Ribojamosios priemonės, darančios poveikį asmenų teisėms įsigaliojus Lisabonos sutarčiai (diskusijos) 
Pirmininkas
Kitas klausimas:
klausimas žodžiu Tarybai (B7-0233/2009) m. kurį pateikEmine Bozkurt, Louis Michel ir Michèle Striffler Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto vardu dėl ribojamųjų priemonių, darančių poveikį asmenų teisėms įsigaliojus Lisabonos sutarčiai;
klausimas žodžiu Komisijai (B7-0234/2009), kurį pateikEmine Bozkurt, Louis Michel ir Michèle Striffler Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto vardu dėl ribojamųjų priemonių, darančių poveikį asmenų teisėms įsigaliojus Lisabonos sutarčiai.
Emine Bozkurt
Pone pirmininke, demokratija, įstatymo valdžia, žmogaus teisės ir pamatinės laisvės yra tai, kam atstovauja ES. Tačiau kovoje su terorizmu ES yra ne tokia principinga. Štai kad ir JT juodasis sąrašas. Žmonės arba organizacijos, įtariamos ryšiais su Osama bin Ladenu, al-Qaeda tinklu arba Talibanu, gali būti įrašyti į šį sąrašą, o tai užtraukia draudimą keliauti bei jų finansinių išteklių įšaldymą. Ši priemonyra gera ir tinkama, kai turime reikalų su terorizmu, nes su terorizmu būtina kovoti - dėl to nesiginčijame, - tačiau teroristų veikimui būdingas nesiskaitymas su teise neturėtų tapti ir kovos su terorizmu bruožu.
Nelaimė, esamai sistemai būdingas pamatinių teisių pažeidinėjimas. Žmonės įrašomi į sąrašą, dažnai jų išsamiai neinformuojant apie tai, netarpininkaujant jokiai teisinei institucijai. Informaciją, kuria remiantis jie įtraukiami į juodąjį sąrašą, nuolat siunčia slaptosios tarnybos. Ši informacija nėra prieinama įtariamiesiems, todėl jie nežino, kodėl buvo įtraukti į tą sąrašą. Šitai jiems neleidžia naudotis ne tik teise į informaciją, bet ir teise į gynybą.
Kai asmens pavardatsiduria sąraše, labai sunku pasiekti, kad ji iš jo būtų išbraukta. Jau būta pakankamai atvejų, kai klaidingai įtrauktos žmonių pavardės daugelį metų išliko sąraše, ir tie žmonės turėjo kovoti reikalaudami deramo teisinio proceso. Jie pasmerkiami skurdui, negali naudotis savo PIN kodu mokėdami už pirkinius, jiems neleidžiama išvykti iš savo šalies. Šiandien čia pasisakau ne už daugiau teisių įtariamiesiems teroru, o tik už tai, kad jie galėtų kaip bet kuris kitas asmuo pasitikėti savo teisėmis. Aš ginu skaidrias procedūras ir deramą teisės procesą kiekvienam ir kiekvienai.
Minėtas sąrašas taip pat turi toli siekiančių šalutinių poveikių. Kadangi valdžios institucijos gali nuspręsti įtraukti žmones arba organizacijas į tą sąrašą, tai galima panaudoti ir kaip politinį įrankį. Pvz., už žmogaus teises kovojančios nevyriausybinės organizacijos (NVO), kurios yra gyva rakštis valdžiai, gali būti paskelbtos teroristinėmis organizacijomis siekiant paralyžiuoti jų veiklą. Komisija buvo priversta peržiūrėti dabar galiojančias procedūras, atsižvelgdama į Europos Teismo nutartį. Komisija tam suteikderamą postūmį, tačiau patyrnesėkmę Tarybos lygmeniu.
Dabar, įsigaliojus Lisabonos sutarčiai, susiklostnauja padėtis. Kuriuo straipsniu turi būti reglamentuojamas Europos Sąjungos veikimas - 215 ar 75? Kitaip tariant, ar Europos Parlamentas turi nedalyvauti nagrinėjant pateiktus projektus, ar visgi jis turi dalyvauti įprastine tvarka, būtent pagal bendrą sprendimo procedūrą? Teisės reikalų komitetas yra nurodęs, kad reikiamas teisinis pagrindas yra 75 straipsnis, tai konstatavo ir Parlamento teisės tarnyba. Norėčiau, kad ir Taryba, ir Komisija mums šiandien pasakytų, kaip jos įsivaizduoja šių siūlymų dėl apribojamųjų priemonių perspektyvą. Koks vaidmuo čia numatytas Parlamentui? Metas įtvirtinti skaidrias, demokratiškas procedūras. Aš klausiu, ar mes galime tikėtis jūsų bendradarbiavimo.
Carlos Coelho
Pone pirmininke, atrodo, sutriko vertimas į portugalų kalbą. Neišgirdau nžodžio iš pastarojo kalbėtojo kalbos. Reikia kažką daryti, nes negaliu sekti diskusijos.
Pirmininkas
Turėsime pasiterauti, kas nutiko, ir informuosime jus, pone C. Coelho.
Louis Michel
Pone pirmininke, ponia C. Malmström, pirmiausia norėčiau padėkoti ir pasveikinti savo kolegas pranešimo autores, E. Bozkurt ir M. Striffler.
Aš visiškai pritariu Piliečių laisvių, teisingumo ir vidaus reikalų komiteto, Tesės reikalų komiteto bei Parlamento teisės tarnybos išvadoms. Kadangi pagarba žmogaus teisėms yra viena iš pamatinių Europos Sąjungos vertybių, labai svarbu, kad šių teisių būtų iki galo paisoma. Priemonės, kurių buvo imtasi plėtojant kovą su terorizmu, turi būti proporcingos, deramos ir veiksmingos.
Dėl pagarbos pamatinėms žmogaus teisėms bei teisės į gynybą, asmenų galimybsusipažinti su savo asmens duomenimis, taip pat teisbūti informuojamiems apie priežastis, dėl kurių taikoma priemonė, yra neapeinami, esminiai kovos su terorizmu proceso momentai. Kadangi sankcijos ir juodieji sąrašai yra tik laikini, tai, mano įsitikinimu, turi būti vykdoma atidi ir rimta stebėsena: reikia nuolatinio vertinimo, privaloma tvarka kreipiantis į Parlamentą.
Nors mes galime palankiai vertinti priimtas priemones, ypač tas, kurios taikomos Zimbabvei ir Somaliui, privalome turėti omenyje, kad šios priemonės jokiomis aplinkybėmis neturi tapti kliūtimi, varžančia plėtrą, demokratijos kūrimą bei žmogaus teisių misijas, vykdomas humanitarinių organizacijų, arba turėti žalingų padarinių vietos gyventojams.
Pagaliau, dėl asmens duomenų apsaugos, aš visiškai pritariu Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūno išvadoms dėl šių duomenų kaupimo, apdorojimo ir perdavimo.
Michèle Striffler
Pone pirmininke, pone Komisijos narį, ponios ir ponai, didžioji dauguma Europos piliečių mano, kad kova su terorizmu turi būti prioritetinES veikla. Jie aiškiai suvokia, kad Europa gali būti labai veiksminga šioje srityje, įgyvendindama savo pasaulinę viziją bei nuoseklias politines strategijas.
Tad aš palankiai vertinu tą aplinkybę, kad dėl Lisabonos sutarties Europos Parlamentas gali nuveikti rimtą darbą dalyvaudamas kuriant šią sritį reguliuojančius teisės aktus ir gali užtikrinti būtiną demokratinę kontrolę, taikytiną prieš terorizmą nukreiptai Europos politikai.
Pirmasis XXI a. dešimtmetis artėja prie pabaigos. Visi atsimename, kad jis prasidėjo viena iš baisiausių tragedijų žmonijos istorijoje. Negalime leisti terorizmui plėstis, todėl privalome rasti tvirtą ir priimtiną sprendimą. Talibanas, al-Qaeda tinklas ir Osama bin Laden yra didžiausia, artimiausia grėsmEuropos Sąjungai.
Islamiškasis ekstremizmas - gėdingas piktnaudžiavimas musulmonų religija - bei neapykanta vakarams ir jų vertybėms yra šio mirtį sėjančio teroristinio tinklo atrama. Privalome įveikti šį reiškinį, tad, kartoju, Europos Sąjunga šios grėsmės akivaizdoje privalo įrodyti esanti be galo tvirta ir be galo budri.
Be to, Europos Sąjunga taip pat neturėtų užsimerkti matydama rimtus ir nuolatinius žmogaus teisių ir saviraiškos, asociacijų bei taikių susirinkimų laisvės pažeidinėjimus Zimbabvėje. Fizinius ar juridinius asmenis, - priklausančius ar nepriklausančius valdžiai, - kurių veiksmai griauna demokratijos pagrindus, pamina pagarbą svarbiausioms žmogaus teisėms bei įstatymo valdžią Zimbabvėje, reikia negailestingai bausti.
Kartu, ponios ir ponai, Europos Sąjungos pareiga - imtis tikslinių priemonių prieš tuos, kurie kelia grėsmę taikai, saugumui ir stabilumui Somalyje. Privalome paskelbti bendrą ir visišką ginklų tiekimo Somaliui embargą ir užtikrinti patikimą humanitarinės pagalbos pristatymą, tos pagalbos prieinamumą bei paskirstymą Somalyje.
Tai sakau dėl to, kad nukenčia visų pirma skurdžiausi, pažeidžiamiausi gyventojai, todėl negalime tik stovėti ir visa tai stebėti iš šalies. Tačiau apgailestauju, kad Parlamento vaidmuo šioje srityje Lisabonos sutartimi buvo susiaurintas, priešingai sutarties esmei ir nepaisant sutartyje Parlamentui teikiamos svarbos.
Vis dėlto, Europos Sąjunga privalo bausti atsakingus. Ar tai reiškia, kad ji turi užmiršti pagrindinius savo principus? Ne. Veikdama tarptautinėje arenoje, Europos Sąjunga privalo remtis principais, kuriais buvo vadovaujamasi kuriant Europos Sąjungą, jai vystantis ir plečiantis, ji taip pat privalo skleisti tas vertybes likusiame pasaulyje.
Cecilia Malmström
Pone pirmininke, tai ką mes vadiname ribojamosiomis priemonėmis, yra labai svarbios priemonės - žinau, kad apie jas daugelis narių turi savo nuomonę. Ko gero, jų esmę kiek sunkoka suprasti besiklausant šios diskusijos. Leiskite pradžioje paaiškinti, kaip Taryba taiko šias priemones. Tada pakalbėsiu apie Lisabonos sutartį.
Ribojamosios priemonės prieš trečiąsias šalis, individus, fizinius ar juridinius asmenis arba kitus darinius yra svarbi ES užsienio reikalų bei saugumo politikos priemonė. Apibendrintai galima pasakyti, kad jos taikomos siekiant pakeisti tam tikrą politikos kursą ar veiklą. Žinoma, jos turi būti taikomos kaip integruotos, visa apimančios politinės strategijos dalis, be kitų galimų priemonių, tokių kaip politinis dialogas, įvairių formų paskatos bei sąlygos, kurias reikalaujama patenkinti. Vien tik ribojamosios priemonės savaime ne visada yra pakankamos siekiant permainų, tačiau jos gali pasitarnauti kaip būdas daryti spaudimą represyviems režimams arba sustabdyti judėjimą pinigų bei kitų išteklių, kuriais remiami tokie režimai arba teroristiniai tinklai.
Kai kuriais atvejais ribojamąsias priemones patvirtina Taryba, kai įgyvendiname JT Saugumo Tarybos rezoliucijas, priimtas remiantis JT Chartijos VII skyriumi. Tokiais atvejais taikant įvairius ES teisės dokumentus turi būti griežtai laikomasi šių rezoliucijų. Jos taikomos tokiomis aplinkybėmis ir tokiems aktams, įskaitant terorizmą, kurie kelia grėsmę taikai ir saugumui. Jos gali sudaryti tik dalį ES išorės veiksmų ir tuo jos skiriasi nuo priemonių, skirtų kurti mūsų pačių laisvės, saugumo ir teisingumo erdvei, o tai, žinoma, yra mūsų tikslas Europos Sąjungoje.
Taryba aiškina Lisabonos sutartį taip: šių ir kitų ribojamųjų priemonių atžvilgiu taikomas Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 215 straipsnis, jis taikomas atsižvelgiant į bendrą užsienio reikalų ir saugumo politiką , taip pat ir terorizmo atžvilgiu. ES taip pat gali nuspręsti taikyti daugiau priemonių, kartu su tomis, dėl kurių apsisprendžia JT, mes taip pat galime imtis priemonių savarankiškai. Sankcijos, dėl kurių ES apsisprendžia pati, gali būti pradedamos taikyti siekiant paremti kitus užsienio reikalų ir saugumo politikos tikslus - tokius kaip pagarba žmogaus teisėms, demokratija, įstatymo valdžios ir gero valdymo principai, - tai derinant su ES įsipareigojimais pagal tarptautinę teisę.
Šios priemonės dabar dažniausiai pasitelkiamos tiesiogiai prieš tuos, kurie buvo įvardyti kaip asakingi už tokią politiką arba priemones, kurioms mes prieštaraujame, arba prieš jų interesus, arba jų pajamų šaltinius. Toks būdas yra daug veiksmingesnis negu didesnio masto sankcijos, tokios kaip bendri prekybos embargai arba kitos sutartiniu pagrindu grįstos priemonės. Tikslinėmis sankcijomis siekiama, kad kuo mažesnis būtų neigiamas šių priemonių poveikis gyventojams tos šalies, kuriai jos taikomos. Tai labai svarus argumentas Tarybai rengiant sprendimą dėl naujų sankcijų įvedimo.
Visos sankcijos yra reguliariai peržiūrimos tam, kad būtų įvertintas jų veiksmingumas. Atsižvelgiant į naujausius įvykius, jos gali būti koreguojamos arba visiškai atšaukiamos. Pagal Lisabonos sutartį ribojamosios priemonės bus ir toliau taikomos kaip įrankis bendroje užsienio reikalų ir saugumo politikoje, remiantis Tarybos sprendimais pagal sutarties 29 straipsnį. Naujojoje sutartyje esama vieno svarbaus pakeitimo: sprendimai dėl ribojamųjų priemonių, taikomų juridiniams ir fiziniams asmenims, dabar privalo būti nuolat peržiūrimi teisėtumo atžvilgiu. Tai reiškia, kad teismas gali patikrinti, ar sprendimas dėl sankcijų yra įstatymiškas. Anksčiau to nebuvo.
Dabar, kai Lisabonos sutartis įsigaliojo, primti ir reglamentai, Europos Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei bei Komisijai pateikus bendrą projektą, remiantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 215 straipsniu. Europos Parlamentas privalo būti informuojamas apie kiekvieną tokį sprendimą. Aš suprantu, kad šitas pakeitimas nėra palankiai vertinamas Parlamento, nes Taryba nebėra įpareigota su Parlamentu tartis dėl sankcijų, taikomų individams. Tačiau būtent taip mes aiškiname sutartį.
Svarbu pažymėti, kad bet koks sprendimas dėl ribojamųjų priemonių bei tų priemonių įgyvendinimo visuomet privalo atitikti tarptautinę teisę. Ribojamosiomis priemonėmis numatomas tam tikras teisių suvaržymas, teisių tų individų, prieš kuriuos tos priemonės nukreiptos. Todėl taikant tokias sankcijas turi būti aiškiai paisoma žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių. Šiuo atveju reikia atsižvelgti į procesines teises bei teisę į teisinę apsaugą. Priemonės taip pat visuomet privalo būti proporcingos tikslui.
Pasitelkę taikant sankcijas įgytą patirtį, mes atlikome nuodugnų įvertinimą ir aiškinomės galimybes sankcijas taikyti konstruktyviai. Buvo įgyvendinta nemažai apčiuopiamų patobulinimų. Tarp jų - reikalavimas sukonkretinti tam tikrų sankcijų taikymo kriterijus, taip pat reikalavimas pateikti motyvus, kuriais remiantis individas, fizinis ar juridinis asmuo arba kiti dariniai įtraukiami į sankcijų subjektų sarašą. Šis privalo būti nuolat peržiūrimas ir prireikus patikslinamas. Šiame darbe Taryba atsižvelgį Europos Parlamento praėjusių metų rezoliucijos dėl ES sankcijų, kaip ES veiksmų ir politinių strategijų žmogaus teisių srityje dalies, įvertinimą.
Catherine Ashton
kandidatį Komisijos pirmininko pavaduotojus. - Pone pirmininke, kaip pažymėjo Tarybai pirmininkaujanti valsybė, savo klausimais keliate svarbias problemas, susijusias su ribojamųjų priemonių valdymu arba sankcijų taikymu ES ateityje. Lisabonos sutarčiai įsigaliojus, dabar turime apsispręsti dėl teisinės bazės siūlomam reglamento projektui, kuris papildo sankcijų, taikomų al-Qaedai ir Talibanui, reglamentą. Mūsų požiūris yra štai koks:
Pirmiausia, naująja sutartimi įtraukiama konkreti nuostata, kuria papildomas buvusios EB sutarties straipsnis dėl su užsienio reikalų politika susijusių ribojamųjų priemonių arba sankcijų. 215 straipsnio 2 dalimi suteikiamas naujas teisinis pamatas ribojamosioms priemonėms, taikomoms fiziniams ar juridiniams asmenims bei grupėms arba nevalstybiniams subjektams. Juo praplečiama buvusio 301 straipsnio taikymo sritis ir jis turėtų būti taikomas kaip teisinis pagrindas siekiant papildyti sankcijų al-Qaedai ir Talibanui reglamentą.
Antra, 215 straipsnis taikytinas tuomet, kai yra priimtas bendrosios užsienio reikalų ir saugumo politikos (BUSP) sprendimas. Sankcijų al-Qaedai ir Talibanui reglamentu įgyvendinamas BUSP sprendimas, o tam būtina, kad reglamentais būtų įgyvendinamos tam tikros JT Saugumo Tarybos rezoliucijos. Šios rezoliucijos privalomos ES valstybėms narėms pagal tarptautinę teisę.
Trečia, mūsų supratimu, dvilypis teisinis pagrindas - 215 straipsnio 2 dalis ir 75 straipsnis - trukdo veikti. Taip yra dėl to, kad tikslai, apimtis ir procedūros, numatomi šiais dviem straipsniais, yra skirtingi. Atkreipiu dėmesį, kad Parlamento Užsienio reikalų komitetas bei teisės patarėjai pateiktokį patį vertinimą.
Apibendrintina, kad mūsų požiūriu naujoji Sutartis suteikkonkretumo ir aiškumo dėl teisinio pagrindo, reikalingo taikyti ribojamąsias priemones, nukreiptas prieš fizinius ar juridinius asmenis bei grupes arba nevalstybinius subjektus. 215 straipsnyje išaiškinamas Parlamento ir Tarybos vaidmuo, ir teisės aktų leidėjas neturėtų nukrypti nuo Sutarties.
Mūsų taip pat prašoma pateikti informaciją dėl patobulinimų JT Sankcijų komitetų darbe, susijusių su pagrindinėmis teisėmis.
Pasiūlyta sankcijų prieš al-Qaeda ir Talibaną reglamento pataisa siekiama įgyvendinti Europos Teisingumo Teismo išvadas, priimtas Kadi byloje. Tame sprendime Teismas pateikkomentarų, kaip patobulinti sąrašų sudarymo procedūras, taikomas JT sankcijų al-Qaedai ir Talibanui komiteto. Teismas savo argumentais suteikmotyvaciją priimti reglamente numatytų sąrašų sudarymo procedūrų pataisas.
Kelete JT Saugumo Tarybos rezoliucijų išdėstytos sankcijų sąrašo sudarymo tvarkos JT lygmeniu procedūros. Visiškai neseniai priimtoje JT Saugumo Tarybos rezoliucijoje Nr. 1822 numatyta, kad motyvų dėl kiekvieno įtraukto asmens santrauka turi būti prieinama JT al-Qaedai ir Talibanui taikomų sankcijų komiteto tinklavietėje, ir numatyta peržiūrėti visas įtrauktas į sarašą pavardes 2010 m. birželio 30 d., nuo šiol numatant nuolatinę peržiūrą. Rezoliucija reikalaujama, jog suinteresuota valstybimtųsi priemonių informuoti į sarašą įtrauktą asmenį, kad šis yra sąraše, apie įtraukimo priežastis, taip pat reikalaujama informacijos apie išimtis bei prašymus pašalinti iš sąrašo.
Rezoliucijos Nr. 1822 traktuotbuvo perkelta į rezoliuciją Nr. 1844 dėl sankcijų Somalio atžvilgiu bei rezoliuciją Nr. 1857 Kongo Demokratinės Respublikos atžvilgiu.
Rezoliucijoje Nr. 1822 numatoma joje išdėstytų priemonių peržiūra po 18 mėnesių. Šis laikotarpis baigiasi šių metų pabaigoje. Pasirengimo šiai peržiūrai darbas vykdomas, tačiau Komisija negali numatyti, kokius procedūrų pakeitimus nuspręs atlikti JT Saugumo Taryba.
Nuno Melo
Parlamento galių stiprinimas buvo dažniausias motyvas daugelio politikų kalbose apie Lisabonos sutarties įsigaliojimą. Pvz., Komisijos Pirmininkas dr. J. M. Barroso štai ką pasakčia, Strasbūre, lapkričio 25 d. dėl pasirengimo Europos Vadovų Tarybai: "Dabar Lisabonos sutartis suteikia mums naują galimybę judėti pirmyn. Visi žinome, kad taika, saugumas ir teisingumas dėl šios sutarties patirs ne vieną reikšmingiausią permainą. [...] Konkrečiai, ja išplečiama demokratinsistema, kurios erdvėje vykdomos šios politinės strategijos, numatant visavertį jūsų Parlamento dalyvavimą". Pabrėžčiau "jūsų Parlamento dalyvavimą".
Savo pirmoje oficialioje kalboje Tarybos Pirmininkas H. Van Rompuy taip pat sakė, kad Sutartis yra galinga priemonė, leisianti priimti mūsų laikų iššūkius. Jeigu taip būtų iš tikrųjų, tai nebūtų jokios prasmės pabrėžti mūsų galių ir kompetencijos stiprinimą oficialiame pranešime, o tada priimti siaurinantį Lisabonos sutarties aiškinimą, kuriuo iš Parlamento atimamos iki šiol turėtos prerogatyvos ir kurių netekti nėra jokio reikalo.
Taigi čia keliami klausimai pagrįsti sveika nuovoka, tačiau ši sveika nuovoka neapsiriboja tik doktrinos vertinimu bei skelbiamų ketinimų ir jų aiškinimo derme. Esama ir praktinių pasekmių, kuri kyla iš seno posakio, kad tas, kuris gali padaryti daugiau, žinoma, gali padaryti ir mažiau, ir šitai taikytina štai kam: kokia prasminstituciją, kuri, turėdama kompetenciją nusikalstamumo srityje bei teroristinių išpuolių prevencijos ir kovos su jais srityje - mat dalyvauja bendro sprendimo procedūroje, - paskui nušalinti, a priori, nuo sprendimo dėl kitų priemonių, kurios, turėdamos poveikį piliečių teisėms, gali būti ne mažiau svarbios šiomis aplinkybėmis?
Jau baigiu, pone pirmininke. Tad čia principo reikalas, kad Lisabonos sutarties aiškinimas teis4s aktuose iš tikrųjų atitiktų įtvirtintą Parlamento galių ir nustatytos kompetencijos stiprinimo nuostatą. Mažų mažiausiai kai kuriais atvejais, kaip buvo pažymėta klausime, turi būti įmanoma turėti dvilypį teisinį pagrindą, kai sprendžiama dėl piliečių teisių ir kyla grėsmprieš terorą nukreiptoms politinėms priemonėms. Kitais atvejais, pvz., tokiais kaip Zimbabvės ir Somalio, turi būti numatytas neprivalomas tarimasis, o tai faktiškai ir įrašyta Štutgarto deklaracijoje dėl Europos Sąjungos, tai taip pat buvo paminėta klausime. Tokią poziciją norėjau čia išdėstyti, pone pirmininke.
Monika Flašíková Beňová
Norėčiau pasakyti kad, mano nuomone, į Europos Parlamento narių pastangas Lisabonos sutarties ratifikavimo procese nebuvo - dabar diskutuojamos temos požiūriu - tinkamai atsižvelgta numatant aktyvesnį mūsų dalyvaimą tuose procesuose.
Ribojamąsias priemones ir sankcijas laikau svarbia ES politikos priemone užsienio reikalų ir saugumo politikos srityse, taip pat, žinoma, teisingumo bei pagrindinių žmogaus teisių gynimo srityse. Suprantama, mes, Europos Parlamentas, tikėjomės galimybės daug plačiau dalyvauti priimant sprendimus šioje srityje.
Mes taip pat sutinkame, kad tikslinių priemonių ir sankcijų idėja - sumažinti poveikį civiliams gyventojams, ir aš džiaugiuosi, kad jūs paminėjote būtent šią sąlygą, ponia C. Malmström. Tačiau kaip vieninteliai tiesiogiai išrinkti atstovai tarp Europos Sąjungos institucijų, mes visgi gana pagrįstai būgštaujame, kad jausimės kaip savotiškas prielipas kūrimo procese, o vėliau - nušalinti nuo sprendimų priėmimo ir priežiūros proceso.
Nemanau, kad tai visiškai teisinga, ypač tokiu atveju kaip šis, kai kalbama apie labai opią sritį, susijusią su teisingumu ir pamatinių teisių apsauga, nes kova prieš terorizmą yra labai opi tema mūsų šalių piliečiams ir visai ES. Todėl aš kantriai lauksiu, kol visas procesas įsibėgės, kad pamatyčiau, koks bus tas mūsų bendradarbiavimas.
Hélène Flautre
Pone pirmininke, kalbėsiu apie vadinamąsias tikslines sankcijas, protingas sankcijas, ir kartu sankcijas, kurios turi tiesioginį poveikį pagrindinėms teisėms - asmenų, organizacijų ar bet kokių kitų teisės subjektų. Šios pagrindinės teisės yra svarbios. Tai gali būti, pvz., judėjimo laisvė, bet taip pat nuosavybės apsauga.
Būtent dėl šių prežasčių tos tikslinės sankcijos turi derėti su tam tikru mažiausiu skaičiumi taisyklių proceso ir teisinio tikrumo atžvilgiu. Be to, pridurčiau, kad pagarba šioms juridinėms ir procesinėms taisyklėms turi esminę reikšmę, jeigu norima, kad šios tikslinės sankcijos būtų patikimos, taigi ir veiksmingos.
Mes šiuose Rūmuose prisimename, kaip Europos Tarybos ParlamentinAsamblėja, atstovaujama vieno iš tuomečių jos narių, Dicko Marty, reikalavo skaidrumo ir teisės į gynybą ir parodšio skaidrumo stygiaus absurdiškumą, atsižvelgiant į sarašų sudarymo ir pavardžių pašalinimo iš sąrašų veiksmingumą. Įtraukimas į sąrašą ir pašalinimas iš jo buvo susiję su rizika paveikti ir nekaltus žmones, žmones, kurie nežinojo, kas nutiko, ir niekaip negalėjo pakeisti savo padėties, kurioje atsidurdavo dažniausiai atsitiktinai.
Štai kodėl prieiga prie duomenų, minima L. Michelio, taip pat pranešimas apie motyvus, dėl kurių asmuo buvo įtrauktas į sąrašą, bei apsauga, perduodamų asmens duomenų apsauga, yra esminiai šio proceso elementai.
Judant šia linkme pirmyn, vis dėlto prireikdidelio atkaklumo nukentėjusiųjų nuo Jungtinių Tautų ir Europos Sąjungos sankcijų sistemos, taip pat pilietinės visuomenės susitelkimo, žmogaus teisių organizacijų pagalbos, taip pat ir Europos Parlamento pastangų, kol buvo pasiekta, kad šių nukentėjusiųjų teises pripažintų Europos Teisingumo Teismas.
Pridurčiau, kad Tarybos pataisos dėl juodųjų sąrašų priklauso nuo teikiamų siūlymų, tarp jų ir Europos Parlamento. Štai kodėl absoliučiai būtina, kad Europos Parlamentas dalyvautų priimant, įgyvendinant ir vykdant šių sprendimų stebėseną, nes istorija liudija, kad būtent Europos Parlamentas padarįmanomą Tarybos reglamento reformą.
Derek Roland Clark
EFD frakcijos vardu. - Pone pirmininke, teisės, kaip ir labdara, prasideda namie. Klausiu apie Europos sikhų teises. Tik dėl to, kad po drabužiais buvo prisisegę kirpanus, mažus ritualinius durklus, jiems buvo neleista įeiti į Europos Parlamentą.
Kirpano nešiojimas yra tikėjimo aktas, jie negali jų nusiimti, tad jų neįleidimas yra religinės ir rasinės nepakantos dalykas. Metai iš metų rašiau kiekvienam iš dviejų buvusių pirmininkų, taip pat Komisijai, ir visi atsakė, kad tie žmonės neįleidžami saugumo sumetimais.
Švęsdama savo deimantinę sukaktį, karalienElžbieta atvyko į mano regioną, Rytų Midlandsą, kur bendravo su sikhais jų maldavietėje Lesteryje; visi jie buvo prisisegę kirpanus, o ji stovėjo taip arti jų, kaip jūs šalia kolegų.
Aš matau reikalą šiandien apie tai kalbėti, nes prieš mėnesį buvau Vestminsterio rūmuose. Ten, mūsų demokratiniame parlamente, labai arti Lordų Rūmų ir Bendruomenių Rūmų, aš sutikau keletą sikhų, visi buvo prisisegę kirpanus. Tarp jų buvo vyriausiasis sikhas, kurį pažinojau. Jo protėviai stovėjo petys petin su mano protėviais, kovodami už demokratiją tuose konfliktuose, kurie taip sudarkšią mūsų Europą. Dėl to jūs ir 700 kitų turite laisvę suvažiuoti iš visų keturių Europos kampų ir susitikti čia, šioje vietoje.
Taigi, kaip ten su ta Lisabonos sutartimi, kurioje kalbama apie Sąjungą, pastatytą ant pagarbos laisvei, lygybei, mažumų teisėms, nediskriminavimo vertybių pamatų? Ar jūs tesėsite savo įsipareigojimus pagal šią sutartį, ar tai ir liks tik tušti žodžiai?
Pirmininkas
Pone D. R. Clarkai, sunku suprasti, kaip tai susiję su dabar vykstančia diskusija dėl žodžiu pateikto klausimo, tačiau dėkoju jums.
Andrew Henry William Brons
Pone pirmininke, kaip pateisinti Talibano įtraukimą į pradinį sąrašą toje pačioje kategorijoje kaip Osama bin Laden bei al-Qaeda?
Osama bin Laden ir al-Qaeda yra teroristai, kurie jau vykdteroristinius aktus pasaulio mastu ir ketina įvykdyti jų dar daugiau ateityje. Privalome persekioti tuos žmones iki pasaulio krašto ir suvaržyti juos kiek įmanoma labiau.
Nors talibanas yra atgrasi, represyvi ir antidemokratinorganizacija, pasaulis yra pilnas nemielų režimų, o Talibanas netgi nėra valdžioje.
Jie žudo ir luošina mūsų kareivius Afganistane, dėl to visiškai pagrįstai yra nekenčiami. Tačiau jie nežudytų ir neluošintų mūsų kareivių, jeigų mūsų kareiviai nebūtų ten dislokuoti. Talibanas, kiek žinau, nepuoselėja jokių užmačių ką nors veikti anapus savo šalies sienų.
Ar nesama pavojaus, kad Talibano įrašymas į tą pačią kategoriją kaip al-Qaeda suteikia dingstį karo šalininkams JAV ir Jungtinės Karalystės administracijose dar daugelį metų tęsti betikslį, žudikišką karą, kurio neįmanoma laimėti? Be to, karai prieš musulmoniškas šalis tik provokuoja teroristinius žiaurumus.
Trumpam grįžtant prie Al-Qaeda, yra didelių abejonių dėl jos kaip organizacinio vieneto egzistavimo, kaip kažko, kas egzistuotų anapus ideologinio darinio. Neįmanoma sudaryti galutinio ir išsamaus sąrašo joje veikiančių asmenų. Vienintelgalima strategija - budriai stebėti tas bendruomenes, iš kurių ji pritraukia savo narius, deja, taip pat ir nekaltus žmones, ne tik kaltus.
Georgios Papanikolaou
(EL) Pone pirmininke, Lisabonos sutartis turi tam tikrą specifiką ir ja pradedamos naujos Europos Sąjungos institucijų bendradarbiavimo programos. Aš sutinku su naująja tvarka; Europos Parlamento vaidmuo tapo svaresnis, kalbant apie asmenų teises, nes sprendimai nuo šiol bus priimami pagal bendro sprendimo procedūros reikalavimus.
Todėl manau, kad šiek tiek ginčytna tai, jog šiandien, pirmą plenarinį posėdį po to, kai įsigaliojo Lisabonos sutartis, esame įpareigoti diskutuoti ir gilintis į teisines nuostatas dėl mūsų naujo vaidmens ribų, nors vos pradėjome veikti pagal ją ir mėginame prisitaikyti.
Visi be išimties sutariame, kad turime imtis ryžtingų kovos su terorizmu veiksmų. Siekiant tai įgyvendinti, dažnai būtina imtis griežtų priemonių, pavyzdžiui, šiuo atveju, banko sąskaitų ir lėšų įšaldymo.
Kita vertus, asmens teisių pagarba ir apsauga yra pamatinir pagrindinEuropos Sąjungos vertybė, ir mes neturime teisės to nepaisyti, kai imamės priemonių piliečių saugumo labui, tačiau, žinoma, tai nereiškia, kad mes nesame apsisprendę laikyti kovą su terorizmu ir kita nusikalstama veika prioritetine srtimi. Žinoma, tiek Europos Parlamento Teisės tarnybos nuomonė, tiek ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktika juda šia kryptimi.
Mus tiesiogiai išrinko Europos Sąjungos piliečiai, būtent todėl mums suteikta konkreti atsakomybpaaiškinti piliečiams, kaip, viena vertus, mes rūpinamės jų saugumu ir kaip, kita vertus, mes tuo pat metu kovojame, kad apgintume jų teises. Mes esame kompetentingiausi žmonės šiam darbui.
Debora Serracchiani
(IT) pone pirmininke, ponios ir ponai, Europos Sąjunga yra įsipareigojusi kovoti su visomis terorizmo formomis. Kai kalbame apie teroristinių nusikaltimų pažabojimą, turime užtikrinti, kad pagrindinių teisių yra iki galo paisoma ir kad priemonės, priimtos siekiant kovoti su terorizmu, būtų tinkamos ir veiksmingos.
Todėl ES institucijos privalo iki galo laikytis teisės į gynybą ir pagrindinių procedūrinių garantijų, taip pat ir tuomet, kai rengia sąrašus asmenų ir įstaigų, šiuo atveju susijusių su al-Qaeda, kuriems taikomos ribojamosios priemonės. Taip pat svarbu, kad šioms priemonėms būtų taikoma derama demokratinir parlamentinkontrolė, kaip pagrįstai reikalaujama Lisabonos sutartyje.
Todėl aišku - ir tai patvirtino Parlamento Teisės tarnybos, - kad kiekviena tokio pobūdžio priemonturi atitikti įprastą teisėkūros procedūrą tam, kad Europos piliečių atstovai galėtų visapusiškai atlikti savo vaidmenį, kaip teisės aktų leidėjai ir garantai.
Franz Obermayr
(DE) Pone pirmininke, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 75 straipsnis reglamentuoja ribojamųjų priemonių įgyvendinimą kovojant su terorizmu, taigi ir bet kokį piliečių nuosavybės teisių varžymą, kaip antai banko sąskaitų įšaldymą. Nors šiomis nuostatomis aptariamas policijos bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose, 215 straipsnis yra apie bendrą užsienio ir saugumo politiką. Tačiau Taryba turi išskirtinę galią šioje srityje. Todėl viename puslapyje, 75 straipsnyje, Europos Parlamentui skiriamas vaidmuo bendrai leidžiant teisės aktus, o kitame puslapyje, 215 straipsnyje, teigiama, kad Europos Parlamentas tik turi būti informuojamas apie įvykius. Tačiau abu straipsniai susiję su galimu piliečių amens teisių ar juridinių asmenų teisių varžymu, todėl Taryba ir Komisija privalo paaiškinti šių dviejų nuostatų santykį ir visų pirma tai, kodėl nenumatytas Parlamento dalyvavimas 215 straipsnyje aptariamais atvejais.
Petru Constantin Luhan
Pone pirmininke, prieš įsigaliojant Lisabonos sutarčiai, tie trys siūlymai, apie kuriuos čia kalbame, buvo pagrįsti Europos Bendrijos steigimo sutarties 60, 301 ir 308 straipsniais. Šiuo metu tai gali būti įdomu nebent istorikams, nes teisinis pagrindas pasikeitė, ir dabar turime kreipti žvilgsnį į naujosios Sutarties 215 ir 75 straipsnius.
Kad ir kaip tai neįtikėtina, Lisabonos sutartis susiaurino Europos Parlamento vaidmenį šiuo konkrečiu atveju. 215 straipsnyje aiškiai nurodyta, kad Taryba turi tik informuoti Europos Parlamentą apie priimtas priemones, skirtingai nei pagal buvusią tvarką, kai buvo privalu tartis su Parlamentu tokiais klausimais. Negaliu su tuo sutikti ir tvirtai remiu savo kolegų iniciatyvą išsiaiškinti Parlamento dalyvavimo klausimą šioje srityje.
Neminėdamas teisinio aspekto, dėl kurio, tikiuosi, bus išsiaiškinta tinkamai bendradarbiaujant ES institucijoms, aš norėčiau atkreipti jūsų dėmesį į svarbią problemą, dėl kurios mes čia diskutuojame: kovos su terorizmu ir su terorizmu susijusia veikla, pvz., tokia, kurią vykdo Osama bin Laden ir Al-Qaeda tinklas. Manau, kad kai kalbama apie tokius jautrius klausimus, mes negalime sau leisti juos klasifikuoti į griežtas kategorijas, pvz., ES vidaus ir ES išorės klausimus, nes teroro aktai gali būti sumanyti ne ES, bet rimtai pakenkti žmonėms, gyvenantiems Europos Sąjungoje.
Mūsų atsakomyb- apsaugoti šiuos Europos piliečius nuo teroristų veiksmų, todėl privalome turėti tam reikalingų priemonių. Pasitikiu jūsų nuovoka sprendžiant šią procedūrinę problemą, ir nekantrauju išgirsti Tarybos ir Komisijos atstovų nuomonę.
Carlos Coelho
(PT) Ponia C. Malmström, ponia baroniene C. Ashton, ponios ir ponai, norėčiau grįžti prie klausimo, kurį bandspręsti ne vienas mano kolega Parlamente, ypač pastarosiose kalbose (G. Papanikolaou ir J. Luhano).
Paanalizuokime imdami po vieną aspektą, pradedant pasiūlymais dėl Zimbabvės ir Somalio. Aš sutinku, kad čia turime reikalą su sankcijomis, nustatytomis Jungtinių Tautų, ir kaip tokios, jos aiškiai patenka į Europos Sąjungos išorės veiksmų taikymo sritį. Iš esmės, 215 straipsnis atrodo tinkamiausias. Tačiau pagal šį straipsnį, bet kuriuose juo remiantis priimtuose teisės aktuose turėtų būti numatytos būtinos nuostatos dėl teisinių apsaugos priemonių, bet šis reikalavimas nėra įvykdytas nviename iš pasiūlymų.
Šios iniciatyvos yra vien Komisijos, o ne iš bendro pasiūlymo dėl Komisijos ir vyriausiosios įgaliotinės užsienio reikalams ir saugumo politikai. Todėl nėra jokių abejonių, kad šie pasiūlymai neatitinka būtinų reikalavimų dėl sprendimų priėmimo pagal 215 straipsnį.
Dėl trečiojo pasiūlymo dėl asmenų ir grupių, susijusių su Osama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu, idėja, kad ši sritis priklauso Europos Sąjungos išorės veiksmų sričiai, yra nepagrįsta, kaip neseniai pažymėjo P. C. Luhan. Kadangi prevencija ir kova su terorizmu yra vienas iš svarbiausių prioritetinių Europos Sąjungos vidaus veiksmų, šis tikslas yra aiškiai įtrauktas į Lisabonos sutarties 75 straipsnį. Tuomet kaip tik tai turėtų būti tinkamiausias teisinis pagrindas, pagal įprastą teisėkūros procedūrą.
Ponia E. Malmström, mes tik pradedame įgyvendinti Lisabonos sutartį. Įsigaliojus šiai sutarčiai, ar Taryba parodys savo geranoriškumą pradėdama mūsų tarptautinių santykių plėtotę tinkamais veiksmais, ar ji ketina ir toliau tęsti ribotą analizę? Manau, mes visi norėtume pradėti tinkamiausiu būdu.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Pone Pirmininke, dėl specialių ribojamųjų priemonių, su al-Qaeda susijusiems fiziniams ir juridiniams asmenims priklausančių lėšų įšaldymo ir priemonių, nukreiptų prieš Zimbabvės ir Somalio vyriausybių narius, lapkričio 5 d. Komisija ir Taryba pareiškė, kad Lisabonos sutarčiai jau įsigaliojus, teikiant pasiūlymus reikia remtis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 215 straipsniu, o ne 75 straipsniu.
215 straipsnyje nurodoma, kad Taryba privalo pranešti Parlamentui apie bet kokius sprendimus, kuriais numatoma nutraukti ar apriboti ekonominius santykius ir t. t. Tačiau 75 straipsnyje aiškiai nustatyta, kad tuomet, kai tai būtina siekiant tikslų, nustatytų 67 straipsnyje, Parlamentas ir Taryba nustato, kitaip tariant, kartu priima sprendimus dėl reguliavimo priemonių su teroristine veikla susijusiems fiziniams ar juridiniams asmenims, grupėms ar subjektams priklausančių, valdomų ar laikomų lėšų, finansinio turto arba ekonominio pelno išaldymo.
67 straipsnyje taip pat nustatoma laisvės, saugumo ir teisingumo srities pagrindų tikslai.
Todėl atrodo akivaizdu, kad žmonių ar organizacijų, susijusių su teroristų veikla, atžvilgiu Tarybos reglamentų siūlymų teisinis pagrindas turėtų būti 75 straipsnis.
Dėl Zimbabvės ir Somalio, Taryba ir Komisija taip pat galėtų apsvarstyti Iškilmingą Štutgarto deklaraciją, kuria numatytas neprivalomas tarimasis su Europos Parlamentu užsienio reikalų klausimais, įskaitant tuos atvejus, kai Sutartimis šiuo atžvilgiu niekas nenustatoma.
Aš tiesiog patikslinu savo poziciją, pone pirmininke. Noriu pagrįsti Parlamento, kaip bendro teisės aktų leidėjo, vaidmenį, čia ir dabar, ir prašau Tarybos ir Komisijos labiau pagrįsto paaiškinimo. Šiam kartui viskas.
Seán Kelly
Pone pirmininke, pirmiausia noriu pasakyti, kad kalbant šia tema, labai sunku surasti galutinį atsakymą, išaiškinantį, kas teisinga, o kas ne.
Po rugsėjo 11-osios įvykių visi žinome, kad gyvename labai pavojingame pasaulyje, kur laisvai veikia teroristai, visą dieną, kiekvieną dieną praleidžiantys planuodami savo mirtį sėjančias misijas ir kurie turi ekonominių išteklių, kartais ir valstybės remiami, atlikti savo užduotis.
Dėl šios priežasties tiems, kurie stengiasi kovoti su terorizmu, sunku įrodyti, kokie jie veiksmingi, bet manau, kad mes galėtume drąsiai teigti, kad, jei teroristams būtų atvertas kelias, šie rūmai jau seniai būtų buvę susprogdinti.
Nors svarbu, kad Parlamentas taikytų priežiūrą apribojimams dėl asmenų teisių ir t. t., tuo pat metu mes turime pasitikėti tais, kurie yra atsakingi už saugumą. Manau, netrūksta įrodymų, kad jie dirbo ir dirba gerai. Kartais negalime žinoti visko apie dalyvaujančius asmenis, tačiau visgi bendras principas čia yra geras.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Norėčiau nuoširdžiai padėkoti, kad leidote man kalbėti šia tema. Manau, niekas šiame Parlamente neturi abejonių, kad terorizmas yra XXI a. prakeiksmas ir kad turime jį sustabdyti. Todėl suprantu, viena vertus, mūsų rūpestį dėl pagarbos pagrindinėms teisėms, bet, kita vertus, mes žinome, kad čia turime reikalų su tokia sritimi, kur ne viskas gali būti vieša.
Todėl mano klausimas C. Ashton yra štai koks: ar, kaip Parlamentas, turime būti informuojami apie dalykus, kurie, mano galva, yra be galo svarbūs - apie įvairius apribojimus taikant kai kuriuos teisės aktus? Taigi mano klausimas yra toks: kiek ir kokios informacijos pasieks Europos Parlamentą? Mano nuomone, ši diskusija ne apie tai, ar Parlamentas gali tikėtis gauti šią informaciją, bet apie tai, kiek ir kokia bus ta informacija.
Miroslav Mikolášik
(SK) Atsižvelgiant į tai, kad Europos Sąjungos veikimas grindžiamas atstovaujamąja demokratija, o Europos Sąjungos piliečiams Europos lygmeniu atstovauja Europos Parlamentas, esu įsitikinęs, kad šiuo atveju buvo būtina aiškiai numatyti Europos Parlamento dalyvavimą vertinant ribojamąsias priemones, darančias poveikį pagrindinėms asmenų teisėms.
Mano manymu, nenuoseklu nustatyti, kad Europos Parlamentas, viena vertus, turi būti atsakingas už nusikalstamumo problemas, ir visų pirma už terorizmo prevenciją bei kovą su juo, bet, kita vertus, negali dalyvauti priimant privalomas kovos su terorizmu priemones, kurios bus taikomos ES.
Tad Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 215 straipsnis, kuris taikoms kaip 75 straipsnio nuostatų išimtis, pagal kurį Europos Parlamentas yra bendras teisėkūros organas, neturėjo būti taikomas ar aiškinamas taip, kad susilpnintų pagrindinių teisių apsaugą ir demokratinį sprendimų priėmimo procesą ES.
Pirmininkas
Prieš suteikiant žodį C. Malmström ir C. Ashton, leiskite man tiesiog pasakyti, kad šis Parlamentas labai daug tikisi iš jūsų abiejų ir labai gerai jus pažįsta, pirmiausia dėl jūsų asmeninio indėlio į darbą šiais klausimais praeityje. Mes nekantraujame tęsti glaudų bendradarbiavimą su jumis ir tikimės ir jūsų paramos, kokios esame sulaukę praeityje, tam svarbiam vaidmeniui, kurį Europos Parlamentas gali atlikti šioje itin jautrioje srityje.
Cecilia Malmström
Pone pirmininke, Tarybai pirmininkaujančiai Švedijai kainavo išties nemažai laiko, kad dabartinLisabonos sutartis išvystų dienos šviesą. Mes labai didžiuojamės tuo, kad ji jau įsigaliojo. Joje padaryta svarbių patobulinimų, kurie bus naudingi Europos Sąjungai ir Europos piliečiams. Viena iš svarbiausių permainų, kuri įgyvendinama Lisabonos sutartimi, yra būtent bendro sprendimo galios suteikimas Europos Parlamentui teisingumo, saugumo ir laisvės srityje. Tai suteiks Europos Parlamentui bendro sprendimo galią daugelyje sričių. Tai geras dalykas, pagerinsiantis mūsų kartu kursimų teisės aktų kokybę. Jis taip pat padidins teisinį tikrumą ir tai labai svarbu, nes šios sritys yra jautrios ir problemiškos.
Taip pat norėčiau padėkoti jums už jūsų paramą nustatant sankcijas teroristams, asmenims ar režimams, kurie engia žmones ir neleidžia jiems naudotis žmogaus teisėmis. Sankcijos ir pagarba žmogaus teisėms bei teisinis tikrumas nėra tarpusavyje nesuderinami dalykai - visiškai priešingai. Sankcijos gali būti labai veiksmingos ir teisėtos, jei sykiu jos pasižymi teisiniu tikrumu. Galiu jus patikinti, kad Europos Parlamentas dalyvaus rengiant naujas taisykles, įskaitant tas, kurios susijusios su kova su terorizmu, pasitelkdamas savo bendro sprendimo teisę pagal 75 straipsnį, jei kalbame apie sankcijas, taikytinas Europos Sąjungoje.
O dėl išorės veiksmų, kitaip tariant, JT patvirtintų sankcijų, nukreiptų prieš trečiąsias šalis, čia Europos Parlamentas neturės bendro sprendimo teisės. Ir mūsų, ir Komisijos supratimu, tai aiškiai pasakyta Sutartyje. Tačiau mes itin dėmesingai įsiskaitysime į jūsų rezoliuciją šiuo klausimu ir niekuomet neišleisime iš akių žmogaus teisių aspektų, kai taikysime sankcijas, kaip apibrėžta ES ir JT. Mes stengiamės nuolat tobulinti procedūras.
Mes įsidėmėjome jūsų prašymą tartis su jumis, taip pat keistis informacija apie pasiūlymus dėl sankcijų sistemų. Aš esu tikra, kad galime našiai dirbti kartu, ir nkiek neabejoju, kad surasime tinkamus būdus bendradarbiauti naudodamiesi esama institucine sąranga.
Catherine Ashton
kandidatį Komisijos Pirmininko pavaduotojus. - Pone pirmininke, kalbėsiu trumpai. Manau, kad yra trys pagrindiniai klausimai, apie kuriuos norėčiau kalbėti.
Pirma, gerbiamieji nariai visiškai teisėtai kalbėjo apie pagrindinių teisių svarbą ir manau, kad mes visi sutinkame, kad Europos Teisingumo Teismas šiuo atveju turėtų atlikti svarbų vaidmenį, ir Teismas, be visa kita, užtikrins, kad visoje Tarybos ir Komisijos veikloje būtų gerbiamos teisės. Ir aš tam labai pritariu.
Antras klausimas, kurį norėjau aptarti, yra gero bendradarbiavimo klausimas. Buvęs pirmininkas paragino mane ir M. Wallström labai aiškiai kalbėti apie svarbą, kurią mūsų darbo su Parlamentu vaidmeniui ir požiūriui jie teikia.
Manęs konkrečiai klausė, kokia informacija. Šiuo metu to nežinau. Manau, kad vienas iš dalykų, kuriuos turiu padaryti atlikdama šį naują vaidmenį, yra darbas su Parlamentu, kad pamatyčiau, kas tai yra. Kaip veiksmingai mes bendradarbiaujame ir kokia informacija įtraukiama, iš tikrųjų atsižvelgiant į tai, kas buvo pasakyta apie tai, ką galime pateikti į viešąją erdvę, o ko - ne.
Ir skirsiu tam daug dėmesio dėl visų tų priežasčių, dėl kurių to iš manęs tikisi Parlamento nariai.
Trečias ir paskutinis dalykas, apie kurį norėčiau kalbėti, yra teisinis tikrumas. Labai daug valandų praleidau nagrinėdama Lisabonos sutartį su Parlamentu, taigi kažkuriuo metu tą sutartį žinojau labai gerai. 75 straipsnio aiškinimas, žinoma, yra tai, kaip jūs grįžtate prie 67 straipsnio ir kaip tai aktualu tam tikrame kontekste, taigi teisinis patarimas, kurį gavome, yra siekti išsiaiškinti, kur iš tiesų tai dabar tinka. Patarimas, kurį gavome, yra aiškus. Parlamento nariai, žinoma, gali tam prieštarauti, bet, manau, labai svarbu, kad, nepaisant to, ką nuspręstume šiuo atveju, būtų teisinis tikrumas.
Tai labai svarbu, nes Lisabonos sutartis įsigalioja. Tai labai svarbu man, nes aš stengiuosi suprasti, kaip atlikti savo vaidmenį, kurį man teko garbgauti. Labai svarbu, kad prieitume prie išvados šiuo klausimu. Pati manau, kad turime atsakymus tikrumo požiūriu. Tikrai suprantu Parlamento rūpestį; suprantu, kad vis tiek reikia iki galo bendradarbiauti.
Pirmininkas
Gavau vieną pasiūlymą dėl rezoliucijos, pateiktą pagal Darbo tvarkos taisyklių 115 straipsnio 5 dalį.
Diskusijos baigtos.
Balsavimas vyks rytoj.
