin etuihin perustuvista yhtenäisistä teksteistä, mikä ei aina ole mahdollista klassisissa hallitusten välisissä neuvotteluissa. Olen vilpittömästi sitä mieltä, että parlamentti voisi tehdä edustamilleen kansalaisille hyvän työn viemällä eteenpäin unionin toimielinten uudistusta siten, että seuraavat vaalit voisivat tavallaan toimia myös kansalaisten mielipidekyselynä tämän hankkeen suhteen.
Näin ollen luotan siihen, että me voimme kulkea alkumatkan ennen kuin nykyinen lainsäädäntö päättyy, ja sen vuoksi haluan pyytää komissiota aloittamaan tämän työn.
Kaikesta huolimatta ei riitä, että käytetään hyvää menettelytapaa ja valitaan oikea hetki. On vapauduttava kiintymyksestä institutionaalisiin järjestelmiin, jotka olivat aikanaan hyödyllisiä, mutta joista ei enää ole hyötyä. Parinkymmenen ministerin muodostama neuvosto, jonka puheenjohtajuus vaihtuu puolen vuoden välein ei voi johtaa tehokkaasti yhteisöä, joka muodostuu useista sadoista miljoonista ihmisistä ja joka on yksi maailman talousmahdeista.
On valittava toinen niistä hallintojärjestelmistä, jotka ovat toimineet hyvin muissakin suurissa yhteisöissä: joko parlamentaarinen tai puheenjohtajuuteen perustuva järjestelmä. Itse asiassa Maastrichtin sopimuksessa jo suunniteltiin kehitystä kohti parlamentaarista järjestelmää. Amsterdamin sopimus on jatkanut tätä kehitystä lisäämällä parlamentin lainsäädännöllistä valtaa ja vaatimalla, että komission puheenjohtajan - jonka rooli on myös vahvistunut - on nautittava parlamentin luottamusta. Tämä on se tie, jota meidän on kuljettava ja tämän suunnan on käytännössä ottanut vähitellen myös parlamentin ja komission välinen toiminta. Niinpä on hyvä, että neuvoston tehtävien toimivuutta ja jatkuvuutta pyritään lisäämään samoin kuin pyritään poistamaan päätöksenteon esteitä. Tämän on kuitenkin tapahduttava ilman, että ohjaudumme kohti johtokuntia tai muita hallitusten välisen toiminnan innoittamia hallintomuotoja, jotka ovat yhtä epäsopivia kuin pyrkimys muuttaa komissio jälleen elimeksi, jonka toiminta rajoittuu pääasiallisesti hallinnollisiin tehtäviin. Komissio on ja tulee aina olemaan poliittinen elin.
Hyvät jäsenet, se valtava työ, joka pitäisi suorittaa lähivuosina, on mahdollista vain, jos pystymme saamaan takaisin ne arvot, jotka innoittivat niitä autenttisia vallankumouksellisia, jotka panivat alulle Euroopan yhteisön nojautuen kahteen kultaiseen sääntöön: vastarinnan korvaaminen sopimuksilla ja kompromisseilla sekä vuoropuhelun edistäminen suuremman vapauden ja tasa-arvon muodossa.
Se, että niin monet miljoonat eurooppalaiset odottavat unionin ovien avautuvan heille, pitäisi saada meidät jälleen arvostamaan asioita, joita nyt pidämme luonnollisina mutta jotka 40 tai 50 vuotta sitten tuntuivat utopialta, jota oli mahdotonta toteuttaa.
Viisi vuosikymmentä sitten lopetimme vihamiehinä olemisen tullaksemme lojaaleiksi kumppaneiksi yhtiössä, jossa me kaikki voitamme tai häviämme. Kesäkuun 20. päivä 1950 Schuman avasi ensimmäisen hallitusten välisen konferenssin Ranskan ulkoministeriön Horloge-salissa. Aikaa tuhlaamatta Monnet täsmensi sitä mentaliteetin muutosta, joka tekisi tämän unionin, nykyisen unionin, mahdolliseksi. Lainaan hänen muistelmiensa alkuperäistä tekstiä:
" Meidän tehtävänämme on yhteinen työ, ei omien etujemme ajaminen vaan se, että etsimme omaa etuamme yhteisestä edusta. Kuusikymmentä läsnäolevaa valtuutettua" , jatkaa Monnet, "ei tiennyt, että heidän olisi kuunneltava minua yli kymmenen kuukauden ajan kerratessani tätä oppituntia, jonka oppiminen on yksi vaikeimmista tehtävistä ihmisille, jotka ovat kasvaneet puolustamaan ja laajentamaan puhtaasti kansallisia etuja."
(Suosionosoituksia) 47 vuotta tämän jälkeen on meidän toistettava tuota sanomaa väsymättä. Suoriutuaksemme kohtaamistamme haasteista ja voidaksemme taas antaa varmuutta unionin kansalaisille on meidän panostettava yhteistyöhön. Ei kuitenkaan ajamalla omaa etuamme vaan löytämällä etumme kaikkien yhteisestä edusta. Virkistäköön tämä keskustelu tuota henkeä. Paljon kiitoksia.
(Suosionosoituksia) Puheenjohtaja Junckerilla on nyt puheenvuoro neuvoston puolesta.

Juncker
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat jäsenet, velvollisuuksieni vuoksi puhun 24 tunnin sisällä kahteen otteeseen tältä samaiselta puhujakorokkeelta. Jotta en aiheuttaisi kyllästymisen tunnetta niissä, jotka suvaitsevat kuunnella minua toistamiseen, esitän asiani lyhyesti, mikä ei muutoin kuulu tapoihini. Rajoitun puheessani analyysiin, joka on toivoakseni tiivis ja realistinen, unionimme tilasta.
Tämä kolmas keskustelu unionin tilasta käydään 23 päivää Amsterdamin sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, 30 päivää ennen Euroopan työllisyyshuippukokouksen alkamista, täsmälleen 51 päivää ennen laajentumista käsittelevän joulukuun Eurooppa-neuvoston alkamista ja 7 kuukautta ennen lopullista päätöksentekoa talous- ja rahaliitosta.
Juuri mainitsemani määräajat ovat antaneet ja antavat meille edelleen hyviä viitteitä yhteisön käsitteen ja toiminnan tulevasta muotoutumisesta eli siis yhteisen hankkeemme tulevaisuudesta. Yhteisen hankkeen perustana on vastaisuudessakin oltava jokin päämäärä ja menetelmä, ja sen kaikkien jäsenten välillä on vallittava luja yhteisvastuullisuus. Meidän pyrkimyksenämme on luoda asteittain federalismiin tähtäävä poliittinen kokonaisuus, joka saadaan aikaiseksi yhteistä etua ajavien toimielinten käynnistämällä hyvällä koneistolla.
Meidän ei tarvitse odottaa kovin kauaa, kunnes saamme tietää viime aikoina omaksumiemme asenteiden tai juuri mainitsemissani tapaamisissa omaksuttavien asenteiden perusteella, kannattavatko kaikki vielä tätä kunnianhimoista tavoitetta ja onko yhteinen hankkeemme vielä voimissaan.
Arvoisa puhemies, en toista tässä yhteydessä mielipiteitäni Amsterdamin sopimuksesta. Esitin ne julkisesti sinä päivänä, jolloin sopimus allekirjoitettiin. Sallinette minun muistuttaa ainoastaan, että tämä sopimus, joka on päässyt läpi ratifioinnin tunnetuista ja tuntemattomista karikoista, on hyvä sopimus. Siinä on eittämättömiä edistysaskeleita kansalaistemme toiveiden täyttämiseksi. Siinä on virtuaalisuutta ja potentiaalisuutta, jotka avaavat uusia aloja yhteisön toiminnalle. Lopuksi Amsterdamin sopimus on hyvin edistyksellinen myös institutionaalisella alueella. Parlamentti tunnustanee tämän täysin objektiivisesti, vaikka sopimus onkin tältä osin liian varovainen ja keskeneräinen.
Myöntäkäämme, että uusi sopimus on puutteistaan ja heikkouksistaan huolimatta tärkeä virstanpylväs unionimme toteutumisen pitkällä tiellä. Välttäkäämme liian hätäisiä ja ylimalkaisia arvioita. Antakaamme sopimukselle mahdollisuus ja pitäkäämme mielessä seuraavat kaksi tosiasiaa: täydelliset sopimukset voivat johtaa epätäydellisiin tuloksiin, mutta epätäydelliset sopimukset - joihin Amsterdamin sopimus on ilmeisesti luettava - voivat johtaa täydellisiin tuloksiin, jos se on kaikkien sopimuksen toimeenpanosta vastaavien osapuolien yhteinen tahto.
Sopimukset ovat toki tärkeitä mutta niiden toimeenpanijoiden määrätietoisuus ja niiden laatijoiden tahto ovat vielä oleellisempia asioita. Olkaamme siis määrätietoisia, olkaamme hyvin määrätietoisia. Ylittäkäämme kuilu, joka erottaa toisistaan "suverenistit" , jotka eivät ole onnistuneet pääsemään niskan päälle, ja "federalistit" , jotka eivät ole aina käyttäneet hyväksyttäviä keinoja tavoitteidensa saavuttamiseksi!
Talous- ja rahaliitto on lähes häiriöttä jatkanut systemaattista etenemistään noudattaen lukemattomien uusien lakien myötä muotoutunutta ja yhteisesti sovittua suunnitelmaa. Myöntäkäämme, että Maastrichtin menetelmä on osoittautunut suureksi menestykseksi, ja olkaamme siitä ylpeitä. Lähentymiskehitys on ollut ja on edelleen vaikuttavaa kaikissa maissamme.
Rahaliitto näkee päivänvalon suunnitelmien mukaan 1. tammikuuta 1999. Raha-asiat mullistuvat riippumatta kaikista niistä, jotka ovat yrittäneet ulko- tai sisäpuolelta käsin viedä pohjaa yhtenäisvaluutalta. Muistelkaa niiden pahansuopia sanoja, jotka katsoivat voivansa jakaa jäsenvaltiot kahteen leiriin: toisaalla hyvät maat ja toisaalla - kuinka loukkaava tuo ilmaus onkaan - Välimeren klubi. Muistelkaa niiden toistuvaa yllytystä, jotka yrittävät jatkuvasti saada meidät uskomaan, että rahaliiton olisi annettava vielä odottaa joitakin vuosia. Ellemme toteuta yhtenäisvaluuttaa ennen vuosisadan loppua, menetämme tilaisuuden lopullisesti. Ajatelkaa jos Euroopan yhteisön puolustaminen epäonnistuisi!
Puheenjohtajavaltio on omalta osaltaan tehnyt kaikkensa, jotta euron uskottavuus lisääntyisi entisestään. Valtiovarainministerien äskettäinen päätös sopia pariteeteista samana päivänä, jolloin lyödään lukkoon euron käyttöön osallistuvien maiden lista, liittyy tähän pyrkimykseen. Komission julkaisemat tilapäiset luvut korostavat samaa asiaa. Jäsenvaltioiden saavuttamat hyvät tulokset taloudessa ja talousarvioiden toteuttamisessa antavat minulle aihetta uskoa, että monet jäsenvaltiot ovat valmiita liittymään euron käyttöön 1. tammikuuta 1999. Päätös on lähellä, mutta meidän on oltava valppaita. Älkäämme antako kansallisvaltiota korostavan kaihomielisyyden jarruttaa meneillään olevaa prosessia ennen ensi vuoden keväällä tehtävää ratkaisua. Vaalit voi ehkä voittaa vastustamalla euroa, mutta me menetämme aivan varmasti tulevaisuutemme, jos kuihdutamme tämän vuosisadan viimeisen suuren eurooppalaisen tavoitteen.
(Suosionosoituksia) Arvoisa puhemies, 21. marraskuuta valtion- ja hallitusten päämiehet kokoontuvat keskustelemaan ja toivottavasti myös päättämään työllisyydestä. Toivon, että marraskuun 21. päivästä tulee suuri eurooppalainen tapaaminen. Jos me vain erittelemme mielipiteitämme sen yksinkertaisen tosiasian suhteen, että työttömyys on vitsaus ja sitä vastaan on taisteltava, mutta jätämme määrittelemättä työllisyyden tehokkaaseen torjuntaan tarvittavat konkreettiset keinot, joita on tietty määrä ja joiden toimivuus voidaan varmistaa, niin minä sanon, että työllisyyshuippukokous epäonnistuu. Meillä on jo tarpeeksi sanoja, tarpeeksi tosiasioita, tarpeeksi analyysejä, tarpeeksi kirjallisuutta ...
(Suosionosoituksia) On toimittava, toimikaamme siis yhdessä. Ehdotan Maastrichtin menetelmän, taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden soveltamista työllisyyspolitiikassa. Toivoisin, että meissä heräisi työllisyyden alalla samanlainen lähentymisinto kuin se, joka meillä on ollut jo joitakin vuosia ollut talous- ja rahoitusalalla. Osoittakaamme, että työllisyyshuippukokouksesta tulee enemmän kuin pelkkä huippukokous. Toimikaamme siten, että sillä on käänteentekevä merkitys. Toivon, että Euroopan hanke on 21. marraskuuta seuraavana päivänä täydellisempi ja konkreettisempi, mikä saavutetaan asettamalla ihminen ja ihmisen arvokkuus uudelleen keskeiseksi huolenaiheeksemme.
Jos saamme työllisyyshuippukokouksen ja muutamaa kuukautta myöhemmin myös rahaliiton onnistumaan, luottamuksesta on tullut jälleen eurooppalainen hyve. Tämän päivän Euroopasta puuttuu nimenomaan luottamus omaan tulevaisuuteen. Näyttäkäämme siis olevamme tehtävämme tasalla. Kun puhun meistä, tarkoitan myös teitä, parlamenttia, komissiota, kansallisia ja alueellisia hallituksia, paikallisia päättäjiä ja työmarkkinaosapuolia, joiden vastuu on yhtä suuri kuin meidänkin vastuumme.
Arvoisa puhemies, Euroopan historia ei pysähdy rahoituksellisten tavoitteidensa ja sosiaalisten velvollisuuksiensa rajoille. Meidän on määriteltävä sille uudet rajat. Niitä ovat laajentuminen Keski- ja Itä-Eurooppaan ja etelään. Ennen tämän vuosisadan viimeistä virstanpylvästä on löydetty uudelleen Euroopan historia ja maantiede. Meidän on nyt sovitettava yhteen nämä hankkeet ja ryhdyttävä päättäväisesti ja epäröimättä toteuttamaan tulevaa laajentumista.
Laajentuminen on ehdoton moraalinen velvollisuutemme. Ne miehet ja naiset, jotka ovat tuhansien kieltäymysten ja monien uhrausten avulla vapautuneet kommunismin ikeestä ja antaneet sisällön uudelle toivolle, jonka me uskoimme ikuisesti menetetyksi, esittävät meille nyt hyvin yksinkertaisen kysymyksen: oletteko te valmiita antamaan meille sijaa, jotta pääsemme takaisin eurooppalaisen yhteisvastuun piiriin vai ettekö? Vastauksemme ei saa olla monimutkainen. Sen on oltava yksinkertainen, sen on oltava "kyllä" . Sen on oltava myös rehellinen. Liittyminen Euroopan unioniin ei ratkaise kaikkia niitä ongelmia, joista hakijamaiden on selvittävä. Joskus kun me kuuntelemme ystäviämme, jotka joutuivat olemaan liian kauan erossa meistä - ja onneksi rautaesirippua ei tästä syystä enää ole -, minusta tuntuu, että heidän keskuudessaan vallitsee yleinen käsitys siitä, että Euroopan unioni olisi paras mahdollinen maailma. Mutta se ei pidä paikkaansa, suuria rakenteellisia ponnisteluja tarvitaan edelleen kaikissa hakijamaissa.
Samaan hengenvetoon haluan kuitenkin lisätä, että myös meidän on valmistauduttava uusien jäsenvaltioiden mukaantuloon. Komission esittämä Agenda 2000, joka on harvinaislaatuisen analyyttinen ja syvällinen työ, osoittaa, että laajentuminen edellyttää huomattavia ponnistuksia paitsi unionin tulevilta, myös sen nykyisiltä jäsenvaltioilta. Meidän on otettava huomioon kaikki hakijamaat joulukuun Eurooppa-neuvoston kokouksessa. Viestimme on oltava selkeä: kaikki hakijamaat haluavat tulla Euroopan unionin jäseniksi. Niillä on kaikilla osansa laajentumisprosessissa siitä lähtien, kun se käynnistetään. Me emme torju ketään, meillä ei ole oikeutta jättää ulkopuolelle jäsenyyttä hakenut eurooppalaiseen perheeseemme kuuluva maa.
(Suosionosoituksia) On hyvin todennäköistä, arvoisat jäsenet, että me aloitamme neuvottelut niiden maiden kanssa, jotka ovat parhaiten valmistautuneita. Neuvottelut käydään kahdenvälisesti Euroopan unionin ja kyseisten maiden välillä. Ryhmäneuvotteluja ei ole. KIE-maat eivät muodosta ryhmää. Ne ovat itsenäisiä ja itseriittoisia, oikeutetusti itseriittoisia. Niiden käsittäminen osaksi jotain ryhmää merkitsisi paluuta neuvostologiikan käyttöön. Me tarkastelemme vuosittain hakijamaiden tilannetta. Niille, jotka ovat edistyneet riittävästi, tarjotaan tilaisuutta neuvottelujen käynnistämiseen. On varmasti vaikea aloittaa neuvotteluja kaikkien kanssa samana päivänä, eikä niitä saada päätökseen samana päivänä kaikkien kanssa, mutta oleellista on se, että ennen joulukuun Eurooppaneuvoston kokouksen loppua kaikilla Euroopan kansoilla on varmuus ja takeet siitä, että Eurooppaa ei enää koskaan jaeta.
Arvoisa puhemies, kaikista niistä mietteistä, joita Agenda 2000 on minussa herättänyt, haluaisin tuoda esille ajatukseni keskustelusta, joka kuohuttaa tunteita siihen osallistuvilla tahoilla ja joka voi aiheuttaa paljon ärsytystä, jos emme ole varuillamme. Haluan puhua uudelleen esille nostetusta vanhasta aiheesta eli kansallisista maksuosuuksista yhteisön talousarviossa. Ymmärrän täysin niiden reaktiot, jotka joutuvat mielestään liian raskaan maksutaakan alle. Olisi pohdittava - kuitenkin vasta sopivana ajankohtana - miten omien varojen järjestelmä voitaisiin uudistaa siten, että siinä huomioitaisiin toisten osapuolten valmiudet ja kaikkien osapuolten tarpeet.
Haluaisin esittää tässä vaiheessa kolme huomautusta. Ensinnäkin: älkäämme uskoko siihen ajatukseen, että Euroopan unionin etuja voitaisiin mitata ainoastaan talousarvioon maksettavien ja siitä saatujen varojen perusteella.
(Suosionosoituksia) Unionin talousarvion osuus on 1, 2 % Euroopan unionin bruttokansantuotteesta. Ajatusta Euroopasta ei voida kuitenkaan pelkistää 1, 2 %: iin sen bkt: sta. Se ei onnistu!
(Suosionosoituksia) Toinen huomautus: Euroopan rakentamisen lukuisten saavutusten joukossa on monia immateriaalisia asioita, jotka eivät ole mitattavissa. Ei ole olemassa numeroina esitettävää vastausta siihen ainoaan kysymykseen, jolla on todellista merkitystä: mikä on rauhan ajan hinta?
Kolmas huomautus: älkäämme sortuko vielä lähellä olevan menneisyytemme virheisiin. Me menetimme neljä arvokasta vuotta 1980-luvun alussa, kun meidät vastakkain asettava budjettiriita lamaannutti politiikkamme kaikki osa-alueet. Ollessamme nyt ylittämässä uudelle vuosisadalle johtavaa kynnystä meillä ei ole enää varaa hukata aikaa.
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Euroopan ei pidä olla itseriittoinen. Meillä on oma roolimme kansainvälisellä näyttämöllä, oma paikkamme ja omat pyrkimyksemme, joita on edistettävä. Tuleva vuosisata ei ole eurooppalainen. Me jaamme sen muiden toimijoiden kanssa. Meidän on sen vuoksi pidettävä yllä ja kehitettävä tasapainoisia suhteita Yhdysvaltoihin ja vahvistettava suhteitamme niihin maihin, joista tulee laajentuneen Euroopan rajanaapureita. Tällä haluan viitata Venäjään ja Ukrainaan. Mikään Venäjään tai Ukrainaan liittyvä asia ei ole meille todella vieras tulevien 30 vuoden aikana. Meidän on myös vahvistettava läsnäoloamme ja sitoutuneisuuttamme Lähi-idässä. Meidän läsnäolostamme on tultava vaikutusvaltainen tekijä. We want to be players, not only payers .
(Suosionosoituksia) Meidän on jatkettava suoraa ja monimuotoista vuoropuhelua Aasian maiden kanssa ja käännettävä katseemme Afrikkaan, tuohon onnettomaan mutta hyvin usein rohkeaan maanosaan, siihen Afrikkaan, jossa me näemme tarkkaan katsomalla, että valitettavista taka-askelista huolimatta siellä täällä nousee uusia ja nuoria demokraattisia johtajia, jotka ovat kyvykkäitä ja jalomielisiä ja jotka ansaitsevat luottamuksemme. Lyhyesti sanottuna, arvoisa puhemies, vaikka pidämme mielessämme monet heikkoutemme ja puutteemme, en mitenkään ymmärrä, miksi me olemme niin helposti taipuvaisia yleiseen synkkämielisyyteen, joka on erotuksena meidän maanosamme ja muiden maanosien asenneilmapiirin välillä. Täällä ei toki kaikki ole täydellistä, mutta me voimme kuitenkin olla ylpeitä niistä saavutuksista, joihin olemme päässeet toisen maailmansodan jälkeen.
Kuulun ensimmäiseen eurooppalaiseen sukupolveen, jolla ei ole omakohtaista tietoa eikä kokemusta sodasta. Isäni, joka syntyi vuonna 1924, kuului sodanjälkeiseen sukupolveen. Kun minä synnyin 30 vuotta myöhemmin, isästäni tuli jälleen osa sodanjälkeistä sukupolvea. Meidän vanhempamme kuuluvat sukupolveen, josta on tullut kahdesti sodanjälkeinen sukupolvi.
Ahkeroikaamme siis Euroopan rakentamisessa kohti täydellistä tasoa mutta antakaamme tunnustusta myös meitä edeltäneille sukupolville, jotka ovat nykyistä paljon vaikeammissa olosuhteissa osanneet ottaa todellista oppia historiasta. Me jotka olemme saaneet kasvaa rauhan vallitessa, toimikaamme niin, että tulevana vuosisatana sodasta ei tule eurooppalaista vaihtoehtoa, kuten niin monesti on käynyt historiamme aikana. Se joka haluaa rauhaa, haluaa Eurooppaa.
(Voimakkaita suosionosoituksia)
Santer
Arvoisa puhemies, arvoisa Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja, arvoisat jäsenet, olette kutsuneet minut kolmannen kerran virkaan asettamiseni jälkeen esittämään näkemykseni unionin tilasta. Se on alku perinteelle, jota pidän kunnioitettavana. Tämänpäiväisellä keskustelullamme on kuitenkin erityislaatuinen lisämerkitys: keskustelu käydään komission ja parlamentin toimikauden puolivälissä. Toimielimemme ovat tehneet paljon yhteistyötä ja niiden pitää jatkaa sitä perustamissopimuksessa määrättyjen rooliensa mukaisesti.
Aikaansaatujen tulosten arviointi ja tulevaisuuden näkymien hahmottelu ovat keskeisellä sijalla tällaisessa keskustelussa. Arvoisa puhemies, tuloksia arvioidessamme meidän on oltava vaativaisia, älkäämme olko tyytyväisiä mutta antakaamme kuitenkin tunnustusta aikaansaadulle edistykselle. Mitä havaitsemmekaan, kun siirrymme tästä hetkestä vähän taaksepäin? Havaitsemme sen, että Eurooppa edistyy huolimatta kriiseistä, jotka ovat usein kuvitteellisia, joskus todellisia. Miten pitkälle olemmekaan päässeet 1980-luvun jälkeen: kaksi onnistunutta laajentumista, kolme mittavaa perustamissopimuksen tarkistusta, Saksan yhdistyminen, sisämarkkinat ja piakkoin euro! Vuoden 1995 jälkeen me olemme käynnistäneet ja saattaneet päätökseen hallitusten väliseen konferenssiin liittyvän työn, päässeet talous- ja rahaliiton viimeiseen valmisteluvaiheeseen ja käynnistäneet Agenda 2000 - tiedonantoon liittyvän laajan työn. Yhtä huolellisesti olemme laskeneet perustan aidolle eurooppalaiselle työllisyysstrategialle.
Euroopalla on käytössään huomattavia etuja siirtyessään uuteen vaiheeseen muotoutumisessaan, ja se on myös uudelleen aloitetun laajentumisen ansiota. Varokaamme kuitenkin! Mitään ei saavuteta etukäteen, Euroopan rakentaminen edellyttää ponnisteluja kaikilta tahoilta, ja sitä uhkaa edelleen lyhytnäköisen ja itsekkään kansallisen ja korporatiivisen eduntavoittelun esiinnousu.
Arvoisa puhemies, Amsterdamin sopimus on allekirjoitettu. Nyt se on saatava ratifioitua. Olen hieman hämmästynyt kuullessani, että jotkut eurooppalaisuuden kannattajat, jotka kuitenkin ovat kannastaan vakuuttuneita, ovat vaatineet sopimuksen hylkäämistä siitä syystä, että siinä ei ratkaista kaikkia asioita. Minusta on viisaampaa korostaa tekstin useita todella edistyksellisiä kohtia ja sopia yhteisessä tapaamisessa siitä, mitä toimia todellisuudessa tarvitaan ennen laajentumisen toteutumista. Siinä yhteydessä meidän on keskityttävä oleellisiin asioihin, kuten määräenemmistön käyttöön, eikä Euroopan näkökulmasta suhteellisen toisarvoisiin asioihin, kuten äänten painottamiseen neuvostossa.
Talous- ja rahaliiton osalta on sanottu kaikki mahdollinen ja kaikkea mahdollista on vastustettu. Uskon voivani sanoa, että minä olen puhunut koko ajan samaa kieltä, ja kun saavuin Brysseliin vuonna 1995, valmistelut olivat olemattomalla tasolla. Kukaan ei edes tuntunut uskovan hankkeen onnistumiseen. Sen vuoksi tein yhdessä YvesThibault de Silguyn kanssa aloitteen vihreästä kirjasta, jossa käsiteltäisiin euron käyttöönottoa koskevia käytännön järjestelyjä. Teillä on varmasti kaikilla vielä mielessänne sen aiheuttama kuohunta. Suurta politiikkaa tehdään toisinaan enemmän käytännön järjestelyillä kuin visionäärisillä julistuksilla.
Nyt tekniset valmistelut on valtavalla työllä saatu päätökseen, ja jäsenvaltiot ovat ainakin tämän aiheen osalta osoittaneet kestävyytensä, tiukkuutensa ja uskollisuutensa tekemiensä päätösten suhteen. Muistan ne säälivät katseet, joita sain osakseni ennustaessani, että euro otetaan käyttöön 1. tammikuuta 1999 ja rahaliittoon osallistuu huomattava joukko jäsenvaltioita. Viimeisimmät talousnäkymiä kuvaavat luvut vahvistavat nyt kuitenkin sen, että Euroopan lähentymiskehitys on ollut todella hämmästyttävää. Voin antaa vain yhden neuvon taloudellisille toimijoille kaikkialla unionin alueella: valmistautukaa nopeasti, käyttäkää tilaisuus hyväksenne, sillä eurolla on tarjottavana niin paljon lupaavia näkymiä mutta yhtä paljon ikäviä heräämisiä niille, jotka eivät ole valmistautuneet siihen ajoissa. Niiden jäsenvaltioiden, jotka ovat päättäneet olla tulematta mukaan alusta lähtien, on pohdittava, mitä ne hyötyvät ja kuinka paljon ne joutuvat maksamaan siitä, että ne ovat voittoisan ryhmän ulkopuolella.
Arvoisa puhemies, nykyinen terveeltä perustalta lähtevä talouskasvu on myös EMUn ansiota. Olen aina ollut sitä mieltä, että EMU voisi olla ja sen pitäisikin olla väline kukoistavan talouden ja työllisyyden saavuttamiseksi, ja sama näkemys pätee yhtenäismarkkinoihin, ja tämä selittää sen, miksi komissio korostaa niin paljon toimintasuunnitelmansa toteuttamista.
Yksi syy siihen, miksi ehdotin luottamussopimusta työllisyyden hoitoa varten yli vuosi sitten, oli nimenomaan halu osoittaa, että työttömyyden vastaisessa taistelussa tarvitaan johdonmukaista strategiaa. Ilman talouskasvua ei voida luoda työpaikkoja, mutta talouskasvu ei yksin riitä ratkaisemaan työttömyysongelmaa. Sen jälkeen on virrannut paljon vettä sillan alta. Olen sitä mieltä, kuten sanoin eilen käydyssä työllisyyskeskustelussa, että vuosi 1997 voi merkitä ja sen pitääkin merkitä uutta alkua johtuen Amsterdamin sopimuksen työllisyysluvun etukäteisestä toteuttamisesta ja Luxembourgissa järjestettävästä erityisestä työllisyyshuippukokouksesta.
Joka tapauksessa mitään ei ole vielä saavutettu vaikka taloudelliset olosuhteet ja yleinen ilmapiiri ovat suotuisampia kuin koskaan. Olemme menneisyydessä nähneet liian usein, miten talouden kääntämistä kasvuun on käytetty verukkeena sille, että tarvittavat rakenneuudistukset jätetään tekemättä. Olemme liian usein olleet todistamassa, miten Eurooppa-neuvoston suuret julistukset ja aikomukset kutistuvat käytännössä vain pettymystä tuottaviksi toimiksi.
Kuulen jo siellä täällä varoituksia siitä, että Bryssel on ottanut valtaansa asioita, joiden pitäisi kuulua kansalliselle alueelle. Eri tahoilla kysytään, tarvitsemmeko todella Euroopan tason suuntaviivoja? Vastaan selvästi: kyllä, niitä tarvitaan. Ensinnäkin siksi, että valtion- ja hallitusten päämiehet ovat niin päättäneet, ja toiseksi ja ennen kaikkea siksi, että se on hyvä lähestymistapa, joka on lainattu talouspolitiikassa menestyksekkäästi noudatettavasta käytännöstä.
Jotkut suhtautuvat kriittisesti arvioomme ehdotettujen toimenpiteiden vaikutuksesta, jota tukee taloudellinen kasvusuuntaus, jonka myötä on luotu 12 miljoonaa työpaikkaa viidessä vuodessa. Välttäkäämme väärinkäsityksiä. Tuo luku, kuten tiedätte, ei ole tavoite vaan tulos. Miksi me olisimme vähemmän kunnianhimoisia kuin edeltäjämme, jotka vuosina 1985-1990, kun unionissa oli 12 jäsenvaltiota, loivat 10 miljoonaa työpaikkaa ja vähensivät työttömyyttä noin 3 %: lla, mikä kehitys katkesi vasta Persianlahden sotaan ja rahamarkkinoiden häiriöihin?
Keskittäkäämme huomiomme siihen, mitä ehdotuksissamme todella sanotaan. Me emme ehdota haavekuvia kauniista talosta, ehdotamme tiiliä ja sementtiä ja halua liata kätemme talon rakentamisessa. Vakuutan teille joka tapauksessa, että komissio jatkaa kamppailuaan ehdotustensa puolesta, jotka ovat - vakiintunutta sanontaa käyttääkseni - sekä kunnianhimoisia että realistisia.
Arvoisa puhemies, Agenda 2000: lla on hallitseva merkitys toimikautemme toisella puoliskolla, mikä heijastuu myös vuoden 1998 toimintaohjelmaamme: lähes puolet lainsäädäntöehdotuksista liittyvät Agenda 2000 -tiedonantoon. Se on mielestäni johdonmukainen näkemys 2000-luvun Euroopasta: tehokkaista politiikoista kansalaisten palveluksessa, onnistuneesta laajentumisprosessista, joka vahvistaa Euroopan unionia, ja jäsenvaltioiden maksamien varojen moitteettomasta hoidosta.
Agenda 2000 -tiedonannon suuntaviivat osoittavat suunnan, jota meidän on seurattava. Ne pohjautuvat perusteelliseen tosiasioiden analyysiin, sillä me pidän enemmän toteutuvista näkymistä kuin suurista filosofisista julistuksista. Jäsenvaltioiden ensimmäiset reaktiot ovat rohkaisevia. Kaikki hyväksyvät Agenda 2000 -tiedonannon neuvottelujen viitekehykseksi ja kaikki tunnustavat johdonmukaisen ja integroidun lähestymistavan merkityksen. Samalla ne kuitenkin varautuvat pitkiin ja vaikeisiin neuvotteluihin. Se on kaikki tavanmukaista ja oikeutettua toimintaa.
Uskaltaudun kuitenkin toivomaan, että asennoituminen Agenda 2000: n muodostamaan historiallisen haasteeseen on asetettujen panosten tasolla. On pystyttävä vastustamaan houkutusta arvioida unioniin kuulumisesta saatavaa hyötyä ainoastaan yhteisön talousarvioon maksettavien tai Brysselistä saatavien varojen näkökulmasta! En väitä, etteivätkö nämä näkökohdat olisi vailla merkitystä tai etteikö joitakin ongelmia olisi oikeutettua tuoda esille, mutta on ehdottomasti vältyttävä tekemästä sitä virhettä, että asiaa lähestytään puhtaasti kansalliselta tai laskennalliselta pohjalta.
Haluaisin tuoda esille myös toisen ongelman, joka painaa mieltäni. Näyttää siltä, että joillakin tahoilla on unohdettu, että liittymisneuvottelut ovat monimutkaisia ja vaikeita ennen kaikkea myös jäsenyyttä hakeneille maille. Tästä syystä perustamissopimuksessa määrätään, että komissio antaa lausunnon kustakin hakijamaasta, ja Kööpenhaminan Eurooppa-neuvosto on määritellyt kriteerit, joita komission on noudatettava lausuntojen laatimisessa. Komissio on tehnyt tämän kattavan ja objektiivisen työn, ja kuten olen aina sanonut, se on omaksunut vastuunsa työn tulosten mukaisesti. Nyt ei voida käyttäytyä ikään kuin näitä lausuntoja ei olisi olemassa.
Vielä vähemmän komissiota voidaan syyttää pyrkimyksistä jakaa Eurooppa. Se on absurdi ajatus, kun tiedetään, miten paljon me olemme korostaneet sitä, että kaikki jäsenvaltiot ovat mukana prosessissa, ja ehdottaneet konkreettisia keinoja tämän tavoitteen saavuttamiseksi! Teen mieluummin konkreettista työtä erojen poistamiseksi Euroopasta kuin piilotan ne puhtaasti poliittisen lähestymistavan alle, jolla voidaan aiheuttaa paljon pettymyksiä tulevaisuudessa. Aloittamalla neuvottelut sellaisten maiden kanssa, jotka eivät ole siihen vielä valmiita, me teemme karhunpalveluksen kaikille.
Esitän seuraavaksi vain joitakin pikaisia huomioita Euroopan unionin politiikan osa-alueista. Yhteinen maatalouspolitiikka on uudistettava ja se uudistetaan. Ne jotka väittävät tänään toisin, tietävät silti totuuden. Minä haluan puolestani paljastaa oman värini ja herättää aitoa keskustelua. Sama koskee rakennepolitiikkoja. Taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikka on ja tulee vastaisuudessakin olemaan yksi Euroopan unionin tukipilareista. Voisiko asia muulla tavalla ollakaan, kun me kiirehdimme ottamaan vastaan uusia jäseniä, jotka kaikki tarvitsevat rakennetukea, ja kun rekisteröidystä menestyksestä huolimatta nykyisessä unionissa on edelleen kehityksestä jälkeen jääneitä alueita. Sen on kuitenkin oltava selvä asia, että rakennetuesta ei saa muodostua pysyvää tukea, se olisi vastoin rakennetuen tavoitetta.
Arvoisa puhemies, on yksi alue, jolla jäsenvaltiot näyttävät haluan kehittää Eurooppaa palaamalla taaksepäin. Kyse on ulkosuhteista. Euroopan unionin merkitys kuitenkin kasvaa vähitellen kansainvälisellä näyttämöllä. Sen suhdeverkosto laajenee. Sen edellytetään puuttuvan asioihin. Se on maailman suurin avunantaja ja sen kaupallinen merkitys tekee siitä yhden niistä kahdesta tai kolmesta toimijasta, joilla on todellista painoarvoa Genevessä. Mutta me harjoitamme politiikkaa kuten Molièren Monsieur Jourdain kirjoitti proosaa, sitä juurikaan itse huomaamatta. Meidän olisi joskus todella tajuttava omat vahvuutemme ja heikkoutemme ja se, että meidän on hyödynnettävä eri välineitämme soveltaessamme johdonmukaista ja harkittua näkemystämme.
Me annamme liian usein etusijan sanoille sisältöjen sijasta. Siellä ja täällä pidetään huippukokouksia, käydään poliittista vuoropuhelua, järjestetään suuria mediatapahtumia, joilla ei ole paljonkaan sisältöä, ja annetaan päivittäin julistuksia, joita harvat vaivautuvat edes lukemaan. Vaikeutena on kuitenkin aina se, miten ulkopolitiikka voitaisiin luoda johdonmukaiseksi kokonaisuudeksi, jossa otettaisiin huomioon unionin toiminnan kaikki ulottuvuudet. Ilmaisen toiveeni siitä, että Euroopan unioni pystyy jättämään taakseen nuoruutensa kypsymättömyyden ja käyttämään hyväkseen niin tällä kuin muillakin aloilla uudessa perussopimuksessa piilevät mahdollisuudet.
Komissio aikoo omalta osaltaan olla mukana ulkopolitiikan hoidossa mahdollisuuksiensa mukaan. Olkaamme kuitenkin rehellisiä! Ilman jäsenvaltioiden poliittista tahtoa kehittää yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa komission toiminta voi olla vain rajallista.
Arvoisa puhemies, olen vapaaehtoisesti rajoittanut puheenvuoroni muutamaan suureen teemaan. Teillä on käytettävissänne vuoden 1998 toimintaohjelmassamme olevat yksityiskohtaiset ehdotukset, joita käsitellään joulukuussa.
Minusta tuntuu, että Euroopalla, jolla on jälleen edessään historiallisia haasteita, on voittamiseen tarvittavat keinot. Meille avautuva aikakausi on täynnä mahdollisuuksia. Älkäämme pilatko niitä arkuudella tai heikkoudella. Eurooppa hyötyy poliittisesta tahdosta ja siitä, että sen toimielimet ovat vahvoja ja demokraattisia ja ne ymmärtävät, että omien rooliensa ohella ne palvelevat samaa tarkoitusperää eli Eurooppaa!

Puhemies
Paljon kiitoksia, puheenjohtaja herra Santer.

Green
Arvoisa puhemies, mikä on unionin tila? Se riippuu siitä, kenen näkökulmasta asiaa tarkastellaan. Yksi asia on varmaa: unioni näyttää erilaiselta yhteiskunnan eri toimijoiden näkökulmasta katsottuna.
Jos on jonkin suurkaupunkimme teollisuudenharjoittaja tai finanssialalla toimiva rahoittaja, yhtenäisvaluutan käyttöönoton varmistuminen on luultavasti mannaa taivaalta. Pitkän aikavälin tulevaisuuden suunnitelmat muuttuvat vakaammiksi ja turvallisemmiksi; varojen jakoa koskevia suunnitelmia, investointipäätöksiä ja kasvusuunnitelmia on helppo tehdä, eivätkä ne ole yhtä suhdanneriippuvaisia; liiketoimintakustannukset näyttävät suurelta osin katoavan, sillä nykyisen rahapolitiikan ansiosta inflaatio pysyy luultavasti minimitasolla ja yksityisten kansalaisten ja yritysten veroihin kohdistuu alennuspaineita. Tämä ei kuulosta ollenkaan huonolta...
Jos on kuitenkin yksi Euroopan 18-20 miljoonasta työttömästä, unionin tila näyttää aika synkältä. Maailmanmarkkinat ja tietoyhteiskunnan kehitys merkitsevät yhtä paljon kuin höyryjuna on merkinnyt hevoskärryille. Työttömät tietävät, että maailmanmarkkinoiden ja tietoyhteiskunnan taustalla ovat menetetyt työpaikat. Voimme hyvin ymmärtää, että sosiaalisesti eristäytyneet, työttömät ja vajaatyöllistetyt suhtautuvat epäilevästi tai jopa välipitämättömästi tulevaan työllisyyshuippukokoukseen. He ovat olleet tässä tilanteessa ennenkin; nähneet sen, osallistuneet siihen ja saaneet T-paitansa.
Jos aiomme taistella tätä skeptisyyttä tai välinpitämättömyyttä vastaan, työllisyyshuippukokouksen on onnistuttava. Haluamme konkreettisia ehdotuksia, todellisia maanläheisiä toimia, jotka luovat työpaikkoja.
Tietääkseni muutamat tiedotusvälineet ovat jo kirjoittaneet pääotsikkonsa työllisyyskokouksesta: " Ei jättipottia, työllisyyshuippukokous epäonnistuu." Aloittakaamme järkevämpi keskustelu. Tiedämme kaikki, että emme voi saada jättipottia. Useimmat meistä tietävät, että ongelmaa ei ratkaista pelkästään rahalla, eikä se ole edes järkevää. Jos raha ratkaisee ja jos voimme saada sitä, sitä on hankittava. Toivon, että kun me parlamentin jäsenet huomenna äänestämme pienten ja keskisuurten yritysten työllisyyspaketista, sijoitamme rahamme sinne, missä suita on ruokittavana. Jotta saisimme tarvittavat varat kokoon, meidän on vähennettävä kulutusta muilla aloilla, ja tästä meidän parlamentin jäsenten on vaikea päästä yksimielisyyteen. Ryhmäni on kuitenkin päättäväinen, sillä työllisyys on nyt etusijalla.
Tämä on kuitenkin vain pientä. Siitä voi olla apua, kun yhdistämme sen kansallisen tason toimiin työpaikkojen luomiseksi. Epäilemättä paras tapa auttaa työpaikkojen luomista on aloittaa talouksiemme ja työllisyyspolitiikkojemme yhteensovittaminen. Jos työllisyyshuippukokous voi käynnistää tämän prosessin ja laatia tukitoimenpidepaketin, voimme antaa todellisia tulevaisuudennäkymiä ja mahdollisuuksia niille, jotka tarvitsevat apua.
Mikä siis on unionin tila, jos sitä katsotaan yhtenäismarkkinoilla toimivan yrityksen näkökulmasta? Byrokratia, rajoitukset ja tiedon puute vaikeuttavat valitettavasti edelleen elämää. Pelkästään Pohjois-Lontoossa sijaitsevan vaalipiirini yritysten valituksista päätellen ALV aiheuttaa jatkuvasti ongelmia; protektionismia esiintyy yhä, kun kyse on tuoteluvista ja patenteista; tällä alalla valvonnan puute on ilmeistä.
Pohjois-Suomessa, Etelä-Kreikassa, Länsi-Irlannissa tai Itä-Itävallassa asuvien kuluttajien näkökulmasta katsottuna yhtenäismarkkinat ovat parantaneet laatutuotteiden valikoimaa. Viimeisten kahden tai kolmen vuoden aikana on ollut vaarana, että me hyväksymme vapaamielisemmän lähestymistavan kuluttajansuojeluun ja kansanterveyteen Euroopan tasolla. BSE-kriisi kiinnitti huomiomme pienimmän yhteisen nimittäjän puuttumiseen kuluttajansuojapolitiikassa. Tässä yhteydessä parlamentti on tehnyt Euroopan kuluttajalle suuren palveluksen vaatimalla, että komission yksiköissä, politiikoissa ja varojen jaossa annetaan etusija kuluttajansuojelulle ja kansanterveydelle. Aiomme piakkoin tarkastella yksityiskohtaisesti komission vastauksia suosituksiimme tässä täysistunnossa. Tunnustamme myös, että Amsterdamin neuvosto hyväksyi tarpeen uudistaa kuluttaja- ja kansanterveyspolitiikkaa uudessa sopimuksessa, ja me toivomme, että se täyttää velvollisuutensa kaikilta osin tukemalla parlamenttia ja komissiota palauttamaan kuluttajien luottamuksen siihen, että elintarvikkeet ja muut tuotteet eivät ole ainoastaan turvallisia, vaan myös terveellisiä ja korkealaatuisia.
Jos on eurooppalaisessa elinympäristössä nuuskiva eläin, unionin tila ei näytä kovin ruusuiselta juuri nyt. Voi kuitenkin ehkä huomata, että komissio on ystävällinen riistanvartija, sillä se on juuri ryhtynyt oikeudellisiin toimenpiteisiin suurinta osaa Euroopan unionin 15 jäsenvaltiota vastaan, sillä nämä eivät ole sisällyttäneet elinympäristödirektiiviä osaksi kansallista lainsäädäntöä.
Ympäristönsuojelijat tietävät, että Rion kokouksen jälkeen Euroopassa vallinneen laman aikana monet elinympäristöä, ilmastonmuutosta, meren saastumista ja muuta ympäristösuojelua koskevat sitoumukset unohdettiin. New Yorkin kokouksen jälkeen meillä on nyt Kiotossa joulukuussa pidettävässä kokouksessa uusi mahdollisuus muiden YK: n jäsenvaltioiden kanssa nopeuttaa muutosta. Tämä ei ole ainoastaan Euroopan taistelu. Meidän kantamme, jonka toivon olevan edistyksellinen, voi kuitenkin vaikuttaa siihen, että kehitysmaita painostetaan edelleen kiinnittämään talousohjelmissaan enemmän huomiota ympäristöön ja, mikä on ratkaisevaa, että Yhdysvallat saadaan ymmärtämään velvollisuutensa ja tehtävänsä maailman johtavana kansakuntana ja ryhtymään toimiin meidän kanssamme.
Jos kuuluu yhä kasvavan huumeiden salakuljettajien joukkoon tai kansainvälisten rikollisten tai muiden vastaavien joukkoon, Euroopassa riittää ikävä kyllä vielä kultaa jaettavaksi. EU: ssa ja jäsenvaltioissa on yhä tilanteita, joita tällaiset ihmiset voivat hyödyntää. Jokaisessa jäsenvaltiossa kansainvälinen rikollisuus kasvaa muodossa tai toisessa, huumekauppa, terrorismi ja asekauppa kasvaa nopeasti ja ihmiskauppa lisääntyy. Jos näiden alojen suuruutta ja laajuutta tutkitaan, kuten tämän parlamentin tutkintavaliokunta tutki kauttakuljetettaviin tavaroihin liittyviä petoksia, on selvää, että kansainvälinen yhteistyö on ainoa tapa taistella tämäntapaista monen valtion rajojen yli käytävää kauppaa vastaan.
Tämän takia Euroopan unionin tehtävä on niin tärkeä tulevaisuuden tiedonvälityksen, valvontaviranomaisten, politiikan strategian ja rajat ylittävän yhteistyön kehittämisessä. Ainoastaan tekemällä yhteistyötä sovittujen strategioiden avulla voimme käytännössä vaikuttaa niihin maailman alueisiin, jotka tarvitsevat apua ja tukea vähentääkseen kansallista riippuvuuttaan erityisesti huumekaupasta. Euroopan kansalaisille, jotka ymmärrettävästi ovat huolissaan siitä huumekulttuurista, jossa Euroopan nuoriso kasvaa ja josta monet yhteisössämme esiintyvät väkivaltaisuudet voivat johtua, voi olla paljon hyötyä tämän alueen läheisemmästä eurooppalaisesta yhteistyöstä.
Jos on pieni banaanintuottaja Karibian alueella, on ymmärrettävää, jos ajattelee, että eurooppalaiset ovat kaikkein pahinta sakkia. He tulivat idyllisille saarille monta vuotta sitten etsimään luonnonvaroja. Nämä samat eurooppalaiset rohkaisivat banaanintuotannon muuttamista sellaiseksi, että se antaa usean sadon vuodessa. Tuottajan ja perheen elinkeino on riippuvainen banaaniteollisuudesta, ja nyt WTO on USA: n painostuksesta päättänyt lopettaa Eurooppaan suuntautuvan banaanikaupan etuuskohtelun USA: n dollareilla käytävän banaanikaupan eduksi. Mistä tuottaja saa nyt elantonsa? Tulevina vuosina Euroopan unionin on neuvoteltava uudesta sopimuksesta, joka korvaa voimassa olevan Lomén yleissopimuksen, ja meidän on löydettävä uusi kumppanuus Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren alueen naapureihin.
Euroopan tila näyttää myös erilaiselta itäisen Keski-Euroopan näkökulmasta katsottuna. Unkarin, Puolan, Tsekin tasavallan, Slovenian ja Viron kansalaisten, joiden pääsy Euroopan unionin marmoripalatseihin edistyy, näkökulma on aivan eri kuin niiden maiden kansalaisten, joilta ei varsinaisesti ole evätty pääsyä unioniin mutta jotka tuntevat olevansa kaukana siitä.
Euroopan 370 miljoonalle kansalaiselle EU: n laajentuminen 11 maahan lähitulevaisuudessa on suunnaton askel tuntemattomaan ja tuo mukanaan pelon EU: n budjetin, maatalous- ja rakennerahaston ja koheesiorahaston tukien heikkenemisestä. Meidän kaikkien, jotka osallistumme Euroopan politiikkaan, on työskenneltävä kovasti osoittaaksemme päättäväisyytemme: ensinnäkään emme saa eristää itäisen Keski-Euroopan kumppanuusmaita tai jättää heitä ulkopuolelle, toiseksi meidän tulee osoittaa kansalaisillemme ei-laajentumisen kustannukset - taloudelliset vahingot, vakauden puute, konfliktien vaara, alueellinen hajaantuminen, ympäristön heikkeneminen ja niin edelleen. Mustaihoisen elämä on aina ollut vaikeaa Euroopassa. Viime vuodet ovat kuitenkin olleet ankaria. Vihan, kateuden ja syyllistämisen lisääntyminen on johtanut rasistisiin solvauksiin, häirintään, hyökkäyksiin ja, mikä traagisinta, murhiin. Euroopan uusi sopimus sisältää onneksi mahdollisimman laajan syrjinnän kieltoa koskevan lausekkeen. Tämä oli mahdotonta ainoastaan yhdeksän kuukautta sitten. Euroopan rotusyrjinnän ja juutalaisvastaisuuden vastainen vuosi, Wieniin perustettu seurantakeskus rasismin torjumiseksi ja sopimukseen sisällytetty lauseke - nämä haluamme muistaa vuodesta 1997. Unionin tilaa ei ole yksinkertaista selvittää, toisinaan se on huono, toisinaan hyvä. Muutoin voisi tuskin olla. Jos emme ota tätä työtä vakavasti, laiminlyömme velvollisuutemme. Meidän on mentävä eteenpäin ja autettava unionia löytämään konkreettisia tapoja työllisyyden parantamiseksi, ja meidän on toteutettava Amsterdamin sopimus kaikkine vikoineen. Meidän on autettava Kyprosta ja Keski- ja Itä-Euroopan maita osallistumaan yhteisiin ponnisteluihin.

Martens
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvät kollegat, Euroopan unionin poliittisia elimiä vaaditaan kolmatta kertaa antamaan selvitys toiminnastaan. Minä pidän sitä velvollisuutena väestöämme kohtaan, jolle yritämme antaa vastauksen olennaiseen kysymykseen: kuinka valtiomme voivat vastata kolmannen vuosituhannen haasteisiin?
Vuosi vuoden jälkeen mosaiikin palat kootaan yhteen. Mutta oikea näkökulma on tänään suuren, rauhanomaisen ja yhdistyneen Euroopan näkökulma, jonka Euroopan me haluamme yhdistää ja liittää yhteen siltä pohjalta, jota me nimitämme yhteisön menetelmäksi. Arvoisa puhemies, muistutitte oikeutetusti Robert Schumanin historiallisesta julistuksesta, jonka hän antoi 9. toukokuuta 1950. Tuolloin alettiin noudattaa tätä yhdentymistä koskevaa lähestymistapaa. Se on yhä ajankohtainen, sitä on täydennetty toissijaisuuden periaatteella, koska emme halua keskitetysti hallittua Eurooppaa, vaan aidon federalistisen Euroopan.
Voimme sanoa tänään, että Euroopan isien suuri ihanne voi toteutua ja siksi voimme mielestäni katsoa tulevaisuuteen maltillisen optimistisina. Mutta tämä optimismi ei ole perusteltua ilman voimakasta tahtoa ja nokkeluutta.
Mielestäni unionin suurista tavoitteista kaikkein kunnianhimoisemmasta päätettiin Amsterdamissa. Eurooppaneuvosto päätti, että vuodesta 1998 lähtien aloitetaan prosessi, joka tähtää unionin laajentamiseen, jolloin se käsittäisi Keski- ja Itä-Euroopan uudet demokraattiset valtiot ja Kyproksen. Tällä tavalla unioni vastaa myönteisesti näiden nuorten demokratioiden "Euroopan kaipuuseen" . On siis osoitettu toista kertaa, että Euroopan unioni on meidän mantereemme ainoa magneettinen napa.
Tiedämme siis jo nyt, että 21. vuosisadan ensimmäisellä vuosikymmenellä unionin ympärille syntyy 500 miljoonan eurooppalaisen muodostama geopoliittinen tila. Ensimmäistä kertaa historian kuluessa Euroopan maantieteelliset rajat yhtenevät demokratian, vapauden ja solidaarisuuden ihanteiden kanssa.
Toinen suuri tavoite, talous- ja rahaliitto lähestyy vakaasti. Maastrichtin kriteereitä sovelletaan tiukasti. Mutta samanaikaisesti on syntynyt dynamiikka, josta neuvoston puheenjohtaja mainitsi ja jonka avulla määräpäiviä voidaan siirtää. Neuvosto päätti 15. syyskuuta vahvistaa lopullisesti euroon mukaantulevien rahayksiköiden välisen pariteetin toukokuussa 1998, samanaikaisesti ensimmäisistä rahaliittoon mukaan tulevista maista tehtävän päätöksen kanssa.
Tämä ensimmäinen ryhmä, hyvät kollegat, tulee olemaan suuri. Ehkä 13 unionin 15 jäsenvaltioista tulee täyttämään ehdot, jotka on asetettu vakaan euron käyttöönotolle ja ehkä 11 näistä 13 jäsenvaltiosta tulee olemaan rohkeus tähän. Olen valitettavasti lukenut taas, että Ruotsin hallitus on päättänyt olla liittymättä rahaliittoon, vaikka se pystyisi liittymään siihen.
Maastrichtin tavoitteet on voitu toteuttaa hallitusten, jotka ovat hyväksyneet tiukat talousarviot vuodelle 1998, yhteisten ponnistelujen avulla, mutta myös siksi, että väestömme on ymmärtänyt tämän politiikan olevan välttämätöntä.
Kolmas tavoite on kuitenkin kasvun aikaansaaminen ja dynaamisen työllisyyspolitiikan edistäminen. Uskon, että Amsterdamin huippukokouksessa tehtiin tasapainoinen päätös, kun vakaussopimus liitettiin kasvua ja työllisyyttä koskevaan sopimukseen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivon, että 21. marraskuuta pidettävässä Luxemburgin huippukokouksessa annetaan lopultakin sosiaaliset ja inhimilliset kasvot Euroopan unionille. Olette viime päivinä oikeutetusti toistanut - lainaan teitä - että kirjallinen kausi on ohi ja nyt on suoritettava konkreettisia toimenpiteitä, ja toivon ja olen vakuuttunut siitä, että annatte sysäyksen siihen.
PPE: n ryhmänä korostamme yhtä perusajatusta: rahaliitto ja sen edellyttämä välttämätön valtiontalouden saneeraus ei ole päämäärä sinänsä, vaan väline korkeamman päämäärän saavuttamiseksi: tien löytämiseksi takaisin luovaan kasvuun, joka luo työpaikkoja, parantaa kilpailukyvyn kaikkien hyödyksi ja luo työlle edellytykset, jotka ovat tunnusomaisia todelliselle sosiaaliselle markkinataloudelle.
Komissio on myös Agenda 2000: n avulla avannut tien unionin politiikkaa ja sen käytettävissä olevia varoja koskeviin laajoihin uudistuksiin, jotka vastaavat tavoitteisiin keskipitkällä aikavälillä ja niihin uusiin tarpeisiin, joita syntyy laajennetun Euroopan myötä. Mielestäni meidän on parlamenttina käytettävä riittävästi aikaa näiden esitysten tutkimiseen. Meidän on myös oltava valmiit tekemään päätöksiä Agenda 2000: n suhteen ja ottamaan siitä vastuun. Mielestäni meidän ei pidä päästää hyvää tilaisuutta käsistämme.
Haluan päättää näitä Euroopan unionin suuria tavoitteita koskevan listan mainitsemalla kaksi aluetta, joiden suhteen kunnianhimon puute on mielestäni silmiinpistävä. Ensiksi, ulko- ja turvallisuuspolitiikka, jonka suhteen voidaan pelätä, että siitä tulee, lääketieteen termein, " encéphalogramme plat " -sairauden uhri.
Yhdysvallat esiintyy maailmalla kuuluttaen haluaan toimia maailman erotuomarina. Unioni heikentyy entisestään tällä alueella, se on ainakin saamani vaikutelma ja vakaumukseni, poliittisen tahdon puutteen takia. Voimmeko olla tyytyväisiä, jos edistymme vain taloudellisen yhdentymisen alueella? Voimmeko ja haluammeko rajoittaa kunnianhimomme vain yhtenäisvaluutan käyttöönottoon huolehtimatta siitä, että Eurooppa saa enemmän painoarvoa maailmalla?
Mikäli tekisimme niin, mikäli rajoittaisimme kunnianhimoamme, niin aliarvioisimme eurooppalaisia ja hylkäisimme monet alueet maailmassa, Afrikassa, Lähi-idässä, Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa. Eurooppalaiset ja näissä maissa asuvat ihmiset toivovat, että Eurooppa pysyy keskustelukumppanina maailman näyttämöllä ja että me annamme panoksemme suurten kokonaisuuksien väliseen tasapainoon. Osana eurooppalaista identiteettiä kuuluu, että me todella saamme aikaan uuden, viidennen Lomén sopimuksen, jossa poliittinen ulottuvuus ja kansalaisyhteiskunnan toiminta muodostavat tärkeän tekijän, kuten myös yksityinen sektori. Emmekä saa unohtaa laajan Keski- ja Itä-Euroopan kattavan yhdistyneen Euroopan tavoitteen yhteydessä solidaarisuutta AKT-maita ja etenkin Afrikkaa kohtaan.
Tietenkin meidän on pidettävä myös omat taloutemme kunnossa. Ryhmämme tukee komission aloitetta sisämarkkinoiden loppuunsaattamisesta ja pyrkimyksestä unionin verotuksen yhdenmukaistamiseen. Tiedän, että puutumme tässä kansallisen suvereniteetin arkaan kohtaan. Mutta yhtä tärkeä ja arka asia on huonosti toimivien sisämarkkinoiden riski, jonka verotusta koskevien sääntöjen purkaminen voi aiheuttaa.
Mitä välineitä unionilla on näiden tavoitteiden toteuttamiseksi? Ensimmäinen arviomme Amsterdamin sopimuksesta oli varovasti myönteinen. Eri alueilla saatiin aikaan todellista edistystä, ja rouva Green muistutti oikeutetusti siitä, mikä on mahdollista kansanterveyden, elinympäristön ja jopa kolmanteen pilariin kuuluvan sisäisen turvallisuuden suhteen. Mutta todellinen institutionaalinen uudistus, joka on välttämätön ennen laajennuksen toteuttamista, puuttuu vielä täysin. Olemme vakuuttuneita siitä, että ellei neuvosto hyväksy enemmistöpäätöskäytäntöä, Euroopan unioni on tuomittu paikallaan oloon ja lamaantumiseen ja se kehittyy puhtaaksi vapaakauppa-alueeksi.
Amsterdamin sopimusta voidaan pitää väliaskeleena pienten askelten strategiassa, mutta ryhmämme mielestä unionin laajennus liittyy erottamattomasti unionin syventämiseen, siis myös enemmistöpäätöksiin neuvostossa, komission uudistamiseen ja tämän parlamentin uudistamiseen, jotta tästä tulisi todellinen parlamentti. Se on myös niiden valtioiden etujen mukaista, jotka haluavat liittyä unioniin. On täysin niiden etujen mukaista, että unioni toimii hyvin. Emme voi muuta kuin valittaa kunnianhimon puuttumista ja sitä arkuutta, josta te arvoisa neuvoston puheenjohtaja mainitsitte, Eurooppa-neuvoston käsittämätöntä arkuutta Amsterdamin huippukokouksen viimeisten tuntien aikana.
Lopuksi haluan mainita kaksi aluetta, jotka ovat lähellä sydäntämme toimielinten yhteistyötä ajatellen. Meidän on tehtävä parempaa yhteistyötä komission ja neuvoston kanssa lainsäädäntöä suunniteltaessa. Olemme huolestuneita siitä pitkästä ajasta, joka kuluu komission esityksistä kuuluttamisen ja niiden tosiasiallisen esittämisen välillä. Siksi toimielinten välistä vuoropuhelua on vahvistettava. Parlamentti on yksi Amsterdamin sopimuksen myönteisistä, erittäin myönteisistä tekijöistä eikä se ollut häviäjä hallitusten välisessä konferenssissa. Se oli oikeastaan suuri voittaja, sen toimivaltuuksia laajennettiin suuresti. Parlamentistamme tulee oikea parlamentti, joka voi ohjata unionin strategiaa. Meillä on suuri lainsäädäntövalta, joka vaikuttaa syvälle kansalaistemme elämään. Meidän on oltava tämän uusien tehtävien tuoman vastuun arvoisia, meidän on oltava aktiivisia. Meidän on oltava uskottavia, myös sen tavan suhteen, jolla parlamenttia hallitaan ja sisäisten ongelmien ratkaisemisen suhteen.
Neuvoston puheenjohtaja sanoi äsken, että hänellä ei ole kokemusta sodasta. Hän sanoi: Eurooppa merkitsee rauhaa. Saanen puuttua hieman tähän: olin neljävuotias, kun näin ensimmäistä kertaa saksalaisia sotilaita toukokuussa 1940. Ja neljä vuotta myöhemmin, syyskuussa 1944 puolalaiset sotilaat vapauttivat meidät pienessä kylässä kotimaani Belgian pohjoisosassa. Hyvät kollegat, tästä dramaattisesta ajanjaksosta lähtien Saksa on ollut yksi Euroopan yhteisön, nykyisen Euroopan unionin, yhdentymisen liikkeellepanevia voimia. Puola on yksi suurista toivoa herättävistä merkeistä, muiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa, tämän rauhanomaisen, yhdistyneen Euroopan aikaansaamiseksi. Pienenä lapsena kokemani sota-aika säilyy lähtemättömästi muistissani. Ja siitä lähtien Eurooppa on ollut meille itsestäänselvyys. Opettajamme puhuivat siitä, nuorisojärjestöissä puhuttiin siitä, yliopistossa puhuttiin siitä. Suuri toivomme oli: eurooppalainen kaipaus. Meidän pitää toteuttaa se, meillä on syytä säilyttää uskomme siihen ja olla toiveikkaita. Toivon, että tämä kolmen toimielimen välinen keskustelu voi osaltaan vaikuttaa siihen.

Azzolini
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, vuosi 1997 on varmasti ollut käännepiste Euroopan unionille. Amsterdamin sopimus muodostaa varmasti uuden virstanpylvään Euroopan unionin muotoutumiselle ja kehitykselle. Kuinka voisi unohtaa esimerkiksi komission esittelemän Agenda 2000 -paketin, jolla käynnistetään uudistustoimet uusien maiden liittymiselle? Kuukauden kuluttua Eurooppa-neuvosto ottaa käsittelyynsä lisäksi vielä kiireellisemmän ongelman, joka koskettaa kansalaisiamme läheisesti - työttömyyden ja yli 20 miljoonaa työtöntä. Unionin toiminta viimeisen vuoden aikana on epäilemättä vauhdittunut huomattavasti. Vaikka toisaalta unionin vahvistamiseen tähtäävien toimien torjuminen ei ansaitsekaan kiitosta ja tukea, ihmettelemme, onko unionin institutionaalinen ja demokraattinen rakenne vielä riittävä. Voimme esimerkiksi todeta, että vastikään pidetty hallitusten välinen konferenssi asetti rajat käynnissä olevalle perustamissopimusten tarkistusprosessille. Parlamentilla on oikeus ja velvollisuus ottaa institutionaalinen rooli, jotta se voi vaikuttaa poliittisella tasolla ja ennen kaikkea näiden sopimusten tarkistamiseen liittyvissä asioissa. Unioni on ottamassa uuden suunnan ja tämän parlamentin, ainoan demokraattisesti äänestetyn toimielimen laillista toimintaa ei voi enää lykätä eteenpäin, nyt kun usko siihen on juurtunut kansalaisiimme, ja siksipä hallitusten ja byrokratian Eurooppa kiinnostaa heitä aina vain vähemmän.
Esimerkiksi yhteisestä valuutasta ja laajentumisesta puhuttaessa unionin päätöksentekomenettely on osoittanut heikkoutensa, vaikka olemmekin samaa mieltä sen lopullisista päämääristä. Parlamentti on jo jonkin aikaa ollut huolestunut työttömyyden ja taloudellisen kehityksen kaltaisista ongelmista, ja yhtä voimakas mielenkiinto on suunnattu rahaliittoon, mutta me - ja komissio erityisesti - saimme pitkään odotella aloitetta joltakin jäsenvaltiolta.
Nyt puhun laajentumisesta, prosessista, jonka vaikutukset ovat kauaskantoisia sekä geopoliittisten seurausten, mukaan liittyviin maihin ja meidän maihimme kohdistuvien vaikutusten takia. No niin, näin kauaskantoista prosessia koskevista komission päätöksistä parlamentti on saanut tietonsa lehdistön välityksellä ja sen on täytynyt odotella pitkään saadakseen aiheesta perustellun asiakirjan. Koska tällaisten päätösten pitää olla puhtaasti poliittisia, ihmettelenkin, kuinka voi olla mahdollista ja hyväksyttävää, että komissio voi ottaa tämänkaltaisia vastuita itselleen. Ehkäpä, herra puhemies, juuri tällainen on ristiriita Euroopassa: otetaan kannettavaksi erittäin kunnianhimoisia päämääriä ilman riittävää poliittista ja institutionaalista perustelua, jossa otettaisiin huomioon kansalaisten tahto, parlamentaarinen edustus.
Haluan kuitenkin osoittaa laajentumisaiheen lopuksi, että olimme iloisia paroni Crespon mietinnön hyväksymisestä. Siinä kiinnitetään riittävästi huomiota periaatteeseen, jonka mukaan tarkastusmenettelyt ja liittymistä edeltävät menettelyt pitää hoitaa kaikkien ehdokasmaiden osalta ja samanaikaisesti.
Siirryn seuraavaksi vuoden 1998 suuriin poliittisiin prioriteetteihin eli työllisyyteen. Olen samaa mieltä van Velzenin kanssa, joka eilen äänestettävänä olleessa mietinnössään mainitsi, ettei ole tarpeen keksiä uusia, turhia, jopa vahingollisia asioita, kuten esimerkiksi 35 tunnin työviikko. Mielestäni työttömyys voidaan voittaa keskipitkällä aikavälillä, kun suunnataan rakennerahastot uudelleen, tehdään vakautta ja sosiaalista yhdenmukaisuutta koskeva sopimus, kannustetaan ja velvoitetaan jäsenvaltioita elpymistä riittävästi edistäviin budjetti- ja verotustoimenpiteisiin. Monet meistä eivät usko, että asian tarkastelu vain rahan näkökulmasta riittää, ainakaan eri kansalaiskerrosten syrjäytymisen estämiseksi.
Yhteinen raha. Uskoaksemme ensi vuoden keväällä välttämättömien, teknisluonteisten arvioiden yhteydessä, joilla jäsenvaltiot pääsevät rahaliittoon mukaan, kannattaa pitää mielessä, että yhteisen rahan tavoite on toimia vain poliittisen päämäärän välineenä. Ihmettelenkin tässä kohtaa syitä Bundesbanki n ja Ranskan keskuspankin päätökseen nostaa diskonttokorkoja - se saa minut hämilleni.
" Agenda 2000" ja laajentuminen: juuri esittämäni pohdinnot pätevät edelleen. Lisäksi voin olla iloinen siitä, että Italian ulkoministeriö on ilmaissut epäilyksensä ja varauksensa joidenkin maiden jättämisestä ulkopuolelle. Olemme toivoneet perusteellista parlamentaarista keskustelua tästä aiheesta ja uskonkin, että tämän kokouksen pitäisi käydä se yhtenä seuraavien kuukausien poliittisista prioriteeteista. Agenda 2000: ssa käsitellyt uudistukset ovat pohja laajalle ja perusteelliselle keskustelulle instituutiossamme, mutta vieläkin voimme sanoa tukevamme täysin yhteismarkkinoiden loppuun saattamista, epäsuorien verojen aiheuttaman ongelman uudelleentarkastelemista, taloutemme kilpailukyvyn noston aiheuttamien haasteiden tarkentamista, Euroopan läpikulkevien infrastruktuuriverkostojen pikaista jatkamista, tieteellisen ja teknisen potentiaalin päivittämistä sekä rakennerahastojen laaduntarkastusta. Kaiken on tapahduttava taloudellisen ja sosiaalisen yhdistymisen puitteissa, vain unionin kansalaisten suoraksi eduksi. Tämä edellyttää uutta keskipitkän ajan rahoitusta, joka alkaisi vuonna 2000 ja pystyisi takaamaan riittävät varat määrittelemiimme kunnianhimoisiin tavoitteisiin.
En kuitenkaan löydä komission asiakirjasta kahta meille tärkeätä vaatimusta: vakavaa taistelua petoksia vastaan sekä unionin kulujen tarkempaa valvontaa ja todellista rationaalisuutta. Juuri nämä kaksi rahanlähdettä ovat tärkeitä, kun otetaan huomioon 1, 27 prosenttia sisäisestä bruttokansantuotteesta vastaava rajoitus, jonka pitää riittää omien varojen rahoitukseen.
Unionin läsnäolo kansainvälisellä näyttämöllä. Käsittelemme tässä erittäin arkaluonteista asiaa. Jos toisaalta poliittisen liiton puuttuminen estää meitä esiintymästä voimakkaina ja yhtenäisinä kansainvälisellä tasolla - äänestettyämme vastikään kasvottoman rakenteen puolesta - toisaalta harjoitamme ulkopolitiikkaa, vaikka rajoitetusti. Siihen sisältyy avustuksia, sopimuksia, valtuuskuntia, kahdenkeskisiä sopimuksia, edustustoja jne. Politiikkaa, joka jälleen tosiasiassa jätetään virkamieskunnan, komission, käsiin. Uskoakseni meidän oman toimielimemme on kuitenkin annettava komissiolle tunnustusta sen työn laadusta, mutta asetettava itselleen, kansalaisten äänien vahvistamana, ensi vuoden poliittisiin prioriteetteihin päämäärä: käynnistää Euroopan ja Välimeren maiden yhteinen parlamentaarinen foorumi, jota tämä kokous on toivonut, suuresti halunnut ja ehdottanut vakuuttuneena sen hyödystä. Euroopan parlamentin suurempaa puuttumista ulkopolitiikkaan olemme kuitenkin pitäneet välttämättömänä ja varmasti unionin tavoitteisiin sopivana.
Kansalaisten elämän laatu. Kansalaisten elämänlaadun parantaminen ei ole pelkästään komission tavoite, vaan myös tämän parlamentin prioriteetteja.
Arvoisat puheenjohtajat, uskon, että kolmannen vuosituhannen koitteessa Euroopan unioni valmistautuu aivan uuteen haasteeseen: Euroopan yhteisön alkuunpanijoiden suunnitelmaan, poliittiseen suunnitelmaan, jonka eurooppalainen ihanne konkretisoituu päämäärässä luoda yhteinen, vahva ja yhteisvastuullinen isänmaa.

De Vries
Arvoisa puhemies, saanen aloittaa toivottamalla neuvoston puheenjohtajan tervetulleeksi ryhmäni nimissä. Juncker arvosteli oikeutetusti itseluottamuksen puuttumista Euroopassa. Haluan sanoa ryhmäni nimissä, että me luotamme puheenjohtajavaltio Luxemburgiin ja neuvoston puheenjohtajan kykyihin.
Ensi vuoden alussa neuvosto päättää, mitkä maat saavat osallistua rahaliittoon. Euroopan tärkeimmän valtion, Saksan, tarjouksella jakaa naapurimaidensa kanssa tärkein vallan välineensä, valuuttansa, on historiallinen merkitys. Euro on olennainen kaikille niille eurooppalaisille, jotka haluavat Thomas Mannin sanojen mukaan eurooppalaisen Saksan saksalaisen Euroopan asemasta. Toiseksi, euroa tarvitaan tasapainottamaan laajennuksesta aiheutuvaa keskipakoisvoimaa. Laajennusta ajatellen olisi pitänyt uudistaa unionin päätöksentekoa koskevat säädökset. Näin ei Amsterdamissa valitettavasti riittävästi tapahtunut, osaksi siksi, että parlamentilla ei vieläkään ole oikeutta hyväksyä sopimuksia. Se merkitsee sitä, että euro on ainoa unionin syventämiseen liittyvä hanke.
Tämän yhtenäisvaluutan taloudelliset edut ovat myös selviä: vähemmän valuutan keinuntaa, enemmän hintojen avoimuutta, alhainen inflaatio. Mutta onko Eurooppa valmis euron tuloon? Joissakin maissa väestön luottamus uuteen valuuttaan on vähäinen. Toiset hallitukset, kuten Ruotsissa ja Englannissa, pakenevat vastuutaan sen sijaan, että ponnistelisivat väestön luottamuksen herättämiseksi euroa kohtaan. Mutta kuinka kansalaiset voivat luottaa valuuttaan, jonka puolesta poliitikot eivät uskalla puhua?
Toinen riski koskee korkoa. Mitä enemmän EMU laajentuu, sitä tiukempaa keskuspankin inflaation vastaisen politiikan on oltava. Pankki ei saa epäröidä koron nostamisessa tarpeen vaatiessa. Mutta tässä on konfliktin vaara pankin ja kansallisten hallitusten välillä. Hallituksillehan koituu etuja alhaisesta korosta. Se tekee vajeiden ja velkojen rahoittamisen halvemmaksi ja on parempi myös työllisyyden kannalta. Näin eurosta voi tulla helposti työttömyyden syntipukki. Tämä pätee sitäkin enemmän siinä suhteessa, että jäsenvaltioiden on suoritettava joukko epäsuosittuja toimenpiteitä. Pysyvästi alhainen korkotaso vaatii pysyvästi alhaista valtion velkaa ja vähäisiä vajeita. Joissakin maissa kuten Saksassa, Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa ei ole vielä uskallettu tehdä välttämättömiä rakenteellisia uudistuksia. Työpaikkojen luomiseksi työn kustannukset on saatava alhaisiksi, palkkoihin ja työaikoihin on tultava enemmän joustavuutta ja työttömille on suunnattava enemmän houkutuksia, jotta he menisivät töihin. Nämä uudistukset olisivat välttämättömiä myös ilman euroa. Hallitusten on uskallettava tehdä se selväksi, elleivät ne tee niin, monet tulevat vastustamaan eurooppalaista yhtenäisvaluuttaa, jolloin eurosta ei tule osa Euroopan yhtenäisyyttä, vaan se voi herättää nationalistisia tunteita.
Arvoisa puhemies, rahapolitiikka kuuluu kansallisen suvereniteetin klassisiin alueisiin. Se, joka jakaa rahayksikkönsä, jakaa vallan. Vallan keskitys, jonka euron voimaantulo aiheuttaa, vaatii samanaikaista demokraattisen valvonnan vahvistamista Euroopassa. Viittasitte itse siihen johdannossanne. Onneksi Euroopan parlamentin valtuuksia on vahvistettu Amsterdamin sopimuksessa. Mutta tarvitaan enemmän. Parlamentin on käytettävä omia valtuuksiaan tehokkaammin. Siihen tarvitaan joitakin uudistuksia. Olen sitä mieltä, että ensiksi meidän on tehtävä tiiviimpää yhteistyötä kansallisten parlamenttien kanssa, jotka ovat olennainen osa demokraattista laillisuutta Euroopassa. Vuosittain olisi käytävä neuvotteluja aiheista kuten ulkopolitiikka, rahapolitiikka, oikeus- ja sisäasiat ja petosten vastustaminen.
Sitten parlamentaariset tutkintavaliokunnat. Kaksi tutkintavaliokuntaamme, BSE-tautia ja tullipetoksia tutkineet valiokunnat, ovat saaneet aikaan erinomaisia ja vaikuttavia tuloksia. Tätä työtä on jatkettava. Selvittäkäämme, onko syytä asettaa parlamentaarinen tutkintavaliokunta tutkimaan Itä-Euroopan ja Välimeren alueen avustusohjelmia tai komission sisäistä hallintoa. On tärkeää, että teemme komissioon kohdistuvasta demokraattisesta valvonnasta mahdollisimman tiukan.
Tietenkin parlamentin pitää täyttää omassa työssään samat avoimuuden vaatimukset, joita me vaadimme muilta toimielimiltä. Pitkään jatkunut kielteinen julkisuus parlamentin jäsenten matkakorvauksista vahingoittaa parlamentin mainetta. Uudistukset, joista puhemiehistö päätti heinäkuussa, täytyy toteuttaa viipymättä, ennen vuoden loppua. Lisäksi tarvitaan toimenpiteitä sisäisen johdon alueella. Rakennuspolitiikan, toimistojen sisustuksen, turvallisuuden ja tietojen käsittelyn suhteen on tehty vakavia virheitä ja lyhyen ajan sisällä on tehtävä riippumaton tutkimus siitä, kuinka tällaisilta virheiltä voidaan välttyä tulevaisuudessa.
Arvoisa puhemies, parlamentin työskentelyn järjestämistä on myös parannettava. Millään eurooppalaisella parlamentilla ei ole niin monta istuntopäivää kuin Euroopan parlamentilla. Mutta määrä ei ole aina sama asia kuin laatu. Kalenterimme ovat liian usein liian täynnä ja keskustelumme ovat liian usein tylsiä. Parlamentin on uskallettava asettaa tietyt asiat etusijalle. Vähemmän aikaa äänestyksille, vähemmän aikaa asioille, joista ollaan samaa mieltä, enemmän aikaa poliittisille keskusteluille. In der Beschränkung zeigt sich der Meister (tiivistämisen taito tekee mestarin). Meidän on myös käytettävä valtuuksiamme hyväksi niin pitkälle kuin mahdollista, meidän on uskallettava useammin pysyä vaatimuksiemme takana. Arvoisa puhemies, en usko, että vain neuvosto ja komissio ovat vastuussa unionin arvostuksesta kansalaisten keskuudessa. Tässä keskustelussa on asetettu neuvoston ja komission vastuu keskeiseksi. Myös parlamentilla on vastuu unionin arvostuksesta. Parlamentin on tehtävä parhaansa unionin arvostuksen parantamiseksi parantamalla myös omaa toimintaansa, ja siksi halusin pyytää huomiotanne tähän asiaan tässä keskustelussa.

Puerta
Arvoisa puhemies, olimme huolestuneita keskustelun vuoksi, koska tämä kolmatta kertaa pidettävä unionin tilaa koskeva keskustelu ei voi olla rutiininomainen, ei retorinen eikä pinnallinen. Ja täytyy tunnustaa, että parlamentin puhemiehen puheen alusta lähtien ja sitä seuranneissa puheenvuoroissa on tehty tärkeitä analyysejä ja tulevaisuuden suunnitelmia. Siitä voimme olla tyytyväisiä.
Todellisuudessa on kuitenkin tehtävä tilannekatsaus. Käyttäen lääketieteellistä vertausta unionin tilasta potilaalle on pulssin mittaamisen lisäksi tehtävä myös perusteellinen terveystarkastus, kunnon tarkastus diagnooseineen ja hoito-ohjeineen. Ja tässä mielessä me olemme kaikki löytäneet pääasiallisen ongelman, varsinaisen sairauden: se on työttömyys.
Työllisyys kasvaa - se on kasvanut viime vuoden aikana - mutta ei mitenkään merkittävästi. Kun luomme katseemme taaksepäin - kuten eräs runoilija, Antonio Machado sanoi - näemme luotujen työpaikkojen lisäksi myös ne, jotka on kadotettu. Viittaan nyt dramaattiseen Vilevoorden tapaukseen, joka otettiin esille myös tässä parlamentissa, ja muihin yhtä merkittäviin dramaattisiin tapauksiin. Sen vuoksi voin sanoa Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä - Pohjoismaiden vihreä vasemmiston puolesta, että tuemme ehdottomasti työllisyyspolitiikkojen lähentymistä Euroopan unionissa.
Mielestämme työajan lyhentäminen on tärkeä työllistämispolitiikkoja yhdistävä tekijä. Tässä mielessä Ranskan hallituksen tekemä kompromissi ja äskettäin Italian parlamentin keskustelun jälkeen tekemä päätös antavat toivoa tulevaisuudessa ja mahdollisuuden käydä todellista keskustelua aiheesta sekä saada aikaan myönteisiä ratkaisuja. On myös sanottava, että näissä kahdessa maassa ollaan päästy paljon pidemmälle kuin itse parlamentin ja Euroopan unionin toimielinten keskusteluissa.
Luonnollisesti pidämme erittäin tärkeänä Luxembourgissa pidettävää huippukokousta ja tuemme komission puheenjohtajan sekä erityisesti tässä tapauksessa neuvoston puheenjohtajan Junckerin ponnisteluja todellisen lähentymisen - jota hän itse on kutsunut työllisyyden lähentymiseksi - edistämisen puolesta. Tuemme myös sitä, että talousarviosta osoitetaan 150 miljoonaa ecua työllistämisohjelmiin. Mutta jos suoritamme helpon jakolaskun, niin huomaamme, että tuossa summassa on jokaista Euroopan unionin alueella olevaa työtöntä kohti vain 8 ecua. Toivotamme paljon onnea näille työllistämisohjelmille.
Minun maassani poliittisen koulutukseni johtohahmo toistaa jatkuvasti, että on erittäin tärkeää kehittää "ohjelmia, ohjelmia, ohjelmia" . Rohkenen siirtää tämän työllistämisehdotuksen Euroopan parlamenttiin sanoen kolme kertaa: työtä, työtä, työtä. Katsotaan, jos voisimme toistamalla sen kolme kertaa kasvattaa työllistämispolitiikassa tarvittavia voimavaroja ja mekanismeja.
Euron osalta olemme kaikki samaa mieltä siitä, että olemme loppusuoralla. Mielestämme on sen parempi, mitä useammat maat ryhtyvät käyttämään euroa. Lienee parasta kaikille, että jaamme tämän vastuun keskenämme. Suhtaudumme kuitenkin kriittisesti Maastrichtin sopimuksen ehtoihin ja epäilevästi esille tuotuun automaatioon: euro saa aikaan kasvua ja kasvu lisää työllisyyttä. Myöskään vakaus- ja kasvusopimus ei ole mielestämme hyvä lääke, ja pelkäämme sen vaikutuksia eurooppalaiseen yhteiskuntaan.
Tässä tarkastuksessa emme halua puhua pelkästään fysiologisesta puolesta vaan myös eurooppalaisen yhteiskunnan mielentilasta, siitä miten yhteiskunnan sielu voi. Ja sehän on täällä jo sanottu; ilmassa on levottomuutta ja epävarmuutta. Ja suuri osa tästä levottomuudesta ja epävarmuudesta johtuu siitä, että laajentumiselle ei ole olemassa selvää mallia.
Tuemme laajentumista mutta olemme sitä mieltä, että huono lähestymistapa ja puutteellinen ennakointi voivat aiheuttaa negatiivisia vaikutuksia sekä unioniin liittyvissä että siihen jo kuuluvissa maissa. Suurin vaara on se, että muutamme jälleen poliittisen unionin, johon pyrimme, laajaksi vapaan muutoksen alueeksi. Tämän lisäksi tulevat mukaan rahoitusnäkymiin liittyvät ongelmat, nykyiselle Euroopan sisäiselle pohjoisen ja etelän väliselle solidaarisuudelle aiheutuvat vaikutukset sekä rakennerahastojen pieneneminen ja sen seuraukset yhteiseen maatalouspolitiikkaan.
Kuten on jo sanottu, on tärkeää ottaa huomioon kaikki jäsenyyttä hakeneet maat eikä luokitella niitä jyrkästi kelvollisiksi ja epäkelvollisiksi. Tässä uudessa tilanteessa on kuitenkin pyrittävä löytämään - tukeudun herra Martensin sanoihin, vaikka hänen poliittinen asemansa ja ideologiansa poikkeavat täysin omistani - Euroopan todellinen identiteetti ulkopolitiikassa.
Puheenjohtaja Juncker on siirtynyt tänään Euroopan niemimaalta kunnianhimoisiin suunnitelmiin euraasialaisella mantereella. Mutta emme pysty siihen koskaan edes Euroopan niemimaalla, jos eurooppalainen identiteetti alistuu Yhdysvaltojen politiikalle. Meidän on oltava ystäviä mutta ei alaisia.
Näiden haasteiden edessä - olen jo lopettelemassa, arvoisa puhemies - Amsterdamin sopimus ei kyennyt toteuttamaan laajenemista edeltävää välttämätöntä toimielimen hallinnonuudistusta. Eräs espanjalainen toimittaja on luonnehtinut sitä näin: "Se on väritön, hajuton ja mauton sopimus" . Mielestäni on ehkä liian optimistista rinnastaa sitä ekologisesti käsiteltyyn veteen.
Minun on sanottava - todellakin jo lopetellen - että ratkaistaksemme avainkysymykset meidän on ratkaistava myös demokratiaa koskevat ongelmat. Uskon että tämä on myös eurooppalaisten julkinen mielipide. Kuka tekee päätökset Euroopan unionissa? Kenellä on vastuu? Kenelle hän on vastuussa? Kenties on tullut aika, että neuvoston on oltava poliittisesti vastuussa Euroopan parlamentille, joka edustaa kaikkia unionin kansalaisia.

Aelvoet
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa puhemies, hyvät kollegat, erään mielenkiintoisen belgialaisen radio-ohjelman nimi on: Tilanne on toivoton, muttei vakava. Sovellettuna Euroopan unioniin sanoisin: tilanne on huolestuttava ja siitä uhkaa tulla toivoton, elleivät tärkeimmät toimijat pane hihojaan heilumaan. Amsterdamin kokouksen pettymystä herättäneet tulokset eivät varustaneet unionia niitä tehtäviä varten, jotka se aikoo suorittaa. Jopa komission jäsen Van Miert sanoi syyskuussa, että Amsterdam oli vain pysähdyspaikka, eikä enempää.
Unioni ei siis ole valmis laajennukseen, koska institutionaalisia uudistuksia ei ole edes aloitettu. Unionista ei ole tullut täysin välttämätöntä ja täysipainoista poliittista unionia, jonka piti pystyä antamaan sosiaalinen ja ekologinen vastapaino vapaille markkinoille. Tiukka rahapolitiikka on johtanut siihen, että miljoonat eurooppalaiset yhdistävät euron jo ennen sen voimaantuloa sosiaaliturvan heikentymiseen ja työpaikkojen katoamiseen. Amsterdamin sopimus paransi perustamissopimusta kylläkin työllisyyden suhteen, mutta Akilleen kantapäähän on aina ollut se, ettei Euroopan tasolla ole annettu varoja työpaikkojen luomisen tukemiseksi.
Mikäli Luxemburgin työllisyyttä käsittelevässä huippukokouksessa ei saada aikaan läpimurtoa, vaan vain suosituksia, jotka eivät velvoita mihinkään, pettymys tulee olemaan erittäin suuri. Siksi ryhmäni asettaakin kyseenalaiseksi sen, että ei ole suoritettu toimenpiteitä, jotka lopettaisivat jäsenvaltioiden välisen verokilpailun. Kehitys, jossa työtä verotetaan yhä raskaammin ja pääomaa yhä kevyemmin, jolloin työpaikat vähenevät, vaikka niitä pitäisi tulla lisää, jatkuu edelleen. Olen sitä mieltä, että juuri puheenjohtajavaltio Luxemburg on sopiva tarttumaan verotuksen yhdenmukaistamisen vaikeaan ongelmaan. Kysyn teiltä, puheenjohtaja Juncker, aiotteko tehdä aloitteita asiassa? Amsterdamin tulosten lisäksi myös komission työstä näkyy, että ärsykkeitä kestävään kehitykseen ei juurikaan anneta. Energiaveroa ei ole toteutettu eikä komissio ole onnistunut käyttämään valttikorttiaan edes julkisten menojen suhteen, jotta tuotannosta tulisi ekologisempaa; kyseessä on siis erinomainen alue, joka jätetään kesannolle.
Lopuksi, ja tästä olen samaa mieltä puheenjohtaja Santerin kanssa, meidän on sanottava, että ulkopolitiikkamme on todella puutteellista, muun muassa Bosniassa, Algeriassa, Palestiinassa ja lista jatkuu. Eurooppa ei välitä näiden maiden rauhanprosessien asianmukaisesta ja tehokkaasta tukemisesta. Se, kuinka hyvää tarkoittavia olemme Afrikan suhteen, paljastuu ennen kaikkea suklaadirektiiviä koskevassa äänestyksessä tällä viikolla. Joka tapauksessa on niin, että ilman vakuuttavaa demokraattista poliittista hanketta, joka suuntautuu sisä- ja ulkopuolelle, Eurooppa pysyy kylmänä byrokratiana.

Lalumière
Arvoisa puhemies, tänä syksynä 1997 unionin tila näyttää vastakohtaiselta. Toisaalta on olemassa myönteisiä tekijöitä. Tarkastelen niistä vain yhtä, joka on jo tullut esille: yhtenäisvaluuttaa.
Kaikki viittaa siihen suuntaan, että euro otetaan käyttöön, sen aikataulua noudatetaan ja EMUun osallistuu alusta lähtien suuri määrä jäsenvaltioita, koska Espanjan ja Italian tapaiset maat, jotka aiemmin antoivat aihetta epäilyille, ovat hyvin todennäköisesti mukana kärkijoukossa. Euro on jo sinällään hyvä asia Euroopan finanssi- ja taloudellisen vallan kannalta ja epäsuorasti - näin voidaan uskoa - myös työllisyyden kannalta. Lisäksi euro on sinällään hyvä asia poliittisen unionin vahvistumisen kannalta, joka on edelleenkin tavoitteenamme.
Lisään vielä, että yksien jos toistenkin - ajattelen erityisesti Italiaa - suuret ponnistelut taloutensa lähentämiseksi ja euron käyttöönoton onnistumiseksi ovat merkki poliittisesta tahdosta, jota on pidettävä kunnioitettavana. Tämä tahto on iloinen vastakohta muualla valitettavasti havaittavalle toimettomuudelle ja synkkämielisyydelle.
Unionin nykyisessä tilassa on siis myös varjopuolia. En puutu kaikkein mustimpaan epäkohtaan, joka on tällä hetkellä työttömyys; muut ovat puhuneet siitä. Tarkastelen esimerkkinä laajentumista, joka on määräävä tekijä - kuten te sanoitte, arvoisa neuvoston puheenjohtaja - koko Euroopan tulevaisuuden kannalta. Tähän mennessä ongelmaan on puututtu mutta vain innottomasti ja passiivisesti; sekä neuvosto että komissio antavat vaikutelman siitä, että ne vain alistuvat siihen, että niiden on ryhdyttävä käsittelemään epämukavaa aihetta, joka tulee eteen väärällä hetkellä. Kuinka mukavia olivatkaan ne ajat, jolloin Itä-Euroopan maat olivat rautaesiripun takana ja poissa Euroopan asioidemme kentältä!
Toivon, että muutaman kuukauden kuluttua, kun euro on saatu oikeille urille, neuvosto ja komissio paneutuvat lopultakin laajentumiseen. Meiltä puuttuu edelleen selvä poliittinen tavoite. Haluammeko me uudesta Euroopasta vahvan poliittisen unionin vai pelkän vapaakauppa-alueen? Kysymystä ei ole todella selvitetty.
Meiltä puuttuu poliittinen strategia. Siitä syystä on vaikea hyväksyä vastalauseitta komission esittämää harkitsematonta ehdotusta, jonka mukaan jäsenyyttä hakeneet maat jaetaan heti kahteen luokkaan. Joidenkin maiden - joiden joukossa oli myös Ranska - ehdottama Eurooppa-konferenssi voi ainoastaan lieventää asiaa, mikä on toki parempi kuin ei mitään, mutta se tulee osoittautumaan riittämättömäksi, kuten kaikki lieventävät lääkkeet.
Meiltä puuttuu myös unionin toimielinten uudistus, jonka avulla unioni voisi kestää laajentumisen seuraukset luhistumatta kasvavan jäsenmääränsä alla. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna Amsterdamin sopimus on epäonnistunut ja se kuvastaa hyvin selvästi puuttuvaa poliittista tahtoa, joka on tunnusomaista kaikille laajentumista käsitteleville asiakirjoille.
Tämä koskee myös toista aihetta, ja sekin on yhteydessä laajentumiseen. Kyse on rahoitusasioista. Kaikki neuvostossa, komissiossa ja jäsenvaltioissa näyttävät iloitsevan nollakasvuisesta talousarviosta ja tiukasti 1, 7 %: n tasolle bkt: sta vahvistetusta katosta siinä toivossa, että kattoa ei ylitetä. Tällainen budjettinäkemys on ristiriidassa unionin uusien tehtävien kanssa, oli sitten kyse laajentumisesta tai yhtä hyvin työllisyyden tukemisesta tai yhteisvastuupolitiikan ylläpitämisestä.
Arvoisa puhemies, lopuksi voidaan todeta, että Euroopan unioni on saanut jälleen väriä viime kuukausien aikana, jolloin talouden kehitys on kääntynyt kasvuun, vaikkakin hyvin vaatimattomasti, ja jolloin se on osoittanut todellista tahtoa euron aikaansaamiseksi. Tämän edistyksen rinnalla on kuitenkin vielä valtavasti työtä tehtävänä, ja siihen tarvittaisiin poliittista tahtoa, mitä pyydän teiltä kaikesta sydämestäni ja kaikin voimin.

Berthu
Arvoisa puhemies, neuvoston ja komission asettamat kaksi tärkeintä tavoitetta seuraavalle vuodelle, työllisyys ja euro, tuntuvat olevan melko pitkälle ristiriidassa keskenään.
Euron määritelmä viittaa yhtenäiseen rahapolitiikkaan ja muiden talouspolitiikkojen yhdenmukaistamiseen siten, että ne eivät enää välttämättä vastaa kunkin maan erityisiä olosuhteita.
Se tuli hyvin esille nostettaessa korkokantoja lokakuun alussa osana rahapolitiikan yhdenmukaistamista. Minun maani toteutti myös tämän korotuksen, vaikka sitä ei olisi tarvittu ja vaikka se saattaa jarruttaa uutta kasvusuuntausta.
Yleisemmin voidaan todeta, että vaikka unionin tasolla ei ole olemassa optimaalista raha-aluetta, euron käyttö johtaa tiukkaan rahapolitiikkaan, mikä on vastoin muilla aloilla tavoiteltua joustavuusajattelua, ja se tulee kalliiksi työllisyyden kannalta.
Lisäksi, kuten eilisen istunnon alkupuolella todettiin, työllisyyden yhteensovittamismenettely päälinjoineen ja pian ilmeisesti myös rangaistuksineen halutaan kopioida täsmällisesti talous- ja rahaliiton kohdalla sovellettavasta menettelystä. Kummassakin menettelyssä on keskeisellä sijalla taikasana, "kansantalouksien lähentäminen" , jota ollaan kuultu useamman kerran myös tämänpäiväisissä puheissa. Kansantalouksien lähentämisestä näyttääkin tulleen todellinen ideologia Brysselissä. Sen mukaisesti meidän on hyväksyttävä ilman keskustelua se, että yhteisen normin käyttöönotto kaikilla alueilla ja kaikkia koskien on paljon parempi asia talouden kasvun ja työllisyyden kannalta kuin politiikan eriyttäminen kulloistenkin tarpeiden mukaan.
Vaikka on ehkä totta, että yhteisvastuullisessa unionissa olisi helpompi välttää jyrkkiä ristiriitaisuuksia - esimerkiksi sellaisia, joissa jokin maa aiheuttaisi vakavaa vahinkoa naapureilleen hankkimalla itselleen pieniä etuja - on kuitenkin virheellistä ajatella, että kansantalouksien lähentäminen, ymmärrettynä systemaattisena keskinäisenä yhdenmukaistamisena, olisi sinänsä hyvä asia.
Herra Juncker puhui juuri "hyvästä" koneistosta. Minä puhuisin tässä yhteydessä pikemminkin "huonosta" koneistosta. Kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä on omalta osaltaan sitä mieltä, että paras mahdollinen työllisyystilanne saavutetaan helpoimmin siten, että mailla on vapaus päättää omista asioistaan, kuin siten, että pannaan täytäntöön jokin ylemmältä taholta annettu yhdenmukainen määräys.

Muscardini
Arvoisa puhemies, vuoden 1997 olisi pitänyt olla uudistusten vuosi ja merkki yhdistymisen uudesta vaiheesta, jota tukisi instituutiorakenteen muuttaminen, parlamentin vaikutusvallan kasvu, poliittisen liiton alkamisen konkreettinen määrittely. Haluttiin - nämä olivat meidän toiveemme hallitusten välisen konferenssin alkaessa - kulkea kohti demokratiaa unionin hoivissa ja luoda perusteet poliittisen liiton asianmukaiset säännöt sekä sopia laajentumiselle välttämättömistä ehdoista. Koskaan ennen toiveitamme ei ole petetty näin pahasti.
Amsterdamin sopimus, joka allekirjoitettiin kaikessa hiljaisuudessa lehdistöltä, kruunasi hallitusten välisen konferenssin työn epäonnistumisen. Ranskalaisten myöhäinen isku - johon myös minun maanmieheni liittyivät viime hetkellä - eikä Eurooppa-neuvoston kutsuminen koolle 21. marraskuuta pohtimaan työllisyyttä, ei riittänyt hälventämään pelkoja yhteisestä tulevaisuudestamme. Mistä tulevaisuudesta, arvoisa puhemies? Vain talous- ja rahaliitto vai täydellinen unioni, johon kuuluvat myös ne maat, jotka eivät kykene heti täyttämään euron ehtoja? Tämä kaksinopeuksisuus voisi lisätä muita ongelmia jo tuntemiemme lisäksi, sellaisia, joihin meillä ei ole vielä perusteellisia vastauksia. Työllisyys- ja laajentumiskysymyksillä, jotka yhdessä euron kanssa lienevät ensi vuoden poliittisia prioriteetteja, on ennennäkemättömän tärkeä asema unionin tulevaisuudessa - asema, joka huonosti hoidettuna voi särkeä pirstaleiksi senkin vähän, mitä yhteisöstä vielä silloin on jäljellä, ennen kuin siitä tulee vain suuri vapaakauppa-alue. Tämä on perusongelma: joko unioni, yhteisen rahan pakottamana, osaa tehdä itselleen poliittisen perustuslain tai siitä tulee - kriisistä toiseen, laajentumisesta toiseen - suuri, 400 miljoonan kuluttajan kauppa-alue. Kuluttajien, jotka ovat ulkopuolella tehtävien poliittisten päätösten alaisia kulloinkin vallalla olevissa voima-, talous- ja rahasuhteissa. Emme saa unohtaa Tyynenmeren alueen, Kiina mukaan luettuna, kasvavaa painoa maailmankaupassa emmekä Atlantin nykyisenlaista liikkumattomuutta, johon Eurooppakin on osasyyllinen.
Näitä pelkoja häivyttääksemme vaadimme hallituksiamme, neuvostoa ja komissiota puhumaan kovalla äänellä ja saamaan äänestäjät, kansalaiset ymmärtämään, että myös maidemme kehitys tai taantuma on yhtä unionin kehityksen ja taantuman kanssa. Jos unioni tekee virheitä laajentumisajankohdissa ja -tavoissa, jos se ei pian ratkaise työttömyysongelmaa, jos se ei näistä syistä onnistu ylläpitämään kansalaisten yksimielisyyttä, se muuttaa ilmettään ja siitä tulee sellainen, mitä kukaan meistä ei halua: voimakkaan byrokraattinen yksikkö, vähän liberistinen, vähän keskusjohtoinen. Siitä tulee elefantti, joka liikkuu kansainvälisen politiikan kristallimaljakoiden keskellä ilman yhteistä turvaa ja suojaa, ilman oikeuspolitiikkaa, ilman sitä kaikkea, mitä tarvitaan sen poliittisen roolin hoitamiseen, joka on näin mittavan rakenteen olemassaolon oikeutus.
Meidän pitäisi unohtaa myös samat täyttymättömät odotukset, joita meille esitetään taistelussa työttömyyttä vastaan. Nyt meillä on pitkä lista haaveita ja nimellisiä vakuutuksia: vuoropuhelu eri osapuolten välillä, yhteisvastuullinen Eurooppa, sosiaalinen Eurooppa, taistelu syrjäytymistä vastaan, mutta mitään toimintaohjelmaa ei ole julkistettu, mitään keskipitkän tai pitkän aikavälin strategiaa esitetty.
Mistä uudet työpaikat syntyvät? Avautuvatko tukokset kansallisten työmarkkinoiden säätelyssä, liikkuvuudessa ja uusien työntekijöiden palkkaamisessa? Vai turvaudutaanko valtion talousarvioihin - kuten joku hallitus yrittää tehdä - väliaikaisen hyvän olon luomiseksi? Jacques Delors vakuutti työllisyyttä koskevassa valkoisessa kirjassaan aivan oikein puhuessaan kasvun ihmelääkkeistä: " Rahapussin nyörien avaaminen voi johtaa, kuten huumekin, hetkelliseen hyvänolontunteeseen, mutta" - hän jatkoi - " sitä kovempaa on herätä, kun sitten pitää korjata inflaation ja sisäisen epävakaisuuden aiheuttamat vahingot. Suurin mahdollinen vahinko" - hän päätteli - " olisi työttömyyden pahentaminen" . Juuri se, mitä kukaan ei tunnu haluavan, mutta mille kukaan ei tee mitään.
Samassa kohdassa Delors sanoi " ei" , kuten nykyään sanovat " ei" Monti ja Bangemann, yleiselle työajan lyhentämiselle, johon muutamat hallitukset näyttävät vetoavan.
Samanlaista keskustelua pitää käydä laajentumisesta: ilman asiaankuuluvaa rahoituksellista haastetta tuetaan niiden varojen huomattavaa vähentämistä, jotka nykyään suunnataan unionin eri alueille ja jotka hyödyttävät yhdentymispolitiikkaa - tavoitteet 1 ja 5 - ja sekä mahdollisesti pahennetaan epätasapainoa rikkaiden ja köyhien alueiden välillä.
Ei ole olemassa kasvupolitiikkaa - ilman sitä ei kuitenkaan tuoteta niitä voimavaroja, jotka johtaisivat sekä mahdollisten uusien että nykyisen 15 jäsenvaltion kehitykseen.
Haluamme tehdä nyt muutamia kysymyksiä: minkälainen olisi tulevaisuutemme, jos Yhdistynyt kuningaskunta tekisi syrjähypyn ja Lontoo - eräs tärkeimmistä rahoituslähteistä - jäisi euron ulkopuolelle? Entä mikä kyyninen välinpitämättömyys sallii meidän edelleen jättää edelleenkin Välimeri huomiotta? Välimeri on Eurooppaa tai ei, koska meillä ei ole voimia vastustaa yhä epätoivoisempaa maahanmuuttoa. Eurooppa on poliittinen tai ei! Siispä, herra ministeri, on totta että meillä on velvollisuuksia - kuten vakuutitte tänä aamuna - myös entisiä Itä-Euroopan maita kohtaan, mutta meillä on ennen kaikkea velvollisuuksia Euroopan 18 miljoonaa työtöntä kohtaan: velvollisuus valvoa yritysten siirtymistä maasta toiseen, velvollisuus sovittaa vapaat markkinat ja solidaarisuus yhteen sekä lopultakin rakentaa poliittinen unioni.

Juncker
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, olin jo tulla epätoivoiseksi kuunnellessani teitä, koska hyvin harvoina hetkinä minusta tuntui siltä, että voisimme olla jostakin asiasta eri mieltä. En haluaisi sortua kiertoilmaisuihin vahvistaakseni sananne toistamalla keskustelun alussa esittämiäni pohdintoja. Onneksi loppua kohden jotkut puhujat kohottivat äänensä puhuakseen asioista, jotka lopultakin olivat niin vastakohtaisia minun ajatusteni ja sanojeni kanssa, että olen nyt iloinen voidessani käyttää tilaisuutta hyväkseni ja esittää jälleen mielipiteeni.
Toisaalta laajentumista ja siihen liittyviä ensisijaisia tavoitteita ja toisaalta työllisyyteen liittyviä ensisijaista tavoitteita ei pidä vastustaa. Mielestäni on kyse kahdesta ensisijaisesta alueesta, jotka eivät ole toisilleen vastakkaisia tai ristiriidassa keskenään. Meidän on jatkettava kummallakin alueella. Valitettavasti se edustaja, joka vaati minulta tätä vastausta, ei ole sitä kuulemassa, koska hän poistui salista.
Minulle on esitetty yksi kysymys - mikä sai minut lähes hymyilemään - Luxemburgin aloitteesta, joka koskee verotuksen yhdenmukaistamista, koska näyttää siltä, että Luxemburg olisi erittäin hyvässä asemassa tekemään tällaisen aloitteen. Pyytäisin rouva Aelvoetia ystävällisesti tutustumaan kaikkien eurooppalaisten sanomalehtien taloussivuihin heinäkuun alusta lähtien, jotta hän saisi selville, kuinka monia hienoja ja vahvoja ehdotuksia Luxemburg on esittänyt verotuksen yhdenmukaistamisesta.
Me todellakin olemme hyvässä asemassa pystyäksemme puhumaan verotuksen yhdenmukaistamisesta Euroopassa, koska kutsuimme koolle tätä aihetta varten epävirallisen valtiovarainministerien neuvoston ja järjestimme keskustelutilaisuuden Ecofin-neuvoston kokouksen aikana viime lokakuun 13. ja 14. päivänä. Minun on sanottava, että meillä on 15 asiantuntijaa, koska olen kuullut 14 kollegani suusta näkemyksiä, joita he eivät ole vielä tähän mennessä uskaltaneet esittää.
Nyt kun puheenjohtajavaltio Luxemburg on ehdottanut laaja-alaisempaa lähestymistapaa, jotta verotuskeskustelussa ei keskityttäisi ainoastaan säästöjen verottamiseen vaan huomioon otettaisiin myös verotuksen kaikki muut näkökohdat ponnistellessamme riittävän vahvan verotusjärjestelmän yhdenmukaistamisen aikaansaamiseksi Euroopassa ja sosiaalisen eriarvoisuuden välttämiseksi, totean että vastoin niitä ajatuksia, joita ehkä joillakin oli vielä jokin aika sitten, Euroopassa ei ole vain yhtä veroparatiisia vaan itse asiassa 15.
Pöytämme ympärillä on siis 15 asiantuntijaa, jotka pystyvät keskustelemaan tästä aiheesta. Minä toivon, että tämä neuvostossa yleisesti vallitseva ekumeenisuus ei jää vaille syvällistä vastakaikua parlamentin taholta ja että se laajentuu entisestään ja johtaa meidät kohti verotuksen onnistunutta yhdenmukaistamista Euroopassa. Puheenjohtajavaltio Luxemburg jatkaa joka tapauksessa kaikkia ponnistelujaan joulukuun loppuun saakka, jotta asiasta päästäisiin yksimielisyyteen.
Kiitokset siis niistä parista kolmesta hieman, joskaan ei riittävästi, erimielisestä puheenvuorosta, joiden ansiosta sain tilaisuuden uuteen puheenvuoroon edessänne. Kiitän muita puhuja heidän syvällisistä analyyseistään. Käytän mielelläni tätä määrettä, koska olen täysin yhtä mieltä sen kanssa, mitä he sanoivat.

Santer
Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti. Arvoisat parlamentin jäsenet ovat esittäneet itse asiassa liikaa kysymyksiä komission politiikasta, jota esittelin teille, koska - kuten te asian niin osuvasti ilmaisitte -me olemme ensimmäistä kertaa halunneet integroida komission toimintaohjelman keskusteluun unionin tilasta.
Haluaisin kuitenkin korostaa vielä joitakin tähän toimintaohjelmaan liittyviä näkökohtia. On selvää, että esittelemämme toimintaohjelman runkona ja keskeisenä sisältönä ovat Agenda 2000 ja siihen liittyvät ohjelmat. Siitä syystä voinenkin todeta, että teidän ensi vuoden kalenterinne tulee olemaan hyvin täynnä johtuen niistä määräpäivistä, joita neuvoston puheenjohtaja ja minä olemme teille esittäneet.
On myös sanottava, että teidän tarkasteltavaksenne esittämämme ohjelma vastaa täsmällisesti niitä eri tavoitteita, jotka te olette itse asettaneet, vaikka minä en voikaan sanoa kannattavani kaikkia ehdotuksia, jotka on tehty. Agenda 2000 -tiedonantoon sisältyvien asioiden ohella me olemme esittäneet teille ohjelmia, joiden tavoitteena on unionin politiikan eri osa-alueiden syventäminen ja mukauttaminen siten, että ne saadaan vastaamaan paremmin markkinoidemme tilaa. Tämä ongelma on erityisen lähellä sydäntäni, koska sisämarkkinat on luotu nimenomaan direktiivien - joita on täsmälleen 187 kappaletta - avulla.
Sisämarkkinoiden toiminta ei kuitenkaan ole integroitunutta, ja sen vuoksi yrityksemme eivät vielä pysty hyödyntämään sen kaikkia potentiaalisia mahdollisuuksia. Mielestäni yksi tehtävistämme on nimenomaan sisämarkkinoiden toimivuuden parantaminen, jotta niistä voi tulla integroidut markkinat. Siitä syystä me olemme esittäneet teille toimintaohjelman sisämarkkinoiden parantamiseksi, joka on annettu neuvoston käsiteltäväksi. Arvioidemme mukaan sen käsittely saadaan päätökseen 1. tammikuuta 1999 mennessä, jolloin rahaliiton euroalue syntyy. Vaikka sisämarkkinoiden ja euron käyttöönoton välillä ei sinänsä ole syy- ja seuraussuhdetta, olen kuitenkin sitä mieltä, että euro edustaa tietyllä tavalla sisämarkkinoiden syventymistä; minä en itse asiassa tiedä mitään sisämarkkinoita, jotka voisivat toimia tehokkaasti ja ilman että niillä syntyisi vääristymiä, jos käytössä on 14 eri valuuttaa.
Tässä yhteydessä me olemme korostaneet erityisesti yritysten kilpailukyvyn lujittamista varsinkin pienten ja keskisuurten yritysten osalta, joita varten me olemme esittäneet yhteistä ohjelmaa, jonka te hyväksyittekin. Nyt me haluamme vetää johtopäätökset SLIM-kokeiluhankkeen toisen vaiheen toteutumisesta sekä BEST-työryhmän aikaansaannoksista; sehän on business environment simplification task force - eli yritysten toimintaympäristön yksinkertaistamista käsittelevä työryhmä - jonka tavoitteena on selvittää, miten hallinnollisia muodollisuuksia ja sääntöjen asettamia rajoituksia voitaisiin yksinkertaistaa.
En menetä toivoani - kuinka monesti olenkaan sanonut tämän teille! - sen suhteen, että myös Euroopan laajuisten verkkojen rahoitukseen löydetään ratkaisu, jota minä voisin nimittää "lopulliseksi" , Eurooppa-neuvoston 21. marraskuuta pidettävässä kokouksessa. Tiedän, että se on hyvin tärkeä asia puheenjohtajavaltiolle ja että puheenjohtajavaltio voi löytää siihen keinot vuonna 1993 annetusta valkoisesta kirjasta. Kuinka monta kertaa me olemmekaan Essenin Eurooppa-neuvoston kokouksen jälkeen toistaneet kannattavamme suuria Euroopan laajuisia verkkoja! Olen todellakin sitä mieltä - ajattelen edelleen sisämarkkinoihin liittyviä tekijöitä - että näitä verkkoja ei pidä tarkastella ainoastaan työllisyysnäkökohtien kannalta vaan erityisesti myös infrastruktuuriemme kehityksen kannalta, jotta sisämarkkinamme voitaisiin niiden avulla liittää yhteen samalla sekä suurten liikennehankkeiden että televiestintä- ja energiahankkeiden kanssa.
Sydäntäni lähellä on myös muita aloja, joita jotkut puhujat ovatkin jo käsitelleet: kyseessä ovat "tulevaisuuden alat" , joilla meidän on osattava käyttää mahdollisuutemme täällä Euroopassa. Meidän on edettävä pitemmälle tietoyhteiskunnan alalla, jotta se toteutuu parhaalla mahdollisella tavalla. Siltä osin te tiedättekin, että me olemme esittäneet tiedonannon multimediasisältöisestä elektroniikkakaupasta. Nämä tulevaisuuden alat muodostavat ytimen siinä suuressa muutoksessa, johon meidän on päästävä mukaan. Sen vuoksi meidän on saatava valmiiksi tarvittavat lainsäädännölliset puitteet näiden alojen harmonisen kehityksen varmistamiseksi.
Muiden asioiden osalta, hyvät naiset ja herrat, muistutan, että otin virkaanastujaispuheessani esille kolme alaa, joilla mielestäni kansalaisemme - ja jotkut teistä korostivat nimenomaan sitä, että kansalaisillemme on annettava luottamuksen aihetta - joilla aloilla kansalaisemme siis odottavat enemmän Euroopalta. Kyse on ensinnäkin työllisyydestä, vaikka sosiaalipolitiikka kuuluu edelleen jäsenvaltioiden toimivaltaan. Kansalaisemme eivät ymmärrä, miten Euroopan unioni, jossa on 15 jäsenvaltiota ja 270 miljoonan asukkaan yhtenäismarkkinat, voi suhtautua välinpitämättömästi heitä eniten huolestuttavaan asiaan eli työpaikan löytämiseen. Olen siis sitä mieltä, että kansalaisemme vaativat tässä asiassa enemmän Euroopalta, ja toivon, että 21. marraskuuta pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa Luxemburgissa annetaan lähtömerkki prosessille, jolla pyritään työttömyyden kasvun tyrehdyttämiseen keskipitkällä aikavälillä.
Toiseksi kansalaisemme eivät ymmärrä yhtään enempää sitä, miksi Eurooppa ei onnistu ratkaisemaan rajojemme toisella puolella olevia ongelmia, oli sitten kyse entisestä Jugoslaviasta tai Lähi-idästä, ja miksi Euroopalla ei ole pääroolia kansainvälisessä politiikassa. Myös ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla kansalaiset vaativat enemmän Euroopalta ja he toivovat, että Eurooppa pystyy tekemään poliittiset johtopäätökset taloudellisesta merkityksestään ja hankkimaan itselleen eturivin roolin muiden valtioiden rinnalla.
Kolmanneksi kansalaisemme vaativat enemmän turvallisuutta. Te olitte oikeassa, arvoisa puheenjohtaja, korostaessanne kansalaistemme tämänhetkistä ensisijaista tarvetta eli turvallisuutta. He vaativat meitä nyt yhdistämään voimamme järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi, taisteluun huumeita vastaan jne. Päinvastoin kuin mitä jotkut väittävät, kansalaisemme vaativat itse asiassa voimakkaampaa, ei heikompaa Eurooppaa. Siihen meidän on paneuduttava, ja minä uskon, että teidän hyväksyttäväksenne esittämämme toimintaohjelma, josta on kuultava eri tahoja ja jota te käsittelette tänään puhuessanne unionin tilasta, antaa täsmällisen vastauksen näihin vaatimuksiin lisäämällä Euroopan voimaa ja sen myötä luottamusta Eurooppaan.

Fayot
Arvoisa puhemies, kuten puheenjohtaja Santer muistutti, meillä on tänään yhteiskeskustelu unionin tilasta ja komission vuoden 1998 toimintaohjelman päälinjoista. Nyt kun Pauline Green on puhunut unionin tilan päälinjoista, minä haluaisin keskittyä keskustelun toiseen aiheeseen eli lyhyesti sanottuna kehitellä puhemies Gil-Roblesin vertausta puista jotka tekevät metsän, koska puiden terveys on sama asia kuin metsän terveys.
Komission tulevan toimintaohjelman ja sen aiempien toimintaohjelmien toteuttamistapojen ansiosta me voimme arvioida komission poliittista tehokkuutta ja Euroopan yhdentymisen tilaa. Tämä toimintaohjelma voi olla ja sen tuleekin olla aito hallitussopimus komission ja parlamentin välillä, jos se otetaan käyttöön ja sitä sovelletaan tehokkaasti. Joulukuussa tehdyn arvion perusteella, jolloin me puhuimme toimintaohjelmasta komissaari Orejan kanssa, voin kuitenkin jo nyt sanoa, että asia ei ole näin.
Työllisyys on siis kaikkein ensisijaisin tavoitteemme. Kaikki sanovat niin: komissio, neuvosto ja ilmeisesti myös parlamentti. Siitä syystä on hämmästyttävää, että vuoden 1998 toimintaohjelmassa ei ole pienintäkään konkreettista ehdotusta tältä alalta, vaikka 31 uuden lainsäädäntöaloitteen listalta löytyy monia muita ehdotuksia. Komissio esittää esimerkiksi vuodelle 1998 esimerkiksi päätöstä vuosina 2000-2006 toteutettavasta kulttuuriohjelmasta ja direktiiviä säästöjen suorasta verottamisesta, mikä on sivumennen sanottuna hämmästyttävää, koska komissaari Monti neuvottelee parhaillaan jäsenvaltioiden kanssa vapaaehtoisen menettelytapasäännön käyttöönotosta verotuksen alalla.
Laajentumisen osalta on tunnettua, että parlamentti pyytää komissiota esittämään sille vuoden 1998 keskivaiheilla kertomuksen, joka sisältää ehdotuksia perussopimuksen uudistamiseksi laajentumista varten. Jos laajentumisesta tulee joulukuun Luxembourgin huippukokouksesta lähtien yksi keskeisistä huolenaiheistamme, komission on vastattava tähän haasteeseen. Uudet lainsäädäntöaloitteet esitetään vielä teknisesti 31 ehdotuksen listana ilman mitään viittauksia niiden oikeudelliseen perustaan tai esittämisaikatauluun. Näitä viitteitä kuitenkin tarvittaisiin työmme yhteensovittamiseksi. Toimintaohjelmassa ei myöskään ennakoida Amsterdamin sopimuksen vaikutuksia toimielinten välisiin suhteisiin, erityisesti yhteispäätösmenettelyn käytön laajentamisen osalta.
Lopuksi, kuten olen todennut aiempinakin vuosina, Santerin komissio on viime vuosina laatinut yllin kyllin strategisia asiakirjoja. Me alamme vähitellen pohtia, milloin niistä tehdään lainsäädäntöaloitteita. Jotkut niistä ovat sitä paitsi peräisin edellisen komission ajoilta. Haluaisin korostaa kuitenkin sitä, että komissio on tehnyt erinomaista työtä euroon liittyvän lainsäädännön alueella ja toiminut aktiivisesti BSE-kriisin voittamiseksi, vaikkakin parlamentin painostuksella.
Euroopan politiikkaa on rakennettava maltillisesti ja kestävästi avoimuuden ja tinkimättömyyden perustalle. Tavoitelkaamme tätä tinkimättömyyttä ja avoimuutta, jotta saamme lujan ja kestävän perustan yhteiselle työllemme, Euroopan yhdentymiselle.

Brok
Arvoisa puhemies! Arvoisa puhemiehistö, arvoisat kollegat! Edessämme ovat ratkaisun vuodet. Kun puhemies Gil-Robles aloitti puheensa viittaamalla Robert Schumaniin sekä hiili- ja teräsyhteisöön, minusta tuntui, että Euroopan vuosikymmeniä kestänyt kehitys on huipentunut tähän hetkeen. Amsterdamin sopimuksen ratifioiminen, yhteisön laajentuminen sekä siihen liittyvät institutionaaliset ja taloudelliset uudistukset antavat meille mahdollisuuden saattaa tämä kehitystyö monilta osin päätökseen. Meidän on kuitenkin kysyttävä itseltämme, onko meillä voimia siihen, ja siksi meidän on keskityttävä moniin asioihin.
Komission mainitsemat painopisteet, yhteinen valuutta, euro, työllisyys, laajentuminen, yhteisön rooli maailmassa sekä kansalaisoikeudet, on uskoakseni valittu oikein. On myös totta, kuten neuvoston puheenjohtaja sanoi, että työllisyysasioissa olisi noudatettava Maastrichtin menetelmää, sillä ne maat, jotka eivät osallistu työllisyyspolitiikan koordinointiin, jäävät lopulta huonojen tulosten vuoksi selityksen velkaa kansalaisilleen. Uskon, että tämä on oikea lähtökohta!
Uskomaton menestyksemme euron käyttöönottoa edeltävässä vakauttamisessa, mitä kaksi vuotta sitten kukaan ei pitänyt mahdollisena, on mielestäni todistus siitä, että menetelmä on oikea. Euroopan unionista on tullut sellainen vakauden yhteisö, mitä kukaan ei pitänyt mahdollisena.
Kun ryhdymme laajentamaan unionia, meillä on oltava käytössämme siihen tarvittavat välineet, jotta selviäisimme asetetuista tehtävistä ja toimivaltuuksista. Euroopan unionin ei hyödytä kerätä toimivaltuuksia, jos käytettävissä ei ole keinoja, joilla toimivaltuuksia voitaisiin käyttää niin, että kansalaiset voivat havaita toimintakyvyn sekä toiminnan tulokset.
Unionin laajenemisen olennaisena edellytyksenä on määräenemmistöpäätösten lisääminen. Mikäli emme saa asiassa muutosta aikaan ja mikäli määräenemmistöpäätösten lisäämistä ei valmistella tulevina vuosina systemaattisesti, emme voi olettaa unionin vahvistuvan. Sen vuoksi niin komission ja neuvoston kuin meidän itsemmekin on tehtävä paljon työtä.
Kysymys ei ole niinkään siitä, että saisimme lisää toimivaltaa, vaan siitä, että tarvitsemme välineitä, joilla olemassa olevaa toimivaltaa voitaisiin käyttää. Siinä, missä Amsterdamin sopimus antaa mahdollisuudet siihen, meidän olisi jo nyt saatava aikaan kunnollinen käytäntö. Näin ollen, arvoisa komission puheenjohtaja, olisi huolehdittava esimerkiksi siitä, ettei ulkopolitiikan suunnitteluyksikkö muodostu eräänlaiseksi COREPER-mallin mukaiseksi, uudenlaiseksi neuvoston tilaisuudeksi, vaan se on muodostettava komission osallistumisen myötä sellaiseksi, että se tuo yhteisölle lisäarvoa.
Komission on valmistauduttava siihen, että meillä on tulevaisuudessa uusi troikka, jossa ulkosuhteiden komissaari on keskeisessä asemassa. Niinpä komission on jo nyt pohdiskeltava uudelleenjärjestäytymistä, jotta se toimia mahdollisuuksien vaatimalla tavalla, ja luotava tälle perustalle uusi käytäntö. Sopimus antaa voimavaroja, joita on käytettävä hyväksi valmistautumalla tuleviin muutoksiin voimavarojen mukaan.
Meidän roolistamme maailmassa puheen ollen on syytä mainita, että lähestymme seuraavaa WTO: n kierrosta. Amsterdamin sopimusta solmiessamme emme kuitenkaan kyenneet tekemään tarvittavia ratkaisuja. Niinpä meidän on jo nyt valmistauduttava siihen, että voimme täyttää tehtävämme omien etujemme vaalijoina. Voidaan harkita pikaratkaisua, jotta komissio olisi toimintakykyinen.
Arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat jäsenhallitukset! Me tarvitsemme Euroopan unionin hyötyanalyysiä. Kun puhutaan kustannuksista, te kaikki kiiruhdatte kertomaan, että te maksatte liikaa, saatte liian vähän ja tarvitsette enemmän! Mutta me haluaisimme tietää, kuinka paljon kukin jäsenvaltio hyötyy Euroopan unionin jäsenyydestä määrällisesti. Kunhan se on selvitetty, voimme käydä tasapainoista keskustelua oikeudenmukaisesta kompensaatiosta.
Mielestäni se olisi komission tehtävä. Laajenemisen myötä Euroopan unionista voi tulla koko Euroopan kattava rauhanyhteisö. Se voi saada aikaan vakautta ja tasapainoa. Ajan mittaan se tuottaa taloudellista sekä sosioekologista hyötyä meille kaikille. Meidän kaikkien on yhdessä opittava, että voimme vain yhteistoimin saada tulevaisuuden puolellemme ja että yhteinen hyöty on kaikkien osapuolten kannalta parempi vaihtoehto kuin yksilöllisestä näennäishyödystä kiinni pitäminen. Meidän on pantava alulle toimielinten liitto, jotta voisimme suorittaa nämä tehtävät!
(Suosionosoituksia)
Roth
Arvoisa puhemies, arvoisat luxemburgilaiset, arvoisat kollegat! Tämä väittely on jännittävää, koska se panee meidät kurkottamaan hieman arjen harmauden tuolle puolen. Mitä Eurooppa todella tarvitsee ollakseen kansalaisten Eurooppa eikä pelkästään valtaa pitävien pikku suojautumislinnake? Eurooppa tarvitsee ennen muuta kriittisten ihmisten toteuttamaa kriittistä omaksumista. Günther Grassin kaltaisia kirjailijoita, jotka osoittavat vastuullisuutta puuttumalla politiikkaan ja jotka kuvailevat epäkohtia. Juuri sitä Eurooppa tarvitsee! Ei pienisieluisia, ahdasmielisiä poliitikkoja, jotka haluavat sulkea taiteen ja kulttuurin norsunluutorniin.
Eurooppa tarvitsee visioita. Ihmisten täytyy tietää, miksi heidän ylipäänsä pitäisi haluta Eurooppaa. He tarvitsevat visioita sellaisina, kuin Ernst Bloch on niitä kuvaillut, ei-vielä-olemassa-olevina, siis jonakin sellaisena, minkä vuoksi kannattaa taistella. Sellaisena, mikä tekee muutoksen mahdolliseksi. Amsterdamin sopimus ei ole visio, vaan lyijynraskas juridinen sepustus, joka ei täytä koko sopimuksen keskeistä vaatimusta taata eurooppalainen demokratia, sillä vain demokratia takaa Euroopan tulevaisuuden. EU-reformi, jonka tunnuslauseena on "enemmän Eurooppaa vähemmällä demokratialla ", on vaarallista harhaa, sillä Euroopan demokraattisuus on edellytys, siinä on kyse eloonjäämisestä eikä visiosta.
Eurooppa on pakko: Se on perspektiivi yhdistävään, ei erottavaan, tasavertaiseen yhdessäoloon, ei hajaannukseen, se on perspektiivi "purkakaamme-muurit-jotka-meitä-erottavat "ajatteluun. Eurooppa ei saa määritellä itseään syrjäytymisellä, olkoon se maantieteellistä, ideologista, uskonnollista, sukupuolten välistä, vanhan ja nuoren tai rikkaan ja köyhän välistä. Rajojen ylittäminen on parhaimmillaan eurooppalaista rauhanpolitiikkaa.
Eurooppa tarvitsee uusia tuulia sellaisina, joina ne ovat puhaltaneet Isossa-Britanniassa ja Ranskassa hallitusten vaihdosten jälkeen. Eurooppa tarvitsee poliittista muutosta, sellaista politiikkaa, joka todellakin aikoo taistella massatyöttömyyden skandaalia vastaan ja joka irtisanoutuu uusliberaalien uskontunnustuksesta, jotta siitä tulisi ihmisten eikä suurliikemiesten Eurooppa.
Eurooppa tarvitsee sosiaalista demokratiaa. Eurooppa on kokonaisuus. Ihmiset on saatava vakuuttumaan siitä. Näin herra Juncker sanoi aamupäivällä vilpittömästi ja totuudenmukaisesti. Kyllä, vilpittömästi ja totuudenmukaisesti. Tosin tässä yhteydessä on myös sanottava, ettei yhtenäisen Euroopan kaltaista historiallista hanketta voi rahoittaa postimerkkikassasta. Eurooppa tarvitsee tätä kaikkea ja vain sen saatuaan se saa uudelleen osakseen luottamusta ja hyväksyntää. Tätä Eurooppa tarvitsee, ja minä puolestani, arvoisa puhemies, tarvitsen lisää puheaikaa.

Bonde
Arvoisa puhemies, komission toimintaohjelma enteilee vähän enemmän Brysseliä ja vähän vähemmän demokratiaa. Menetämme toimivaltaa jäsenmaissa, joissa vallitsee demokratia ja luovutamme sitä EU: lle, jossa sitä ei ole. Komission toimintaohjelmasta ei vieläkään löydy vastausta niille, jotka kaatoivat muurin 1989. Silloin sanoimme: kaatakaa muuri, tulkaa meidän puolellemme! Mutta nyt sanomme: emme tienneet, että teitä oli niin paljon ja että olette niin köyhiä. Ostamme mielellämme tuotteitanne, erityisesti niitä, joissa ette ole kilpailukykyisiä, mutta emme mielellämme osta sellaisia tuotteita, joiden osalta olette kilpailukykyisiä. Teräksen, sementin, tekstiilit ja maataloustavarat tuotamme mielellämme itse. Kaipaan ehdotusta markkinoiden avaamiseksi Itä- ja Keski-Euroopan kantokykyisille tuotteille, niin että voimme omaan apuun kannustamisen kautta antaa heille mahdollisuuden hyvään taloudelliseen kehitykseen ja mahdollistaa Euroopan yhdentymisen. Kaipaan niiden noin 20 000 EU-säännön läpikäymistä, jotta se säännöstö , jonka Itä- ja Keski-Eurooppa ottavat vastaan, olisi paljon pienempi kuin mitä se tänä päivänä on. Kaipaan myös sitä, että Santer ryhtyy toimeen ilmaisunsa "paremmin ja vähemmän" toteuttamiseksi niin, että Itä- ja Keski-Euroopalla on vähemmän sääntöjä hyväksyttävänään. Kaipaan sitä, että EU pistetään laihdutuskuurille ja että pakolliset säännöt tarkistetaan ja katsotaan, mitkä niistä voidaan tehdä vapaaehtoisiksi, ja lopuksi kaipaan sitä, että jäljelle jäävien sääntöjen avulla parannetaan avoimuuden ja demokratian toteuttamista.

d'Ancona
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tässä keskustelussa, jonka aiheena on unionin tila, on ilmiselvästi mielenkiintoista tarkastella, mikä Amsterdamin sopimuksen vaikutus on näkyvää, olihan sen aikaansaaminen tärkein tapahtuma unionissa viime vuoden aikana. Kuinka komissio arvioi sopimusta? Oliko sen mielestä tulos pettymystä herättävä, kuten meidänkin mielestämme? Ja mikäli näin on, mitä johtopäätöksiä komissio tekee siitä? Mutta hämmästyksekseni, arvoisa puhemies, Amsterdam loistaa poissaolollaan komission suunnitelmissa, vaikka odottaisin komissiolta juuri nyt sitä, että se painottaisi suunnitelmissaan uusia aloitteita, joko laajennukselle välttämättömien institutionaalisten uudistusten aikaansaamiseksi tai sopimuksen tarjoamien mahdollisuuksien konkreettiseksi ja luovaksi hyväksikäytöksi. Odotamme joka tapauksessa komissiolta enemmän aloitteita, kuten joiltakin parlamentin valiokunnilta, muun muassa valiokunnalta, jonka puheenjohtaja olen ja joita kuullaan jo nyt sopimuksen ratifiointiin liittyen. Näin komission pitäisi ehkä ennakoida sopimuksen voimaantuloa. Mutta jos se ei halua tehdä sitä, on entistä välttämättömämpää saada muutama pitkään esillä ollut asia käsitellyksi ennen muodollista ratifiointia.
Arvoisa puhemies, tarkoitan tässä ensisijaisesti henkilöiden vapaata liikkuvuutta, niin sanottuja Montin esityksiä. Niitä ei käsitellä vuoden 1997 toimintaa koskevassa katsauksessa kokonaisuutena, ja vuoden 1998 katsauksessa niitä käsitellään vain Veilin lausuntotyöryhmän lausuntojen valossa. Neuvosto ei myöskään toimi tällaisten aloitteiden suhteen, odottaen tiettävästi sopimuksen ratifioimista. Huolimatta siitä, että Montin esitykset menevät pidemmälle ja ovat vahvempia kuin se, mitä Amsterdamin sopimuksessa sanotaan henkilöiden vapaasta liikkuvuudesta, ei ole hyväksyttävää, että tällä alueella ei tapahdu mitään. Vuonna 1993 parlamentti pakotti komission toimimaan asian suhteen. Haluan nyt saada tietää, mitä komissio tulee tekemään, vai täytyykö parlamentin pakottaa neuvosto tekoihin oikeustoimenpiteiden kautta?
Arvoisa puhemies, sitten tulen yleisempään ongelmaan, jonka kanssa unioni kamppailee, nimittäin toteamaani kansalaisten vähentyneeseen luottamukseen unionia kohtaan. Näen Montin esitykset hyvänä kokeena. Kuinka unioni voi valittaa eurooppalaisen hankkeen kannatuksen puutetta, ellei se pysty toteuttamaan niin olennaista unionin politiikan osaa kuin henkilöiden vapaata liikkuvuutta? Ei ole ymmärrettävissä, että leikkopavut saavat ylittää sisärajat vapaasti, mutta ihmiset eivät. Kansalaisten unionissa on, pyydän tätä erityisesti komissiolta, kiinnitettävä enemmän huomiota sillan rakentamiseen toisaalta toimielinten ja politiikan ja toisaalta niiden ihmisten välille, joiden vuoksi tämä kaikki aloitettiin.
Kansalliset poliitikot, kansalliset valtiovarainministerit soittavat jatkuvasti hätäkelloja valittaen, että unionin politiikka on liian kallista ja että heidän pitää saada kansallisella tasolla takaisin yhtä paljon kuin he maksavat. Yhä uudestaan käytetään tätä uuskansallistamiskorttia ja tietenkin parlamentti vastustaa sitä. Mutta komissio lienee yhtä mieltä kanssani siitä, että on naiivia uskotella meidän voivan pysäyttää uuskansallistamissuuntauksen, ellemme saa aikaan konkreettisia eurooppalaisia tuloksia.

David
Arvoisa puhemies, tämänaamuisen keskustelumme tärkein tavoite on arvioida Euroopan unionin nykyistä tilaa ja laatia tulevaisuudensuunnitelmia; tietä eteenpäin, jonka tulisi olla sekä käytännöllinen että innostava.
Jos olemme puolueettomia, meillä on tänään aihetta olla toiveikkaita. On sovittu uudesta sopimuksesta, jolla laajennetaan demokratiaa, syvennetään unionia ja selvennetään monia rakenteitamme ja menettelyjämme. Agenda 2000 -ohjelmassa on annettu puitteet laajentumiselle, ja siinä esitetään uusi taloudellinen näkökulma. Samalla kaikki merkit viittaavat siihen, että olemme siirtymässä yhtenäisvaluuttaan 1. tammikuuta 1999.
Me emme kuitenkaan saa olla itsetyytyväisiä - kaukana siitä. Töitä on vielä paljon. Meidän on korostettava lähinnä kahta asiaa. Ensinnäkin meidän on tarkasteltava laajentumista koskevaa kysymystä. Uskon, että on välttämätöntä, että laajentumisneuvottelut aloitetaan mahdollisimman pian. Jos aiomme nopeuttaa kehitystä, meidän on aloitettava nämä neuvottelut viiden Keski- ja Itä-Euroopan hakijamaan kanssa sekä tietenkin Kyproksen kanssa. Muita jäsenyyttä tavoittelevia maita ei kuitenkaan saa sulkea prosessin ulkopuolelle. Meidän on otettava ne mukaan, annettava oikea viesti ja lisäksi tehtävä käytännöllisiä ehdotuksia tämän prosessin helpottamiseksi. Samalla meidän on muistettava nykyisten jäsenvaltioiden taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen liittyvät velvollisuutemme. Komission tekemät lukuisat asiaa koskevat huomautukset ja ehdotukset ovat rohkaisseet minua.
Toinen aihe koskee työttömyyttä. Jos olemme vilpittömiä, emme voi hyväksyä sitä, että Euroopan unionissa on 18-20 miljoonaa työtöntä. Meidän päämäärämme tulisi olla ei enempää eikä vähempää kuin täystyöllisyys. Meidän on kuitenkin oltava varovaisia, ettemme ainoastaan puhu täystyöllisyydestä vaan myös annamme ehdotuksia, joilla saavutamme tämän päämäärän.
Toivon, että ylimääräinen työllisyyshuippukokous tulee kansallisille hallituksille olemaan ihanteellinen tilaisuus vaihtaa kokemuksia ja antaa käytännön ehdotuksia, joita me voimme kaikki toteuttaa eri tavalla jokaisessa 15 jäsenvaltiossa. Meidän on tehtävä selväksi, että työpaikkojen luontiin ei ole oikoteitä. Meidän on varmistettava, että korostamme koko Euroopan talouden kilpailukykyä. Meidän on varmistettava, että olemme omaksuneet perusteellisia politiikkoja, joilla varmistamme, että meidän työvoimamme voidaan mahdollisuuksien mukaan työllistää. Meidän on edelleen korostettava koulutuksen ja ammattikoulutuksen merkitystä kaikissa koulutusjärjestelmissämme.
Samalla meidän on varmistettava, että politiikkamme edistää kestävää kehitystä niillä taloudenaloilla, joilla luodaan eniten työpaikkoja. Erityisesti pienet ja keskisuuret yritykset erottuvat edukseen muista. Jos haluamme luoda työpaikkoja tämän sektorin olisi oltava painopistealueemme.
Älkäämme unohtako, että vaikka olemme laatineet asiakirjan yhtenäismarkkinoista, olemme kuitenkin käytännössä kaukana yhtenäismarkkinoiden toteutumisesta. Varmistakaamme, että yhtenäismarkkinat toteutuvat huolimatta siitä, että monet väittävät niiden jo toteutuneen, vaikka tiedämme, että todellisuudessa näin ei ole.
Varmistakaamme toisin sanoen, että meillä on järkevä esityslista, johon on otettu kansalaisille tärkeitä aiheita ja jossa laaditaan tulevaisuudenkuva aidolle kansojen Euroopalle.

Santer
Arvoisa puhemies, jos sallitte, vastaan hyvin lyhyesti joihinkin huomioihin, joita on esitetty komission toimintaohjelmasta, jonka esitimme teille vuotta 1998 varten.
Haluaisin ensinnäkin käyttää tilaisuutta hyväkseni korostaakseni päälinjoja, kuten jotkut ovat sanoneet, komission toimintastrategiasta. Me olemme sitoutuneet Edinburghin Eurooppa-neuvoston kokouksesta lähtien soveltamaan toissijaisuusperiaatetta. Silloin me suostuimme vetämään pois joitakin lainsäädäntöaloitteita, minkä me teimmekin. En tiedä, kuinka monta aloitetta olemme vetäneet pois kahden viimeisen vuoden aikana, jotta voisimme kuulla laajemmin kaikkia asianomaisia tahoja - poliittisia piirejä mutta myös kansalaisia, jäsenvaltioita jne. ennen kuin teemme mitään lainsäädäntöaloitteita. Sen vuoksi meidän on täytynyt turvautua entistä enemmän vihreisiin kirjoihin, valkoisiin kirjoihin ym. asiakirjoihin, joita herra Fayot nimitti "strategisiksi asiakirjoiksi" . Tarkoituksenamme on ollut kuulla laajasti eri tahoja, jotta voisimme tarkastella täysin avoimesti ja täysin selkeästi tekemiämme lainsäädäntöaloitteita.
Esitän seuraavassa joitakin esimerkkejä tapauksista, jotka ovat johtaneet hyvin konkreettisiin tuloksiin. Mainitsin hetki sitten euroa ja siirtymistä talous- ja rahaliittoon koskevan vihreän kirjan, jonka me julkaisimme toukokuun 1995 lopussa. Tänään voimme todeta, että lähes 80-90 prosenttia komission alkuperäisistä ehdotuksista on toteutettu ja siirretty Eurooppa-neuvoston tasolle. Se, että kaikki tekniset valmistelut on voitu toteuttaa, johtuu alunperin vihreässä kirjassa esitetyistä asioista.
Toinen esimerkki - joka on muuten erittäin tärkeä ja liittyy maatalouteen - on se, että me olemme juuri saaneet valmiiksi vihreän kirjan oliiviöljyalan markkinajärjestelystä. Me olisimme voineet tehdä siitä heti lainsäädäntöaloitteen mutta pidimme parempana vaihtoehtona käynnistää kuulemiset eri tasoilla - parlamentin tasolla, kuluttajien tasolla, tuottajien tasolla ja jäsenvaltioiden tasolla - joistakin vaihtoehdoista, joita olemme ehdottaneet. Pitäisikö esimerkiksi ottaa käyttöön puukohtainen tuki vai tuotantokohtainen tuki? Vasta näiden kuulemisten jälkeen - tekin esitätte kantanne asiasta lähiaikoina - me teemme lainsäädäntöehdotuksia, ja se on mielestäni oikea ratkaisu.
Toimimme samoin - mainitakseni toisen esimerkin - käsitellessämme elintarvikkeiden turvallisuutta. Tältä alalta, joka ei koske ainoastaan tuottajia vaan myös kuluttajia, oli tärkeää julkaista vihreä kirja kuulemisia varten johtuen niistä vaikeuksista, joita saimme kokea BSE-kriisin vuoksi. Julkaisimme vihreän kirjan siis avoimuuden varmistamiseksi ja selvittääksemme paremmin joidenkin tahojen kannat. Toimintamme syynä ei ollut pyrkimys vältellä vastuutamme vaan pyrkimys antaa teille ja teidän kauttanne kansalaisille mahdollisuus syventää aihetta toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.
Lisäksi on muistettava, että Amsterdamin sopimus vahvistaa toissijaisuusperiaatetta. En tietenkään tiedä, mitä te ajattelette lukiessanne toissijaisuutta koskevaa pöytäkirjaa, mutta me olemme sitä mieltä, että meidän on järjestettävä vielä paljon entistä enemmän kuulemisia ennen kuin voimme tehdä lainsäädäntöaloitteen. Kuulemisvelvollisuus ei siis helpota menettelyjä, mutta sen katsotaan herättävän enemmän luottamusta kansalaisissamme.
Rouva d'Ancona ja Elmar Brok toivat esille joitakin hyvin mielenkiintoisia asioita. Aiemmin keskusteltiin siitä, että neuvoston pääsihteeristön yhteyteen perustettaisiin suunnittelu- ja koordinointiyksikkö Amsterdamin sopimuksen toimeenpanoa varten. Siitä ei tietenkään tule uutta Coreperiä, ja me huolehdimme varmasti siitä, että komissio - kuten perussopimuksessa sanotaan - osallistuu täysipainoisesti yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan suunnitteluun ja toteuttamiseen perussopimuksessa määritellyn uudenlaisen troikan mallin mukaisesti. Me uudistamme parhaillaan yksikköjämme, ja te tiedättekin, että me olemme tehneet ehdotuksia ...
(Hälinää)

Puhemies
Hetkinen, herra Santer.
Pyydän kaikkia olemaan hiljaa. Puheenvuoro on komission puheenjohtajalla. Olkaa hyvät ja tulkaa saliin hiljaisesti.

Santer
Arvoisa puhemies, lähestyn joka tapauksessa lyhyen puheenvuoroni loppua. Haluaisin ainoastaan vastata kysymyksiä esittäneille jäsenille täydentääkseni keskustelun sisältöä.
Ehdotimme komission uudistamista hallitusten välisessä konferenssissa. Kuten tiedätte, valtion- ja hallitusten päämiehet eivät hyväksyneet kyseisiä ehdotuksia. Amsterdamin sopimuksen liitteenä olevassa julistuksessa me kuitenkin sitoudumme järjestämään uudelleen yksikkömme ja erityisesti ne, jotka käsittelevät ulkosuhteita. Me olemme jo pitkään tehneet työtä uudistamisen hyväksi, ja kollegion tasolla on jo tehty päätös perustaa yhteinen kaikkia ulkosuhteita hoitavan yksikkö, joka aloittaa toimintansa viimeistään 1. heinäkuuta 1998 alkaen. Toisin sanoen kaikki ulkosuhteita hoitavat yksiköt kootaan yhteen yksikköön, jotta kaikki ulkosuhteemme voidaan ryhmittää yhden varapuheenjohtajan alaisuuteen, kuten ehdotin hallitusten välisessä konferenssissa.
Toisaalta ymmärrän toki Elmar Brokin esittämää kiivasta kritiikkiä, vaikka olenkin jo vastannut joihinkin hänen kysymyksiinsä.
Ulkomaankaupan osalta yksi Amsterdamin sopimuksen epäkohdista on mielestäni se, että 113 artiklaa ei ole uudistettu riittävästi. Unioni saavuttaa menestystä ulkomaankaupan alalla, kun se puhuu yhdellä äänellä, oli sitten kyse Uruguayn kierroksesta tai joistakin Maailman kauppajärjestön alaan liittyvistä asioista. Jäsenvaltiot eivät ole mielestäni selvittäneet, mitä kaikkea etua ne olisivat saavuttaneet, jos komission toimivaltaa olisi laajennettu palveluiden ja henkisen omaisuuden alueilla. Ne joutuvat vielä katumaan sitä siinä vaiheessa, kun WTO: n tasolla järjestetään seuraavat neuvottelut.
Rouva d'Ancona oli varmasti oikeassa pyytäessään komission kantaa Amsterdamin sopimuksesta. Olen sanonut ja toistanut myös tämänaamuisessa puheessani, että sopimus on monessa suhteessa edistyksellinen, vaikka olen hyvin tietoinen siitä, että toimielinjärjestelmän tasolla emme ole edenneet niin pitkälle kuin olisimme halunneet. Kaiken kaikkiaan huomiota on kiinnitettävä Amsterdamin sopimuksen todelliseen edistyksellisyyteen, ja neuvoston puheenjohtaja oli varmasti oikeassa sanoessaan, että Amsterdamin sopimus on hyvä sopimus. Se ei tarkoita sitä, että sopimus toteuttaa kaikki ne tavoitteet, joita etenkin komission puheenjohtaja ja te itse asetitte hallitusten väliselle konferenssille, mutta minä olen usein havainnut poliittisessa elämässäni, että Eurooppa toimii aina ulkopoliittiseen paineen alaisena. Sen vuoksi olen vakuuttunut toimielinjärjestelmän uudistamisen osalta, että Eurooppa ryhtyy toimiin ja toteuttaa toimielinjärjestelmänsä uudistuksen ennen laajentumista.
Tässä hengessä komissio on ehdottanut uuden hallitusten välisen konferenssin kutsumista koolle vuoden 2000 jälkeen tai joka tapauksessa ennen laajentumista, jotta saataisiin toteutettua kaikki toimielinjärjestelmän uudistukset, jotka ovat tarpeellisia unionimme säilymiseksi voimakkaana ja tehokkaana Euroopan unionina!

Puhemies
Kiitoksia, herra komission puheenjohtaja. Näin olemme päässeet tämän keskustelun loppuun, ja haluaisin kiittää kaikkia siihen osallistuneita sekä aivan erityisesti neuvoston ja komission puheenjohtajia siitä, että he ovat antaneet meille mahdollisuuden todellisen poliittisen unionin tilaa koskevan keskustelun käymiseen. Mielestäni me voimme olla erittäin tyytyväisiä.

McMillan-Scott
Arvoisa puhemies, te pyysitte hiljaisuutta parlamenttiin. Haluaisin viitata toiseen, työjärjestyksen 2 artiklan mukaiseen pyyntöön noudattaa hiljaisuutta.
Olen kirjoittanut teille kirjeen, jossa kiinnitän huomionne siihen, että neljää tämän parlamentin jäsentä on pyydetty klo 15.00: een mennessä hyväksymään Lontoon työväenpuolueen laatimat menettelytapasäännöt, joilla heitä estetään puhumasta lehdistölle, ja mielestäni tämä merkitsee parlamentin sääntöjen rikkomista.
Tietääkseni olette kirjoittanut herra Coatesille. Olen kuitenkin myös ymmärtänyt, että kirjeessä todetaan, että tämä asia ei kuulu tälle parlamentille. Väitän, että tämä asia kuuluu tälle parlamentille, että puhevapauden tulisi olla rajoittamaton, ja puhemiehistön velvollisuutena on säilyttää se.

Puhemies
Herra McMillan-Scott, en aio sallia keskustelua tästä aiheesta. Olen pahoillani, mutta tämä aihe ei ole esityslistalla. Tätä olen toistanut tänä aamuna. Sen vuoksi vastasin niille asiasta kiinnostuneille jäsenille, jotka kirjoittivat minulle aiheesta. Herra McMillan-Scott on pyytänyt minua esittämään asian työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevälle valiokunnalle. Teen sen, jotta oikea tulkinta ei jää kenellekään epäselväksi. Täysistunto ei ole oikea paikka käydä keskustelua tästä aiheesta.
Herra David, olen pahoillani, mutta en voi antaa teille enkä kenellekään muullekaan puheenvuoroa, sillä en halua ottaa esille asiaa, joka esitetään työjärjestystä käsittelevälle valiokunnalle.

Äänestys
Fabre-Aubrespy
Käsittelen tarkistusta 1.

Puhemies
Hyvä on, herra Fabre-Aubrespy, mutta sallinette minun täsmentää, että tarkistusta 1 ei voida hyväksyä käsiteltäväksi, ja annan teille puheenvuoron siksi että oletan teidän olevan eri mieltä asiasta.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, kiistän todellakin näkemyksenne, joka perustuu käsittääkseni työjärjestyksen 125 artiklaan ja tarkemmin sanottuna sen 1 a kohtaan. Te aiotte soveltaa artiklaa, jonka mukaan tarkistusta ei voida hyväksyä käsiteltäväksi, koska se liittyy vuoteen 1997 eikä vuoteen 1998.
Täsmennän aluksi, että tarkistukseni koko teksti ei ollut täsmälleen sama kuin se mitä ehdotettiin istunnossamme. Haluaisin muistuttaa teille lisäksi, viitaten maanantain istuntomme tiistaiaamuna hyväksytyn pöytäkirjan sivulle 24, että te itse ehdotitte, että vuoden 1997 aikatauluun ei lisätä istuntojaksoa vaan se lisätään vuoden 1998 aikatauluun. Ehdotukseen jätettävien tarkistusten määräajaksi vahvistettiin tiistai, klo 12.00. Ehdotustanne oli siis mahdollista tarkistaa.
Ehdotuksessa oli kaksi asiaa, ja minä, arvoisa puhemies, toistin ainoastaan niitä sanoja, jotka sisältyivät 8. lokakuuta kaikille ryhmäpuheenjohtajille lähettämäänne kirjeeseen. Te sanoitte kirjeessä, että kun kaikki asiaan vaikuttavat seikat oli tarkastettu, Strasbourgin lokakuun täysistunnon esityslistalle oli aiheellista lisätä kohta, jossa vahvistetaan Strasbourgin 12. istuntojakson päivämääriksi 3. 7. marraskuuta. Minä viittasin ainoastaan oikeudellisen yksikön lausuntoon, ja te tiedätte varsin hyvin, että jos parlamentti ei ota käyttöön 12. istuntojaksoa, se joutuu arveluttavaan tilanteeseen tuomioistuimen tekemän päätöksen suhteen. Kuten Jean-Claude Pasty sanoi muutama päivä sitten, se voi joutua arveluttavaan tilanteeseen myös toimielimemme rahoitussääntöjen suhteen.
Minä tiedän, arvoisa puhemies, että teitä on painostettu melkoisesti, jotta te ette toimittaisi äänestystä tästä tarkistuksesta, mutta te olette parlamentin puhemies. Teidän tehtävänänne on pitää yllä ulkoista luottamusta toimielimeemme. Luottamus toimielintämme kohtaan edellyttää tuomioistuimen päätöksen noudattamista. Sen vuoksi vaadin teitä toimittamaan äänestyksen tästä tarkistuksesta.

Puhemies
Herra Fabre-Aubrespy, minulla on kaksi syytä siihen, miksi en hyväksynyt tarkistusta käsiteltäväksi. Ensimmäinen on se, että esityslistalla lukee: "äänestykset vuoden 1998 Euroopan parlamentin istuntojaksojen aikataulun muuttamisesta" . Kyse ei siis ole vuodesta 1997, kuten te itsekin totesitte. On kuitenkin olemassa vielä paljon tärkeämpi syy, herra Fabre-Aubrespy.
Kirjeeni lähettämisen jälkeen sain varmistuksen siitä, että kyseisen istuntojakson järjestäminen olisi ollut käytännössä mahdotonta. Vasta eilen, jolloin aikomuksenani oli aluksi julistaa tarkistuksenne hyväksyttäväksi käsittelyyn, sain komissiolta varmistuksen siitä, että se aiheuttaisi ylipääsemättömiä ongelmia myös komission jäsenille. Olen näin ollen sitä mieltä, että parlamentin arvovallan mukaista ei ole antaa päätöslauselmaa, jota ei voida toteuttaa käytännössä. Vaikka tiesin, että päätöstäni arvosteltaisiin, en missään vaiheessa epäillyt etteikö minulla olisi syytä päättää, että tarkistusta ei oteta käsiteltäväksi.

Dankert
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestystä koskevan puheenvuoron. Olette vakuuttanut minulle, että olette sitoutunut kunnioittamaan tuomioistuimen päätöstä meidän Strasbourgin istuntosalissamme sekä soveltamaan koko Edinburghin pakettia parlamentin kokouksiin. Siinä tapauksessa perun tarkistukseni.

Puhemies
Äänestämme nyt puhemieskonferenssin ehdotuksesta, joka on äänestyksen ainoa ehdotus.
Sosialistiryhmä on pyytänyt nimenhuutoäänestystä.
(Parlamentti hyväksyi ehdotuksen.)

Gollnisch
Arvoisa puhemies, rakkaat kollegat, mielestäni herra Fabre-Aubrespyn esittämä kysymys oli aiheellinen muussakin mielessä kuin pelkästään tarkistuksen hyväksymistä käsittelyyn koskevana ongelmana. Kun parlamenttimme hyväksyi aikataulunsa vuodelle 1997, se rikkoi lakia, se rikkoi perustamissopimuksia, se rikkoi Edinburghin kompromissia ja se rikkoi omaa työjärjestystään.
(Vaihtelevia reaktioita) Euroopan unionin korkein oikeusaste, Euroopan yhteisöjen tuomioistuin, jonka tehtävänä on perustamissopimusten mukaisesti jakaa oikeutta, on tuominnut tämän lainvastaisuuden. Vuosi 1997 ei ainakaan minun tietääkseni ole vielä kulunut. On siis täysin mahdollista toimia päätöksen mukaisesti. Ja kysymyksenä on nyt se, miten me aiomme vuoden 1997 loppuun mennessä...

Puhemies
Herra Gollnisch, te olette ylittänyt minuutin aikanne ja te tiedätte joka tapauksessa, että tuomioistuimen päätös ei koskenut vuotta 1997. Se koski vuotta 1996, ja jos vaivautuu lukemaan päätöksen, niin huomaa, että siinä lukee täsmälleen niin.
Tähän mennessä ei siis ole annettu yhtäkään päätöstä vuoden 1997 osalta. Tuomioistuimella on oikeus tehdä päätöksiä, ja asia onkin parhaillaan sen käsiteltävänä. Ne jäsenvaltiot, jotka tekivät aloitteen oikeuskäsittelyn aloittamisesta, ovat vapaita jatkamaan sitä tai - kuten toivon - luopumaan siitä, koska istuntojaksoa on mahdoton järjestää. Meidän tehtävänämme ei ole lietsoa asioita vaan pyrkiä käsittelemään niitä rauhallisesti. Tämä kokous toimi juuri niin tänä aamuna toimitetussa äänestyksessä.
(Suosionosoituksia)
Wolf
Arvoisat kollegat! Tämä on todellakin tärkeä mietintö. Se koskee yhden tulevaisuuden alan tulevaisuutta, nimittäin televiestintää. Se käsittelee maailman kauppajärjestön sääntelyä, ja WTO: han on monilla juuri meille tärkeillä aloilla vakiinnuttamassa asemaansa maailman uutena hallituksena.
Itse mietinnössä tehdään selväksi, mitä ongelmia yhdentymiseen vielä liittyy, joista meidän olisi keskusteltava. Esimerkkinä mainittakoon se, että Yhdysvallat on tehnyt itseään koskevia poikkeuksia, joita se ei ole valmis myöntämään muille.
(Suosionosoituksia, yksittäisiä vastalauseita.) Mietintö ei tee siitä johtopäätöksiä, ja ottaen huomioon sen tosiasian, että nyt ovat viimeiset hetket käsillä ja parlamenttikin haluaa ilmaista mielipiteensä asiasta, en aio esittää, että asiaa käsiteltäisiin toisella tavalla kuin on ehdotettu.

Castellina
Arvoisa puhemies, käytän puheenvuoron vain sanoakseni, etten voi olla olematta samaa mieltä Wolfin kanssa. Haluan lisäksi vahvistaa, että meidän täytyi äänestää tästä mietinnöstä ilman keskustelua sen suuren viivästyksen vuoksi, jonka jälkeen neuvosto päätti lähettää kysymyksen parlamenttiin. Ja tätä tapahtuu jatkuvasti! Käytän siis tilaisuutta hyväkseni ja sanon, etteivät nämä ole meille sopivat työskentelyolosuhteet.

Puhemies
Rouva Castellina, panen merkille huomionne, jolla todellakin on yleisempää sisältöä.
(Parlamentti hyväksyi luonnoksen lainsäädäntöpäätöslauselmaksi.)

Herman
Arvoisa puhemies, periaatteessa te mainitsette aina esittelijän kannan. Muistuttaisin hänelle, että hänen on puolustettava valiokunnassa äänestettyä tekstiä, ei ainoastaan sosialistien listaa.

Puhemies
Herra Herman, se on sääntönä. Esittelijällä voi olla myös omia mielipiteitä, mutta hänen on siinä tapauksessa tehtävä aina hyvin selväksi, että kyseessä on henkilökohtainen näkemys ja että valiokunta on äänestänyt toisin.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselmaesityksen.)

Müller
Arvoisa puhemies! Pyysin lupaa antaa äänestysselityksen kalenteria koskevasta äänestyksestämme. Minulle sanottiin, ettei äänestysselityksen antaminen olisi mahdollista. Pyydän teiltä toisaalta selvitystä, miksi minä en saisi antaa asiasta äänestysselitystä, sekä toisaalta mahdollisuutta äänestysselityksen antamiseen.

Puhemies
Rouva Müller, olen hyvin pahoillani, mutta menettelytavat eivät salli minun ottaa vastaan antamaanne äänestysselitystä. Asiakirjaa, josta antaisitte äänestysselityksen, ei ole olemassa. Näin ei ole koskaan tehty.

Müller
Arvoisa puhemies! Voisitteko sitten sanoa minulle, mitä oikeudellista perustaa vasten te kiellätte minulta äänestysselityksen antamisen? Mikäli aiotte sanoa, ettei menettelytapa salli sitä, pyydän, että kerrotte, mikä työjärjestyksen artikla kieltää äänestysselityksen antamisen!

Puhemies
Rouva Müller, emme ole koskaan hyväksyneet äänestysselityksiä parlamentin ohjelmaa koskevissa äänestyksissä, sillä meillä ei ole ollut mitään lopullista päätöstä 122 artiklan merkityksestä, jossa sanotaan:
" Yleiskeskustelun päätyttyä jäsen voi antaa suullisesti ... selityksen lopullisesta äänestyksestä" jne.
Tästä asiasta meillä ei ole ollut mitään lopullista päätöstä. Tästä syystä emme koskaan ole vastaavankaltaisissa kysymyksissä ottaneet vastaan äänestysselityksiä.

Müller
Arvoisa puhemies! En halua pidätellä teitä pitkään. Otan huomioon, mitä te sanotte, mutta haluan pidättää itselleni oikeuden pyytää työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevältä valiokunnalta ymmärrettävän selvityksen asiasta. Oman tulkintani mukaan artikla, jonka luitte ääneen, merkitsee sitä, että koska kyseessä oli suorittamamme lopullinen äänestys, minulla on täysi oikeus antaa äänestysselitys. En kuitenkaan aio väitellä kanssanne pidempää. Olisin kiitollinen, jos te voisitte pyytää yhdessä minun kanssani työjärjestystä käsittelevältä valiokunnalta, että se kirjoittaisi asiasta lausunnon.

Puhemies
Rouva Müller, minulla ei ole mitään sitä vastaan, että siirrämme kysymyksen työjärjestystä käsittelevään valiokuntaan, jotta se antaisi oman lopullisen tulkintansa. Jos työjärjestystä käsittelevä valiokunta katsoo, että työjärjestystä pitää muuttaa, tehdään siihen muutosesitys. Mutta 122 artikla on kuitenkin näin muotoiltu, se ei meidän tulkintamme mukaan salli äänestysselitystä, koska ei ole lopullista päätöstä. Otan kuitenkin huomioon esityksenne, josta en ole eri mieltä.

Müller
Tarkoittaako tämä sitä, että minun pitäisi antaa äänestysselitys nyt?

Puhemies
Ei. Suostuin siihen, että lähetämme asian työjärjestystä käsittelevän valiokunnan selvitettäväksi. Jos valiokunta katsoo tarpeelliseksi, se voi suositella tarkistusta tähän artiklaan.
Kaklamanisin suositus (A4-0296/97)
Bernardini
Hyväksyntämenettelyn mukaisesti meidän on annettava kantamme sopimuksesta, jolla unionimme ja entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian välille avataan kuljetusalan yhteydet. Parlamenttimme tehtävänä on antaa vahva poliittinen merkki maalle, joka on kärsinyt raskaasti Bosnian rajoilla vallitsevasta sotatilasta.
Näyttäessämme "vihreää valoa" me annamme mahdollisuuden välttämättömien maantie-, rautatie- ja yhdistelmäliikenteen infrastruktuurien kehittämiselle. Infrastruktuurien parantamisen myötä liikkuminen helpottuu maan sisällä mutta myös sen ja yhteisömme välillä.
Euroopan unionilla on oltava oma sijansa kyseisen Euroopan osan jälleenrakentamisessa. Se tapahtuu, jos me annamme puoltavan lausuntomme, kuten esittelijämme ehdottaa. Hanke toteutetaan antamalla tarvittavaa talousapua EIP: n välityksellä.
Yhdyn kollegamme pyyntöön ja toivon, että parlamenttimme on yksimielinen asian suhteen.

Eriksson ja Sjöstedt
Meidän mielestämme maiden välisen sopimuksen tulee perustua molemminpuoliselle kunnioitukselle, eikä, kuten tässä tapauksessa, siihen, että osapuoli pakotetaan muuttamaan käsitystään ja verotusjärjestelmäänsä saadakseen kauppasopimuksen ja tukea liikennejärjestelmälleen.
Mielestämme olisi painotettava enemmän ympäristönäkökohtia, silloin kun EU antaa tukea liikenneinvestoinneille.
Sen vuoksi me pidättäydymme äänestämästä EU: n ja Slovenian välisen liikennealuesopimuksen lisäpöytäkirjaa koskevassa äänestyksessä sekä EU: n ja entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian välistä liikennealuesopimusta koskevassa äänestyksessä.
Medina Ortegan suositus (A4-0319/97)
Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin, Waidelich ja Wibe
Kuluttajien edun vuoksi tuemme valiokunnan mallioikeuksien poikkeusta koskevaa tarkistusehdotusta 10. Se, että jälleentuottajille annetaan mahdollisuus valmistaa tuotteita, jotka sisältävät tai muodostavat osan yhdistetystä tuotteesta myötävaikuttaa lisääntyneen kilpailun kautta alempiin markkinahintoihin. Hintataso on olennainen tekijä kuluttajille. Oletamme, että tämä ei haittaa teollisuuden kehitystä.

Cot
Luonnosten ja mallien oikeudellinen suoja aiheuttaa paitsi hienosäikeisiä oikeudellisia ongelmia myös huomattavia taloudellisia ja poliittisia ongelmia.
Ensimmäisessä käsittelyssä keskityttiin korjauslausekkeen muodostamaan kysymykseen. Keskustelukumppanimme neuvostossa ja komissiossa olivat yhtä mieltä siitä, että se oli direktiiviluonnoksen oleellisin kohta. Toisessa käsittelyssä meille nyt kuitenkin ehdotetaan luonnoksen hyväksymistä ilman korjauslauseketta, joka on jollain kepulikonstilla muuttunut toissijaiseksi asiaksi.
Parlamentin on osoitettava komissiolle ja neuvostolle, mikä on niiden vastuu. Herra Medina ehdotti kompromissiratkaisua. Jos neuvosto haluaa muunlaisen ratkaisun, ilmoittakoon se siitä meille ja me annamme lausuntomme. Sovittelumenettely on tehty tällaisia tapauksia varten.
Sovittelumenettelyn käynnistämistä varten on otettava myös uudelleen esille ensimmäisessä käsittelyssä äänestetyt tarkistukset. Äänestin näistä syistä herra Medinan ehdotusten puolesta.

Nicholson
Autoteollisuuden merkitys Euroopan taloudelle on huomattava, eikä ainoastaan siksi, että kyseinen teollisuudenala työllistää monta ihmistä kaikkialla mantereella. On aivan ymmärrettävää, että autoteollisuuden ensisijainen tavoite on suojella omaa asemaansa ja että se katsoo varaosien tuotannon olevan olennainen osa tätä.
Kun kuitenkin otetaan huomioon Euroopan autoteollisuuden suuruus, autoteollisuuden tulisi kyllä ymmärtää, että se on tarpeeksi suuri voidakseen hyväksyä nämä pienet ja keskisuuret yritykset, jotka myös tarjoavat kallisarvoisia työpaikkoja varaosatuotannon alalla.
Kun otetaan huomioon, että nykyisin EU painottaa pienten ja keskisuurten yritysten kehittämistä ja terveen kilpailun edistämistä, on valitettavaa, että neuvosto omaksui näkökulman, joka on ristiriidassa tämän ajattelutavan kanssa.
Pohjois-Irlannissa on lukuisia pieniä yrityksiä, joiden toiminta on riippuvainen oikeudesta valmistaa varaosia. Nämä yritykset vaikuttavat vähintään yhtä paljon paikalliseen talouteen kuin isot autotehtaat Euroopan talouteen.

Titley
Äänestän tänään tämän mietinnön puolesta, sillä haluan, että korjauslauseke palautetaan direktiiviluonnokseen. En ole ainoa, joka pyrkii tähän. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on myös innokas palauttamaan tämän lausekkeen. Yhdistyneen kuningaskunnan autoteollisuuden ja varaosamarkkinoiden välillä vallitsee laaja konsensus siitä, että tämä lauseke on hyväksyttävä kompromissi.
Korjauslauseketta voidaan verrata klassiseen brittiläiseen kompromissiin. Autoteollisuudella on oikeus hyötyä tekemistään suunnitteluinvestoinneista.
Kuluttajien tulisi myös saada helposti varaosia käyttöönsä, ja heillä tulisi olla oikeus varaosien toimittajien ja alkuperäisten valmistajien välisen kilpailun mukanaan tuomiin alhaisempiin hintoihin edellyttäen, että varaosien toimittajat maksavat kohtuullisen korvauksen autoteollisuudelle. Olen varma, että teollisuus voisi päästä tästä järkevään kompromissiin. Äänestämällä tänään korjauslausekkeen puolesta voimme pyytää neuvostoa sallimaan teollisuuden jatkaa tätä tehtävää ja suojelemaan niiden etuja, jotka työskentelevät varaosa-alalla tai käyttävät varaosia.
Tällä tavalla voimme suojella työpaikkoja ja luoda kilpailukykyiset puitteet menestyville yrityksille.
Hedelmä- ja vihannesjalosteet
Fabre-Aubrespy
Euroopan komissio esittää asetuksen muutosehdotuksessaan, että kokonaisena kuorittujen säilyketomaattien kiintiötä vähennetään 15 000 tonnilla ja vastapainoksi niiden kiintiötä lisätään samalla määrällä "muissa tuotteissa" ranskalaisen jalostusteollisuuden tarpeiden huomioon ottamiseksi.
Meidän ryhmämme kannatti tietenkin varauksetta tätä ehdotusta neuvoston asetuksen muuttamiseksi. Minun on täsmennettävä, että muutos on viime keväisten pakettihintaneuvottelujen tulos ja se on vastaus Ranskan maatalousministerin silloisiin vaatimuksiin. On tärkeää, että parlamentti hyväksyy hyvin nopeasti asetuksen muutoksen, koska jalostusteollisuutemme tarvitsee sitä voidakseen mukauttaa tuotantonsa vastaamaan markkinoiden kehitystä.
Käytän tilaisuutta hyväkseni ja muistutan ranskalaisten tomaatinviljelijöiden vaikeuksista, joita on jatkunut jo useamman vuoden ajan. Ryhmämme esitti aikanaan joitakin tarkistuksia hedelmien ja vihannesten YMJ: n uudistuksen yhteydessä (Arias Cañeten mietintö). Suurin osa tarkistuksista hyväksyttiin täysistunnossa, mutta valitettavasti komissio ei ottanut huomioon niitä tarkistuksia, jotka liittyivät yhteisömme etuun.
Muistutan lopuksi, että ranskalaisilla viljelijöillä on suuria rasitteita ja että muiden jäsenmaiden kilpailu ja myös kolmansien maiden kilpailu on tosiasiassa epärehellistä kilpailua erilaisten työvoimakustannusten ja verotuksen vuoksi, kun markkinat ovat muuttuneet entistä enemmän maailmanlaajuisiksi. Komission on otettava tämä huomioon, jos se haluaa säilyttää vihannesten viljelyn kaikilla alueillamme.
Castellinan mietintö (Á4-0305/97)
Souchet
Euroopan parlamentilta pyydettiin jokin aika sitten lausuntoa teksteistä, jotka liittyvät WTO: n toimintaan. Rouva Castellinan mietintö auttaa erinomaisella tavalla parlamenttia tiedostamaan, mitä todellisia seurauksia on anteliailla sitoumuksilla, jotka on allekirjoitettu perehtymättä niiden odotettavissa oleviin taloudellisiin ja sosiaalisiin seurauksiin.
Hän korostaa sitä, miten säännöllisesti eurooppalainen osapuoli luopuu symmetristen myönnytysten periaatteesta, varsinkin kun kyseessä on Yhdysvallat, eikä valvo näin ollen riittävästi jäsenvaltioidensa etua.
Mietinnössä tuodaan tosiasiallisesti ilmi se, että komissio ei ole laatinut ennusteita, jotka olisivat antaneet sille tai meidän parlamentillemme mahdollisuuden arvioida sopimuksen vaikutusta unionin jäsenvaltioiden televiestintäalaan. Esittelijä on huolissaan ennusteiden puutteesta myös sen suhteen, mitä seurauksia sopimuksella on saman alan toiminnalle kehitysmaissa.
En voi muuta kuin hyväksyä esittelijän omaksuman kannan. Sellaisten tietojen puute, joilla voitaisiin arvioida solmimiemme kansainvälisten kauppasopimusten seuraukset, on valitettava sääntö Euroopan unionin ulkomaankauppapolitiikassa.
WTO: n asioiden hoidossa, kaikkien tahojen kanssa solmittavissa vapaakauppasopimuksissa ja tulliliitoissa, joita solmitaan silmät sidottuina, Eurooppaa tuntuvat ohjaavan enemmän ideologiset käsitykset kuin halu palvella jäsenvaltioidensa todellisia etuja.
Komissio tuntuu usein luopuvan jo etukäteen niistä hyvin monenlaisista suojakeinoista, joita varsinkin Yhdysvallat osaa hyödyntää omien etujensa valvonnassa. Juuri solmittu sopimus on uusi esimerkki tästä epäkohdasta televiestinnän alalla.

Van Dam
On myönteistä, että kolme vuotta kestäneiden neuvottelujen jälkeen miltei 70 maata solmi sopimuksen kansainvälisten televiestintämarkkinoiden vapauttamisesta, etenkin koska se tarjoaa vakaat lailliset puitteet televiestintäalan maailmalaajuisille investoinneille. "Eniten etua saavan kansakunnan" periaate ja Maailman kauppajärjestön sovittelumenettely antavat yrityksille selvyyttä.
Tästä ei saa kuitenkaan päätellä, että sopimus tuottaa vain voittajia. Castellinan mietinnössä käytetään oikeutetusti kriittisen myönteistä sävyä. Olemme äänestäneet mietinnön ja samalla neuvottelutuloksen puolesta. Tuloksesta on esitettävä seuraavat kriittiset huomiot.
1.Kaikissa maissa vapauttaminen ei tule olemaan vielä täydellistä. Etenkin Yhdysvallat ja Japani ovat vaatineet erilaisia poikkeuksia, joiden vuoksi sopimuksen kattavuus on epävarmaa. Tämä aiheuttaa haittariskejä EU: lle, joka avaa markkinansa täysin. Sopimuksen toteuttamista on valvottava riittävästi.2.On yhä epävarmaa, johtaako sopimus kansainvälisten puhelumaksujen huomattavaan alenemiseen. Tämä on odotettavissa vain muissa kuin länsimaissa, joissa maissa valtionyhtiöillä on monopoli televiestintämarkkinoilla. Yhdysvalloissa maksut ovat jo alhaisia ja EU: n markkinat vapautuvat vuoden 1998 alusta kokonaan. Siellä kuluttaja ei tule huomaamaan juuri mitään kansainvälisestä televiestintäsopimuksesta.3.Myös kehitysmaille koituvat edut ovat suhteellisia. Parannetut kansainväliset lailliset puitteet tekevät maista houkuttelevampia sellaisille sijoituksille, jotka edistävät taloudellista kasvua ja teknistä kehitystä. Mutta koska näiden maiden infrastruktuuri televiestinnän alalla on heikosti kehittynyttä, on olemassa suuri riski, että avatessaan televiestintämarkkinansa täysin ne jäävät jalkoihin ja kokevat suurta vahinkoa.Lopuksi, sopimuksen merkitystä työllisyydelle ei pidä yliarvioida. On todennäköistä, että ainoastaan korkeaa koulutustasoa vaativien työpaikkojen määrä kasvaa. Työmarkkinoiden vähemmän koulutettu osa ei hyödy juurikaan televiestintämarkkinoiden vapautuksesta. Tulevaisuus näyttää, mikä on sopimuksen vaikutus työttömyyden vähentymiseen.
Baldarellin mietintö (A4-0275/97)
Belleré
Kahden miljoonan asukkaan ja 20 250 km2 : n Slovenian tasavalta on Berliinin muurin kaaduttua kuulunut niihin Itä-Euroopan maihin, jotka ovat kehittyneet eniten taloudellisesti ja ensimmäinen, joka julistautui itsenäiseksi - kansanäänestyksellä 25. kesäkuuta 1991.
Sen talous on terve ja inflaation arvioidaan olevan noin 6 prosenttia. Sen valuuttaa, talararia, voidaan pitää yhtenä Euroopan vakaimmista valuutoista.
Slovenia jätti jäsenyyshakemuksensa Euroopan unionille kesäkuussa 1996. Komissio on kehottanut aloittamaan neuvottelut sen liittymisestä.
Tämä maa on jo kauan aikaa sitten solminut talous- ja kauppasuhteet EU: n kanssa, allekirjoittanut talous- ja kauppayhteistyötä koskevan sopimuksen sekä kuljetussektoria (sekä maanteitä että rautateitä) koskevan sopimuksen, joka on voimassa vuoteen 2003 asti.
En ole varmastikaan täällä muistelemassa, mitä rakennuksia rakennetaan ja mitkä palvelut tarvitsevat tukea. Haluan sen sijaan korostaa, että Slovenia sitoutuu investoimaan 2, 2 miljardia ecua omasta budjetistaan, mikä vastaa 2, 9 prosenttia sen bruttokansantuotteesta.
Päätän puheeni ilmaisten ryhmäni, Kansallisen liiton (Alleanza Nazionale) nimissä myönteisen kantamme tämän ehdotuksen hyväksymiseen ollen siis samaa mieltä mietinnön esittelijän kanssa.
Tappinin mietintö (A4-0309/97)
Andersson
Haluaisin kiittää esittelijää hyvin tehdystä työstä yhtä Euroopalle tärkeää asiaa käsittelevän mietinnön suhteen. Mietinnön esille ottamisen yhteydessä minulla oli työllisyysvaliokunnan mietintöä koskevaan lausuntoon joitain lisäehdotuksia, joissa ennen kaikkea korostetaan julkisten hankintojen sosiaalisia ja ympäristöä koskevia näkökohtia.
Talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevä valiokunta ei ole kaikilta kannoilta ottanut huomioon lisäehdotuksiani. Mielestäni ympäristöä koskevat ja sosiaaliset näkökohdat pitäisi suuremmassa määrin ottaa huomioon niissä säännöissä, jotka koskevat julkisia hankintoja ja nykyinen säännöstö sisältää epäselvyyksiä, jotka vaikeuttavat sellaista huomioonottamista. Tämä ohjasi äänestyksessä suunnannäyttäjänä kannanmuodostumistani.

Blak
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet Michael Tappinin mietinnön puolesta, joka käsittelee komission vihreää kirjaa, joka toimii normina julkisissa hankinnoissa. Tanskan sosiaalidemokraatit kannattavat mietintöä siinä, että julkiset hankinnat ovat tärkeä alue, koska nämä hankinnat muodostavat 11 % koko EU: n BKT: sta. Mietinnössä todetaan - vihreän kirjan mukaisesti - että edelleenkin on maita, jotka eivät noudata julkisten hankintojen sääntöjä. Tanskan sosiaalidemokraatit painottavat, että vapaa ja terve kilpailu julkisten hankintojen markkinoilla on välttämätön, jotta voidaan varmistua hyvin toimivista sisämarkkinoista, joista olisi hyötyä koko Euroopan väestölle.
Niels Sindal mainitsi puheenvuorossaan epäilyksensä siitä, että komissiolle annettaisiin mahdollisuus antaa vaikutukseltaan ohjaavia sakkoja ja rajoittaa tarjontaa. Tanskan sosiaalidemokraatit pitävät tätä kansallisen tuomioistuimen asiana. Mietintö kehottaa yksittäisiä jäsenmaita saattamaan mahdollisimman nopeasti voimaan jo olemassa olevan, tätä aluetta koskevan EU-lainsäädännön. Tanskalaiset sosiaalidemokraatit odottavat mielenkiinnolla laajempaa julkisia hankintoja käsittelevää keskustelua, joka tullaan käymään komission vihreän kirjan ja nyt laaditun Euroopan parlamentin mietinnön pohjalta.

Blokland
Päätöslauselmaluonnoksesta käytävästä keskustelusta voi huomata selvästi, että erilaiset näkemykset valtion roolista yhteiskunnassa määräävät keskustelun sisällön. Yksi odottaa valtiolta kaikkea mahdollista ja toivoo edullisia työllisyysnäkökulmia. Toinen näkee valtion joka asiaan puuttujana ja pelkää korkeita veroja ja korkeita työllisyyskustannuksia. Tämä vastakohtaisuus aiheuttaa sen, että on vaikeaa saada aikaan yhteinen kanta valtion tehtäviä koskevasta tulevaisuuden politiikasta Euroopan unionissa.
Mielipide-ero vaikuttaa myös kynnyksen alentamista koskevaan kantaan. Tämän järjestelyn monimutkaisuudella on kaikenlaisia sivuvaikutuksia. Valtiot hajottavat ovelalla tavalla hankkeitaan tai lykkäävät joidenkin osien toteuttamista pysyäkseen rajan alapuolella tavoitteenaan saada työtehtävät paikallisten tai alueellisten pienten ja keskisuurten yritysten käsiin. Olen tukenut kynnyksen alentamista vastustavaa tarkistusta, koska olen sitä mieltä, että tarvitaan pikemminkin kynnyksen korottamista. Monet pienet ja keskisuuret yritykset ja paikallishallinto kokevat nykyiset valtion työtarjouksia koskevat säännöt byrokraattisina rasitteina.
Esittelijän toive perustaa riippumattomia eurooppalaisia valvontaelimiä eri tasoilla on mielestäni täysin epärealistinen. Todellinen ongelma sisältyy nykyisen lainsäädännön hämäryyteen. Mikäli siitä tehdään avoimempi ja mikäli kehitetään tehokkaita valitusmenettelyjä, joihin sisältyy ankarat sakot, päästään samaan tulokseen. Mutta ilman laajamittaista, aikaavievää byrokratiaa.
Eihän valtion työtarjouksia saa loppujen lopuksi käyttää muiden valtion politiikan tavoitteiden toteuttamiseen. Toisaalta valtion on toimeksiantajana kunnioitettava voimassaolevia (ympäristö)normeja ja suljettava (tulevaisuudessa) yritykset, jotka eivät kunnioita näitä normeja tarjouskilpailuin ulkopuolelle.
Vaikka en kannatakaan jokaista kohtaa, olen loppujen lopuksi antanut tukeni päätöslauselmalle.

Cushnahan
Otan tyytyväisenä vastaan tämän mietinnön laatimisen. Kannatan erityisesti ehdotusta kartellien ja kiinteitä hintoja koskevien sopimusten osapuolina toimivien yritysten merkitsemisestä mustaan listaan.
Vaikka mietintö koskee nimenomaan julkisia hankintoja, haluaisin kiinnittää komission huomion siihen, että vastaavia käytäntöjä epäillään sovellettavan Irlannin lihanjalostustehtaissa. BSE-kriisi on aiheuttanut irlantilaisille karjankasvattajille huomattavia taloudellisia vaikeuksia. Koska heiltä on evätty pääsy tietyille Euroopan ja kolmansien maiden markkinoille, he eivät ole voineet viedä lihaa ulkomaille kuten aiemmin. Tämän vuoksi he ovat niiden armoilla, jotka hallitsevat Irlannin lihateollisuutta.
Kehotan komissiota tutkimaan tätä aihetta mahdollisten väärinkäytösten selvittämiseksi ja, jos väärinkäytöksiä havaitaan, ryhtymään välittömästi toimiin.

Lindqvist
Julkisten hankintojen tasojen on oltava mahdollisimman alhaiset, jotta mahdollistetaan paikallinen tuotanto paikallisen kulutuksen tarpeita varten ja kannustetaan paikallista yrittämistä.
Koska monet tarkistusehdotukset, joissa otettiin huomioon muu kuin puhtaasti taloudellinen näkökohta, menivät läpi, esimerkiksi muutosehdotus 6 ympäristönäkökohdista, olen äänestänyt lopullisessa äänestyksessä ehdotuksen puolesta.
Böschin mietintö (A4-0287/97)
Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Me tunnemme suurta sympatiaa esittelijän pyrkimystä kohtaan saada oikaistuksi EU: ssa tapahtuvat petokset. Päinvastoin kuin esittelijä, olemme kuitenkin sitä mieltä, että tämä ei tee ylikansallista tasoa rikosten vastaisessa kamppailussa välttämättömäksi, vaan tehostettu taistelu kansallisella tasolla riittää. Me olemme siis sitä ylikansallisuutta vastaan, jonka puolesta puhutaan 3 kohdassa, 11 kohdassa mainittua riippumatonta eurooppalaista oikeusviranomaista vastaan, sekä 17 kohdassa esiintyvää rikosoikeudellista aluetta vastaan. Näistä syistä, johtuen esittelijän vaatimuksesta ylikansallisuuteen oikeuslaitoksessa, jätämme äänestämättä lopullisessa äänestyksessä.

Andersson, Lööw ja Waidelich
Haluamme kiittää esittelijää hyvin tehdystä mietinnöstä, joka käsittelee tärkeätä aluetta. Äänestimme mietinnön puolesta, mutta olemme sitä mieltä, että riippumattoman eurooppalaisen oikeusviranomaisen muoto pitää testata jatkossa.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit äänestävät herra Böschin mietinnön puolesta. EU-varoihin kohdistettu petos on erittäin vakava ongelma, josta koituu enemmän tai vähemmän haittaa koko Euroopan unionin väestölle. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö tätä petosta vastaan tulisi taistella ja etteikö taistelu kävisi tehokkaimmin yhteisötasolla. Tanskan varauksellisuus osallistua oikeudelliseen yhteistyöhön EU: ssa estää Tanskaa osallistumasta mietinnön kannattamiin aloitteisiin, joilla taistellaan huijauksia vastaan, ja sen vuoksi emme ole äänestäneet mietinnön kaikkien osien puolesta.
Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen ja Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm ja Schörling (V), Bonde, Lis Jensen, Krarup ja Sandbæk (I-EDN), kirjallinen. (DA) Avoimuus on paras ja halvin tapa vastustaa EU-varoihin kohdistuvaa petosta. Kaikilla kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin valvontavaliokunnilla, Euroopan unionin tilintarkastustuomioistuimella ja kansallisilla tilintarkastuselimillä on oltava pääsy jokaiseen tositteeseen, joka liittyy EU-varojen käyttöön. Yleisön pääsy tarkastamaan varojen käyttöä koskevia tietoja on turvattava (kuitenkin niin, että konkreettiset nimitiedot yliviivataan ennen luovutusta). Tällä tavoin rajoittaisi automaattisen paljastumisen pelko petosten määrää huomattavasti, eikä tarkastuskoneistoa, jolla olisi enemmän EU-toimivaltaa tarvittaisi metsästämään petoksen tekijöitä, joita nykyinen järjestelmä kannustaa petosten tekoon.

Van Dam
Petokset ovat suuri paha, joka saattaa EU: n vaaraan, eikä vain taloudellisen vahingon vuoksi, joka on todennäköisesti vielä paljon suurempi kuin 1, 3 miljardia ecua. Petokset vahingoittavat myös vakavasti kansalaisten luottamusta eurooppalaisiin toimielimiin. Kuten esittelijäkin, olen vaikuttunut komission petosten vastustamista käsittelevästä vuosikertomuksesta ja työohjelmasta. Olen samaa mieltä monista budjettivaliokunnan suosituksista, myös sellaisen riippumattoman elimen perustamisesta, joka voi tutkia eurooppalaisten toimielinten toimintaa.
Otan varta vasten etäisyyttä siihen ajatukseen, että vain eurooppalainen, eurooppalaisten toimielinten alaisuudessa toimiva rikostutkintayksikkö voi vastustaa petoksia tehokkaasti. Tällainen laitos on ristiriidassa toissijaisuusperiaatteen kanssa. Oikeusasiat ja rikosten tutkinta (rikosoikeus mukaan lukien) kuuluvat jäsenvaltioiden vastuualueeseen.
On kuitenkin myönnettävä, että jäsenvaltiot ovat lyöneet laimin tullilaitoksiaan yhtenäismarkkinoiden voimaantulon jälkeen. Samalla kun jäsenvaltioiden välinen kauppa kasvoi nopeasti, tullilaitosten henkilökuntaa ja talousarvioita pienennettiin. Lisäksi yhteistyö eri tullilaitosten välillä on vielä riittämätöntä.
Kansallisten rikostutkintayksiköiden toiminnan ja yhteistyön optimointi tarjoaa riittävästi mahdollisuuksia saada petosten määrä Euroopassa vähenemään. Lukuun ottamatta eurooppalaista rikostutkintaelintä pidämme petosten vastustamista niin tärkeänä asiana, että tuemme mietintöä muilta osin täysin.

Puhemies
Äänestysaika on päättynyt.
(Istunto keskeytettiin klo 13.10 ja se jatkui klo 15.00.)

Siirtymään joutuneiden henkilöiden suojelu
Puhemies
Esityslistalla on ensimmäisenä Wiebengan laatima kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan mietintö (A4-0284/97) neuvostolle tehtävästä ehdotuksesta siirtymään joutuneiden henkilöiden tilapäistä suojaa koskevaksi yhteiseksi toiminnaksi, joka perustuu Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan 2 kohdan b alakohtaan (KOM(97)0093 - C4-0247/97-97/0081(CNS)).

Wiebenga
Arvoisa puhemies, Berliinin muurin kaatumisesta ja kylmän sodan päättymisestä lähtien maailmassa on puhjennut sarja sotia ja sisällissotia. Luemme viikottain niistä. Voidaan puhua epävakaista suhteista levottomassa maailmassa, eikä Eurooppakaan, kuten tiedämme, ole säästynyt sisällissodilta ja muilta sen kaltaisilta, ajatellaan vaikka Bosniaa. Nämä levottomuudet aiheuttavat paljon maastamuuttoa. Entisessä Jugoslaviassa on kaksi miljoonaa siirtymään joutunutta henkilöä, joista puoli miljoonaa on tullut Euroopan unioniin. Niin suurta määrää ihmisiä ei voida ottaa vastaan normaalin turvapaikkamenettelyn kautta ja silti heidät on voitava ottaa vastaan.
Siirtymään joutuneiden henkilöiden vastaanotto Euroopan unionissa on tähän asti ollut epätasapainossa. Saksa on ottanut vastaan hyvin paljon siirtymään joutuneita henkilöitä Bosniasta. Alankomaat ja Ruotsi ovat tehneet osuutensa, mutta esimerkiksi Ranska, Englanti ja Espanja eivät juuri mitään. Tämä ei ole hyvä asia, sillä kuten tiedämme, Euroopan rajat ovat tällä hetkellä katoamassa ja yhtenäinen eurooppalainen oikeudenkäyttöalue astuu voimaan, ja silloin on oltava solidaarisia ja hoidettava yhdessä maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikkaa. Se merkitsee sitä, että oikeudenmukaisen velvollisuuksien jakamisen, sanon itse mieluummin oikeudenmukaisen vastuun jakamisen, on muodostettava Euroopan turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan ydin. Esillä oleva esitys yhteisestä toiminnasta, jonkinlainen lakiesitys, on askel siihen suuntaan.
Yhteisen toiminnan tarkoituksena on luonnollisesti eri jäsenvaltioissa oleskelevien siirtymään joutuneiden henkilöiden oikeuksien yhdenmukaistaminen eurooppalaisella tasolla, sillä tähän asti säädökset ovat olleet joka maassa erilaisia, kansallisesti painottuneita. Ja tarkoitan tässä siirtymään joutuneiden henkilöiden asuttamista, opetusta, työtä ja muita vastaavia asioita. Tämä on esillä olevan lakiesityksen hyvä puoli, mutta siihen voidaan kohdistaa myös kritiikkiä. Mainitsen esimerkiksi siirtymään joutuneiden henkilöiden suojelua koskevien säädösten voimassaoloajan. Kuinka pitkä sen on oltava? Esitys on liian epämääräinen tässä suhteessa. Siinä sanotaan, että turvapaikkamenettelyt voidaan keskeyttää, kun ne ovat kestäneet korkeintaan viisi vuotta ja sen jälkeen hallitusten on tutkittava, miten asian suhteen tulee menetellä. Arvoisa puhemies, tarkistuksessa, jonka esitin valiokunnassa ja jonka valiokunta on hyväksynyt, sanotaan selvästi, että turvapaikkamenettely ei saa kestää koskaan yli viittä vuotta. On epäinhimillistä, jos ihmiset joutuvat elämään epävarmuudessa yli viisi vuotta. Viiden vuoden jälkeen ihmisten on palattava kotimaahansa, mikäli tilanne siellä on turvallinen ja ihmisarvoa kunnioittava tai heille pitää myöntää pysyvä oleskelulupa siinä maassa, jossa heidät on otettu vastaan, siis Euroopan unionin sisällä, ja heille on annettava myös mahdollisuus saada täällä kansalaisuus.
Toinen huolestuttava seikka, joka liittyy esillä olevaan esitykseen yhteisestä toiminnasta, on se tapa, jolla päätöksiä tehdään. Yhteistä toimintaa koskevassa esityksessä esitetään siirtymään joutuneiden henkilöiden vastaanottoa koskevien säädösten hyväksymistä määräenemmistöllä ja sen on erittäin myönteistä. Mikä sitten on ongelma? Sanon peittelemättä ja selvästi, että rouva Palacio ja muutamat muut kollegat ovat esittäneet kaksi tarkistusta, tarkistukset 39 ja 40, joissa esitetään yksimielisyyden noudattamista tällä alueella ja se merkitsee sitä, että vetooikeus otetaan jälleen käyttöön. Sanon espanjalaisille kollegoilleni: kuvitelkaa, että Marokossa puhkeaisi sisällissota ja kymmenet tuhannet tai vielä paljon useammat marokkolaiset tulisivat Espanjaan, jolloin Espanja haluaisi saada aikaan siirtymään joutuneita henkilöitä koskevat säädökset Euroopan unionin puitteissa, mutta olisi olemassa vetooikeuden mahdollisuus. Uskotteko todellakin, että viisitoista oikeusministeriä mukautuisi Espanjan vaatimuksiin? Niin ei tule koskaan tapahtumaan. Vetoan siis parlamenttiin, että se hylkäisi etenkin rouva Palacion tarkistukset, joissa pyritään yksimielisyyden periaatteen käyttöönottoon tällä alueella ja kohdistan saman vetoomuksen myös Euroopan kansanpuolueen ryhmään.
Arvoisa puhemies, päätän esittämällä kiitokseni komission jäsen Gradinille. Euroopan komissio on ensimmäistä kertaa käyttänyt aloiteoikeuttaan yhteisen toiminnan osalta, parlamentti on otettu täysiarvoisena mukaan. Toivon, että voimme tarkistusten avulla terävöittää ja parantaa komission alustavaa esitystä, mutta tämä on oikea tapa toimia. Ja lisäisin tähän, että jatkakaa samalla tavalla.

Zimmermann
Arvoisa puhemies! Arvoisat kollegat! Ehdotuksellaan yhteisestä pakolaisten tilapäiseen suojeluun tähtäävästä toimenpiteestä - johon herra Wiebenga puheenvuoronsa lopussa myös viittasi - komissio on ensimmäistä kertaa tehnyt aloitteen yhteisestä toimenpiteestä, johon pyydettiin Euroopan parlamentin lausuntoa ennen ministerineuvoston lopullista päätöstä asiasta. Poliittinen ryhmäni ja minä olemme erittäin tyytyväisiä tapahtuneesta ja pidämme lähtökohtana sitä, että tällainen yhteistyö on vastaisuudessa sääntö.
Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta, jossa toimin esittelijänä, ei ole antanut lausuntoa kyseisestä mietinnöstä, koska kun lausuntoni oli hyväksyttävänä, tehtiin niin erilaisia tarkistuksia, etten voinut kannattaa niitä kaikkia, ja niinpä en enää voinut seistä lausuntoni takana.
EU: n yhteinen pakolaispolitiikka polkee paikallaan, vaikka turvapaikkapolitiikkaa pidetäänkin yhteistyön kannalta yhtenä erittäin tärkeänä alueena. Niinpä ehdotusta yhteisestä toimenpiteestä on pidettävä pitkään odotettuna aloitteena voittaa seisahtuneisuus.
Parlamentin mietintö osoittaa aikanaan, ettei turvapaikkapolitiikan EU: n tasolla tarvitse välttämättä tarkoittaa Euroopan linnakkeen laajentamista vaan se voi olla myös olemassa olevan standardin rakentavaa kehittelyä eteenpäin. Siinä mielessä toimenpide on nähtävä kehyksinä yhdenmukaiselle toimintatavalle tilanteessa, jossa pakolaisia saapuisi Euroopan unioniin tulvimalla. Tulvimalla tarkoittaa tilannetta, jossa yksittäisten tulijoiden pakolaisstatusta ei voitaisi tarkastaa Geneven pakolaissopimuksen mukaisesti. Toimenpiteessä ei suinkaan ole kysymys siitä, että pakolaiskäsitteelle annettaisiin uusi määritelmä tai että luotaisiin uusia kansainvälisen pakolaisturvan oikeusstandardeja. Pikemminkin tarkoituksena on sopia yhdenmukaisesta toimintatavasta, jotta jäsenvaltiot voisivat tosipaikan tullen toimia mahdollisimman nopeasti ja yhdenmukaisesti. Se oli myös tavoite, joka esittelijällä on ollut koko ajan tähtäimessään.
Vielä on kuitenkin aihetta kritiikkiin: Minusta on ensinnäkin erittäin ongelmallista todeta, kenellä on todellakin suuri taakka kannettavanaan. Myös herra Wiebenga viittasi siihen omassa puheessaan. On totta, että Saksa on ottanut vastaan 320 000 pakolaista. Se on absoluuttisesti vertailtuna korkein luku. Kun puolestaan otetaan huomioon, että Ruotsi on ottanut vastaan ainakin 60 000 pakolaista, se on väestön määrään nähden paljon enemmän. Ruotsi on siis ottanut erittäin raskaan taakan kantaakseen. Miten korvaukset tulisi sitten laskea? Ehdotus pakolaisten lukumäärään perustuvasta muka oikeudenmukaisesta sijoittamisesta eri jäsenvaltioihin merkitsee pakolaiselle karkoituksen aiheuttaman järkytyksen lisäksi toista traumaattista kokemusta. Tätä taustaa vasten vastuun jakamisen mukanaan tuoma hyöty muuttuu, kuten sanottu, kyseenalaiseksi.
Tässä yhteydessä on myös syytä tarkistaa komission ehdotus, voitaisiinko pakolaiset palauttaa sille seudulle, josta he olivat lähteneet. Onko tosiaankin tarkoituksena lähettää laivoilla ja muilla kulkuneuvoilla unionin porteille saapuneet ihmiset takaisin sinne, missä he hädin tuskin ovat pystyneet pelastamaan henkensä?
Selvittämättä on myös kysymys, miten pakolaisten tulisi päätyä Euroopan unioniin ja miten heidät otetaan täällä vastaan.
Kuten sanottu, yhteisen toimenpiteen perimmäisenä tarkoituksena on löytää pakolaisasioiden nopea ja epäbyrokraattinen käsittelytapa. Viisumirajoitus sekä kolmansia maita koskevan periaatteen noudattaminen ovat kuitenkin löytämisen tiellä ja ne on tehtävä tällaisissa tapauksissa pätemättömiksi. Sen vuoksi on myös välttämätöntä, että pakolainen saa tietoa sekä omalla kielellään että sen maan kielellä, jossa hän oleskelee, jotta hän voi selvittää kolmansille osapuolille omat oikeutensa.
Lopuksi haluan viitata tehtyyn tarkistukseen, joka koskee yksinään saapuneita alaikäisiä pakolaisia. On oltava selvää, että heillekin on taattava heille kuuluvat oikeudet.

Cederschiöld
Arvoisa puhemies! Pakolaisten määrä on noussut voimakkaasti viime vuosina. Siksi olemme erittäin iloisia siitä, että komissio on tehnyt aloitteen joka koskee väliaikaisen paikan hakemista niille suurille ihmisjoukoille, jotka pakenevat tietyiltä maantieteellisiltä alueilta. Neuvoston ehdotetaan päätettävän K 3 artiklan mukaisesti yhteisistä turvapaikkasäännöistä.
Viime vuosina olemme nähneet monia katastrofeja, kuten maastamuutto Bosniasta ja pako Albaniasta. Kiitos teille, Zimmermann, siitä että mainitsitte Ruotsin panostukset tällä alueella; ne ovat nimittäin olleet melko huomattavia.
Kun suuret ihmisjoukot läheltä unionia lähtevät liikkeelle erilaisten katastrofien takia, se koskee myös unionia. Meidän yhteiset perusarvomme unionissa, inhimillisyydelle perustuvassa unionissa, vaativat, että me myös osoitamme solidaarisuutta tällä alueella katastrofia pakeneville ihmisille. Solidaarisuus vaatii kuitenkin, että toimenpiteet ympäröidään säännöstöllä, jonka unionin kansalaiset voivat hyväksyä. Nyt on jokaisen maan asia selviytyä tästä itse tai sitten muutamat harvat maat jäävät yksin seurausten kanssa. Se on kohtuutonta unionissa, jossa on vapaa liikkuvuus. Meidän täytyy auttaa. Se tarkoittaa yhteisiä sääntöjä, mutta myös sitä, että me jatkuvasti tarvitsemme yhteisiä päätöksentekomuotoja, kun otamme näitä sääntöjä käyttöön, sääntöjä, joissa kyse ei ole siitä, että nämä ihmiset tehtäisiin pysyvästi pakolaisiksi, vaan siitä, että heille annetaan juuri se mitä he tarvitsevat, eli suojaa siksi ajaksi kun he eivät voi olla omassa maassaan.
On tärkeätä, kuten komissio on myös korostanut, että meidän maissamme luodaan sellaiset ehdot, että nämä ihmiset voivat huolehtia itsestään ja lapsistaan. Tämä on nimittäin yksi edellytyksistä, jotta heidät otetaan vastaan oikealla tavalla kaikissa meidän jäsenvaltioissamme. Se on alue, jota neuvoston pitäisi katsoa nykyaikaisemmin ja sopeutua uusiin syntyviin työmarkkinoihin, jotka vaativat suurempaa joustavuutta.
Haluaisin lopettaa kiittämällä komissaari Gradinia tästä aloitteesta ja myös siitä, että hän haluaa kuunnella parlamenttia. Tämä aloite on keskeisen tärkeä unionille, koska se testaa sitä, selviämmekö yhteisestä vastuunkannosta uhkatilanteissa. Sillä jollemme selviä tällä alalla, kuinka voisimme onnistua muilla. Siksi on tärkeää, että kuuntelemme toisiamme. Nämä ovat arkoja kysymyksiä.
Meillä PPE-ryhmässä on poliittisia seikkoja, jotka ovat meille valtavan tärkeitä; minä olen joitain niistä selvittänyt täällä. Me haluamme PPE-ryhmän puolesta, kollegat Zimmermann ja tietenkin Wiebenga, tukea tätä mietintöä. Meidän mielestämme Wiebengan mietintö on hyvä. Haluaisin erikoisesti korostaa Espanjaa koskevaa esimerkkiä, joka oli minusta erittäin hyvä, ja josta minä olen samaa mieltä. Meille PPE-ryhmässä edellytyksenä on kuitenkin, että tietyt meidän keskeisistä kohdistamme menevät läpi. Muussa tapauksessa pidättäydymme äänestämästä.

Caccavale
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, arvostan kovasti Wiebengan tekemää työtä; hän on aina hyvin huolellinen näissä aiheissa. Ryhmäni tukee esittelijän yleisiä kannanottoja. Mekin pidämme hyvin tärkeänä komission menettelytapaan, jossa Euroopan parlamentti otetaan suoraan mukaan Se on tärkeä asia, asiaankuuluva edistysaskel.
Tänään käsittelemämme aihe on varmasti erittäin arkaluonteinen Toisaalta sodat, nälkä, nälänhädät, katastrofit, joita on vielä nykyäänkin, ovat osa sitä historiaa, joka on ollut ominaista maailman muuttoliikkeille, ja ne kuuluvatkin maailmanhistoriaan. On kuitenkin selvää, että me emme voi sulkea silmiämme sen edessä, mitä on tapahtunut viime vuosina maailmassa, ajan kuluessa. Siitä johtuu vaatimus, että meidän on otettava käyttöön normatiiviset, kehittyneemmät, paremmat välineet ja määritelmä tälle uudelle luokalle ns. " siirtymään joutuneet henkilöt" . Tämä ryhmä eroaa pakolaisista, turvapaikanhakijoista. Tähän luokkaan pitää kiinnittää paljon huomiota: emme halua sen syntyvän, sanokaamme keinotekoisesti, tavalla, jolla kierretään - mitä olen arvostanut Wiebengan puheessa - termiä " vastuu" . Euroopalla on tästä tosiasiassa nykyään suuri vastuu: vastuu toimia majakkana, virstanpylväänä kaikille niille, jotka joutuvat puutteellisiin olosuhteisiin - niille, jotka joutuvat erityiseen ja väliaikaiseen, järkyttävään elämäntilanteeseen. Emme voi unohtaa, että Eurooppa on virstanpylväs, ja siksi sillä on suuri vastuu ja solidaarisuuden taakka.
Toisaalta meidän on valvottava, ettei normatiivinen kehys edusta lisäkahletta, lisäansaa vastuun ja sen solidaarisuuden täyttämiselle, joka Euroopalla pitää olla.
Olen siis samaa mieltä Wiebengan kanssa vakuuttaessani, että määräenemmistö on tässä tapauksessa ehdottomasti välttämätön ja että palaaminen takaisin yksimielisyyteen huutava vääryys. Kysymys korvaamisesta on sitten erittäin tärkeä: korvaaminen tarkoittaa tässä sitä, ettei pelkästään yhden jäsenvaltion tarvitse ottaa mahdollista vastuuta näiden siirtymään joutuneiden henkilöiden vastaanotosta vaan että vastuu on kaikkien 15 EUmaan yhteinen.

Pradier
Arvoisa puhemies, Euroopan radikaaliallianssin ryhmä on harvoin kovin antelias kehujen antajana, mutta tällä kerralla olen sitä mieltä, että mietinnön esittelijää on onniteltava hyvin lämpimästi. Kyse ei ole mistään tavanomaisesta kohteliaisuudesta vaan erinomaisella tekstillä ansaituista onnitteluista.
Yhteisiä toimia koskeva ehdotus on esimerkillinen itse asiassa useammastakin syystä, ja se liittyy Euroopan rakentamista ajavaan intoon, joka on lähellä sydäntämme.
Ehdotuksessa vaaditaan ensinnäkin todellisen yhteisvastuun käyttöönottoa unionin jäsenmaiden välille, joka edellyttää rasitusten ja vastuun jakamista. Vailla mielenkiintoa ei tässä yhteydessä ole sekään, että ehdotuksessa tuodaan esille tai mainitaan sivumennen, että entisen Jugoslavian kriisin yhteydessä Saksa otti vastaan useita satoja miljoonia siirtymään joutuneita henkilöitä ja että esimerkiksi - moittimatta ketään - meidän englantilaiset ystävämme ovat vasta harkitsemassa, ottavatko ne vastaan yhtään tällaista henkilöä.
Toiseksi ehdotuksessa pyritään yhdenmukaistamaan siirtymään joutuneiden henkilöiden kohtelua koskevaa lainsäädäntöä ja määräyksiä. Se tarjoaa myös tilaisuuden lähentää valtioiden ja hallitusten suhtautumista asiaan.
Lopuksi Euroopan parlamentti saisi tietoa tai sen puoleen käännyttäisiin - siltä pyydettäisiin lausuntoa - päätettäessä tulevasta suhtautumisesta. Tällaista menettelyä pitäisi soveltaa säännönmukaisesti, mutta sen käyttö on valitettavasti hieman liian harvinaista. Asiakirjan tärkein anti on se, että siinä keskitytään sodan ja sen seurausten suorasti uhkaamaan ihmiseen. Siinä painotetaan erityisesti niitä vähimmäisoikeuksia, joita pakolaiset tai siirtymään joutuneet henkilöt voivat vaatia: kunnolliset majoitusolot, koulutus, sosiaalinen suojelu, oikeus ammatin tai muun toiminnan harjoittamiseen ja liikkuvuuteen unionin alueella.
Tältä osin meidän on kuitenkin suhtauduttava varauksella joihinkin johtopäätöksiin. Ajattelen erityisesti niitä tekijöitä, joita joillakin tarkistuksilla pyritään lisäämään tekstiin ja joilla rajoitetaan paluuoikeutta, vaikka se on ehdottoman pysyvä oikeus. Toiseksi esittelijä korostaa erityisesti - ja hyvin aiheellisesti - pakolaisasiain päävaltuutetun ensisijaista roolia, mitä pyritään jonkin verran heikentämään joillakin tarkistuksilla, vaikka kyseessä on rakenne, joka on ottanut kantaakseen suurimman osan vastuusta ja on osoittautunut hyvin tehokkaaksi.
Poikkeusten osalta tekstissä mainitaan luonnollisesti sotarikolliset ja ihmiskuntaa vastaa tehtyihin rikoksiin syyllistyneet. Olen nykyisin sitä mieltä, että heidät on todella karkotettava heti kun heidät on tuomittu ja heidän syyllisyytensä on todistettu, mutta vain siinä tapauksessa.
Tässä yhteydessä on aiheellista muistuttaa, että on perustettava nopeasti pysyvä kansainvälinen tuomioistuin, joka pystyy antamaan päätöksiä kohtuullisessa ajassa.

Gollnisch
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, Wiebengan mietintö käsittelee siirtymään joutuneiden henkilöiden tilapäistä suojelua eli todellisuudessa pakolaismassojen saapumista Euroopan unioniin. Pyrkimyksenä on luoda eräänlainen eurooppalainen lainsäädäntö, jota jäsenvaltioiden olisi noudatettava ja joka velvoittaisi ne ottamaan vastaan poliittisia pakolaisia, joita saapui massoittain Euroopan ulkopuolisista maista. Mietinnössä ei kiinnitetä lainkaan huomiota siihen tosiasiaan, että turvapaikkaoikeuteen liittyvät petokset ovat käytetyimpiä laittomia keinoja päästä siirtolaiseksi jäsenvaltioihin.
Toiseksi mietinnössä ei tarjota mahdollisuutta arvioida kyseisten henkilöiden aikomuksia. Konkreettisemmin voidaan kysyä, miksi esimerkiksi Sri Lankan tamileille, jotka pakenevat maastaan heidän ja alkuperäisten singaleesien välisiä selkkauksia, olisi välttämättä saatava turvapaikka Euroopasta, kun Palkinsalmen toisella puolella on Intian liittotasavallan mahtava osavaltio Tamil Nadu, jolle tamilien vastaanottaminen kuuluisi normaalisti? Miksi algerialaiset ryntäävät Ranskaan, kun monet heistä ovat olleet mukana ajamassa ranskalaisia ulos maastaan samoilla verisillä keinoilla, joita käytetään tänään heitä itseään kohtaan?
Jos me pelkäämme Maghrebin tilannetta, kääntykäämme mieluummin Arabiliiton puoleen. Tänään kukaan ei varmaankaan ymmärrä sitä, arvoisa puhemies - päätän puheenvuoroni tähän -, että minun omassa maassani viimeksi mainittuja kohdellaan paljon paremmin kuin harkeja, jotka ovat sentään paenneet Algeriasta henkensä vuoksi, koska he tunsivat olevansa ranskalaisia. Ajattelen erityisesti niitä ihmisiä, joiden lapset ovat menettäneet kaiken ja jotka kuolevat tänään nälkään keskellä Pariisia.

d'Ancona
Arvoisa puhemies, juuri äsken puhunut kollegani istuntosalin toiselta laidalta ei ole, kuten hänen tapansa on, edes vaivautunut lukemaan komission esitystä eikä Wiebengan tarkistuksia. Se typerä puhe, jonka kuulimme, ei liity mitenkään siihen, mitä esityksessä sanotaan. Tässä on nimittäin kyse valtavan suuresta ihmisvirrasta, kuten entisen Jugoslavian tapauksessa. Esityksen hyvä puoli on siinä, että se antaa tilapäisen suojan ja asettaa sille aikarajan. Jos kerrankin kuuntelisitte, ette puhuisi ehkä niin paljon pötyä. Toiseksi, esityksessä sanotaan jälleen kerran, että väliaikainen suojelu on väline, joka ei korvaa pakolaissopimusta, vaan täydentää sitä, arvoisa kollega. Kolmanneksi siinä vedotaan vastuun jakamiseen.
Toivomme, että kansalliset hallitukset suhtautuvat yhtä myönteisesti väliaikaiseen suojeluun. Toivon etenkin, että myös herra Wiebengan hengenheimolaiset Alankomaiden parlamentissa jakavat hänen käsityksensä.
Mikäli meidän puoleltamme vielä löytyy kritiikkiä, se kohdistuu kahteen - sanoisinko - pikku asiaan. Emme halua väliaikaisen suojelun järjestelmään sisällytettäväksi mitään uutta näennäispakolaissopimusta, siis ei mitään uutta oikeudellista asemaa, ei byrokraattisia säännöksiä, kuten tarkistuksen 2 viimeisessä osassa esitetään, jota tarkistusta me, sosialistien ryhmä, vastustamme. Sama koskee oikeastaan väliaikaista suojelua, josta puhutaan tarkistuksessa 21. Se aiheuttaa meidän mielestämme turhaa paperisotaa ja lisäksi meitä, Euroopan parlamenttia, ei kuulla väliaikaiseen suojeluun liittyen. Mutta muulta osin: herra Wiebenga on tehnyt erittäin hyvää työtä ja hän ansaitsee meidän kaikkien tuen; ja sanon samoin kuin hän: kiitoksemme komission jäsen Gradinille tästä hyvästä yhteistyön muodosta.

De Esteban Martin
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, hyvät parlamentin jäsenet, ensiksi haluan kiittää herra Wiebengaa hänen mietinnöstään. On useita seikkoja, joita tulisi korostaa, mutta aion keskittyä muutamiin kappaleisiin, jotka ovat mielestäni erityisen tärkeitä.
Yksi tärkeimmistä kohdista viittaa yhteisen toiminnan 10 artiklaan. Nykyisessä muodossaan 10 artikla on oikeudellisesti virheellinen. Se antaa kirjaimellisesti mahdollisuuden lykätä tilapäistä suojelua koskevan menettelyn kohteena olevan henkilön tekemän, Geneven sopimuksen mukaisen turvapaikkahakemuksen käsittelyä niin kauan kuin neuvosto ei ole tehnyt päätöstä tilapäistä suojelua koskevan menettelyn lopettamisesta. Turvapaikkahakemuksen käsittelyä ei voida lainopillisesti lykätä. Menettelyn tulisi antaa kaikille hakijoille mahdollisuus esittää turvapaikkahakemus mahdollisimman pian.
Tässä artiklassa pitäisi itse asiassa määrätä, mitä tehdään siirtymään joutuneille henkilöille, jotka tilapäisen humanitäärisen avun saamisen ohella hakevat turvapaikkaa. Sen vuoksi pyydän teitä kiinnittämään erityistä huomiota tarkistukseen 37, joka on esitelty meidän ryhmämme puolesta ja jossa mainitaan, että tilapäistä suojelua koskevan menettelyn kohteena oleminen voitaisiin ottaa huomioon turvapaikkahakemuksen käsittelyssä, ilman että - ja tätä haluan korostaa - se johtaa hakemuksen hylkäämiseen tai turvapaikan myöntämisen viivästymiseen, mikä voi vaarantaa suojelun lopullisen päämäärän. Muutoin rikotaan turvapaikan hakijalle annettavaa oikeudellista suojelua.
11 artiklan osalta on erittäin tärkeää korostaa parlamentin merkitystä tehtävässään taata oikeusvaltion menettelyjen yhtenäinen soveltaminen unionin sisäisissä erityistapauksissa. Tässä suhteessa haluan kiinnittää huomionne, hyvät parlamentin jäsenet, tarkistuksen 41 sisältöön. Siinä määritellään ne syyt, joiden perusteella tilapäistä suojelua koskevaan menettelyyn kuuluvat edut kielletään.
Meidän on tiedostettava se, että emme voi pitää lakitekstien, tässä tapauksessa Geneven sopimuksen, sisältöä pyhänä, koska kansainvälisten ja jäsenvaltioden tuomioistuinten oikeuskäytännöissä ja niiden perustuslaillisissa traditioissa tulkitaan eri tavoin niitä lähteitä, joihin meidän lainopilliset määräyksemme perustuvat - ja oikeushan kehittyy jatkuvasti, kuten tiedätte.
Minun on myös pyydettävä teitä harkitsemaan tarkkaan, parlamentin mietinnön valossa, tarkistuksien 39 ja 40 hyväksymistä, jotka koskevat nykyisen yhteisen toiminnan toteuttamismenetelmien hyväksymistä neuvoston yksimielisellä päätöksellä.
Tästä parlamentista käsin me olemme aina yrittäneet tukea sitä ajatusta, että parlamentin tehtävä on vahvistua ja että parlamenttia on kuultava myös päätettäessä yhteisen toiminnan yksityiskohtaisista säännöistä. Toiseksi kohdaksi näiden tarkistusten sisältöön lisäämme neuvoston yksimielisen päätöksenteon, mihin herra Wiebenga, jonka kanssa en tässä tapauksessa valitettavasti ole samaa mieltä, jo viittasikin.
Tiedän, että tämä pyyntö herättää tiettyä erimielisyyttä joissakin kollegoissa. Siitä huolimatta minun on sanottava sen puolustukseksi, että kuten me kaikki tiedämme, mikään yhteisön toimielin ei voi toimia vastoin alkuperäistä lainsäädäntöämme tai yhteisömme säännöstöä. Lisäksi on korostettava sitä, että myös uudessa Amsterdamin sopimuksessa neuvostolta vaaditaan yksimielisyyttä näitä asioita koskevan menettelyn suhteen. Tämän vuoksi, herra Wiebenga, PPE-ryhmän espanjalaiset jäsenet eivät aio perua esittämiään tarkistuksia.
Näistä syistä, hyvät parlamentin jäsenet, toivon teidän kannattavan esittämiäni näkemyksiä.

Andrews
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin onnitella Wiebengaa. Olen tutkinut tätä mietintöä enkä näe mitään syytä tehdä siihen muutoksia. Kannatan täysin hänen mietinnössään esittämäänsä kantaa. Tilapäistä suojelua koskevassa mietinnössä tunnustetaan yhteensovitetun yhteisen toiminnan tarve Euroopan tasolla tilanteessa, jossa Euroopan unioniin virtaa odottamatta siirtymään joutuneiden ihmisten tulva näiden henkilöiden kotimaassa tapahtuvan aseellisen konfliktin seurauksena.
Tämä aloite on käynnistetty entisen Jugoslavian ja hiljattain Albanian konflikteista saatujen kokemusten perusteella. Voidaankin kysyä, voiko Euroopan unioni löytää joustavan tavan, jolla se voi yhteisen toiminnan kautta vastata yhteensovitetulla tavalla mahdollisiin uusiin tilanteisiin, jossa ihmiset tarvitsevat tilapäisesti kansainvälistä suojelua?
Ihmiset, jotka tarvitsevat tällaista tilapäistä suojelua, eivät välttämättä täytä Geneven sopimuksen pakolaisten asemaa koskevia ehtoja. Tämä ehdotus on lähinnä humanitaarinen vastaus tarpeeseen tarjota tilapäistä suojelua suurelle määrälle ihmisiä, jotka pakenevat maasta, jossa he ovat välittömässä vaarassa.
Tilapäistä suojelua koskeva menettely voi kestää ainoastaan niin kauan, kuin alkuperämaan olot eivät salli konfliktien osapuolten turvallista paluuta. On tärkeää pitää mielessä, että emme voi ennustaa sitä, missä seuraava mahdollinen konflikti syntyy, välittömässä vaarassa olevien ihmisten määrää emmekä heidän erityisolosuhteitaan. Kaikki tilanteet, jossa ihmiset joutuvat siirtymään, ovat erilaisia. Mitään yksinkertaista etukäteen laskettavaa matemaattista kaavaa ei ole olemassa.
Sovittavien kriteerien on sen tähden oltava mukautuvia ja joustavia. Turvapaikkahakemukset tulisi käsitellä ilman tarpeetonta viivytystä. Yksi tilapäisen suojelun perusominaisuuksista on, että siitä ei ole sovittu yhdessäkään kansainvälisessä asiakirjassa.
Kuten komissio on korostanut, ehdotetussa yhteisessä toiminnassa ei pyritä ottamaan käyttöön uutta oikeutta hakea tilapäistä suojelua jo olemassa olevan turvapaikkahakemusta koskevan oikeuden lisäksi. Jotkin tarkistuksista eivät helpota tämän ehdotuksen edistämistä, jonka tulisi mielestäni valmistaa tietä humanitaariselle vastaukselle mahdollisissa tulevissa tilanteissa, jotka voivat syntyä, kun Euroopan unioniin virtaa kansainvälistä suojelua tarvitsevien ihmisten tulva.
Lopuksi haluan onnitella komissaaria. Olen tuntenut hänet monta vuotta. Kannatan ja tuen täysin jokaista hänen tekemäänsä ehdotusta tälle parlamentille, sillä luotan täydellisesti hänen harkintaansa näissä asioissa. Onnittelen häntä siitä.

Sichrovsky
Arvoisa puhemies! On todennäköisesti vain muutamia täällä keskusteltavina olevia aiheita, jotka koskettaisivat meitä moraalisesti ja eettisesti yhtä syvältä kuin siirtymään joutuneiden ongelma. Niinpä uskon, että on erityisen välttämätöntä löytää ratkaisu, jota parlamentin jäsenten enemmistö voisi kannattaa. Koska tässä on kuitenkin kysymys nimenomaan moraalisesta vastuusta - ja Euroopallahan on erityinen historiallinen vastuu - me uskomme, että henkilömääräisen rasituksen tasoittaminen on jäänyt mietinnössä liian vähälle huomiolle.
Maasta siirtymään joutuneiden ongelmassahan ei ole kysymys pelkästään maksamisesta ja päättämisestä, kuka maksaa, vaan ennen muuta myös siitä, että koko Eurooppa olisi valmis ratkaisemaan tämän ongelman yhdessä.
Toinen ongelma, jonka osalta olemme yhtä mieltä, että se on erityinen ongelma, on kysymys määräenemmistöstä. Sitä voidaan pitää lasillisena vettä, joka on joko puoliksi täynnä tai puoliksi tyhjä. Tietysti veto-oikeus on ongelma, jonka kanssa joudumme painiskelemaan. Toisaalta voi olla myönteistäkin, jos asia julistetaan koko Eurooppaa koskevaksi ja joudumme löytämään ratkaisun yhdessä.

Schulz
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat! Herra Wiebengan mietintö on erinomainen mietintö, joka voi omalta osaltaan hälventää Euroopan unionin jäsenvaltioiden avuttomuutta, joka on yllättäen käynyt ilmi pakolaistulvan saapuessa Euroopan unioniin lyhyellä varoitusajalla Eurooppaa ympäröiviltä alueilta sekä Euroopasta. Olemme vasta viime vuosina nähneet, ettei Euroopan unioni selviydy riittävän hyvin niistä ongelmista, jotka ovat johtaneet siihen, että Eurooppaan unioniin tulvii pakolaisia myös Euroopan alueelta. Muuten ongelmia ei voitukaan ratkaista riittävän hyvin poliittisesti, koska Euroopan unionin jäsenmaissa on voimia, jotka ovat edustettuina myös tässä parlamentissa, jotka ovat osallistuneet myös tähän keskusteluun ja jotka odottavat vain, että ne pääsisivät käyttämään pakolaisvirtoja poliittisen taktiikkansa kautta hyväkseen.
Tämän talon äärioikeistolla on todellakin otsaa pitää puhe täällä, niin kuin kollega Gollnisch juuri teki. Puheessaan hänellä oli virke, johon en kerta kaikkiaan voi olla puuttumatta. Herra Gollnisch, te sanoitte, että kysytte itseltänne, miksi algerialaiset tulevat niin sankoin joukoin Ranskaan. Sitä minäkin kysyn itseltäni, kun kuvittelen tilannetta, jossa Ranskaan tullut algerialainen törmää teihin. Hän pakenee välittömästi toiseen maahan, siitä olen täysin vakuuttunut. Miettikääpä sitä, että algerialaisten pakolaisvirrat maahanne ovat syy-yhteydessä myös siihen, että vielä muutama kuukausi sitten maanne aseteollisuus toimitti aseita niille osapuolille, jotka omalta osaltaan aiheuttivat maasta pakenemisen.
Arvoisa puhemies! Edustaja Gollnisch näytti minulle juuri hullun merkkiä. Pyydän, että se kirjataan pöytäkirjaan, koska on kunnia tulla fasistin hulluksi haukkumaksi. Se voi tarkoittaa vain sitä, että minun on pakko olla vakavasti otettava poliitikko.
Onnittelen kollega Wiebengaa yhdestä mietinnön kohdasta: Hän on tehnyt ehdotuksia, jotka saattavat olla omiaan saamaan Euroopan unionin hallitukset sekä Euroopan unionin toimielimet, erityisesti komission, tekemään jo tehdyn lisäksi jotain. Kyseessä on vaatimus, joka muotoillaan mahdollisesti täällä parlamentissa siten, että me emme käsitä poliittisten ongelmien ratkaisustrategioita pelkästään rahan ja talouden näkökulmasta, vaan ennen muuta myös humaaniuden näkökulmasta, jolloin ne voidaan muuttaa teoiksi ja todellisuudeksi. Wiebengan mietintö voi antaa hyvän panoksen juuri tämän asian edistämiseen.

Oostlander
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla Wiebengaa sydämellisesti hänen erinomaisesta mietinnöstään. Mielestämme se on perusteellinen kertomus. Se on laadittu huolellisesti. Minua miellyttää myös kovasti se, ettei siihen sisälly dramatiikkaa. Kuulimme juuri parlamentin äärioikeiston ryhmästä, että suuri joukko nälkäisiä pariisilaisia täyttää mahdollisesti Euroopan. Mielestäni tällaiset dramaattiset lausunnot eivät sovellu tänne parlamenttiin. Olenkin erittäin tyytyväinen siihen, että Wiebenga on välttänyt antamasta pienintäkään mahdollisuutta muukalaisvihan tunteille tämän aiheen yhteydessä; hän on välttänyt sitä tarkoituksella ja se on mielestäni hyvin tärkeää, sillä meidän on kohdeltava siirtymään joutuneita henkilöitä ja myös muita ihmisiä, jotka tulevat tänne hädän vuoksi siten, että yhteiskunnan sopusointu säilyy. Siksi vastustamme tiukasti jokaista muuukalaisvihamielistä dramatisointia tämän aiheen yhteydessä. Ihmiset, jotka tulevat tänne ovat kokeneet murhenäytelmän.
Siirtymään joutuminen on hirveää. Sitä ei valita vapaaehtoisesti. Siirtymään joutuminen on myös seurausta meidän ulkopolitiikastamme tai paremminkin sen puuttumisesta. Minun on sanottava, että on jäsenvaltioita, jotka hyvin mielellään haluaisivat, että meillä olisi yhteinen ulkopolitiikka - niitä ei voida syyttää mistään - mutta niitä jäsenmaita voidaan syyttää, jotka eivät sitä halua, jonka vuoksi ympärillämme todella syntyy kurjuutta, kuten BosniaHertsegovinassa, eivätkä ne voi valittaa tänne hädän takia tulevista maahanmuuttajista, siirtymään joutuneista henkilöistä, joista tässä on kyse.
On maita, jotka tekevät todella paljon ja joille työnnetään jatkuvasti vastuu. Mainitsen Saksan, mainitsen myös suhteessa asukaslukuun Luxemburgin, Ruotsin, Itävallan, Alankomaat. Siinä ne sitten suurinpiirtein ovatkin. Siksi onkin erittäin tärkeää, että vastuu jaetaan tulevaisuudessa oikeudenmukaisesti.
Haluan myös onnitella komission jäsentä siitä seikasta, että hän on laatinut hyvän asiakirjan tarkoituksenaan saada lopultakin aikaan kolmannen pilarin politiikkaa. Se ei saa muuttua voimattomaksi eleeksi, jonka tärkeimpänä tunnusmerkkinä on se, että se vastaa viidentoista jäsenvaltion lyhytnäköisiin tarpeisiin, sillä silloin ei voida sanoa oikeastaan mitään. Amsterdamin sopimus sisältää lupauksen kolmannen pilarin suhteen.
Haluan myös sanoa, että siksi tämä mietintö sisältää meille kristillis-demokraateille muutaman tärkeän kokonaisuuden, jotka meidän mielestämme pitää sisällyttää lopulliseen versioon. Ensinnäkin, kyse on vastuun jakamista koskevista artikloista, joita Wiebenga on itse esittänyt. Sitten yksimielisyyttä koskevat artiklat tai enemmistöpäätökset. Olemme sitä mieltä, että Espanjan esityksiä tästä ei voida hyväksyä, sillä silloin hylkäisimme Amsterdamin sopimuksen, tämä on toinen hyvin tärkeä kokonaisuus.
Kolmas tärkeä kokonaisuus, josta on taisteltu, on se, että turvallisten alkuperämaiden käsittettä on edelleen noudatettava. Se ei sellaisenaan täysin kuulu siirtymään joutuneiden henkilöiden yhteyteen, mutta tähän liittyvä ajatus on se, että turvallisen alkuperämaan periaatetta, joka ei ole typerä automaattiohjausperiaate, vaan jättää riittävästi tilaa tapauskohtaiseen arviointiin, noudatetaan edelleen, koska se on ehdottoman välttämätöntä.
Tästä syystä haluan sanoa, että ryhmämme arvostaisi erittäin suuresti, mikäli mietintö hyväksyttäisiin lopullisesti siten, että se olisi sisällöltään hyvä, sillä tällainen mietintö ansaitsee suuren enemmistön tuen.

Van Bladel
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kaikkein ensimmäiseksi haluan onnitella Wiebengaa hänen kriittisistä huomioistaan, jotka kohdistuvat ehdotukseen yhteisestä toiminnasta siirtymään joutuneiden henkilöiden väliaikaisen suojelun yhteydessä. Haluan tehdä pari huomautusta tästä. On hyvä asia, että siirtymään joutuneiden henkilöiden väliaikaiseen suojeluun esitetään erillisiä sääntöjä koskien suuria ihmisvirtoja. Tässä yhteydessä on olennaista yhdenmukaistaa voimassa olevat säännöt, sillä ne eroavat monin osin, ja näillä eroilla on kammottavat seuraukset pakolaisille.
Wiebenga sanoo oikeutetusti, että jäsenvaltioiden on aloitettava siirtymään joutuneiden henkilöiden väliaikainen suojelu yhtä aikaa, sovellettava sitä samanaikaisesti ja lopetettava se samanaikaisesti, jotta vältyttäisiin väärin perustein tapahtuvalta maahanmuuttovirralta ja jotta vastuu jaettaisiin tasapuolisesti eri maiden kesken. Yksittäinen jäsenvaltio ei saa sulkea rajojaan suurimuotoisen maahanmuuton yhteydessä, jolloin siirtymään joutuneet henkilöt joutuvat menemään laittomasti naapurimaahan.
Tämän esityksen tärkein kohta on kuitenkin siirtymään joutuneiden henkilöiden perusoikeuksien yhdenmukaistaminen. Kuten esittelijä sanoi, esillä oleva esitys koskee vastuun jakamista unionin sisällä. Erinomaisen hyvä esitys on niiden mahdollisuuksien hyväksikäyttö, jotka Amsterdamin sopimus antaa kolmannen pilarin puitteissa. Olenkin utelias näkemään, kuinka jäsenvaltiot suhtautuvat tähän asiaan. Arvoisa puhemies, kelloa ei missään tapauksessa saa kääntää taaksepäin veto-oikeuden suuntaan. Yhdyn siinä täysin siihen, mitä esittelijä sanoi.

Elliott
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin onnitella Wiebengaa hänen hyvää tarkoittavasta ja hyvin esitetystä mietinnöstään. Siinä tietenkin oletetaan, että komission ehdotukset hyväksytään sellaisenaan.
On erittäin tärkeää, että pystymme asianmukaisesti huolehtimaan siirtymään joutuneiden henkilöiden tulvasta, joka on viime vuosien aikana ainakin kerran saapunut. Meidän olisi varmistettava, että näille ihmisille voidaan järjestää asunto, terveyspalvelut, heidän lapsilleen koulutusta ja niin edelleen. Minun maassani näille ihmisille on jo otettu käyttöön tällaiset peruspalvelut.
Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen jäsenet eivät kuitenkaan voi hyväksyä komission ehdotuksia sellaisenaan. Tietääkseni komission ehdotuksia ei otettu kaikilta osin myönteisesti vastaan neuvostossa. Luulen, että tämä kysymys nousee uudestaan esille, sillä epäilen, että neuvosto ei tule hyväksymään ehdotuksia niiden nykyisessä muodossa. Oikein tai väärin, monet jäsenvaltioiden hallitukset ovat sitä mieltä, että tämän kysymyksen olisi oltava kansallisten viranomaisten tehtävä, varsinkin kysymyksen siirtymään joutuneiden henkilöiden tilapäistä suojelua koskevan menettelyn kestosta, eikä yhteisön tehtävä.
Meillä on erityisiä vaikeuksia kustannusten jakoa koskevan kysymyksen osalta, ja haluaisimme joustavuutta näissä asioissa. Olemme sitä mieltä, että meidän tulisi voida käsitellä tapauksia yksilölliseltä pohjalta mahdollisimman nopeasti eikä niputtaa kaikkia yhteen ja siten lykätä päätöstä.
Lopuksi joudumme ehkä pidättäytymään äänestämästä tästä mietinnöstä sen mukaan, miten tarkistuksista äänestetään, ja halusin tuoda esiin meidän ongelmamme.

Pirker
Arvoisa puhemies! Rouva komissaari! Tässä keskustelussa on ollut toistuvasti havaittavissa käsitesekaannus. Ongelmana eivät ole Geneven pakolaissopimuksen mukaiset turvapaikanhakijat. Eri maissa on asiasta olemassa erilaisia säännöksiä, mutta säännöksiä kuitenkin. Ongelmana eivät myöskään ole siirtotyöläiset, joita otetaan vastaan eri maissa niin ikään aivan eri perustein. Tämä kaikki johtaa kuormittumiseen, joka jakaantuu eri tavoin, mutta kaikki on kuitenkin kansallisesti säädeltyä.
Asia, joka aiheuttaa ongelmia ja johon meidän on löydettävä ratkaisuja, on siirtymään joutuneita koskeva ongelma. Balkanin kriisin yhteydessä jouduimme kasvokkain tämän ongelman kanssa ankarammin ja pahemmin kuin koskaan ennen. Ongelmaan on löydettävä ratkaisuja. On nimittäin käynyt ilmi, että yksittäiset valtiot, kuten Saksa, Itävalta ja muut, ovat kuormittuneet erittäin raskaasti vain, koska ne sijaitsevat kriisialueen välittömässä läheisyydessä. Jos lisäämme tämän ongelman toiseen jo entuudestaan olemassa olevaan ongelmaan, että kyseiset valtiot ovat jo muutenkin työllistäneet vierastyöläisiä sekä vastaanottaneet heidän perheensä, niin sopeuttamis-, koulu-, asunto- ja muiden syntyneiden ongelmien lisäksi on tullut uusia, joten ei voi ymmärtää, että tätä menettelyä jatketaan.
Me tarvitsemme uusia ratkaisuja, koska kyseisiltä mailta ei vastaisuudessa voi vaatia liikoja, vaikkakin ne ovat kunnostautuneet pakolaisten vastaanotossa kansainvälisesti. Sen vuoksi täällä mainitut ehdotukset ovat mielestäni hyviä. Vastuun jakamisesta ei pääse yli eikä ympäri. Sen on tapahduttava henkilömääriin perustuen. Rahalliset korvaukset eivät auta asianomaisia valtioita, on saatava aikaan henkilömääräistä vastuun jakamista.
Haluan kuitenkin mennä vielä askeleen pidemmälle, koska todellisuus on osoittanut, että asiaan liittyy esimerkiksi sellaisia ongelmia, että pakolaisten, maasta siirtymään joutuneiden varjolla kyseisiin maihin saapuu myös rikollisia omine elämäntapoineen, olkoon kyseessä aseiden salakuljetus tai huumekauppa. Meidän on otettava käyttöön keinoja, joilla kyseisen aineksen pääsy rajan yli estetään. Se on otettava huomioon jo tässä vaiheessa lisäämällä ilmeiset epäilyt rikollisesta toiminnasta kielteisten päätösten perusteluihin.
Tilanne on ongelmallinen myös silloin, kun emme takaa suojelua ainoastaan asianosaisen ydinperheelle, vaan myös, niin kuin täällä on ehdotettu, hänen omaisilleen ottamalla myös heidät vastaan. Se johtaisi tilanteiden kärjistymiseen maissamme. Emme voi kannattaa tehtyä ehdotusta sen tämänhetkisessä muodossa. Muilta osin olen iloinen siitä, että harkitsemme säännöksiä, jotka auttavat paitsi edellä mainittuja maita myös koko Eurooppaa.

Posselt
Rouva komissaari! Olemme useaan otteeseen keskustelleet vastuun jakamisesta keskenämme, ja te olette sanonut eri ministereille, esimerkiksi Baijerin sisäministeri Becksteinille, miten tärkeänä te pidätte vastuun jakamista. Pahoittelenkin nyt sitä, ettei ehdotukseenne sisälly sanaakaan vastuun jakamisesta. Olen kiitollinen siitä, että herra Wiebenga on ottanut mietinnössään askeleen oikeaan suuntaan, varsinkin jos siinä onnistutaan ottamaan herra Nassauerin tarkistukset huomioon ja muut tarkistukset jättämään huomiotta. Siinä tapauksessa voisimme ottaa askeleen oikeaan suuntaan.
Uskoisin kuitenkin, ettei henkilömääräisen vastuun jakaminen ole sillä ratkaistu, sillä tässä ei ole niinkään kysymys rahasta, vaan ennen muuta yhteisön solidaarisuudesta. Yhteisvastuullisuutta vaaditaankin monissa eri kysymyksissä, ja sitä on oltava, kun on kysymys karkoitettujen ja pakolaisten vastaanottamisesta, ja hehän eivät ole turvapaikan hakijoita, niin kuin edustaja Pirker sanoi aivan oikeutetusti. Myös tässä asiassa tietyt maat ovat muihin verrattuina kohtuuttoman kuormitettuja.
Tässä on kyse vastuun jakamisesta henkilömääriin perustuen, sillä liian suuret tietyille alueille kohdistuvat pakolaisvirrat heikentävät pakolaisuuden hyväksyntää, millä on vaarallisia psykologisia seurauksia. Näin ollen me tarvitsemme vastuun jakamiseen kestävän ratkaisun, joka koskee kaikkia Euroopan unionin jäsenvaltioita - meillä Saksassa asia on ratkaistu kaikkia osavaltioita koskevalla jakojärjestelmällä. Koska tällaista vaihtoehtoa ei kuitenkaan ole mainittu ehdotuksessa, uskonkin, että ehdotuksen aihe oli valittu väärin ja että me tarvitsisimme uuden ehdotuksen.
Yritämme saada aikaan parannuksia. Pidämme tärkeänä, että neuvosto tekisi uusia parannusehdotuksia, ja pidämme ennen muuta tärkeänä, että toisen käsittelyn aikana löytäisimme ratkaisun, jonka avulla pääsisimme haluamaamme tavoitteeseen. Yksimielisyyden osalta uskon, että meidän tulisi omaksua Amsterdamin kompromissi ja luoda uuden politiikan perusteet yksimielisesti ja tehdä sitten vaikkapa viisi vuotta myöhemmin ratkaisuja päivänpoliittisista haasteista määräenemmistöpäätöksillä.

Gradin
Arvoisa puhemies! Joukkopako on alati toistuva ilmiö. Sen ennustaminen, milloin ja missä se tapahtuu, on harvoin mahdollista. Vain se on varmaa, että se tapahtuu uudelleen ja uudelleen.
Olemme viime vuosina saaneet kokea pakolaiskriisin, johon on sisältynyt se, että lähes miljoona turvapaikkaa tarvitsevaa ihmistä on saanut väliaikaisen turvapaikan Euroopassa. Tarkoitan Bosnian pakolaiskriisiä. Pääongelma on ollut se, että pakolaisten määrä on ollut niin suuri, että meidän kapasiteettimme tutkia turvapaikka-anomuksia on uhannut loppua kesken. Useimmat jäsenmaat ovat sen takia päättäneet lykätä turvapaikkatutkimuksia ja tarjota sen sijaan tilapäistä suojaa. Tällä tavalla on erittäin suuri joukko ihmisiä voinut saada tarvitsemansa suojan. Ongelma on se, että tämä on tapahtunut ilman minkäänlaista yhteensovittamista tai yhteistyötä jäsenmaiden välillä. Tuloksena on se, että politiikka eroaa voimakkaasti eri jäsenmaiden välillä. Me olemme esimerkiksi nähneet, millainen mahdollisuus on saada väliaikainen oleskelulupa eri ajankohtina. Sama koskee päätöstä, suojelun lakkaamisesta. Tämä on johtanut siihen, että ihmiset, joilla on tilapäinen oleskelulupa, ovat alkaneet, heti kun lupa on umpeutumassa, liikkua kohti maita, joissa mahdollisuus saada tilapäinen suojapaikka on edelleen voimassa.
Olemme myös nähneet, että turvapaikantarvitsijoiden sosiaaliset oikeudet vaihtelevat maasta toiseen. Yhdessä maassa he saavat tehdä työtä, toisessa heidän pitää odottaa ja kolmannessa heidän täytyy olla kokonaan työmarkkinoiden ulkopuolella. Myös mitä asunnon saantiin, sairaanhoitoon, koulutukseen ja muihin etuihin tulee on olemassa suuria eroja. Myös tähän sisältyy se vaara, että se johtaa Euroopan unionin sisäiseen turvapaikkaliikehdintään. Sen takia on tärkeää, että Euroopan unioni tarkastelee edellytyksiään vastata tuleviin pakolaiskriiseihin. Meidän kansalaistemme mielestä on itsestään selvää, että on aikaansaatava parempi yhteistyö ja yhdenmukaisemmat säännöt. Tämä heijastuu myös Maastrichtin sopimuksessa ja vielä enemmän uudessa Amsterdamin sopimuksessa. Meidän tehtävämme on varmistaa, että tämä tavoite voidaan toteuttaa.
Arvoisa puhemies! Komission ehdotusta voidaan monessa suhteessa pitää kompromissina. Me tiedämme, että historialliset siteet ja maantieteelliset tekijät vaikuttavat suuresti siihen, mitkä maat ottavat vastaan turvapaikan hakijoita miltäkin alueelta tai mistäkin maasta. Meidän ehdotuksemme antaa siksi ministerineuvostolle suuren joustovaran. Ajatuksena on, että päätökset tehdään tapauskohtaisesti. Yhtenä ehdotuksen osana olemme ottaneet esiin kappaleen, jossa käsitellään turvapaikkataakasta tulevan vastuun jakamista solidaarisesti. Se on kysymys, jota on paljon käsitelty parlamentissa vuosien varrella. Sen osoittaa mielestäni myös tämän päivän keskustelu. Meidän ajatuksenamme on ollut luoda ministerineuvostolle tilaa tehdä myös sellaisia päätöksiä, kun joukkopakotilanne syntyy. Ainahan voidaan keskustella siitä, onko tämä ehdotus riittävä. Tämä on ehkä kaikkein kiistanalaisin kysymys ehdotuksessa ja siitä keskusteltiin aikanaan intensiivisesti komissiossa. Tästä syystä olen myös päättänyt niin pitkälle kuin mahdollista ottaa huomioon niiden monien pitkien neuvottelujen tulokset, joita olemme ministerineuvostossa käyneet tästä kysymyksestä. Pyrkimyksenäni on ollut sellaisen tilanteen välttäminen, että ehdotuksen sisältö tältä osin vaarantaisi mahdollisuuden ylipäänsä saada aikaan sopimus väliaikaisista oleskeluluvista.
Luxemburg on puheenjohtajamaana tähän asti vienyt neuvotteluja eteenpäin erittäin rakentavalla tavalla. Ehdotus otettiin esille äskettäin Luxemburgin epävirallisessa ministerikokouksessa 9 ja 10 päivänä lokakuuta. Minulla oli silloin mahdollisuus muistuttaa ministerineuvostoa siitä, kuinka kiireellistä on päästä myönteiseen ratkaisuun. Me vain spekuloimme siitä, milloin seuraava joukkopakotilanne syntyy. Mitä nopeammin saamme tuloksen tässä asiassa sen parempi.

Gollnisch
Arvoisa puhemies, en halua käynnistää uudelleen asian käsittelyä, mutta koska minua on syytetty henkilökohtaisesti - minulle on sanottu, että en ole lukenut mietintöä, olen järjetön, olen fasisti jne. haluaisin esittää seuraavat huomautukset.
Ensinnäkin olen lukenut kollegamme mietinnön. Toiseksi mielestäni ei ole järjetöntä ajatella, että tulevaisuudessa - sehän oli keskustelumme koko sisältö - Kaakkois-Aasiasta tai Pohjois-Afrikasta tulee massiivisia pakolaistulvia, jollaisia sosialistinen tai kommunistinen politiikka on jo aiemminkin aiheuttanut. Kolmanneksi en pidä teitä hulluna, herra Schulz, mutta en ymmärrä, miten te voitte syyttää minua samanaikaisesti siitä, että en halua massiivisia vierasmaalaisten tulvia maahani, ja siitä, että haluan hyötyä niistä. Neljänneksi ja lopuksi sanon teille, herra Schulz, ilman vihamielisyyttä, että minun perheeni on jo joutunut kokemaan siirtymään joutuneiden henkilöiden tilanteen, ei teidän vuoksenne mutta teidän isienne vuoksi. Tämän pitäisi saada teidät suhtautumaan harkitsevammin ranskalaiseen, joka yrittää suojella maataan ulkomaalaisten maahantulolta.

Schulz
Arvoisa puhemies, kollega Gollnischin viimeisin huomautus vahvistaa minua seuraavan toteamuksen myötä: on olemassa ihmisiä, joille on annettava kaikki anteeksi heidän surkean tilansa vuoksi. Niihin lukeutuu myös herra Gollnisch!

Posselt
Arvoisa puhemies, olin pyytänyt puheenvuoroa toisesta syystä, mutta sitä ennen yksi asia: Torjun herra Schulzin vanhempiin ja meidän kaikkien vanhempiin kohdistuneen loukkauksen sekä kaikki väittämät kollektiivisesta syyllisyydestä! Siinä ei tällä talolla ole mitään hävittävää! Sanon sen täällä saksalaisena ja eurooppalaisena!
Halusin esittää kysymyksen komissaarille, se oli puheenvuoropyyntöni varsinainen syy. Hän ei nimittäin reagoinut vastauksessaan siihen. Rouva komissaari, haluaisin vain tietää, miksi ette tehnyt neuvostolle vastuun jakamista koskevaa ehdotusta. Ettekö saanutkaan enemmistön tukea asialle komissiossa? Vai oliko kyseessä hätiköity tottelevaisuus neuvostoa kohtaan? Siinä minun konkreettinen kysymykseni.

Gradin
Arvoisa puhemies! Minä itse asiassa kyllä puhuin siitä , että myös komissio on ottanut esiin kysymyksen taakan jakamisesta ehdotuksessaan ja mahdollistaa myös sen, että ministerineuvosto tämän tilanteen yhteydessä ottaa esiin ehdotuksen taakan jakamisesta. Sitten voidaan aina keskustella siitä, onko tämä ehdotus tarpeeksi vahva vai ei. Mutta kuten sanottua, se sisältyy ehdotukseen.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan keskiviikkona klo 10.00.

Kaakao, suklaa, kahvi ja sikuri
Puhemies
Esityslistalla on ensimmäisenä Lannoyen laatima ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan mietintö (A4-0310/97) ehdotuksista Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiveiksi
I. elintarvikkeena käytettävistä kaakao- ja suklaatuotteista (KOM(95)0722 - C4-0303/96-96/0112(COD)) II. kahviuutteista ja sikuriuutteista (KOM(95)0722 - C4-0304/96-96/0117(COD)).
Lannoye
Arvoisa puhemies, päinvastoin kuin mitä voitaisiin kuvitella, suklaa ei ole millään tavalla turhanpäiväinen aihe.
Suklaa on toki herkku, mutta sillä on monen eurooppalaisen jokapäiväisessä elämässä sellaisen herkun asema, että sitä ei voida jättää vaille huomiota, sillä se liittyy kulttuuriin ja gastronomiaan, ja sanoisinpa, että sillä on myös tunnepitoista merkitystä. Lisäksi kaakao, joka on suklaan perusaine, on tärkeä raaka-aine monille etelän maille, erityisesti Länsi-Afrikan maille ja kaikille AKT-maille, joiden kanssa meillä on suosituimmuussuhteet. Kyseessä on siis poliittisesti kuuma aihe, mikä on uskoakseni täysin selvä asia meistä monille.
Komission ehdotuksen tavoitteena on muuttaa vuonna 1973 annettua direktiiviä, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat halutessaan sallia, että osa suklaan koostumuksessa käytettävästä kaakaovoista korvataan muilla kasvirasvoilla, joiden osuus voi olla korkeintaan 5 % suklaan kokonaispainosta. Se on paljon, koska 5 % kokonaispainosta voi olla jopa 30 % kaakaovoin painosta. Komission ehdotus tekee siis poikkeuksesta säännön. Siinä on lukuisia heikkoja kohtia. Otan niistä esille neljä tärkeintä.
Ensinnäkään ei ole olemassa analyysimenetelmää - jonka pitäisi tietenkin olla luotettava ja tarkka - jolla voitaisiin mitata kasvirasvojen määrää suklaassa. Toiseksi komissio ei ehdota mitään rajoituksia sille, minkä tyyppistä kasvirasvaa käytetään. Mitä tahansa kasvirasvaa voitaisiin käyttää. Kolmanneksi ei ole olemassa etukäteisiä arvioita siitä, mitä haittavaikutuksia direktiivin soveltaminen aiheuttaisi kaakaon tuottajille, erityisesti AKT-maiden tuottajille. Neljänneksi komissio ei ehdota selvästi mitään nimitystä, joka antaisi kuluttajalle mahdollisuuden tehdä tietoinen valinta konkreettisten tietojen perusteella. Komissio puhuu hyvin epämääräisesti ainoastaan selvästä, puolueettomasta ja objektiivisesta maininnasta.
Ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan kanta, jota minä edustan täällä, tyydyttää minua vain osittain ja ymmärtääkseni myös osa kollegoista on siihen vain osittain tyytyväisiä. Kertaan valiokuntamme keskeiset näkemykset asiasta. Ensinnäkin direktiivin voimaantulon ehtona on luotettavan analyysimenetelmän olemassaolo. Pidän tätä hyvin myönteisenä ehdotuksena, koska arvostelin juuri analyysimenetelmän puuttumista. Ennen direktiivin voimaantuloa tarvittaisiin todellakin luotettava analyysimenetelmä. Toiseksi ympäristövaliokunta hyväksyi kaksi tärkeää johdanto-osan kappaletta, joilla rajoitetaan keinotekoisesti uutettujen kasvirasvojen käyttöä, millä viittaan entsymaattisiin tuotantomenetelmiin. Valiokunnassa hyväksyttiin kuitenkin vain johdanto-osan kappaleet eikä artikloja, mikä osoittaa selvästi tiettyä epäjohdonmukaisuutta. Kolmanneksi valiokunta ehdottaa AKT-maihin kohdistuvien haittavaikutusten arvioimista, mutta se tapahtuisi jälkikäteen, mikä on ongelmallista. Neljänneksi ympäristövaliokunta ehdottaa nimityksen osalta, että ainesosaluettelon rinnalla ilmoitetaan, että tuote sisältää kasvirasvoja. Se on enemmistön päätös, jota on noudatettava, ja esittelijänä arvioisin, että se on rajoittavampi kuin komission ehdotus.
Lisäksi valiokunnassa hyväksyttiin johdanto-osan kappaleet, joissa muistutetaan Euroopan unionin velvollisuuksista ja sitoumuksista AKT-maita ja kehitysmaita kohtaan, mutta niihin ei liitetty artikloja. Tästä olen tehnyt useampiakin johtopäätöksiä. Ensinnäkin valiokunnan esittämistä 21 tarkistuksesta tulisi hyväksyä 18. Esittelijänä olen sitä mieltä, että niitä on kannatettava varauksetta. Kolmen tarkistuksen kohdalla on kuitenkin eräs ongelma, ja se koskee erityisesti merkintöihin tai nimityksiin liittyvää kahta tarkistusta. Ne eivät muuttaisi eivätkä parantaisi merkintöjä vaan ne ainoastaan hieman rajoittaisivat niitä, koska tarkistusten mukaisesti ainesosaluettelon rinnalle tulisi pelkkä erityismaininta. Joidenkin poliittisten ryhmien jättämillä tarkistuksilla pyritään korjaamaan tämä tilanne. Niitä on mielestäni kannatettava, ja minä otan asian esittelijänä myös vapauden kannattaa niitä.
Toiseksi meidän on hyväksyttävä joitakin tarkistuksia, joilla tekstiin lisätään valiokunnassa hyväksyttyjä johdantoosan kappaleita vastaavat artiklat, mikä on vähin mitä voimme tehdä.
Tässä oleellisimmat asiat, arvoisa puhemies, ja nyt haluaisin esittää johtopäätökseni kahden huomautuksen muodossa. Ensinnäkin me hyväksyimme joitakin viikkoja sitten Martensin mietinnön suhteitamme AKT-maihin käsittelevästä komission vihreästä kirjasta. Sen kohdassa 97 on lause, jossa sanotaan: " Parlamentti muistaa komission esittämän kielteisen ehdotuksen kaakaodirektiivin muuttamisesta, mikä osoittaa kehityspolitiikkamme epäjohdonmukaisuuden" . Parlamentti arvostelee siis hyvin selvästi ja yksimielisesti komission ehdotusta.
Toinen huomautukseni on vetoomus, sillä julkisen mielipiteen kuva Euroopan unionista ei mielestäni tällä hetkellä ole hyvä. Onko unionilla varaa säätää elintarvikkeisiin liittyvällä alueella lakeja, joilla lopetetaan erilaisuus, joilla ei selvästikään pyritä laadun parantamiseen ja joilla ärsytetään aivan selvästi monia eurooppalaisia kuluttajia? Mielestäni vastaus on ei, arvoisa puhemies.

Happart
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevän valiokunnan lausunnon valmistelijana minun velvollisuutenani on ilmoittaa teille, että valiokuntamme enemmistö kannatti muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin osuuden lisäämistä viiteen prosenttiin suklaan valmistuksessa.
Minun on sanottava teille henkilökohtaisena mielipiteenäni, että en kannata lainkaan tätä näkemystä, ja se johtuu neljästä tärkeästä ja periaatteellisesta syystä. Jos minä tunnustan, että kaikilla on oikeus säilyttää erilaiset makunsa ja perinteensä kuin mitä minulla on, niin se on heille sallittava. Minulle suklaa on itse asiassa elintarvike, jonka sisältämä kasvirasva on kaakaovoita. Se tuntuu perusasialta, mutta silti sitä on korostettava.
Kuluttajilla on oikeus saada tämä tuote siinä muodossa, jossa se on parhaimmillaan. Kaikki muutokset sen koostumuksessa avaavat oven erilaisille korvaaville aineille, jotka eivät välttämättä ole vaarattomia ihmisten terveydelle.
Lopuksi, arvoisa puhemies, rakkaat kollegat, te tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, että kaakao on joillekin heikon talouden maille ainoa taloudellisesti kannattava vientiartikkeli. Minun mielestäni me emme voi hyväksyä sitä, että ensi viikolla Loméssa, Togossa pidettävään AKT-EU-yhteiskokoukseen osallistuvien Euroopan edustajien on vahvistettava meidän epäjohdonmukainen asenteemme ja epäjohdonmukaiset puheemme. Me teemme paperilla hienoja sopimuksia mutta käytännössä me annamme etusijan rikkaille amerikkalaisille tai muun maalaisille rahamiehille, jotka eivät epäröi tuhota talouksia ja polkea jalkoihinsa meidän moraalisia velvoitteitamme, kun he keräävät valtavia voittoja markkinoiden ja kaupan kehityksen suhdanteissa.
Afrikka täydentää Eurooppaa luonnollisella tavalla. Siirtomaavallan aikana me hyödynsimme ja tuhosimme sitä kahden vuosisadan ajan. Nyt on tullut hetki, jolloin meidän on kunnioitettava sitä ja kehitettävä yhdessä sen kanssa kummallekin maanosallemme solidaarista taloudellista kumppanuutta ja vastustettava lihaviksi paisuneita painostusryhmiä.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, direktiiviluonnos on harvoin aiheuttanut sellaisia ongelmia kuin tämä paperi, jonka komissio nyt on esittänyt meille. Kun toteamme, että tätä kysymystä on käsitelty jo yli 20 vuotta ja että komissio on yrittänyt jo kolme kertaa saada aikaan hyväksyttävän kompromissin, niin meidän on oikeastaan todettava, että komissio on yksinkertaisesti osoittautunut epäpäteväksi tässä. Kehitys- ja yhteistyövaliokunnan, jonka valmistelijana toimin, kanta on se, että tätä ties monettako komission esitystä ei yksinkertaisesti voida hyväksyä. Komission jäsen Bangemann voi ottaa asian itseensä.
Mitä me vastustamme? Luettelen ne asiat vielä kerran. Euroopan unioni rikkoo tällä esityksellä omia sopimuksiaan; sekä Rooman sopimuksessa, Maastrichtin sopimuksessa, Amsterdamin sopimuksessa että Lomén sopimuksessa sanotaan, että Euroopan unionin on parannettava kehitysmaiden asemaa. Lainaan yhtä niistä artikloista. Maastrichtin sopimuksen 130 artiklan 1 kohtaa: "Yhteisön kehitysyhteistyöpolitiikalla edistetään kehitysmaiden ja etenkin kaikista heikoimmassa asemassa olevien kehitysmaiden kestävää taloudellista ja sosiaalista kehitystä, ja kehitysmaiden sopusointuista ja asteittaista yhdentymistä maailmantalouteen" . Mutta tämä direktiivi johtaa kaakaon viennin vähenemiseen 60 000 tonnilla ja enintään 200 000 tonnilla useammassa kuin kymmenessä kolmannen maailman maassa, mikä aiheuttaa suurta vahinkoa miljoonille pienille kaakaon tuottajille, jotka ovat riippuvaisia kaakaosta.
Euroopan komissio rikkoo tällä direktiivillä myös kansainvälistä kaakaosopimusta, joka velvoittaa unionin edistämään kaakaon vapaata tuontia kaakaontuottajamaiden tulojen vakauttamiseksi. Näin se rikkoo uudelleen omia sopimuksiaan. Sillä Maastrichtin sopimuksessa sanotaan: "Yhteisö noudattaa niitä velvoitteita ja ottaa huomioon ne tavoitteet, jotka se on hyväksynyt Yhdistyneissä Kansakunnissa ja muissa toimivaltaisissa kansainvälisissä järjestöissä" . Komissio on lisäksi esittänyt meille direktiivin, jossa sanotaan, että koko unionin alueella sallitaan viisi prosenttia muita rasvoja suklaassa, vaikka sitä viittä prosenttia ei voida täsmällisesti määritellä. Komissio on jopa käynnistänyt hiljattain tutkimuksen paremmista mittaustavoista 40 prosentin liikkumavaran jäljittämiseksi. Miksei se ole tehnyt tätä jo aikaisemmin niiden 20 vuoden kuluessa, kun se on ollut tekemisissä tämän ongelman kanssa?
Kehitys- ja yhteistyövaliokunnan kanta on selvä. Meidän mielestämme suklaaseen ei kuulu muita rasvoja ja meidän mielestämme komission on asetettava nollan prosentin raja direktiiviin tai kumottava se. Kehitysmaille koituvat vahingot eivät ole oikeassa suhteessa yhtenäismarkkinoilla saatavaan voittoon tai kuluttajan etuihin. Ainoa naurava osapuoli - ja myönnän Happartin olevan oikeassa tässä - on suklaata tuottava suurteollisuus, suuret ylikansalliset yritykset, jotka voivat hyötyä tästä 40 miljoonaa dollaria vuodessa.
Mikäli mikään kannoistamme ei saa enemmistön kannatusta, tulen äänestämään viimeisenä oljenkortena, ja painotan tätä, rouva Thyssenin esittämien tarkistusten puolesta. Hän on esittänyt, että vaihtoehtoisina rasvoina saisi käyttää vain trooppisia rasvoja ja että direktiivi astuisi voimaan vasta, kun on selvää, että se viisi prosenttia voidaan määritellä täsmällisesti. Mutta se on viimeinen pelastuskeino, ellei enää ole mitään muuta tehtävissä. Periaatteessa pysyn kannassani: on oltava nollalinjalla, muuten komissio voi peruuttaa esityksensä. Esitys on oikeastaan häpeällinen.

De Coene
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, suklaakeskustelu on tunnepitoinen keskustelu, ja lähtekäämme sen tähden tosiasioista. Komissio on laatinut esityksen, joka sisältää kaksi periaatetta. Ensiksi, jäsenvaltiot päättävät itse muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin käytöstä. Toiseksi, vapaa liikkuvuus on taattava kasvirasvoja sisältävään suklaaseen kohdistuvien ylimääräisten tuoteselostevaatimusten avulla. Minulla on kaksi asiaa koskevaa huomautusta. Missä määrin jäsenvaltiot voivat vastustaa oman teollisuutensa painetta, mikäli se joutuu huonoon kilpailuasemaan niihin jäsenvaltioihin nähden, joissa sallitaan kasvirasvojen käyttö? Myös tässä taloudellinen paine uhkaa viedä pohjan tasavertaisuusperiaatteelta.
Vaadittavat tuoteselostevaatimukset ovat hyvin epämääräisiä. Komissio puhuu selkeästä, neutraalista ja objektiivisesta ilmoituksesta valmistusaineluettelon lisäksi. Mutta mitä tällä tarkasti ottaen tarkoitetaan? Eikö ylimääräinen tuoteselostevelvollisuus ole ristiriidassa joko Béarnaise-päätöksen tai tuoteselosteita koskevan direktiivin kanssa? Kysyin asiaa komissiolta parlamentin istuntojaksolla syyskuussa. Olen saanut komissiolta virallisen, kirjallisen vastauksen ja haluan lainata sitä tässä. Komissio kirjoittaa seuraavasti: "Kyseistä Béarnaisepäätöstä ei sovelleta tässä" . Ja toiseksi: "Tuoteselosteita koskevat direktiivit eivät muodosta minkäänlaista estettä. Päinvastoin, direktiivin 79/112 6 artiklan 6 kohdassa annetaan nimenomaan mahdollisuus tällaisten toimenpiteiden käyttöön" . Komissio vetoaa siis tuoteselosteita koskevan direktiivin 6 artiklan 6 kohtaan ja olen esittänyt yhdessä joidenkin kollegoiden kanssa kaksi tarkistusta, joissa vedotaan tarkalleen samaan direktiiviin. Minusta olisikin täysin normaalia, että komissio hyväksyisi ne tarkistukset, koska niissä sanotaan tarkalleen sama asia. Voisinko saada komissiolta tarkan vastauksen tähän keskustelun loppupuolella? Sillä mikä loppujen lopuksi on keskeinen kysymys? Kysehän ei ole vain kasvirasvojen käytön puolustamisesta tai vastustamisesta tällä hetkellä, kun jo seitsemässä jäsenvaltiossa sallitaan kasvirasvojen käyttö, mikä minun mielestäni on harmi. Kyse on tietenkin siitä, kuinka kuluttajalle tiedotetaan tästä ja olen hämmästynyt siitä, että jotkut haluavat kyllä tiedottaa kuluttajalle, mutta mieluiten eivät liikaa. Kasvirasvojen puolustajat sanovat, että heidän tuotteensa ovat erinomaisia. Uskon heitä. Miksi sitten pelätään tiedottamista sellaisen aineen käytöstä, joka on niin erinomaista? Onko jollain jotain salattavaa?
Toinen seikka. Esitetty direktiivi lähtee siitä periaatteesta, että sama tuote on pakattava samanlaiseen pakkaukseen kaikkialla unionissa. Erinomainen periaate! Älkäämme siis salliko poikkeuksia talousmaitosuklaan kohdalla. Ympäristöasioita käsittelevä valiokunta on sanonut mielipiteensä: olkamme johdonmukaisia. Yhdet säännöt jokaiselle, erga omnis , ei poikkeuksia.
Haluan päättää puheenvuoroni kansallisiin valtuuskuntiin ja ryhmiin suunnatulla kaksinkertaisella vetoomuksella. Lopettakaamme häpeällinen ja vahingollinen kiistely siitä, kenen tarkistus oikeastaan on paras. Me haluamme monien muiden ihmisten tavoin samaa, pikku yksityiskohtia lukuun ottamatta, nimittäin parempaa kuluttajavalistusta. Olemme tehneet esityksen tuoteselosteita koskevan direktiivin 6 artiklan 6 kohdan pohjalta komission tahdon mukaisesti. Mutta muutkin kollegat ovat tehneet hyviä esityksiä. Ei siis ole kyse siitä, kuka on tehnyt parhaan esityksen, on kyse poliittisen enemmistön tuen saavuttamisesta, jotta me voimme vaikuttaa lainsäädäntömenettelyyn.
Toinen vetoomus. Useat kansalliset hallitukset, monet poliittiset puolueet ja monet parlamentin jäsenet ovat periaatteessa kasvirasvojen käyttöä vastaan. Emme ota siihen kantaa. Hyväksymme nämä kaksi säännöstä, mutta sillä ehdolla, että kuluttajille tiedotetaan selkeästi. Voimmeko pyytää, että myös toisella puolella otetaan merkityksellinen askel eteenpäin?

Thyssen
Arvoisa puhemies, olen harvoin nähnyt direktiiviesitystä, joka on aiheuttanut niin paljon edunvalvontatyötä ja keskusteluja ja nostattanut niin paljon tunteita. Uskon, että olen kuluttanut siihen enemmän energiaa viime vuonna, kuin voin hankkia syömällä suklaata koko vuoden. Suklaa-asia on erinomainen esimerkki siitä, että ongelman käsittelyn lykkääminen ei aina tarjoa hyviä näköaloja sen ratkaisemiseksi. Arvoisa puhemies, PPE: n kanta on ollut alusta lähtien selvä ja me myös pysymme siinä. Eli me haluamme seuraavaa: me puolustamme toissijaisuuden periaatetta siinä mielessä, että jos jäsenvaltiot haluavat, niiden on voitava päättää siitä, että ne kieltävät muiden rasvojen käytön suklaan valmistuksessa oman maansa rajojen sisäpuolella.
Toiseksi, vaadimme rasvojen rajoittamista tiettyihin trooppisiin rasvoihin. Mitä tulee direktiivin pääasiallisiin perusteluihin, ympäristöasioita käsittelevä valiokunta tukee tätä vaatimusta, mutta näin ei ole valitettavasti johtopäätöksiä koskevan osan suhteen, tai ei ainakaan vielä. Sillä asian muuttamiseksi on esitetty tarkistuksia, myös me olemme esittäneet niitä, ja me luotamme siihen, että kollegat tukevat niitä.
Kolmanneksi, arvoisa puhemies, PPE ei tule koskaan hyväksymään sitä, että säädetään lakeja, joiden noudattamista ei voida valvoa tarkasti. Esitimme jo ympäristövaliokunnassa tarkistuksen, jossa vaaditaan, että ensin on kehitettävä analyysimenetelmä, jonka avulla voidaan määritellä muiden rasvojen määrä suklaassa, ja uuden direktiivin voimaantulo pitää tehdä riippuvaiseksi siitä. Enemmistö on kannattanut tätä tarkistusta ja me tuemme sitä tietenkin edelleen.
Neljänneksi, me taistelemme lakien demokraattisen käsittelyn puolesta. Emme hyväksy sitä, että komissio sulkee Euroopan parlamentin ulkopuolelle, mikäli direktiiviä on muutettava vastaamaan ravintopolitiikan yleisiä säännöksiä. Tarkistustamme komissiokäytännön sovellutusalueen pienentämistä, ei hyväksytty ympäristövaliokunnassa. Me puolustamme ja kannatamme kuitenkin sitä.
Viidenneksi, esitimme ympäristövaliokunnassa, että tehtäisiin jälkikäteen tutkimus tämän direktiivin vaikutuksesta kehitysmaiden kaakaovoin menekkiin. Hyvä politiikka edellyttää seurantaa, on uskallettava nähdä oman äänestyskäyttäytymisensä seuraukset ja mikäli tarpeellista, lait on sovellettava vastaamaan tuloksia. Myös tämä asia on järjestyksessä ympäristövaliokunnan suhteen, arvoisa puhemies, ja myös tässä pysymme kannassamme.
Kuudes ja viimeinen, eikä suinkaan vähiten tärkeä, asia on kuluttajasta huolehtiminen. Kuluttajasta, jolla on oikeus tietoon ja jolla on oikeus saada tietää, millaista laatua hänelle tarjotaan. Haluamme taata kuluttajalle nämä oikeudet. Mutta emme ole koskaan kannattaneet esityksiä valmistusaineluettelon muuttamisesta tai täydentämisestä. PPE on tuoteselosteita koskevan direktiivin yhteydessä kannattanut aina toisenlaista ajattelutapaa, asiaa koskevan lain hengen ja kirjaimen suurpiirteistä soveltamista, ja me pysymme kannassamme. Mutta se ei tarkoita sitä, ettemme haluaisi antaa kuluttajalle tietoa, arvoisa puhemies. Olemme keskustelleet asiasta uudestaan, koska tuoteselosteita koskevia tarkistuksiamme ei hyväksytty ympäristövaliokunnassa. Asia on otettu uudestaan esille ryhmässämme ja suurin osa ryhmästä kannattaa uutta tarkistusta, jossa esitetään tuotteen pakkauksen päälle merkittäväksi ymmärrettävällä ja näkyvällä tavalla, että tuotteeseen on lisätty muita kasvirasvoja. Arvoisa puhemies, uskomme, että tällä tavalla palvelemme parhaiten kuluttajaa. Kaikissa muissa vaihtoehdoissa sanotaan: me mainitsemme sen valmistusaineluettelossa, tämän tuotteen kohdalla se merkitsee sitä, että kuluttajan on etsittävä merkintää pakkauksen alapuolelta pienellä painetun tekstin joukosta, sillä valmistusaineluettelo on aina alapuolella ja se saakin olla siellä, ja mikäli tähän tuotteeseen, suklaaseen, on lisätty muita rasvoja, kuluttajan pitää katsoa pieniä kultaisia kirjaimia pakkauksen sivulla saadakseen tietää, sisältääkö se muita kasvirasvoja. Esityksemme takaa maininnan pakkauksen päällä ja uskon, arvoisa puhemies, että se antaa parhaimman takuun.
Arvoisa puhemies, lopuksi vielä tämä. Kaikkien näiden tarkistusten ja yhteisten yritysten, joita toivon meidän tekevän, avullakaan emme pelasta kaikkea, mutta meillä ei ole ollut vaihtoehtoja. Asiaa piti punnita, palauttaminen uudelleen käsiteltäväksi olisi merkinnyt ryhmällemme epäpätevyyttä ja vastuuttomuutta, koska tässä on kyse yhteispäätösmenettelystä ja me voimme käyttää täysiä lainsäädäntövaltuuksiamme. Haluamme käyttää niitä, sanomme "kyllä" viidelle prosentille, mutta haluamme sen lisäksi takuut Afrikalle ja kuluttajalle, ja tällä tavoin näytämme, missä seisomme ja sovellamme niitä periaatteita äänestyskäyttäytymisessämme johdonmukaisesti puolentoista vuoden ajan.

Hyland
Arvoisa puhemies, laatustandardien soveltaminen ja valvonta on olennainen osa Euroopan elintarvikealaa, ja meidän on varmistettava, että kaikki elintarvikkeet täyttävät tiukat tuotanto- ja markkinavaatimukset kuluttajan näkökulmasta katsottuna.
Liiallinen sääntely johtaa kuitenkin alan tarpeettomaan tukahduttamiseen, joka puolestaan johtaa valikoiman heikkenemiseen ja korkealaatuisten alueellisten ja kansallisten elintarvikkeiden vähenemiseen.
Maatalous ja siihen liittyvä elintarviketuotanto ovat tärkeitä Irlannin taloudelle, ja suklaateollisuus, joka on tämän keskustelun aiheena, on sen erittäin tärkeä osa-alue. Irlannin suklaa-ala työllistää 3 000 ihmistä, ja alalla käytetään 50 miljoonaa gallonaa maitoa ja 40 tonnia Irlannin sokeria. Irlantilaista maitosuklaata - mieleni tekisi haukata pieni pala pöydällä olevasta suklaasta - pidetään laatutuotteena, ja kuluttajat ovat siihen erittäin tyytyväisiä.
Maatalous- ja meijeriala on erittäin tärkeä Irlannin maanviljelijöille, kuten kaakao on sitä valmistaville maille, enkä halua väheksyä sen tärkeyttä niille maille, jotka ovat siitä riippuvaisia.
Komission ehdotus sallia enintään 5 % kasvirasvaa suklaan valmistuksessa voidaan hyväksyä, kuten myös ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan päätös sallia kasvirasvojen sekä muiden ainesosien luettelointi. Tämä ei välttämättä tarkoita, että luettelo on sijoitettava pakkauksen etupuolelle. Komission ehdotusta, joka mahdollistaa kasvirasvaa sisältävän suklaan myynnin jokaisessa 15 jäsenvaltiossa nykyisen 7 sijasta, voidaan mielestäni kannattaa, ja täten mahdollistetaan sisämarkkinoiden moitteeton toiminta.
Edellä mainituista syistä ja erityisesti siksi, että Irlanti on niin riippuvainen maatalous- ja elintarvikealasta, pyydän kollegoita kannattamaan Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan nykyistä poikkeusjärjestelyä, jotta nämä voivat edelleen käyttää nimitystä " maitosuklaa" kummankin maan markkina-alueilla. Pyydän jäsenvaltioita ja läsnä olevia jäseniä sallimaan tämän poikkeusjärjestelyn jatkumisen.

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, pelkään, että olemme ajautuneet keskusteluun, jossa yleisesti hyväksytyt periaatteet ja järki saavat väistyä tunteiden, kansallisten etujen ja myös omien etujen tieltä. Mielestäni suklaadirektiivin yhdenmukaistamisen on vastattava kahteen yksinkertaiseen tavoitteeseen: ensiksi, suklaan tuottajille, viejille ja tuojille on annettava samat oikeudet ja asettaa samat velvollisuudet, jotta niillä olisi samanlaiset valtit Euroopan sisämarkkinoilla ja toiseksi, kuluttajan on saatava nauttia sisämarkkinoiden eduista valinnanmahdollisuuksien kautta. Liberaalien ryhmä kannattaa siksi ensinnäkin täydellistä yhdenmukaistamista ja toiseksi selkeitä tuoteselosteita.
Meille täydellinen yhdenmukaistaminen merkitsee sitä, että kasvirasvoja sisältävän suklaan myynnin lisäksi myös sen tuotannon on oltava mahdollista kaikkialla unionin alueella. Mikäli kannatamme aitoja sisämarkkinoita, on loogista, että sallimme vapaan liikkuvuuden lisäksi myös tuotannon kaikkialla. Ei ole enää mahdollista noudattaa säädöksiä, joiden mukaan jäsenvaltiot päättävät itsenäisesti sallivatko ne kasvirasvojen käytön vai eivät. Suuret tuottajat voivat siirtää tuotantonsa maihin, joissa tämä sallitaan ja voivat myydä tuotteensa samalla tuotenimellä niissä maissa, joissa tätä ei sallita. Pienen, paikallisella tasolla tuottavan suklaantuottajan siirtymismahdollisuudet ovat sitä vastoin rajoitetut ja siksi tämä joutuu huonompaan asemaan.
Sitten tuoteselosteista. Vapailla markkinoilla lainsäätäjän asia ei ole päättää, mitä reseptiä tuottajan on käytettävä. Sen tehtävä on kuitenkin valvoa sovittujen vähimmäismäärien noudattamista. Toisaalta kuluttajan on voitava valita selkeiden tuoteselosteiden pohjalta suklaa, joka vastaa hänen makuaan, tottumuksiaan, ja miksipä ei, hänen kehitysmaita kohtaan tuntemaansa huolestuneisuuttaan. Liberaalien mielestä selkeä tuoteseloste merkitsee yhdenmukaista, selkeää ilmoitusta tietyssä paikassa, nimenomaan pakkauksen päällä, mutta selvästi erotettuna valmistusaineluettelosta, selvästi luettavin kirjaimin.
Hyvät kollegat, haluan vielä tehdä kaksi huomautusta. Ryhmämme vastustaa ajatusta rajoittaa kasvirasvat kolmeen trooppiseen rasvaan. Tällaisilla säännöksillä saamme ennen pitkää aikaan ongelmia Maailman kauppajärjestön kanssa, ja silloin tämä direktiivi on kuolleena syntynyt ja toiseksi, emme myöskään tue tarkistuksia, jotka tekevät direktiivistä riippuvaisen yhteisön valvontamenettelystä. Tässä yhteydessä haluan muistuttaa kollegoitani vuoden 1989 direktiivistä, joka koskee elintarvikkeiden virallista valvontaa ja joka sisältää asiaa koskevat yhdenmukaiset säännökset. Siksi olemme esittäneet tarkistuksen 54, joka vastaa tätä direktiiviä.

González Álvarez
 Arvoisa puhemies, me ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan jäsenet tuemme herra Lannoyen ehdotusta, koska se on mielestämme tasapainoinen. Se, että olemme hänen kanssaan samaa mieltä, johtuu siitä, että mietinnössä kunnioitetaan mielestäni tiettyjä periaatteita, jotka olisi otettava huomioon hyväksyttäessä direktiivin muutosta.
Ensinnäkin selkeät ja täydelliset merkinnät. Kuten direktiivin 79/111 2 artiklassa sanotaan, kuluttajille ei saa aiheuttaa hämmennystä. Toiseksi on otettava huomioon ekologisten, sosiaalisten ja taloudellisten vaikutusten vähentäminen minimiin.
Herra Lannoye ottaa huomioon myös AKT-maiden kanssa tehdyn sopimuksen ja perustamissopimuksen 130 u ja 130 v artiklan, jotka heijastavat erittäin hyvin sitä harkintaa, jota on käytettävä AKT-maiden suhteen, varsinkin niiden 30 tai 31 maan kanssa, jotka ovat tekemisissä suoran kaakaontuotannon kanssa.
Kaikesta huolimatta tässä keskustelussa tulee esiin aiheen monimutkaisuus ja se, että herra Lannoyen esittämiä asioita on kannatettava. Toisin sanoen on yritettävä vähentää minimiin taloudelliset, ekologiset ja sosiaaliset vaikutukset. Tänä aamuna unionin tilaa koskevassa keskustelussa kahden tämän parlamentin suurimman poliittisen ryhmän johtajat muistuttivat meidän ja AKT-maiden välisistä suhteista ja siitä, että suhteiden olisi perustuttava reiluun kaupankäyntiin. Jos direktiivi hyväksytään ehdotetussa muodossaan, kaakaovoin kysyntä voisi Euroopan parlamentin tutkimuksen pääosaston mukaan laskea jopa 200 000 tonniin. Tämä merkitsisi tietyille maille vakavia taloudellista haittaa, varsinkin jos otetaan huomioon, että se vaikuttaisi äärimmäisen kielteisesti yli 1, 5 miljoonaan maanviljelijään - pienviljelijöihin, joita on kunnioitettava ekologisessa mielessä, koska he käyttävät hyvin vähän kemiallisia aineita, kuten herra Lannoye asian erittäin hyvin ilmaisee.
Toinen ongelma koskee merkintöjä; luulenpa että Euroopan julkinen mielipide on herkistynyt. Me kaikki muistamme hullujen lehmien aiheuttaman ongelman, josta rouva Roth-Behrendt esittää seurantavaliokunnan mietinnön. Euroopan kansalaisten herkistyminen edellyttää yhä selvempää tietoa siitä, mitä me kulutamme ja mitä ostamme. Näyttämällä suklaalevyä rouva Thyssen selitti oikein hyvin, miten se, merkitäänkö suklaaseen selvästi, sisältääkö se kasvirasvoja vai ei, toimii määräävänä tekijänä kuluttajan tehdessä valintaansa. Meidän on siis kunnioitettava niitä sopimuksia, joita olemme tehneet kolmansien maiden kanssa, meidän on kunnioitettava kuluttajia ja meidän on kunnioitettava Euroopan unionin omaa lainsäädäntöä.
Tätä vaaditaan herra Lannoyen ehdotuksessa. Toivon, että ehdotetut tarkistukset menevät eteenpäin ja että me voimme äänestää tämän ehdotuksen puolesta.

Aelvoet
Arvoisa puhemies, kaikkein ensimmäiseksi haluan toivottaa tervetulleeksi ministeri Gauzen, Norsunluurannikon raaka-aineministerin, joka on katsonut tärkeäksi olla läsnä tässä keskustelussa. Haluaisin sanoa ensinnäkin, että Paul Lannoye, joka on edustajamme ympäristövaliokunnassa ja tätä asiaa käsitellyt esittelijä, joutui toteamaan nopeasti, että nollalinja ei saisi kannatusta parlamentissa. Siksi meidän piti hylätä se raskain sydämin, mutta hyvin nopeasti.
Toiseksi, kun totesimme tuon vaihtoehdon toteutumisen mahdottomaksi, valitsimme vaihtoehdon, joka antaa kuluttajalle mahdollisimman paljon paino-arvoa ja jotta kuluttaja voisi näytellä roolinsa mahdollisimman hyvin, on tehtävä jotain tuotteen nimen suhteen lisäämällä siihen jotakin. Tämä oli kantamme, eikä sitä ole koskaan vastustettu ympäristöasioita käsittelevässä valiokunnassa, mutta jälkikäteen kyllä on esitetty tarkistuksia, jotta asia ei onnistuisi. Meidän mielestämme asia on joka tapauksessa yhä tärkeä ja siksi olemme esittäneet tarkistuksen, jossa tarjotaan uudestaan tätä mahdollisuutta, sillä se on paras vaihtoehto. Ei siksi, että me esitämme sitä, vaan siksi, että jos tuotteen nimen yhteydessä mainitaan: lisätty muita kasvirasvoja, jokainen kuluttaja huomaa sen. Rouva Thyssenin esittämät esimerkit pakkauksista liittyvät kaikki nykyiseen tilanteeseen, kun markkinoillamme on vain aitoa suklaata, jolloin Cote d'Orin ei tarvitse ilmoittaa sitä isoilla kirjaimilla pakkauksen päällä. Sehän on itsestään selvä asia, jonka pikkulapsikin ymmärtää.
Kolmanneksi, on siis täysin mahdollista muuttaa tuotteen nimeä tuoteselostuksia koskevan direktiivin puitteissa ja myönnän de Coenen olevan oikeassa tässä. Meille tässä on kysymys yrityksestä löytää paras mahdollinen vaihtoehto ja enemmistön saamisesta sen taakse. Mitä suurempi se on, sitä parempi meidän kannaltamme ja haluamme taistella sen puolesta.
Neljänneksi, on selvää, että tämä komission esitysluonnos, jota ympäristövaliokunta ei ole parantanut, on täysin ristiriidassa niiden velvollisuuksien kanssa, joihin olemme sitoutuneet Lomén sopimusten ja kansainvälisen kaakaosopimuksen puitteissa, joissa muun muassa EU on panostanut kaakaovoin suurempaan kulutukseen. On siis mahdotonta teeskennellä, että voidaan turvata Afrikan maiden vienti, mikäli kuluttajaa ei valisteta tarpeeksi. Ympäristöasioita käsittelevässä valiokunnassa saavutettu tulos on nyt pienillä kirjaimilla mainitseminen tuotteen nimen perässä, parasta olisi sisällyttää se itse nimeen, mutta jos se ei ole mahdollista, on katsottava, mikä olisi parasta. Etsikäämme siis parasta vaihtoehtoa.
Lopuksi, huomautus Maij-Weggenille: mielestäni johtopäätöksenne on hieman epäjohdonmukainen. Sanotte toisaalta oikeutetusti, että tämä esitys on huono, mutta sitten sanotte lopulta: tukekaamme rouva Thyssenin tarkistuksia. En sano, etteikö niitä, ilman mitään ehtoja, pitäisi tukea, mutta vetoan siihen asiaan, että on olemassa parempia suojelumahdollisuuksia kuin Thyssenin tarkistukset ja että niitä täytyy kokeilla ensin. Siksi, ja nämä ovat viimeiset huomautukseni, jos Thyssen vaatii direktiivin vaikutusten tutkimista vuonna 2002, se merkitsee munia pääsiäisen jälkeen ja Moreelsin hallituksen pääministeri sanoikin minulle: se ei auta meitä, se on liian myöhäistä. Tutkimus vaikutuksista on tehtävä etukäteen.
Toiseksi, mikäli on kyse siitä, että sanotaan: on oltava olemassa analyysiväline, niin on hyödyllistä, että esitys on hyväksytty, sillä se antaa meille aikaa voitettavaksi. Mutta ajan voittamisesta on hyötyä vain, mikäli se yhdistetään kuluttajavalistukseen, jotta kuluttaja voi tehokkaasti huomata eron, ja se on parasta tehdä muuttamalla tuotteen nimeä.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, rouva Aelvoet mainitsi minun nimeni ja hän on ymmärtänyt minut väärin. Voin korjata asian kahdella lauseella. Sanoin: mikäli nollalinjaa ei hyväksytä - ja siitä on esitetty tarkistuksia - ja mikäli asian palauttamistakaan ei hyväksytä - ja tästäkin on esitetty tarkistuksia - Thyssenin tarkistukset ovat huonoimmassa tilanteessa joka tapauksessa parempia ne kuin viisi prosenttia. Mutta mielestäni esittelijän on katsottava, minkälainen lopputulos on saatu aikaan ja mikäli se ei ole hyvä, hänen on palautettava asia komissiolle.

Puhemies
Paljon kiitoksia, parlamentin jäsen Maij-Weggen. Yksi puhuja saa kuitenkin puhua kahdesti saman keskustelun aikana vain silloin, kun se on perusteltua työjärjestyksen noudattamista koskevan puheenvuoron kohdalla, eikä näin ollut asian laita. Kirjaan asian muistiin. Kiitokset kuitenkin lyhyestä puheenvuorostanne.

Thyssen
Aelvoet on maininnut nimeni täällä kolme kertaa. Hän sanoi, että esitystäni ei ole mahdollista toteuttaa eikä se ole hyvä esitys, mutta haluan sanoa hänelle: olkaa hyvä ja lukekaa edes tuoteselosteita koskeva direktiivi.

Puhemies
Parlamentin jäsen Thyssen, jos tahdotte esittää vastalauseen, annan teille puheenvuoron keskustelun lopussa. Nyt en voi sitä tehdä.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, en tiennyt, että rouva komissaari on suklaan asiantuntija, mutta tänä keskiviikkona hänen kollegoillaan oli ilmeisesti muita velvollisuuksia.
Rakkaat kollegat, arvoisa Norsunluurannikon raaka-aineministeri, älkäämme erehtykö tässä asiassa: suklaakeskustelumme on paljon tärkeämpi kuin mitä ensi katsomalta voisi uskoa. Se että parlamenttimme on tänään jakautunut ja tunteet on päästetty valloilleen aiheen käsittelyssä, ei johdu siitä että loppuvuoden juhlat ovat lähestymässä, vaan pikemminkin siitä että me käsittelemme oleellista aihetta, joka paljastaa hyvin, millaisia riskejä sisämarkkinoihin liittyy. Tässä suhteessa on vahinko, että asiasta vastaava komissaari ei ole paikalla, vaikka olenkin iloinen siitä, että saan nähdä teidät joukossamme.
Mistä me siis puhumme? Vuonna 1973 Euroopan unioni antoi suklaa-alan lainsäädännön, joka on täyttänyt täydellisesti kaksi tehtävää: se on toisaalta suojellut kuluttajia ja toisaalta puolustanut tuottajamaiden etuja. Joillekin jäsenvaltioille on heidän pyynnöstään ja heidän perinteidensä kunnioittamiseksi annettu poikkeuslupia. Sitä olisikin pidetty sopimattomana, jos Brysselistä tai Strasbourgista olisi määrätty Euroopan kansalaisille, millainen heidän makunsa on. Nyt komissio on kuitenkin sitä mieltä, että kahden rinnakkaisen järjestelmän olemassaolo ei ole tyydyttävä ratkaisu, koska se ei noudata sisämarkkinoiden pyhiksi julistettuja sääntöjä. Sen vuoksi se ehdottaa meille tänään, että me teemme poikkeuksista yleisen käytännön.
Tällä täydellisellä takinkääntämisellä se ehdottaa meille itse asiassa jälleen alatasolta lähtevää yhdenmukaistamista. Tänään minusta näyttää yksinkertaisesti siltä, että komissio yrittää taas puuttua tähän aiheeseen, vaikka muistelen hyvinkin, että Euroopan parlamentti torjui selvästi jo sen ensimmäisenkin yrityksen. Tätä vauhtia me sallimme täysin mauttoman eurooppalaisen mallin luomisen, ja se aloitetaan keittiöiden yhdenmukaistamisesta. Se olisi täysin järjetöntä ja äärettömän vaarallista.
Päinvastoin kuin monet teistä minä en ole suklaan asiantuntija mutta minä ymmärrän, että komissio valmistautuu nyt yleistämään käytäntöä, jonka se on itse myöntänyt sisältävän monia riskejä.
Pyydän siis, älkäämme seuratko loppuun asti komission viitoittamaa tietä. Me olemme jättäneet tarkistuksia - kuten muutkin kollegat - jotta Lannoyen mietintö saataisiin noudattamaan parlamentin perinteitä. Mielestäni ensisijaisena tavoitteenamme on paitsi maittemme etujen yhdenmukaistaminen myös kumppaneidemme, kuten esimerkiksi AKTmaiden, etujen suojelu. Toivon että parlamentti pystyy puolustamaan tärkeinä pitämiään asioita ja että se ei anna periksi tälle makealta maistuvalle yhdenmukaistamiselle, joka saattaisi osoittautua karvaaksi pettymykseksi.

Blokland
Arvoisa puhemies, komission kaakaota koskeva esitys, josta me keskustelemme, on joiltakin kohdin selvästi puutteellinen. Sitä on korjattava niiltä kohdin. Vasta sitten myös minun ryhmäni voi hyväksyä sen.
Euroopan komissio on yrittänyt ratkaista ne ongelmat, joita esiintyy suklaan tuotannossa ja myynnissä sisämarkkinoilla, kaikkein yksinkertaisimmalla tavalla, nimittäin antamalla suklaan tuotannossa kaikille suurimman mahdollisen vapauden. Eli: täydellinen vapaus jokaiselle käyttää viisi prosenttia korvaavia rasvoja. Se kuulostaa houkuttelevalta, mutta tällä tavoin kielletään ne jo yli 20 vuotta vallinneet erimielisyydet jäsenvaltioiden välillä näiden rasvojen käytöstä. Me lähdemme siitä, että puhdas suklaa ei saa sisältää korvaavia rasvoja, kuluttaja on tottunut tähän suurimmassa osassa unionia eikä sitä voida niin vain muuttaa. Tämän lisäksi seuraukset kaakaota tuottaville kehitysmaille voivat olla hyvin vakavat.
Olemme valmiit uskomaan, että sisämarkkinoilla on joitakin todellisia ongelmia. Puhtaan, muita rasvoja sisältämättömän suklaan valmistajat joutuvat huonompaan kilpailuasemaan, ja kuluttajaa voidaan pettää tuotteen nimellä, joka vastaa hänen tottumuksiaan. On siis tapahduttava jotakin.
Olen sitä mieltä, että kompromissi voidaan löytää ilmoittamalla pakkauksessa selvästi, mistä on kyse. Kuluttajat ovat selvästi tulossa vaativammiksi, halutaan tietää, mitä syödään. Siksi ei mielestäni kenelläkään pitäisi olla mitään sitä vastaan, että ilmoitetaan mahdollisimman selvästi, mitä tuote sisältää ja mitä ei.
Emme saa myöskään unohtaa niitä seurauksia, joita suklaan koostumuksen muuttamisesta on kaakaontuottajamaille. Onhan kaakaon kysyntä noussut jatkuvasti monien vuosien ajan, mutta yhtäkkinen viiden prosentin muutos, ilman muita toimenpiteitä, voi olla tuhoisa joillekin kehitysmaille.
Painotan vielä sitä, että minun mielestäni tuotteen pakkausmerkintä on oikea ratkaisu tähän vuosia kestäneeseen ongelmaan. Merkinnän on oltava selkeästi pakkauksen päällä, eikä siis missään tapauksessa hyvin pienillä kirjaimilla valmistusaineluettelossa. Silloin vedetään nenästä suklaata syövää enemmistöä Euroopassa. Mikäli tarkistuksista äänestettäessä ei mennä tähän suuntaan, emme voi antaa tukeamme päätöslauselmalle.

Amadeo
Arvoisa puhemies, suorastaan " eläköön" Lannoyelle. Ehdotusta luonnehtiva osatekijä on annettu tänään käsiteltävän direktiivin 2 artiklassa, ja sen ansiosta jäsenvaltiot voivat sallia muidenkin kasvisrasvojen kuin kaakaovoin lisäämisen. Tämän direktiivin hyväksyminen pakottaisi jäsenmaat hyväksymään markkinoilleen kasvisrasvoista valmistettuja tuotteita, joiden nimitys olisi suklaa. Sen seurauksena nostettaisiin kasvisrasvatuotteiden arvoa ja arkipäiväistettäisiin parempi tuote, joka ei sitten enää olisikaan oikeata kaakaosuklaata, vaan kalliimpi ylellisyystuote.
Tietoisina siitä, että nykyisellä teknisellä tasolla suklaassa olevien kasvisrasvojen osuuden määrittäminen on vaikeaa ja että se onnistuu vain 40 prosentin virhemarginaalilla, olemme esittäneet tarkistusta, joka oikeuttaisi korvaamaan kaakaovoin kasvisrasvoilla aina viiteen prosenttiin asti lopputuotteen kokonaispainosta ilmaistaksemme velvoitteen numeroina. Direktiivin sosio-ekonomiset vaikutukset erityisesti tuottajamaihin olisivat kielteisiä. Esimerkiksi LänsiAfrikassa kaakaonviljely työllistää runsaat kaksi miljoonaa viljelijää, ja heidän perheensä mukaan lukien se koskee 11 miljoonaa muuta ihmistä.
Myös kaakaonviljelijämaat - 31 maata 70: stä - kärsisivät tämän direktiivin vaikutuksista, jonka meidän mielestämme olisi pitänyt perustua varmaan tapaan määritellä kasvisrasvojen osuus tuotteessa, arvioida jo alussa määrälliset vaikutukset kaakaomarkkinoihin, ja vasta sen jälkeen tulla voimaan.
Afrikan ja Karibian taloudet, jotka tukeutuvat kokonaan kaakaosta saataviin tuloihin, tuhoutuisivat, mistä seuraisi nälkää ja työttömyyttä sekä varmasti niiden ihmisten maastamuuttoa, joiden tärkein tulonlähde on ollut kaakaonviljely. Jos otamme huomioon poliittiset ja taloudelliset mullistukset, joita aiheutuisi direktiivin liian kiireisestä käyttöönotosta ja pinnallisesta tutkimustyöstä, olemme sitä mieltä, että tämä direktiivi pitäisi hylätä myös sen taistelun vuoksi, jota unioni käy kehitysmaissa köyhyyttä vastaan niiden saamiseksi pikkuhiljaa mukaan maailmantalouteen.

Whitehead
Arvoisa puhemies, ne, jotka kannattavat kolmannen maailman legitiimejä huolia ja vastustavat yhtenäismarkkinoita ja yleviksi periaatteiksi naamioituja taloudellisia etuja, eivät tule kannattamaan mitään, mitä sanon täällä tänään, ja nämä aiheet ovat hallinneet tämänpäiväistä keskustelua. Haluaisin vain sanoa esittelijöille ja tämän istuntosalin jäsenille kaksi tai kolme asiaa. Olen erittäin huolestunut kolmannen maailman asioista ja syvästi järkyttynyt sellaisiin suklaanvalmistajiin kohdistuvista hyökkäyksistä, jotka sattumalta valmistavat suklaata eri tavalla ja ovat tehneet näin koko elinikäni.
Ensiksi haluaisin sanoa esittelijöille, että ympäristövaliokunta pyrki kompromissiin, joka perustui tarpeeseen löytää väliratkaisu legitiimien huolien ja yhtenäismarkkinoiden välillä. Jos haluatte pelkästään toista mutta ette toista, teidän ei tulisi kannattaa meitä. Herra Lannoye ei kuitenkaan esitellyt kaikkia tarkistuksia oikein, esimerkiksi nimissäni tehtyä tarkistusta 13 ja muita tarkistuksia, joiden tarkoitus oli sijoittaa tarkoituksenmukainen päällysmerkintä paikkaan, jossa kuluttaja voi sen nähdä ja saada kaiken tarvittavan tiedon, jotta hän voisi päättää, haluaako kaakaovoita vai ei.
Rouva Maij-Weggen sanoi, että hän ja hänen valiokuntansa kannattavat nollapitoisuutta. He eivät halua ollenkaan rasvaa Euroopan unionin tuotteisiin. Jos tämä ei ole mahdollista - ja sitä se ei selvästikään ole: jopa herra Happartin oli hyväksyttävä se, huolimatta siitä, että hän valitti, että maataloutta käsittelevä valiokunta oli valmis hyväksymään 5 % kasvirasvaa sisältävät tuotteet koko Euroopan unionissa - toinen vaihtoehto on kannattaa rouva Thysseniä, joka on jo maistanut kaksi palaa kirsikanmakuisesta suklaastaan. Hän haluaa, että meillä olisi idioottivarma menetelmä mitata suklaan ainesosapitoisuutta, mitä ei ole aikaisemmin esitetty. Ette varmaankaan koskaan ajattele tätä, kun haukkaatte suklaapalasta ja kun keskustelette, onko suklaa aitoa sen sisältämien ainesosien vuoksi. Nyt meillä on oltava idioottivarma menetelmä mitata kaikki suklaan ainesosat.
Valvontadirektiivissä on jo varmistettu, että valmistajien on merkittävä, mitä muuta suklaa, jossa on enintään 5 prosenttia kasvirasvaa, sisältää, ja mitä ainesosia siinä on käytetty. Herra Happart ei ole oikeassa, kun hän väittää, että suklaa, jota olemme aina valmistaneet, on korvikesuklaata. Tätä he itse asiassa haluavat, kun he puhuvat nimen muuttamisesta tässä yhteydessä. He haluavat meidän kutsuvan seitsemässä jäsenvaltiossa valmistettua suklaata korvikesuklaaksi. Se ei ole sitä, se on suklaata, ja teidän on parasta tottua siihen ajatukseen. Yhtenäismarkkinoilla se on sijoitettava muiden tuotteiden joukkoon ja tavalla, joka on sopusoinnussa kansainvälisten velvollisuuksiemme kanssa.
Lopuksi totean, että meidän ei tulisi ottaa esille maitosuklaan poikkeuksia koskevaa päätöstä tässä keskustelussa. Se tosiseikka, että käsittelemme nyt suklaaseen lisättyä eläinrasvaa, on aivan eri asia. Maitosuklaa on mielestäni osuvin kuvaus suklaasta, johon on lisätty maitoa. Tämän perusteella meidän tulisi kannattaa ympäristövaliokunnan ehdotuksia ja suurinta osaa komission ehdotuksista.

Schnellhardt
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat! Suklaa on makoisa kiusaus, monille pahe, Euroopan unionille punainen vaate. Samalla suklaa on vain pieni lisä ihmisen ravitsemukseen. Kukaan ei määrää, kuinka paljon salamia pannaan pitsaan, kuinka paljon mansikoita mansikkakakkuun. Riittää, että valmistusaineet on mainittu tuoteselosteessa. Vain suklaan osalta asia on toisin! Kaksi tahoa taistelee asemastaan Euroopan markkinoilla kynsin hampain, osittain jopa epärehellisin keinoin.
Saarto tai suklaadirektiivi kuuluisi oikeastaan Euroopan kehityksen kaatopaikalle. Emme kuitenkaan valitettavasti ole vielä niin pitkällä, mutta sanonpahan vain etukäteen, että sinne olemme menossa. Sanoisin, että keskustelusta on käynyt ilmi seuraavaa: Saamme aikaan tyydyttävän ratkaisun vain, jos kunnioitamme erilaisia perinteitä. Kysymys on ratkaisevassa määrin siitä, että saatamme keskinäisen kunnioituksen sopusointuun sisämarkkinoiden tavoitteiden sekä eurooppalaisen kuluttajansuojan ja kuluttajavalistuksen kanssa. Osviittana olkoon periaate, joka on tätä nykyä sisämarkkinoiden sääntö elintarvikkeiden osalta: kansallisten määräysten vastavuoroinen hyväksyminen, kun kyseessä on esimerkiksi elintarvikkeiden koostumus.
Periaate toimii ja se toimii muun muassa sen vuoksi, koska unionin yhtenäinen elintarvikkeita koskeva merkintävelvollisuus takaa kuluttajansuojan toteutumisen sekä tiedonsaannin riittävyyden. Näin ollen olisi väärin kieltää muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin käyttö suklaan valmistuksessa taikka sallia näiden rasvojen käyttö pakollisina. Enää ei voida puhua vastavuoroisesta kunnioituksesta.
Esitys, että jäsenvaltiot saisivat itse päättää muiden kasvirasvojen hyväksymisestä mutta että kaupankäynti sallittaisiin, on oikeanlainen. On oikein, että kuluttajalle siinä tapauksessa annettaisiin selkeää, yksiselitteistä ja helposti tunnistettavaa tietoa tuotteen koostumuksesta. On olemassa ehdotuksia, jotka ovat tämän tavoitteen mukaisia ja jotka sisältävät todellisen eurooppalaisen esityksen valaa edellä mainittu vastavuoroinen perinteiden kunnioitus direktiivin muottiin. Haluan kehottaa kaikkia kollegoita toimimaan tällaisen esityksen mukaisesti.
Varoitettakoon erityisesti sellaisten yksipuolisten merkintämääräysten aikaansaamisesta, jotka sallisivat suklaa - nimikkeen käytön vain osassa eurooppalaista tuotantoa, tai toisaalta nimikeväärennöksistä. Viimeisimmän tuotemerkintädirektiivin muutoksen yhteydessä parlamentti väänsi pitkään kättä ministerineuvoston kanssa välttääkseen syrjintää aiheuttavien tai kilpailua vääristävien tuotemerkintäsäännösten syntymisen. Tekisimme itsellemme karhunpalveluksen, jos vaatisimme sitä suklaan osalta ja sallisimme sen.
Haluan tässä yhteydessä vielä kerran korostaa, että edellä mainitussa esityksessä on todellakin kysymys kompromissista, joka olisi melko tarkkaan kaikkien ratkaisuvaihtoehtojen keskellä. Meidän on selvitettävä itsellemme, että komission ja valiokunnan ratkaisu on itse asiassa oikea tie. Käyttäkäämme tilaisuutta hyväksemme, todistakaamme, että me ajattelemme eurooppalaisittain emmekä juokse kansallisten etujen perässä!

Nordmann
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää vilpittömät onnitteluni Lannoyelle hänen mietintönsä laadukkuudesta. Minulla on siihen syytäkin, koska nyt on kulunut jo 12 vuotta siitä kun minä olin samassa asemassa kuin hän laadittuani mietinnön komission ensimmäisestä muutosyrityksestä.
Vaikka on kulunut 12 vuotta, asiakirjan teksti ei ole muuttunut. Panostus on sama eikä aihetta ole kehitelty. Komission ehdotus on tarpeeton, se on vaarallinen ja se on huono. Se on tarpeeton, koska nykyisin vallitseva tilanne antaa kaikille mahdollisuuden kuluttaa sellaista suklaata kuin mitä he haluavat. Se on vaarallinen, koska se vaarantaa vakavalla tavalla hyvät suhteemme tiettyihin kehitysmaihin ja niille antamamme avun laadukkuuden. Se on huono, koska se on valmisteltu huonosti, koska siltä puuttuu tekninen perusta.
En puutu ongelman kaikkiin ulottuvuuksiin. Haluaisin ainoastaan kiinnittää huomionne, arvoisa puhemies, siihen kysymykseen, miten voidaan valvoa, että korvikekasvirasvojen osuus on korkeintaan viisi prosenttia. Tällä hetkellä ei ole olemassa teknistä menetelmää, jolla pystyttäisiin selvittämään korvikekasvirasvojen käytön lisäksi niiden määrä. Komissio sanoi 12 vuotta sitten: "Sellaiset menetelmät otetaan käyttöön." Tänään se toistaa meille: "Sellaiset menetelmät otetaan käyttöön." Niiden toteutuminen on yhtä kaukana. Kehitystä ei ole tapahtunut.
Kun ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta kysyi tätä asiaa komission virkamieheltä, hän painotti, että kehitystä on tapahtunut. Hän ei kuitenkaan pystynyt mainitsemaan pienintäkään esimerkkiä menetelmän kehittämisestä. Se viittaa sivumennen sanottuna siihen, että komissio on tekstiä valmistellessaan ollut riippuvainen tietyistä painostusryhmistä.
Voimmeko me muuttaa näin surkeaa ja huonosti valmisteltua direktiiviä? Toivon niin mutta epäilen sitä. Jos emme pysty muuttamaan sitä, arvoisa puhemies, meillä on oltava rohkeutta hylätä se.

Ainardi
Arvoisa puhemies, suklaaseen liittyy tietenkin kulttuurisia ja tunteellisia tekijöitä, mutta minä haluaisin puhua sen mausta vaikka en olekaan alan asiantuntija. Asian harrastajat sen tietävät: hyvä suklaa on kaakaovoista tehty suklaa. Kaikkien muiden rasvojen lisääminen heikentää suklaan makua, ja juuri tämän ominaisuuden turvaamiseksi vuoden 1973 direktiivissä määrättiin, että suklaan valmistuksessa ei saa käyttää muita kasvirasvoja kuin kaakaovoita. Yhteisön kuusi perustajamaata noudatti tätä määräystä.
Yhteisön laajentuessa ensimmäisen kerran uudet jäsenvaltiot saivat poikkeusluvan, jolla suklaan valmistuksessa sai käyttää kasvirasvoja korkeintaan 5 %: a suklaan painosta. Siitä alkoi muurin murtuminen. Tällä hetkellä seitsemällä jäsenvaltiolla on tämä poikkeuslupa ja kahdeksassa on voimassa alkuperäinen kielto. Monikansallisten suklaayritysten painostuksen alaisena komissio hyväksyi 17. huhtikuuta 1996 ehdotuksen direktiiviksi, jolla jäsenvaltioille annettaisiin oikeus sallia kasvirasvojen lisääminen suklaaseen tavaroiden vapaan liikkuvuuden perusteella. Tällä direktiivillä me astuisimme heikolle jäälle. Me kaikki tiedämme, että sen soveltaminen vaikuttaisi huomattavasti sekä suklaan laatuun että kaakaota tuottavien AKT-maiden vientituloihin.
Suklaan laadun osalta direktiivi johtaisi tason alenemiseen, kun valmistusseokseen voitaisiin lisätä jopa synteettisiäkin kasvirasvoja. Meillä ei myöskään ole olemassa täsmällistä ja helposti käyttöön otettavaa menetelmää suklaan sisältämien rasva-aineiden määrien selvittämiseksi.
Kaakaota tuottavat kehitysmaat joutuisivat kärsimään vientitulojensa - joiden on arvioitu olevan noin 300 miljoonaa dollaria - suuresta laskusta markkina-alueiden menetyksen ja hintojen alenemisen seurauksena.
Direktiivi on myös vastoin niitä sitoumuksia, jotka Euroopan unioni on hyväksynyt osana kansainvälistä kaakaota koskevaa sopimusta.
Olen iloinen siitä, että kehitys- ja yhteistyövaliokunta hylkäsi direktiiviluonnoksen. Niin ei valitettavasti käynyt ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnassa. Ymmärrän hyvin herra Lannoyen esittämät näkökohdat, mutta jos hyväksymme tarkistuksia direktiiviin, joudumme mukaan vaaralliselle liukuhihnalle, joka johtaa direktiivin hyväksymiseen. Vaikka siihen tehtäisiin joitakin muutoksia, ne jäävät pääosin muodollisiksi.
Suklaan laadun ja kaakaota tuottavien AKT-maiden etujen puolustamisen nimissä minä kannatan direktiivin hylkäämistä ja vahvan merkin antamista neuvostolle. Jos neuvosto haluaa todella yhdenmukaisuutta Euroopan tasolla, niin kieltäköön se koko unionissa muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin lisäämisen suklaaseen antamatta millekään jäsenvaltiolle poikkeuslupia.

Breyer
 (DE) Arvoisa puhemies! Hyvät kollegat! Komission ehdotus on hyökkäys kaikkia suklaan ystäviä vastaan, jotka haluavat, että suklaa pysyy suklaana. He eivät halua korvikesuklaata, vaan aitoa suklaata, jossa on kaakaovoita. Synteettisistä rasvoista valmistettu suklaa, jonka valmistukseen on käytetty esimerkiksi soijapapuja tai rapsiöljyä, ei ainoastaan juutu herkkusuiden kurkkuun, vaan korvikeaineiden sallimisella on myös tuhoisat vaikutukset kehitysmaihin, sillä niissä kysyntä romahtaa.
Ne merkitsevät myös ilmiselvää kaakaosopimuksen rikkomusta; unionihan sitoutui jo vuonna 1993 tukemaan kaakaon kulutusta. Kehitysmaiden kaakaontuottajat ryhtyivät viljelemään kaakaota siinä toivossa, että sopimus toteutuisi. Noin kymmenes koko maailman kaakaopavun tuotannosta jäisi niin vaille ostajaa.
Euroopan parlamentin on ponnisteltava sen puolesta, että saadaan aikaan selvät merkinnät. Ympäristövaliokunnan jäsenet halusivat sopia, että synteettisten rasvojen käyttö suklaassa kävisi ilmi tuoteselosteesta, mutta toisaalta on myös tiedossa, että vain 4 % kuluttajista yleensä lukee nuo pienellä painetut tekstit.
Kannatamme sitä, että täysi-ikäinen kuluttaja saa itse päättää asiasta. Tarkistusehdotuksemme tavoitteena on, että tuote on merkitty selvästi ja isokokoisella tekstillä niin, että kuluttaja voisi itse tehdä ratkaisunsa. Emme hyväksy mitään muita vaihtoehtoja, esimerkiksi sitä, että merkintä on valmistusaineluettelon perässä pienellä tekstillä. Emme myöskään halua käytettävän kemiallisesti tai geeniteknisesti valmistettuja korvikeaineita. Tokihan me tiedämme, että suklaa sinänsä on huumeen korvike, mutta emme siitä huolimatta halua korvikeaineita suklaaseen.
Nyt Euroopan parlamenttia vaaditaan taistelemaan suklaan puhtausvaatimuksen puolesta sen sijaan, että se olisi rähmällään korvikeaineteollisuuden suuntaan. Sen on oltava Euroopan parlamentin kanta! Yhdenmukaistaminen on oikein, mutta senkin on kuljettava oikeaan suuntaan. Halpa-arvoisten korvikeaineiden käytön sijaan sekä velkauttamatta kehitysmaita entisestään korkeiden laatuvaatimusten ja kaakaontuonnin on säilyttävä.

Hory
Arvoisa puhemies, hyvät kollegani, sanon teille suoraan, että minä henkilökohtaisesti - samoin kuin ryhmäni - suhtaudun täysin vihamielisesti meille esitettyyn direktiiviluonnokseen ja erityisesti sen 2 artiklaan. Vaikka näkemykseni saattaa vaikuttaa liiankin yksinkertaiselta, olen sitä mieltä, että suklaa on tehtävä kaakaosta ja kaikista muista ainesosista tehtyjä tuotteita on kutsuttava yksinkertaisesti eri nimellä.
Kollegamme Schnellhardt, joka halusi puolustaa direktiiviä, sanoi meille melko omituisesti, että kukaan ei vaadi tietää, kuinka paljon mansikoita on mansikkapiirakassa. Se pitää paikkansa, mutta minä haluaisin vastata hänelle yhtä yksinkertaisesti, että jos piirakka tehdään luumuista, se ei ole enää mansikkapiirakka vaan se on luumupiirakka. Hyväksyisimmekö me viiniksi omenamehusta tehdyn juoman tai suostuisimmeko kutsumaan voiksi eräänlaista margariinia? Emme varmasti, ja siinä olisimme oikeassa! Olemme suostuneet pitämään lehminä omituisen näköisiä eläimiä, joita on lihotettu hormoneilla ja ruokittu kuolleiden lampaiden raadoilla, ja olemme nähneet tuloksen. Vaikka käsiteltävänämme oleva aihe on varmasti vähemmän vakava, se on silti vakava, kuten esittelijämme muistutti meille, ja kaikki on jo sanottu sen teknisistä ja kaupallisista näkökohdista.
Haluaisin näin ollen tarkastella kysymystä yleisesti. Onko meidän Euroopan unionimme valintamyymälä, jossa vallitsee vain suurempien voittojen ja halvempien tuotantokustannusten sanelema laki, vai onko se poliittinen rakennelma, jonka perustana ovat ennen kaikkea yhteisvastuun, laadun ja lojaalisuuden arvot?
Yhteisvastuumme niitä kaakaon tuottajamaita kohtaan, joita me olemme rohkaisseet tällä alalla, merkitsee vähintäänkin sitä, että jätämme hyväksymättä lainsäädännön, joka johtaisi niiden tuhoon.
Laatu, jota meidän on edistettävä, merkitsee tuotteita, jotka pyrkivät erityisyydellään, niille tunnusomaisilla piirteillä ja niiden käyttöön liittyvillä kulttuurisilla näkökohdilla olemaan elintarvikkeita, joissa ihminen toteuttaa parhaita puoliaan, vaikka kyse onkin tässä yhteydessä vain suklaasta. Olen omalta osaltani sitä mieltä, että laadun ja määrän välillä käytävä taistelu on yksi niistä taisteluista, joita ihmiskunnan on käytävä teollista ja tuotannollista barbaarisuutta vastaan.
Lopuksi sanoisin, että lojaalisuus merkitsee yksinkertaisen vapaakauppa-ajattelun ja markkinasääntöjen ohella sitä, että kuluttajille, jotka ovat myös kansalaisia, annetaan täsmälliset tiedot heille tarjottavista tuotteista. Yhdentymispyrkimystemme on vastattava eurooppalaisten mielissä heidän elämän laatunsa jatkuvaa parantamista, ei huonontamista. Jos yhdenmukaistamista tarvitaan, se on toteutettava ylhäältä käsin, korkeimmalta mahdolliselta taholta esitettynä vaatimuksena, eikä alhaalta käsin, koska kansalaisemme kieltäytyisivät hyväksymästä sillä tavalla miellettyä Eurooppaa.
Näistä syistä, arvoisa puhemies, minä vastustan yhdessä radikaaliallianssin ryhmän kanssa tätä direktiiviluonnosta ja kannatan niitä tarkistuksia, joissa sitä vastustetaan radikaalisti.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, tänään keskustellessamme suklaasta voimme huomata, että meillä on kansallisia eroavaisuuksia, koska meillä on erilaiset perinteet ja säännöt siitä, mitä kasvirasvoja suklaantuotannossa voi käyttää. Seitsemän maan säännöt hyödyttävät kaakaontuottajamaita. Kahdeksan maan säännöt ovat varmistaneet kaikkein köyhimpien maiden, kuten Burkina Fason ja Malin naisille voipuun pähkinöiden viennin, joka muodostaa 20 % niiden kansantuotteesta. Henkilökohtaisesti olen sitä mieltä, että jatkossakin olisi hyvin voitu elää suklaantuotantoa koskevien vääristyneiden kilpailuehtojen kanssa ja keskittyä ratkaisemaan tätä direktiiviä koskevat merkintäsäännöt.
Tämän sanottuani toivotan Paul Lannoyelle onnea työssään yksinkertaisen, mutta kuitenkin vaikean asian parissa, joka koskee kompromissin löytämistä, mitä pidän järkevänä useita kohtia ajatellen. On selvää, että sitä, mitä kuluttajat muutamissa jäsenmaissa ovat aina kutsuneet suklaaksi, voi jatkossakin kutsua tällä nimellä, ja merkintöjen avulla kerrotaan siitä, mitä kasvirasvoja käytetään. Mielestäni on loogista, että tämä merkintä tehdään ainesosaluettelon yhteydessä, kuten ympäristövaliokunnassa päätettiin. Minun mielestäni on kuitenkin ratkaisevaa se, että voimme päättää tarkistusehdotuksista, jotka kieltävät synteettisten menetelmien käytön kasvirasvojen valmistuksessa. Täten kehitysmaat voivat varmistua siitä, että ne jatkossakin voivat viedä tuotteita, joita ne luonnon mukaisesti tuottavat. Mikäli näitä tarkistusehdotuksia ei hyväksytä, on täysin mahdoton hyväksyä ylipäänsä muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin lisääminen, ja tämän sanon tanskalaisena.
Tämä koskee myös sitä muutosehdotusta, joka kieltää geneettisesti muunneltujen organismien käytön. Novel Food -asetus rajoittaa nimittäin ainoastaan merkintää, kun taas se mitä kehitysmaat tarvitsevat, on kielto sille, että tuotantoa ylipäätään tapahtuu.

Le Gallou
Arvoisa puhemies, Eurooppa puuttuu kaikkiin asioihin, tänään se puuttuu suklaaseen. Yhtenäismarkkinoiden diktatuuri johtaa väistämättä yhden sääntelyn diktatuuriin. Suklaan sääntely voitaisiin siis hyväksyä, mutta vain sillä ehdolla, että se noudattaa oleellisia periaatteita: rehellistä tietoa kuluttajille, tuotteiden erilaisuutta ja laadukkuutta ja kansallisten yritysten etujen huomioon ottamista. Näihin tavoitteisiin ei kuitenkaan pyritä Euroopan viranomaisilta saamassamme ehdotuksessa eikä tietyissä siihen jätetyissä tarkistuksissa.
Kuluttajien rehellisen tiedottamisen periaatetta ei todellakaan kunnioiteta nimittämällä suklaaksi tuotteita, jotka sisältävät muita kasvirasvoja kuin kaakaovoita, varsinkin kun tiedetään, että todellisuudessa on hyvin vaikea selvittää tuotteessa olevien rasvojen prosentuaalista osuutta.
Tuotteiden erilaisuuden ja laadukkuuden periaatetta ei todellakaan kunnioiteta, jos suklaana myydään voipuu- tai palmuöljystä tai jopa soija- tai rapsiöljystä valmistettuja rasvatuotteita. Se merkitsisi ruokatottumusten standardisointia ja banalisointia, maun ja aromien vähentämistä, eräänlaista gastronomian anglosaksilaistamista. Tervehdin tässä yhteydessä suklaata ja makua puolustavia lähettiläitä, jotka ovat yleisölehterillä.
Eurooppalaisten ja heidän ohellaan tiettyjen yhteistyökumppaneinamme olevien ystävämaiden, kuten Norsunluurannikon, etujen puolustamista ei todellakaan ole se, että menemme mukaan monikansallisten yritysten pelaamaan peliin ja valmistelemme amerikkalaisen soijan maahantuloa raaka-aineeksi makeistuotteisiimme, joissa ole suklaasta jäljellä muuta kuin nimi.
Tässä asiassa Brysselin komissio on toiminut huonosti. Se toimii juuri niin kuin kenraali de Gaulle aikoinaan pelkäsi: se on kuin Amerikan Yhdysvaltojen kongressin komissio. Me kieltäydymme amerikkalaistyylisestä maailman standardoinnista, me kieltäydymme palvelemasta monikansallisten yritysten etua. Ranskan Kansallista rintamaa edustavat jäsenet äänestävät direktiiviluonnosta vastaan.

Roth-Behrendt
Arvoisa puhemies! Palauttakaamme mieliimme, että me puhumme täällä Euroopan unionin elintarvikelainsäädännöstä, joka niin kuin kaikki muukin lainsäädäntö on yhdenmukaistamisperiaatteen alaista. Kaikki ne, jotka haluavat myydä tuotteitaan, haluavat, että tuotteilla on vapaa liikkuvuus. Tämä koskee muuten myös Ranskaa, kun ranskalaiset haluavat myydä omia tuotteitaan, vaikka se tahtoo aina unohtua näissä väittelyissä.
Jos haluamme ylläpitää ja taata tavaroiden vapaan liikkuvuuden, ja sitähän kaikki haluavat, meillä on oltava tietyt edellytykset. Meille nämä edellytykset ovat aina merkinneet sitä, että Euroopan unionissa olevien tuotteiden kaikkine valmistusaineineen on oltava terveydelle vaarattomia. Se on aina ollut elintarvikelainsäädäntömme uskontunnustus. Päinvastoin kuin monet muut, jotka ovat tänään puhuneet täällä, olen viimeisen kahdeksan vuoden aikana seurannut jokaista elintarvikelainsäädännön lakialoitetta ja sanonut aina samaa: valmistusaineiden on oltava terveydelle vaarattomia, ne eivät saa aiheuttaa minkäänlaisia allergioita, eivätkä ne saa olla syöpää aiheuttavia, niiden on oltava sellaisia, että ihminen voi nauttia niitä sairastumatta. Siitä lienemme kaikki yhtä mieltä.
Kun täällä tänään käydystä keskustelusta on ilmennyt, että on olemassa valmistusaineita, jotka ovat ilmeisesti huonompia kuin muut, haluan tietää miksi. Ihailen niiden rohkeutta - jos olisin pahansuopa, sanoisin ylimielisyyttä - jotka uskovat, että on olemassa hyvää ja huonoa suklaata. Ne, jotka syövät mielellään sveitsiläistä suklaata - itse olen koko maailman suklaiden asiantuntija - ovat kovin yllättyneitä todetessaan, että se sisältää kasvirasvoja. Sama pätee myös muihin suklaisiin. Minulla on omat lempisuklaani, niin kuin meillä kaikilla. Minulle on samantekevää, onko niissä kasvirasvaa vai ei. Se on makuasia, niin kuin kaikki muutkin. Sen uskominen - jos Isossa-Britanniassa tai Ruotsissa käytetään nimenomaan kasvirasvaa suklaan valmistukseen - että kyseessä olisi suklaan korvike, on ylimielisyyttä koko sikäläistä kansaa kohtaan, joka tuntee suklaansa ja syö sitä mielellään.
Uskoin, että lähtökohtanamme täällä Euroopan parlamentissa on aina ollut kansalaisten oman arvostelukyvyn vahvistaminen, niinhän täällä usein kuulee sanottavan. Jos teemme näin, meidän on vain säänneltävä yksi asia: kuinka paljon jotain ainetta saa olla tietyssä tuotteessa, että sitä vielä voidaan kutsua samaksi tuotteeksi? Näinhän me toimimme myös maksamakkaran osalta, kuinka paljon maksaa on oltava maksamakkarassa tai saako maksamakkaran valmistukseen käyttää soijan valkuaista. Näin me toimimme myös viinin niin kuin kaiken muunkin suhteen. Ja kaikki te, jotka olette puhuneet tänään, olette varmasti minun puolellani, kun piakkoin puhumme kuluttajansuojasta ja kuluttajavalistuksesta niin viinin, tuotemerkintöjen kuin muunkin osalta. Palaamme asiaan myöhemmin.
Jos olemme rehellisiä itsellemme, nyt on kysymys kilpailusta ja rahasta! On kysymys taloudellisista eduista eikä mistään muusta. Se, joka väittää, että kyse olisi tuotteen heikentämisestä, ei puhu totta. Tuotteiden reseptit ja koostumukset eivät muutu mielivaltaisesti. On oikein, että meidän on valistettava kuluttajia, siitä olen rouva Thyssenin ja kaikkien muiden kanssa samaa mieltä. Mutta jos uskomme, että valmistusaineiden luettelo ei riitä, pyydän luomaan uuden säännöksen, joka koskisi kaikkia väri- ja lisäaineita ja jonka avulla kuluttaja saisi niistä tiedon. Olen vakuuttunut, että tuoteselosteen on kerrottava, mitä kaikkea tuote sisältää. Se koskee yhtä lailla niin kaakaovoita, kuivakaakaota ja toisenlaisia kasvirasvoja kuin kaakaovoi.

Valverde López
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa ovat toistuneet monet asiat.
Monet meistä ovat samaa mieltä herra Lannoyen valmistelemasta mietinnöstä ja joistakin perusvaatimuksista. Eikä ole haitaksi, että yksi toisensa jälkeen me eri poliittisten ryhmien edustajat erilaisine näkökohtinemme toistamme komissiolle yhtä pääajatusta. Rouva komissaari, meitä ei huolestuta ainoastaan suklaan teknisen standardoinnin järjestely, vaan olemme myös erittäin huolestuneita siitä mentaliteetista ja logiikasta, joka saa komission tekemään tällaisen ehdotuksen. Varsinkin kun parlamentti hylkäsi sen suoraan muutama vuosi sitten.
Sen vuoksi teidän on selitettävä parlamentille, mikä saa tekemään tämän kuluttajien etujen vastaisen ehdotuksen, jolla on vakavia seurauksia yhteisön kanssa laajaa yhteistyötä tekevien kolmansien maiden talouteen ja joka lisäksi katkaisee tärkeän ja riittävän tiedon välittymisen.
Rouva komissaari, emme voi koskaan ymmärtää, miksi komissio ei ole hyväksynyt yksinkertaista tapaa tehdä ero perustuotteen yleisnimityksen ja perustuotteesta johdettujen erikoistuotteiden erityisnimityksen välillä. Rouva komissaari, voi olla että tämä ei kiinnosta teitä paljoakaan, mutta minun mielestäni se on ainoa järkevä ratkaisu. Te itse myönnätte, että erehdyitte - siis komissio kollegiaalisessa mielessä - silloin, kun esim. hunajan kohdalla te ette tehneet tätä eroa, ja että nyt, vuosia kuluneen kuluttajien petkutuksen jälkeen teidän on korjattava asia. Te myönnätte olevan tarpeen tehdä ero hunajan yleisnimityksen ja hunajan johdannaistuotteiden erityisnimityksen välillä. Te itse myönnätte, että teette sen välttääksenne kilpailun vääristymistä ja kuluttajalle aiheutuvaa sekaannusta.
Sitä, minkä te hyväksytte hunajan kohdalla useita vuosia jatketun erehdyksen jälkeen, te ette halua soveltaa kaakaoon.
Kukaan ei tässä parlamentissa ymmärrä, miksi kaakaota varten ei oteta käyttöön yleisnimeä ja erityisnimeä niitä erilaisia laatuja varten, joita voidaan markkinoida eri maissa niiden perinteiden mukaan - kuten esimerkiksi espanjalaisten käyttämä kaakao, joka Espanjan liittyessä Euroopan yhteisöön piti erottaa muista, koska se ei täyttänyt niitä yleisiä vaatimuksia, jotka Brysselin komission mukaan kuuluvat kaakaon yleiseen määritelmään. Hyväksyimme sen tuolloin, direktiivi hyväksyttiin ja nyt te haluatte aiheuttaa sekaannusta.
Mielestäni elintarvikealan quid pro quo johtaa Euroopan komission kohti ratkaisua, jota on mahdoton hyväksyä, ja sen vuoksi me olemme täällä osoittamassa huolestuneisuutta, joka vaivaa kaikkia poliittisia ryhmiä.

André-Léonard
Arvoisa puhemies, komissaari Pinheiro sanoi helmikuussa 1995 Dakarissa pidetyssä AKT-EU-yhteiskokouksessa, että mitään ehdotuksia ei oltu tehty suklaadirektiivin sääntöjen muuttamisesta, ja hän lisäsi, että "muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin lisääminen suklaaseen vaikuttaisi vakavasti moniin AKT-maihin."
Nyt, vain joitakin päiviä ennen Togossa pidettävää yhteiskokousta, on kuitenkin todettava, että sitoumuksia ei ole noudatettu. Kasvirasvojen käyttö suklaan valmistuksessa hyväksytään ja, mikä vielä pahempaa, mikään ei takaa sitä, että suklaan valmistuksessa ei käytettäisi keinotekoisia rasva-aineita. AKT-maista tulee häviäjiä joka suhteessa. Kaakaon maailmanmarkkinahintojen romahdus voi muodostua kohtalokkaaksi niistä monille.
On selvää, että me olemme asiasta eniten vastuussa ja että me ehkä korvaamme näille maille niiden taloudelliset menetykset, koska haluamme tietysti saada hyvän omantunnon. Mutta myös meistä tulee häviäjiä joka suhteessa. Me häviämme suklaamme laadussa ja meidän on pystyttävä poistamaan kelvottoman asenteemme synnyttämä luottamuspula niiden keskuudesta, jotka ovat uskoneet meihin.
Arvoisa puhemies, minä en voi omalta osaltani olla mukana tässä petoksessa.

Gahrton
Arvoisa puhemies! Suklaadirektiivi on johtanut huomautusten ja kirjeiden tulvaan kehitysmaiden viljelijöiltä, jotka viljelevät kaakaota ja muita suklaarasvoja, kuluttajajärjestöiltä sekä tietenkin suklaateollisuudelta. Mielenkiintoinen on eräs kirje ruotsalaiselta elintarviketeollisuudelta, joka kuten muukin Ruotsin teollisuus kantaa suuren vastuun siitä, että EU: n säännöstö ylipäänsä vaikuttaa Ruotsin lainsäädäntöön. Nyt ollaan näkevinään uhka EU-sääntelyn muodossa, josta ei pidetä, ja meitä kehotetaan äänestämään sitä vastaan, että tuotenimeen lisätään tieto kasvirasvan käytöstä.
Minulle EU: n vastustajana olisi tietysti yksinkertaista äänestää vastaan sillä perustelulla, että EU ei saa määrätä yksityiskohtaisesti tuotenimistä. Kaupan päälle saisin pisteitä siitä, että puolustan Ruotsin taloudellisia etuja. Mutta minä en ole täällä Ruotsin teollisuuden puolestapuhujana vaan vihreiden poliittisten aatteiden puolestapuhujana. Ruotsin ympäristöpuolue on aina vaatinut, että kauppapolitiikkaa tulee harjoittaa ottaen huomioon sosiaaliset ja ekologiset näkökohdat. Me olemme myös sanoneet, että Ruotsin EU-jäsenyyttä - niin kauan kuin se kestää - tulisi ensisijaisesti käyttää ympäristön ja kuluttajien eduksi sekä solidaarisesti maailman köyhien kanssa.
Tätä taustaa vastaan on itsestään selvää, että kuuntelen enemmän kuluttajia ja köyhiä viljelijöitä kuin Ruotsin elintarviketeollisuutta. Järkevä johtopäätös on silloin se, että tavarat on merkittävä niin, että kuluttajat nopeasti ja helposti saavat tehokasta tietoa. Kasvirasvoista tehdyt ruokarasvat eivät saa olla nimeltään voita. Samalla tavalla on kohtuullista, että jo tavaramerkin loppuosasta käy ilmi, että suklaakorvike ilman kaakaovoita on eri asia, yhdenmukaisesti V-ryhmän tarkistusehdotusten 58 ja 59 kanssa.
On myöskin kohtuullista, että geenimanipuloituja tai muita uusia ainesosia ei sallita, vaan sallitut suklaatuotteiden korvausrasvat rajoitetaan niihin, jotka ovat nyt käytössä muun muassa Ruotsissa, kuten V-ryhmän tarkistusehdotuksissa 58 ja 59 vaaditaan.
Arvoisa puhemies! Sen, että EU tuo mukanaan pitkälle menevää yksityiskohtia koskevaa sääntelyä, me tiesimme ennen kansanäänestystä 1994. Se oli yksi monista syistä siihen, että minun puolueeni äänesti ehdokkuutta vastaan. Mutta niin kauan kun olemme jäseniä, emme voi vain poimia rusinoita pullasta, vaan meidän täytyy yrittää saada EU ottamaan kokonaisvastuu terveydestä, ympäristöstä ja maailmanlaajuisesta solidariteetista. On korkea aika, että Ruotsin elinkeinoelämä tiedostaa tämän, ja tiedostaa, että me, jotka edustamme täällä Ruotsia, emme ole mitään Ruotsin elinkeinoelämän hännystelijöitä, vaan että edustamme tiettyjä aatteita, minun tapauksessani vihreää aatetta.

Martinez
Arvoisa puhemies, tuntuu siltä kuin puhuisimme taas banaanista, uhrit ovat samat - toisin sanoen Norsunluurannikko, Portugali ja veronmaksajat - ja hyödynsaajat ovat samat: monikansalliset yritykset, tässä tapauksessa Cadbury.
Tarina on vanha: seitsemän pohjoisen Euroopan valtiota haluaa valmistaa suklaata ilman kaakaota, ja meidän on asetuttava samalle tasolle heidän kanssaan lain vuoksi: huono suklaa häätää pois hyvän suklaan. Me olemme ilmeisesti kaikki samaa mieltä siitä, että margariinia ei pidä nimittää "voiksi" ja että suklaapatukkaa, jossa ei ole kaakaota, ei pidä nimittää "suklaapatukaksi" vaan " voipuupatukaksi" , "korvikepatukaksi" tai miksi sitten halutaankin mutta ei "suklaapatukaksi" , varsinkaan jos se sisältää soijaa.
Oleellinen asia on kuitenkin toisaalla, eikä se ole niinkään se, että sallittuihin kasvirasvoihin olisi luettava ainoastaan trooppiset tuotteet, kuten voipuuöljy. Oleellista on nimenomaan se, että Euroopan unioni on joutunut tuuliajolle, mikä huomattiin jo hormonilihojen ja banaanien kohdalla. Me vaarannamme yhteistyöpolitiikkamme. Me vaarannamme Euroopan yhteisön taloudelliset edut, koska Stabex-järjestelmä korvaa Norsunluurannikon vientitappiot tai hintojen alenemisen, vaikkakaan ei täysin. Me vaarannamme kilpailupolitiikan asettamalla Pohjois-Euroopan suosiollisempaan asemaan. Me vaarannamme lojaalisuuden, sillä kun 5 %: n korvikeaineita arvioidaan, virhemarginaali on 40 %, jolloin itse asiassa 45 % suklaasta voi olla muuta kuin kaakaota. Me vaarannamme omat sääntömme. Me olemme allekirjoittaneet kaakaota koskevan sopimuksen, mutta aivan kuten kävi silloin, kun me hyväksyimme YK: n määräykset hormonimaidosta, me emme noudata omia sääntöjämme. Kaikki tämä, arvoisa puhemies, hyödyttää ainoastaan monikansallisia yrityksiä, joiden voittomarginaali voi olla jopa 90 %.
Totuus on hyvin yksinkertainen: Brysselin komissio on tuote, jonka pitäisi olla 100 %: sesti eurooppalainen. Mutta kun me tarkastelemme lähemmin sen koostumusta, me huomaamme, että 50 % on herra Brittanin vuoksi amerikkalaista, 30 % on herra Marínin vuoksi muun maailman tuotantoa ja loppu muodostuu monikansallisilta yrityksiltä peräisin olevista vaikutteista. Kun siis Euroopan komissio koostuu ei-eurooppalaisista aineksista, ei pidä ihmetellä sitä, että sen aikaansaamat tuotteet ovat selvästi epäaitoja.

Marinucci
Arvoisa puhemies, lehdistö ja julkinen mielipide seuraavat harvoja keskustelujamme yhtä tarkasti kuin tätä suklaakeskustelua. Joku hämmästyy, joku hymyilee, joku sanoo: " Mutta eikö teillä ole mitään tärkeämpää tekemistä?" Tosiasia on se, että tämä suklaasota on suorastaan kauppasota, johon liittyy suuria taloudellisia etuja, eikä vain suklaantuottajamaissa vaan myös kehitysmaissa, joista jotkut vievät kaakaota, jotkut karité-voita tai muita kasvisrasvoja. Pelissä ovat myös suurten makeutusaineita ja myös kemikaaleja valmistavien monikansallisten yritysten edut. Kyseessä on suuri tunteellinen yhteentörmäys: Belgian ja Italian kaltaisten, historiallisten ja erinomaisten suklaiden vanhojen valmistajamaiden kulttuuri-identiteetti. Pelissä on meistä monen lapsuus, järjen tasot ja tunteisiin perustuvien muistojen tasot.
Mutta mitä suklaa oikein on? Sen jälkeen kun suklaa 1500-luvulla keksittiin ja tuotiin Eurooppaan, se on ollut kaakaovalmisteista tehty tuote. Näin se on muuten Maailman terveysjärjestön ja Codex Alimentariuksen mukaan, näin se oli Euroopan talousyhteisössä aina Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin ja Tanskan mukaan tuloon saakka. Näissä maissa sodan jälkeen on nyt valitettavasti jo toinen sukupolvi - näin ei ole aina ollut -, joka ei tunne oikeata suklaata. Siellä myydään tuotetta, jossa kasvisrasvojen osuus on melkoisen korkea.
Kun EU: hun äskettäin liittyi kolme uutta maata, joilla samat tottumukset ja joiden kanssa meillä on yhteismarkkinat, olemme yhdenmukaistamisvaatimuksen edessä. Komission kyseenalaisen ehdotuksen vuoksi - oikeasti olisi pitänyt kehottaa noita seitsemää maata tekemään kuten muut kahdeksan eli enemmistö - ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunta on tehnyt tärkeän ja huolellisen työn. Sosialistiryhmän mielestä hyväksytty ja nyt kokouksessa äänestettävä teksti on viisas kompromissi, jota koko parlamentin pitäisi kannattaa.
Italian valtuuskunta, johon minulla on kunnia kuulua, on erimielinen vain yhdessä kohdassa: etiketissä. Haluamme, arvoisa puhemies ja arvoisat kollegat, suojella kuluttajaa paremmin ja antaa hänelle mahdollisuus lukea tuotteen nimityksen lisäksi, onko kyseessä kaakaopohjainen suklaa vai tuote, jossa on suuri osuus muita kasvisrasvoja kuin kaakaota.

Jackson
Arvoisa puhemies, tässä kuussa on kulunut 25 vuotta siitä, kun Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti hyväksyi Euroopan yhteisöjä koskevan asetuksen, mikä tarkoitti, että Yhdistynyt kuningaskunta liittyi Euroopan yhteisöön. Me luulimme, että liityimme yhtenäismarkkinoihin, ja on hämmästyttävää, että olemme 24 vuoden ajan yrittäneet sopia suklaan yhtenäismarkkinoista.
Yksi kollegoistani, muistaakseni herra Valverde, kysyi, miksi tämä direktiivi on tarpeellinen. Haluaisin nyt valistaa häntä. Yhtenäismarkkinat eivät toimi. Maaliskuun 25. päivänä 1996 Italian terveysministeri ilmoitti, että Yhdistyneestä kuningaskunnasta, Irlannista ja Tanskasta peräisin olevaa suklaata voidaan markkinoida Italiassa ainoastaan nimellä korvikesuklaa. Luulen, että tämä peruttiin Euroopan komission vaatimuksesta, mutta ongelmat ovat yhä ratkaisematta.
Me Yhdistyneessä kuningaskunnassa haluamme vapaat yhtenäismarkkinat. Otamme tyytyväisinä vastaan komission direktiivin, jonka mukaan suklaa voi sisältää enintään 5 % kasvirasvoja ja että tuotteeseen tulisi merkitä tätä koskeva maininta heti ainesosaluettelon viereen. Me vastustamme näitä lukuisten kollegojen esittämiä tarkistuksia, jotka ovat meidän mielestämme vihoviimeinen yritys pirstoa tavoitellut yhtenäismarkkinat ja suojella kansallisia teollisuudenaloja erityisesti Belgiassa, Ranskassa, Italiassa ja Alankomaissa. Tämän takia olette kuulleet belgialaisten, italialaisten, ranskalaisten ja hollantilaisten kollegojen puhuvan tästä aiheesta. Erityisesti vastustamme tarkistuksia, joiden tarkoitus on ensinnäkin tehdä kasvirasvaa koskeva maininta osaksi tuotteen nimeä tai sijoittaa maininta tuotteen etupuolelle. Sillä loppujen lopuksi, jos kaakaovoi ei ole kasvirasvaa, mitä se on, ja miksi emme yksinkertaisesti luota päällysmerkintöjä koskevaan direktiiviin, jossa todetaan, että kaikkien päällysmerkintöjen on oltava selkeitä, näkyviä ja häviämättömiä?
Toisessa tarkistuksessa sanotaan, että direktiiviä ei voida ottaa käyttöön, ennen kuin sovitaan kasvirasvan pitoisuutta mittaavasta menetelmästä. Mitä me tarkastelemme tässä? Tämä ei ole radioaktiivinen tuote. Miksi tätä ei ole sisällytetty vuoden 1973 direktiiviin? Heillä on ollut 24 vuotta aikaa keksiä ratkaisu, ja viime hetkellä joku ehdottaa, että meidän tulisi varmistaa kasvirasvan pitoisuus. Roskaa!
Lopuksi, ajatus siitä, että brittiläisten ja irlantilaisten tulisi nimetä uudestaan maitosuklaansa, on naurettava. Antakaamme kuluttajien tehdä valinta. Miksi kuluttajien tulisi vaihtaa tuotetta tai löytää tuote, jolla on eri nimi kuin mihin he ovat tottuneet. En tiedä, kuka parlamentin jäsen tämän tarkistuksen teki. Luulen, että se oli herra De Coene, ja haluaisin pyytää häntä vierailemaan vaalipiirissäni Keynshamissa sijaitsevassa Cadburys Works - tehtaassa ja kertomaan siellä työskenteleville ihmisille, miksi hän haluaa nimetä uudestaan heidän valmistamansa suklaan. Tämän direktiivin nettovaikutus olisi suklaamarkkinoiden laajentuminen, mikä koituisi kuluttajien ja kaakaoja kasvirasvan tuottajien eduksi. Tämän direktiivin nettovaikutus olisi ennen kaikkea saada yhtenäismarkkinat toimimaan. Vihdoin ja viimein!

Riis-Jørgensen
Arvoisa puhemies, kuten tämän illan keskustelu on osoittanut, on tässä direktiivissä kyseessä tunteet ja edut. On kehitysmaita, suklaantuottajia, kuluttajia, ja sitten meillä on tämä niin kutsuttu hyvä maku. Tanskalaisena on minusta mielenkiintoista kuulla, että suklaa, jota olen syönyt 45 vuotta, ei ole hyvänmakuista eikä hyvälaatuista. Liberaalipoliitikon mielestä tänään on kyse siitä, että sisämarkkinat saataisiin toimimaan, aivan kuten rouva Jackson juuri sanoi. Meidän on koko unionin alueella voitava tuottaa ja myydä suklaata, jonka rasvaprosentti jää alle viiden. Tämän lisäksi on tärkeää, että meillä kuluttajilla on vapaus valita, toisin sanoen, että voimme valita, milloin haluamme niin sanottua hyvänmakuista ja milloin sitä niin sanotusti ei hyvän makuista suklaata. Siitä on meidän kuluttajien itse saatava päättää, ja sen vuoksi käytämme merkintää, joka on neutraali, objektiivinen ja selkeä, ja sen on oltava tuoteselosteen lähellä. Tätä minä kollegoilleni suosittelen tänä iltana.

De Coene
Rouva Jackson mainitsi nimeni ja hän pyysi minulta selitystä. Teen sen, otan haasteen vastaan ja käytän rouva Jacksonin omaa argumenttia, nimittäin: sisämarkkinoilla samanlaisilla tuotteilla pitää olla sama nimi. Ei poikkeuksia, ei erityistapauksia vaan: yhdenmukaistaminen.

Puhemies
Parlamentin jäsen De Coene, vaikka puheenvuoronne olikin lyhyt, minun pitäisi muistuttaa teitä työjärjestyksestä, jonka mukaan tällaisissa olosuhteissa, kun on selvitettävä jotain henkilökohtaista tilannetta, jossa mahdollisesti teidän käsityksenne mukaan ei ole menetelty oikein, teillä, arvoisa parlamentin jäsen, on oikeus tehdä se keskustelun lopussa. Mutta koska teitte sen hyvin lyhyesti, en keskeyttänyt teitä.

Féret
Arvoisa puhemies, olen syntynyt Côte-d'Or-, Leonidas- ja Ferrero -suklaamerkkien maassa, joista kerrottakoon - koska nimistä ei voi sitä suoraan päätellä - että ne ovat Belgiasta, joka on aidon, suuren suklaan maa. Belgia on myös terveen järjen maa. Se on kansainvälisesti tunnettua. Minun mielestäni hyvä maku edellyttää, rakkaat kollegat, sitä, että nimitys "suklaa" varataan niille tuotteille, jotka sen ansaitsevat. Samoin kuin karppia ei nimitetä "kaniiniksi" , "suklaaksi" ei ristitä esimerkiksi anglosaksista makeista, joka maistuu lievästi partavedelle. Jos haluaisimme olla hyvin anteliaita, me voisimme korkeintaan myöntää hyvinkin eri laatuisia kasvirasvoja sisältäville tuotteille nimityksen "kaakaofantasia" . Muussa tapauksessa "viskiksi" voitaisiin nimittää mitä tahansa Skotlannin ja Irlannin ulkopuolella keitettyä pontikkaa. Kunnioittakaamme siis maittemme perinteitä. Väheksymällä niitä me pidämme aivan varmasti yllä kansalaistemme kasvavaa epäluuloa Euroopan toimielimiä kohtaan.

Van Putten
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa, että myös minä kuulun niihin, joiden mielestä olisi loogista, että vähemmistö seuraisi enemmistöä, eli sallisi ainoastaan kaakaovoin. Mutta tämä ei ole politiikan logiikkaa. Haluan mainita muutaman asian, joista ei vielä ole puhuttu. Suklaata on tehty jo muutamia satoja vuosia hyvästä raaka-aineesta ja se on puolivalmiste.
Rouva Jackson puhui eräästä yrityksestä omassa vaalipiirissään; amsterdamilaisena haluaisin sanoa: he voisivat tulla Amsterdamiin, maailman suurimpaan kaakaosatamaan ja havaita, että kaakaovoi on yksi kymmenestä suosituimmasta tuontiartikkelista Hollannissa. Kyseessä eivät ole vain englantilaisten edut.
Tiesittekö esimerkiksi, että 75 prosenttia Euroopan unionissa kulutetusta suklaasta syödään niissä maissa, joissa sallitaan vain kaakaovoin käyttö? Kyseessä on enemmän kuin seitsemän vastaan kahdeksan tai kahdeksan vastaan seitsemän. Tiesittekö esimerkiksi myös, että Englannissa, kotimaassanne, käytettiin vain kaakaovoita tämän vuosisadan alkuun asti ja että oli olemassa sitä koskeva lainsäädäntö? Tiesittekö, että neuvoteltaessa uusien, viimeksi jäseneksi tulleiden maiden kanssa, komissio yksinkertaisesti unohti ottaa asian esille? Se on virhe, josta komissiota voidaan syyttää ja jonka se on myöntänyt vastauksessaan asiasta esittämääni kysymykseen. Tiesittekö, että esimerkiksi Itävalta muutti lainsäädäntöään muutamia viikkoja ennen jäseneksi tuloaan, jolloin saimme tilanteen, jossa oli miltei seitsemän kahdeksaa vastaan, sillä sitten oli vielä Portugali. Portugali pitäisi oikeastaan haastaa EU: n tuomioistuimeen, koska se toimii voimassa olevan eurooppalaisen lainsäädännön vastaisesti ja sallii jo nyt muiden rasvojen käytön. On väärin ja käsittämätöntä, ettei komissio ole haastanut Portugalia EU: n tuomioistuimeen.
Mutta voin vakuuttaa teille, että voimme odottaa tässä asiassa istuvien jäsenvaltioiden toimintaa. Odotan, että ne vievät asian EU: n tuomioistuimeen, koska on olemassa riittävästi asioita, jotka ovat ristiriidassa tämän direktiivin kanssa.

Pex
Arvoisa puhemies, yhdyn suurelta osin rouva Jacksonin puheenvuoroon. Kun puhutaan kansainvälisestä kaupasta, minua hämmästyttää, että taloudellisten ulkosuhteiden valiokunta ei ole läsnä keskustelussa. Haluan esittää kaksi kysymystä: komissio, voitteko vastata, onko kaakaota tuottavien maiden ja öljyä ja rasvoja tuottavien maiden erilainen kohtelu meidän kansainvälisten kauppasopimustemme mukaista? Mielestäni näin ei ole, mutta kuulisin mielelläni, mitä mieltä komissio on asiasta.
Mitä tulee Thyssenin tarkistukseen 7 - arvostan muuten häntä, ja myös sitä, mitä hän sanoi täällä: eikö se ole ristiriidassa meidän velvollisuuksiemme kanssa, jotka meillä on Maailman kauppajärjestön ja GATT: n puitteissa, jos puhutaan vain trooppisten rasvojen tuonnista? Haluaisin tähän mielelläni selkeän vastauksen.
Lisäksi minusta tuntuu siltä, että tätä keskustelua käydään ikään kuin kohta olisi kiellettyä tuottaa Euroopan unionissa suklaata, jossa on käytetty pelkästään kaakaota.

Kronberger
Arvoisa puhemies, me puhumme suklaan koostumuksesta sekä sen merkinnästä. Tietysti meidän tehtävämme on suojella eurooppalaista kuluttajaa riittävästi ja huolehtia siitä, että tuoteselosteet ovat ymmärrettäviä. Tässä suklaakeskustelussa on todellisuudessa kyse paljon enemmästä. Me myös äänestämme kaakaontuottajamaiden elämäntilanteesta. Mietintöä laadittaessa on syntynyt keskustelu, jota emme saa unohtaa tulevaisuudessa. Keskipitkällä aikavälillä me tarvitsemme eurooppalaisten kuluttajien ja tuottajamaiden välistä reilua kumppanuutta. Tämä tarkoittaa, että meidän on huolehdittava myös siitä, että kyseisissä maissa vallitsevat oikeudenmukaiset tuotanto-olosuhteet. Mitä vakavammin otamme tämän tehtävän, sitä useampia voimme pelastaa uuskolonialististen talousmahtien orjuudesta ja sitä useammille voimme antaa rauhaa ja hyvinvointia. Uskon, että se on tehtävä, josta molemmat osapuolet hyötyvät.

Iversen
Arvoisa puhemies, direktiivi, jota tänään käsittelemme, on vuodelta 1973, jolloin päätettiin, että tavallisen maitosuklaan tulee sisältää vähintään 25 % kaakaota, kun taas tumman suklaan tulee sisältää vähintään 35 % kaakota. Mielestäni on tärkeää, että siitä pidetään kiinni tässä keskustelussa. Monethan ovat sitä mieltä, että jos tuotteessa on sallittu 5 % kasvirasvaa, ei sitä ylipäätään voi enää kutsua suklaaksi. Se on ja tulee jatkossakin jäämään pötypuheeksi. Mikään tässä direktiivissä ei muuta sitä perussääntöä, jonka mukaan suklaaksi kutsuttavassa tuotteessa tulee olla vähintään 25 % tai vastaavasti 35 % kaakaota. Seitsemässä EU-maassa, joihin Tanska kuuluu, sallitaan kasvirasvojen käyttö ja niitä käytetäänkin. Kahdeksassa jäljelle jäävässä maassa, joissa pitäydytään kaakaovoissa, toivotaan, että kasvirasvan käyttö kielletään. Sisämarkkinat eivät siis toimi tässä asiassa, kuten tänään on nähty.
Mielestäni argumentit kieltoa vastaan eivät ole vakuuttavia. Sanotaan, että ollaksemme huomaavaisia Afrikan kaakaoviejämaita kohtaan, on meidän käytettävä kaakaovoita, mutta riitahan koskee sitä enintään viiden prosentin osuutta suklaatuotteista, jonka kasvirasvat saavat muodostaa, joten tämä tuskin voi johtaa mihinkään katastrofiin kyseisissä maissa. Sitä paitsi - ja tätä eivät monet ole maininneet, mutta rouva Sandbæk sen teki mikä on mielestäni hyvä asia - kasvirasvoja edustavia voipuun pähkinöitä ja palmuöljyä tuodaan aivan samoin kolmannen maailman maista. Eräs maailman köyhimmistä maista, Burkina Faso, on oikeastaan aika riippuvainen voipuun pähkinöiden viennistä. Siksi tämä näkökanta ei mielestäni riitä näistä asioista keskusteltaessa. Yhtä suuressa määrin on puhe siitä, että on olemassa köyhiä maita, jotka tulevat kärsimään, mikäli kasvirasvojen käyttö kielletään.

Vecchi
Arvoisa puhemies, tämän keskustelun päätteeksi on jo käynyt hyvin selväksi, että voimassa olevaan direktiiviin ehdotettu muutos, joka liittyy kaakaopohjaisiin tuotteisiin, on paitsi sopimaton myös arvioni mukaan virheellinen ja tarpeeton. Ennen kaikkea, älkää tulko meille kertomaan, että kyseessä on vain tekninen varokeino, jolla vältetään tuomioistuimen kielteinen päätös.
Tätä sektoria on jo yli kaksikymmentä vuotta ohjattu tehokkaasti vuoden 1973 direktiivillä, joka ei ole estänyt minkään tuotteen myyntiä missään maassa, vaan antanut kuluttajille mahdollisuuden tietää, mitä he ovat ostamassa tai syömässä - ainakin niissä kahdeksassa maassa, joissa tätä säädöstä on kunnioitettu ja noudatettu.
Kuka voittaisi ja kuka häviäisi, jos komission ehdotus hyväksyttäisiin? Häviäjiin kuuluisivat varmasti maat, joiden talous riippuu kaakaonviennistä; eurooppalaiset kuluttajat, joilla ei olisi enää mahdollisuutta saada selville, mitä he aikovat syödä; luultavasti monet pienet eurooppalaiset suklaanvalmistajat, joilla kilpailuolosuhteet vaikeutuisivat tai joiden pitäisi muuttaa perinteisiä tuotantomenetelmiä.
Voittajiin kuuluisivat sen sijaan vain muutamat harvat monikansalliset yritykset, jotka suureksi osaksi hallitsevat Euroopan makeisvalmistusta ja -kauppaa.
Ja siksi kysymyksemme onkin: miksi? Miksi pitäisi hinnalla millä hyvänsä yhdenmukaistaa sektoria, joka on kovin riippuvainen tuotantonsa laadusta, vain muutamien monikansallisten yritysten hyväksi? Miksi on päädytty näihin valintoihin eikä toisenlaisiin?
Näistä syistä äänestämme niiden muutosten puolesta, jotka määräävät ainakin merkitsemään selvästi tuoteselostuksiin ja etiketteihin tuotteen koostumuksen tärkeimmät ominaisuudet, erityisesti ne, joista ilmenee muiden kasvisrasvojen kuin kaakaovoin osuus, elleivät ne satu olemaan erityismääräysten alaisia.
Uskoaksemme olisi kuitenkin välttämätöntä, että neuvosto tutkisi mahdollisuutta olla ottamatta käyttöön direktiiviä sellaisenaan, koska se on sopimaton, huono ja vaarallinen.

Gradin
Arvoisa puhemies! Ensimmäiseksi haluaisin kiittää ympäristö-, terveys- ja kuluttajasuojavaliokunnan esittelijää siitä suuresta työmäärästä, joka tähän kysymykseen on käytetty. Aloittaisin esittelemällä taustan komission ehdotukselle.
Edinburghin Eurooppa-neuvosto antoi komissiolle tehtäväksi työskennellä monen yhteisön perusoikeuden yksinkertaistamiseksi. Ainoastaan ne määräykset, jotka todella ovat tarpeellisia sisämarkkinoiden toimimiselle, saavat jäädä. Elintarvikealalla nämä yksinkertaistamistoimet koskevat seitsemää direktiiviä 1970-luvulta. Kaksi niistä ovat ehdotus kaakaotuotteita ja suklaata koskevaksi direktiiviksi sekä kahviekstraktia ja sikurinjuurta koskevaksi direktiiviksi, joista keskustelemme tänään.
Niille eri yhteiskunta- ja ammattiryhmille, joita direktiivi koskee, sekä kansallisille viranomaisille on annettu mahdollisuus osallistua valmisteluihin ja ilmoittaa kantansa. Ensiksi komissio katsoi, että olisi sopivaa, että näiden tuoteryhmien kohdalla säilytettäisiin yhteisön säännöstö. Yksinkertaistamistoimenpiteet tähtäävät ensisijaisesti olemassa olevien direktiivien sopeuttamiseen yleisen elintarvikelainsäädännön kanssa. Tavoitteena on toisin sanoen tekstien päällekkäisyyksien ja ristiriitaisuuksien välttäminen. Yksinkertaistamisen tulee myös kulkea yhdessä tekniseen kehitykseen sopeutumisen mukana. Lopuksi oli välttämätöntä löytää ratkaisut joukkoon yksittäisiä ongelmia, jotka muodostivat todellisen esteen sisämarkkinoiden toimimiselle - tavaroiden vapaan liikkumisen varmistamiseksi.
Yksi kohta suklaata koskevassa ehdotuksessa on johtanut voimakkaisiin reaktioihin, minkä olemme todella huomanneet illan keskustelussa. Kyseessä on siis kysymys muiden kasvirasvojen kuin kaakaovoin käytöstä suklaassa. Unionin 15 jäsenmaasta, kuten tiedämme, kolme maata antaa poikkeusluvalla käyttää näitä rasvoja. Neljä maata sallii niiden käytön ja kahdeksan maata on kieltänyt sen. Tämä johtaa ratkaisemattomaan tilanteeseen sisämarkkinoilla, koska alan eri taloudellisten toimijoiden välillä esiintyy syrjintää.
Tässä tapauksessa komissio on pyrkinyt löytämään tasapainon eri näkökantojen välille. Tämä tarkoittaa sitä, että on etsittävä kompromisseja eri vaatimusten välille. Tässä erityistapauksessa komissio on tutkinut kysymystä lähtökohtanaan sisämarkkinoiden toiminnan oikeudelliset periaatteet. Me olemme myös ottaneet huomioon unionin kansainväliset velvollisuudet, siis tässä tapauksessa velvollisuutemme WTO: n jäseninä ja lopuksi myös kuluttajansuojan kannalta. Täydellisesti kattavaa ratkaisua ei tietenkään ollut mahdollista löytää. Komission ehdotuksessa olemme pyrkineet ratkaisemaan ongelman seuraavalla tavalla. Ensiksikin jäsenvaltiot saavat tästä lähtien oikeuden sallia suklaanvalmistajiensa käyttää enintään 5 prosenttia muita kasvirasvoja kaakaon ja kaakaovoin osuuksien lisäksi, jotka määrätään ehdotuksessa. Sen lisäksi ne jäsenmaat, jotka vielä jatkossakin haluavat kieltää suklaanvalmistajiaan käyttämästä muita kasvirasvoja kuin kaakaovoita, saavat oikeuden tehdä niin.
Komissiossa kiinnitetään tietenkin huomiota kuluttajanvalistukseen. Siitä syystä me määräämme, että sellaisen suklaan etiketissä, joka sisältää muita rasvoja, täytyy selvästi ilmoittaa, että se sisältää sellaisia tuotteita. Tässä yhteydessä ei riitä se, että aineosaluettelossa sanotaan, mitä rasvoja tuotteeseen sisältyy.
Komissio on pyrkinyt yhdistämään kolme perusperiaatetta: ensiksikin toissijaisuusperiaate, joka tarkoittaa sitä, että jäsenvaltiot saavat itse päättää, mitkä aineet saavat sisältyä niiden suklaaseen. Näin mailla on mahdollisuus säilyttää kansallinen lainsäädäntönsä. Tällä tavoin vältetään laadunsopeuttaminen laatua alentamalla, josta joskus on varoitettu. Toiseksi varmistetaan tavaroiden vapaa liikkuvuus. Kolmanneksi merkintämääräykset mahdollistavat sen, että kuluttajat voivat itse päättää, mitä suklaata ostavat ja mitä suklaata syövät.
Komissio voi ainoastaan hyväksyä sellaiset tarkistusehdotukset, jotka kunnioittavat näitä periaatteita. On puhuttu paljon niistä seurauksista, joita tällä ehdotuksella voi olla kehitysmaille. Yhteisön on tietenkin asetettava etusijalle kestävä kehitys näissä maissa, mutta mielestämme meidän ehdotuksemme ei tule vaikuttamaan kielteisesti kehitysmaihin. Päinvastoin uskomme, että suklaan kulutus pysyy yhteisössä samana sen jälkeen kun ehdotus on hyväksytty. Kehitysmaat voivat siksi luottaa siihen, että niiden vientimahdollisuudet säilyvät.
Siitä mitä olen tähän mennessä sanonut voi päätellä, että komissio voi hyväksyä tarkistusehdotukset 8 ja 13, jotka koskevat peruskysymystä merkinnästä. Komissio suhtautuu myönteisesti tarkkoihin merkintöihin siitä, mitä kasvirasvoja kaakaovoin lisäksi käytetään, mutta katsoo, ettei ole tarpeellista määrätä, missä kohtaa etikettiä nämä tiedot annetaan. Muista muutoksista voidaan lisäaineiden käyttöä koskeva tarkistusehdotus 14 ja " gianduja" -suklaan määritelmää koskevat tarkistusehdotukset 19 ja 20 hyväksyä. Tarkistusehdotukset 28 ja 29 koskevat uuden direktiivin voimaantulopäivämäärää. Komissio suhtautuu myönteisesti muutosten takana olevaan ajatukseen ja on valmis tarkistamaan sanamuotoa.
Mitä tulee kysymykseen analysoinneista, joilla kontrolloidaan, sisältääkö suklaa muita kasvirasvoja kuin kaakaovoita, aikoo komissio tietenkin varmistaa, että käyttöön otetaan tehokas menetelmä, ennen kuin direktiivi tulee voimaan. Me olemme myös saaneet myönteisiä viestejä tästä asiasta.
Lopuksi: komissio ei voi hyväksyä niitä kolmea ehdotettua muutosta, jotka koskevat kahviuutetta ja sikurinjuurta.

Puhemies
Paljon kiitoksia, komission jäsen Gradin.

Lannoye
Arvoisa puhemies, valittelen esittelijänä sitä, että asiasta vastaavat komissaarit Bangemann ja Pinheiro eivät ole paikalla. Tämä keskustelu ei ole ollut oikea keskustelu siinä mielessä, että rouva Gradin luki meille erittäin hyväntahtoisesti kirjeen, joka sisältää hänelle annetut tiedot.
Hänen kertomansa perusteella voin myös todeta, että komissio hylkää systemaattisesti kaikki poliittisesti merkittävät tarkistukset, joita on tänään puollettu. Se on erittäin suuri ongelma, ja toivon voivani keskustella asiasta huomenna komissaarin kanssa, kun hänelle esitetään jälleen kysymyksiä komission todellista kantaa koskevan äänestyksen yhteydessä.

Jackson
Voisiko komissaari vahvistaa, että hän hylkää kaikki tarkistukset paitsi ne seitsemän, jotka hän sanoi hyväksyvänsä? Tuleeko hän varmasti hylkäämään kaikki muut? Toivon niin. Pysykää kannassanne, rouva Gradin!

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 10.00.

Kyselytunti (Neuvosto)
Puhemies
Seuraavana asiana esityslistalla ovat kysymykset neuvostolle (B4-524/97).
Suokaa minun pyytää anteeksi neuvoston puheenjohtajalta ja kaikilta teiltä tätä viivästymistä, jonka syyt eivät ole minun tahdostani riippuvaisia, minkä vuoksi haluan ilmoittaa, että en hyväksy sitä ja että otan syyt esille puhemiehistön kokouksessa.
Rouva Izquierdo Rojolla on puheenvuoro työjärjestystä koskevasta asiasta.

Izquierdo Rojo
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää, että minulle vastattaisiin kirjallisesti kysymykseen nro 2, koska olin paikalla puoli viideltä, jolloin kysymykset piti esityslistan mukaan käsitellä. Minulla on kutsu kuudelta alkavaan kokoukseen ja siksi pyytäisin, että saisin vastauksen kirjallisena.

Puhemies
Rouva Izquierdo, pyydän myös teiltä erityisesti anteeksi. Olen varma, että neuvoston istuvalla puheenjohtajalla ei ole näissä olosuhteissa mitään sitä vastaan, että saatte vastauksen kirjallisena.
Annan puheenvuoron herra von Habsburgille.

Von Habsburg
 Arvoisa puhemies, haluaisin vain kysyä, olisitteko niin hyvä ja kysyisitte puhemiehistön kokouksessa, mitä me teemme tämän puolituntisen suhteen, jonka menetimme kyselytunnista. Meillähän on säännöstö, joka sisältää selvät määräykset kyselytuntia varten varatusta ajasta. On väärin, että ohjelma vei aikaamme. Ja paljon kiitoksia meille kaikille osoitetuista erittäin ystävällisistä sanoista.

Puhemies
Kiitokset teille, herra von Habsburg. Teidän henkilökohtaisen arvovaltanne ja juuri lausumienne sanojen vuoksi minulla on entistä suurempi vastuu esittäessäni tämän asian puhemiehistölle.
Näin ollen kiitän teitä ja ehdotan, että siirrymme viipymättä ensimmäiseen kysymykseen.
Kysymys nro 1 Ulla Sandbæk (H-0668/97):
Aihe: EU-rahoitus afrikannorsun suojelussa CITES- sopimuspuolten 10: nnen kokouksen jälkeen.
CITES-sopimuspuolten kymmenes kokous pidettiin 9. 20. kesäkuuta 1997 Hararessa Zimbabwessa. Sopimuspuolet päättivät kahden kolmasosan ylivoimaisella enemmistöllä luokittaa Botswanassa, Namibiassa ja Zimbabwessa elävät afrikannorsukannat jälleen yleissopimuksen liitteeseen II. Johtavien suojelujärjestöjen mielestä tämä selvä päätös palkitsee suojelussa saavutetun menestyksen näissä kolmessa Afrikan maassa, joiden norsukantoja ei olisi koskaan pitänyt luokittaa CITES-sopimiuksen liitteeseen I. Hararessa päätetyt järjestelyt ja menettelyt mahdollistavat varmat ja tarkoituksenmukaiset suojatoimet, ja päätös siitä, että sallitaan tulevaisuudessa kaupan aloittaminen uudelleen tietyillä ehdoilla, tulee osoittautumaan myönteiseksi ja hyödyttämään pitkällä tähtäimellä suojelua koko Afrikassa.
Jotta CITES-sopimuspuolten tekemä päätös olisi tehokas ja toimiva, rahoittajien, joiden joukossa EU on tärkeä tekijä, on ehdottomasti toimittava nopeasti, jotta saadaan kokoon ainakin olennainen osa tarvittavaa rahoitusta.
Onko neuvosto valmis ryhtymään kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin, jotta saadaan mahdollisimman pian käyttöön CITES-konferenssin päätösten täytäntöönpanoon tarvittavat määrärahat?
Millaista taloudellista ja poliittista tukea EU: lta on odotettavissa?

Wohlfart
Vastauksena meille esitettyyn kysymykseen korostaisin ensinnäkin sitä - minkä myös arvoisa parlamentin jäsen muistutti mieliimme - että CITES-sopimuspuolten 10. konferenssissa tehtiin tärkeitä päätöksiä, joilla sallitaan - kokeellisesti ja tiettyjen ehtojen täytyttyä - rajoitettu norsunluukauppa kolmen Afrikan maan ja Japanin välillä. Ehtona on mm. kaupan seurantajärjestelmän käyttöönotto. Päätöksissä otetaan huomioon tiettyjen Afrikan maiden edistyminen norsukantojen hoidossa, kun sen sijaan muissa maissa tarvitaan vielä huomattavia ponnisteluja tilanteen parantamiseksi.
Vaikka yhteisö ei ole CITES-sopimuspuoli, se on jo useamman vuoden ajan vaikuttanut näihin asioihin - siis norsunluukaupan seurantaan ja norsukantoihin - joko erityisesti norsujen tai muiden villieläinten suojeluun tähtäävällä toiminnalla. Hararessa tehtyjen päätösten osalta sanottakoon, että neuvosto ei ole vielä saanut lopullisia päätöstekstejä eikä komission arviota niistä.

Sandbæk
Mielestäni kysymykseeni ei ole vastattu. Ensiksikin CITES on jo toimeenpantu EU: ssa, joten ei voida sanoa, etteikö asiaa olisi käsitelty. Toiseksi, jos otetaan huomioon se, että EU: lla on ollut ratkaiseva osa juuri siinä, että norsukanta on siirretty liitteestä I liitteeseen II, voidaankin kysyä, halutaanko sitä seurata jatkossa ja antaa rahaa tällaisen valvontajärjestelmän luomiseen, koska jos se ei toteudu, on selvää, ettei lupauksesta norsukannan sijoittamiseksi liitteeseen II ole mihinkään. Haluan siis mielelläni saada vastauksen seuraavaan kysymykseen: aiotaanko myöntää rahoja niin, että norsukannan siirtäminen liitteestä toiseen ylipäätään voi tuottaa tuloksia?

Wohlfart
Ymmärrän aivan hyvin sen huolestuneisuuden, joka sai rouva Sandbaekin esittämään lisäkysymyksen. Olemassa olevien norsunluuvarastojen muuttaminen rahavaroiksi, joilla tuetaan norsujen suojeluun varattua rahastoa on tietenkin tarpeellista. Tästä näkökulmasta olen sitä mieltä, että taloudellista tukea on lisättävä, kuten parlamentin jäsen juuri painotti, jotta saataisiin aikaiseksi päätöksiä kapasiteetin lisäämiseksi salametsästyksen torjunnassa ja norsukantojen hoidossa. Haluaisin sanoa ainoastaan sen, rouva Sandbaek, että komissio vaikuttaa jo asian kehitykseen PO VIII: n ohjaaman toiminnan kautta. Lisäavun osalta neuvosto ei ole vielä tähän mennessä saanut komission ehdotusta. Me siis odotamme ehdotusta parlamentin tavoin.

Puhemies
Kiitos, herra Wohlfart. Muistutan, että olemme sopineet - minä tein sen teidän puolestanne - kysymyksen nro 2 toimittamisesta rouva Izquierdo Rojolle kirjallisena.
Kysymys nro 3 Patricia McKenna (H-0689/97):
Aihe: Brittiläiset asetoimitukset Indonesiaan
Iso-Britannian hallitus ilmoitti äskettäin että se tulee solmimaan sopimukset 16: n Hawk-harjoituskoneen, 50 Alvis-panssariautoa ja Tactica-vesitykin myymisestä Indonesiaan .
Indonesialaiset joukot ovat tiettävästi käyttäneet Iso-Britanniassa valmistettuja aseita tukahduttamistoimissa Itä-Timorilla. Toimittajat John Pilger ja Hugh O'Shaughnessy ovat molemmat esittäneet näyttöä Hawksuihkukoneiden käytöstä siellä.
Euroopan yhteisö laati vuonna 1991 joukon asevientipolitiikkaa koskevia arviointiperusteita. Huomioon otettavia tekijöitä ovat mm. EU: sta aseita ostavien maiden maine ihmisoikeusasioissa.
Kun otetaan huomioon nämä arviointiperusteet, todisteet brittiläisten aseiden käytöstä hyökkäyksissä timorilaisia vastaan, lukuisat ihmisoikeuksien loukkauksista Indonesiassa kertovat tiedot ja EU: n yhteinen ItäTimoria koskeva kanta, koska neuvosto tulee julistamaan Indonesiaa koskevan asevientikiellon?

Wohlfart
Neuvosto seuraa jatkuvasti ihmisoikeustilannetta Itä-Timorissa. Kesäkuussa 1996 annettu Euroopan unionin yhteinen kanta Itä-Timorista - josta sallinette minun muistuttaa - on siitä osoituksena. Ihmisoikeuksien ja demokratian kunnioituksen edistäminen on keskeinen osa unionin ulkopolitiikkaa. Neuvosto seuraa huolestuneena, kuten Euroopan parlamenttikin, Itä-Timorin tilanteen kehitystä, ja se tuo huolestuneisuutensa esille aina kun siihen on tilaisuus. Se on kuitenkin sitä mieltä, että vuoropuhelu on ainoa kestävään ratkaisuun johtava tie. Neuvosto kannattaa tässä yhteydessä lujasti Portugalin ja Indonesian välillä YK: n pääsihteerin suojeluksessa käytäviä neuvotteluja. Se toivoo, että ne johtavat lähiaikoina oikeudenmukaiseen, kattavaan ja kansainvälisesti hyväksyttävään ratkaisuun. Ratkaisu on kuitenkin saatava aikaiseksi kunnioittamalla Itä-Timorin väestön oikeuksia ja sen on oltava sopusoinnussa yleiskokouksen päätöslauselmien kanssa ja noudatettava Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjassa olevia periaatteita. Kuten arvoisa parlamentin jäsen perustellusti muistutti, Eurooppa-neuvosto pääsi yksimielisyyteen kesäkuussa 1991 ja 1992 pidetyissä kokouksissa ensin seitsemästä ja sitten kahdeksasta yhteisestä arviointiperusteesta, joita sovelletaan aseiden vientiin. Yhteiset perusteet antavat suuntaviivoja päätöksille, joiden tekeminen kuuluu edelleen kansallisille viranomaisille. Neuvosto ei ole tästä syystä pitänyt toistaiseksi aiheellisena kieltää virallisesti aseiden vientiä Indonesiaan. Se jatkaa kuitenkin Indonesian ja Itä-Timorin tilanteen tarkkaa seuraamista.

McKenna
Olen yhä sitä mieltä, että Indonesian asevientikieltoa koskevaan kysymykseen ei ole vielä vastattu. Tällä hetkellä Yhdistyneessä kuningaskunnassa liikkuu huhuja, jonka mukaan Britannia aikoo estää kaupankäynnin tiettyjen maiden kanssa asekaupan vastaisen kampanjan vuoksi. Ulkoministeriöltä on vaikeaa saada mitään tietoa, vaikka uusi työväenhallitus on luvannut avoimuutta ja julkisuutta.
Brittiläisen työväenpuolueen jäsen rouva Clwyd sai kauppa- ja teollisuusministeriöltä kirjeen, jossa sanottiin, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus harkitsee parhaillaan 59: ää asevientilupaa. Näistä hylättiin neljä ja hyväksyttiin 11. Yksityiskohtaista tietoa asetyypeistä, niiden arvosta tai muun 44 lupahakemuksen päätöksistä ei ole annettu.
Asekauppaa vastaan kampanjoivat ryhmät ovat olleet tähän erittäin turhautuneita. Huolimatta siitä, että hallitus on vaihtunut, politiikka ei näytä vaihtuvan. Konservatiiveilla oli tapana julistaa joka vuosi, että he lopettavat aseviennin häikäilemättömille hallituksille, mutta samalla he tekivät paljon suurempia kauppoja.
Mielestäni herra Robin Cook ei pyri harjoittamaan eettistä ulkopolitiikkaa, kuten hän lupasi. Meidän on mietittävä, onko eettistä luvata jotain ja tehdä jotain aivan muuta. Euroopan unionin on julistettava Indonesiaa koskeva asevientikielto. Voitte nähdä, mitä nämä aseet tekevät Itä-Timorin väestölle. Ei ole hyväksyttävää, että me vain istumme kädet ristissä täällä Euroopan unionissa emmekä tee mitään asialle.

Wohlfart
Arvoisa parlamentin jäsen ei mielestäni esittänyt lisäkysymystä. Hän ainoastaan kommentoi ja valitteli sitä, että neuvosto ei ole vielä tehnyt päätöstä muista toimenpiteistä, erityisesti Indonesiaa koskevan asevientikiellon julistamisesta. Sanon vain tämän. Rouva McKenna, minä ymmärrän teidän vaatimuksenne ihmisoikeuksien kunnioittamisesta kyseisessä maanosassa. Ellen erehdy, te saitte jo sitä paitsi tämän kuun alussa kirjallisen vastauksen samantapaiseen kysymykseen kuin minkä juuri esititte.
Arvoisa rouva, me kaksi voisimme puhua varmasti tuntikausia tästä aiheesta, joka on lähellä teidän sydäntänne, mutta minä toistan ainoastaan, että neuvosto ei ole voinut tähän mennessä tutkia virallisesti mahdollisuutta kieltää aseiden vienti Indonesiaan. Sitä voidaan pitää valitettavana, mutta se on tosiasia. En voi antaa teille muuta vastausta.

Puhemies
Kysymys nro 4 Arthur Newens (H-0693/97):
Aihe: EU: n banaanijärjestely - WTO: n banaanipäätös
Parlamentti on keskustellut asiasta 16. Syyskuuta pitämässään istunnossa. Voiko neuvosto nyt antaa lausunnon olemassaolevista vaihtoehdoista ja siitä, mihin toimiin se aikoo ryhtyä torjuakseen en pieniin banaanintuottajiin kohdistuvat kielteiset vaikutukset, jotka WTO: n kielteinen vastaus EU: n valitukseen aiheuttaa?

Wohlfart
Haluaisin kiittää parlamenttia kompromissiehdotuksesta, koska minun on lähdettävä vielä tänä iltana Geneveen. Kiitoksia siis, arvoisa puhemies.
Palatakseni arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen haluaisin sanoa seuraavaa: neuvosto korostaa olevansa tietoinen siitä, mitä seurauksia on sillä, että WTO: n paneelin päätöstä vastaan tehty banaanijärjestelyä koskeva valitus on hylätty. Neuvosto ei ole vielä tässä vaiheessa voinut ottaa kantaa WTO: n riitoja selvittävän elimen kertomukseen tai siihen, mitä jatkotoimia olisi käynnistettävä asian ratkaisemiseksi. Neuvosto esittää kantansa tietysti vasta sitten, kun se on käsitellyt komissiolta saamansa viralliset ehdotukset ottaen huomioon eurooppalaisten tuottajien ja AKT-maiden tuottajien hyvin ymmärrettävät edut ja noudattaen täysin olemassa olevia kansainvälisiä määräyksiä. Aiheeseen liittyvien teknisten rajoitusten vuoksi ei voida odottaa, että ehdotuksia esitettäisiin ennen kuin vasta muutaman kuukauden kuluttua.

Newens
Olen jokseenkin pettynyt siihen, että ministeri ei voi kertoa meille enempää. Ainakin teoriassa Euroopan unioni voisi ylläpitää nykyistä banaanihallitusta, jos se suostuisi antamaan korvauksen valituksen esittäneille maille tai jos se jyrkästi kieltäytyisi perumasta Lomén yleissopimuksen mukaisia sitoumuksiaan Karibian maille ja muille maille ja pyytäisi neuvotteluita, kuten tapahtui esimerkiksi Helms-Burtonin tapauksessa.
Mihin toimenpiteisiin neuvosto tai komissio on ryhtynyt laskeakseen korvausten kustannukset tai aloittaakseen neuvottelut valituksen tehneiden maiden kanssa löytääkseen vaihtoehtoisen tavan pienten banaanintuottajien markkinoiden ylläpitämiseksi? Viime viikolla Ecuadorin presidentti Fabián Alarcón vastusti nykyistä lupajärjestelmää ja sanoi vastatessaan minulle henkilökohtaisesti, että hänen maansa ei halua vahingoittaa muita ja hän olisi valmis keskustelemaan vaihtoehdoista. Varmaankin meidän tulisi noudattaa joitakin näistä mahdollisista vaihtoehdoista.

Wohlfart
Aluksi haluaisin kommentoida toisessa minulle esitetyssä kysymyksessä esitettyä ajatusta siitä, että asia voitaisiin teoriassa toteuttaa. Kannatan täysin tätä ajatusta. Toiseksi haluaisin sanoa arvoisalle parlamentin jäsenelle hänen ehdottamansa asetuksen osalta, että ehdotusten teko kuuluu tietysti komissiolle. Voin vakuuttaa teille, että jos komissio antaa ehdotuksensa nopeasti, puheenjohtajavaltio ei säästä voimiaan sopuratkaisun löytämiseksi WTO: n äskettäisen päätöksen ja etenkin eurooppalaisten tuottajien etujen välille.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Wohlfart, mutta emme käsittele vielä herra Newensin kysymystä. Olen saanut pyynnön sallia kolme lisäkysymystä. Voin myöntää vain kaksi, joten annan puheenvuoron herra von Habsburgille ja herra Medinalle.
Herra von Habsburgilla on minuutin pituinen puheenvuoro.

von Habsburg
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, sanoitte, että päätöksen tekemiseen tarvitaan vielä joitakin viikkoja tai kuukausia. Ettekö voisi vaatia hyvin pikaista ratkaisua, sillä älkäämme unohtako, että banaanintuottajamme, joita tämä ratkaisu koskee, ovat pienviljelijöitä, joiden pääomat ja taloudelliset mahdollisuudet ovat verrattain rajoitetut, kun sen sijaan vastapuolella on suuren pääoman yrityksiä, kuten United Fruit, Chiquita jne., jotka voivat odottaa ratkaisua pitkäänkin. Mielestäni meidän velvollisuutemme on saada päätös aikaiseksi mahdollisimman nopeasti. Tästä syystä haluaisin pyytää teiltä, että voisitteko te pyytää komissiota osoittamaan tehokkuutensa tässä asiassa, sillä kysymyksellä on ratkaiseva merkitys pientiloille.

Wohlfart
Haluaisin antaa von Habsburgille vastauksen, joka on toivoakseni myönteinen. Lupaan lisätä asian 10. marraskuuta pidettävän yleisten asiain neuvoston kokouksen esityslistalle, sillä me käsittelemme siinä kokouksessa Lomén sopimuksen tarkistamista, joka on mielestäni mielenkiintoinen ja ajankohtainen aihe. Yritän toimia siten, että viesti välittyy komissiolle, jonka edustaja on mukana kokouksessa, ja luotan myös siihen, että parlamentin jäsenet painostavat riittävästi komissiota asian suhteen.

Medina Ortega
Arvoisa puhemies, minun huoleni on käytännöllisesti katsoen päinvastainen kuin mitä herra Newensin ja herra von Habsburgin puheenvuoroissa esitettiin.
Banaaniongelma on hyvin monimutkainen eikä se vaikuta ainoastaan joihinkin Antillien pieniin saariin, vaan myös tärkeisiin unionimaihin, Afrikan maihin ja koko maailmaan.
Olen huolissani, arvoisa puhemies, koska näyttää siltä, että WTO: n viimeisimmässä kokouksessa yhteisöä on painostettu tekemään ratkaisu hyvin lyhyen ajan sisällä. Aivan konkreettisesti on sovittu 15 kuukauden aikavälistä - tai sanokaamme giljotiinista.
Kysyn neuvoston edustajalta, onko tuo aikaraja lopullinen vai voisimmeko luottaa siihen, että saamme enemmän aikaa, koska pelkään pahoin, että uuden järjestelyn käyttöönotto vaatii enemmän kuin 15 kuukautta.

Wohlfart
Puheenjohtajavaltio on joutunut kahden tulen väliin: toisaalta asia halutaan perustelluista syistä käsitellä nopeasti, toisaalta on tuotu esille asian toinen puoli, nimittäin meille asetettu määräaika. En usko, että kyseessä on ehdoton takaraja. Jos tietoni pitävät paikkansa, niin kyseessä on kohtuullinen määräaika. Tämä 15 kuukauden määräaika voi tosiasiassa olla 16 tai 17 kuukautta. Olen kuitenkin iloinen siitä, että esille on tullut paitsi kysymyksen tekninen monimutkaisuus myös sen poliittinen monimutkaisuus. Mielipiteeni on joka tapauksessa se, että tehtävä on hoidettava mahdollisimman nopeasti riippumatta siitä kuinka monimutkainen se on.

Puhemies
Kysymys nro 5 Hans Lindqvist (H-0696/97):
Aihe: Pullojen ja purkkien palautus
Meillä on Ruotsissa jo pitkään ollut toimiva järjestelmä lasipullojen ja alumiinipurkkien kierrättämiseksi (nykyisin yli 95 % näistä kierrätetään!). Joitakin vuosia on ollut olemassa myös muovipullojen kierrättämiseen tarkoitettu järjestelmä, joka sekin toimii hyvin. Yhä kansainvälistyvämpi kauppa ja EU: n sisäisten rajojen avaaminen on monipuolistanut tuotevalikoimaa. Tämä kehitys on valitettavasti aiheuttanut vakavia häiriöitä pullojen ja purkkien kierrätyksessä Ruotsissa. Kierrätysjärjestelmää ei voida soveltaa tuontipurkkeihin, koska alkuperäistä panttimaksua ei ole maksettu Ruotsissa jne. Ruotsin Systembolagetissa kierrättäminen on käynyt lähes mahdottomaksi, koska maahan tuodaan niin paljon erilaisia ulkomaisia pullotyyppejä.
Tämä kehitys ei ole hyväksyttävää ympäristön kannalta. Suunnitellaanko pullojen ja purkkien standardointia? Voiko yksittäinen jäsenvaltio ympäristösyistä vaatia, että kaikkien maahan tuotavien pullojen ja purkkien on oltava maan pullonpalautusjärjestelmään mukautettuja?

Wohlfart
Neuvoston puheenjohtajan vastaus tähän kysymykseen on hyvin lyhyt. Haluaisin korostaa, että neuvosto suhtautuu mielenkiinnolla arvoisan parlamentin jäsenen esille tuomiin asioihin ja niiden perusteella esitettyyn kysymykseen. Minun on kuitenkin pyydettävä arvoisaa parlamentin jäsentä kiinnittämään huomiota siihen, että neuvostolla ei sinänsä ole toimivaltaa asiassa. Komission tehtävänä on tutkia esille tullut ongelma ja tehdä tarvittaessa asianmukaisia ehdotuksia.

Lindqvist
Minä esitin eilen saman kysymyksen komissiolle ja komissaari Bjerregaardille. Sain välttelevän vastauksen myös häneltä. Hän ei suorastaan siirtänyt kysymystä neuvostolle, mutta minkäänlaista vastaustakaan en saanut.
Kyseessä on siis Ruotsin valmis pullojen, purkkien, lasin ja metallin panttijärjestelmä, joka on toiminut ja toimii hyvin. Kun rajatarkastukset katosivat, ovat aikaisemmin käytössä olleet pullot, purkit ym., menneet sekaisin erilaisten muovipullojen, purkkien ja lasin kanssa, jotka nyt eivät sovi meidän järjestelmäämme.
Kysymykseni on: onko neuvostolla mitään ehdotusta siitä, kuinka näiden ympäristöongelmien syntyminen voidaan estää. Ehkä voisimme hyötyä niistä hyvistä järjestelmistä, joita on sellaisissa maissa kuten Ruotsissa. Ehkä EU: lta voi tulla ehdotus, joka voisi ratkaista jäteongelman, joka johtuu rajojen avaamisesta.

Wohlfart
Sanoisin herra Lindqvistille, että minun ja komission antaman vastauksen erona ei ehkä ole se, onko kysymyksen esittäjä tyytyväinen vastaukseen, mutta minun vastaukseni ei ainakaan ollut kiertelevä, se oli selkeä. Viittasin komission toimivaltaan. Tiedän hyvin, että ruotsalainen järjestelmä, josta te puhuitte meille, on mallijärjestelmä ja se on toiminut monia vuosia yleisesti tyydyttävällä tavalla. Mielestäni neuvoston 20. joulukuuta 1994 antamassa direktiivissä pakkauksista ja pakkausjätteistä on hyvät määräykset pakkausten kierrätyksestä ja uusiokäytöstä, mutta ei esimerkiksi pullojen ja juomatölkkien standardisoinnista.
Kansallisten pakkausten palautus- ja keräysjärjestelmien on katettava rajoituksetta sekä kansalliset tuotteet että ulkomailta tuodut tuotteet. Käytössäni olevien tietojen mukaan - sanon tämän, vaikka en olekaan komission jäsen - näyttää siltä, että muilla jäsenvaltioilla ei ole tässä suhteessa ongelmia. Komission tehtävänä on tarkastaa asia ja tehdä siitä väistämättömät johtopäätökset. Uskoakseni te käännyitte jo eilen asianomaiselle taholle.
Koska tunnen teidät, herra Lindqvist, en epäile hetkeäkään, ettettekö te yrittäisi saada asioihin liikettä tulevina viikkoina ja kuukausina.

Puhemies
Kysymys 6 Jonas Sjöstedt (H-0698/97):
Aihe: Amsterdamin sopimuksen "tieteellisen todistusaineiston" korvaaminen "tieteellisellä näytöllä"
Amsterdamin sopimuksen 100 a artiklan 5 kohta, joka koskee ympäristöön ja työympäristöön liittyvien kansallisten määräysten käyttöönottamista, poikkeaa yhdessä suhteessa alustavasta versiosta juristilingvistien tarkastettua testin. Ensimmäisessä, väliaikaisessa versiossa todettiin, että määräysten on perustuttava "tieteelliseen todistusaineistoon" . Valtuuskunnille esitetyssä lopullisessa versiossa käsite on muutettu "tieteelliseksi näytöksi" . Sana "näyttö" ymmärretään tavallisesti joksikin lopulliseksi, ja sitä voidaan jopa pitää ristiriitaisena tieteessä ja tutkimuksessa, jonka tehtävä on jatkuva käsittely ja kyseenalaistaminen.
Mistä syystä "tieteellinen todistusaineisto" on Amsterdamin sopimuksen lopullisessa versiossa muutettu "tieteelliseksi näytöksi" ? Voiko neuvosto antaa esimerkkejä siitä, mitä "tieteellinen näyttö" sisältää ja mikä erityisesti erottaa tämän käsitteen "tieteellisestä todistusaineistosta" ?

Wohlfart
Vastaukseni ei varmaankaan tyydytä arvoisaa parlamentin jäsentä. Samantapaisia kysymyksiä eli kysymyksiä, jotka koskevat Amsterdamin sopimuksen sen ja sen määräyksen taustalla olevia perusteita ja niiden tulkintaa, esitettiin jo heinäkuun ja syyskuun istunnoissa. Tässä tapauksessa minun on korostettava jälleen, että neuvoston tehtävänä ei ole kommentoida niitä syitä, joiden vuoksi hallitusten välinen konferenssi tarkisti tiettyjä Euroopan yhteisön perustamissopimuksen määräyksiä, joista yksi on arvoisan parlamentin jäsenen mainitsema määräys.
Minun on korostettava myös sitä, että neuvoston tehtäviin ei myöskään kuulu - ainakaan tässä vaiheessa - ottaa kantaa kysymykseen, joka koskee vielä voimassa olemattomaan sopimukseen kuuluvaa määräystä, vaikka se olisikin jo allekirjoitettu. Pyydän näin ollen arvoisalta parlamentin jäseneltä, että hän ymmärtäisi, että tässä vaiheessa on epätarkoituksenmukaista esittää mitään tulkintoja Amsterdamissa hyväksytyistä teksteistä, ja varsinkin siitä syystä, että ainoa pätevä toimielin tulkitsemaan tekstejä on Euroopan yhteisöjen tuomioistuin.

Sjöstedt
Kiitos vastauksesta, mutta kuten arvelitte, en ole täysin tyytyväinen siihen. Viime kerralla kun keskustelimme tästä, sanoitte syyksi mm. sen, että Amsterdamin sopimusta ei ole allekirjoitettu. Nyt ulkoministerit ovat allekirjoittaneet sen. Olin sen takia toivonut, että te olisitte nyt ollut valmistautunut keskustelemaan sen sisällöstä.
Mielestäni tilanne, jossa nyt olemme, on aivan mieletön! Monen jäsenvaltion kansalaiset äänestävät tästä kansanäänestyksessä, mutta ministerineuvosto, joka on laatinut sopimuksen, ei ole valmis kertomaan mitä sopimus tarkoittaa. Minä esimerkiksi käyn joka viikko kokouksissa Ruotsissa ja minulle esitetään kysymyksiä siitä, mitä kaikkea Amsterdamin sopimus tarkoittaa. Ainoa mitä voin vastata nyt on, ettei edes ministerineuvosto tiedä, mitä se tarkoittaa. Mielestäni te välttelette poliittista vastuutanne, kun te ette ole valmiita selittämään niitä tekstejä, joita te olette olleet mukana kirjoittamassa.
Haluaisin kehottaa teitä siksi vastaamaan ensi kerralla, kun esitän kysymyksen sopimuksen todellisesta sisällöstä.

Puhemies
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, en tiedä oliko tuo kysymys vai uhkaus. Kaikesta huolimatta annan teille puheenvuoron, koska näyttää siltä, että ette ole aivan samaa mieltä herra Sjöstedtin kanssa. Mutta sitä vartenhan parlamentti on olemassa.

Wohlfart
Herra Sjöstedt tietää hyvin kantani tästä asiasta. Hän viittasi joissakin Euroopan unionin maissa järjestettäviin kansanäänestyksiin. Myös parlamenttien tasolla käydään keskustelua Amsterdamin sopimuksesta. Mielestäni hallitusten väliseen konferenssiin osallistuneiden hallitusten tehtävänä on esittää paitsi aiheellisina myös oikeina pitämiään tulkintoja sopimuksesta. En haluaisi puuttua Ruotsin kansanäänestykseen tai esikansanäänestykseen, mutta heti kun ratifiointimenettelyt on saatu päätökseen, herra Sjöstedt, me voimme keskustella perinpohjaisesti Amsterdamin sopimuksesta. Tietämäni mukaan sopimusta tarkistetaan tulevina vuosina johtuen yhdentymisprosessin dynaamisesta luonteesta.
Te esititte myös kysymyksen, joka koski tieteellisen näytön ja tieteellisen todistusaineiston välistä eroa. Minä en ole suuri juristi enkä suuri lingvisti. Minun piti tarkistaa asia poikani Petit Larousse -sanakirjasta ja sanoisin teille, että tieteellinen todistusaineisto - sanon tämän kuitenkin täysin henkilökohtaisesti, en kysymykseenne vastaavana neuvoston puheenjohtajana - on osa tieteellistä näyttöä. Se ei siis ole sama asia kuin tieteellinen näyttö.

Puhemies
Kiitos, herra Wohlfart. Ymmärrän, että viittauksenne tiettyyn tietosanakirjaan ei ollut piilomainintaa, koska tässä parlamentissa ei voida harjoittaa piilomainontaa. Oli miten oli, kyseessä oli siis vain ja ainoastaan, kuten itsekin sanoitte, hyvin henkilökohtainen mielipide.

Lindqvist
Tästä asiasta on erittäin mielenkiintoista kaskustella; siksihän se varmaan on otettu esille. Minä ymmärsin vastauksen niin, että teidän poikanne kuvaus käsitteistä " tieteelliset tosiasiat" ja " tieteelliset todisteet" tarkoittaisi, että tieteelliset tosiasiat ovat vähämerkityksisempiä kuin tieteelliset todisteet. Se tarkoittaa, että se juristilingvistinen muutos, joka tehtiin, asettaa suurempia vaatimuksia Amsterdamin kokouksen jälkeen ja sen jälkeen kun kielitarkistukset on tehty. Tämä on syy siihen, että tämä aihe tulee esiin: kuinka suuri on vaatimus?
Kuten huomasitte, otin edelliseen kysymykseen Ruotsin esimerkiksi. Voisiko esimerkiksi Ruotsi esittää tieteellisiä todisteita siitä, että meidän palautusjärjestelmämme on toiminut niin hyvin, että haluamme säilyttää sen ja lopettaa sellaisten pullojen, lasin ja purkkien maahantuonnin, jotka eivät täytä meidän ympäristövaatimuksiamme. Tähän kysymykseen ei koskaan vastattu. En vaadi mitään vastausta nyt. Me palaamme varmasti vielä tähän aiheeseen.
Tämä on kuitenkin äärimmäisen tärkeätä tulkittaessa Amsterdamin sopimusta.

Puhemies
Kysymys nro 7 John Cushnahan (H-0701/97):
Aihe: Kehitysmaiden velka
Kehitysmaiden velkaongelma oli syyskuussa Hongkongissa pidetyn Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin vuosittaisen konferenssin esityslistalla.
Mihin toimiin neuvosto ryhtyi velkaantuneiden maiden ongelmien lievittämiseksi?

Wohlfart
Neuvosto tukee päättäväisesti raskaasti velkaantuneita köyhiä maita. Lukiessani tätä lausetta huomasin, että nykyisin on käytössä uusi lyhenne, PPLE, joka tulee sanoista "pays pauvres lourdement endettés" (raskaasti velkaantuneet köyhät maat).
Komissio esitti hiljattain tiedonannon, jossa ehdotettiin yhteisön kantaa näiden maiden hyväksi tehtävästä aloitteesta, jonka kansainvälinen yhteisö käynnistää Lyonin huippukokouksen jälkeen kyseisten maiden velkataakan keventämiseksi. Ehdotus on parhaillaan neuvoston käsittelyssä.
Jäsenvaltiot - erityisesti Pariisin klubin yhteydessä - ja yhteisön toimielimet ovat ilmaisseet kannattavansa tätä aloitetta. Ne tulevat tukemaan planeettamme köyhimpiä maita niiden hyväksi tehtävän kansainvälisen sitoumuksen mukaisesti. Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden osallistuminen vahvistettiin hiljattain myös Hongkongissa Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin vuosittaisen konferenssin yhteydessä.

Cushnahan
Otan erittäin tyytyväisenä vastaan istuvan puhemiehen vastauksen, ja olen varma, että hän on tietoinen tämän ongelman laajuudesta. Vaikka Latinalaisen Amerikan maat ovatkin eniten velkaantuneet maailmanlaajuisesti, Saharan eteläpuolella sijaitsevilla Afrikan mailla on kuitenkin suurimmat ongelmat. Tämä käy parhaiten ilmi niiden nykyisestä velkamäärästä. Vuonna 1962 niiden velkamäärä oli 3 miljardia USA: n dollaria, kun se nyt on 235 miljardia USA: n dollaria, joka vastaa 76 %: a bruttokansantuotteesta. Mailla, joilla oli vuonna 1980 maksamattomia velkoja 1, 2 miljardia USA: n dollaria, on nyt velkoja 43 miljardia USA: n dollaria. Näillä mailla on todellisia ongelmia maksaa velkansa.
Arvostan sitä, että velkoja on uudelleenjärjestelty, mutta monikansalliset lainanantajat eivät uudelleenjärjestele velkoja, ja tämä heijastuu siinä, että Afrikan maat ovat tällä hetkellä velkaa kansainväliselle kehitystoimistolle 25 miljardia USA: n dollaria, kun velkasumma oli 2, 58 miljardia USA: n dollaria vuonna 1980.
Haluaisin tietää, kun otetaan huomioon, mitä istuva puheenjohtaja on sanonut tehdyistä aloitteista, voidaanko monikansallisia lainanantajia painostaa velkojen uudelleenjärjestelyyn näiden maiden auttamiseksi.

Wohlfart
Herra Cushnahan tavoitti mielestäni hyvin aiheemme laajuuden ja siihen sisältyvät panokset. Hän puhui velasta, jonka osuus on 65 % kyseisten maiden bkt: sta. Se on siis todella raskas taakka, ja me keskustelemme siitä varmasti yleisten asiain neuvostossa 10. marraskuuta. Toivon että me pääsemme yksimielisyyteen siitä, että pyydämme komissiota esittämään meille tulevina kuukausina konkreettisen ehdotuksen paitsi taloudellisesta tuesta, jonka Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot voivat hyväksyä, myös yhteisestä strategiasta, joka Euroopan unionin olisi hyväksyttävä, jotta se saisi äänensä kuuluviin kansainvälisillä foorumeilla.

Puhemies
Kysymys nro 8 Hugh McMahon (H-0702/97):
Aihe: Agenda 2000
Voisiko Luxemburgin puheenjohtaja ilmoittaa parlamentille ulkoasiainneuvoston 15. syyskuuta 1997 käymien Agenda 2000: ta koskevien neuvottelujen tulokset?
Miten puheenjohtaja on pyrkinyt saavuttamaan kompromissin niiden jäsenvaltioiden välille, jotka haluavat supistaa yhteisön varoja ja niiden, jotka haluavat säilyttää yhteisön menojen nykytason?

Wohlfart
Koska Agenda 2000 -tiedonanto on aihe, joka kiinnostaa mitä suurimmassa määrin puheenjohtajavaltion, neuvoston ja komission ohella myös parlamentin jäseniä, yritän antaa sopivan vastauksen arvoisan parlamentin jäsenen esittämään kysymykseen.
Haluaisin esittää lyhyen tiivistelmän tästä laajasta asiakirjakansiosta, jossa käsitellään unionin politiikan osa-alueiden kehitystä, erityisesti maatalous- ja rakennepolitiikkaa, ja unionille vuoden 2000 jälkeen hyvin tärkeää rahoituskehystä, sekä joitakin yleisiä laajentumisprosessiin liittyviä kysymyksiä ja lopuksi komission kantaa jäsenyyttä hakeneista maista.
Agenda 2000 -tiedonantoa koskeva suuntaviivakeskustelu, jonka neuvosto käynnisti syyskuun 15. päivänä pidetyssä kokouksessaan, tarjosi puheenjohtajavaltiolle tilaisuuden panna merkille jäsenvaltioiden ensimmäiset reaktiot niistä yleisistä pyrkimyksistä, joita esitettiin toisaalta unionin politiikkojen syventämisestä ja kehittämisestä sekä sen tulevasta rahoituskehyksestä ja toisaalta niistä päätöksistä, joita Eurooppa-neuvoston on tehtävä koko laajentumisprosessin osalta.
Keskustelussa siis otettiin esille ne keskeiset poliittiset tekijät, joita on tietysti tutkittava syvällisesti, jotta neuvosto voi laatia siltä pyydetyn mietinnön joulukuussa Luxemburgissa pidettävää Eurooppa-neuvoston kokousta varten.
Puheenjohtajavaltio voi vakuuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että se tekee kaiken voitavansa, jotta kaikkia näitä moniulotteisia ja arkaluontoisia kysymyksiä tutkitaan yksityiskohtaisesti sekä poliittisella että teknisellä tasolla.
Puheenjohtajavaltio toimii kuten sen tuleekin toimia, säästämättä voimiaan kantojen lähentämiseksi tämän puolivuotiskauden aikana, jotta Luxemburgin Eurooppa-neuvoston kokouksessa saataisiin aikaiseksi unionin ja hakijamaiden etujen mukaiset päätökset kaikista laajentumiseen liittyvistä kysymyksistä.
Uskonpa tietäväni, että myös pääministerimme Jean-Claude Juncker pitää hyödyllisinä eilisiä ja tämänpäiväisiä keskusteluja unionin tilasta ja työllisyyshuippukokouksesta, mikä on osoituksena hänen suuresta henkilökohtaisesta mielenkiinnostaan näitä aiheita kohtaan.

McMahon
Arvoisa puhemies, olin kiinnostunut kuulemaan, mitä istuvalla puheenjohtajalla oli sanottavana puheenjohtajamaa Luxemburgin pyrkimyksistä löytää kompromissi yksittäisten jäsenvaltioiden eri näkemysten välillä.
Ensinnäkin mihin toimenpiteisiin Luxemburg aikoo puheenjohtajamaana ryhtyä varmistaakseen, että joulukuun aikataulussa pysytään? Toiseksi useampi neuvoston jäsen on pyytänyt toimielinten rakenteiden lisäuudistuksia ennen laajentumista; minkä merkityksen tai painon puheenjohtajamaa Luxemburg antaa tälle?

Wohlfart
Tämä ajankohtia ja määräaikoja koskeva kysymys ansaitsee joitakin kommentteja minun taholtani.
Ensinnäkin Eurooppa-neuvoston kokouksen ajankohta, joka on vahvistettu joulukuun 12. 13. päiville, tekee aikataulustamme hyvin tiukan. Uskon kuitenkin, että me ponnistelemme kaikilla tasoilla, jotta neuvoston valmistelut saadaan päätökseen ja laajentumisesta ja kaikista siihen liittyvistä kysymyksistä päästään ehdottoman tärkeään yksimielisyyteen.
Ponnistelumme kohdistuvat ensinnäkin pääministereihin. Meidän pääministerimme kiertää parhaillaan Euroopan unionin pääkaupunkeja, joissa hän tapaa henkilökohtaisesti valtion- ja hallitusten päämiehiä saadakseen heidän näkemyksensä, heidän kommenttinsa ja heidän huomautuksensa Luxembourgin huippukokouksessa tehtävästä kompromissiratkaisusta. Kompromissi on välttämätön, koska sopimuspuolten näkemykset poikkeavat esimerkiksi rahoitusasioiden ja rakennerahastojen toiminnan suuntaamisen ja monien muiden asioiden suhteen
Yksimielisyys on kuitenkin saavutettava, ja olen vakuuttunut siitä, että siihen päästään. Panostuksemme on liian suuri, jotta tapaaminen voisi epäonnistua.
Ponnistelumme kohdistuvat myös asioista vastaaviin ministereihin. Oli sitten kyseessä ulkoministeriö tai jokin muu tekninen ministeriö, niin pidämme säännöllisesti yhteyttä vastaaviin ministereihin Euroopan unionin jäsenmaissa. Luxemburgin puheenjohtajakaudella järjestetään yleisten asiain neuvostojen kokousten lisäksi myös Ecofinneuvoston ja muiden erikoisalojen neuvostojen kokouksia ja kuusi epävirallista ministeritason kokousta, joissa valmistellaan Luxembourgin huippukokousta. Itse olen esimerkiksi toiminut puheenjohtajana sisämarkkinoihin liittyviä kysymyksiä käsittelevässä kokouksessa. Siinä yhteydessä puheenjohtajavaltio Luxemburgilla oli myös ensimmäinen tilaisuus Amsterdamin huippukokouksen jälkeen olla ministeritason yhteydessä Euroopan unionin jäsenyyttä hakeneiden Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa.
Sanoisin - jos sallitte, arvoisa puhemies - että tämä ministeritason tapaaminen käytiin vilpittömän ystävyyden ilmapiirissä, hyvin avoimessa hengessä, ja välirikot onnistuttiin välttämään. Osanottajat ymmärsivät hyvin, että meneillään on historiallinen prosessi, prosessi johon on osallistuttava yhteisessä rintamassa, koska se on ainut vaihtoehto vuodelle 2000 ja sen jälkeiselle ajalle.
Lopuksi ponnistelumme kohdistuvat pysyvien edustajien komiteaan, joka on saanut ohjeensa ministerineuvostolta. Me viimeistelemme erilaisia horisontaalisia asialistoja, joita käytetään pohjana Luxemburgin huippukokouksen keskusteluille. Siinä vaiheessa vastuun kantaminen siirtyy valtioidemme ja hallitustemme päämiehille. Minä voin sanoa teille ainoastaan sen, että me teemme yhdessä komission ja jäsenvaltioiden kanssa parhaamme, jotta kaikki olisi valmista määräaikoihin mennessä.

McCarthy
Kiitän teitä, istuva puheenjohtaja, täydellisestä vastauksesta. Luulen, että voimme kaikki olla samaa mieltä siitä, että tämä ei ole nollasummapeli ja että jokaisen jäsenvaltion etuna on toivottaa uudet jäsenet tervetulleeksi, sillä ne tuovat mukanaan uusia tuloja ja uusia kauppasuhteita.
Minun on sanottava, että minä ja luultavasti myös kollegani tässä parlamentissa havaitsemme vaaraa joillakin alueilla. Meidän on korostettava tarvetta jakaa varat oikeudenmukaisesti ja tasa-arvoisesti ja samalla annettava etusija köyhemmille ja taantuville alueille.
Haluaisin kysyä, oletteko te myös havainnut tämän haluttomuuden ja mitkä jäsenvaltiot miettivät mielestänne tulevaisuutta ja mitkä jäsenvaltiot pelkäävät, että niitä pyydetään maksamaan laajentumisen kustannukset? Miten voimme varmistaa, että pääsemme yksimielisyyteen siitä, että varat jaetaan oikeudenmukaisesti ja tasa-arvoisesti?

Wohlfart
En usko, että minun tarvitsee antaa rouva McCarthylle kyseisten maiden nimiä, koska hän tietää ne yhtä hyvin ellei jopa paremminkin kuin minä.
Rahoitustaakan oikeudenmukaisesta ja tasapuolisesta jakamisesta käydään parhaillaan keskustelua. Se on hyvin mielenkiintoinen keskustelu, ja minä sanoisin ainoastaan sen, että oman maani, Luxemburgin, suhteen luvut eivät aina pidä paikkaansa, sillä ne osoittavat sen välillä nettosaajaksi ja välillä maksajaksi. Voin sanoa teille, että se on maksaja, mutta en haluaisi nyt mennä tämän keskustelun yksityiskohtiin.
Mielestäni yksimielisyyden saavuttaminen on todella mahdollista. Siitä päätetään korkeimmalla tasolla, rouva McCarthy, ja päätös tehdään ehkäpä - en ole mikään profeetta - hyvin myöhään yöllä tai myöhään illalla, sitä en voi tietää.
Laajentumisen osalta olen silmäillyt Keski- ja Itä-Euroopan maiden kauppasuhteitamme koskevia tilastoja. Olen yhtä mieltä kanssanne siitä, että kyseessä ei ole tietenkään mikään nollaoperaatio. Jos kuitenkin tarkastellaan meidän ulkomaankauppaamme Euroopan unionin tasolla kyseisten maiden kanssa, niin vapaakauppa-alueiden perustamisesta ja muista eduista huolimatta on todettava, että kauppavaihtomme on ollut aina suuresti ylijäämäistä Euroopan unionin hyväksi. Olen henkilökohtaisesti vakuuttunut siitä, että jos kyseiset Keski- ja Itä-Euroopan maat eivät liity unioniimme objektiivisin perustein ja tarkkaan määritellyn aikataulun mukaisesti, se tulee loppujen lopuksi paljon kalliimmaksi kuin niiden liittyminen. Se on haaste, josta olen vakuuttunut, rouva McCarthy, kuten olen vakuuttunut myös siitä, että se on historiallinen tilaisuus mantereellemme. Älkäämme haaskatko sitä.

Puhemies
Kysymys nro 9 Sören Wibe (H-0704/97):
Aihe: Schengen-käsikirjojen salaiseksi julistaminen
Ruotsissa saatujen tietojen mukaan ruotsin hallitus on varustanut kaksi kolmesta Schengen-käsikirjasta "salainen" -leimalla. Kyse on ohjeista, jotka koskevat kuinka unionin ulkorajoilla tehtävät tarkastukset tulisi suorittaa ja miten tietojen vaihdon jäsenvaltioiden välillä pitäisi tapahtua.
Schengenin sopimus on nyt tarkoitus sisällyttää EU: n perustamissopimuksiin, ja se on sopimus, jolla halutaan korostaa avoimuuden periaatetta. Eikö neuvosto ole sitä mieltä, että olisi asianmukaista suositella jäsenvaltioita huolehtimaan siitä, että kaikki Schengen-käsikirjat olisivat julkisia?

Wohlfart
Vastaan mielelläni tähän kysymykseen, koska olin yksi Schengenin sopimuksen allekirjoittajista vuonna 1990, mistä on jo joitakin vuosia.
Vastauksena meille esitettyyn kaksiosaiseen kysymykseen sanoisin, että pysyvien edustajien komitea perusti 16. lokakuuta 1997 eli kuusi päivää sitten pitämässään kokouksessa työryhmän, jonka tehtävänä on tutkia Schengenin säännösten kokoamista yhteen ja niiden jakamista ensimmäisen ja kolmannen pilarin välillä.
Ryhmä aloittaa työnsä huomenna, 23. lokakuuta. Yksi sen käsittelemistä kysymyksistä on Schengenin säännösten julkaiseminen. Julkaisemisessa on erilaisia ongelmia, jotka johtuvat yhtä hyvin Schengenin säännösten suuresta lukumäärästä kuin tiettyjen tietojen luottamuksellisuudesta.
Arvoisa parlamentin jäsen ymmärtää varmasti, että tietyt ohjeet, jotka on tarkoitettu esimerkiksi ulkorajojen valvonnasta vastaaville viranomaisille, ovat luottamuksellisia, ja sen vuoksi niihin ei voi yleisesti tutustua. Se ei aseta millään tavalla kyseenalaiseksi Amsterdamin sopimuksessa vahvistettua avoimuuden periaatetta.

Wibe
Kiitos paljon vastauksesta. Se oli erittäin myönteinen vastaus. En tuntenut tätä työryhmää ja olen erittäin iloinen, että se on perustettu.
Minulla oli oikeastaan vain yksi pieni jatkokysymys: voitteko sanoa jotain siitä, mitkä ovat ne julkistamisperiaatteet, jotka ohjaavat tämän työryhmän työtä? Te sanotte, että ulkoista rajavalvontaa ei voida tehdä julkiseksi. Minä en ole siitä niin varma. Myös osa siitä pitäisi voida julkistaa, mutta ymmärrän kyllä, että tietyt tekniset yksityiskohdat on pidettävä salaisina. Olisin iloinen, jos teillä olisi joku kommentti näistä periaatteista.

Wohlfart
Yritän antaa edes osittaisen vastauksen kysymykseen. Uskon, että puheenjohtajavaltio ja työryhmän jäsenet pyrkivät pitämään mielessään Euroopan ja kansallisten parlamenttien jäsenten hyvin oikeutetun huolestuneisuuden siitä, että Schengenin järjestelmä toimii avoimesti.
Arvoisa puhemies, muistan miten itse puhuin Euroopan parlamentin toimivaltaisen valiokunnan edessä vuonna 1992, jolloin Luxemburgista tuli Schengenin puheenjohtaja. Silloin Schengeniä moitittiin paljon mm. siitä, että se oli parlamentaarisen valvonnan ja Euroopan tuomioistuimen valvonnan ulkopuolella.
Sanoisin kuitenkin, että Amsterdamin sopimuksen uudessa määräyksessä, jossa Schengenin säännökset kohotetaan yhteisön tasolle, on nyt otettu pitkä askel eteenpäin, vaikka olenkin vakuuttunut siitä, että järjestelyjä tarvitaan edelleen.
Avoimuuden suhteen uskoisin, että asiasta vastaavat ministerit ja neuvoston nykyinen oikeus- ja sisäasioista vastaava puheenjohtaja tulevat säännöllisesti Euroopan parlamentin toimivaltaisiin valiokuntiin kertomaan Schengenin toiminnasta ja säännöksistä. Olisi myös ajateltavissa, että Schengenin toiminnasta järjestettäisiin samanlainen julkinen keskustelu kuin monista muistakin aiheista täällä Euroopan parlamentissa. Se olisi mielestäni hyvä keino osoittaa, että Schengenistä halutaan todella avoimesti toimiva arkipäivän järjestelmä.
Lisäksi voitaisiin järjestää myös toinen suuri Schengen-aiheinen keskustelu, jossa käsiteltäisiin yksityisyyden suojaa eli kaikkea sitä, mikä liittyy henkilötietojen antamiseen. Uskon että te olette kaikki samaa mieltä kanssani siitä, että henkilötietojen suhteen on toimittava erittäin varovaisesti ja että niitä voidaan antaa ainoastaan todella valtuutettujen henkilöiden käyttöön, koska ihmisten yksityiselämää on tietenkin suojeltava.
Haluaisin huomauttaa vielä, että on olemassa riippumaton valvontaviranomainen, joka on vastannut Schengenin valvonnasta sekä yksilön oikeuksien valvonnasta ja noudattamisesta Schengenin järjestelmässä. Mielestäni meidän on noudatettava työssämme seuraavia kahta periaatetta: avoimuutta ja yksityisyyden suojelua.

Puhemies
Kiitos, herra Wohlfart, mutta pyydän, että keskittyisitte vielä herra Wiben kysymykseen, koska työjärjestyksen mukaan minun on annettava puheenvuoro vielä yhteen lisäkysymykseen herra Sjöstedtille. Herra Sjöstedtillä on siis minuutin puheenvuoro samasta aiheesta.

Sjöstedt
Haluaisin kiittää neuvoston vastauksesta, joka oli mielestäni erittäin mielenkiintoinen, eli että sittenkin tapahtuu kehitystä tällä alueella, joka kattaa suuren osan Schengenin alueen salaiseksi julistetusta materiaalista.
Te mainitsitte ohjeet ulkoisesta rajavalvonnasta, nimittäin SIRENE-käsikirjan ja ohjeet lähetystöille ja konsulaateille ulkomailla. Onko teillä sama mielipide näistä asiakirjoista, eli että ne on pidettävä salaisina? Ettekö voisi ajatella, että niitä edes osittain julkaistaisiin? Minä voin ymmärtää täysin, että joitain tietoja ei voida julkaista, mutta eikö voitaisi julkaista muita tähän toimintaan liittyviä tietoja?
Lisäksi ihmettelen, onko julkistamisen arviointiprosessi valmis kun sopimuksen ratifiointi jäsenmaissa alkaa. Sehän on nimittäin myös ratifioinnin peruste. Esimerkiksi Ruotsille ja Tanskalle Amsterdamin sopimus tarkoittaa myös sitä, että maat ensimmäistä kertaa tulevat osaksi Schengenin aluetta. Tämä täytyy siksi selvittää, ennen kuin ratifiointi aloitetaan kansallisissa parlamenteissa.
Sitten kysyisin, voiko saada jäljennöksen neuvoston puheenjohtajan pojan sanakirjasta, joka tuntuu olevan keskeinen asiakirja Amsterdamin sopimuksen tulkinnassa

Wohlfart
Minusta tuntuu, että tilanne on vielä hieman epäselvä, hieman liian epäselvä Schengenin säännösten suhteen.
Muistan että vuonna 1991 käytiin hyvin mielenkiintoinen keskustelu, jossa Euroopan parlamentin jäsenet esittivät kaksi pääasiallista moitetta Schengenin sopimuksen aloitetta kohtaan: Schengenin sopimukseen johtaneet neuvottelut järjestettiin hallitusten välisen konferenssin yhteydessä ja ilman Euroopan parlamentin myötävaikutusta.
Silloin minua hämmästytti hieman myös se - en sano tätä katkeruudella enkä kyynisyydellä - että niin monet ihmiset jopa kansallisissa parlamenteissammekin saattoivat sanoa mitä tahansa puhuessaan Schengenistä. Kyseessä oli joko big brother is watching you , kaikkiin asioihin puuttuvan poliisivaltion selvä perustaminen, tai aivan päinvastainen kanta. Me olimme neuvotteluissamme kuitenkin pyrkineet ainoastaan siihen, että sisärajojen poistaminen korvattaisiin ulkorajoihin kohdistettavilla toimenpiteillä.
Mielestäni tilanne on nyt vähän samankaltainen. Uskon että kaikki ovat yhtä mieltä siitä, että tiettyä poliisiyhteistyötä tarvitaan, koska yksittäisen maan poliisi ei pysty selviytymään järjestäytyneen rikollisuuden muodostamista uhista, vaikka sillä olisi kuinka suuret toimivaltuudet. Poliisille on siis annettava tiettyjä keinoja rikollisuuden ehkäisemiseksi ja tukahduttamiseksi, mutta mielessä on kuitenkin pidettävä koko ajan yksityisyyden ja siihen liittyvien tietojen suojaaminen, mikä on mielestäni ensiarvoisen tärkeä asia Schengenin järjestelmässä.
Tiedän että on olemassa joitakin määräyksiä, jotka koskevat etenkin viisumien myöntämistä, joka ei kuulu enää kunniakonsuleiden toimivaltaan, kuten aiemmin, vaan suurlähetystöjen ja konsulaattien tehtäviin. Kansallisissa parlamenteissa on seurantavaliokuntia, jotka voivat milloin tahansa saada käyttöönsä tarpeellisiksi katsomiaan tietoja. Mielestäni joidenkin aiheiden suhteen on oltava erittäin varovaisia.

Puhemies
Kysymys nro 10 Anne McIntosh (H-0707/97):
Aihe: Verottoman myynnin lopettaminen
Nyt, kun neuvosto valmistautuu ylimääräiseen työllisyyttä käsittelevään huippukokoukseensa, eikö se ymmärrä ristiriitaa, joka vallitsee toisaalta verottoman myynnin vuonna 1999 tapahtuvan lopettamisen ja siitä kuljetusja matkailualalle aiheutuvan työttömyyden ja toisaalta uusien työpaikkojen luontipyrkimysten välillä?
Kun otetaan huomioon lentoliikenteen harjoittajien äskettäin tekemä tutkimus, jonka mukaan verottoman myynnin lopettaminen kesäkuussa 1999 johtaa 30 000 työpaikan menetykseen ja pakottaa lentoyhtiöt nostamaan hintojaan, onko neuvosto samaa mieltä siitä, että on pakko tutkia edelleen sosiaalisia ja taloudellisia seurauksia, joita lopettamien aiheuttaisi?

Wohlfart
Minulla on jo ollut tilaisuus vastata samantapaisiin kysymyksiin heinäkuun istuntojakson kyselytunnilla ja pelkäänpä, että arvoisalle parlamentin jäsenelle antamani vastaus tuottaa hänelle pettymyksen. Haluaisin huomauttaa heti, että tästä hänen sydäntään lähellä olevasta aiheesta ei ole uutta sanottavaa.
Arvoisa puhemies, minun on korostettava aluksi, että verottoman myynnin säilyttäminen yhteisön sisäisessä matkustajaliikenteessä olisi ristiriidassa rajattomien sisämarkkinoiden kanssa.
Kun yksityiset ihmiset ostavat henkilökohtaiseen käyttöönsä tavaroita matkustaessaan kahden jäsenvaltion välillä, sillä ei ole verotusoikeudellisia seuraamuksia. Yksityiset henkilöt voivat siis ostaa tavaroita, jotka on tarkoitettu heidän henkilökohtaiseen käyttöönsä, mistä tahansa jäsenvaltiosta ja viedä tavarat mihin tahansa muuhun jäsenvaltioon ilman että heidän täytyy ilmoittaa ne tullissa ja maksaa niistä veroa rajalla.
Tässä tilanteessa verovapauden soveltaminen matkustajiin ei olisi perusteltua. Verottoman myynnin säilyttäminen yhteisön sisäisessä matkustajaliikenteessä mainitun ajankohdan jälkeen voisi johtaa myös kilpailun vääristymiseen suhteessa liikkeisiin, jotka myyvät samoja tavaroita verollisina, ja eri liikennemuotojen välillä riippuen siitä, onko niillä verotonta myyntiä vai ei.
Syynä siihen, miksi neuvosto pidensi väliaikaisesti verotonta myyntiä yhteisön sisäisessä matkustajaliikenteessä 30. kesäkuuta 1999 saakka, oli halu lieventää verottoman myynnin äkkinäisestä lopettamisesta seuraavia sosiaalisia ja alueellisia vaikeuksia.

McIntosh
Neuvoston istuvan puheenjohtajan juuri antama lausunto saa Luxemburgissa pidettävän työllisyyshuippukokouksen näyttämään täydelliseltä ilveilyltä. En ymmärrä, miksi tällainen huippukokous tulisi järjestää. Syrjäiset maat ja saaret ovat riippuvaisempia verottomasta myynnistä kuin Keski-Euroopan maat mantereella. Belgiassa, Alankomaissa ja Luxemburgissa etäisyydet ovat pienemmät ja hinnat ovat alhaisemmat. Verottoman myynnin vaikutus paikalliseen talouteen, varsinkin työpaikkoihin, ei siksi ole niin merkittävä.
Lentokenttien, lentoyhtiöiden, satamien ja lauttojen verottoman myynnin vaikutus työpaikkoihin on huomattava erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin, Tanskan ja Ruotsin kaltaisissa maissa, joissa ei ole yhtä alhaisia tulleja kuin etenkin Luxemburgissa ja Belgiassa. Lentokenttien, lentoyhtiöiden, satamien ja lauttojen työllistämät ihmiset eivät enää löydä työtä 1. tammikuuta jälkeen. Pyydän istuvaa puhemiestä ottamaan tämän kysymyksen esille Luxemburgin huippukokouksessa.

Wohlfart
Uskokaa minua, työllisyys ja täystyöllisyys eivät ole ainoastaan Euroopan parlamentin huolenaiheena - onnittelen niitä parlamentin jäseniä, jotka kantavat huolta tästä aiheesta - vaan se on yksi minunkin toimeeni liittyvistä huolenaiheista, sillä voin sanoa teille, arvoisa rouva, että myös minä saan joka päivä pyyntöjä ministeritason tuesta työllisyydelle sekä kirjeitse että puhelimitse.
En siis aliarvioi millään muotoa teitä huolestuttavaa ongelmaa. Huolimatta kaikesta kunnioituksestani teitä kohtaan en kuitenkaan haluaisi sitoa yhteen yhtä sisämarkkinoiden säännöstä ja Luxembourgin työllisyyshuippukokousta, vaikka se olisikin mielestäni houkuttelevaa. Haluaisin ainoastaan sanoa jonkun sanan sisämarkkinoista, koska olen nyt jo kahdeksan vuoden ajan vastannut siitä aiheesta.
Tavaroiden, palveluiden, pääomien ja henkilöiden vapaan liikkuvuuden periaate, jonka pitäisi toimia sataprosenttisesti 1. tammikuuta 1999 lähtien, on tavoite, joka luo varmasti keskipitkällä aikavälillä uusia työpaikkoja. Sisämarkkinoiden toiminnan ensimmäisestä arviosta, jonka komissio laati viime vuoden marraskuussa, käy ilmi - komission arvioiden mukaan - että jo pelkästään sisämarkkinoiden käynnistäminen 1. tammikuuta 1993 on luonut jopa 900 000 uutta työpaikkaa.
Esteitä ja vääristymiä on toki vielä olemassa, kuten tiedetään. Sen vuoksi Eurooppa-neuvosto on hyväksynyt komission ehdotuksen käynnistää sisämarkkinoita koskeva toimintasuunnitelma, joka sisältää neljä strategista tavoitetta yhtenäismarkkinoiden käynnistämiseksi tehokkaalla ja esteettömällä tavalla 1. tammikuuta 1999 mennessä.
Miksi minä sanoin tämän? Siitä syystä, että tietyt toimintasuunnitelmaan ja sen strategisiin tavoitteisiin sisältyvät asiat liittyvät arkoihin mutta sisämarkkinoiden toiminnan kannalta hyvin oleellisiin alueisiin, kuten verotukseen - eikä ainoastaan yritysverotukseen -, valtionapuihin ja muihin tukiin perustettaessa uusia yrityksiä eri maihimme, tutkimusja kehitystukiin jne.
Toimenpiteisiin ryhdytään siksi, arvoisa rouva, että kilpailun vääristymät halutaan estää, ja siksi, että tavoitteena on yhtenäisvaluutan käyttöönotto sisämarkkinoilla. Siinä vaiheessa kun kaikki ehdot on täytetty, yhtenäismarkkinoita voidaan ryhtyä kehittämään täysipainoisesti, ja vuoden 2000 näkökulmasta tarkasteltuna yhtenäismarkkinoiden täydellinen toteutuminen johtaa myös uusien työpaikkojen syntymiseen.
Toinen syy sanomaani on se, että olen vakuuttunut siitä, että tietyt verotukselliset, hallinnolliset tai muut määräykset voivat johtaa lyhyessä ajassa - siis todellakin lyhyessä ajassa - työpaikkojen tuskalliseen menettämiseen.
Puhuttaessa vuonna 1999 käynnistyvistä yhtenäismarkkinoista on huomattava niiden tarjoamat mahdollisuudet. Siihen ei tietenkään pidä suhtautua vähättelevästi, että lyhyellä aikavälillä saattaa esiintyä joitakin ongelmia, jotka liittyvät äsken mainitsemiini hallinnollisiin, verotuksellisiin tai muihin määräyksiin. Keskipitkällä aikavälillä työllisyyden edistäminen on kuitenkin se tavoite, johon me yhteisesti pyrimme. Arvoisa rouva, minä tunnen melko hyvin meidän pääministerimme, vaikka en kuulukaan hänen puolueeseensa. Hän on todella vakuuttunut työllisyyshuippukokoukseen tarpeellisuudesta ja hän tekee kollegojensa kanssa parhaansa, jotta tästä huippukokouksesta tulee nimensä arvoinen.

Oddy
Sivuhuomautuksena totean, että jos käsittelemme sisämarkkinoiden toteuttamista, haluaisin kysyä, mitä me voimme tehdä tämän alan markkinoiden avaamiseksi, jotta voisimme vaikuttaa Air France -yhtiön erittäin huonoihin yhteyksiin Strasbourgiin.
Siirtykäämme itse asiaan, ymmärrän, että verottomalla myynnillä voidaan parantaa lentokoneella matkustavien ihmisten palveluja tällä alalla. Mitä takeita meillä on siitä, että tämä toimenpide ei heikennä lentokoneella matkustavien ihmisten palveluja?

Wohlfart
En haluaisi osallistua keskusteluun Euroopan lentoyhtiöiden laadusta - vaikka siitä voisikin tulla hyvin mielenkiintoinen keskustelu - jotta emme juuttuisi loppuajaksi tähän aihepiiriin. Mikäli ymmärsin kysymyksen oikein, se liittyy siihen, miten voidaan varmistaa, että matkustajat saavat asianmukaista palvelua.
Arvoisa rouva, te tiedätte ensinnäkin, että Euroopan lentokentiltä lähtee lentoja myös Euroopan yhteisön ulkopuolelle. Niillä lennoilla olevat matkustajat eivät ole rajoitusten piirissä ja he voivat siis ostaa verottomia tuotteita. Te sanotte minulle, että se on ainoastaan yksi osa alan liiketoiminnasta, mutta minun mielestäni se on kuitenkin melko huomattava osa, joskaan ei kaikkein merkittävin. Uskon myös, että aina tulee olemaan ihmisiä, jotka haluavat tehdä ostoksia lentokentillä.
Joka tapauksessa on niin, että jos teidän kysymyksenne koski lentokenttiä, jotkut toiset voisivat varmasti esittää minulle saman kysymyksen laivayhteyksistä. Ymmärtänette siis, että en voi antaa muuta vastausta kuin sen, jonka neuvosto sääti kuusi vuotta sitten. Se teki päätöksensä täysin tietoisena sen seurauksista, ja ellen erehdy, asiasta keskusteltiin varmasti myös täällä parlamentissa. En tiedä, kiinnitettiinkö silloin huomiota päätöksestä aiheutuviin rajoituksiin, tai sanottaisiinko kokemuksiin - joita minä kutsuisin tuskallisiksi - mutta tosiasia on se, että kuuden vuoden siirtymäaika päätettiin ottaa käyttöön, jotta - en voi muuta kuin toistaa tämän, arvoisa puhemies - asianomaiset tahot niin lentokentillä kuin satamissa tai laivoissa voisivat varautua mahdollisuuksiensa mukaan tähän tilanteeseen.

Cassidy
Haluaisin onnitella istuvaa puheenjohtajaa hänen päättäväisyydestään, vaikka tämä parlamentti on joutunut todella erittäin häikäilemättömän ja epärehellisen painostuksen kohteeksi.
Istuva puhemies haluaa ehkä tietää, että " Duty-Free Intergroup" -niminen painostusjärjestö on perustettu ja että tähän kysymykseen liittyy erittäin suuria intressejä.
Onko hän tietoinen siitä, että monet tilastot, joissa ennustetaan työpaikkojen menetyksiä ja lentoliikenteen kasvua, on laadittu laskelmoivasti ja että todellisuus on, että veronmaksajien rahoilla tuetaan matkustajia? Tietääkö hän, että British Airlines - yhtiön johtaja on myöntänyt, että veroton myynti vastaa 21 ecun tukea tilauslennon asiakasta kohden?

Puhemies
Herra Wohlfart, haluatteko vastata herra Cassidyn kysymykseen tai esittää kommentin?

Wohlfart
En, arvoisa puhemies, koska vielä on kai yksi kysymys, joka ansaitsee vastauksen. Kiitos kuitenkin siitä, että annoitte minulle puheenvuoron.

Cushnahan
On aivan kollegani tapaista syyttää niitä, jotka kannattavat verotonta myyntiä, häikäilemättömiksi, vaikka he yrittävät ainoastaan säilyttää työpaikkoja, varmistaa alhaiset lentomaksut, edistää matkailua ja säilyttää peruslauttapalvelut. Mielestäni tämä on suuri loukkaus niitä kohtaan, jotka haluavat verottoman myynnin jatkuvan.

Puhemies
Herra Cushnahan, sallikaa minun huomauttaa, että tuo ei ole työjärjestystä koskeva asia. Se voisi jopa aiheuttaa epäjärjestystä työssämme.
Herra Papayannakis pyytää puheenvuoroa työjärjestystä koskevasta asiasta. Mutta ei ilmeisesti henkilökohtaisesti. Minä en kuullut teidän nimeänne mainittavan. Ehkä teihin viitattiin jollakin kutsumanimellä tai lisänimellä, jota minä en tunne.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, kuulun niihin, jotka kamppailivat verottoman myynnin jatkoajan puolesta. Jatkan myös nyt tätä kamppailua. En pidä itseäni epärehellisenä, teen tätä yhteistyössä Kreikan ammattiliittojen kanssa, jotka toimivat verottoman myynnin aloilla. Ja puhumme 2500 työntekijästä. Ei muuta.

Puhemies
Kysymys nro 11 Christine Oddy (H-0711/97):
Aihe: Nicaragua, kansallinen foorumi ja kansallinen vuoropuhelu
Mitä toimia neuvosto toteuttaa edistääkseen virallista kansallista vuoropuhelua Nicaraguassa sekä tukeakseen aiemmin tänä vuona esiintyneiden katumielenosoitusten jälkeistä kansallista foorumia?
Mihin toimiin neuvosto tulee ryhtymään avustaakseen Nicaraguan hallitusta omaisuutta koskevan sopimuksen täytäntöönpanossa; sopimuksen avulla ratkaistaisiin 20 000 kaupunkialueen asukasta ja lukuisia maaseudun perheitä koskeva ongelma ja estettäisiin häädöt?

Wohlfart
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, neuvosto on aina tukenut Nicaraguan demokraattisten voimien ponnisteluja kansallisen vuoropuhelun käynnistämiseksi, ja se toivoo hartaasti, että jo tehtyjä sopimuksia voitaisiin lujittaa ja että vuoropuhelua voitaisiin kehittää kaikkien siviiliyhteiskunnan sektoreiden välillä.
Neuvosto on hyvin tietoinen siitä, millainen haaste Nicaraguan hallituksella on edessään, kun se pyrkii toteuttamaan laajaa sosiaalista ja taloudellista uudistusohjelmaansa, joka voidaan toteuttaa ainoastaan kaikkien poliittisten ryhmien yksimielisellä tuella ja hallituspuolueen ja opposition välisellä parlamentaarisella sopimuksella.
Lisäksi, arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, neuvosto toivoo, että Nicaragua pystyy hyötymään meneillään olevasta yhdentymisprosessista San Josén ryhmään kuuluvien maiden välillä, jotta se onnistuisi pääsemään harmonisella tavalla mukaan maailmantalouteen. Neuvosto on tukenut San Josén ryhmää sen perustamisesta lähtien ja tässä suhteessa se pitää kiitettävänä ryhmän jäsenmaiden äskettäin Managuassa tekemää päätöstä perustaa yhteiset toimielimet Euroopan unionin mallin mukaisesti.

Oddy
Haluaisin vain kiinnittää neuvoston huomion siihen tosiasiaan, että sosiaaliset ongelmat ovat lisääntyneet ja maan sisäiset jännitteet ovat kasvaneet, myös katulapsia koskeva ongelma on kärjistynyt. Luotan siihen, että neuvosto kiinnittää edelleen suurta huomiota Nicaraguaan, sillä tämä maa tarvitsee apuamme ja tukeamme.

Wohlfart
Olen todellakin yhtä mieltä arvoisan parlamentin jäsenen kanssa siitä, mitä hän juuri sanoi. Neuvoston puheenjohtajavaltio ei säästele voimiaan. Minun on sanottava teille henkilökohtaisena näkemyksenäni kehitysyhteistyöministerinä, ei neuvoston puheenjohtajana, että Nicaragua ja sen sisäinen tilanne on erityisen lähellä sydäntäni, koska se on yksi kehitysapukohteistamme.

Puhemies
Kysymys nro 12 Mary Banotti (H-0719/97), jonka sijaisena on rouva Ewing:
Aihe: Euroopan unionin kirjallisuuspalkinnon (ARISTEION) verottaminen jäsenvaltioissa
Tanskassa pohjoismainen kirjallisuuspalkinto ja Nobel-palkinto eivät kuulu kansallisen verotuksen piiriin. Kuitenkin vuoden 1996 Euroopan unionin kirjallisuuspalkinnon, ARISTEIONin, saajalta on peritty palkinnosta lähes 50 prosentin suuruinen kansallinen vero.
Voiko neuvosto ilmoittaa meille, miksi Tanskan valtio tekee tämän eron Euroopan unionin ja Pohjoismaiden myöntämien palkintojen välille, ja kertoa, eikö neuvosto pidä tätä ilmeisenä EU: n palkinnon saajien syrjintänä?

Wohlfart
Vastauksena arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen minun on valitettavasti korostettava sitä, että Euroopan Aristeion-kirjallisuuspalkinnon myöntämissäännöt eivät koske niiden verotusjärjestelmien määräyksiä, joita kyseiseen palkintoon voidaan soveltaa.
Lisäksi minun on todettava, että neuvoston tehtävänä ei ole arvostella jäsenvaltioiden hallitusten omaksumia kantoja eikä esittää niistä tulkintoja.

Ewing
Minulla on kunnia tulla rouva Banottin tilalle, joka oli lupautunut muualle.
Haluaisin kysyä istuvalta puheenjohtajalta, voisiko hän pitää mielessä, että tämä on Euroopan unionin kirjallisuuspalkinto, jonka Euroopan unioni on rahoittanut; käännöspalkinto, joka on olennainen osa kulttuurien vaihtoa, lähellä meidän kaikkien sydäntä ja jonka Euroopan kansalainen on maksanut. Itse asiassa Tanskan valtiovarainministeriö on varastanut puolet palkinnosta. Jos tarkastelemme asiaa lähemmin, huomaamme, että muissa vastaavissa palkinnoissa verotus on toimitettu toisin. Tämä on Euroopan unionin palkinto, eikä mikään asiaankuulumaton palkinto.
Sen tähden katson, että tähän kysymykseen liittyy taloudellisia etuja. Pyydän istuvaa puheenjohtajaa tarkastelemaan asiaa uudestaan.

Wohlfart
Arvoisa parlamentin jäsen ymmärtää varmasti, että en voi sitoutua virallisesti ajamaan asiaa, mutta pidän hänen ajatustaan mielenkiintoisena ja yritän tehdä parhaani, arvoisa rouva, jotta te olisitte tyytyväinen. Minä ei kuitenkaan voi sitoutua tähän puheenjohtajana vaan ainoastaan yhteistyöministerinä.

Puhemies
Herra Cushnahanilla on puheenvuoro työjärjestystä koskevasta asiasta. Herra Cushnahan, sen on todellakin koskettava työjärjestystä, sillä edellisellä kerralla näin ei ollut. Te koettelette minun hyvää tahtoani.

Cushnahan
Olin eilen rouva Banottin mukana, kun hän yritti kerätä ääniä kotikaupungissani. Hän pyysi minua esittämään puolestaan pahoittelunsa siitä, ettei päässyt tänne.
Haluaisin myös käyttää tätä tilaisuutta toivottaakseni hänelle menestystä Irlannin presidentinvaaleissa. Eikö olisikin mukavaa meille, jos tämän parlamentin jäsenestä tulisi Irlannin valtionpäämies erityisesti siitä syystä, että hän on sitoutunut Euroopan yhdentymiseen sekä esteiden ja vanhojen vihamielisyyksien poistamiseen? Kuka sopisi paremmin Irlannin presidentiksi kuin rouva Banotti, joka on tehnyt työtä tämän asian eteen tässä parlamentissa ja jolla on parhaat mahdollisuudet rakentaa yhteyksiä Irlantiin ja poistaa vanhat vihamielisyydet?
Haluaisin teidän puolestanne toivottaa hänelle menestystä.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Cushnahan. Kuuntelimme sanojanne suurella mielenkiinnolla, enkä ole ihan varma, sopivatko ne kyselytunnin puitteisiin, mutta tällä kertaa sallimme sen jalomielisesti.
Haluatteko esittää lisäkysymyksen, herra Posselt?

Posselt
Arvoisa puhemies, halusin sanoa jotain työjärjestyksestä. Tiedätte, mistä on kysymys. En joka kerta arvostele teitä, sillä teillä on oikea asenne, vaan puhemiehistöä ja puhemieskonferenssia, koska emme juuri koskaan voi käyttää kyselytuntia kokonaan, koska se on siirretty edellisestä illasta seuraavaan iltapäivään. Kaikissa täysistunnoissa on viivästymisiä, ja joka kerta, kun kritisoin asiaa, joku puhemiehistön edustajista sanoo, että kyseessä on poikkeus. Haluan tiedustella, kuinka moneen poikkeukseen meillä on vielä varaa ja emmekö voisi tehdä sitä johtopäätöstä, että kyselytunnille voitaisiin taas määrätä kiinteä ajankohta?

Puhemies
Herra Posselt, kyselytunnin alkaessa esitin anteeksipyynnön viivästymisen johdosta, ensin neuvoston puheenjohtajalle ja sen jälkeen kaikille parlamentin jäsenille, ja sanoin teille, että vien asian puhemiehistön käsittelyyn.
Asia ei kuitenkaan kuulu ainoastaan puhemiehistölle vaan myös puolueryhmille. Sen vuoksi pyytäisin teitä puhumaan myös omien ryhmienne puheenjohtajille.
Herra Martinilla on puheenvuoro työjärjestystä koskevasta asiasta.

Martin, David
Haluaisin vahvistaa sen, mitä äsken sanoitte, arvoisa puhemies, eli puhemieskonferenssi laatii täysistunnon esityslistan eikä puhemiehistö.
Toiseksi parlamentti on täysivaltainen tässä asiassa. Jos riittävä määrä jäseniä kannattaa herra Posseltin kantaa kyselytunnilla, me voimme siirtää sen maanantaihin klo 17.00: ään. Ongelmana on, että tällä hetkellä tämän parlamentin jäsenet eivät arvosta kyselytuntia.

Puhemies
Kysymyksiin nro 13-29 vastataan kirjallisesti, koska neuvoston kyselytuntia varten varattu aika on päättynyt.
Ennen kuin julistan kyselytunnin päättyneeksi, haluan kiittää teitä kaikkia, tulkkeja ja muita parlamentin työntekijöitä, jotka ovat auttaneet meitä tänä iltana, teidän kärsivällisyydestänne tämänpäiväisen viivästymisen suhteen.
(Istunto keskeytettiin klo 19.21 ja se jatkui klo 21.00.)

Vakuutusyritykset
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Mosiek-Urbahnin laatima oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan toinen mietintö (A4-0295/97) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi vakuutusryhmittymiin kuuluvien vakuutusyritysten lisävalvonnasta (KOM(95)0406 - C4-0464/95-95/0245(COD)).
Esittelijä Mosiek-Urbahnilla on puheenvuoro.

Mosiek-Urbahn
Arvoisa puhemies, arvoisa herra komissaari, hyvät naiset ja herrat! Direktiiviehdotuksen tarkoituksena on antaa vakuutusalan valvontaviranomaisille paremmat edellytykset arvioida samaan ryhmittymään kuuluvien yksittäisten vakuutusyritysten todellista vakavaraisuutta. Päämäärän saavuttaminen sopivin keinoin on erittäin vaikeaa ennen kaikkea sen tähden, että Euroopassa ryhmäkohtaisen valvonnan oikeudellinen asema vaihtelee suuresti, kun tarkastellaan niin ryhmittymien yksittäisten yritysten valvontaa kuin käytettyjä arviointimenetelmiä, kynnysarvoa sekä holding- ja jälleenvakuutusyhtiöitä.
Vuonna 1992 säädettyjen kolmannen vahinkovakuutusdirektiivin ja kolmannen henkivakuutusdirektiivin mukaan vakuutusvalvonta sisältää Euroopan unionissa tällä hetkellä vakuutustoimen hyväksymisen ja jatkuvan valvonnan. Näillä direktiiveillä koordinoitujen ja harmonisoitujen jäsenvaltioissa noudatettavien valvontasääntöjen ensisijaisena tarkoituksena on turvata vakuutuksenottaja, ja sen tähden niissä korostetaan yksittäisen yrityksen taloudellisen tilanteen ja vakavaraisuuden valvontaa.
Tämä taloudellisen tilanteen ns. soolovalvonta perustuu alakohtaiseen erotteluperiaatteeseen. Direktiiviehdotuksen päämääränä on vakuutusyhtiöiden yksittäisvalvontaa - soolovalvontaa - koskevien valvontadirektiivien täydentäminen samaan vakuutusryhmittymään kuuluvia vakuutusyhtiöitä koskevilla valvonnan lisämääräyksillä, sooloplusvalvonnalla.
Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta on kokoontunut kaikkiaan kaksitoista kertaa. Se on epätavallista. Se on kuullut tässä äärettömän monimutkaisessa asiassa valvonnan, tieteen, käytännön ja myös eurooppalaisen vakuutusyhtymän asiantuntijoita. Sen lisäksi asiasta kiinnostuneet valiokunnan jäsenet ovat yrittäneet löytää kanssani ratkaisuja ns. epämuodollisten istuntojen puitteissa. Näitä jäseniä haluaisin tässä yhteydessä kiittää aivan erityisen sydämellisesti heidän kärsivällisyydestään, sitkeydestään ja vaivannäöstään päästäksemme rakentavilla ehdotuksilla valiokunnassa enemmistöasemaan.
Valiokunta pitää välttämättömänä ja oikeana, että vakuutusalan valvontaviranomaiset ovat selvillä vakuutusryhmittymien rakenteista ja sisäisistä liiketoimista, jotta he kuluttajansuojatehtävänsä hengessä voivat uhkaavassa taloudellisessa vaaratilanteessa ryhtyä oikeaan aikaan toimenpiteisiin. Sen mukaisesti valiokunta on tyytyväinen esitykseen, että vakuutusryhmittymien läpinäkyvyyttä parannettaisiin tehokkaammilla tietojensaantioikeuksilla - 5 ja 6 artikla - ja valvontaviranomaisten yhteistyötä tehostettaisiin ottaen huomioon vakuutusryhmittymien lisääntyvä kansainvälistyminen - 7 artikla.
Samoin valiokunta kannattaa esitystä markkinoiden käyttäytymiseen perehtyneestä valvonnasta, joka koskisi eri ryhmittymien välisiä liiketoimia - 8 artikla. Emme tosin saa unohtaa, että voimassa olevat määräykset - kolmas vakuutusdirektiivi, BCCI-direktiivi - yhtiö- ja verotusoikeudelliset määräykset antavat vakuutusalan valvontaviranomaisille jo laajat valvontamahdollisuudet. Komission niiden lisäksi esittämät säännökset ovat kyllä jälkeenpäin toimeenpanokelpoisia, sikäli kuin ne ovat ylipäänsä ymmärrettäviä - ehdotuksen teksti on valitettavasti paikoitellen epäselvää, jopa väärin käsitettävää. Mutta nehän voivat olla kätkemänsä päämäärän saavuttamiselle suorastaan eduksi. On vain kysymys siitä, vastaavatko ne enää suhteellisuuden periaatetta.
Tässä yhteydessä haluaisin puhua neljästä seikasta. Komissio ehdottaa vähintään 20 %: n vähemmistöosakkuuksien tai hallitsemattomien vakuutusyritysten ottamista direktiivin soveltamisalaan. 20 %: n omistusosuudella ei kuitenkaan ole emoyhtiöiden omistuksen kannalta huomattavaa merkitystä. Eurooppalaisen lainsäädännön tulisi pysyä johdonmukaisena. 20 %: n rajan soveltaminen jättää täysin huomiotta sen, että seitsemännen yhtiödirektiivin puitteissa on Euroopassa jo olemassa säännökset konsernitilanteisiin. Tilintarkastajien seitsemännen yhtiödirektiivin mukaan tälle pohjalle tekemän konsernin tilinpäätöksen pitäisi olla valvontaakin ajatellen pätevä.
Siitä huolimatta seuraava pätee: Double gearing antaa yritykselle mahdollisuuden laajentaa liiketoimintaansa ilman omaa lisäpääomaa hankkimalla muiden varallisuusarvojen sijalle osakkuuden toisessa yhtiössä, joka puolestaan käyttää osuuspääomaa pohjana liiketoiminnalleen. Double gearing on siis nähtävä osakkuuden suuruudesta riippumattomana finanssitekniikkana. Lienee aivan ilmeistä, että double gearing voi aiheuttaa vakuutusyhtiölle ja kuluttajalle taloudellisia vaaroja ja eurooppalainen direktiivi on sikäli perusteltu.
Komissio ja myös osa jäsenvaltioiden vakuutusalan valvontaviranomaisista pitävät double gearing ia voimassa olevien vakuutusyrityksiä koskevien vakavaraisuusmääräysten kiertämisenä, koska tarvittaessa vakuutusryhmittymän jokainen yksittäinen yritys kyllä täyttää vakavaraisuusvaatimukset yhtä hyvin kuin itsenäinen vakuutusyritys mutta samaan liikevolyymiin panostetaan vähemmän omaa pääomaa kuin itsenäiseen yritykseen.
Double gearing -vaikutuksen poistamista vaaditaan vastaavasti yhdenvertaisuuden näkökulmasta, tosin harkitsematta ryhmittymien ja itsenäisten yritysten luotettavuuteen liittyviä etuja ja haittoja ja ilman näyttöä konkreettisista tapauksista, joissa vakuutuslaitoksille asetettujen vakavaraisuusmääräysten voimaantulosta lähtien sellaiset yritykset ovat double gearing in takia joutuneet kuluttajien haitaksi taloudellisiin vaikeuksiin, joita ei kyetty ratkaisemaan voimassa olevan valvontalain puitteissa. Esitetyllä direktiivillä saavutettavan double gearing -vaikutuksen poistamisen pohjana tai esikuvana palvellee osapuilleen eurooppalainen pankkivalvontalaki. Komission edustajat ovat ilmoittaneet valiokunnalle, että he ymmärtävät pankki- ja vakuutusvalvontajärjestelmien väliset erot samoin kuin erilaiset riskitilanteet pankeissa, siis luottopyramidit, suhdanteista johtuvan samansuuntaisen kehityksen, ja vakuutuksissa, joissa noudatetaan alakohtaista erotteluperiaatetta, ja komissio esittää sen tähden korkeampaa, nimittäin koko direktiivin kattavaa 20 %: n osakkuuskynnystä.
Valiokunnan enemmistö oli toisaalta sitä mieltä, että valvontaoikeudelliset toimenpiteet double gearing in vaikutuksia vastaan ovat tarpeen vain silloin, kun siitä koituu taloudellisia vaaroja vakuutusyrityksille ja sen myötä kuluttajille. Sellaista vaaraa ei voi aiheutua pelkästä 20 %: n vähemmistöosakkuudesta, vaan ainoastaan siitä, kun on kyse enemmistöoikeuksista ja kun vähemmistöosakkuuteen liittyy hallitsevan vaikutusvallan tai yhtenäisen hallinnon laadulliset elementit. Juuri tämä vastaa 7 yhtiödirektiivin 1 artiklan konsernitilinpäätöksen kokoonpanoa. Oikeusasioita käsittelevän valiokunnan enemmistökin on nähnyt asian näin, ja pyydän sen tähden täysistuntoa kannattamaan muutosehdotuksia 1-7 ja 8.
Toiseksi komission esityksen mukaan ei vakuutusryhmittymien selvitetyn vakavaraisuuden arvioinnin jälkeen tule ottaa huomioon tiettyjä omia pääomia, jotka soolovalvonnassa hyväksytään omaksi pääomaksi. Tällä ehdotuksella komissio haluaisi estää vakuutusryhmittymässä omien pääomien moninkertaissijoittamisen.
Omien pääomien kaksoissijoittamisten ei tarvitse periaatteessa merkitä vakuutusryhmittymille erityistä vaaranpaikkaa, vaan ne ovat luonnollinen seuraus kuluttajan intressiajatteluun ankkuroituneesta alakohtaisesta erottelusta. Suunniteltu omaa pääomaa koskevan vaatimuksen koventaminen ei sen tähden ole enempää tarpeellinen kuin perusteltukaan. Sitä, mikä on soolovalvonnassa sallittua, täytyy sooloplusvalvonnassakin voida käyttää omana pääomana. Ei voi olla olemassa erilaatuisia omia pääomia. Tietyt soveliaiksi nähdyt pääomat eivät voi yhtäkkiä menettää oman pääoman ominaisuuttaan sen takia, että esim. henkivakuuttaja on toisten valvottujen vakuutusyritysten emoyritys. Muuten syntyisi irvokas tilanne, että sama henkivakuuttaja, jolla on osuuksia teollisuudessa, saa käyttää tätä erityistä omaa pääomaa edelleen soolovalvonnassa omana pääomana, mutta niin pian kuin hän hankkii valvottuja vakuutusalan tytäryhtiöitä, pääoma menettää oman pääoman laatunsa. Tämä olisi liiketaloudellisesti vastustettavaa ja koskisi aivan erityisesti keskinäisiä vakuutusyhtiöitä. Valiokunnassakin asia nähtiin näin, joten pyydän sen tähden kannatusta tarkistusehdotukselle 14.
Kolmanneksi: Komissio esittää vakuutusalan hallintayritysten sisällyttämistä direktiivin piiriin ja erityisesti vakavaraisuuskokeeseen. Valiokunnan enemmistö oli sitä mieltä, että hallintayhtiöiden ottaminen mukaan on perusteltua. Esittelijänä olisin henkilökohtaisesti pitänyt parempana olla ottamatta hallintayhtiöitä mukaan. Hallintayhtiöillä on hallintotehtäviä, ja ne voivat vierasta pääomaa lainaamalla rahoittaa osallistumista vakuutusyritysten toimintaan. Jos hallintayhtiö menee ensimmäisenä konkurssiin, eivät pääomiaan menetä vakuutusyhtiöt, joissa se on mukana, vaan hallintayhtiön osakkeenomistajat. Näillä ei kuitenkaan ole vakuutusalan valvontalain oikeussuojaa. Komissio perustelee vakuutusalan hallintayritysten sisällyttämistä ja toimenpiteitä double gearing -vaikutuksen poistamiseksi huolestuneena siitä mahdollisuudesta, että hallintayhtiö ei hankikaan luottorahoitusta konsernin ulkopuolelta, vaan sen sisältä toisin sanoen tytäryhtiöiltään, tai käyttää niihin rahoitusvaikeuksissaan kiellettyjä painostuskeinoja rahoitusavun saamiseksi.
Tästä syystä olin ehdottanut periaatteessa ryhmittymän sisäisen luottorahoituksen poistamista. Tätä ehdotusta valiokunta ei ole noudattanut. Pyydän siis ryhmän puolesta täysistuntoa kannattamaan tarkistusehdotuksia 23 ja 24, joilla huolehditaan siitä, että vakuutusalan hallintayritysten pääomatilannetta arvioitaessa otetaan mukaan vakuutusryhmittymän ulkopuolelta peräisin oleva vieras pääoma.
Ja neljänneksi: Komissio ottaa lopuksi esitykseensä mukaan myös jälleenvakuutusyhtiöt. On kiistatonta, että jälleenvakuutusyrityksen luotettavuudella, siis sen suorituskyvyllä, on ratkaiseva merkitys myös ensivakuuttajan suorituskykyyn. Jälleenvakuutussuoja muodostaa siis vakuutusalalla uuden laatutunnuksen kuluttajansuojassa. Jälleenvakuuttajat eivät ole eurooppalaisten vakavaraisuusmääräysten ja muiden eurooppalaisten vakuutusalan valvontamääräysten alaisia, joten väitteen tässä suhteessa vallitsevasta tasavertaisuudesta voi unohtaa saman tien. Eräät jäsenvaltiot kyllä alistavat jälleenvakuutusyhtiöt omiin kansallisiin määräyksiinsä, soolovalvontaan ja ryhmävalvontaan. Valiokunnan enemmistö on tältä pohjalta äänestänyt jälleenvakuutusten ulossulkemista vastaan, mutta myös jäsenvaltioiden valintaoikeutta vastaan. Ryhmän nimessä uudelleen tehty tarkistusehdotus 22 tähtää uutena kompromissiyrityksenä enää sen mahdollistamiseen, että jäsenvaltiot voivat laeilla määrätä, että jälleenvakuutusyhtiöitä ei oteta mukaan selvitetyn vakavaraisuustilanteen arviointiin liitteen 1 mukaisesti. Tällekin tarkistusehdotukselle pyydän kannatusta ryhmän puolesta.

Cot
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisa esittelijä, hyvät kollegani, haluan ryhmäni puolesta osoittaa arvonantoni rouva Mosiekille hänen tärkeän työnsä johdosta.
Me emme ole aina olleet samaa mieltä asioista, rouva Mosiek, mutta te olette uhrannut paljon energiaa aiheen edistämiseksi, tärkeän julkisen kuulemistilaisuuden järjestämiseksi, joka sai meidät ymmärtämään asiaa paremmin, ja keskustelujen järjestämiseksi valiokunnassamme, joka on kokoontunut 12 kertaa käsittelemään tätä aihetta yhteisen näkemyksen löytämiseksi.
Minun ryhmäni kannattaa komission ehdotuksen yleistä henkeä. Muilta osin se on samaa mieltä useimpien jäsenvaltioiden ja valvontaviranomaisten kanssa. Meidän mielestämme on tärkeää yhdenmukaistaa alan lainsäädäntömme suurten markkinoiden varmistamiseksi.
Yhdymme useimpiin rouva Mosiekin esittämiin tarkistuksiin, jotka parantavat tekstiä. Asia, josta olemme erimielisiä - ja joka ei ole mitätön - liittyy hallintayritysten ja jälleenvakuutusyritysten sisällyttämiseen direktiivin soveltamisalaan. Me olemme yhdessä oikeusasioiden valiokunnan enemmistön kanssa sitä mieltä, että direktiivin on katettava nämä yritykset paitsi kuluttajien ja vakuutettujen edun vuoksi myös siksi, että siten pystytään takaamaan toimijoiden ja erityisesti omistussuhteessa olevien yritysten tasavertaisuus Euroopan lain edessä. Me emme voi siis yhtyä rouva Mosiekin juuri esittämään tarkistukseen 22.
Me olisimme varmasti halunneet, että koko teksti olisi ollut paikoitellen selväsanaisempi. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että oikeusasioiden valiokunnan teksti on kokonaisuutena hyvä teksti, ja me äänestämme sen puolesta, vaikka sitä muutettaisiinkin toisessa käsittelyssä.
Kannatamme mielellämme rouva Mosiekin tarkistuksia 23 ja 24, jotka ovat oikeusasioiden valiokunnan päätösten mukaisia ja antavat johdonmukaisuutta kaikille ratkaisuillemme. Emme voi hyväksyä muita PPEryhmän tarkistuksia, koska ne vaarantavat mielestämme oikeusasioiden valiokunnan hyväksymän tekstin tasapainoisuuden.
Me toivomme, että parlamenttimme kunnioittaa hyväksymällemme tekstille tunnusomaista kompromissihenkeä. Näiden näkemysten perusteella me tietenkin kannatamme rouva Mosiekin mietintöä, ja minä kiitän esittelijää vielä kerran hänen erinomaisesta työstään.

Ullmann
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Kahdesta asiasta haluaisin kiittää: komission rohkeaa ja ripeää toimintaa lainsäädännöllisesti äärettömän ristiriitaisessa tilanteessa sekä esittelijän uupumatonta kärsivällisyyttä hänen yrittäessään raivata tähän kiistakysymysten maastoon kulkukelpoista tietä kompromisseille. Tosin minulla on sellainen vaikutelma, että kaikissa vaihtoehdoissa päädytään siihen, että ratkaisu saadaan aikaan ainoastaan äänestämällä. Joko noudatetaan komission esitystä, että määritelmä emoja tytäryhtiöstä käsittää jokaisen toista hallitsevan ja toisen hallitseman yhtiön, tai sitoudutaan tarkistusehdotuksiin, jotka molemmat merkinnevät ahtaasti tulkiten vanhojen direktiivien loppua. Joko vakavaraisuutta arvioitaessa otetaan mukaan ulkopuoliset varat tai ne jätetään siitä pois komission alkuperäisen esityksen mukaisesti. En salaa - ja sen tietää esittelijäkin - että kannatan molemmissa tapauksissa komission kantaa ja äänestän sen mukaisesti. Se ei vähimmässäkään määrin sulje pois kiitollisuuttani esittelijän tekemästä työstä, varsinkin kun tässä direktiivissä on kyse pääomavirtojen valvonnan pilottihankkeesta yleisemminkin, ja toivon, että kollega Cot ei asemastani huolimatta tuomitse kompromissin henkeä.

Buffetaut
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisa esittelijä, rakkaat kollegani, vakuutusryhmittymään kuuluvien vakuutusyritysten lisävalvontaa koskevan direktiivin hyväksyminen on paitsi toivottavaa myös tarpeellista. Itse asiassa on hyvin tärkeää, että kansallisilla valvontaviranomaisilla on selvä näkemys siitä, mitä vakuutusryhmittymien sisällä tapahtuu, jotta voitaisiin estää omien varojen kaksinkertainen käyttö ja yritysten maksukyvyttömyys, jonka pääasiallisiksi uhreiksi joutuvat lopulta kuluttajat.
Rouva Mosiek-Urbahnin mietintö siinä muodossa, kuin missä se on oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan työn jälkeen, on johdonmukainen kokonaisuus. Esittelijä on onnistunut saamaan aikaiseksi sopimuksen hyvin teknisellä alueella. Järkemme neuvoo meitä pysyttelemään mahdollisimman lähellä oikeusasioiden valiokunnan tekstiä.
Samoin kuin herra Cot, me olemme sitä mieltä, että kyseessä on hyvin tehokas direktiivi ja että sen soveltamisalaan on sisällytettävä jälleenvakuutusyritykset ja hallintayritykset.
Tällä ehdolla me kannatamme rouva Mosiek-Urbahnin mietintöä.

Oddy
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää rouva Mosiek-Urbahnia hänen ahkerasta työstään tämän vaikean aiheen parissa, ja haluaisin yleisesti kannattaa oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan johtopäätöksiä ja kiittää tämän valiokunnan kollegoitani heidän ahkerasta työstään.
Vakuutus on tärkeä aihe. Se on hieman kuiva ja ikävä ja siksi täällä ei ole tänään monta ihmistä kuuntelemassa meitä. Vakuutukset vaikuttavat kuitenkin merkittävästi ihmisten taloudellisen turvallisuuden tunteeseen. Sairausvakuutuksen, oikeusvakuutuksen, liikennevakuutuksen ja kotivakuutuksen kaltaiset asiat saavat ihmiset tuntemaan itsensä hieman turvallisemmaksi, sillä onnettomuuden sattuessa heidän asemansa on taloudellisesti turvattu. Vakuutusten merkitys voi hyvinkin kasvaa tulevaisuudessa sosiaaliturvajärjestelmien heikentyessä valtion taloudellisten ongelmien vuoksi.
Tämän jälkeen haluaisin esittää yhden tai kaksi huomautusta valiokunnan hyväksymistä tarkistuksista. Tarkistuksessa 22 jäsenvaltiot voivat määrätä, että mukautetussa vakavaraisuuslaskelmassa ei oteta huomioon jälleenvakuutusyrityksiä. Tämä on valitettavaa. Jälleenvakuuttajat tulisi sisällyttää tämän direktiivin soveltamisalaan.
Toiseksi tarkistuksissa 23 ja 24 sallitaan vakuutusryhmien ulkopuolelta peräisin olevan vakuutusyrityksen varojen huomioonottaminen omistajayhtiötestissä. Tämä on tärkeää, ja meidän tulisi tukea sitä. Meidän on kuitenkin vaikea hyväksyä tarkistusta 25. Lopuksi meidän tulisi kannattaa tarkistusta 27, mutta ei tarkistusta 26.

de Silguy
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, minun on aluksi kiitettävä rouva Mosiek-Urbahnia siitä erinomaisesta ja vaikeasta työstä, jonka hän on tehnyt tästä monimutkaisesta aiheesta. Olematta itse alan asiantuntija arvostan täysipainoisesti teidän oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokuntanne paneutumista asiaan. Voin kuvitella, missä määrin keskustelut ovat olleet vaikeita aiheen teknisyyden ja tärkeyden vuoksi.
Vakuutusryhmittymiä koskeva direktiiviluonnos on tärkeä välivaihe vakuutusalan yhtenäismarkkinoiden toteutumisessa. Kuten tiedätte, vakuutusyrityksillä on oltava tietty määrä omia varoja vakavaraisuutensa varmistamiseksi. Tämä solvenssimarginaali on vakuutuksen ottajien turvallisuustakuu, joka vahvistaa kuluttajansuojaa. Direktiiviluonnoksen tavoitteena on estää se, että vakuutusryhmittymät eivät kierrä näitä vaatimuksia, sillä ilman näitä toimenpiteitä ne voisivat käyttää useaan kertaan samaa pääomaa vakavaraisuuslaskelmassaan.
Direktiiviluonnoksen avulla voidaan myös poistaa joitakin kilpailuvääristymiä Euroopan vakuutusmarkkinoilta. Tietyissä maissa, kuten tiedätte - jotkut teistä ottivatkin asian esille -, on jo annettu vastaavia määräyksiä kuin mitä komissio nyt ehdottaa.
Päinvastoin kuin luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten ryhmittymät, jotka ovat jo yhteisön lainsäädännön piirissä, vakuutusryhmittymät ovat vielä vailla omaa lakitekstiä. Direktiiviluonnoksen tarkoituksena on korjata tämä puute suhteellisuuden takaamiseksi. Minun on korostettava, että sillä ei aseteta vakuutusyrityksille uusia pääomavaatimuksia. Sillä ei myöskään rankaista ryhmittymiin kuuluvia yrityksiä. Sillä pyritään ainoastaan takaamaan, että yhteisön vakuutusalan direktiiveissä nykyisin vaadittavaa solvenssimarginaalia noudatetaan tehokkaasti. Ehdotuksen tarkoituksena ei ole myöskään asettaa pääomaa koskevia vaatimuksia jälleenvakuutusyrityksille tai vakuutusalan hallintayrityksille. Sillä halutaan kuitenkin varmistaa, että kyseisten yritysten rahoitustilanne otetaan asianmukaisella tavalla huomioon, jotta voidaan selvittää, täyttävätkö kuhunkin ryhmittymään kuuluvat vakuutusyritykset vaaditut vakavaraisuusperusteet.
Parlamentin esittämien tarkistusten osalta voin ilokseni ilmoittaa teille, että komissio voi hyväksyä osittain tarkistukset 1, 2, 3 ja 14. Tarkistuksissa 1 ja 2 oleva viittaus seitsemännen yritysoikeusdirektiivin 1 artiklan 2 kohtaan voidaan hyväksyä sillä ehdolla, että määritelmien muita osia ei muuteta. Tarkistuksessa 3 oleva viittaus neljännen yritysoikeusdirektiivin 17 artiklan ensimmäiseen virkkeeseen voidaan hyväksyä sillä ehdolla, että määritelmän muita osia ei muuteta.
Tarkistuksesta 14 - joka oli kai puheenne toinen kohta, arvoisa rouva - voidaan hyväksyä ainostaan ensimmäinen kohta ja kaksi ensimmäistä luetelmakohtaa, joissa luetellaan solvenssimarginaalin laskennassa huomioon otettavat osatekijät, jotka sisältyvät jo nykyisiin vakuutusalan direktiiveihin.
Luettelen seuraavaksi joukon tarkistuksia, jotka voidaan hyväksyä periaatteessa, jos niiden sanamuotoa muutetaan jollakin tavalla. Kyseessä ovat tarkistukset 7, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 17, 18, 19, 21, 23, 24 ja 27.
Sanoisin muutaman sanan hallintayhtiöitä koskevista tarkistuksista 18 ja 19, joita käsittelitte muistaakseni puheenne kolmannessa kohdassa, arvoisa rouva. Miksi ne on sisällytetty direktiivin soveltamisalaan? Keinotekoinen omien varojen luominen hallintayhtiöiden avulla voi olla keino peittää vakuutusyrityksen todellinen vakavaraisuustila, ja ylivelkaantunut hallintayhtiö voi siinä tapauksessa aiheuttaa rahoitusjännitteitä ryhmän sisällä pyrkiessään kattamaan aiheutuneet velat. Hallintayhtiöt otetaan huomioon direktiiviluonnoksessa ainoastaan siitä syystä, että niiden avulla voidaan arvioida asianmukaisesti vakuutusyritysten vakavaraisuutta. Tätä varten luonnostekstissä esitetään menetelmä hallintayhtiöiden omien varojen selvittämiseksi. Ehdotuksessa ei kuitenkaan ole hallintayhtiöitä sinänsä koskevia vaatimuksia.
Toinen hyvin tärkeä tarkistus - jota te käsittelitte puheenvuoronne ensimmäisessä kohdassa - on tarkistus 8. Jos se hyväksyttäisiin, direktiiviluonnokselta riistettäisiin tärkeä osa sen vaikutuksesta. Tarkistus 8 rajoittaisi todellakin huomattavasti direktiivin kattavuutta supistaen sen soveltamisalan koskemaan ainoastaan emo- ja tytäryhtiöiden välisiä suhteita. Emoyhtiön ja tytäryhtiön suhteen tunnusomaisena piirteenä olevalla määräävällä vaikutusvallalla ei kuitenkaan ole merkitystä varojen kaksinkertaisen käytön suhteen. Tällä tarkistuksella olisi kielteinen vaikutus nykyiseen kuluttajien ja vakuutuksen ottajien suojaan, koska se antaisi vakuutusryhmittymille mahdollisuuden kiertää helpommin vakavaraisuuteen liittyviä määräyksiä. Arvoisa rouva, se merkitsisi siis askelta taaksepäin suhteessa yhteisön muilla rahoituspalvelualoilla noudattamaan lähestymistapaan. Minun on näin ollen sanottava, että komissio ei voi hyväksyä tätä tarkistusta.
Samoista syistä komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 22, joka jättäisi jäsenvaltioiden harkintaan, soveltavatko ne direktiivin keskeisiä määräyksiä jälleenvakuutusyrityksiin. Kun vakuutusyritys on osakkaana jossakin toisessa vakuutusyrityksessä, se on epäsuorasti vastuussa tämän toisen yrityksen kattamista riskeistä. Lisäksi on huomattava, että nykyisten direktiivien mukaan vakuutusyritykset voivat vähentää vakavaraisuutta koskevista vaatimuksistaan ne operaatiot, jotka se on luovuttanut jälleenvakuutusyritykselle. Tämä vähennys on perusteltu, koska kyseisiin operaatioihin liittyvät riskit kuuluvat jälleenvakuutusyritykselle, joka katsotaan ulkopuoliseksi kolmanneksi tahoksi.
Muista tarkistuksista on mielestäni hylättävä muutama siitä syystä, että ne vähentäisivät direktiivin muiden osien johdonmukaisuutta. Kyseessä ovat tarkistukset 4, 5, 6, 9, 20, 25 ja 26.
Arvoisa puhemies, päätän puheenvuoroni puuttumalla lyhyesti yhteen kohtaan, jonka ottivat hetki sitten esille jotkut puhujat, jotka halusivat tietää, aiheutuisiko tästä ehdotuksesta lisäkuluja. Vastaus on, että siitä ei aiheutuisi lisäkuluja sen paremmin vakuutusalalle kuin kuluttajillekaan, koska siinä ei vaadita vakuutuslaitoksilta lisäpääomaa ja koska sen yksinomaisena tavoitteena on estää nykyisten vaatimusten kiertäminen vakuutusryhmittymien tapauksessa.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenaamulla.

Tekijänoikeus ja lähioikeudet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Barzantin laatima oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0297/97) komission tiedonannosta "Tekijänoikeutta ja lähioikeuksia tietoyhteiskunnassa koskevan vihreän kirjan seuranta" (KOM(96)0568 - C4-0090/97).
Esittelijä Barzantilla on puheenvuoro.

Barzanti
Arvoisa puhemies, tähän saakka Euroopan unioni on tehnyt hyvää työtä suosiessaan yhdenmukaistamista, yksimielistä velvollisuutta, kaikissa jäsenvaltioissa vaikeissa kysymyksissä, jotka koskevat tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia. Se, mitä on saatu aikaan tai mieluumminkin voitettu parlamenttimme päättäväisellä osallistumisella, on jo nykyään riittämätöntä ja puutteellista ja tulisi sitä paitsi kohtaamaan uusia soveltamisongelmia tässä suuren teknologisen kehityksen mullistamassa maailmassa, josta yleensä käytämme hieman epäselvää mutta kiehtovaa nimitystä maailmanlaajuinen tietoyhteiskunta.
Uskoakseni kannattaa aluksi toistaa, että meidän on syytä vastustaa teknologista hyvänolontunnetta, joka usein kieltää selkeiden ja tehokkaiden määräysten ja sääntöjen tarpeen ja vastustaa mahdollisuutta hallita, antaa suuntaa tietoliikenteen vapautumiselle, tiedon monimuotoisuudelle, kansalaisille taattavalle käyttömahdollisuudelle sekä teollisuutta, käyttäjiä ja tekijöitä kiinnostavien töiden suojelulle. Kaikki nämä tavoitteet ovat tärkeitä Euroopan unionille, jonka toivotaan olevan yhä aktiivisempi ja kiinnostuneempi käyttämään tunnettua ääntään kansainvälisissä järjestöissä, kuten Henkisen pääoman maailmanjärjestössä.
On siis toimittava ilman epäilyjä ja epäluottamusta. Sanon sivuhuomautuksena, että olen aina pitänyt ensisijaisen tärkeänä tämän alan hyvää trustien vastaista lainsäädäntöä myös Euroopassa. Sillä vältetään se, ettei mikään yritys saa hallitsevaa asemaa tällä sektorilla, jonka perustehtäviä on taata kansalaisille monimuotoisten tietojen saanti. Mutta tämä ei nyt ole esittelemäni mietinnön aihe.
Mietintöni aiheena ovat tekijänoikeudet ja lähioikeudet. Oikeusasioita ja kansalaisoikeuksia käsittelevä valiokunta on sitä mieltä, ettei tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia tarvitse pitää esteinä, ikävänä perintönä menneisyydestä, peräti kuluttajan- ja yleisönsuojan vastakohtina. Ei! Teosten suojauksen, tekijänoikeuden takaaminen sen uusissa muodoissa on perustavaa laatua oleva asia, joka pitää hoitaa siten, että sen kehitys tietoyhteiskunnassa ja kaikissa sen luomissa mahdollisuuksissa on demokraattista, hyödyllistä ja johdonmukaista. Digitaalinen ympäristö, tietoverkkojen jatkuva laajeneminen, markkinoiden globalisoituminen eivät mitätöi periaatteita, oikeuksia eivätkä vaatimuksia saada nämä oikeudet konkreettisiksi ja ajanmukaisiksi. Teknologioiden ja välineiden yhdentymistä ei voi pitää syinä kieltää tarkennukset ja toimintaohjelmat, joita tarvitaan nyt enemmän kuin koskaan. Vastustamme ajatusta tiedosta, jonka perusteella jokainen tiedonmuru, jokainen sisältö voidaan käsittää uudelleen tämän yleisen käsitteen sisällä. On tietoa ja tietoa; on teoksia ja teoksia; on sellaisia teoksia, joiden on välttämätöntä erottua ja jotka vaativat suojauskeinoja. Ilman hyviä sääntöjä, ilman huomiota kirjailijoiden teoksissaan käyttämän kielen eheyteen ja aitouteen, meillä ei voi olla hyvää ja vakaata eurooppalaista kulttuuria, emmekä voi turvata kirjailijoiden luovuutta, jonka osaksi ei sääntöjen puuttuessa tulisi moraalista kunnioitusta eikä konkreettista palkitsemista..
Juuri tämän vuoksi meistä on tärkeää saada pian valmiiksi se direktiivi, jota komissio työstää parhaillaan teosten teknistä tunnistamista avustavista järjestelmistä; sekä direktiivi, joka saattaisi ajan tasalle tiedotuksen, jakelun ja kopioinnin kaltaiset peruskäsitteet ottaen huomioon tarvittavat poikkeukset, joka täyttäisi edelleen olemassa olevan tyhjiön henkilökohtaisten kopioiden suhteen ja joka määrittäisi yhteiskunnan toimet oikeuksien vahvistamiseksi sekä tarpeellisen ns. yhden luukun menettelyn, jotta oikeudet voitaisiin saada mahdollisimman yksinkertaisesti ja nopeasti multimedian käytön yhä lisääntyessä.
Haluan tässä yhteydessä korostaa, että suhtaudun myönteisesti moniin esitetyistä tarkistuksista, jotka parantavat tätä jo hieman pitkää päätöslauselmaa, sekä oikeusasioista sekä kansalaisoikeuksia käsittelevän valiokunnan varsin huolelliseen työhön. Erityisen myönteisiä ovat mielestäni tarkistukset 9, 7, 4, 10, 15 ja 16, joita eri ryhmät ovat esittäneet.
Henkisen pääoman maailmanjärjestö on jo valmistellut, kuten tiedämme, kaksi erittäin tärkeää sopimusta. On ehdottoman tärkeää, että niissä käsitellyt taiteilijoiden ja tulkitsijoiden tai esittäjien ja äänitallenteiden tuottajien yksinoikeudet myönnettäisiin myös niille taiteilijoille ja tulkitsijoille, jotka toimivat audiovisuaalisella alalla, kuten unionin direktiivit ovat muutenkin aina korostaneet.
Haluaisin päättää puheeni korostaen myös sitä, kuinka moraalista oikeutta - tätä kansainvälisellä tasolla torjuttua oikeutta, joka kuuluu eurooppalaiseen kulttuuriin - on vahvistettava, pidettävä yhtenä niistä elementeistä, joiden puolesta Eurooppa esiintyy kansainvälisissä yhteyksissä turvatakseen suojauksen, jota ei ole tähdätty vain palkitsemiseen vaan myös teosten ja niiden tekijöiden erottamattoman suhteen korostamiseen. Olemme vakuuttuneita siitä, että teokset heijastavat vain luomistyötä ja todellakin suhdetta yleisöön, joka uusiutuu joka kerta jatkuvuuden suhteen tavalla, joka ansaitsee syvän ja ehdottoman kunnioituksen.
Luotan siihen, että parlamenttimme jatkaa taistelua teollisten strategioiden, ajatusten ja kielten luoman perinnön, luovuuden ja kulttuuri-identiteetin arvon nostamisen puolesta - nämä kaikki muodostavat sen monipuolisen Euroopan, jota me kaikki rakastamme.

Berger
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Tietoyhteiskunnan tekniset mahdollisuudet ja, kuten voimme havaita, niiden ilahduttavan nopeasti kasvanut hyväksyntä sekä yksityisten että kaupallisten käyttäjien keskuudessa tarjoavat tänään taiteilijoille ja taiteentekijöille täysin uusia mahdollisuuksia luovuutensa ilmaisemiseen samoin kuin käyttäjäkuntansa suunnattomaan laajenemiseen. Aivan kuten tietoyhteiskunnassa oppimisen ja opettamisen alueella rajat opettajan ja oppilaan väliltä väistyvät, tietoyhteiskunta voi vaikuttaa myös rajalinjojen poistumiseen toisaalta luovien yksilöiden ja toisaalta passiivisen yleisön väliltä ja kovasti kaivattu interaktiivisuus saisi tässäkin tuulta alleen. Tässä on epätarkkuus, jota haluamme, epätarkkuus, jota toki emme halua, on, jos näiden uusien muotojen oikeudelliset reunaehdot ovat epäselvät.
Nykyinen epäselvä oikeudellinen tilanne ei hyödytä ketään, enempää kulttuurintuottajia, palvelujen tarjoajia ja verkkojen ylläpitäjiä kuin kuluttajiakaan. Siksi on kaikkien osapuolten edun mukaista, että komissio selvitettyään asiaa perusteellisesti Vihreän kirjan pohjalta esittää pikaisesti direktiiviluonnoksen, jossa on ohjeet päivänpolttaviin kysymyksiin, eikä jälleen lykkää päätöksiä tuonnemmaksi.
Käsiteltäviä ja ratkaistavia asioita ovat oikeudet kopiointiin, julkiseen esittämiseen ja levittämiseen, mutta myös oikeudellinen suoja loukkaamattomuuden sekä teknisten tunnistus- ja suojajärjestelmien turvaamiseksi, samoin kuin vastuunrajoitukset. Ottaen huomioon kaikkien osapuolten keskinäisen riippuvuuden näissä järjestelmissä ja näkymät nopeasti kasvavilla markkinoilla täytyy mielestäni olla mahdollista löytää kaikkien osapuolten etujen mukainen kompromissi. Kollega Barzantin mietintö sisältää erinomaisia ja huolellisesti harkittuja ehdotuksia siitä, miltä tällaiset kompromissit voisivat näyttää. Haluaisin myös kiittää häntä sydämellisesti kompromissihalukkuudesta oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevässä valiokunnassa.

Añoveros Trias de Bes
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, tekijänoikeutta ja lähioikeuksia tietoyhteiskunnassa koskeva vihreä kirja on - kuten esittelijä oivallisesti sanoi - komission asiakirja, joka pyrkii saamaan aikaan pohdiskelua tekijänoikeuksien oikeudellisesta käsittelystä ottaen huomioon tekijänoikeudet dynaamisessa ympäristössä, jota leimaa niin uusien jäljentämistapojen kuin uudenlaisten hengentuotteiden ilmaisukeinojen käyttämisen mahdollistava teknologinen kehitys. Nämä uudet mahdollisuudet ovat varmasti tietynlainen uhka korkeatasoiselle tekijänoikeuksien suojelulle.
Toisaalta on löydettävä tasapaino eri oikeudenhaltijoiden etujen ja sen välille, mitä oikeuksia kuluttajilla ja yrittäjillä on käyttää hyväkseen kyseisiä oikeuksia.
Voimme ilmoittaa, että päästäksemme oikeudenmukaiseen tasapainoon, on tehtävä aloitteita monilla aloilla: on säädettävä kopiointioikeutta koskevia lakeja, jotka määrittelevät niiden toimien laajuuden, joita kopiointioikeus suojaa; on tehtävä uusia yleisölle välittämisen oikeutta koskevia aloitteita - on suojattava henkilökohtaiset digitaalilähetykset sekä näiden oikeuksien rajoitukset, jotka ovat samoja kuin kopiointioikeuksien yhdenmukaistamisessa käytetyt toimenpiteet. On myös yhdenmukaistettava teknisten tunnistus- ja suojausjärjestelmien koskemattomuuden oikeudellinen suoja.
Levittämisoikeus yhdenmukaistetaan siten, että oikeuden sammumisen periaatetta sovelletaan vain oikeudenhaltijan suorittaman tai hänen suostumuksellaan tapahtuneen ensimmäisen myynnin yhteydessä.
Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta ehdottaa yhtenäistä lainsäädännöllistä toimenpidettä, joka kattaisi tärkeimmät edellä mainitut aiheet: kopiointioikeus, yleisölle välittämisen oikeus ja levittämisoikeus.
Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta on sitä mieltä, että esittäjille on myönnettävä yksinoikeus antaa lupa suoraan tai välilliseen äänitteille - levyille tai kaseteille - tallennettujen esitystensä kopiointiin. Tämä yksinoikeus ei kuitenkaan - tämä on ehkä tärkein kohta, jossa on joustettava - saisi estää oikeudenmukaisen tasapainon löytämistä eri oikeudenhaltijoiden oikeuksien, etujen ja vastuun välillä. Oikeudenmukaisen tasapainon on myös ulotuttava koskemaan oikeudenhaltijoita, teoksia hyödyntäviä taloudellisia toimijoita ja käyttäjänoikeuksia, kuten todetaan oikeusjutun RTE/ITP vastaan Euroopan yhteisöjen komissio yhteydessä 6. huhtikuuta 1995.
Oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta on pahoillaan siitä, että Maailman henkisen omaisuuden järjestö ei ole pystynyt tekemään päätöstä samojen oikeuksien myöntämisestä audiovisuaalisen alan esiintyville taiteilijoille.
Olen todella tyytyväinen siitä, että esittelijä on hyväksynyt ne tarkistukset, jotka ovat itse asiassa juuri samat, joita olin ajatellut erityisesti korostaa; eli tarkistukset 10 artiklaan, etenkin sen 26 kohtaan, sekä 7 ja 8 artiklan 22 ja 22 a kohtaan.
Arvoisa puhemies, en halua päättää puheenvuoroani kehumatta kollega Roberto Barzantia täysin ansaitusti loistavasti tehdystä työstä. Vaikka oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta onkin totuttanut meidät siihen, että he tekevät aina loistavaa työtä, haluan silti onnitella esittelijää sydämellisesti.

Thors
Arvoisa puheenjohtaja! Tavoitteeni on, että me EU: ssa puhumme selkokieltä niin paljon kuin mahdollista, niin että mahdollisimman moni ymmärtää mitä me sanomme. Valitettavasti olen sitä mieltä, että tämä mietintö on vaikealukuinen, siitäkin huolimatta, että se ei käsittele lakitekstiä, vaan on vastaus ilmoitukseen. Puhumme salakielestä, mutta meidän oma kielemme on vaikeasti luettavaa ja me viittaamme eri artikloihin.
Pelkään, että monet niistä, jotka huomenna äänestävät mietinnöstä, eivät oikein tiedä mistä me puhumme. En ole varma siitä, olemmeko onnistuneet. Uskon, että on tärkeää, että me onnistumme kysymyksessä, joka niin perustavalla tavalla käsittelee demokratiaa enemmän kansantajuistamaan sitä mistä puhumme, millaista yhteiskuntaa pyrimme rakentamaan. Olen nimittäin vakuuttunut siitä, että tämä alue on kaikkein kiireellisin EU: n kannalta. Me tarvitsemme lainsäädäntöä yhdessä sähköisen kaupankäynnin ja sähköisten allekirjoitusten sääntöjen kanssa. Tänään kyse on 80-90 prosenttisesti politiikasta ja lainsäädännöstä, jotta tästä tietoyhteiskunnan osasta tulisi todellisuutta.
Sääntöjen puuttuminen on yhtä vakavaa tietoyhteiskunnan kehitykselle ja tämän sektorin sisällä, kuin että me tavoittelisimme liikaa tai liian yksityiskohtaisia sääntöjä. Kehitys on nopeaa. Olen vakuuttunut siitä, että tulossa on uusia tapoja myös oikeudenhaltijoille saada etua tekijänoikeudestaan, oikeutettua etua, eli saada korvausta siitä, mitä he ovat tuottaneet.
Se tietoyhteiskunta, joka nyt on syntymässä, on usein riippuvainen siitä, mitä poliitikot tekevät eli mitä me teemme. Se on yhteiskunta, jossa meidän on oltava varmoja, että viestit ovat luottamuksellisia, ettei isoveli valvo mitä me luemme. Tätä meidän on myös ajateltava kun annamme eri tietoketjun eri toimijoille vastuuta. Me emme voi sälyttää heille sellaista, mitä ei voi toteuttaa, sellaista, mikä estää kehityksen.
Olen iloinen siitä, että 15 kohdassa korostamme tasa-arvoa, eli että tämän alan eri etupiirien välillä on vallittava tasapaino. Se, mikä hämmästytti minua asian käsittelyssä, oli se vastustus, joka kohdistui tämän tasapainon vahvempaan korostamiseen. Samanaikaisesti, kun haluan tavoitella tasapainoa ja oikeudenmukaisuutta eri toimijoiden välille, haluan myös tavoitella tasapainoa eri oikeudenhaltijoiden välille, kuten edellinen puhuja totesi ja kuten me toteamme mietinnössä. Me haluamme myös oikeuksia niille, jotka ovat luoneet audiovisuaalisia teoksia.
Lähden siitä, että keskustelu jatkuu. Toivon, että komissio alkaa pian esitellä ehdotuksiaan, koska me tarvitsemme tilanteen, jossa meillä on rajattomat markkinat myös tällä alueella EU: ssamme.

Ullmann
Arvoisa puhemies, herra komissaari, haluaisin erityisesti kiittää esittelijää siitä, että hän yhä uudelleen puhuu sen puolesta, että EU-lainsäädäntö ei käsittele tietoyhteiskunnan suomia uusia mahdollisuuksia pelkästään sisämarkkinoiden ja kilpailun vaan myös kulttuurin mahdollisuuksina. Silloin kuitenkin tekijänoikeus tulee väistämättä tämän työn polttopisteeseen. Mutta millainen oikeus tekijänoikeus oikeastaan on? TRIPS-sopimuksen mukaan se on omistusoikeus. Jokin tässä systematiikassa ei kuitenkaan täsmää, koska se antaa tietopankin kerääjälle samat ja jopa paremmat oikeudet kuin säveltäjälle, runoilijalle tai kuvataiteilijalle. Tekijänoikeus on henkilökohtainen tunnustus- ja tunnistusoikeus. Ryhmäni pyrkii muutosesityksillään siihen, että tulevissa lainsäädäntöasiakirjoissa nämä ongelmat otetaan huomioon ja luodaan tällä hetkellä vuolaaksi käyneeseen terminologiaan normatiivista selkeyttä. Uskoakseni se on myös syy, miksi säveltäjien sekä luovien ja esittävien taiteilijoiden järjestö nimenomaan tukee esityksiämme.
BARZANTI-mietintö vaikuttaa meistä kuitenkin kaiken kaikkiaan tärkeältä suunnanantajalta, jonka mekin hyväksymme täysin.

de Silguy
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Euroopan parlamentti on jo aiemminkin osallistunut töihin, jotka koskevat sääntelykehyksen luomista tietoyhteiskunnan palveluille sisämarkkinoilla.
Herra Barzantin mietinnöllä on tärkeä sija tässä prosessissa, ja sen vuoksi minun onkin syytä onnitella esittelijää. Haluaisinkin tässä yhteydessä muistuttaa, että Euroopan parlamentilla on ollut ratkaiseva vaikutus nykyisin voimassa oleviin viiteen tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia koskevaan direktiiviin. Euroopan parlamentti on toiminnallaan edistänyt suojattujen teosten ja palveluiden yhtenäismarkkinoiden toteutumista oikeudenhaltijoiden korkeatasoisen suojan perustalta.
Minun on siis kiitettävä aivan erityisesti esittelijää, herra Barzantia, hänen mietintönsä laadukkuudesta. Se vahvistaa pitkälti meidän kahden toimielimemme yhteneväiset näkemykset niistä keskeisistä suuntaviivoista, joita tämän alan ja tekijänoikeuksien ja lähioikeuksien kehittämisessä on seurattava.
Tämänpäiväinen keskustelu liittyy nähdäkseni ensinnäkin tietoyhteiskunnan tarjoamien uusien palvelujen sisältöön. Minun on kuitenkin muistutettava, että useimmissa tapauksissa nämä uudet palvelut ovat tekijänoikeuksilla ja lähioikeuksilla suojattuja teoksia ja palveluja. Henkisen omaisuuden suojaaminen onkin yksi tietoyhteiskunnan kehityksen kulmakivistä.
Komission 20. marraskuuta 1996 antama tiedonanto liittyy jatkona vuonna 1995 julkaistuun vihreään kirjaan tekijänoikeuksista tietoyhteiskunnassa. Sen puitteissa käynnistettiin aikanaan laajat asianomaisten tahojen kuulemiset. Vihreä kirja osoittautui hyvin hedelmälliseksi, ja teidän silloisen esittelijänne tekemät johtopäätökset ovat olleet erityisen tärkeällä sijalla valmisteltaessa tätä tiedonantoa. Tiedonannossa esitetään kuulemisista saadut tulokset ja neljä ensisijaista aluetta, joilla tarvitaan sisämarkkinalainsäädäntöä: yleisölle välittämisen oikeus, kopiointioikeus - teitä useimmat taisivat korostaa kohtaa -, levitysoikeus ja teknisten tunnistus- ja suojausjärjestelmien koskemattomuuden suojaaminen. Herra Barzanti, tekijällä on todellakin oikeus saada suojaa, ja sen vuoksi komissio on valmistellut tämän direktiivin.
Näillä neljällä alueella tarvitaan yhdenmukaistamista, ja siihen on olemassa kaksi syytä. Ensimmäinen on se, että asianomaiset tahot ovat määritelleet nämä alueet edellä mainitsemieni kuulemisten yhteydessä. Toinen syy on se, että meidän yhteisötason velvollisuutenamme on nyt siirtää kansallisiin lainsäädäntöihin ne uudet kansainväliset velvoitteet, jotka määriteltiin Maailman henkisen omaisuuden järjestössä WIPOssa viime joulukuussa hyväksytyissä kahdessa uudessa sopimuksessa. Sopimuksilla täydennetään ja mukautetaan kirjallisten ja taiteellisten teosten suojaamista koskevaa Bernin yleissopimusta ja joitakin näkökohtia Rooman yleissopimuksesta, joka koskee digitaalisen alueen lähioikeuksia. Näiden tekstin avulla on voitu ottaa käyttöön vähimmäissuojan takaavat säännöt kansainvälisellä tasolla. Ne ovat tärkeitä erityisesti piraattitoiminnan torjumisessa.
Vastauksena yhdenmukaistamistarpeeseen komissio aikoo Euroopan parlamentin toivomuksen mukaisesti valmistella direktiivin vuoden loppuun mennessä. Voin vakuuttaa teille, että teknisellä tasolla työt ovat jo edenneet pitkälle meidän yksiköissämme. Tämän direktiivin tavoitteena on uusien palveluiden moitteeton toiminta sisämarkkinoilla ja luovuudelle ja innovaatiolle otollisen ilmapiirin luominen kaikissa jäsenvaltioissa. Tuleva direktiivi liittyy siis kokonaisuudessaan sisämarkkinoita koskeviin aloitteisiin.
Herra Barzantin mietinnössä esitetyt suositukset otetaan ehdottomasti huomioon laadittaessa mainittua direktiiviä. Oikeuksien soveltamisala ja siihen liittyvät poikkeukset olisi yhdenmukaistettava tässä yhteydessä, ja minä uskon, että yhteisön säännöstö osoittaa meille tälläkin alalla tien, jota meidän on seurattava.
Tässä suhteessa komissio katsoo, että meidän on ehdottomasti säilytettävä korkeatasoinen tekijänoikeuksien suoja, joka on jo pitkään kuulunut Euroopan maiden lainsäädäntöihin ja on nykyisin osa yhteisömme säännöstöä. Herra Añoveros Trias de Bes, on säilytettävä oikea tasapaino toisaalta oikeuksien ja toisaalta eri ryhmiin kuuluvien oikeudenhaltijoiden ja niiden hyödyntäjien ja käyttäjien etujen välillä. Vastatakseni vielä täsmällisemmin esittämäänne huomautukseen sanoisin, että yleensä yhdenmukaistamisen päälinjat ja niihin tehtävät poikkeukset perustuvat yhteisömme säännöstöön. Komissio on omaksunut varovaisen ja käytännönläheisen lähestymistavan, jossa se ottaa huomioon oikeuksien käyttäjien legitiimit edut ja välttää haittaamasta teosten tavanomaista käyttöä. Komissio perustaa näkemyksensä taloushaittatestin soveltamiselle, siinä muodossa kuin se esiintyy WIPOn uusissa sopimuksissa, jotta oikeudenhaltijoiden oikeuksien ja käyttäjien etujen välille löydetään tasapaino. Poikkeusten tulisi heijastaa jäsenvaltioiden erilaista oikeudellista perinnettä, ja niiden tekemisessä olisi otettava huomioon toissijaisuusperiaate.
Useammatkin puhujat - ajattelen erityisesti rouva Bergeriä ja rouva Thorsia - ottivat esille vastuuongelman. Haluaisin sanoa sen osalta, että komissio pitää vastuukysymystä hyvin tärkeänä tekijänä tietoyhteiskunnan kehityksen kannalta. Henkiseen omaisuuteen liittyvien oikeuksien rikkominen ei muodosta oikeudellista tyhjiötä. Jäsenvaltioissa on käytössä vastuuta koskevia sääntöjä, ja niitä sovelletaan digitaaliseen ympäristöön. Vastuukysymys on sitä paitsi horisontaalinen kysymys, joka liittyy muillekin aloille kuin tekijänoikeuksiin. Tämän alan tilannetta olisikin selvitettävä nimenomaan horisontaalisesti, kun tietoyhteiskunnan sääntelykehys otetaan käyttöön, minkä komissio arvioi tapahtuvaksi vuonna 1998.
Puheenvuoroni täydennykseksi sanoisin vielä muutaman sanan esiintyvistä taiteilijoista, joiden asemaan jotkut puhujat myös puuttuivat. Näillä oikeuksilla on jo tärkeä sija yhteisön säännöstössä, ja kansallisten lainsäädäntöjen yhdenmukaistaminen tapahtuu samojen linjojen mukaisesti. Pääsisällön osalta komissio kannattaa esiintyvien taiteilijoiden oikeuksia WIPOssa parhaillaan käytävissä neuvotteluissa.
Lopuksi olen vakuuttunut siitä, että Euroopan parlamentti osallistuu, kuten aiemminkin, tämän uuden aloitteen puitteissa mahdollisimman tyydyttävien ratkaisujen aikaansaamiseen tälle alalle.

Puhemies
Kiitos, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenaamulla.

Elintarvikkeiden lisäaineet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Breyerin laatima ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan mietintö (A4-0281/97) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi elintarvikkeiden ja muista lisäaineista kuin väri- ja makeutusaineista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/2/EY muuttamisesta (KOM(96)0303 - C4-0468/96-96/0166(COD)).
Esittelijä Breyerillä on puheenvuoro.

Breyer
Arvoisa puhemies! Keskustelemme tänä iltana lisäaineista. Aikaisemmin niistä käytettiin nimitystä vierasaineet. Tämä sana kertoo selvästi, mistä on kysymys, nimittäin elintarvikkeissa käytettävistä vieraista aineista. Komission esitys tähtää vuonna 1995 muista elintarvikkeiden lisäaineista kuin väriaineista ja makeutusaineista säädetyn direktiivin muuttamiseen ehdotettujen 35 muutoksen koskiessa lähes yksinomaan vastaavia liitteitä.
Periaatteessa lähdemme ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnassa siitä, että elintarvikkeiden lisäaineiden sallimisen ja käytön yhdenmukaistamista Euroopan unionissa on pidettävä myönteisenä asiana, sillä ilman yhdenmukaista lisäaineita koskevaa säännöstöä vastavuoroisen tunnustamisen periaate johtaa kuluttajat suureen epävarmuuteen sekä elintarvikkeiden valvonnan ja lisäainemerkintöjen suuriin puutteisiin. Lisäaineiden sallimisen ja käytön yhdenmukaistamisella tulisi samalla pyrkiä mahdollisimman laajasti aineiden lukumäärän ja käyttöalueiden supistamiseen.
Ympäristövaliokunta on myös jälleen kerran tehnyt selväksi, että on tärkeää noudattaa eurooppalaisten kuluttajien ja heidän jäsenliittojensa vaatimuksia, joissa on ennen kaikkea kyse siitä, että elintarviketeollisuus luopuisi vapaaehtoisesti lisäaineiden käytöstä, missä se suinkin on mahdollista. Kuluttajat, mutta myös elintarviketeollisuus, ovat viime vuosina osoittaneet, että lisäaineiden käyttöä voidaan rajoittaa voimakkaasti. Meillähän on sellainen tilanne, että on saatavana tuotteita, joita voidaan tarjota sekä lisäaineellisina että ilman niitä.
Vuoden 1989 puitedirektiivissä esitetään perusteita lisäaineiden sallimiseen. Ensinnäkin käytön perusteeksi täytyy hyväksyä teknologinen välttämättömyys, mutta lisäksi edellytetään, että ne ovat terveydelle vaarattomia, ettei niillä johdeta käyttäjää harhaan ja että niillä todistettavasti on etuja. Komission esitys on kuitenkin saanut osakseen kritiikkiä, sillä siinä ei ole vaivauduttu selvittämään tätä teknistä välttämättömyyttä ja sitä, missä käyttäjälle koituu niistä etuja.
On siis tehtävä aloite, että vastaisuudessa osoitetaan kokeilla teknisen välttämättömyyden peruste lisäaineiden käytölle, että vuosienkin kuluttua tarkistetaan, onko tämä tekninen välttämättömyys edelleen todella perusteltua. Olisi myös toivottavaa, että komissio vihdoin esittäisi objektiiviset kriteerit näiden keskeisten sallimisperusteiden kehittämiseksi ja lisäaineiden luotettavampaan arviointiin.
Ympäristövaliokunta on esittänyt useita muutoksia. Komissio halusi, että kermaan, myös osittain separoituun, separoituun ja steriloituun kermaan, jossa on tähän saakka ollut 38 lisäainetta, voidaan edelleen lisätä lisäaineita. Tähän valiokunta on esittänyt vastalauseensa, sillä siitähän on lähdettävä, että kuluttaja haluaa melko käsittelemättömiä elintarvikkeita ja kerma mielletään juuri sellaisena.
Kuluttajan tulisi myös olla tietoinen, missä tietyille väestöryhmille on mahdollisia terveysriskejä. Juuri lisäaineista on ilmennyt, että ne ovat mahdollisten allergioiden laukaisevia tekijöitä ja että juuri näiden allergioiden määrä on lisääntynyt. Siksi valiokunta on ehdottanut, että kuivattujen hedelmien käsittely rikkidioksidilla tai sulfaateilla ja sulfideilla ei ole teknisesti aivan välttämätöntä, ja ehdottanut astmaatikkoja varten tarpeellisia merkintöjä, jotta näillä erityisillä riskiryhmillä on vastaisuudessa mahdollisuus saada tietoa näistä riskeistä, varsinkin kun Yhdysvalloista on saatu lukuja, jotka todistavat, että lisäaineiden takia on sattunut jo kuolemantapauksia ja esiintynyt yliherkkyysreaktioita.
Komissio haluaa myös, että omenaviinin vaahtopinta saadaan pysymään paremmin sallimalla E405: n käyttö yhdessä E999: n kanssa. Valiokunta vastustaa niiden käytön yleistä sallimista omenaviinissä, sillä tässä komission esitys johtaisi kuluttajaa harhaan, sillä pysyvä vaahtopinta saisi kuluttajan kuvittelemaan, että on kyse viinin tuoreudesta, mikä ei vastaa tosiasioita.
Valiokunta on myös torjunut esityksen, että riisin pinta pitää käsitellä mikrokiteisellä vahalla, sillä sekin johtaisi siihen, että peruselintarvikkeisiin kuuluvaa riisiä käytettäisiin kuluttajan harhaanjohtamiseen, sillä riisi ei kiillä, vaan sillä on luonnollinen ominaisuutensa. Tässä valiokunta oli myös sitä mieltä, ettei ole olemassa mitään teknistä välttämättömyyttä.
Vauvanruoista, koska on kyse aivan erityisen herkästä alueesta, olemme tulleet siihen tulokseen, että tässä huolehtimisperiaate on erityisen tärkeä. Olemme esittäneet, että vauvanruoassa tärkkelyksen sallittavaa määrää vähennettäisiin 50 g: sta 5 g: aan kiloa kohti. Tässäkin teollisuuden intresseillä on osuutensa, ja toivomme, että parlamentti noudattaa valiokunnan muutostoiveita, sillä on kyse kuluttajansuojasta. Kuluttajat ovat viime vuosina osoittaneet yhdessä teollisuuden kanssa, että on tärkeää vähentää lisäaineiden käyttöä mahdollisimman paljon ja huolehtia siitä, että tuotteet ovat luonnonmukaisia.

Kirsten Jensen
Arvoisa puhemies, direktiivissä 95/2 sanotaan, että viiden vuoden aikana suoritetaan käyttötason ja kulutuksen arviointia. Ne lisäaineet, jotka EU: ssa hyväksymme, tulee arvioida sen mukaan, kuinka monille lisäaineille ihmiset voidaan altistaa. On kovin kummallista, että komissio esittää meille ehdotuksen nyt, ennen kuin tutkimusta kansalaisten mahdollisesta lisäaineiden nauttimisesta on tehty. Siten käsittelemme ehdotusta nyt siltä periaatteelta, että mikä on terveydelle sopivaa ja teknologialle välttämätöntä. Tässä parlamentissa on monta jäsentä, jotka haluavat todellista eurooppalaista terveyspolitiikkaa. Neuvon heitä tutkimaan sitä EU-politiikkaa, joka voi vaikuttaa ihmisten terveyteen elintarvikepolitiikan nimissä. Ehkäiseminen on parantamista tärkeämpää.
Kyseistä direktiiviä ei tule laajentaa vaan supistaa. Sellaista ainetta kuin nisiiniä ei saa esiintyä ruoassa, koska se on antibiootti ja kuuluu siksi lääketieteen maailmaan. Emme saa avonaisin silmin ajautua kohti vastustuskykyongelmaa. Makkarat ja juustot tulevat varmasti jatkossakin olemaan Euroopassa keskeinen ruoka-aine ilman nisiinin lisäämistä.
Elintarvikkeiden merkintä on kaiken a ja o. Tietyt elintarvikkeet, joita useimmat sietävät, voivatkin aiheuttaa astman ja yliherkkyysreaktioiden puhkeamisen joillakin toisilla henkilöillä. Siksi on tiedettävä, mitä ruoat sisältävät. Sen ehdotuksen myötä, joka sallii sulfiitin aamiaistuotteiden valmistusprosessissa, riskeeraamme, että sulfiitin jätteitä kulkeutuisi käyttäjille, vaikkei tuotteessa olisi merkintää siitä, että se sisältää sulfiittia, koska sulfiittia ei ole käytetty valmistusaineena. Se on vastuutonta ja siksi ympäristövaliokunta ehdottaa muutoksia.
On käynnistynyt mittava lobbaustoiminta, jonka tavoitteena on antaa kahdelle eri karrageenille niiden omat Enumerot, nimittäin E 407 ja E 408. Koska aineet ovat erilailla jalostettuja ja 408 on vähemmän puhdas kuin 407, olen sitä mieltä, että kummallekin on annettava omat E-numerot. On ajateltava sitä, että karrageeniä voidaan käyttää vauvanruokaan, ja siten aiheuttaa vauvoille suolisto-ongelmia.
On tärkeää pitää kiinni siitä, että me käytämme lisäaineita vain, jos ne ovat teknologisesti välttämättömiä ja jos ne ovat terveydelle vaarattomia. Komissio on velvollinen tekemään selkoa teknologisesta välttämättömyydestä, mutta sitä se ei ole tehnyt kaikissa tapauksissa. Se ja muutamat PPE: n ehdotuksista ottavat lähtökohdakseen pikemminkin sen, mikä on teollisuudelle teknisesti mahdollista, ja sehän on kokonaan toinen juttu. Vasta viime vuosista lähtien on ruoka ollut täynnä lisäaineita. Ennen saatoimme saada ruokaa, joka oli lisäaineetonta. Eurooppalainen sivilisaatio oli siis olemassa jo ennen lisäaineita, joten en ole huolestunut yhteiskuntamme puolesta, jos hieman jarrutammekin asiassa, pikemminkin päinvastoin. Allergikoiden lukumäärähän kasvaa kasvamistaan ja se johtaakin siihen, että komissio joutuu eräänä kauniina päivänä antamaan kokonaan toisenlaisen ehdotuksen, jos se aikoo vastata Amsterdamin sopimuksessa terveydelle asetettuihin vaatimuksiin.

Schleicher
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, hyvät naiset ja herrat! Meidän on melkein valittaen todettava, että keskustelu elintarvikkeiden lisäaineista koskee tänään kaakaota ja suklaata. Yleensä tämäkin teema on otollinen tunnereaktioille, ja sitä käytetään luomaan epävarmuutta elintarvikkeiden käyttäjissä. Sen kirjo yltää väärennetyistä elintarvikkeiden lisäaineluetteloista, joita ilmaantuu säännöllisin välein ja julkaistaan muka tieteellisinä, kauhua kylväviin ilmoituksiin niiden terveydelle haitallisista vaikutuksista.
Tänään käsiteltävä lisäaineita koskeva direktiivin muuttaminen on ensimmäinen suurehko tarkistus vuoden -95 lisäaineita koskevaan direktiiviin, joka sääntelee tätä aluetta sangen kattavasti. Jo vuoden -95 direktiiviä koskevissa neuvotteluissa osoittautui, että direktiivin muutokset ovat välttämättömiä, koska eräät lisäaineet olivat vielä tieteellisesti kokeiltavina.
Nyt käsiteltävällä muutosdirektiivillä pyritään nähdäkseni neljään tavoitteeseen. Ensiksi: vuoden -95 puitedirektiivin eräiden virheiden korjaamiseen sekä uusien jäsenvaltioiden Itävallan, Suomen ja Ruotsin perinteiden huomioonottamiseen. Sen lisäksi meidän tulee hyväksyä muutama uusi lisäaine ja käsitellä tieteellisen elintarvikevaliokunnan tällä välin toimeenpanemien kokeiden perusteella tai jo hyväksytyille lisäaineille uusia käyttötarkoituksia tai myös sallittujen määrien muuttamista.
Ja neljänneksi: Vauvan- ja pikkulasten ruoille tulee laatia aivan uusi liite sallituista lisäaineista. Samalla kun virheiden korjaaminen, uusien jäsenmaiden perinteiden huomioonottaminen ja liitteen laatiminen vauvan- ja pikkulasten ruoista eivät juurikaan herätä kiistoja, vallitsee ryhmissä muista kohdista erilaisia käsityksiä. Ryhmämme ei tue rouva Breyerin tarkistusehdotuksia merkitsemismenettelyyn, sikäli kuin sitä on määrä noudattaa tämän lisäaineita koskevan direktiivin puitteissa. Sisällöllisesti rouva Breyerin vaatimusta vastaan on vähän huomautettavaa. Valitettavasti nämä ehdotukset vain ovat lisäainedirektiivissä väärällä paikalla. Meillä on kattava merkintää koskeva direktiivi, ja sen yhteydessä tulee lisäaineiden merkintämääräysten muuttaminen ottaa käsiteltäväksi, jotta pysyttäisiin oikeussystematiikassakin.
Joka tapauksessa voimme tukea herra Lannoyen tarkistusehdotusta 42, jossa nimittäin viitataan merkintää koskevaan direktiiviin. Pyydän komissiota kuitenkin ottamaan kantaa nimenomaan tähän tarkistusehdotukseen.
Sitten on vielä tarkistusehdotus 32. Sen osalta olen ollut kahden vaiheilla. Nimenikin yhdistettiin väärin siihen. Haluaisin kuitenkin vielä kerran kysyä komissiolta ehdotuksesta 32 ja siinä mainitusta nisiinistä. Olen tällä välin saanut tietää, että se olisi sangen arvokas aine munatuotteissa esiintyvien ongelmien ratkaisemiseksi, ja haluaisin kernaasti tietää, mikä komission kanta on siihen.
Tarkistusehdotuksesta 6, joka hyväksyttiin valiokunnassa niukalla ääntenenemmistöllä, käydään kiivaita keskusteluja. Tässä on kysymys jalostetun eukeumalevän merkitsemisestä joko tunnuksella E407 a tai 408. Aiempaan direktiivin muutokseen olemme juuri hyväksyttäneet tunnukseksi E407 a kahdella käsittelyllä Euroopan parlamentissa. Tämä laki on ollut voimassa tämän vuoden maaliskuusta, eikä ole mitään mieltä lähteä muuttamaan vasta voimaan tullutta Euroopan unionin säännöstä, joka sitä paitsi on hyväksytty myös kansainvälisesti WHO: n säännöksenä. Päinvastoin kuin tarkistusehdotusta 6 vastaan esitetyt huomautukset se on kuulutettu virallisessa lehdessä ja saanut lain voiman.
Haluaisin myös selittää ehdotustani 30, joka on alkuosastaan samansisältöinen kuin rouva Jacksonin tarkistusehdotus 31 ja herra Whiteheadin tarkistusehdotus 38. Tässä on kysymys SO2 : n eli rikkidioksidin käytöstä kuivattujen hedelmien säilyvyyden parantamiseksi. Tämän kohdan rouva Breyer haluaisi pyyhkiä kokonaan pois, koska hänen mielestään sorbiinihapon käyttö on riittävä. Kaikki käytettävissäni olevat tiedot kumoavat tämän näkemyksen, koska sorbiinihappo vaikuttaa ainoastaan hedelmien väriin, estää siis niiden muuttumisen ruskeiksi, mutta ei niiden säilyvyyteen.
Tosin komission tekstikään sellaisena, kuin se on käsiteltävänämme, ei teknologisesta näkökulmasta ole täysin paikkansa pitävä. Kuivattujen omenoiden ja päärynöiden kosteusprosentti on nimittäin yli 12 %, kun ne myydään käyttäjälle, joten ne on voitava käsitellä suuremmalla annoksella kuin tuotteet, joita pelkästään jalostetaan edelleen. Erilaisten määrien käytön tarpeellisuus johtuu siis näistä erilaisista käyttötarkoituksista. Siksi esitän tarkistusehdotuksessani 30 talous- ja sosiaalivaliokunnan tavoin selkeämpää erittelyä ja vastustan luonnollisesti esittelijän vastaavaa tarkistuehdotusta 11.
Perusteelliset tieteelliset kokeet ovat osoittaneet, että lisäaineiden käyttö on monessa tapauksessa teknologinen välttämättömyys. Euroopan parlamentti onkin toistuvasti korostanut teknologista välttämättömyyttä. Käytettävissäni olevien tutkimustulosten mukaan komission ehdotus on tältäkin osin kannatettava.

d'Aboville
Arvoisa puhemies, kuten rouva Breyer muistutti meille, käsiteltävänämme olevan ehdotuksen tarkoituksena on elintarvikkeiden lisäaineita koskevan direktiivin muuttaminen, jotta se saadaan vastaamaan viimeaikaista kehitystä ja kuluttajien tarpeita.
Tässä yhteydessä haluaisin ensinnäkin esittää henkilökohtaisen näkemykseni tarkistuksesta 6, josta on jo puhuttukin ja joka koskee sitä, että Filippiineillä tuotetuille, jalostetuille Euchema-leville annetaan koodi 408 koodin 407 A sijasta, jotta ne voitaisiin erottaa paremmin niitä lähellä olevista tuotteista, joiden koodi on 407. Me tiedämme, että näitä lähellä olevia tuotteita käsitellään Euroopassa ja että meidän tuottajamme haluavat tehdä hyvin selvän eron tuotteiden välillä omien etujensa suojelemiseksi.
Meidän on kuitenkin otettava huomioon myös se, että Euroopan unioni kuluttaa suuria summia - 250 miljoonaa ecua vuodessa - Filippiinien avustusohjelmaan, jonka pääasiallisena tavoitteena on varmistaa vakaa taloudellinen kehitys joillakin herkillä alueilla. Ajattelen Mindanaon saarta, jolla 240 000 perhettä elää kyseisen levän tuotannolla. Eikö se, että toisella kädellä autetaan ja toisella rangaistaan, ole järjetöntä ja epäjohdonmukaista politiikkaa?
Lopuksi - puhun nyt ryhmäni puolesta - rouva Breyer on esittänyt joukon tarkistuksia, joilla evättäisiin luvat uusilta aineilta, jotka on kuitenkin hyväksytty komissiossa ja elintarvikealan tiedekomiteassa. Hänen kantansa ei perustu kovinkaan uskottavaan tieteelliseen näyttöön, ja sillä voisi olla hyvin kielteisiä vaikutuksia tiettyihin tuotteisiin, joiden myynti on sallittu useimmissa jäsenvaltioissa. Ajattelen etenkin mozzarella-juuston, tiettyjen margariinien ja Irlannissa hyvin laajasti käytettävillä menetelmillä valmistetun siiderin tuotantoa.
Tästä syystä ryhmämme ei voi kannattaa rouva Breyerin ehdotusta.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, haluan alkajaisiksi kiittää rouva Breyeriä siitä suuresta työstä, jonka hän on tämän mietinnön eteen tehnyt. Kiitän häntä myös siksi, että mielestäni lisäaineita ym. käsittelevät direktiivit kuuluvat vaikeasti ymmärrettäviin. Ja tähän haluan vielä palata. Syynä tähän pidetään osittain direktiivien historiaa, kaikkia niitä kompromisseja ja muutoksia, joita vuosien saatossa on tehty. Mutta kun lukee näitä tänään käsittelemämme direktiivin tarkistuksia, ei voi välttyä ajatukselta, ettei komissiollakaan ole erityistä halukkuutta selittää, mitä oikein tapahtuu. Asiaa on korjattu matkan varrella teknisen tiivistelmän avulla.
Tämän lisäksi on edelleen komission yrityksissä selittää ehdotusten taustalla olevia vaikuttimia, olemassa ristiriita ehdotuksen perustelun ja ylimääräisten huomautusten välillä. Perustelussa sanotaan, että tekninen tieteellinen kehitys aiheuttaa sen, että tällainen ehdotus halutaan tehdä. Sitä ei muuten perustella lainkaan, vaikka kyseessä on niin kutsuttu perustelu. Ylimääräisissä huomautuksissa todetaan, että todellisuudessa on kyse unohdettujen lisäaineiden ryhmästä, että mukaan on tullut uusia jäsenmaita omine perinteineen, ja että joidenkin aineiden kohdalla on tapahtunut päivitystä, jonka tiedekomitea on tehnyt sitten viime näkemän. Lopuksi on ehkä ollut puhetta siitä, että muutamat maat yrittävät saada sellaisia asioita läpi, joiden läpiviemistä ne aiemmin ovat tuloksetta yrittäneet.
Totuus on luettavissa ylimääräisissä huomautuksista. Ja mikäli tämä olisi sanottu selvästi, olisimme voineet aivan realistisesti ryhtyä keskusteluun tältä pohjalta. Mutta sitä ei siis edellä olevissa perusteluissa sanota. Ja kun tätä seuraa vielä se, että direktiiviä suurin piirtein on mahdotonta ymmärtää, joutumatta käyttämään valtavasti aikaa siihen perehtymiseen, niin voi olla, että asiat alkavat hieman ärsyttää.
Ja siten pääsen takaisin alkuun, eli että tätä direktiiviä voivat käytännössä lukea vain asiantuntijat. Tätä voitiin aikoinaan mahdollisesti osittain puolustaa ajankohdalla, koska silloin vain asiantuntijat olivat tekemisissä direktiiviehdotusten kanssa, mutta nykyään, kun direktiivit ovat osa demokraattista prosessia, niin kansainvälisellä kuin kansallisella tasolla, ei tätä voi mitenkään hyväksyä. Tarkoituksena ei voi olla, että eurooppalaista lainsäädäntöä pystyisivät lukemaan, ymmärtämään ja muuttamaan vain asiantuntijat. Ja sehän veisi, kuten jo tiedämme, täysin epätarkoituksenmukaisiin keskusteluihin. Yhtenä päävaatimuksena seuraavaan tarkistukseen, jonka tiedämme tapahtuvan, on siksi oltava, sen lisäksi että sen on sisällettävä kuluttajatutkimuksista saatuja tuloksia, että siinä puhutaan näiden direktiivien uudelleenkirjoittamisesta, jotta ne olisivat paremmin luettavissa. Se että tarkistuksia jatkettaisiin nykyisellä perustalla ei ole mitenkään hyväksyttävissä. Sitten haluan vielä sanoa, että kahta tarkistusehdotusta lukuunottamatta, voi ryhmäni äänestää valiokunnan antaman tarkistusehdotuksen puolesta, ja tulen erityisesti korostamaan, että vaikka merkintäehdotukset ovat hieman monimutkaisia, olemme sitä mieltä, että niiden toteuttaminen on erittäin tärkeää.

McKenna
Arvoisa puhemies, on erittäin selvää, että merkintöjen on oltava selkeitä. Allergikoiden on nähtävä, mitä pakkaus sisältää. Tämä ei koske ainoastaan paketoituja tuotteita, vaan myös irtomyynnissä olevia tuotteita. Allergiasta kärsivät ihmiset katsovat luetteloa. Palatakseni Unioni Euroopan unionin puolesta -ryhmän esittämään siiderin lisäaineita koskevaan kysymykseen haluaisin sanoa, että olen Irlannista enkä kannata tätä lisäainetta. Se on jo kielletty kissan ruuassa, joten siihen liittyy huomattavia epäselvyyksiä.
Yleisesti lisäaineiden osalta voidaan sanoa, että suurimmasta osasta niistä on vain vähän hyötyä kuluttajalle. Ne hyödyttävät ainoastaan liike-elämää, ja kuluttajaa petetään, mikä on täysin epäoikeudenmukaista. Antibioottien osalta nisiinin lisääminen kananmunia sisältäviin tuotteisiin aiotaan sallia, mitä ei voida missään tapauksessa hyväksyä. Jo nyt ihmisiä kuolee, koska he ovat immuuneja antibiooteille. Lääkkeitä ei tulisi lisätä elintarvikkeisiin. Tämä on aivan eri asia, eikä sitä voida hyväksyä. Tämä kananmunia koskeva kysymys koskee hygieniaa eikä kuluttajaa. Antibiootteja ei tulisi lisätä elintarvikkeisiin.
Sulfaatit ja sulfidit aiheuttavat astmaa, ja pahimmissa tapauksissa ne johtavat kuolemaan. Meidän on siis harkittava, mitä teemme, ja kuluttajien etuja on pidettävä tärkeämpänä kuin liike-elämän etuja. Tarkistuksia 32 ja 36, jotka koskevat antibiootteja, ei voida hyväksyä. Antibioottien lisääminen elintarvikkeisiin on väärin. Pitkän aikavälin seuraukset ovat, että menemme ajassa taaksepäin sata vuotta, jolloin ihmiset kuolivat tauteihin, jotka voidaan tällä hetkellä parantaa antibiooteilla. On vastuutonta kenenkään sanoa, että tämä on kuluttajien etujen mukaista.

Martinez
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, lisäaineita koskeva direktiiviluonnos liittyy meille kaikille tuttuun yhteyteen, jota leimaa huolestuneisuus ja varovainen suhtautuminen elintarvikkeiden laatuun. Keskustellessamme tänä iltapäivänä suklaan väärentämisestä kasvirasvoilla me huomasimme jälleen, kuinka suuria tunteita aihe herättää koko parlamentissamme. Se on toki ymmärrettävää. Sen jälkeen kun olemme puhuneet hullun lehmän tapauksesta, kasvuhormonia sisältävän maidon aiheuttamista riskeistä, hormoneista ja clenbuterolilla tai muilla estrogeeneillä kasvatetusta amerikkalaisesta lihasta, jota me joudumme syömään GATTin sopimuksen vuoksi ja jota herra komissaari sanoi pitävänsä yhtenä ihmiskunnan kehityksen merkkipaaluista, on hyvin ymmärrettävää, että lisäaineisiin suhtaudutaan epäluuloisesti.
Lisäaineiden käyttö sallitaan vuonna 1995 annetulla direktiivillä ja sen liitteillä, joita meidän on muutettava 35 kohdasta ilman että meillä on edelleenkään yleispäteviä objektiivisia perusteita, joilla voitaisiin arvioida esimerkiksi lisäaineiden teknologista tarpeellisuutta, niiden vaarattomuutta ihmisen terveydelle tai kuluttajille jaettavaa tietoa. Se on todellakin valitettavaa - kuten kaikki kollegat ovat sanoneet - kun tiedetään, että immunologisen järjestelmän heikentymistä heijastavien allergisten oireiden lisääntyminen paitsi vauvoilla ja aikuisilla myös väliaikaisesti tai pysyvästi vajaakuntoisilla johtuu lisäaineista tai teollisesti muunnetuista elintarvikkeista. Me olemme puhuneet sulfiiteista tai rikkidioksideista ja kaikista niihin liittyvistä allergisista ja astmaattisista oireista. Meidän on kuitenkin pysyttävä järkevinä ettemme aiheuttaisi suurempaa vahinkoa pohjoismaalaisella terveysneuroosilla, varsinkin kun me tiedämme, että pohjoismaissa steriloidaan vajaakuntoiset nuoret.
Mielessäni on erityisesti Filippiinien ongelma, ne 240 000 filippiiniläistä, jotka asuvat islamilaisen sissisodan vaivaamalla Mindanaon saarella. Heidän elinehtonaan on Euchema-levän vienti, ja tähän mennessä, tai ainakin vuodesta 1996 lähtien, järjestelmä onkin ollut heille suotuisa. Nyt luokitusta aiotaan muuttaa, mikä vaarantaa tämän jo ennestäänkin vaikeuksissa olevan alueen koko talouden tasapainon. Meidän on löydettävä tasapaino - kuten herra d'Aboville hetki sitten sanoi - 250 miljoonan tukien, antamiemme 150 miljoonan ecun, omien ja etenkin ranskalaisten tuottajiemme etujen suojelun, johdonmukaisuuden tarpeen ja sen välille, että emme estä kehitystä alueella, joka kärsii jo militäärisen tason ongelmista.
Tästä syystä me vastustamme tarkistusta 6. Sama koskee rypälemehuissa käytettävää viinihappoa - minä olen muuten kotoisin Languedoc-Roussillonin alueelta - jolla lisätään mehun happopitoisuutta. Rypälemehuissa on viinihappoa. Se muodostaa kaliumin kanssa suolan, kaliumbitartraatin, joka sakkautuu kylmän vaikutuksesta. Se vähentää rypälemehun happopitoisuutta, jolloin makuaromit häviävät. Tästä syystä mehuun lisätään viinihappoa, joka palauttaa viinin happamuuden ja maun.
Huolimatta näistä kahdesta poikkeuksesta - Filippiinien ja sen viemän levän suhteen liian jyrkästä tarkistuksesta 6 ja viinihapon suhteen liian jyrkästä tarkistuksesta 41 - me kannatamme rouva Breyerin harkittua mietintöä.

Whitehead
Arvoisa puhemies, tämä on toinen kerta tänään, kun kierrämme kehää kahden yksinkertaisen asian vuoksi: toinen on yhteisön laajentuminen, joka tarkoittaa, että eri jäsenvaltioiden tapoja ja käytäntöjä on mukautettava, ja toinen on teknologisen kehityksen vauhti. Rouva Breyer, joka on tehnyt paljon työtä tämän eteen ja joka ansaitsee kiitoksemme, on aivan oikeassa, kun hän varoittaa meitä jälkimmäisestä - markkinat painostavat ottamaan käyttöön uusia tuotteita, joita ei voida tieteellisesti testata.
En kuitenkaan voi kannattaa kaikkia ympäristö-, terveys- ja kuluttajansuojavaliokunnan hyväksymiä tarkistuksia. En ymmärrä, miksi meidän tulisi luokitella tuotteet, jotka eivät ole uusia eivätkä minkään teknologisen keksinnön tulosta vaan jotka ovat yhtä vanhoja kuin esimerkiksi sorbaatit, samalla tavalla kuin kuivatut omenat ja päärynät. Tämän vuoksi kannatamme tarkistuksia 31 ja 38.
Toiseksi rouva McKenna esitti äsken vaikuttavassa ja kiihkeässä puolustuspuheessaan vastaväitteitä - ja hän sai minut melkein vakuuttuneeksi - mutta tosiasia kuitenkin on, että nisiniillä ei ole lääketieteellistä vaikutusta. Emme siis voi tulla sille immuuniksi kuten antibiooteille. Haluaisin kuitenkin kuulla komissiolta, onko se sitä mieltä, että sen vaihtoehdot, sorbaatit ja bentsoaatit, joita tarvitaan listerian tuhoamiseen, ovat yhtä tehokkaita. Emme koskaan saaneet siihen selvää vastausta ympäristövaliokunnassa, ja haluaisin nyt selvän vastauksen. Tämä johtuu siitä, rouva McKenna, että ihmiset kuolevat todennäköisemmin - erityisesti minun maassani - listeriaan ja elintarvikkeiden massatuotannon aiheuttamiin infektioihin kuin kehittyneeseen antibioottien vastustuskykyyn. Tämä on todellinen vaara, ja se tulee tunnistaa.
Viimeinen huomautukseni koskee tarkistusta 6 ja karrageenia ja jalostettua Eucheuma-merilevää. Tämä ei ole ryhmäni kanta, mutta olen vakuuttunut, että meidän tulisi tarkastella uudestaan Filippiinien tapausta, ja on ironista, että ne, jotka ovat halunneet antaa nimikkeelle uuden E-numeron E408, ovat niitä, jotka ovat tänään aiemmin sanoneet, että meidän on puolustettava kolmatta maailmaa ja sen oikeutta tuoda tuotteita Euroopan unioniin. Meidän tulisi tarkastella tätä uudestaan ja harkita tarkkaan, miten tämä vaikuttaa kyseisen aineen tuottajiin Filippiineillä.

Jackson
Arvoisa puhemies, rouvat Breyer ja McKenna ovat kaikkein huonointa mainosta elämälle ilman lisäaineita. Mielestäni he tarvitsevat muutaman lisäaineen rauhoittuakseen hieman.
Olen samaa mieltä herra Whiteheadin kanssa siitä, että meidän tulisi olla hyvin varovaisia hyväksyessämme uusia lisäaineita Euroopan markkinoille. Haluaisin tuoda esiin kolme seikkaa. Olen samaa mieltä kuin hän tarkistusten 31 ja 38 osalta. Haluaisin tietää, voiko herra de Silguy, joka on jättänyt euron vähäksi aikaa sivuun, kertoa meille, kannattaako komissio tarkistuksia 31 ja 38. Näillä voidaan parantaa tilannetta, jossa italialaiset hedelmänjalostajat ovat luoneet suojelualueen ja yrittävät estää rikkidioksidin käytön säilytysaineena kuivatuissa hedelmissä. Toivon siis, että komissio kannattaa tarkistuksia 31 ja 38. Jos komissio ei kannata kyseisiä tarkistuksia, sillä on parasta olla siihen erittäin hyvät syyt.
Kannatan sitä, mitä herra Whitehead sanoi nisiinistä. Pyydän komissiota hankkimaan todisteita siitä, että nisiiniä käytetään antibioottina. Komissio antoi meille virheellistä tietoa. Jos olisin herra de Silguy, en kuuntelisi herra Gaerneria. He leikkivät kissaa ja hiirtä keskenään. Haluamme, että komissio antaa meille jotain taustatietoja siitä, miksi se ei ole hyväksynyt näitä tarkistuksia aiemmin. Haluamme, että tämä selitetään meille avoimesti, sillä nisiinin käyttö listerian torjumiseksi on hyvin tärkeä näkökohta lisäaineluettelon laadinnassa ihmisten tulevaa terveyttä ajatellen.
Lopuksi haluaisin tietää, mikä on komission kanta tarkistukseen 16, joka koskee lisäainetta E405? Esittelijä haluaa poistaa lisäaineen E405 käytöstä. Rouva McKenna on viitannut tähän. Luetteloon ehdotetun tarkistuksen mukaan sitä käytettäisiin siiderin vaahdon säilyttämiseen. Haluaisin huomauttaa rouva McKennalle, että kyseinen lisäaine on jo sallittu oluessa. Jos hänen kissansa juo olutta, kissa tulee sairaaksi. Tämä ei kuitenkaan johdu lisäaineesta, vaan siitä, ettei kissan pitäsi juoda olutta. Voisiko komissaari ystävällisesti kertoa meille, kannattaako hän tarkistusta 16?

Rübig
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat! Elintarvikkeiden lisäaineilla on tärkeä merkitys, ei vain siksi, että ne vaikuttavat hintaan ja laatuun, vaan koska ne ovat kuluttajallekin tärkeitä. Itävallalla, Suomella ja Ruotsilla on tässä asiassa perinteitä, ja uskon, että kysymyksellä on uusille jäsenmaille erityistä merkitystä. Olen sitä mieltä, että nykyinen merkintää koskeva direktiivi riittää ja erityisesti eukeumalevää koskevia tunnuksia E407 ja E 407a on oikeastaan mieletöntä muuttaa olemassa olevaan lakiin, sillä näitä tuotteitahan ei myydä kuluttajalle vaan de facto vain jalostusteollisuudelle, joka on oppinut käyttämään tätä tuotetta ja käyttää sitä tulevaisuudessakin silloin, kun sen käyttö osoittautuu erityisen mielekkääksi. Varsinkin filippiiniläiset, jotka ovat suuressa määrin osallisina näiden tuotteiden toimittamisessa, voivat vedota siihen, että ne ovat sallittuja myös Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Japanissa ja Yhdysvalloissa ja on havaittu erittäin hyödyllisiksi. Loppujen lopuksi noin 240 000 filippiiniläisen työpaikka on kiinni tästä tuotteesta. Uskon, että meidän tulisi vakavasti miettiä sitä, että tämä asia on myös tulevaisuudenkysymys näille maille.

de Silguy
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, yksi parlamentin jäsenistä taisi sanoa äsken, että mietinnön tekstiä ei pysty lukemaan ilman alan teknistä tuntemusta. Sanoisin teille, arvoisa rouva, että varsinkin kun kyse on rahasta, niin sitäkään aihetta ei ole helppo seurata. Yritän kuitenkin vastata kysymyksiinne. Haluaisin sanoa teille ensinnäkin, että kun Euroopan parlamentti hyväksyi marraskuussa 1994 elintarvikkeiden muita lisäaineita kuin väri- ja makeutusaineita koskevan direktiivin 95/2, komissio ilmoitti, että sen pitäisi ehdottaa pikaisesti uusia teollisuuden tuotteita vastaavaa muutosdirektiiviä.
Sittemmin, kuten rouva Schleicher aivan oikein huomautti, kolmen uuden jäsenmaan - Itävallan, Ruotsin ja Suomen - liittymisen vuoksi oli laajennettava jo sallittujen lisäaineiden käyttö näiden maiden perinteisiin tuotteisiin. Komissio kiittää parlamenttia sen yhteistyöstä tämän vaikea aiheen käsittelyssä, ja minä kiitän aivan erityisesti rouva Breyeriä ja onnittelen häntä hänen erittäin hyvästä työstään.
Ehdotuksen perustana on toksikologinen ja teknologinen analyysi. Muistutan, että lisäaineet mainitaan tuoteselosteissa, varmistuksena niille parlamentin jäsenille, jotka antoivat minulle hetki sitten aihetta ajatella, että asiassa on jokin väärinkäsitys.
Komission alkuperäinen ehdotus tukeutuu kolmeen keskeiseen periaatteeseen, jotka sallinette minun muistuttaa mieliinne, koska ne ovat hyvin tärkeitä. Ensimmäinen periaate: komissio on ottanut hyvin tarkasti huomioon elintarvikealan tiedekomitean lausunnot, joissa vakuutetaan, että direktiivin sallimissa rajoissa käytettävistä elintarvikelisäaineista ei ole mitään vaaraa ihmisten terveydelle. Rouva Jensen, te voitte olla vakuuttunut siitä, että asia tutkittiin ennen ehdotuksen antamista ja että komissio pitää kuluttajansuojaa ensisijaisen tärkeänä asiana.
Toinen periaate - tämä on myös vastaus rouva Breyerille: elintarvikelisäaineita on sallittua käyttää ainoastaan silloin, kun niiden käyttö on perusteltua teknologisista syistä. Ja lopuksi kolmas periaate: vaikka tiedekomitean lausuntoa kunnioitetaan ja teknologiset syyt otetaan huomioon, niin yhteisön lainsäädännössä on kuitenkin kunnioitettava sitä, että jäsenvaltioissa käytetään tiettyjä lisäaineita joissakin erikoistuotteissa ja perinteisissä ruoissa.
Näiden kolme periaatteen vuoksi komissio ei voi hyväksyä tarkistuksia 1, 5, 7, 8, 9, 10, 16, 18, 19, 26 ja 43. Niissä ei oteta riittävästi huomioon joissakin jäsenvaltioissa olevia teknologisia vaatimuksia. Niiden hyväksyminen johtaisi täysin turvallisten elintarviketuotteiden katoamiseen jäsenvaltioiden ruokakaupoista.
Komissio ei voi hyväksyä myöskään tarkistuksia 30, 31 ja 38, koska se painottaa kuluttajien edun vuoksi, että kyseisiä tuotteita ei pidä laskea kuluttajien käyttöön. Lopuksi komissio ei pidä hyväksyttävinä tarkistuksia 2, 3, 4 ja 42, koska niissä esitetään merkintöjä koskevia vaatimuksia, jotka liittyvät elintarvikkeiden merkinnöistä annettuun puitedirektiiviin. Toistan, että kuluttajat saavat tuoteselosteesta tiedot tuotteen valmistusaineista ja lisäaineista. Komission mielestä puolueeton tieto on parempi vaihtoehto kuin varoitukset. Komission tehtävänä on valvoa tarkkaan niitä teknologisia syitä, jotka ovat perusteena lisäaineiden käytölle. Se hyväksyy siis tarkistuksen 12 liitettynä tarkistukseen 10 sekä tarkistukset 13, 14, 32 ja 36, jotka koskevat lisäaineiden käyttöä silloin kun siihen on olemassa teknologisia syitä.
Komissio ei ole sen sijaan pystynyt varmistamaan lisäaineiden tarpeellisuutta tarkistuksissa 15, 17, 39, 40 ja 41 mainituissa tapauksissa. Minä en siis voi hyväksyä niitä tällä hetkellä. Olen iloinen siitä, että te olette ehdottaneet tarkistuksia 20, 21, 23, 25 ja 35, koska sen lisäksi, että ne ovat elintarvikealan tiedekomitean lausunnon mukaisia, ne vastaavat teknologisia vaatimuksia tuotettaessa terveille vauvoille ja lapsille tarkoitettuja elintarvikkeita ja erityisiin lääketieteellisiin tarkoituksiin tarvittavia elintarvikkeita.
Tarkistuksista 22 ja 33 komissio pitää parempana tarkistusta 33, koska se heijastaa paremmin elintarvikealan tiedekomitean lausuntoa. Samasta syystä se pitää tarkistusta 34 parempana kuin tarkistusta 24. Komissio haluaisi kuitenkin varata itselleen oikeuden muuttaa tarvittaessa tarkistusten sanamuotoa.
Elintarvikealan tiedekomitea on arvioinut erityisesti kaikki vauvanruoissa ja lastenruoissa käytettävät lisäaineet. Sen vuoksi komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 27 eikä kolmea ensimmäistä lisäainetta tarkistuksessa 28, jossa esitetty lisäaineiden käytön enimmäistaso on alhaisempi kuin komitean luotettavana pitämä taso eikä se vastaa nykyisiä teknologisia vaatimuksia. Komissio hyväksyy kuitenkin viisi muuta tarkistuksessa 28 esitettyä lisäainetta. Tarkistusta 29 komissio ei voi hyväksyä, koska se estäisi vauvanruokien ja lastenruokien valmistamisen erityisiä lääketieteellisiä tarpeita varten. Komissio ei voi hyväksyä myöskään tarkistusta 6, jolla jalostetuille Euchemaleville annettaisiin koodiksi E408 koodin E407A sijasta, jos ymmärsin oikein herra d'Abovillea, koska tarkistus olisi ristiriidassa Euroopan parlamentin vuonna 1996 antaman elintarvikelisäainedirektiivin määräysten kanssa. Tämä ehdotus ei siis liity komission ehdotuksen piiriin, ja meidän näkemyksemme mukaan parlamentin on vaikea muuttaa jälkikäteen omaa päätöstään.
Lisäisin vielä vastauksena joihinkin muihin kysymyksiin ja erityisesti niihin jotka koskivat allergioita, että on olemassa tieteellisiä todisteita siitä, että korkeintaan 1 % kuluttajista kärsii elintarvikkeiden aiheuttamista allergioista ja useimmissa tapauksissa nämä allergiat eivät johdu lisäaineista vaan tietyistä ruoka-aineista, joita ovat munat, äyriäiset, nilviäiset, kalat, pähkinät tms. Muistutan teitä vielä siitä, että lisäaineet mainitaan aina tuoteselosteissa.
Haluaisin myös sanoa rouva Jacksonille lysiiniä koskevan tarkistuksen 32 osalta, että me olemme samaa mieltä hänen kanssaan: kyseinen lisäaine on tehokas keino torjua vaarallisia listeria-bakteereja, ja sen vuoksi komissio hyväksyy tarkistuksen. Se ei sen sijaan hyväksy tarkistusta 16 ja siinäkin se on samoilla linjoilla rouva Jacksonin kanssa. Komissio ei voi hyväksyä myöskään tarkistuksia 31 ja 38 mutta se hyväksyy tarkistukset 32 ja 36.
Lopuksi sanoisin, että me olemme toimittaneet ympäristövaliokunnalle kirjallisesti kaikki tarvittavat teknologiset perustelut. Jos rouva Dybkjaer haluaa vielä lisätietoja tekstin selvittämiseksi, hän voi tietysti aina kääntyä meidän yksikköjemme puoleen.

Breyer
Arvoisa puhemies! Sekä rouva Schleicher että herra Rübig viittasivat siihen, että he puoltavat merkintöjä koskevia säännöksiä, mutta ovat sitä mieltä, että asia ei kuulu tähän vaan puitedirektiiviin. Myös te, herra komissaari sanoitte minulle samaa. Siksi kysyisinkin: Mikäli olemme yhtä mieltä siitä, että näitä merkintöjä koskevia sääntöjä tuetaan poliittisesti, mutta eri mieltä siitä, mihin ne oikeudellisesti kuuluvat, voimmeko silloin asiaan liittyen sopia siitä, että komissio ilmoittaa, että mikäli parlamentti hyväksyy nämä säännöt, ne sisällytetään puitedirektiiviin? Tämä kysymys olisi siis esitettävä komissiolle. Näen rouva Schleicherin nyökkäävän. Toivon, että hän olisi samaa mieltä myös tällaisestä sääntelystä, koska tämä tunnusmerkintä tulee kuluttajien eduksi.
Sitten tahdon vielä kysyä seuraavaa, herra komissaari: Vieressänne istuva herra Gerner sanoi vielä muutama päivä sitten eli ympäristövaliokunnan edellisen äänestyksen yhteydessä, ettei komissio tue sitä juuri niillä perusteilla, joita täälläkin on mainittu. Hän viittasi siihen, että on olemassa muita mahdollisuuksia eli siis että nisiini ei ole teknologisesti välttämätön. Olisinkin kiinnostunut tietämään, mikä on saanut komission muutamassa viikossa muuttamaan mielensä, onko ilmaantunut uutta tietoa.
Koska komissio juuri ilmoitti, että olemme saneet selvityksen ja perustelut teknisestä välttämättömyydestä, kysyn vielä seuraavaa: Mielestäni, ja samaan ovat täällä valiokunnassa viitanneet monet puhujat - rouva Dybkjær ja myös rouva Schleicher - selvitys oli valitettavasti perin riittämätön, herra komissaari, ja toivon, että vastaisuudessa asiaan saadaan parannusta!

Schleicher
Herra komissaari! Tahtoisin vain kerran vielä kysyä ehdotuksesta 42 ja kuulla, mitä mieltä komissio on siitä.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, minulle jäi hieman epäselväksi, mainitsiko komissaari todellakin minun nimeni, mutta tässä yhteydessä se tuskin olisi voinut olla jonkun muun. Voin hyvin sanoa, että olen useiden vuosien ajan toiminut näiden asioiden parissa, ja tämä tarkoittaa, että tunnen asian monimutkaisuuden. Olen, ehkä toisin kuin komissaari, keskustellut myös tavallisten ihmisten kanssa, jos saan sanoa, niin sanottujen tavallisten ihmisten kanssa, jotka ovat yrittäneet lukea direktiivin, koska he ovat asiasta kiinnostuneita ja huolimatta siitä, miten ylimielisesti komissaari nämä asiat ottaa, niin on yksinkertaisesti komissaarin oma vika, mikäli hän ei pysty näkemään, että nämä direktiivit on kirjoitettu niin monimutkaisesti, ettei niitä pysty lukemaan kuin asiantuntijat. Yritin vaatimattomasti sanoa tämän ja sanon sen nyt: kun tätä direktiiviä tosiaan muutetaan, ja se tulee tehdä, on muutos tehtävä siten, että direktiivistä tulee looginen ja luettava. Sillä ei ole mitään tekemistä sen kanssa, käytetäänkö E: tä ja kaikenlaisia muita nimittäjiä. Tämä ei yksinkertaisesti ole ongelma. Ongelma on tekstin monimutkaisuus, tapa, jolla liitteessä olevat asiat on esitetty jne., mikä tekee tekstistä mahdottoman lukea.

Puhemies
Tiedämme sen kyllä, mutta nyt ei ole kyse siitä. Haluaako herra Whitehead esittää kysymyksen?

Whitehead
Arvoisa puhemies, kannatan rouva Breyerin pyyntöä aivan päinvastaisesta syystä. Olen iloinen kuullessani, että tarkistukset 32 ja 36 on hyväksytty, mutta nyt meidän on kerrottava tämä ihmisille huomisessa äänestyksessä. Meille on vain ilmoitettu, että kanta on muuttunut, mutta ei sen syytä. Haluaisin kuulla selitykset aivan kuten rouva Breyer, mutta päinvastaisesta syystä.

de Silguy
. (FR) Vastaan sikäli kuin pystyn, arvoisa puhemies! Ensinnäkin merkintöjen osalta sanoin hetki sitten mielestäni riittävän selvästi, että komissio ei kannata tarkistuksia 2, 3, 4 ja 42, koska niissä esitetään merkintöjä koskevia vaatimuksia, jotka liittyvät elintarvikkeiden merkinnöistä annettuun puitedirektiiviin 4.
En halua asettua herra Bangemannin tilalle käsitelläkseni hänen sijastaan merkintöjä koskevan direktiivin muuttamista. Voin sitoutua ainoastaan siihen, että tutkin ehdotustanne ja kerron siitä hänelle. Me selvitämme sitten, mihin jatkotoimiin asian osalta voidaan ryhtyä.
Sanoin teille tarkistuksen 32 osalta, että me kannatamme kyseisen lisäaineen käytön sallimista, jos voidaan osoittaa tieteellisesti, että sillä voidaan torjua vaarallisia listeria-bakteereja.
Tarkistuksesta 42 esitettiin toinenkin kysymys. Me emme hyväksy tarkistusta syystä, jonka juuri kerroin teille, eli sen vuoksi, että se liittyy merkintädirektiiviin.
Vastasin jo mielestäni herra Whiteheadin kysymykseen tarkistuksista 32 ja 36 kun sanoin, että voimme hyväksyä ne. En haluaisi, että rouva Dybkjaerille osoittamani sanat ymmärretään väärin. Tietyt tekstit ovat kieltämättä monimutkaisia, mutta se johtuu mielestäni siitä, että ne heijastavat käsiteltävän asian monimutkaisuutta. Mielestäni yhteisön toimielinten, meidän viestintäyksikköjemme, meidän tehtävänämme on esittää ja selvittää asiat niin, että kuluttajien on helpompi ymmärtää niitä. Arvoisa rouva, olen siis samaa mieltä kanssanne siitä, että asia ei koske ainoastaan elintarvikelisäaineita koskevia tekstejä. Voisin esittää teille joitakin rahoitusalaan liittyviä tekstejä, joiden sisältö ei myöskään avaudu helposti ja yksinkertaisesti, vaikka euro koskettaa kaikkia kuluttajia.
Yleisemmin ottaen olen sitä mieltä, että kaikkien Euroopan toimielinten on ponnisteltava vielä paljon tiedottamisen parantamiseksi, ja jos me todella haluamme vakuuttaa kansalaisiamme ja saada heidän hyväksyntänsä, meidän on ensin pystyttävä esittämään päätöksemme luettavammassa ja ymmärrettävämmässä muodossa.

Puhemies
Kiitos, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenaamulla.

Sokrates-toimintaohjelma
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevän valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A4-0320/97) neuvoston vahvistamasta yhteisestä kannasta parlamentin ja neuvoston päätöksen antamiseksi yhteisön Sokrates-toimintaohjelmasta tehdyn päätöksen N: o 819/95/EY muuttamisesta (C4-0481/97-97/0103(COD) (Esittelijä: Pack).
Esittelijä Packilla on puheenvuoro.

Pack
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Haluan vielä näin iltamyöhällä esittää muutamia huomoita. On olemassa kiistattomia tosiasioita, jotka koskevat Sokratesta, ei kuollutta, vaan Sokrates-ohjelmaa.
Ensinnä: Tämä Erasmus ja Komenius -aikuiskoulutus- ja kieliohjelmat sisältävä Sokrates-ohjelma on Euroopan unionin menestysohjelma. Mikä siis olisi lähempänä, mitä voisi vahvistaa ja parantaa? Ei oikeastaan mikään paitsi se, että siihen liittyy myös rahallinen panostus.
Toiseksi: Sivistys ja koulutus ovat kaiken tulevaisuuteen tähtäävän tekemisemme tukipilareita, jotka voimme toteuttaa tänään. Pääomanamme Euroopassa ovat parhaiten koulutetut nuoret ihmiset kaikilla tasoilla, siis perheen taustasta riippumatta.
Kolmanneksi: Vain liikkuvuuden avulla ja yhdessä elämisen kautta voimme voittaa muukalaisvihamielisyyden ja muukalaisvihan Euroopassa. Sokrates-ohjelma kaikilta osiltaan on monille nuorille keino hankkia itselleen kykyä toimia Euroopassa. Olen varma - tämä on luettavissa myös neuvoston yhteisestä kannanotosta - että tämä on yleinen käsitys. Mutta tämän yhteisen kannanoton johtopäätökset ovat oudon epäjohdonmukaisia. Vaikka neuvosto tietää, että tämä ohjelma on hyvä, että se on hyväksytty, että nuoret ihmiset tämän ohjelman avulla tahtovat elämänsä aikana investoida eurooppalaisen lisäarvon saavuttamiseen, neuvosto ei ota tätä millään tavalla huomioon.
Sain tänään sattumalta kirjeen eräältä nuorelta opiskelijalta, joka sanoi minulle: "Haluan osallistua ERASMUKSEEN, ja myös osallistun, mutta sain tietää, että saan 100 Saksan markkaa kuukaudessa, 50 ecua tästä liikkuvuudestani. Olen pahoillani, mutta en voi tehdä niin. " Ensinnäkin tarvitsemme siis enemmän rahaa voidaksemme täyttää herättämämme toiveet.
Toiseksi myös neuvoston täytyy järjestää pysyvä rahoitus omille lupauksilleen. Haluan, että Keski-Euroopan valtiot ja kaikki assosioituneet maat voivat ottaa osaa Sokrates-ohjelmaan. Mutta kysyn tänään itseltäni, tahtooko neuvosto todella tätä? Me tahdomme. Neuvoston on todistettava meille mitä se tahtoo. Vuodelle 1998 ja 1999 vaivaiset 25 miljoonaa ecua. Se siis merkitsee sitä että meille suodaan 12, 5 miljoonaa ecua ensi vuodeksi. Miten avokätistä! Sen sijaan tarvitsisimme jo pelkästään vuodeksi 1997 yli 80 miljoonaa ecua voidaksemme toteuttaa vain Erasmus-osan. Parlamentti on hyvin vaatimaton, todellakin. Ottaen huomioon kaikkien jäsenmaiden kireän taloustilanteen emme todellakaan tahdo olla kohtuuttomia. Emme ole lainkaan niin vaatimattomia, rouva Cresson, kuin teidän valitettavasti on oltava kollegiaalisen vastuunne tähden, todennäköisesti taas kerran tänään. Me emme ole yhtä vaatimattomia. Vaadimme seuraavaksi budjettivuodeksi 50 miljoonaa ecua - ja olemme sisällyttäneet sen talousarvioehdotukseen huomenna ja aiomme myös äänestää sen puolesta. Sekin merkitsee vielä paljon vähempää kuin arvioimme vuonna 1994, ajankohtana, jolloin Suomi, Ruotsi tai Itävalta eivät vielä olleet mukana, kun yksikään assosioitunut maa ei vielä ollut mukana. Jäämme vielä tänäänkin alle sen, mitä tuolloin ennakoimme kokonaisohjelmaan koko 12 vuoden ajaksi, nimittäin 12 miljardia ecua. Olemme vielä nykyäänkin sen alapuolella. Vaatimattomampia emme enää voi olla. Mutta ymmärrämme toki taloustilanteen. Meille ei siis jää mitään muuta mahdollisuutta kuin vedota neuvostoon. Toivon, että neuvoston puheenjohtajamaa Luxemburg todella auttaa meitä lähiviikkoina pääsemään eteenpäin. Vetoamme neuvostoon, että se tekee kaiken voitavansa, ettei tätä investointia lastemme tulevaisuuteen lyötäisi laimin. Sitä, minkä tänään laiminlyömme, emme voi enää hyvittää. Tämä on paras investointi koko Euroopan hyvään tulevaisuuteen!

Morgan
Arvoisa puhemies, kiitän teitä siitä, että olette jälleen tullut kuuntelemaan keskusteluitamme Sokrates-ohjelmasta. Toivon, että tämä on viimeinen kerta, kun kokoonnumme keskustelemaan tästä aiheesta, sillä toivomme, että päädymme sovintoon ja saamme aikaan ratkaisun. On kuitenkin tärkeää, että ymmärrämme Sokrates-ohjelman tärkeyden ja sen pyrkimykset vahvistaa nuorten välisiä yhteyksiä Euroopassa. Tämä ohjelma torjuu rasismia ja muukalaisvihaa. Jos haluamme sen edelleen jatkavan hyvää työtään, sille on myönnettävä tarvittava rahoitus.
Jos tarkastelemme esimerkiksi Erasmus-ohjelman opiskelijamäärärahoja, suurin mahdollinen määräraha on 5000 ecua. Jos jokaiselle määrärahaan oikeutetulle opiskelijalle myönnettäisiin määräraha, sitä riittäisi ainoastaan 750 ecua kullekin opiskelijalle. Tämä on aivan liian vähän niille, jotka eivät tule toimeen omillaan. Tämä on kuitenkin erittäin tärkeä tapa varmistaa, että Euroopan eri kansojen väliset yhteydet säilyvät.
Parlamentti on jatkuvasti osoittanut olevansa sitoutunut tähän ohjelmaan kannattamalla 100 miljoonan ecun lisärahoitusta ohjelman seuraavalle kaksivuotiskaudelle. Komissio on myöntänyt 50 miljoonaa ecua. Me ymmärrämme, että teillä on kollegiaalinen vastuu. Meidän on tietenkin vielä käytävä taistelu neuvostoa vastaan, joka on myöntänyt vaivaiset 25 miljoonaa ecua. On tärkeää, että neuvosto sijoittaa rahansa sinne, missä sitä tarvitaan tämän elintärkeän ohjelman osalta. On tärkeää, että lapset ovat tulevaisuutemme. Me ymmärrämme tämän, mutta meidän on varmistettava, että sitoumuksemme ja varamme tukevat puheitamme.
Ohjelmaa laajennetaan koskemaan kymmentä Keski- ja Itä-Euroopan assosioitunutta maata. Tämän laajenemisen vaikutuksia budjettiin on harkittava. Alun perin me tilasimme aterian perheelle, joka koostuu 12 ihmisestä. Tämän jälkeen kutsuimme 12 vierasta ruokailemaan kanssamme, mutta valitettavasti emme tilanneet lisää ruokaa. Tarvitsemme siis enemmän varoja pitopalvelua varten, jotta varmistamme, että kukaan perheestämme tai vieraistamme ei nouse pöydästä syömättä tai nälkäisenä. Kansalaistemme ruokahalu kasvaa opetuksen ja kulttuurin osalta. Meidän on pyrittävä varmistamaan, että heidän ruokahalunsa tyydytetään.

Rübig
Arvoisa puhemies, rouva komissaari! Koulutus on yksi tärkeimmistä keinoista, joita meillä on työllisyyden varmistamiseksi tulevaisuudessa. Kansantaloudessa on pääasiassa kolme merkittävää aluetta: tutkimus ja kehitys, infrastruktuuri sekä koulutus. Olemme mielestäni saavuttaneet koulutuksen alalla Euroopassa merkittäviä tuloksia. Meillä on ollut elämä ikäisen oppimisen vuosi, meillä on Sokrates, meillä on Leonardo, meillä on Nuorten Eurooppa -ohjelma, meillä on koulutusta ja jatkokoulutusta koskeva vihreä kirja. Meille on yksinkertaisesti tärkeää, että saamme ammatteihin ja niiden harjoittajiksi ihmisiä, jotka kykenevät tekemään laadullisia ja määrällisiä päätöksiä, jotka hallitsevat ajankäytön ja jotka antavat myös henkilökohtaisen panoksensa ja pyrkivät sen mukaisiin tuloksiin.
Juuri Sokrates kykenee rajat ylittävien toimintojensa avulla motivoimaan nuoremme olemaan tällä alueella aktiivisia ja esimerkkinä muille nuorille. Meille koulutus merkitsee sitä, että nuoremme pätevöityvät. Jo aiemminkin on oikeastaan aina ollut itsestään selvää, että on opiskeltu ja voitu välttää opitut asiat edelleen eteenpäin. Meille kyse on kuitenkin myös sosiaalisten valmiuksien saamisesta, nimittäin siitä, että kykenemme keskustelemaan muiden maiden kansalaisten kanssa, opimme tuntemaan heidän olonsa ja tuomme kotimaahan sen, mikä muissa maissa on myönteistä.
Lopuksi on vielä henkilökohtaiset valmiutemme toisin sanoen se, kuinka toimimme itse, kuinka käyttäydymme. Mielestäni näissä asioissa voi oppia paljon Euroopan mailta. Olen hyvin onnellinen, että ohjelma avautuu nyt myös muille kuin 15: lle Euroopan valtiolle, jäsenyyttä hakeville valtioille. Uskon, että juuri koulutuksen avulla voimme viestittää, mihin Eurooppa on menossa, ja mielestäni juuri sen tähden on välttämätöntä investoida tähän ohjelmaan ja pyrkiä vastaisuudessa integroimaan uudet jäsenmaat koulutusuralle ja välittämään heille omaksumamme tiedot.
Jos parlamentti asettaa Luxemburgin huippukokouksen käytettäväksi 150 miljoonaa ecua, on mielestäni neuvoston ja komission asia harkita missä varat ovat parhaiten käytössä. Ja uskon, että koulutusohjelmat ovat paras lähtökohta niihin toimiin ryhtymiseksi, joilla tänä päivänä työttömänä olevien nuorten käyttöön saadaan tulevaisuudessa työllisyysohjelma. Työmaailmaan integroitumisen tulisi olla tärkein päämäärämme.

Ryynänen
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, Euroopan unionin päätöksentekoelimissä ollaan syystäkin huolissaan kansalaisten välinpitämättömistä tai suorastaan kielteisistä asenteista unionia kohtaan. Ihmisten on vaikea nähdä Euroopan unionin tason toimenpiteiden myönteisiä vaikutuksia arkielämässään. Kuitenkin unionin toivotaan edistävän hyödyllisiä hankkeita, joiden kautta voidaan saada todellista eurooppalaista lisäarvoa ja lisätä keskinäistä ymmärtämystä ja turvallisuutta. Itse asiassa tämän pitäisi tietysti olla koko kansainvälisen yhteistyön selkeä tavoite.
Miten komissio ja ministerineuvosto sitten vastaavat tähän haasteeseen käsitellessään Sokrates-ohjelman rahoitusta? Neuvoston yhteinen kanta, jolla parlamentin edellyttämä lisärahoitus tyrmätään, on suorastaan käsittämätön tätä taustaa vasten. Kuinka me voimme tuoda unionia lähemmäksi kansalaisia, jos me olemme vesittämässä ohjelmaa, jonka kansalaiset jokaisessa jäsenmaassa kokevat tärkeäksi, hyödylliseksi ja tehokkaaksi? Tähän kansalaisia edustava parlamentti ei voi suostua. Sokrates-ohjelman puitteissa on jo nyt saavutettu paljon myönteistä eurooppalaisen koulutuksen laadun parantamiseksi ja erityisen tärkeää on jatkaa työtä opettajien jatkokoulutuksen ja kielten opetuksen kehittämiseksi.
Paitsi nykyisille jäsenmaille, Sokrates-ohjelma on tärkeä myös Keski- ja Itä-Euroopan hakijamaille. Vastavuoroinen liikkuvuus on turvattava ja parlamentin vaatimat sata miljoonaa ecua on ehdoton vähimmäismäärä ohjelman toimivuuden ja uskottavuuden kannalta. Meillä ei ole varaa antaa näin hyvän ja tärkeän ohjelman kutistua pelkäksi eliittiohjelmaksi tukimäärien alenemisen ja tuettujen hankkeiden vähenemisen myötä. Tukitaso on pystyttävä pitämään sellaisena, että kaikilla opiskelijoilla on mahdollisuus osallistua vaihto-ohjelmaan. Tilannehan on erityisen hankala oppilaitoksille, joilla ei ole omia varoja tukea tätä.
Toivon hartaasti, että tulevassa sovittelussa onnistutaan pelastamaan Euroopan unionin koulutuspoliittinen lippulaiva, Sokrates, ja että tulevaisuudessa yhä useammat nuoret saavat mahdollisuuden kansainvälistymiseen ja vuorovaikutteiseen opiskeluun kotitaustastaan ja kotipaikastaan riippumatta. Toivon rouva Packin erinomaiselle ja määrätietoiselle työlle parhainta menestystä.

Elchlepp
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat! Tahdon sydämestäni tukea täällä esitettyä kritiikkiä. Sokrates-ohjelman rahoitus on todella skandaali! Tämän ohella on vain harvoja Euroopan yhteisöjen toimialueita, joilla aivan henkilökohtainen eurooppalainen lisäarvo, koettavissa oleva lisäarvo, on yhtä selvästi nähtävissä kuin sivistys- ja vaihto-ohjelmissa, ja ne ovat olleet todella menestyksellisiä.
Tätähän ei voi kukaan kieltää. Nämä koulutusohjelmat ovat myös yhä enemmän osa Euroopan nuorison työmarkkinapolitiikkaa. Vieraita kieliä oppimalla nuoret oppivat tuntemaan uusia oikeusjärjestelmiä, uusia hallintojärjestelmiä, muiden maiden uusia mentaliteetteja, saavat korvaamattomia tietoja ja valmiuksia ja hankkivat näin itselleen uusia mahdollisuuksia Euroopan työllisyysmarkkinoilla. Haluaisin sanoa, että nimenomaan tässä, missä Eurooppa voi osoittaa omaa uskottavuuttaan, neuvosto osoittautuukin kitupiikiksi.
Täysin tunteettomana totean, mikä on Euroopan todellinen perustus, nimittäin yhteisymmärrys ja ymmärrys integraation perustana. Se, että Saksan hallitus ja muut ovat sanoneet suhtautuvansa avoimesti maailmaan, Euroopan työhön ja elämään, näyttää tätä taustaa vasten epäuskottavalta asialta. Haluan mainita vielä lyhyesti sosiaalipoliittisesta näkökulmasta. Kyse ei ole vain siitä - sekin on jo skandaali - että stipendit ovat niin vähäiset. Kyse on siitä, että tämä on johtanut osallistujien todelliseen karsintaan. Joka suinkin pystyy, lähtee nykyään opiskelemaan ulkomaille. Ilman esimerkiksi Erasmuksen korotusta eivät esimerkiksi yhteiskunnan vähäosaiset nuoret pääse tulevina vuosina lainkaan lähtemään. Ilman lisärahoitusta pystymme tuskin lisäämään ohjelmaan osallistuvien määrää, joka on vajaa 1 % ammattikoulutuksessa olevista nuorista.
Omalla vastuualueellaan työtä tehdessään tuntee aina suurta epävarmuutta. Pitäisikö kouluissa ja yrityksissä, joihin minut kutsutaan, värvätä osallistujia ohjelmaan vai pitäisikö siitä vastuullisesti vaieta, koska nimittäin hakijoiden ja käytettävissä olevien varojen suhde on koko ajan heikentynyt?
Tahtoisin sanoa myös muutaman sanan avauksesta Keski- ja Itä-Eurooppaan. Samat hallitusten johtajat, jotka lupaavat maille liittymistä EU: hun, vaikeuttavat taloudellisesti kansojen kohtaamista nuorisovaihdon kautta. Mitä merkitsee 25 miljoonan korotus 860 miljoonan kokonaisbudjetissa, kun niiden maiden väestö, joiden on tarkoitus seuraavina vuosina hyötyä Sokrates-ohjelmasta, on kolmasosa nykyisen EU: n väestöstä?
Jatketaan vain samalla tavalla, on vain todettava kyynisesti, jatketaan vain samalla tavalla, niin EU: n uskottavuus kansalaisten keskuudessa vähenee entisestään! Silloin eivät mitkään kiiltävät esitteet auta. Todellisuus puhuu toista, tällä rahoitusrakenteella eivät nuoret Euroopasta innostu!

Cresson
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin aluksi kiittää parlamenttia ja erityisesti sen kulttuuri-, nuoriso- ja koulutusasioita sekä tiedotusvälineitä käsittelevää valiokuntaa siitä määrätietoisuudesta ja sinnikkyydestä, jota se on osoittanut saadakseen tuntuvan korotuksen Sokrates-ohjelman talousarviomäärärahoihin.
Minun on kiitettävä aivan erityisesti teidän esittelijäänne, rouva Packia, hänen toiminnastaan tämän ohjelman hyväksi, jota me kaikki pidämme yksimielisesti ensisijaisen tärkeänä Euroopan tulevaisuuden kannalta. Sen merkitystä ei tarvitse enää osoittaa. Enemmän kuin koskaan kansalaistemme hyvinvointi, syrjäytymisen estäminen ja työpaikkojen luominen ovat riippuvaisia peruskoulutukseen ja elinikäiseen ammatilliseen koulutukseen tekemistämme investoinneista. Sokratesin ja muiden ohjelmien - kuten Leonardo, Nuoret Euroopan puolesta ja tulevaisuudessa Euroopan nuorten vapaaehtoispalvelu - avulla me pääsemme vähitellen tiedostavaan Eurooppaan ja pystymme toteuttamaan kansalaistemme toiveet tällä alueella. Lisäksi on monia muita syitä, joiden vuoksi Socrates-ohjelmalle on annettava riittävästi varoja.
Mainittakoon niistä ensinnäkin se, että Socrates tarjoaa vuosittain tuhansille ihmisille mahdollisuuden osallistua aktiivisesti eurooppalaiseen yhteistyöhön ja näin se tuo osaltaan unionin lähemmäksi kansalaisia. Se on ehdottoman tärkeää etenkin tässä vaiheessa, kun uusi Amsterdamin sopimus on saatava ratifioitua. Lisäksi Socrates-ohjelma on tärkeä kiintopiste unionin laajentuessa Keski- ja Itä-Euroopan assosioituneihin maihin - ja olitte oikeassa kiinnittäessänne huomion tähän ensimmäisen lukukertanne aikana.
Neuvosto ei ole kuitenkaan tukenut meidän ehdotustamme ohjelman rahoituspuitteiden tuntuvasta korottamisesta. Neuvoston yhteisessä kannassa esitetty 25 miljoonaa ecua on vain puolet komission ehdottamasta summasta. Tiukka budjettilinja johtaa näin rajoituksiin, jotka eivät vastaa komission eivätkä parlamentin näkemyksiä asiasta. Tästä syystä minä puolustin ehdotustamme viimeiseen asti kesäkuun neuvoston kokouksessa.
Neuvoston ehdottamilla korotuksilla ei voitaisi kattaa edes vuotuista inflaatiota puhumattakaan käytettävissä olevien varojen reaalisesta kasvusta. Komissio torjui ehdottomasti tämän summan parlamentille ja neuvostolle äskettäin välittämässään lausunnossa. Ehdottamalla 100 miljoonan ecun korotusta ensimmäisessä käsittelyssään parlamentti osoitti, kuinka paljon se arvostaa Socrates-ohjelmaa sekä kansalaisten että pitemmällä aikavälillä myös unionin tulevan kehityksen kannalta. Komissio otti huomioon lähes kaikki parlamentin tarkistukset muutetussa ehdotuksessaan.
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, on totta, että komission ehdotus määrärahojen korottamiseksi on vaatimaton. Me tunnustimme sen ilmoittamalla selvästi perusteluissamme - otan suoran lainauksen - että "suotuisammassa budjettitilanteessa komissio olisi epäröimättä ehdottanut paljon suurempaa korotusta, joka olisi vastannut täysin kyseisen toiminnan kustannus/hyötysuhdetta ja kattanut mahdollisen lisävarojen tarpeen" .
Komissio esitti vuodelle 1998 kuitenkin alustavan talousarvioesityksen, jossa maksusitoumusmäärärahoja on korotettu ainoastaan 2, 4 %: lla suhteessa vuoteen 1997. Ottaen huomioon rakenteelliseen toimintaan tarvittavat varat lokakuussa 1993 tehdyn toimielinten välisen sopimuksen sitoumusten noudattamiseksi, nykyinen tiukka linja on aiheuttanut sen, että muiden menoerien korotukset ovat olleet äärimmäisen pieniä. Koko sisäpolitiikan osalta korotuksia on tehty ainoastaan 0, 5 %: lla suhteessa vuoteen 1997. Näin raju määrärahojen korotuksen rajoittaminen sisäpolitiikassa ei anna mahdollisuutta ehdottaa Socrates-ohjelman tarkistamista, joka on yhtä tärkeää kuin toivottavaakin ja joka vaikuttaa ohjelman merkittävyyteen ja onnistumiseen.
Komissio joutuu jatkamaan tiukkaa linjaansa. Te voitte kuitenkin olla vakuuttuneita siitä, että komissio ajaa asiaa yhtä innokkaasti kuin tekin. Me teemme kaikkemme merkittävän korotuksen saamiseksi, jotta ohjelma voisi päästä tavoitteisiinsa tulevina vuosina. Ensinnäkin me kaksinkertaistamme ponnistelumme, jotta saamme neuvoston vakuuttuneeksi siitä, että sen on lievennettävä kantaansa 20. marraskuuta pidettävään koulutusneuvoston kokoukseen mennessä. Siitä huolimatta on hyvin todennäköistä, että lähiaikoina on turvauduttava sovittelumenettelyyn.
Voin vakuuttaa teille, että komissio on valmis toimimaan täysipainoisesti siinä roolissa, jonka perustamissopimus sille antaa tässä menettelyssä. Me panemme kaiken peliin tiiviissä yhteistyössä parlamentin kanssa, jotta lopputulos olisi mahdollisimman myönteinen.
Sallinette siis, että suuntaan lopuksi katseeni tulevaisuuteen. Juuri tällä hetkellä me luomme yhteisön seuraavan sukupolven ohjelmia, jotka käynnistetään vuonna 2000 tai sen jälkeen. Komissio esittää marraskuun alussa tiedonannon, joka sisältää tulevan toimintamme suuntaviivat. Se tarjoaa meille uuden tilaisuuden vaihtaa mielipiteitämme tämän hyvin tärkeän alan tulevaisuudesta.

Puhemies
Kiitos, rouva komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenaamulla.
(Istunto päättyi klo 23.17.)

