Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt fredag den 23. juli 1999, for genoptaget.
I sommerens løb har såvel det tyrkiske som det græske folk oplevet store tragedier i forbindelse med de voldsomme jordskælv, der ramte Izmit og Athen. Jeg har, som det vil være nogle af medlemmerne bekendt, på Europa-Parlamentets vegne givet udtryk for vores dybe medfølelse med indbyggerne i de jordskælvsramte områder. Jeg beder om, at vi iagttager et minuts stilhed, idet vores tanker går til ofrene og de efterladte.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)
Kære kolleger, det vil formodentlig ligeledes være Europa-Parlamentets medlemmer bekendt, at jeg, straks jeg modtog underretning om, at Yaguine Koita og Fodé Tounkara begge var omkommet under tragiske omstændigheder, tilkendegav, at de to ulykkelige dødsfald rystede mig dybt. Samme følelse greb mig selvsagt, da vi modtog underretning om, at en ung senegaleser var omkommet under lignende omstændigheder. Et brev stilet til de ansvarlige EU-politikere kaldte således på svar ikke mindst fra min side i min egenskab af formand for Europa-Parlamentet. Der er tale om et fortvivlet nødråb fra den unge generation, der oplever et kontinent, hvor kløften mellem nord og syd uafvendeligt uddybes år for år.
Vi er netop nu i færd med at genforhandle Lomé-konventionen. Europa-Parlamentets medlemmer vil vide, at forhandlingerne går trægt, når det drejer sig om at sikre, at principper for god forvaltning af offentlige midler virkeliggøres. Jeg følte mig på denne baggrund foranlediget til at understrege, at EU bør prioritere det uddannelsesmæssige aspekt højt.
Hvad angår de nye fysiske rammer her i Strasbourg, vil alle givetvis erindre de utallige fejl og mangler, vi konstaterede i forbindelse med mødeperioden i juli, herunder problemer med modtagelses- og arbejdsforhold for Europa-Parlamentets medlemmer, for vores medarbejdere og for medierne, som følger vores arbejde. Jeg lovede som bekendt Europa-Parlamentets medlemmer at gøre mit yderste for at få rettet op på de nævnte forhold.
Tak til generalsekretæren for hurtig og effektiv hjælp i denne forbindelse. Der blev straks nedsat en arbejdsgruppe med repræsentanter fra alle berørte afdelinger. Arbejdsgruppen er gået aktivt ind i opgaven med at få løst de påpegede problemer, og jeg har selv undersøgt forskellige spørgsmål sammen med vores juridiske og administrative rådgivere, ligesom jeg undervejs i arbejdsprocessen aflagde, hvad jeg vil betegne som et kontrolbesøg. Onsdag den 8. september 1999 samlede jeg kvæstorerne, vores næstformand, hr. Colom i Naval, der er ansvarlig for tilsyn med bygningerne, generalsekretæren, min kabinetschef og de embedsmænd, som i særlig grad er involveret i denne sag. Sammen brugte vi en hel dag på at gøre status over de forbedringer, der nu er gennemført, og de, der endnu står tilbage.
Vi afsluttede dagen med et arbejdsmøde, hvor borgmesteren samt den administrerende direktør for det selskab, der er ansvarlig for byggeriet, deltog. Efterfølgende udarbejdede jeg en skrivelse til Europa-Parlamentets medlemmer, hvori jeg redegør for resultatet. Jeg håber, skrivelsen er nået frem. Under alle omstændigheder forefindes den på posthylderne. Som bilag til skrivelsen findes forskellige oplysninger om de forbedringer, der allerede er gennemført, og en oversigt over de opgaver, der endnu står tilbage.
Lad mig blot nævne nogle af de emner, vi prioriterede højest i forbindelse med drøftelserne under mødeperioden i juli. Først og fremmest drøftede vi adgangsforholdene for handicappede. Der er gennemført forskellige foranstaltninger på foranledning af en af vores kolleger, der fremsatte nogle helt legitime ønsker i denne henseende. Disse forhold er efter min opfattelse nu bragt i orden. Tilbage står problemet med adgangsforholdene for besøgende, som er handicappede. Vi arbejder selvsagt videre med mulige løsninger på dette problem.
Hvad angår skiltningen og modtagelsesfaciliteterne i denne bygning, vil Europa-Parlamentets medlemmer ved selvsyn have konstateret, at der er sket en række forbedringer. Det er således mit håb, at medlemmerne har værdsat de unge receptionister, som er stillet til rådighed af Strasbourgs borgmester, og som har til opgave at sikre, at alle brugere af bygningen straks ved ankomsten føler sig velkomne og hjælpes til rette.
Vi har også brugt adskillige timer på at finde løsninger på sikkerhedsproblemerne vedrørende elevatorerne samt på at løse de alvorlige fejl og funktionsforstyrrelser på ventilationsanlægget, som opstod i forbindelse med mødeperioden i juli.
Endvidere har vi nøje undersøgt problemerne vedrørende mediernes arbejdsvilkår, herunder bl.a. indretningen af presselogen og problemerne med tilslutningsmuligheder for bærbare computere. Endelig har kvæstorerne noteret sig spørgsmålet om udsmykning af bygningen, og jeg føler mig overbevist om, at de vil være i stand til at finde kreative løsninger, som vil mindske bygningens i visse henseender lidt dystre præg. Eksempelvis er en af elevatorerne beklædt med lyst træ, hvilket er at betragte som en prototype. Er der enighed om denne løsning, vil denne type beklædning kunne anvendes i andre dele af bygningen. Jeg vil naturligvis nøje undersøge de juridiske aspekter og sikre mig, at vi ikke krænker bygmesterens ophavsret.
Kære kolleger, som det er fremgået, finder jeg det vigtigt, at disse problemer løses på bedste vis. Jeg ønsker imidlertid ikke nogen debat herom på nuværende tidspunkt, idet medlemmerne først bør have mulighed for at vurdere de løsninger, der allerede er fundet. Vi kunne også nævne problemet med medlemmernes kontorer og behovet for aflåselige posthylder. Gennemgangen har således været meget detaljeret. Jeg foreslår, at vi fredag formiddag mødes til en slags spørgetid under mit forsæde, idet der ved den lejlighed vil være mulighed for at fremkomme med kommentarer til fejl og mangler, der konstateres i ugens løb. Det er mit håb, at vi på denne måde ved fælles hjælp kan sikre, at mødeperioden, der indledes den 11. oktober 1999, kan afvikles under de bedste omstændigheder. Såfremt dette forslag vinder bifald, vil jeg sætte dette punkt på dagsordenen, således at vi mødes til spørgetid fredag kl. 9.00.

Howitt
Fru formand, jeg respekterer Deres opfordring til ikke at gå ind i en diskussion, og det vil jeg heller ikke gøre, men vil De love at besvare den skrivelse, som jeg og en række andre medlemmer har skrevet til Dem personligt, om handicappedes adgang? Hvis vi modtager svaret inden fredag, vil det hjælpe rigtig meget.

Formanden
Naturligvis. Vi har til hensigt at drøfte dette spørgsmål med vores kolleger og med de relevante foreninger, idet vi ønsker at sikre, at alle fornødne ændringer foretages. Jeg skal naturligvis besvare Deres forespørgsel inden fredag, som ønsket.

Plooij-van Gorsel
) Fru formand, vi har et flot fjernsyn på vores kontor, og det virker også. Det klager jeg heller ikke over. Det er meget fint. Vi har 20 kanaler. Men i den gamle parlamentsbygning havde vi også en nederlandsk tv-kanal, så vi som nederlandske parlamentarikere kunne følge nyhederne. Det savner vi nu blandt de 20 kanaler. Jeg anmoder derfor om, at den nederlandske tv-kanal geninstalleres. Jeg mener ikke en kanal, hvor vi kan følge plenarmøderne, men en rigtig tv-kanal, som f.eks. Nederland 1, 2, 3 eller RTL 4, sådan som det var i den gamle parlamentsbygning.

Formanden
Kære kollega, jeg har som nævnt ønsket at afsætte tid til, at vi gør status på fredag og får registreret alle nye problemer såvel som tidligere påpegede problemer, som endnu ikke er løst. Jeg beder derfor om, at alle lokalerelaterede spørgsmål fremføres fredag, hvor vi har mulighed for at drøfte disse spørgsmål og udarbejde en udtømmende liste over uløste problemer. Såfremt det skønnes påtrængende nødvendigt at finde en løsning før fredag, skal vi se på sagen. Jeg er dog ikke sikker på, at vi er i stand til at løse dette problem med så kort varsel.

Nogueira Román
Fru formand, jeg finder det hensigtsmæssigt, at vi, ligesom vi iagttog et minuts stilhed for ofrene for jordskælvene i Grækenland og Tyrkiet - og med endnu større grund, for uanset antallet af dødsofre har det en meget dybtgående politisk betydning - i dette øjeblik også bør iagttage et minuts stilhed for ofrene for den indonesiske undertrykkelse i Østtimor.

Formanden
Kære kollega, som det vil være bekendt, er dette spørgsmål sat på dagsordenen for denne mødeperiode. Der bliver mulighed for en nærmere drøftelse af spørgsmålet under deltagelse af det finske formandskab, ligesom der vil blive fremlagt en tekst, som vil blive sat under afstemning. Dette er baggrunden for, at jeg ikke i forbindelse med mine indledende bemærkninger ved mødets åbning omtalte situationen i Østtimor. Som Europa-Parlamentets medlemmer vil vide, finder jeg situationen særdeles bekymrende. Jeg har i øvrigt allerede i stærke vendinger udtalt mig herom på vegne af Europa-Parlamentet.
Som det måske også vil være Europa-Parlamentets medlemmer bekendt, samlede vi i sommerens løb i al hast en lille gruppe observatører på foranledning af præsident Crespo. Ønsket blev fremført i forbindelse med Báron Crespos besøg, og jeg erklærede mig straks beredt til at efterkomme hans ønske. Kære kollega, vi har således allerede klart tilkendegivet vores engagement i denne sag.

Lynne
Fru formand, jeg vil gerne opfordre til, at ikkerygerområder respekteres, som de jo ikke blev under sidste mødeperiode i Strasbourg. Jeg har astma, og jeg fik to anfald i denne bygning under sidste mødeperiode. Det må helst ikke gentage sig. Jeg er sikker på, at der også er andre astmatikere i denne bygning samt folk med andre lungeproblemer, så jeg opfordrer til at respektere alle ikkerygerområder.
(Kraftigt bifald)

Formanden
Kære kollega, jeg har noteret mig Deres forespørgsel, som jeg finder helt legitim - i øvrigt uanset om man lider af astma eller ej. Det er særdeles ubehageligt, og vi skal sikre, at reglerne overholdes, og de røgfrie områder også reelt holdes røgfrie.

Knörr Borràs
Fru formand, ud over at jeg tilslutter mig min kollegas forslag vedrørende ofrene i Østtimor, vil jeg gerne minde Dem om, at der for et år siden i mit land blev indledt en fredsproces. Jeg vil gerne via Dem bede Europa-Parlamentet om for det første at støtte de anstrengelser, der gøres af alle de politiske kræfter med henblik på at fremme dialogen mellem alle de politiske repræsentanter, for det andet at Parlamentet indtrængende anmoder ETA om definitivt at give afkald på volden, og for det tredje at vi også kan vedtage programmer om hjælp til ofrene, resocialisering af fanger og uddannelse for fred i Baskerlandet og Nordirland.

Formanden
Kære kollega, jeg har noteret mig Deres indlæg, som det i øvrigt vil være hensigtsmæssigt at tage op i forbindelse med den planlagte debat om dette emne.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet fredag den 23. juli er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Posselt
Fru formand, et par ord vedrørende protokollen. Jeg vil blot sige, at mit indlæg ikke blev gengivet korrekt i protokollen fra sidste fredag. Jeg gjorde nemlig opmærksom på, at vores forretningsorden foreskriver, at de blandede udvalg i modsætning til delegationerne, men dog på samme måde som udvalgene, skal afholde valg til deres præsidier. Sådan blev det ikke gengivet i protokollen. Den indeholdt kun min protest mod, at materialet ikke blev omdelt rettidigt. Jeg vil gerne anmode om, at det understreges, at vi på samme måde som i Parlamentets udvalg skal afholde valg i de blandede udvalg.

Formanden
Tak, hr. Posselt. Jeg har noteret mig Deres bemærkninger.
Såfremt der ikke er yderligere bemærkninger til protokollen, betragter jeg den som godkendt.

Perry
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Jeg kan se, at visse medlemmer her i salen har plakater, der støtter en sag, som jeg er sikker på, at et overvældende flertal, inklusive mig selv, går ind for. Kan De sige os, om De vil indføre regler, bestemmelser eller vejledning over for Parlamentet vedrørende manifestationer af enhver art, som ikke består af taletid i henhold til Parlamentets forretningsorden?

Formanden
Kære kolleger, som anført af hr. Perry tror jeg næsten samtlige medlemmer af Europa-Parlamentet deler de holdninger, der kommer til udtryk på de opsatte skilte.
Imidlertid finder jeg det uheldigt, hvis denne demonstration danner præcedens. Om end der i øjeblikket er bred enighed om holdningen til dette spørgsmål, vil dette ikke nødvendigvis altid være tilfældet. I øvrigt er spørgsmålet om Østtimor som tidligere nævnt sat på dagsordenen. Jeg ønsker og tror på, at vi får mulighed for at gennemføre en grundig debat om dette spørgsmål og træffe beslutning om, hvilken politisk rolle Europa-Parlamentet skal spille i denne sag.
Kære kolleger, jeg anmoder derfor om, at skiltene fjernes. Budskabet er taget til efterretning. Det glæder mig. Vi bør undgå at skabe præcedens for handlinger, som under andre omstændigheder kan genere Europa-Parlamentets arbejde ganske betydeligt.
Som tak for medlemmernes forståelse foreslår jeg, at vi rejser os og iagttager et minuts stilhed, idet vores tanker går til ofrene i Østtimor.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Fortolkning af forretningsordenen
Formanden
 Som Europa-Parlamentets medlemmer givetvis vil erindre, behandlede Udvalget om Forfatningsspørgsmål under mødet den 27. og 28. juli 1999 en forespørgsel fra Formandskonferencen af 21. juli 1999 vedrørende fortolkning af Forretningsordenens artikel 29, stk. 1.
Udvalget om Forfatningsspørgsmål anfører afslutningsvis i sin udtalelse, at "stiftelseserklæringen fra Den Tekniske Gruppe for Uafhængige Medlemmer, som er en blandet gruppe, ikke overholder bestemmelserne i forretningsordenens artikel 29, stk. 1". Udvalget om Forfatningsspørgsmål anfører således videre, at "stiftelseserklæringen fra omhandlede gruppe - og i særdeleshed bilag 2 til den erklæring, der er tilgået Europa-Parlamentets formand - udelukker ethvert politisk tilhørsforhold. Erklæringen understreger, at de underskrevne parter nyder fuld politisk uafhængighed inden for gruppen".
Udvalget om Forfatningsspørgsmål ønsker, at forretningsordenens artikel 29, stk. 1, præciseres, idet følgende tekst tilføjes: "Medlemmerne kan ikke under henvisning til denne artikel gyldigt stifte grupper, som udtrykkeligt afviser ethvert politisk sigte, og som afviser, at gruppens medlemmer har noget fælles politisk tilhørsforhold."
Denne fortolkning af artikel 29 vil på behørig vis være anført i protokollen fra dagens møde. Efterfølgende vil tilføjelsen blive indarbejdet i forretningsordenen, medmindre en politisk gruppe eller mindst 32 medlemmer i morgen, før godkendelsen af protokollen, gør indsigelser mod udvalgets fortolkning, jf. forretningsordenens artikel 180, stk. 4. Sagen vil i så fald straks blive forelagt for Europa-Parlamentets medlemmer, som på behørig vis træffer afgørelse med simpelt flertal under tilstedeværelse af mindst en tredjedel af medlemmerne. Denne fremgangsmåde er i overensstemmelse med forretningsordenens bestemmelser. Forkastes udvalgets fortolkning, henvises spørgsmålet til fornyet udvalgsbehandling.

Dell' Alba
Fru formand, som De kan forestille Dem, vil vi - eftersom Den Tekniske Gruppe for Uafhængige Medlemmer eksisterer indtil i morgen tidlig - anmode om en afstemning, og vi vil endda allerede nu anmode om en bekendtgørelse af, at Parlamentet skal udtale sig herom i morgen tidlig. De valgte fra Lista Bonino har i et åbent brev forsøgt at forklare alle kollegerne årsagerne til denne stiftelse, årsagerne til den diskrimination, der går ud over løsgængerne her i Parlamentet, og således årsagerne til dette initiativ fra vores side - samt til det andet initiativ, som jeg håber snart vil blive bekendtgjort, nemlig forslaget til en ændring af forretningsordenen - og vi har ikke mindst opfordret kollegerne til sammen med os at stemme imod denne fortolkning.

Formanden
 Lad os ikke indlede en debat om dette spørgsmål. Tak, fordi De allerede nu gør opmærksom på, at der vil blive rejst indsigelser mod udvalgets fortolkning. Europa-Parlamentet vil således afgøre spørgsmålet i forbindelse med afstemningen i morgen formiddag kl. 9.00. Afstemningen afvikles i henhold til de netop omtalte bestemmelser.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen. Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 9. september i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt.

Chichester
Fru formand, jeg tager ordet vedrørende et punkt på dagsordenen for onsdag, den 15. september. Jeg er ret overrasket over at se, at der ud for betænkningen af Westendorp står procedure uden forhandling. Jeg har betænkningen foran mig, og der står, at den har været sat under afstemning i udvalget. Jeg deltog i det pågældende udvalgsmøde, og jeg mener ikke, at denne betænkning var sat under afstemning. Jeg tror, at der er tale om en misforståelse eller en fejl i udvalgets sekretariat. Jeg anmoder om at få dette undersøgt nærmere, og vi bliver måske nødt til at gøre indsigelse mod dette punkt på dagsordenen.

Formanden
Hr. Chichester, tak, fordi De gør opmærksom på dette forhold. Betænkningen kan selvsagt ikke sættes under afstemning på plenarmødet, såfremt den ikke er vedtaget af udvalget. Vi skal undersøge sagen nærmere.
(Formanden oplæste de ændringer, der var foreslået til dagsordenen for onsdag, torsdag og fredag) (Den således ændrede dagsorden godkendtes)

Anden beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er en redegørelse fra Kommissionen om opfølgning på den anden beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe. Beretningen er, som ønsket, tilgået Europa-Parlamentets medlemmer hurtigst muligt. Vi har således gjort vores yderste for at sikre, at medlemmerne, og i særdeleshed de politiske grupper, har haft mulighed for at læse beretningen forud for denne debat.
Jeg erindrer om, at Formandskonferencen på mødet torsdag den 9. september besluttede at anmode Budgetkontroludvalget om at afgive betænkning om sagen.

Marín
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionen modtog i fredags teksten til Den Uafhængige Ekspertgruppes anden beretning, som indeholder en analyse af Kommissionens administrative forvaltning og forslag til reform heraf.
Jeg behøver ikke at gøre Dem opmærksom på dagen i dags politiske betydning.
Denne Kommission, den afgående Kommission, har holdt det, der sandsynligvis var dens sidste møde, i onsdags, og derfor har den ikke i det korte tidsrum siden udleveringen af dokumentet haft tid til at analysere indholdet i detaljer og tage endeligt stilling hertil.
Det vil være op til den nye Kommission at gennemføre en mere dybtgående vurdering af denne anden beretning, og i denne forbindelse vil hr. Kinnock, den næstformand, der er ansvarlig for reformen af Kommissionen, i løbet af forhandlingen svare på de mest konkrete spørgsmål, der opstår i lyset af fremtiden.
Lad mig efter at have fremført disse præciseringer kort komme med nogle bemærkninger til Dem, mine damer og herrer, set fra den afgående Kommissions synspunkt vedrørende det arbejde, der er udført af Den Uafhængige Ekspertgruppe i denne anden beretning.
For det første vil jeg gerne understrege, at Kommissionen har samarbejdet loyalt og konstruktivt med ekspertgruppen, således som den forpligtede sig til over for Parlamentet fra arbejdets begyndelse. Da Parlamentet foreslog nedsættelse af denne ekspertgruppe og udarbejdede dens mandat, erklærede Kommissionen sig enig hermed og med de følger og ansvar, som det kunne medføre. Dette var tilfældet med Den Uafhængige Ekspertgruppes første beretning og de hændelser, der fulgte i kølvandet på dens fremlæggelse, som førte til Kommissionens afgang. Jeg vil ikke opholde mig ved disse hændelser, for de kendes til overmål af Parlamentet, og jeg tror, at de nu hører fortiden til.
Det, jeg er interesseret i, er imidlertid med ansigtet vendt mod fremtiden at gøre opmærksom på, at denne anden beretning efter vores mening udgør et positivt bidrag til den reformproces, som den næste Kommission under professor Prodis ledelse står over for. Jeg vil meget gerne gå i dybden med dette emne.
Dette er en forhandling, der ser fremad mod Den Europæiske Unions fremtid og mod en styrkelse af dens institutioner, især Europa-Kommissionen, hvis centrale rolle i opbygningen af Europa der ikke kan sås tvivl om.
Der kan uden tvivl drages lære af behandlingen af denne anden beretning. Der fokuseres på forvaltningens svagheder, men for første gang gøres der - efter vores opfattelse - også ganske svagt opmærksom på årsagerne. I nogle tilfælde de lovgivningsmæssige begrænsninger eller de forpligtelser, som Kommissionen institutionelt har set sig forpligtet til at påtage sig under uforudsete eller ikke tilstrækkeligt forudsete omstændigheder. Men der er også noget, som allerede kom frem i den første beretning, og som gentages i denne ved adskillige lejligheder, nemlig begrænsningen af de tilgængelige menneskelige ressourcer i forbindelse med de opgaver, som Kommissionen har påtaget sig efter krav fra offentligheden eller Rådet og i nogle tilfælde også fra selve Parlamentet.
Derfor mener jeg, at dette i bund og grund er en analytisk beretning. Uden tvivl med et kritisk indhold, der endnu en gang påviser, hvad jeg altid har fået bekræftet som kommissær, og hvad jeg ønsker at bevidne her for Europa-Parlamentet: den menneskelige og professionelle kvalitet og integriteten af de kvinder og mænd, som udgør en del af den europæiske offentlige forvaltning, og som ikke kun yder deres arbejde, men også deres personlige engagement.
Der har været tilfælde med det modsatte. Der har været tilfælde med misbrug, men de har været meget begrænsede, overordentligt begrænsede. Og jeg har altid fundet det urimeligt, at man tidligere på grund af meget begrænsede tilfælde er sunket til generaliseringer vedrørende den europæiske offentlige forvaltning. I Europa-Kommissionen er der hæderlige og værdige tjenestemænd, som ønsker at samarbejde med Dem og overvinde den krise, der er opstået i løbet af det sidste år.
Glem ikke, at Europa-Kommissionen af natur udgør summen, koncentrationen, essensen af det gode og også af det dårlige i den europæiske integrations historie.
Det er sandt, at Europa-Kommissionen som institution repræsenterer mere end 40 års historisk arv i den europæiske integration. Men 40 års arv er utvivlsomt også en tung bagage, og nogle gange en negativ bagage.
Europa-Kommissionen har hver dag stået over for nye og mere omfattende opgaver, og det er sandt - det indrømmer jeg her uden nogen komplekser - at vi har haft vanskeligt ved at tilpasse os til de nye udfordringer. Dette har uden tvivl været vores største ansvar.
Det er derfor nødvendigt med modernisering og reform, og de skal gennemføres, hvis vi ønsker, at Kommissionen ikke kun spiller sin grundlæggende rolle som traktaternes vogter, men også som drivkraft for beslutningstagningsprocessen og korrekt forvalter af de programmer og projekter, som den tildeles.
I de seneste måneder har alle - Parlamentet, medlemsstaterne, kommunikationsmedierne - bekendtgjort, at der for fremtiden ønskes en stærk og uafhængig Kommission. Jeg håber, at dette ønske er oprigtigt, selvom jeg må sige Dem, at jeg af og til tror, det ikke helt er det.
I beretningen fremhæves en række vigtige ændringer, som sammenfattes i 90 henstillinger. Dette er ikke tidspunktet til at analysere dem detaljeret, men jeg vil gerne understrege, at problemerne i forbindelse med tildeling af budgetressourcer, beskyttelse af Unionens økonomiske interesser, bekæmpelse af svig, forvaltning af kontrakter og decentralisering er emner, som indebærer løsninger og svar, der kræver Europa-Parlamentets aktive samarbejde samt især samarbejde fra medlemsstaterne, der er samlet i Ministerrådet.
Hvorfor? Henstillingerne er, så vidt vi har læst i beretningen, af meget forskellig art, fru formand. Nogle indebærer en række praktiske ændringer. De kan hurtigt gennemføres. Andre indebærer ændringer af forvaltningsmekanismerne. De kan gennemføres, men som min kollega hr. Kinnock vil forklare, kræver det en vis tid.
I andre tilfælde er der tale om gennemgribende ændringer, nogle radikale, af den juridiske og lovgivningsmæssige ramme, og dette kan Kommissionen ikke gennemføre alene. Atter andre, nemlig dem med størst indhold, med størst omfang, kræver endog reform af traktaterne og nogle af dem formodentlig reform af enkelte medlemsstaters forfatning.
Fru formand, jeg vil ikke skjule for Dem, at jeg som europæisk borger allerede fra næste uge med borgerens enorme nysgerrighed vil følge medlemsstaternes og også Europa-Parlamentets holdning, når regeringskonferencen indledes i Helsinki, for det er indlysende, at Den Uafhængige Ekspertgruppes konklusioner kan bifaldes. Nogle er efter min mening nødvendige, meget nødvendige, og kan gennemføres, mens andre vil kræve tid. Men der er andre, hvor Europa-Parlamentet skal skubbe på der, hvor det er påkrævet, og ansvaret for disse skub vil denne gang ikke hvile på Europa-Kommissionen, men grundlæggende på medlemsstaterne, for ellers vil skuffelsen blive enorm.
Jeg står derfor fast på, at de mest radikale reformer kræver reform af traktaterne. I min beskedne egenskab af kommissær med lang erfaring er jeg nysgerrig efter at vide, hvordan vi alle netop i dette øjeblik, sandhedens øjeblik, vil reagere over for den nye model til organisering af den europæiske integration.
Andre emner er gamle og tilbagevendende, de er ikke nyheder, men et produkt af realiteterne, af modsigelserne og også af sedimentationen af de successive politiske kompromiser, som i sidste ende tegner billedet af Europa-Kommissionen.
Vi befinder os i et afgørende øjeblik. Måske forstod vi ikke at forklare det, måske forstod vi ikke at gøre det, måske manglede vi mod, men noget blev sat i gang med den afgående Kommission. Og jeg vil slutte med at sige, at denne forhandling er god og positiv.
Forleden analyserede vi kort Den Uafhængige Ekspertgruppes arbejde. Vi mener, at der kan gøres mange ting. Vi betaler måske dyrt for ikke at have forstået at gøre det, men jeg vil gerne anmode Parlamentet om en rolig analyse af ekspertgruppens anden beretning. Og derefter, efter hr. Kinnocks forklaringer, må De forstå, at Kommissionen har brug for tid, og at De denne gang bør være lidt mere generøse. Giv Prodis hold tid, for det skal udføre et sandsynligvis vanskeligere arbejde for at udføre den opgave, som vi ikke formåede at udføre.
Jeg tror, at dette med front mod fremtiden og især mod borgerne er en konstruktiv måde at forstå resultatet af krisen på. Måske kommer Kommissionen og De selv ud af det som vindere. På denne måde vil vi måske ved næste valg til Europa-Parlamentet ikke se adfærden gentaget hos de borgere, som denne gang muligvis ikke ønskede at stemme, fordi de ikke kunne fatte, hvad der foregik i Bruxelles.
Lad mig være ærlig: Jeg har forsøgt at vise Dem den positive holdning, vi har i den afgående Kommission, og at bede Dem om ro, alvor og en smule generøsitet for at give det nye hold mulighed for at igangsætte de reformer, som efter vores mening er absolut nødvendige.

Poettering
Fru formand, hr. fungerende næstformand, kære kolleger, det emne, der er genstand for debatten, er af største betydning. Det handler nemlig ikke kun om Europa-Kommissionens funktionsdygtighed, men om de europæiske institutioners troværdighed, og jeg kan ikke vise forståelse, når den fungerende næstformand bebrejder os, Europa-Parlamentet, at vi ikke har haft den fornødne tålmodighed med Europa-Kommissionen, og at vi bør udvise større tålmodighed over for Prodi-Kommissionen. Vi har udvist meget stor tålmodighed. Vi ønsker et godt samarbejde, men vi ønsker ikke, at man bebrejder og beskylder hinanden. Vi ser det derimod som vores opgave, at de europæiske institutioner, Kommissionen, Parlamentet og Ministerrådet arbejder således, at de europæiske borgere tager Den Europæiske Union alvorligt og går ind for den. Derfor er de belæringer, De rettede mod Parlamentet i Deres tale, fuldstændig fejlplacerede, hr. Marín. Det har jeg ikke særlig stor forståelse for.
Man har i de sidste uger fået indtryk af, at Den Europæiske Union kun handler om fejl og forsømmelser, nepotisme og skandale. Dette indtryk er forkert i almen forstand, og vi forkaster det. Men vi siger også, at dér, hvor Den Europæiske Union er præget af fejl og forsømmelser, forkert adfærd eller kriminalitet, skal vi handle beslutsomt og rette op på tingene. Vi siger imidlertid også, og her er jeg enig med Dem, hr. kommissær, at det helt store flertal af Kommissionens tjenestemænd arbejder kvalificeret, at de gør sig umage med at arbejde hen imod målet om et fælles Europa, og vi vil ikke se på, at dette overvejende flertal af vores tjenestemænd i Kommissionen bliver rakket ned, og vi, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokarter, står bag disse tjenestemænd.
Det handler i højere grad om, at vi drager de rigtige konsekvenser af en forkert udvikling. Min gruppe gennemførte sidste torsdag med støtte fra andre grupper, at Budgetkontroludvalget - en beslutning, der blev truffet på gruppeformændenes konference - er ansvarligt for disse anliggender og for anliggender i forbindelse med ekspertgruppens beretning. Der er altså mulighed for at forhandle indgående i Budgetkontroludvalget, og til hr. Kinnock vil jeg gerne sige, at der selvfølgelig også skal være et organ, hvor man kan forhandle fortroligt om konkrete tiltag. Vi er parat til at gå denne vej med Dem, når De skal godkendes på onsdag.
Omfattende reformer er imidlertid nødvendige. Lad os se på van Buitenen-sagen. Den ansvarlige kommissær i høringerne har sagt, at han overhovedet ikke har haft noget at gøre med bortvisningen af hr. van Buitenen. Hvad er det dog for en administration, når en så betydningsfuld handling ikke lander på kommissærens bord? Det er da et udpræget politisk anliggende! Det skal kommissæren da selv beskæftige sig med!

Så er der jo også et andet aspekt. Hvad skulle den stakkels Paul van Buitenen, der jo samtidig befandt sig i en nødsituation, der var hævet over loven, hvad skulle manden gøre? Hr. Kinnock har foreslået, at man fremover skal viderebringe sådanne anklager til OLAF - jeg er enig med Dem - men man bør også danne et lille parlamentarisk tillidsorgan på tre-fem parlamentsmedlemmer, som Kommissionens tjenestemænd eller tjenestemænd i andre institutioner kan henvende sig til, når det handler om at afsløre juridisk forkert adfærd af alvorlig karakter. Efter min mening ville et sådant tillidsorgan være et godt bidrag til at rette op på tingene.
Det handler om Kommissionens ansvar over for Europa-Parlamentet. Vi bliver nødt til at diskutere det indgående med den indstillede formand for Kommissionen, Romano Prodi, og vi bliver nødt til at nå frem til nogle resultater. Hr. Prodi har jo allerede gjort store indrømmelser, og jeg opfordrer Dem til, at De i Kommissionen fremover afholder Dem fra enhver form for arrogance over for Europa-Parlamentet og giver Europa-Parlamentet alle de informationer, vi har krav på. At der også kan forekomme fortrolige dokumenter, det siger sig selv. Det skal stå klart, hvem der er ansvarlig for hvad i Kommissionen. Kun ansvarlighed vil kunne øve det nødvendige pres med henblik på at opnå en korrekt adfærd.
Borgerne, ikke kun Parlamentet, har krav på at få svar inden for en passende frist, når de henvender sig til Kommissionen. Jeg ved fra mit parlamentariske arbejde, at borgere venter måneder, nogle gange år på at få svar, og når de så får besked, er der ikke engang anført en begrundelse. Det skal der ændres på! Men det kommer vi jo til at diskutere i fællesskab.
Den Europæiske Union befinder sig i en vanskelig fase, og jeg mener, at vi har brug for en handledygtig Kommission. Derfor siger vi til denne Kommission, der stadigvæk er den fungerende Kommission, og også til den Kommission, som vi måske giver vores tillidsvotum på onsdag, at vi er klar til et omfattende samarbejde, og at vi har brug for overbevisende løsninger. Hvis Kommissionen får succes, er det vores fælles succes. Derfor håber jeg, at Kommissionen får denne succes, men anklag os venligst ikke for, at vi ikke er tilstrækkeligt tålmodige, eller at vi vil gøre det ene og ikke det andet. Lad os - Kommissionen og Parlamentet - arbejde sammen af hensyn til foreningen af vores kontinent. Vi, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokarter, er fast besluttede på at gå denne vej sammen med Dem, hvis De vil, i Europas interesse.
(Bifald)

Swoboda
Fru formand, hr. kommissærer, mine damer og herrer, det glæder mig meget, at hr. Poettering i dag har udtalt sig anderledes end tidligere, mens denne beretning endnu var lidt usikker. Der er nemlig opstået mange myter om denne beretning. Beretningen skulle bevise, at nogle kommissærer fra den gamle Kommission ikke længere måtte være repræsenteret i den nye - en ny afregning med den gamle Kommission og dens praksis. I virkeligheden er der sket det, som efter min mening er meget vigtigt - og jeg tror, at jeg også har forstået den foregående taler sådan, at der skal drages nogle konsekvenser af visse personers fejl og forkerte adfærd. Vi skal for så vidt sætte punktum for den gamle Kommission og ikke tildække, hvilke fejl der er blevet begået, men derimod rette blikket mod fremtiden og sammen gøre det bedre i de kommende år. Det er vores opgave, og hvad den angår, indeholder denne beretning - sådan som jeg læste den - megen støtte hertil, uden at den nu skal underskrives cum grano salis.
Jeg vil dog også gerne fremsætte en bemærkning vedrørende tidsfaktoren. Jeg forstod ikke næstformand Marín sådan, at han dadlede os, men at han måske ser tingene fra en anden synsvinkel end vi parlamentsmedlemmer. Hvorfor går jeg ind for at give Kommissionen tid - selvom det ikke skal være for megen tid? Ud fra den overvejelse, at vi snart bliver nødt til at nå frem til de vigtige emner: en styrkelse af Unionen, en udvidelse af Unionen. Desuden skal vi væk fra, at alt for mange borgere forbinder Den Europæiske Union med skandaler, med bedrageri, med fejl og forsømmelser. Sådan forholder det sig jo ikke! Men det skal vi også bevise, idet vi retter op på tingene dér, hvor der er begået fejl. Mit spørgsmål til kommissær Kinnock vedrører derfor de tidsmæssige forestillinger. Ja til tilstrækkelig lang tid til at indlede reformer, men også ja til snart at tage de væsentlige skridt til at komme væk fra Kommissionens, ja, hele Den Europæiske Unions dårlige image. Her skal vi træffe nogle klare beslutninger.
Det væsentlige - det har man også ofte været inde på i forbindelse med høringerne, også med Dem, hr. kommissær Kinnock - er spørgsmålet om ansvarlighed. Det stod ikke klart for Parlamentet, men selvfølgelig i endnu højere grad heller ikke for befolkningen, hvem der i sidste ende er ansvarlig for hvad. Disse punkter, der redegøres klart og tydeligt for i både den første og den anden beretning, bør korrigeres hurtigt. Jeg kan f.eks. personligt absolut tilslutte mig beretningen, når der står, at Kommissionens generaldirektorater i sidste ende også skal bære ikke alene det politisk administrative ansvar, men også det finansielle. Her skal det understreges, at man, hvis man skal klare et opgaveområde, også skal påtage sig hele ansvaret.
I den forbindelse vil jeg gerne fremsætte endnu en bemærkning, som er meget vigtig for vores gruppe. Vi går ind for Kommissionens kollegiale ansvar, og vi ønsker også at bibeholde det fremover. Vi går dog også ind for, at vi skal finde nogle former, så vi desuden kan medtage de enkelte kommissærers individuelle ansvar. Det har vi hørt noget positivt om under høringerne, noget af det blev måske fremført lidt forsigtigt. Det bliver en vanskelig sag. Mit spørgsmål til kommissær Kinnock går helt sikkert også i retning af, at han skal gøre sig umage og understrege, at de enkelte kommissærers individuelle ansvar og det kollegiale ansvar ikke er i modstrid med hinanden. Vi ønsker ikke at ændre eller afskaffe princippet om det kollegiale ansvar, men vi vil gerne udvide det.
Ekspertgruppens beretning viser jo tydeligt, at Kommissionen også skal udvise større mod i forholdet til regeringerne, især ved besættelsen af bestemte poster. Jeg har selv oplevet inden for udenrigspolitikken, hvordan regeringer har fået indflydelse, og hvor ofte beslutninger, som Kommissionen selv ville træffe, er blevet forhalet igennem lang tid. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at udvise større mod over for regeringerne og til at underrette Parlamentet, når regeringer på grund af deres tøvende adfærd, deres manglende beslutningstagen eller deres utilladelige og upassende indflydelse forhindrer Kommissionen i at indtage klare holdninger og træffe beslutninger. De har os på Deres side, hvis De klart dokumenterer, hvad årsagen er.
Et væsentligt område, som vi skal beskæftige os med i de kommende uger, er hele spørgsmålet om indgåelse af kontrakter og subsidier. Her vil jeg også gerne stille kommissær Kinnock et spørgsmål: Er Kommissionen parat til at opstille klare regler for indgåelse af kontrakter og subsidier, gennemskuelige og sammenlignelige bestemmelser vel at mærke? Det forekommer mig at være en vigtig sag, hvor det helt sikkert bliver vanskeligt at undgå, at fleksibiliteten går tabt. Men der skal udarbejdes sådanne gennemskuelige og klare bestemmelser, og jeg håber, at Kommissionen er parat til det.
Sådanne klare bestemmelser er især påkrævet i tilfælde, hvor opgaver uddelegeres. Også her kan jeg tilslutte mig beretningen. Det kan ikke være rigtigt, at Kommissionen selv påtager sig alle opgaver og ikke uddelegerer nogen opgaver. Det ville betyde en uforholdsmæssig opsvulmen af tjenestemandsapparatet. Men netop når opgaverne uddelegeres, skal der være klare regler for, hvilke principper der ligger til grund for indgåelsen af disse kontrakter. Ekspertgruppens beretning er også meget klar i sin redegørelse for kontrollen i medlemslandene. Jeg ved, det er en varm kartoffel. Her vender jeg tilbage til mit første punkt. Medlemslandene er mere end parate til at skyde skylden på de europæiske institutioner, på Bruxelles. Her er der i virkeligheden en stor portion misbrug og en stor portion forkert adfærd hos medlemslandene selv og i deres egne institutioner. Også her har De os på Deres side, hvis De indfører kontrol dér, hvor det er nødvendigt, også i medlemslandene.
Med OLAF og betænkningen af Bösch har vi taget et væsentligt skridt, hvad angår bedragerikontrollen. Vi bør efter min mening komme væk fra parolen: Bedrageri har til huse i Bruxelles. Bedrageri har ikke til huse i Bruxelles! Der er som i alle andre store institutioner tilfælde af bedrageri. Det, der ikke havde tilstrækkeligt meget til huse i Bruxelles, var en opklaring af og opfølgning på bedrageri. Og, hr. Poettering, kommissær Kinnock har allerede, hvad informanterne angår, sagt, at der kommer nye støtteprocedurer her, og det vil Europa-Parlamentet helt sikkert støtte fuldt ud. I den forstand håber jeg, hr. kommissær Kinnock, at vi snart får disse bestemmelser.
Det sidste punkt, som denne beretning også beskriver klart, er åbenhed og gennemskuelighed. Ikke kun Europa-Parlamentet forventer en større grad af åbenhed af Kommissionen, end den hidtil har vist. Der vil versere færre rygter i medierne, når der hersker åbenhed og gennemskuelighed. I henstilling 85 - og det vil jeg gerne gøre kommissæren opmærksom på - står der klart, at der kun må gælde få undtagelsesbestemmelser fra denne åbenhed og gennemskuelighed, og at disse skal aftales med institutionerne. Det store flertal af bestemmelserne - 95% - skal dog være kendetegnet ved åbenhed og gennemskuelighed. Hvis det lykkes for Kommissionen i de kommende år, får De vores støtte. Så vil det, der skete tidligere, ikke ske igen, for vi har ingen interesse i at sende Kommissionen hjem igen. Vi ønsker at samarbejde med en stærk Kommission.

Mulder
Fru formand, i det tidsrum, som vi havde til at læse beretningen, er det selvfølgelig kun muligt at drage foreløbige konklusioner. Den første konklusion er, at det er en konstruktiv beretning. Der tales ikke så meget om personer, men om sager. Det finder jeg rigtigt. Den eneste person, der nævnes, og det med rette, er hr. Bösch i forbindelse med OLAF.
Jeg har to generelle bemærkninger. Den mest kontroversielle sætning i ekspertgruppens beretning er - jeg ved ikke, om jeg citerer den helt korrekt - at det var svært at finde nogen i Kommissionen, der følte sig ansvarlig for noget som helst. Jeg tror, at det var det i beretningen fra sidste samling, der vakte størst opstandelse. I denne beretning gøres det klart, at det først og fremmest drejer sig om strukturer, den måde, beslutningerne træffes på, kontrollen gennemføres på, og de mange forskellige godkendelser, der er nødvendige. Det forhindrer, at der er nogen, der føler sig ansvarlig, for der er så mange kontroller, at alle tror, at det er der nok en anden, der kontrollerer. Henstillingerne skal derfor tages alvorligt. Jeg har med særlig interesse læst kapitel 3.13.2 om eksportrestitution. Der nævnes ingen produkter, der nævnes ingen firmanavne, men hele beretningen virker bekendt. Det drejer sig om smøreksport i begyndelsen af halvfemserne til det tidligere Sovjetunionen.
Beretningen kommer til den konklusion, at der klart var tale om svindel, og den fordømmer i den forbindelse Kommissionens holdning. Den indstillede kommissær Lamy mente under høringen, at det var en helt normal sag, og hvis jeg har forstået kommissær Kinnock rigtigt under høringen, anser Kommissionen sagen for afsluttet. Jeg kan forsikre kommissær Kinnock om, at sagen ikke er afsluttet. Sagen er først afsluttet, når Parlamentet mener, at den er afsluttet. Vi vil uden tvivl vende tilbage til denne sag.
Et par generelle bemærkninger til kontrakterne. Der er for mange forskellige kontrakter, der afsluttes med forskellige midler fra Kommissionen. Det mener jeg er helt rigtigt. Når jeg lytter til den gennemsnitlige konsulent i Europa, er den periode, vi benytter til at betale konsulenterne i, meget lang i forhold til alle andre donorinstitutioner. Alene af den grund er det nødvendigt, at systemet ændres.
Det, der nævnes om den europæiske landbrugspolitik, mener jeg også er meget interessant. Det er en politik, der ikke er lige populær hos alle. Det kan vi forbedre ved i det mindste at begrænse uregelmæssigheder og lign. Jeg mener, at det, der nævnes om Forligsudvalget, kræver særlig opmærksomhed. Jeg mener, at det alt for ofte er en udvej for medlemsstaterne, så de undgår at betale, hvis der er en uoverensstemmelse.
Forslagene om den interne revisionstjeneste lyder også tiltrækkende, ikke mindst fordi de er baseret på en henstilling fra et institut for interne revisorer. At GD XX skal ophæves, mener jeg er en alt for foreløbig konklusion. Men måske bliver det resultatet.
Jeg mener også, at det er godt, at gruppen kommer ind på Revisionsrettens måde at fungere på. År efter år anbefaler Revisionsretten, at der ikke gives en positiv DAS. Jeg vil lige som ekspertgruppen gerne vide, hvorfor. Måske kan Revisionsretten i fremtiden også være lidt mere specifik vedrørende andre sektorer, systemer, procedurer og måske også om det helligste af det hellige, nemlig medlemsstaterne. Hvilke medlemsstater har gode procedurer, og hvilke har ikke?
Forslaget om en europæisk anklagemyndighed kan vi gå varmt ind for. Det kom allerede til udtryk i betænkningen af hr. Wiebenga i april i år. Henstillingerne 85, 86 og 87 er meget interessante. Kommissionen er i den sidste ende altid ansvarlig over for Parlamentet. Kommissærernes individuelle ansvar er dog det vigtigste. Det er også meget vigtigt, at kommissærer, der bevidst vildleder Parlamenter, skal træde tilbage. Det mener jeg er godt. Jeg tror, at der i lyset af den lave valgdeltagelse venter os en spændende opgave. Vi skal sammen med den nye Kommission udarbejde bedre strukturer, så Europa bliver mere troværdigt.

Staes
Fru formand, kære kolleger, kære kommissærer, den foreliggende undersøgelse mener jeg er et imponerende værk. I forbindelse med den første beretning fra marts i år er det utvivlsomt en meget god tænkeøvelse. Den viser i hvert fald, at der kræves større åbenhed. På næsten 300 sider hakker eksperterne nådesløst ind på problemerne om ledelse, kontrolmekanismer, bekæmpelse af svindel, personalepolitik og virksomhedskultur. De holder sig ikke tilbage med kritik af Kommissionen, men henviser også til, at Europa-Parlamentet og Rådet til tider optræder svagt. Jeg mener, at det kun styrker undersøgelsens objektivitet.
Jeg tilslutter mig helt hr. Mulders bemærkning i sagen Flechard. Men hvor om alting er, mener vores gruppe, at beretningen kommer lidt for sent. Den skulle have været der, da høringerne begyndte i begyndelsen af denne måned. Den indeholder så mange oplysninger, som vi havde kunnet bruge under høringerne. Ikke mindst over for hr. Kinnock, der måske bliver ansvarlig for reformen af Kommissionen, indeholder den elementer, der havde kunnet berige diskussionen. Jeg nævner to eksempler. I punkt 2.323 antyder ekspertgruppen, at der ved uddelegeringen af kommissionsopgaver anvendtes stiftelser, der er oprettet af embedsmænd eller venner af embedsmænd. Hvor meget af dette er sandt? Det kunne have været en interessant debat.
Ekspertgruppen henviser også til det vademecum, som den aftrædende Santer-Kommission har udarbejdet om Kontorerne for Teknisk Bistand. Ekspertgruppen betragter det som en analysefejl. Det kunne have været en interessant debat med kommissær Kinnock. Men vi kommer for sent.
Hvor om alting er, sagens kerne er nu, hvad gør Prodi-Kommissionen med dette dokument? Man har sagt mig, at hr. Prodi på Formandskonferencen har sagt, at dokumentet ikke har noget retsgrundlag. Er det rigtigt? Under alle omstændigheder finder min gruppe det uacceptabelt, at dette dokument uden videre fejes af bordet. Vores gruppe bestående af grønne, regionalister og nationalister ønsker, at hr. Prodi skal tage denne beretning alvorligt. De fem eksperter blev finansieret af Parlamentet og Kommissionen. De talte i de sidste seks måneder med mange mennesker, der arbejder i Kommissionen. Deres analyse er sønderlemmende og ofte knivskarp. Hr. Prodi og hr. Kinnock, hvad gør De med denne beretning? Jeg mener i øvrigt, at det ville være godt, hvis den nye Kommission punkt for punkt svarer på ekspertgruppens forslag og bemærkninger. Dette dokument skal på den ene eller den anden måde følges op i Europa-Parlamentet.
Jeg er meget glad for Formandskonferencens forslag om, at dette dokument henvises til Budgetkontroludvalget. Det skal nu udarbejde en initiativbetænkning. Men jeg vil også gerne appellere til alle de andre udvalg, der på grundlag af deres ekspertise kan yde et særligt stort bidrag. Jeg tænker på Landbrugsudvalget, Udvalget om Regionalpolitik og bestemt også Udvalget om Forfatningsspørgsmål, der kan fremsætte konkrete forslag til regeringskonferencen.
Til sidst følgende. Vi må ærligt erkende, at Budgetkontroludvalget i de sidste fem år har gjort et stort stykke arbejde på dette område, men i den sidste ende blev dette dokument til på grund af en almindelig embedsmand på B3-niveau, der i december 1998 udleverede en beretning på 700 sider til Europa-Parlamentet. Hans handlemåde havde en katalyserende virkning. Det førte i sidste instans til Den Uafhængige Ekspertgruppe. Jeg støtter fuldt ud hr. Poetterings forslag herom. Men jeg gør hr. Kinnock opmærksom på, at hr. van Buitenen endnu ikke ved, hvor han står. Disciplinærsagen kører stadigvæk. Vil hr. Kinnock på kort sigt efter sin ansættelse gøre en indsats for, at disciplinærsagen med hele Kommissionen som råd får en god afslutning, så hr.van Buitenen langt om længe kan komme i gang igen på en pæn måde og få æresoprejsning?

Wurtz
Fru formand, min kollega Herman Schmid vil senere i debatten fremlægge GUE/NGL-gruppens synspunkter. Jeg vil imidlertid gerne knytte et par kommentarer til Kommissionens redegørelse og stille hr. Kinnock et helt konkret spørgsmål.
Efter at have læst den anden beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe må alle erkende, at vi gjorde ret i at anmode de fem uafhængige eksperter om at fortsætte deres undersøgelser og fremkomme med en vurdering omhandlende ikke kun enkelte kommissærers arbejdsområder, men institutionen som helhed. Beretningen tegner et portræt af institutionen, som bør tjene til opbyggelse. Beretningens titel fælder i sig selv en alvorlig dom over den afgående Kommission, idet der tales om afhjælpning af administrative mangler, uregelmæssigheder og svig. Her 42 år efter institutionens fødsel er der behov for at minde den afgående Kommission om, at "kommissærerne skal holdes ansvarlige for deres initiativer, fra et forslag fremsættes, til det vedtages og føres ud i livet". Som det fremgår af beretningens konklusioner, understreger Den Uafhængige Ekspertgruppe, at det ikke blot drejer sig om konkrete mangler, men om holdninger og mentalitet. Embedsmændenes indsats anfægtes således ikke, idet der peges på institutionens strukturelle svigt, som ikke er af teknisk art, men derimod af politisk art.
Der er tidligere udarbejdet et arbejdsdokument vedrørende dette forhold, hvori der foretages en efter min opfattelse både klar og relevant analyse. Det var i øvrigt Kommissionen selv, der havde bestilt det omtalte dokument fra Kommissionens Analyse- og Prognosegruppe som forberedelse til Det Europæiske Råds møde i Pörtschach. Sagen blev imidlertid efterfølgende henlagt. I omtalte arbejdsdokument rettes der bl.a. en grundlæggende kritik af Kommissionens og andre EU-institutioners tendens til at "fokusere snævert på eget arbejdsområde, lytte til en bestemt type lobbyister og i utilstrækkeligt omfang tage højde for følgevirkninger, der rækker ud over den enkelte institutions eget fagområde". Dokumentet sætter således fokus på Kommissionens krise, set indefra, og peger på den krise, alle EU-institutioner oplever. Dokumentet hjælper os efter min opfattelse til at se Den Uafhængige Ekspertgruppes analyser i et bredere politisk perspektiv. Det understreger, for nu at anvende dokumentets egne formuleringer, "at den vante måde at tilrettelægge institutionernes indsats på har nået sin grænse, og at EU således står over for en grundlæggende forvaltningskrise".
Mit spørgsmål til hr. Kinnock lyder derfor i al sin enkelhed som følger: Vil De offentliggøre det omtalte arbejdsdokument, som ganske vist er udarbejdet under den afgående Kommission, men hvis indhold fortsat er yderst aktuelt, således som det også fremgår af dagens debat?

Berthu
Fru formand, den anden beretning, som vi netop har modtaget fra Den Uafhængige Ekspertgruppe, er bemærkelsesværdig i flere henseender. Ekspertgruppen har i løbet af et begrænset antal måneder formået at producere en udførlig beretning af høj kvalitet og en beretning, som vidner om ekspertgruppens vilje til åbent at beskrive Kommissionens interne svigt og svagheder. Aldrig har jeg set en så slagkraftig analyse fra officielt hold, affattet i et klart og tydeligt sprog. Beretningen er således et godt og sagligt udgangspunkt for vores arbejde med de institutionelle reformer.
Beretningen påpeger bl.a., at der stort set ikke findes regler for ydelse af tilskud. At Det Rådgivende Udvalg for Indkøb og Aftaler kun spiller en underordnet rolle og leverer en formel kontrol. At Kommissionen har gjort brug af ydelser fra Kontoret for Faglig Bistand med henblik på at frigøre sig for budgettets snærende bånd. At Kommissionen og medlemsstaterne gensidigt fralægger sig ansvaret, når det gælder udgiftsposter underlagt fælles administration. At den finansielle kontrol stort set er uden effekt. At den interne revision er for svag. At finansforordningen er ude af trit med de krav, der må stilles til moderne administration og effektiv kontrol, samt at undersøgelser iværksat af Afdelingen for Koordinering af Foranstaltninger til Bekæmpelse af Bedrageri har tendens til at trække i langdrag, samtidig med at resultaterne er beskedne. De omtalte forhold ligger helt på linje med de kritikpunkter, vi i min gruppe har anført igennem længere tid. Det samme gælder de foreslåede løsninger, herunder en styrkelse af den interne revision, en styrkelse af foranstaltningerne til bekæmpelse af svig, en styrkelse af princippet om gennemsigtighed og skærpede rapporteringskrav til Kommissionen.
Efter vores opfattelse er Den Uafhængige Ekspertgruppes analyse dog ikke tilbundsgående, når det gælder de politiske årsager til Kommissionens krise. Men måske var det heller ikke ekspertgruppens opgave at se nærmere på dette aspekt på nuværende tidspunkt. Eksempelvis anfører ekspertgruppen på side 64 i beretningen som forklaring på Kommissionens manglende kontrol med den faglige bistand, at finansforordningen ikke i tilstrækkeligt omfang præciserer kontraktretlige problemstillinger. Læseren sidder uvægerligt tilbage med et ubehageligt indtryk af, at argumentationen ikke er ført til ende. Hvorfor er finansforordningen utidssvarende? Hvorfor er den ikke justeret og forbedret? Skyldes det, at mange ser deres fordel i at bevare forordningen uændret? Det blandt føderalister højt besungne princip om Kommissionens uafhængighed indebærer i virkeligheden en svækkelse af kontrolforanstaltningerne, og man må rejse spørgsmålet, om ikke dette forhold netop har skabt grobund for uregelmæssigheder og svig.
Under dække af omtalte princip er der opstået organiserede netværk for bedrageri og hvidvaskning af penge fra EU's kasser. Svindelen er således i dag kun i mindre omfang enkeltpersoners værk, som eksemplerne i ekspertgruppens første beretning lod formode, men i højere grad et resultat af etablerede strukturers skjulte virke.
Det er baggrunden for, at vi i UEN-gruppen mener, at det egentlige politiske problem i dag ligger i Kommissionens status. Kommissionen er en overstatslig institution, som kun er underlagt en stærkt begrænset kontrol, og som er pakket ind i rettigheder, privilegier og immunitet. Udviklingen er på dette felt særdeles foruroligende. Mens Europa-Parlamentet i den senere tid har arbejdet på at styrke kontrollen med Kommissionen, og princippet om Kommissionens uafhængighed således logisk set burde svækkes, oplever vi tværtimod, at princippet manifesterer sig med fornyet styrke. Ikke på kommissærniveau, men på afdelingsniveau. I forbindelse med sidste uges høringer oplevede vi således, at en af de udpegede kommissærer, Neil Kinnock, såvel i sine skriftlige svar som i sine mundtlige indlæg tydeligt bekendte sig til to nok så bemærkelsesværdige principper. I henhold til høringssvarenes formuleringer drejer det sig om princippet om en uafhængig administration, som kendetegner generaldirektoraternes forhold til kommissærerne, og tilsvarende princippet om ikkeindblanding, som kommissærerne er underlagt i deres forhold til afdelingerne. Hr. Kinnock anførte endog, at det var hans erfaring, at de to principper fungerer udmærket.
Denne opfattelse deles på ingen måde af UEN-gruppen, og i øvrigt heller ikke af Den Uafhængige Ekspertgruppe. I kapitel 7 i ekspertgruppens beretning hedder det således, at det ikke, hverken ud fra en juridisk eller en praktisk synsvinkel, er rimeligt at opretholde den skarpe skelnen mellem politik og administration inden for Kommissionens rammer. Det anføres, at denne skelnen åbner mulighed for en omgåelse af det politiske ansvar, og det anføres, at den følgelig burde opgives til fordel for en underordning under kommissærerne, idet disse kan holdes politisk ansvarlige. På dette punkt er der således et klart misforhold mellem beretningens henstillinger og den nye Kommissions målsætninger. Vi burde drage konsekvenserne heraf i forbindelse med onsdagens afstemning om godkendelse af de nye kommissærer. Vi har hver især et ansvar at leve op til.
Når det gælder privilegier og immunitet, som finder anvendelse på Kommissionens medlemmer og på embedsmænd tilknyttet Kommissionen, fremgår det tydeligt af ekspertgruppens beretning, at disse udgør en væsentlig hindring for effektiv bekæmpelse af svig. Disse forhold udgør således den første hindring, Kontoret For Bekæmpelse Af Svig, OLAF, må overvinde, såfremt kontoret ønsker at retsforfølge EU's embedsmænd ved de nationale domstole. Som det anføres i ekspertgruppens beretning, må en national myndighed, som ønsker at iværksætte en strafferetlig efterforskning vedrørende EU-embedsmænd, først anmode om, at de mistænktes immunitet ophæves, at vidnernes tavshedspligt ophæves, og at der dispenseres fra princippet om kommissionskontorernes ukrænkelighed med henblik på at kunne gennemføre ransagninger og opnå adgang til diverse akter.
Selv den stærkeste vilje knækkes af disse massive forhindringer. I UEN-gruppen er vi derfor af den opfattelse, at disse forhindringer bør fjernes, og alment gældende ret bør finde anvendelse også for Kommissionen. Vi skal ikke, som foreslået, søge andre løsninger, såsom opbygning af en europæisk anklagemyndighed. En struktur, som er helt i tråd med føderalisternes idéer, men som ikke i væsentligt omfang vil styrke Kontoret For Bekæmpelse Af Svig.
Generelt mener vi, kontrollen med Kommissionen bør styrkes, herunder den kontrol, der udøves af Europa-Parlamentet. Eksempelvis bør Europa-Parlamentet som opfølgning på ekspertgruppens anden beretning anmode Kommissionen om at aflægge fornyet beretning om konkrete forhold, eller vi bør nedsætte en eller flere undersøgelseskommissioner med henblik på at få belyst en række forhold, som fortsat er uafklarede. Eksempelvis mangler vi fortsat en vurdering af EU-tilskuddenes reelle virkning. Europa-Palamentet kan imidlertid ikke være alene om at varetage kontrollen med Kommissionen. Dels har Europa-Parlamentet og Kommissionen fælles målsætninger, dels er Europa-Parlamentet ikke umiddelbart underlagt den offentlige mening. Europa-Parlamentets kontrolindsats bør derfor suppleres af Rådet.
Rådet må frigøre sig fra føderalisternes besnærende argumentation og manifestere sig kraftigere. Rådet bør således tage initiativ til at fratage Kommissionen de mange privilegier og ophæve gældende immunitetsbestemmelser. Forhold, som havde deres berettigelse i fordums tider. I særdeleshed er det vigtigt, at Rådet ikke lader den forestående regeringskonference glide sig af hænde, men tværtimod benytter anledningen til at gribe tømmerne og tage initiativer, som kan styrke indsatsen til bekæmpelse af svig, og initiativer, som sikrer, at Kommissionen holdes ansvarlig i forhold til medlemslandenes regeringer.

Farage
Hr. formand, vi skal kommentere en beretning på 283 sider, som først blev frigivet sent fredag formiddag på to sprog. I mellemtiden har det været weekend, og i dag har de fleste brugt hele dagen på at rejse til Strasbourg.
Det er helt umuligt at give nogen som helst kommentarer efter så kort tid. Vi har jo slet ikke haft mulighed for at danne os nogen egentlig mening. Det var aldrig gået i erhvervslivet. Måske burde jeg ikke være så overrasket, for Den Europæiske Union er tilsyneladende ved at drukne i papir i en grad, så Europa-Parlamentet - og sikkert også Ministerrådet - faktisk ikke kan nå at læse det, de bliver bedt om at godkende. I denne verden er det helt sikkert bureaukraterne, der hersker.
Jeg har dog hæftet mig ved to forhold. For det første har de afgående kommissærer klaget over, at de i praksis var afskåret fra at kontrollere deres øverste tjenestemænd, nemlig generaldirektørerne. Jeg finder det uacceptabelt, at kommissærerne kan være topledelsen i EU uden at have det ansvar, der følger med. Det væsentligste er dog henstilling 59, som argumenterer stærkt for udpegelse af en europæisk offentlig anklager samt en europæisk anklagemyndighed med beskikkede offentlige anklagere i de enkelte medlemsstater. Det skal skabe "et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er omhandlet i traktaten".
Den britiske regering har gentagne gange fremført, at corpus juris bare er et debatoplæg. Alligevel står vi nu tilsyneladende ved begyndelsen til helt nye retlige rammer bare på grund af et par svigagtige kommissærer. Det er helt uacceptabelt.

Dell' Alba
Hr. formand, ærede kolleger, ekspertgruppens beretning er naturligvis en glimrende beretning, og henstillingerne i den skal naturligvis undersøges meget nøje. Jeg mener, at ligesom det var tilfældet med den første beretning, der havde nogle vigtige konsekvenser for kommissærernes kollegium, skal også denne anden beretning om nødvendigt have nogle lige så vigtige og alvorlige konsekvenser med hensyn til Kommissionens struktur, såfremt dette anses for at være nødvendigt.
Eftersom alle taler om Kommissionen, vil jeg dog også gerne tale om Europa-Parlamentet. En smule selvkritik af og til gør ingen skade, heller ikke når det gælder de andre institutioner. Først vil jeg gerne sige til alle de kolleger, der i januar og februar råbte op over forslaget om at stifte ekspertgruppen - da de mente, at der var tale om et slags kup med det formål at ødelægge det hele ved at oprette et udvalg - at jeg tror, de er klar over, at de har taget meget fejl, både hvad angår synsvinkelen og måden at ræsonnere på, og at de i det mindste burde trække hele den kritik tilbage, de kom med dengang, af det forløb, som efter min mening på en positiv måde blev iværksat af Europa-Parlamentet og af dem, der stemte ja til oprettelsen af ekspertgruppen. Desuden ville jeg gerne have, at også Parlamentet tog udgangspunkt i ekspertgruppens beretning. Hvad står der i ekspertgruppens beretning? Der står, at heller ikke institutionerne eller budgetmyndighederne særligt hurtigt blev klar over, at der var en række funktionsforstyrrelser, og at de heller ikke arbejdede på den bedste eller fornuftigste måde for at undgå de uregelmæssigheder, der var. Her tænker jeg f.eks. på den vigtige politik, som fik os til at fjerne de meget omtalte minibudgetter. Parlamentet gjorde sig klar til at gå til angreb og skabte en politik, der er årsagen til, at vi - og det var vi stolte af - fik afskaffet minibudgetterne. Det så ud, som om at det var en universalløsning. En afskaffelse af minibudgetterne og en fastfrysning af de menneskelige ressourcer - dette var den opskrift, hvormed Kommissionen skulle føre en uendelig række yderligere politikker ud i livet. Fire år efter er resultatet naturligvis, at de, der råbte op over minibudgetterne, nu siger "I gav altså stillingerne til Kontorerne for Faglig Bistand" ! Så hvad med en smule selvkritik! Samme personer bringer nu f.eks. helikopterne på bane. Man taler meget om Agusta, men man taler aldrig om f.eks. Westland. Jeg kunne godt tænke mig, at de personer, der taler så meget om Agusta-sagen, også talte om Westland-sagen, eftersom Kommissionen også var indblandet i disse helikoptersager.
Dette var blot for at gå lidt uden for emnet, men for at komme tilbage til emnet, vil jeg således gerne sige, at Parlamentet burde ...
(Formanden afbrød taleren)

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg er meget glad for, at Parlamentet har givet Kommissionen mulighed for at komme med kommentarer i denne forhandling. Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning er både omfangsrig og betydningsfuld, og jeg ved, at Parlamentet på nuværende tidspunkt ikke går efter detaljerede henvisninger til hver eneste af de mange bemærkninger og gyldige konklusioner. Parlamentet forventer dog med rette en effektiv reaktion fra Kommissionen på ekspertgruppens henstillinger, efterhånden som reformerne skrider frem. Her kræves handling frem for ord, som i så mange andre tilfælde. For mig og for den indstillede kommissionsformand og de indstillede kommissærer er det det dogme og den virkelighed, som vil forme Kommissionens reformer lige fra starten, hvis Parlamentet stemmer for på onsdag.
Hr. formand, Den Uafhængige Ekspertgruppe har givet os en omfattende og konstruktiv beretning, der viser imponerende indsigt og fremsætter praktiske forslag til forbedringer, som går i dybden og i bredden, og som også er afgørende. Diagnosen i ekspertgruppens beretning er, at Kommissionen er blevet overhalet, og til en vis grad overvældet, af øgede og skiftende krav, der i årenes løb burde være blevet opfyldt ved at indføre nye normer og ledelsesmetoder, ny praksis og åbenhed, men som ikke blev opfyldt på den måde. Ifølge beretningen ændrede alting sig omkring Kommissionen, som selv stort set forblev uændret. Fortiden var i højsædet, og traditionerne havde en lammende effekt.
Naturligvis er en sådan diagnose ikke en undskyldning, højst en forklaring, der danner grundlag for forbedringer. Sådan er beretningen blevet modtaget i Kommissionen, den nuværende Kommission, som kun har få dage tilbage, og den indstillede Kommission. Beretningen skal bruges af Kommissionen og, som ekspertgruppen understreger, af medlemsstaterne og Parlamentet som en opskrift på ændring, en recept på en kur. Det er essensen af Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning.
Som ekspertgruppen anerkender i flere henvisninger, er nogle af de påkrævede ændringer allerede sket, mens andre påtænkes. Den anerkendelse er meget opmuntrende. Den viser en klar forbindelse mellem ekspertgruppens henstillinger, de reformer, der er indført, og de reformer, der skal ske i fremtiden. Der er dog ingen varig trøst at hente her, til stor frustration for alle dem i Kommissionen og Parlamentet, der har slået til lyd for reformer. Vi har lige hørt fra hr. Dell'Alba, at de fremskridt, der er sket indtil nu, har været sporadiske, og at de ikke er udviklet og gennemført som et styret ændringsprogram.
Derfor er reformerne ikke gået langt nok, dybt nok eller hurtigt nok. Reformerne er ikke blevet præsenteret eller gennemført med den forklaring eller nytænkning, der er nødvendig for at øge forståelsen af deres formål og resultater. Reformerne har derfor ikke formået at motivere mange udmærkede mennesker, der arbejder i Kommissionens tjenestegrene, som beretningen flere gange anfører. Selv de, som er interesserede og engagerede i at ændre på tingene, har ikke fået den rette besked om opgavens hastende karakter eller, hvad der er helt afgørende, hr. formand, en følelse af, at det er deres reformer. Derfor har forsøgene på at modernisere alt i alt ikke været stærke nok til at erstatte en forældet og mangelfuld kultur med den praksis og de instinkter, der normalt forbindes med en moderne offentlig forvaltning, som den har udviklet sig i løbet af de sidste 20 år i adskillige andre moderne forvaltninger. Det må ændres, og det bliver det.
Hr. formand, jeg noterer mig og har fuld forståelse for ekspertgruppens slutbemærkninger om, at mentalitetsproblemet ikke kan afhjælpes med en enkelt foranstaltning. Efter min mening kan en klar og omfattende reformstrategi, effektive metoder til grundig vurdering af og insisteren på at nå målene, kvalitet i den offentlige forvaltning, fuld værdi for pengene, faglig uddannelse i forvaltningsteknik og -etik, en strengt fortjenestebaseret forfremmelsespolitik, retfærdige, faste og tillidvækkende disciplinærprocedurer og konstant fokus på professionalisme og retskaffenhed i kollegiet og i tjenestegrenene skabe en anden mentalitet. Det er ikke nogen ønskeseddel. Det er en skitse over de ændringer, der vil blive udformet og de ændringer, der vil blive gennemført.

Når vi påtager os disse opgaver, kan vi nyde godt af, at der er så mange engagerede mennesker i Kommissionens tjenestegrene, der, som anført i beretningen, oprigtigt ønsker at bidrage til gennemgribende forbedringer. Reformarbejdet kan således hjælpes stærkt på vej af en lang række medarbejdere på alle niveauer i Kommissionen, lige fra de mest højtstående til de helt nyankomne. Der er dog nok nogle, der endnu ikke deler det brede ønske om forbedringer. De gør klogt i at anerkende styrken af den politiske og offentlige mening, der ligger bag ændringsprocessen, og som har medført en skarp konfrontation med den institution, som jeg repræsenterer, ja, med alle de europæiske institutioner. Jeg regner også med, at de, der betragter reformer som en kilde til usikkerhed eller forstyrrelse, tænker sig om en ekstra gang og indser, at ændringer faktisk er vejen til sikkerhed. Det er de institutioner, forvaltninger og virksomheder, der ikke forudser eller ikke reagerer positivt på nye krav, som dømmer sig selv og deres medarbejdere til usikkerhed og al den uro, det fører med sig.
På baggrund af alle disse betragtninger og det, vi har hørt fra de politiske ledere her i Parlamentet i dag, lover jeg på vegne af den indstillede Kommission, at beretningen vil blive betragtet som et grundlæggende element i Kommissionens reformforslag. Februar måneds reformstrategi vil derfor omfatte alle de rejste spørgsmål, foreslå relevante aktioner og de midler, der skal til for at træffe disse foranstaltninger.
Desuden lover jeg, at den grundige gennemgang af Kommissionens finansielle forvaltnings- og kontrolsystemer vil blive intensiveret, idet der tages fuld højde for ekspertgruppens specifikke henstillinger om alle forhold, herunder de forhold, der indtil nu er blevet fremført i forhandlingen om tilskud og meget andet. Især lover Kommissionen at bevæge sig systematisk væk fra sin traditionelle afhængighed af ex ante finansiel kontrol hen mod et integreret system af finansiel forvaltning og revision, hvor de enkelte tjenestemænds ansvarsområder er klart defineret, kontrolleret og styrket.
I samme ånd reagerer Kommissionen på beretningen ved at etablere en intern revisionstjeneste i overensstemmelse med ekspertgrupppens henstillinger. Desuden gentager vi vores erklærede mål om at styrke de finansielle enheder i alle generaldirektorater. Kontrollen med de organisationer, der giver faglig bistand, er med det samme gjort strengere og mere specifik, og gennemgribende reformer vil sikre en klar definition af Kommissionens tjenestemænds vigtigste funktioner i den offentlige forvaltning, samt effektivt kontrolleret og ansvarlig ledelse af de udøvende organer. Personalepolitikken vil blive meget grundigt gennemgået, og den skal især sætte fokus på de svage områder, der er defineret i beretningen og andre steder, herunder i Kommissionens egen strenge rapport, især rekruttering, disciplin, karriereudvikling og videreuddannelse.
Den Uafhængige Ekspertgruppe har argumenteret for at oprette et udvalg om normer i det offentlige liv. Som Parlamentet ved, skal Rådet og Parlamentet, samt Kommissionen, naturligvis undersøge sagen nærmere. Jeg mener dog, at de funktioner, som ekspertgruppen forudser, bør udføres enten af et relevant eksisterende organ eller en ny organisation. Jeg håber derfor, at alle de europæiske institutioner er villige til at gå videre på det grundlag. Jeg er sikker på, at ekspertgruppen ikke har været optaget af et sådant organs navn. Det, der i bund og grund er brug for, er, at kravene til offentlige normer opfyldes.
Fremtidens Kommission skal være en uafhængig, permanent og dygtig offentlig serviceinstitution, som hele tiden lever op til principperne om oplysningspligt, effektivitet og gennemskuelighed. Desuden bør institutionens grundlæggende værdier være underlagt et moralsystem med god ledelse, fuld værdi for pengene, tydelig kommunikation, fortjeneste og pligt over for Den Europæiske Unions borgere og skatteydere. Mine kolleger og jeg føler alle et stærkt engagement, hvad angår disse formål og de praktiske ændringer, der skal til for at opfylde dem. Vi kan ikke love resultater med det samme. Men vi lover en vedvarende indsats. Vi vil opnå de fremskridt, som Unionens folk fortjener, og som Unionens folk har ret til at forvente. Hvis Parlamentet med sit afstemningsresultat giver os chancen, vil vi bevise det. Ikke i ord, men i handling.

Theato
Hr. formand, kære kolleger, vi har ventet utålmodigt på ekspertgruppens anden beretning, og jeg vil ikke skjule, at jeg hellere ville have haft den før høringen af kommissærkandidaterne end efter. Men nu er den her, og at den ikke ville være en fortsættelse af den første beretning, at den altså ikke ville indeholde nye afsløringer, var blevet meddelt. Den giver os snarere en målestok for reformen af Europa-Kommissionen, som den kommende formand, Romano Prodi, havde bebudet, og som jo blev bekræftet meget udførligt endnu en gang af hr. Kinnock.
Beretningen understreger også, hvor nødvendigt det er med en helstøbt og omfattende omstrukturering, og at det ikke er tilstrækkeligt kun at foretage ændringer her og dér.
Selvom emnet for ekspertgruppens anden beretning lyder noget teoretisk - Kommissionens kulturpraksis og procedurer - går spørgsmålet om en bedre anvendelse, kontrol og dermed beskyttelse af Fællesskabets finanser som en rød tråd gennem de grundigt analyserede områder. Der gives henstillinger, som Parlamentet for størstedelens vedkommende allerede har stillet som krav til den hidtidige Kommission. Vil de nu blive fulgt? Hr. Kinnock, vi bliver nødt til at tage Dem på ordet.
Jeg tænker her på finansforordningen og tilpasningen af den, effektiv kontrol, finanskontrollens uafhængighed, betydningen af decharge og især en klar definition af opgaver og ansvar for de enkelte tjenestesteder, tjenestemænd og kommissærer. Med den tydelige henvisning til etisk ansvar opfordres der til en ny kultur, der heller ikke gør holdt ved generalsekretæren, kabinetterne og kommissærerne selv.
Når Kommissionens adfærdskodeks betegnes som utilstrækkelig, og eksperterne forlanger en streng administrativ kodeks, når det disciplinære system skal reformeres, og sanktionerne skal gennemføres, bliver vores krav, hvis opfyldelse vi skal overvåge, ligeledes inddraget.
Hvad angår bedrageribekæmpelseskomplekset, vækker de fem eksperters ønske om en europæisk offentlig anklager med rette opsigt. Betydningen af dette punkt bliver ikke mindre af, at eksperterne ikke fremsatte dette krav som det første. Jeg vil blot erindre om betænkningerne af hr. Fabra Vallès og Bösch samt mine egne om strafforfølgelsen til beskyttelse af Unionens finansielle interesser. Dette centrale spørgsmål skal løses, hvis vi ønsker at sætte os effektivt til modværge mod bedrageri og korruption, der er til skade for de europæiske bidragydere.
Det mål, som de fem eksperter har sat sig for at opnå - dannelse af en europæisk offentlig anklager inden for et år - er ambitiøst, men kan absolut lade sig gøre med god vilje. I et tæt samarbejde mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen er det lykkedes at oprette det nye uafhængige Kontor For Bekæmpelse Af Svig, OLAF, inden for tre måneder. Nu skal det næste skridt tages. Den nye Kommission skal også være villig til at lade sig måle og veje på dette punkt, når det drejer sig om dens reformvilje, sådan som offentligheden og Parlamentet forlanger.
Hvor stor en hjælp de fem eksperters beretninger end er, bør Parlamentet igen selv varetage sin kontrolfunktion og ikke uddelegere den. Vi ønsker en stærk Kommission, men vi bør også være et stærkt Parlament.
Ekspertgruppens anden beretning skal under alle omstændigheder tilrettelægges af det ansvarlige udvalg til plenarforsamlingen, og til det formål har vi brug for alle de dokumenter og informationer, som eksperterne havde til rådighed. Jeg vil gerne endnu en gang stille hr. kommissær Kinnock et spørgsmål, et spørgsmål, der ikke blev besvaret under høringerne: Får vi også denne dokumentation og disse informationer, som eksperterne havde til rådighed, i Budgetkontroludvalget? Jeg tror, at vi sammen så vil kunne arbejde hen imod en god fremtid for Den Europæiske Union.

van den Berg
Hr. formand, for det første tak til hr. Kinnock for de bebudede initiativer og debatten i februar. Den Europæiske Union befinder sig i en paradoksal situation. På den ene side er der stor støtte til projektet "Borgernes Europa" . Mange forskellige ting skal ordnes europæisk. Borgerne støtter det og finder det vigtigt, men på den anden side forstår de ikke, hvordan de europæiske institutioner ikke virker. Deres manglende forståelse kommer til udtryk gennem den lave valgdeltagelse. Dels kan der utvivlsomt gøres en hel del på grundlag af beretningen fra ekspertgruppen, og dels er det også, som andre allerede har påpeget, Parlaments eget ansvar. Hvis man befandt sig mindre højt oppe i skyerne og mere blandt borgerne, hvis man brugte mere tid blandt borgerne, hvis der var mindre debat blandt eksperter og sagkyndige fra institutionerne, og hvis institutionelle debatter i højere grad var afledt af, hvordan man løser aktuelle problemer, ville Europa komme meget nærmere borgerne. Det er ikke kun Kommissionen og institutionerne, der fortjener kritik, vi står også over for en vanskelig opgave. Når der i februar finder en debat sted med Kommissionen, er det også en debat med os selv.
Hr. formand, i den anden beretning, der nu foreligger, er emner, som subsidiaritet, delegering af beføjelser, vigtigheden af uafhængig bekæmpelse af svindel, nøgleordene. Det ligger der en filosofi bagved. Mindre centralt i det hierarkiske statssystem, mere uddelegeret til medlemsstaterne, mere uddelegeret til samfundsorganisationer for at skabe mere plads og en klar afgrænsning af opgaverne. Det kræver også en bestemt filosofi. En filosofi, der ikke altid stod centralt i Parlamentet. Jeg er meget spændt på, om det også er den retning, der vil blive valgt i februar. Hvis man vælger at gå i den retning, betyder det en ny kultur. Hr. Kinnock har sagt: En anden kultur for embedsmænd, for bureaukratiet, mindre af den nuværende østruktur, en arbejdskultur, der er mere tiltrækkende, og som også kræver en anden aflønningsstruktur. For mit vedkommende, det siger jeg ærligt, også afskaffelse af udstationeringstillæg, for så langt hjemmefra er man heller ikke i Bruxelles.
Vi støtter forslaget om den europæiske anklagemyndighed og dennes uafhængighed. Man kan se det som et forsøg med henblik på oprettelsen af et europæisk justitsministerium. Det betyder et klart forhold til Parlamentet, en god kontrol - ikke under formanden for Kommissionens kontrol - men i et klart forhold til Parlamentet.
Hr. formand, jeg vil også gerne fremsætte et forslag i forbindelse med begivenhederne i februar, som hr. Kinnock henviste til. Når der nu foregår så meget i medlemsstaterne, hvorfor så ikke bede medlemsstaterne om i deres parlamenter og lokalråd at føre en debat om resultaterne og anvendelsen af fondene, så der også i disse lande finder en offentlig debat sted, der står i relation til vores arbejde, og så de to ting ikke skilles ad. Jeg går ind for en national resultatskontroldag i hele Europa.
Til sidst hr. formand vedrørende informanterne. Jeg håber, at der fastsættes en dato for, hvornår ordningen træder i kraft, og jeg støtter alt, hvad der er sagt i Parlamentet med hensyn til hr. van Buitenen.

van der Laan
Hr. formand, som næstformand for Budgetkontroludvalget får jeg i de kommende uger god tid til at drøfte denne beretning med hr. Kinnock og andre medlemmer af Kommissionen. Jeg indskrænker mig derfor til en par hovedbemærkninger.
For det første må vi ikke glemme, hvorfor det her er begyndt. For at sørge for, at vi ikke mister de europæiske borgeres støtte, mens vi koncentrerer os om fremtidens store udfordringer. Til store udfordringer hører også store ambitioner. Derfor anser jeg heller ikke denne beretning for at være en mirakelkur, men kun som en beskeden begyndelse på reformerne. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til ikke at bruge denne beretning som den endelige målestok, men kun som det minimale ambitionsniveau. Når jeg lytter til hr. Kinnock, håber jeg også, at vi kan have tillid til, at hans forslag om reformer virkelig vil være så vidtgående, som han siger, og at han vil gøre alt, hvad der er nødvendigt, og ikke kun opfylder den ønskeseddel, som tilfældigvis foreligger lige nu.
For det andet vil denne beretning af nogen i Parlamentet, men også udenfor, kunne bruges til at give sorteper videre til Kommissionen, så den får hele skylden for krisen i Europa. Det er allerede sket tidligere, og jeg anmoder alle om at medvirke til, at det ikke sker igen. Nu undersøges Kommissionen kritisk, og det støtter vi, fordi det er det første skridt på vej mod forbedring. Men krisen i den europæiske tillid skyldes ikke kun Kommissionen. Europa-Parlamentet spiller også en rolle i denne sag, og tiden er nu inde til at feje for egen dør og gennemføre en intern rengøring, som om der også forelå en beretning om Parlamentet. Vi må heller ikke glemme de nationale parlamenters og regeringers rolle i denne sag. Mere end 80% af svindelen foregår i medlemsstaterne. Derfor er det også godt at få oprettet en retsstruktur for at forbedre kontrollen med anvendelsen af EU-midlerne i disse medlemsstater.
Til sidst om Paul van Buitenen. Han er måske ufrivilligt blevet et symbol på kampen mod svindel i EU. Den måde, vi i EU omgås med dette symbol på, kan i vidt omfang blive afgørende for, om vi kan genvinde borgernes tillid. Vi vil derfor også nøje overvåge, om Kommissionen, og særligt hr. Kinnock, opfylder de løfter, den har afgivet under høringerne med hensyn til hr. van Buitenen. Men måske har Kommissionen allerede forstået, at vi vil følge sagen meget nøje.

Lagendijk
Hr. formand, som afslutning på denne nederlandske trio vil jeg ikke undlade at delagtiggøre Dem i mine følelser i sidste weekend. Jeg må erkende, at jeg havde vanskeligt ved at undertrykke en vis nedtrykthed. Udenfor var det 30 grader varmt. Indenfor pløjede jeg mig gennem en meget veldokumenteret, men deprimerende analyse af, hvordan Kommissionen fungerer. Heldigvis fulgtes analysen op af meget veldokumenterede og gennemtænkte henstillinger og løsninger. Det er ikke hensigtsmæssigt at gå i detaljer her og nu. Men jeg vil gerne nævne to ting. En af dem er forslaget om at oprette en uafhængig interne revisonstjeneste, der er direkte ansvarlig over for formanden for Kommissionen. Jeg er derfor glad for, at hr. Kinnock i sit svar efter første runde har lovet, at dette forslag i hvert fald vil blive overtaget af den nye Kommission. Dette løfte gælder også forslaget om en offentlig anklagemyndighed. En offentlig anklagemyndighed i Bruxelles og i medlemsstaterne, der er ansvarlig for svindel med EU-midler. Vedrørende det tredje trin i ekspertgruppens forslag er jeg ærligt talt lidt mere forsigtig. Det tredje forslag omfatter et europæisk kontor, Den Europæiske Anklagemyndighed, EPU. Det har ikke kun noget at gøre med forkortelsen EPO, der efter min mening lugter for meget af dopingskandaler; men for os er denne tredje institution, dette tredje trin i processen, i øjeblikket at gå lidt for hurtigt frem, og man konkluderer lidt for hurtigt, at alting skal foregå på EU-plan.
Tilbage til de store linjer i Kommissionens forslag. Af beretningen fremgår det klart, at de i den første beretning så pinligt blotlagte personlige fejl hos en række kommissærer fandt sted i en organisation, der på væsentlige punkter er mangelfuld. Jeg tror, at det for alle, der har læst 300 eller 100 sider frem i beretningen, er helt klart, at en reform af Kommissionen er nødvendig, hvis ikke kun Kommissionen, men også Den Europæiske Union skal bevare sin troværdighed. Men så skal der også ske noget. Jeg vil gerne stille hr. Kinnock følgende spørgsmål: I henstilling 36, der er baseret på en mere eller mindre korrekt analyse af kapitel IV, understreges det endnu en gang, at det i den sidste ende er de enkelte kommissærer, der er ansvarlige, ikke kun for deres generaldirektoraters politiske virke, men også for den finansielle styring og kontrol. Jeg vil sætte stor pris på, hvis hr. Kinnock vil bekræfte denne analyse og disse konklusioner. Jeg mener, at det er en af de vigtigste betingelser for, at den nye Kommissionen kan fungere godt.
Et andet punkt, som jeg ikke mener kan forblive uberørt, er rollefordelingen og indflydelsen på regeringskonferencen, den følgende regeringskonference. Jeg mener, at det efter denne beretning er umuligt at betragte regeringskonferencens dagsorden uden at tage hensyn til det, der står i beretningen, fordi medlemsstaternes, Parlamentets og Kommissions rolle med hensyn til f.eks. budgettet, kontrollen og decharge klart er til debat. Hr. Marín har allerede nævnt, at en række af de forandringer, der foreslås i beretningen, ikke kan gennemføres uden en traktatændring, og jeg anser det for meget dårligt, hvis Parlamentet, Kommissionen og Rådet går i gang med regeringskonferencen uden at medtage disse problemer.
For det tredje følgende punkt: Med rette er Budgetkontroludvalget blevet anvist som det udvalg, der skal tage sig af beretningen i Parlamentet. Jeg er helt enig med fru Theato i, at det kun er muligt, hvis alle de dokumenter, som Kommissionen havde til disposition, også videregives til Budgetkontroludvalget. Det afgørende er den fundamentale og gigantiske reform af Kommissionen, hvor den første runde naturligvis udspilles i Kommissionen. Hvis den finder sted, uden at Parlamentet involveres på en gennemskuelig og god måde, er jeg bange for, at det ikke lykkes. Men hvis De ønsker at engagere Parlamentet, kan De påregne min gruppes støtte.

Schmid, Herman
Hr. formand, når man læser denne ekspertberetning, bliver man forbløffet over, hvor mange misforhold der omtales i den - så forbløffet, at man undrer sig over, hvordan dette kan have været muligt. Hvad det angår, synes jeg, at ekspertgruppen egentlig lader os lidt i stikken. Jeg synes ikke, at komitéens analyse er tilstrækkeligt gennemgribende og dybtgående, men derimod alt for overfladisk. Jeg skal forsøge at beskrive, hvad jeg mener med dette.
Ekspertgruppen efterlyser mere rationalitet, mere administrativ professionalitet m.m., men man ser bort fra det, der er selve hovedproblemet med Kommissionen, nemlig at Kommissionen er et politisk bureaukrati. I den klassiske bureaukratiteori skelnede man skarpt mellem det politiske og det bureaukratiske. Bureaukratiet skulle være en neutral instans, som skulle hente sine impulser fra det politiske system. Men Kommissionen er et politisk demokrati. Hovedproblemet med svig, bedrageri og de vanskeligheder, som har været aktuelle igennem årene, er netop den politiske karakter, som indebærer, at Kommissionen handler politisk og således også mødes politisk af andre politiske kræfter.
Jeg mener endvidere, at ekspertgruppens henstillinger peger i retning af et forstærket politisk demokrati. Man siger: mere intern kontrol, større lederansvar, mere effektivt og mere lukket bureaukrati med flere muskler. Sådan sammenfatter jeg de 90 teser. Jeg ville gerne have set noget helt andet, nemlig mere tale om offentlighedsprincippet, mere tale om ytringsfriheden. Hvordan skal personer som van Buitenen kunne klare sig i fremtiden, skal de køre fast, skal de stoppes, skal de bringes til tavshed, eller skal de have lov til at tale frit? Jeg ønsker mere tale om åbenhed og indsigt. Det er det første problem, som efter min mening kræver en dybere analyse, det vil sige, hvordan man håndterer et politisk demokratis indre modsætninger og problemer.
Det andet problem, som også er et hovedproblem, berøres, men det berøres alt for overfladisk. Det handler om modsætningen mellem medlemsstaterne og det centrale EU-fællesskab. Vi ved alle sammen, at dette er en evig modsætning, som præger hverdagen i EU i stort og småt. Der træffes fælles beslutninger på et niveau, som efterfølgende gennemføres i et forvaltningsapparat, der forgrener sig rundt om i Europa. Internationale interesser er oftest de dominerende her. Derfor opstår der svig og dårlig kontrol, og derfor kan alt og alle, til og med EU' s kontrollanter og kontrolforsøg, opfattes som utidig indblanding eller ubehagelige fjendtlige handlinger. Dette løser man ikke ved at indsætte flere EU-kontrollanter eller ved at stramme op på de hierarkiske kontrolinstanser. Man skal gå helt andre veje. Man skal tale om demokrati. Man skal begynde at diskutere, hvordan Kommissionen kan afpolitiseres, hvordan den politiske magt kan flyttes til de politiske instanser. Hvordan gør man det i så fald? Skaber man et forhold mellem demokrati og forvaltning, som vi har det i de demokratiske nationalstater?
Man kommer også til at arbejde med renationalisering. Store dele af EU' s virksomhed ville have godt af at blive renationaliseret. Det ville også mindske legitimitetsproblemet. Der er altså brug for politiske reformer, ikke bare forvaltningsmæssige og administrative reformer.
Jeg vil slutte med at henvende mig til Kinnock og kommissionsformand Prodi og konkret spørge, hvordan det bliver med ytringsfriheden? Får vi nogen forandringer eller garantier, hvad den angår? Hvordan bliver det med offentlighedsprincippet? Hvordan bliver Kommissionens politiske karakter? Er det noget, man vil holde fast ved og udvikle, eller er det noget, man vil afvikle? Vi, som sidder i Parlamentet, oplever dagligt, hvor stærk Kommissionen er som politisk faktor. Er det den vej, vi skal gå, eller skal vi gå i retning af et klassisk forhold mellem politiske og bureaukratiske instanser?

van Dam
Hr. formand, vedrørende finansiel styring gælder det, at tillid er godt, men kontrol er bedre. Den anden beretning fra Den Uafhængige Ekspertgruppe og henstillingerne deri vurderer jeg i lyset af ovenstående. Eksperternes kritik er helt klar. Kontrollen med de europæiske programmer skal forbedres meget. Beretningen beviser på ny vigtigheden af kontrol forud. Kontrol bagefter er nyttesløst.
Forbedring af den finansielle styring og bekæmpelse af svindel skal være den nye Kommissions højeste prioritet, men så skal der ske store forandringer. Hidtil fokuserede de fleste kommissærer først og fremmest på ny politik. Eksperterne nævner ekspansionismen i perioden med Delors. Styring af programmerne fik næsten ingen opmærksomhed. Af mange grunde har vi ikke behov for ekspansionistiske tilbøjeligheder a la Delors. Unionen skal begrænse sig til sine opgaver og gennemføre dem godt.
Lovrammen for bekæmpelsen af svindel kalder eksperterne usammenhængende og ufuldstændig. Det skal hurtigt forbedres ligesom samarbejdet med de nationale kontrolinstanser. Mere end to tredjedele af det europæiske budget går gennem medlemsstaterne. Er Kommissionen indstillet på en betydelig udvidelse af kontrollen i medlemsstaterne? Det nuværende antal kontrolbesøg på 150 om året i forhold til et landbrugsbudget på 40 milliarder er alt for lidt.
Til sidst. Parlamentet stiller store krav til Kommissionens styring af økonomien. Næsten alle instrumenter mod svindel kommer fra Budgetkontroludvalget. Men det indebærer også, at vi skal stille store krav til os selv. I den forbindelse tiltaler ekspertgruppens henstilling om en slags interinstitutionel adfærdskodeks mig meget. Parlamentet skal tage denne udfordring op.

Hager
Hr. formand, ekspertgruppens anden beretning er et vigtigt bidrag. Den har dog ikke budt på særligt store overraskelser. Den kommer hovedsageligt nærmest automatisk frem til de reformforslag, som vi havde anset for nødvendige at gennemføre i dag. Jeg kan selvfølgelig ikke beskæftige mig med alle henstillinger i beretningen i detaljer, men vil gerne koncentrere mig om ét problem, nemlig problemet med den enkeltes ansvar. Når det i ekspertgruppens beretning, der udtrykkeligt ikke skelner mellem administrativt og politisk ansvar, bl.a. kræves, at formanden for Kommissionen skal have bemyndigelse til at afskedige enkelte medlemmer af Kommissionen, er dette krav efter min mening ikke i overensstemmelse med den gentleman 's agreement, der er indgået mellem hr. Prodi og de indstillede kommissærer. Som beretningen forlanger, er der under alle omstændigheder behov for en ordning herom i form af en forankring af de enkeltes ansvar, der kan gennemføres retligt, hvis det bliver alvor. Denne agreement kan kun være en overgangsordning.
Ingen, heller ikke denne beretning, kan eller har hidtil kunnet forklare mig, hvori bidraget fra de genindstillede kommissærer til det individuelle kollektive ansvar, som vi har kritiseret, men som er nedfældet i traktaten, bestod. I betragtning af dette de facto-forkastede ansvar er det dog også vanskeligt at tage kommissærernes erklæringer om fremover at følge en anmodning om tilbagetrædelse fra Kommissionens formand alvorligt. Med god grund kræver beretningen - desuden - at kommissærerne er direkte ansvarlige over for Parlamentet. I denne gentleman 's agreement ligger der dog også den risiko, at man i tillid til den kunne afholde sig fra virkelig at tage de nødvendige restriktive skridt. Det er netop det, der ikke må ske. Det er efter min mening tvingende nødvendigt, at ekspertgruppens henstillinger i denne forbindelse medtages i programmet for den næste regeringskonference og nedfældes traktatmæssigt uanset de indstillede kommissærers erklæringer. Det bør være en væsentlig pille i et fungerende samspil mellem institutionerne i borgernes interesse.

Elles
Hr. formand, tak til ekspertgrupppen for dens andet bidrag til, hvordan vores, og især Kommissionens, procedurer bør være fremover. Det bør dog fremhæves lige fra starten, hvilket fru Theato som formand for Budgetkontroludvalget klart har givet udtryk for, at vi som Parlament har beskæftiget os med en del af disse spørgsmål i mange år. Denne gruppe mænd og en kvinde har givet os en vigtig første beretning, der belyste den mangel på ansvarlighed i Kommissionens top, som vi alle sammen kender til.
Jeg vil også gerne sige her i starten, at vi gerne ville have haft beretningen et godt stykke tid før, så vi kunne have brugt den i vores høringer, for der er jo mange spørgsmål, hvor - som Neil Kinnock har sagt her i aften - vi ville have foretrukket handling frem for ord. Indtil nu har vi kun fået ord, og vi skal stadig forsøge at afslutte ratifikationsprocessen i denne uge.
Hvad angår de fremførte kritikpunkter, er der fire forhold, jeg gerne vil berøre her. Det første drejer sig om kontrolsystemet. Problemet med ansvar fremføres med rette, nemlig at de lavere trin i Kommissionen får ansvar, mens man samtidig har en professionel og uafhængig intern revisionstjeneste. Vi har hørt her i aften, at Kommissionen accepterer denne henstilling. Jeg vil gerne spørge hr. Kinnock her i aften, hvorfor man ikke har gjort det noget før? Hvorfor skulle vi igennem hele denne proces bare for at finde ud af, at GD XX ikke gjorde sit arbejde ordentligt?
For det andet, hvad angår bekæmpelse af svig og korruption, kom ekspertgruppen med adskillige afsløringer om de nuværende retlige rammer i sin beretning. Ekspertgruppen har ret med hensyn til OLAF og i, at OLAF skal være et uafhængigt organ, som skal samarbejde med medlemsstaterne og Europol. Mener Kommissionen imidlertid, at forslaget om en europæisk offentlig anklager er fornuftigt? Skal vi følge disse vidtrækkende forslag hele vejen? Vil det efter hr. Kinnocks mening gøre systemet bedre?
For det tredje, hvad angår personale, bør vi bestemt styrke den offentlige forvaltnings europæiske aspekt, således at forfremmelser sker efter fortjeneste uden nepotisme. Dette spørgsmål har vi behandlet før. Mener kommissæren, at princippet om fortjeneste bør indføres på alle niveauer i den offentlige forvaltning? Hvordan skal vi håndtere den øgede mobilitet, når der er eksperter, der simpelthen bare ved noget om bestemte aspekter inden for politik? Frem for alt, som andre kolleger har været inde på, hvad skal vi gøre omkring informanter? Jeg vil gerne vide, om kommissæren accepterer ekspertgruppens henstilling om, at informanter skal kunne henvende sig til Parlamentet eller eksterne organer, hvis de mener, at de, som hr. van Buitenen, ikke kan få nogen i deres interne hierarki til at lytte til deres kritikpunkter.
Endelig, hvad angår hæderlighed, ansvar og oplysningspligt, mener jeg personligt, at ekspertgruppens bemærkninger om kollektivt ansvar er meget afslørende. Kommissærerne arbejdede inden for deres egne områder, men arbejdede sådan set ikke egentlig kollektivt. De havde kollektivt ansvar, men var faktisk ude af stand til at dele deres ansvar med andre. Kan hr. Kinnock give tilsagn om, at Parlamentet bliver hørt vedrørende adfærdskodekser for kommissærer og tjenestemænd, før de træder i kraft?
Hvad skal vi så gøre nu? Det glæder mig, at Parlamentet har truffet beslutning om en grundig undersøgelse. Den bør ikke alene vedrøre denne beretning fra ekspertgruppen, men også ekspertgruppens første beretning, som vi aldrig har haft tid til at undersøge nærmere, samt screeningrapporten, som er frigivet til nogle få, men ikke alle, og som fastlægger, hvordan den fremtidige Kommission bør se ud. Alt dette bør tages op igen i Parlamentet i december, så vi kan behandle det grundigt og forelægge henstillinger til reformprocessen. Vi skal gøre vores bedste for at fortsætte reformen af Kommissionens kultur og også vores egen kultur i Parlamentet.

Colom i Naval
Hr. formand, som mange andre glæder jeg mig over at råde over et dokument, der uden tvivl er nyttigt for den forvaltningsmæssige reformproces, som Kommissionen uundgåeligt skal i gang med. Kommissær Kinnock er sikkert også glad for at have denne vejledning og måske alibi.
Ud over denne fælles følelse glæder jeg mig dog også af to andre årsager, især fordi jeg håber, at der nu sættes punktum ved den usunde atmosfære, der er fremherskende ved diskussionen af fællesskabsemnerne. Alt for mange gange er den utilgivelige og prisværdige bekymring for den gode forvaltning og bekæmpelsen af svig blevet manipuleret og brugt i demagogiske og farisæiske handlinger, der bevidst har haft til formål at sætte de europæiske institutioner og endog selve det europæiske projekt i et dårligt lys. Velmenende kolleger er naivt faldet i denne antieuropæiske fælde.
Jeg må tilstå, at min oprindelige tvivl om, hvorvidt udnævnelsen af Den Uafhængige Ekspertgruppe i grunden ikke betød en vis anerkendelse af vores egne kontrolfunktioners og politiske styringsfunktioners manglende evner, ikke forsvinder ved at se ekspertgruppens beretning. Jeg stoler på, at vælgerne ikke afkræver os ansvar for omkostningerne til beretningen, eftersom jeg sammen med meget skarpsindige observationer konstaterer tilstedeværelsen af selvfølgeligheder, diverse tilfælde med "genopfindelse af krudtet" og god brug af vores egne dokumenter.
Selvom mine private regler for mentalhygiejne i weekenderne har forhindret mig i at lægge de timer i læsningen af beretningen, som den uden tvivl fortjener, mener jeg, at den har en ekstra styrke, som er blevet ringe værdsat af talerne før mig: På mange punkter samler den Parlamentets holdninger og forslag, som oprindeligt ikke blev modtaget positivt. Man må håbe, at der nu, hvor de er garanteret af nogle uafhængige og godt betalte eksperter, tages mere hensyn til dem.
Nogle kolleger priste beretningen dityrambisk, men kunne have sparet sig ulejligheden, hvis de havde fulgt Budgetkontroludvalgets arbejde på tættere hold eller ikke havde stemt imod nogle af vores forslag. Tving mig ikke til her at minde om deres navne, men jeg behøver ikke rette blikket langt bort for på de samme pladser at se personer, som nu bifalder forslaget om at oprette en EU-anklagemyndighed, men som ikke generede sig for at stemme imod den, da fru Theato og jeg selv foreslog den for et par år siden, idet man utvivlsomt har forudset, at dette ville kræve en fremgang mod dannelse af et europæisk strafferetligt område og ændring af traktaterne.
En nye finansforordning. Nu er det nok med lappeløsninger og rækker af aggiornamento. Glimrende. Jeg har arbejdet 14 år i Budgetkontroludvalget, og uden at dykke ned i mine arkiver husker jeg fire beslutninger i Parlamentet, hvor der blev anmodet om netop dette. Jeg selv anmodede om det fra denne talerstol sidste år over for kommissær Liikanen på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe.
Tiden er knap, og jeg vil gerne understrege et par vigtige, om ikke grundlæggende bemærkninger:
For det første anerkender Den Uafhængige Ekspertgruppe, at der, til trods for at det ultimative ansvar for forvaltningen tilfalder Kommissionen, ikke må ses bort fra, at medlemsstaternes forvaltninger gennemfører mindst 80% af Fællesskabets budget, og at deres handling over for svig ikke altid er omhyggelig, selvom det efterfølgende er disse ministre, der lader munden løbe imod Fællesskabets forvaltning. De har naturligvis læst hr. Brinkhorsts arbejdsdokument fra maj sidste år.
For det andet påpeger ekspertgruppen i sin afsluttende bemærkning 8.1, at Kommissionen bør råde over midler, der giver den mulighed for at leve op til sit ansvar, og det understreges, at der her ikke kun henvises til det lovgivningsmæssige. Her henvises der de facto til budgetmyndighedens mulige hykleri og inkohærens.
Og endelig tales der i kapitel 5 om informanterne. Før nogen foreslår genindførelse af tortur ved undersøgelsesprocesserne, vil jeg gerne appellere til, at der også tages hensyn til beskyttelse af de anklagede.

Laguiller
Hr. formand, et af de forhold, der drøftes i tilknytning til Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning, omhandler de ansatte i EU, hvortil vel også må regnes Europa-Parlamentets medarbejdere. Min forespørgsel er således henvendt til såvel hr. Kinnock som til Europa-Parlamentets formand. Ekspertgruppen peger på den manglende gennemsigtighed i rekrutteringsprocessen og anbefaler, at alment gældende regler og principper også finder anvendelse på EU's medarbejdere. Udmærket. Men det samme må også gælde for Europa-Parlamentets medarbejdere.
Vi har imidlertid oplevet adskillige eksempler på uregelmæssigheder og tilfælde, hvor Europa-Parlamentet og Parlamentets underleverandørvirksomheder har overtrådt EU's charter for arbejdstagernes sociale rettigheder. Blandt de groveste eksempler på uregelmæssigheder kan nævnes, at nattevagter er blevet aflønnet efter tarifferne for dagarbejde. Andre problemområder er lønningerne og den sociale sikringsordning i henhold til national ret. Dette er blot nogle få eksempler.
Mit spørgsmål lyder derfor som følger: Hvilke initiativer påtænkes iværksat med henblik på for det første at identificere de forskellige uregelmæssigheder og for det andet at bringe disse til ophør?

Bigliardo
Hr. formand, ærede kolleger, ud fra en første undersøgelse af den beretning, vi har fået, og ved også at sammenligne denne undersøgelse med det, kollegerne har sagt her i salen, har det ikke været muligt at foretage en grundig analyse af det, ekspertgruppen har fortalt os. Det var vores indtryk - eller det var i det mindste mit indtryk - at vi står over for en nydelig fremstilling af analyser, forslag, normer og juridiske henvisninger, der tager sig godt ud, men som derefter ikke bliver til noget.
Det blev sagt, at der var 90 henstillinger. Det er sandt, at Gud kom med 10 henstillinger, men navnlig med hensyn til det syvende bud lykkedes det ham ikke at stoppe det store antal tyveknægte og forbrydere, der flokkes på vores planet. Jeg håber og ønsker, at disse normer på en eller anden måde vil føre til noget, men jeg tror, at vi som Parlament først og fremmest bør starte med os selv og måske som et stærkt forslag anmode om, at Parlamentets kontrolbeføjelser over for Kommissionen bliver styrket, og at vi herefter får en proceduremæssig metode.
Vi har i dag fået en meddelelse fra Parlamentets formand, der bekendtgør opløsningen af Den Tekniske Gruppe for Uafhængige Medlemmer. Også her står vi efter min mening over for en sand form for svig, for uden videre at opløse den frie vilje hos personer, der slutter sig sammen, på grundlag af en artikel i forretningsordenen, er bestemt ikke nogen god demokratisk handling eller frihedshandling, tværtimod. Hvis man som parlamentsmedlem tænker på, at denne handling udelukkende er blevet inspireret af det økonomiske budget for grupperne og assistenterne, så står vi over for et sandt tilfælde af svig.

Pomés Ruiz
Hr. formand, vi er mange europæere, der har ventet på denne beretning for at se, hvornår den hårde kerne, det lokomotiv, som Kommissionen skal være, med ét sætter i gang og kører med en vis hastighed.
Dette er ikke tidspunktet til at gå i detaljer, for i Budgetkontroludvalget vil vi takket være vores forslag få mulighed for at følge kommissær Kinnocks arbejde på tæt hold.
Han siger, at han vil komme med nogle effektive svar. Måske får vi en første lejlighed til at se, om dette er tilfældet, når justits- og indenrigsministrene om en måned afholder topmøde.
Jeg ved ikke, om De på dagsordenen for nævnte topmøde vil få tid til at opføre nogle af de spørgsmål, som rejses af Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning, og som jeg tror der allerede er bred enighed om.
Der er ingen tvivl om, at bekæmpelsen af svig er et af de mål, som vi straks må nå. Jeg mener, at vi hurtigst muligt må udstyre OLAF med de nødvendige midler til at arbejde effektivt, men man må tænke på, at det er nødvendigt, at budgetkontrollen går videre end del seks, der kontrolleres direkte af Kommissionen. Man må følge disse 1.327 tilfælde, som den tidligere UCLAF indførte i 1997.
Den nuværende juridiske ramme er usammenhængende og ufuldstændig. Vi bør uden hastværk og uden ophold arbejde for at fjerne denne permanente mistanke om svig, som desværre omhyller fællesskabsinstitutionernes handlinger, fra vores horisont.
Men jeg vil ikke dvæle ved disse sager, for jeg er enig i, at det store flertal af personer, der arbejder for Europa, er kompetente og ærlige. Måske er det ikke de ressourcer, der tabes via svig eller korruption, der burde bekymre os mest, men dem, der opstår som følge af manglende personalepolitik, således som Den Uafhængige Ekspertgruppe påpeger.
Denne ineffektivitet, disse fejltagelser, denne manglende motivation, der påvirker arbejdet for de personer, der arbejder for Kommissionen, bør efter vores opfattelse være et af de væsentligste mål for reformen af Kommissionen.
I kapitel 6 i Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning, som vi ikke har haft tid til at studere i detaljer, kræves der absolut gennemsigtighed. Og hvis der kræves gennemsigtighed, er det måske, fordi den ikke har eksisteret. Den har uden tvivl ikke eksisteret i ansættelses-, forfremmelses- og forflyttelsespolitikken.
Vi ønsker en stærk og uafhængig Kommission. Derfor ønsker vi, at De, når De skal godkende opgaver, for hvilke De ikke råder over midlerne, forstår at sige nej. De skal sige, at De ikke accepterer opgaver, som De ikke kan udføre effektivt.
I Deres indlæg, hr. Kinnock, hørte vi, at der stadig er 500 pladser, som er autoriseret af Parlamentet, men ikke er blevet besat. Der er måske tale om pression? Fordeling af magt? Mangel på gennemsigtighed i ansættelsesprocedurerne?
Det er nødvendigt at vurdere det arbejde, der udføres af Kommissionens personale, at have en ægte karrierepolitik.
Blandt de 90 henstillinger fra de uafhængige eksperter har jeg set, at nogle skitserer en vis angelsaksisk administration, hvor ansvaret i størst muligt omfang pålægges lederne.
Det er nødvendigt at decentralisere og klarlægge kompetenceområderne. Alle er ikke ansvarlige for alt, hverken i staternes eller i regionernes eller Kommissionens forvaltning.
Derfor, hr. Kinnock, er tiden ved at løbe ud for os. De europæiske borgere kan ikke acceptere, at det ikke lykkes os at gennemføre dette. Lad os hænge i uden hastværk og uden ophold, for, som jeg siger, vi kan ikke blive ved med at være en kilde til skandale for talrige europæiske borgere. Dette er ikke godt for hverken Europa eller for nogen af os.

Schori
Hr. formand, som nyt parlamentsmedlem havde jeg ikke regnet med at komme her og straks sige " tak" . Jeg vil dog gerne takke ekspertgruppen for det arbejde, den har udført. Den har nemlig ført os lige ind i det, som har med Unionens legitimitet og troværdighed at gøre, lige ind i de centrale spørgsmål, som vedrører borgerne i EU med hensyn til ansvar, åbenhed, kontrol og effektivitet i forbindelse med Unionens midler. Jeg vil også sige, at det er muligt, at alt dette er blevet diskuteret i Parlamentet tidligere, det er jeg sikker på, men at der måske er behov for et eksternt " alexanderhug" for at få sat skub i processen. Jeg vil også benytte lejligheden til at takke Paul van Buitenen.
Min anden tak går til Neil Kinnock, som i dag har givet et tungt politisk svar. Det er en glæde at kunne sige, at jeg dermed ikke har nogen vigtige spørgsmål at stille ham. I stedet for vil jeg bare sige, at vi med det, som han stiller i udsigt, med de løfter, pledges, som han giver her, kan vende tilbage til vores medborgere, vores vælgere og sige, at processen er i gang. Vi er på vej til at slutte en pagt vedrørende mere radikale former af EU, præcis som vores vælgere og alle unionsmedborgere forventer - så tak!

Böge
Hr. formand, den indstillede formand for Kommissionen, Romano Prodi, talte i juli om en revolution af arbejdsmetoderne, som det nu handler om at gennemføre. Eksperternes udtalelser understreger virkelig, at vi har brug for en ny ansvarskultur i Europa, og jeg vil gerne tilføje, hr. Kinnock, at det netop i forbindelse med dette punkt ville være fristende at fortsætte høringerne fra sidste uge, fordi der jo stadig skal indhentes mangt og meget fra høringerne, hvad angår definition og klarhed, hvor der stadig hersker uklarhed, men hvor vi godt kunne tænke os at vide helt præcist, hvordan det skal fungere og se ud fremover.
Ekspertgruppens anden beretning indeholder ca. 90 henstillinger, som det gælder om at analysere og diskutere grundigt. Jeg vil gerne uddrage fire punkter, f.eks. henstillingerne til Kommissionens adfærdskodeks. Ekspertgruppen siger, at de endnu ikke er optaget fuldstændigt i Kommissionens forslag. Når jeg ser på ekspertgruppens formulering, er der egentlig formuleret selvfølgeligheder, og det er faktisk forbløffende, at Kommissionen ikke engang har gennemført dem tidligere. Med OLAF handler det efter min mening om at understrege, at den strenge uafhængighed for OLAF, som vi alle ønsker, skal omfatte den operative, uafhængige handledygtighed. Det har med personalet at gøre og skal i sidste ende også munde ud i, at der dannes en europæisk offentlig anklager. Det er ganske interessant, at ekspertgruppen i de afsluttende bemærkninger udtaler, at der i Fællesskabets administration er tendens til at favorisere de idé- og forhandlingsrelaterede funktioner på bekostning af forvaltnings- og kontrolopgaverne. Efter min mening er dette det helt afgørende punkt. Vi skal lære at praktisere vellykket forvaltning på europæisk plan, og det vil - det har Kommissionen fået at vide helt tydeligt - kun lykkes, hvis Parlamentet, Kommissionen og Rådet finder frem til fælles løsninger her.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på endnu et punkt i denne forbindelse. På en række politiske områder har vi udvalg, hvor repræsentanter for medlemslandene har administrations- og kontrolbeføjelser, men i sidste ende udnytter de disse som et middel til at gennemføre egne interesser. Jeg vil ikke foregribe forhandlingerne på torsdag, men jeg vil nu gerne understrege, at f.eks. diskussionen om dannelsen af et genopbygningsagentur i Kosovo, både med henblik på retssituationen og de påtænkte administrative strukturer, går i netop denne retning. Det kan ikke være rigtigt. Derfor henviser jeg til diskussionen på torsdag. Jeg forventer, at den nye Kommission imødekommer Parlamentet på netop disse to punkter, retssituationen og spørgsmålet om de fremtidige administrations- og ansvarsstrukturer hos dette genopbygningsagentur i Kosovo. Ellers skaber vi nye strukturer, som i grunden er behæftet med fejl fra fortiden.
Lad mig sige noget her til sidst. Ekspertgruppen anfører, at det egentlig er en skandale, hvor ligegyldigt Rådet har praktiseret dechargeproceduren tidligere. Også her har det helt afgørende betydning, at der vokser en ny ansvarskultur frem i Rådet selv i europæisk interesse. Kommissionen har jo nu langt om længe handlet på mange punkter. Men i forbindelse med BSE handlede den kun under pres, den handlede også kun under pres fra den offentlige mening i forbindelse med disse anliggender. Jeg siger Dem, at De i fremtiden gør klogere i at lytte til Parlamentet end til diverse rådgivere, også fra egne rækker. Det er til gavn for den europæiske virksomhed, hvis succes vi jo alle tror på, og hvis succes vi ønsker!

Sauquillo Pérez del Arco
Hr. formand, vi forhandler om en beretning på tæt ved 200 sider, som indeholder en udtømmende analyse af den strukturelle drift i Kommissionens tjenester, og vi har kun haft 48 timer til at læse den og tænke over den. I betragtning af emnets alvor synes jeg, det havde været bedre med en erklæring fra Kommissionens formand i lyset af det dokument, vi afventer fra hr. Kinnock om den institutionelle reform, at afvente en beretning fra det kompetente organ her i Parlamentet og så på dette tidspunkt at diskutere Parlamentets holdning til Kommissionens fremtidige drift. Så kunne vi have gjort det uden de betingelser, der har medført denne hastende fremlæggelse af beretningen for Parlamentet, endog før vi stemmer om indsættelse af den Kommission, som skal foreslå og gennemføre reformen.
I øvrigt, hr. formand, er det kompetente korresponderende udvalg i dette hastværk, som vi tilsyneladende er underlagt, blevet bestemt uden at kende indholdet.
For mig er det i dag en stor tilfredsstillelse - som jeg gerne vil offentliggøre - her i Parlamentet at have hørt den siddende kommissær Manuel Marín tale om Kommissionens fremtid med samme ærlighed, som han har rost sig af i løbet af sine mandater, og med samme værdighed, hvormed han har påtaget sig det tidligere kommissærkollegiums problemer.
Jeg vil også fremhæve, at det er den afgående Kommission, der fremlægger dette dokument og giver et medlem af begge kollegier mulighed for at deltage i forhandlingen, uden at vi på nogen måde ved, i hvilken af de to egenskaber han henvender sig til os.
Årsagerne til denne situation, som formanden for min gruppe har advaret om siden juni, har at gøre med, at man ikke har forstået at sætte en grænse for det institutionelle ansvar for de grupper, der troede, at beretningens indhold kunne betinge indsættelsen af den nye Kommission, og som derfor har insisteret på, at den skulle forhandles nu. De har ladet hånt om Parlamentets evne til selvstændigt at udøve de kompetencer, som det tildeles i henhold til traktaterne, med den nuværende situation som resultat, nemlig offentlighedens indtryk af, at vi ikke kan udtale os om den fremtidige Kommission uden en beretning, der, uanset hvor vigtig den er, og hvor mange eksperter der har udarbejdet den, ikke er afgørende for vores politiske beslutning.
Som talsmand for Den Socialdemokratiske Gruppe i Udvalget om Udvikling og Samarbejde vil jeg gerne fremføre nogle betragtninger i forbindelse med de overvejelser, der foreslås os i denne beretning om den fremtidige Kommissions drift. En af de formildende omstændigheder i Kommissionens mangler, som skinner igennem hele beretningen, er kommissionstjenesternes mangel på midler til at gennemføre de politikker, som vi parlamentsmedlemmer vedtager på området udviklingssamarbejde og humanitær bistand, der begge hører under Fællesskabets udenrigsanliggender.
Vi kan ikke afkræve Kommissionen større, specialiseret, synlig og effektiv tilstedeværelse i udviklingsverdenen, hvis vi ikke forsyner den med tilstrækkelige midler dertil. Nogle af de problemer, som den tidligere Kommission har klaget over inden for udviklingssamarbejdet, har af og til mere vedrørt den manglende balance mellem midler og mål end dårlig forvaltning. Derfor taler jeg - og jeg tror med samtykke fra flertallet i Parlamentet - for, at vores parlamentariske krav i fremtiden også får følgeskab af vores realistiske generøsitet. Vi kan som budgetmyndighed begynde med budgettet for år 2000, som vi i disse dage forhandler i Udvalget om Udvikling og Samarbejde.
Hr. formand, jeg håber, at denne beretning vil tjene som et kvalificeret bidrag til reformen af Kommissionens drift. Og derfor er Den Socialdemokratiske Gruppe indstillet på på baggrund af det institutionelle ansvar, som Parlamentet bør have, at bidrage til en bedre drift af fællesskabsinstitutionerne, både i Parlamentet og i Kommissionen, og ligeledes kræve det af Rådet.

Medina Ortega
Hr. formand, jeg vil kun henvise til et enkelt punkt i Den Uafhængige Ekspertgruppes beretning, nemlig kapitel 5 om svig i Den Europæiske Union.
Ekspertgruppen sætter fingeren på det ømme punkt, idet svig for øjeblikket hører under den nationale kompetence. Det vil altså teoretisk sige, at en eller anden kan stikke af med alle Det Europæiske Fællesskabs penge, og hvis denne person bringes for en domstol, en jurisdiktion, hvor svig mod Det Europæiske Fællesskabs institutioner ikke er klassificeret som en forbrydelse, kan denne person ikke engang retsforfølges herfor på grund af manglende retsgrundlag.
Jeg mener, at dette emne er ret alvorligt. Man må f.eks. huske på, at kun fire stater har ratificeret konventionen om samarbejde for bekæmpelse af svig i Den Europæiske Union, og på nuværende tidspunkt eksisterer der derfor intet retsgrundlag til bekæmpelse af svig.
Ekspertgruppens beretning indeholder nogle praktiske konklusioner på dette område. Den vigtigste er oprettelsen af en EU-anklagemyndighed i en række etaper. Dette omtalte både Joan Colom og fru Theato, men jeg tror, at problemet rækker videre end dette. Rent konkret foreslår ekspertgruppens beretning, at unionstraktaterne ændres for at give EU-anklagemyndigheden bred bemyndigelse. Men det spørgsmål, som burde stilles, er, om ikke man er nået til et punkt, hvor der, hvis Det Europæiske Fællesskab ønsker at beskytte sine økonomiske interesser effektivt, bør eksistere en EU-strafferet, som giver mulighed for at definere svig mod Fællesskabets økonomiske interesser som en EU-forbrydelse med en kompetent strafferetlig jurisdiktion.
Jeg har indtryk af, at forslagene generelt er positive, at vi bør støtte dem, men at man måske med tanke på regeringskonferencen bør gå endnu længere.
Jeg vil gerne afslutte mit indlæg med at takke hr. Marín for det store arbejde, han har udført i alle disse år med ansvar i Kommissionen og især det sidste år, hvor han har fungeret som formand for Kommissionen, og så vil jeg ønske hr. Kinnock held og lykke, meget takt og god balanceevne i de vanskelige opgaver, der venter ham i de kommende måneder og år.

Morgan
Hr. formand, sammen med mine socialdemokratiske kolleger bifalder jeg i høj grad denne beretning, som understreger vores arbejde i Budgetkontroludvalget og faktisk bygger på dette arbejde. Der er adskillige radikale henstillinger, ikke mindst forslaget om at udpege en europæisk offentlig anklager. Mange euroskeptikere har igen og igen brugt svig inden for Den Europæiske Unions institutioner som en rambuk mod os. Selvfølgelig skal enhver form for dårlig ledelse og svig udryddes, men det fremgår tydeligt, at 80% af problemet ligger hos medlemsstaterne selv.
Henstillingen om at etablere en europæisk offentlig anklager som foreslået indebærer en mekanisme til behandling af strafferetssager om svig i EU i hele Unionen, men den vil ikke berøre de nationale domstoles jurisdiktion. Sådan er det formuleret. Formuleringen har taget højde for medlemsstaternes bekymringer. Denne beretning har identificeret en række mangler i institutionerne, og formålet med henstillingerne er at gøre noget ved problemerne. Vi glæder os til at udvikle reformprogrammet sammen med den ansvarlige kommissær. Selvom vi ikke har haft tid nok til at gå i detaljer, mener jeg, at det er rimeligt at anmode kommissæren om en klar debat og en forklaring på, hvorfor der ikke bliver gjort noget, hvis nogle af henstillingerne fjernes. Vi kan nok ikke blive enige om hver eneste lille detalje i denne beretning, men det vil alligevel være en nyttig øvelse.
Hele spørgsmålet om eksterne organer, der arbejder for Kommissionen, skal overvejes nøje. Hvem har ansvaret for Kontorerne for Faglig Bistand? Kan vi stramme de kontrakter, der er indgået med disse organer? Hvordan kan vi forenkle procedurerne og øge Kommissionens personales kendskab til licitationer? De forslag, som kommissær Kinnock fremsatte under sin høring, især inden for videreuddannelse, kræver mere detaljeret respons. Vi glæder os til at høre flere idéer fra hans side i de kommende måneder.
Jeg håber, at folk vil tage sig tid til at læse beretningen, som klart skelner mellem svig og uregelmæssigheder. Ifølge beretningen er der, ud af tusindvis af transaktioner i EU-institutionerne, kun 30 undersøgelser, der vedrører svig begået af tjenestemænd i Kommissionen. Det er selvfølgelig 30 for mange, men den primære kilde til bekymring er de mange uregelmæssigheder. Det er et forvaltningsproblem, ikke et strafferetligt spørgsmål. Der er behov for yderligere tiltag for at stramme op på en slap forvaltningspraksis, omskrive dårlige forskrifter, skære ned på komplicerede betalingsmekanismer og komme af med overflødige undtagelser og fritagelser, der medfører alt for mange uregelmæssigheder og fejl. Det er de uregelmæssigheder, der giver de alarmerende overskrifter, når Revisionsrettens årsberetning foreligger.
Beretningen omtaler også med rette forordningen om beskyttelse af Det Europæiske Fællesskabs finansielle interesser og påpeger, at kun tre medlemsstater har ratificeret forordningen. Jeg er sikker på, at denne beretning vil give stof til eftertanke i de medlemsstater, der ikke har undertegnet forordningen. Det bliver interessant at se, hvordan de reagerer, især på henstillingen om at etablere en national anklagemyndighed for EU-retlige lovovertrædelser i de enkelte medlemsstater.
Det er sandelig passende, at beretningen er blevet offentliggjort i denne uge, netop når vi skal træffe beslutning om en ny Kommission. Det er, især på baggrund af de seneste begivenheder, interessant, at ekspertgruppen anbefaler, at kommissionsformanden skal have juridiske beføjelser til at fyre enkelte kommissærer. I denne uge har vi også modtaget en anmodning fra Kommissionen om et tillægs- og ændringsbudget med bevillinger til at ansætte det nødvendige personale til at drive det nye kontor for bekæmpelse af svig, OLAF. Vi tilslutter os også beretningens bemærkninger om, at der er behov for særlig ekspertise i disse stillinger og for at bruge informationsteknologien mere effektivt inden for efterretningsvirksomhed.
Selve beretningen bør også være en lærestreg for os alle sammen i Den Europæiske Unions institutioner. Den er skrevet i et tydeligt sprog, er ret let tilgængelig og undgår så vidt muligt fagsprog. Den er et eksempel på, hvordan EU-lovgivning bør formuleres. Når det er sagt, bifalder vi skiftet fra ex ante-kontrol til løbende ex post-kontrol i Kommissionens budgetkontrolsystemer. Det ser vi gerne gennemført. Det vil vi også drøfte nærmere i udvalget.
Vi står på tærskelen til en ny æra for Den Europæiske Unions institutioner. Vi ser frem til den tid, hvor tjenestemænd forfremmes efter fortjeneste. Vi ser frem til rekruttering af personale med relevant ekspertise i de bestemte sektorer. Vi ser frem til en effektuering af de tilsagn, der allerede er givet vedrørende informanter. Først og fremmest ser vi dog frem til den tid, hvor hver eneste tjenestemand og hver eneste medlemsstats nationale regering kommer den nye ansvarskultur i møde. De næste måneder og år bliver afgørende. Men vi skal huske på, at vi har et fundament at bygge videre på. Beretningen roser klart de fleste tjenestemænds engagement og erfaring. Denne uge er starten på et nyt kapitel. Historien er skitseret i beretningen. Den vil blive skrevet af Kommissionen, men Parlamentet vil insistere på at kunne redigere kraftigt i den. Sammen kan vi genoprette tilliden til institutionerne, ikke alene for dem, der arbejder der, men frem for alt for dem, institutionerne tjener.

Kinnock, Neil
I min nuværende egenskab vil jeg her kun tale på vegne af den nuværende Kommission. Som jeg har sagt tidligere, ligger min skæbne i Parlamentets hænder. Afhængig af afstemningsresultatet på onsdag har jeg enten allerede taget alt for meget af Parlamentets tid med at fremføre synspunkter, eller vi står på tærskelen til noget stort. Det er således op til Parlamentet at afgøre, i hvilken egenskab jeg taler her i aften.

Formanden
Det er vel nok et omfattende emne, for der er sandelig mange spørgsmål til Dem. Jeg håber, at De i det mindste kan besvare nogle af dem.

Kinnock, Neil
I er sikkert enige i, at der desværre er mange flere spørgsmål end medlemmer i salen. Selv efter fire et halvt år får jeg stadig kulturchok. Til forskel fra dette Parlament kræves det automatisk i det engelske parlament, at man skal blive siddende under hele forhandlingen, hvis man vil tale undervejs. Man må ikke forlade salen, medmindre formanden giver tilladelse dertil, eller de andre parlamentarikere erklærer sig indforstået med det, eller hvis der er sager, der haster så meget, at de faktisk afholder en fra overhovedet at deltage i forhandlingen. Der er imidlertid forskellige traditioner i denne demokratiske sammenslutning af medlemsstater, og jeg respekterer dem alle.
Jeg vil gerne begynde med at tage afstand fra en mindre ting, som min meget gode ven, hr. Colom i Naval, sagde, nemlig at han håbede, at dette ville sætte punktum for en ulykkelig periode i Unionens historie. Jeg forstår godt, hvorfor han føler sådan, men jeg mener, at offentliggørelsen af Den Uafhængige Ekspertgruppes anden beretning snarere er et stadium i de nødvendige fremskridt end et definitivt punktum. Jeg er sikker på, at mange medlemmer af Europa-Parlamentet, efter at have tænkt nærmere over det, deler den opfattelse.
Jeg vil også gerne lykønske hr. Schori med hans jomfrutale. Som han jo har konstateret ved tidligere lejligheder, er politik omtrent det eneste erhverv, hvor man kan være jomfru flere gange! Man kan dog næsten ikke forestille sig hr. Schori som nogen form for novice efter hans lange, fornemme karriere i demokratisk politik i mange år. Jeg vil gerne kraftigt understrege og tilslutte mig hans håb om, at vi nu står ved begyndelsen til den slags reformer, som folk ønsker. Jeg er sikker på, at han i sin karriere her i Parlamentet, som ved tidligere lejligheder, vil stå vagt om at sikre, at vi når disse mål.
Fru Theato, som ikke er til stede lige nu, men som ikke desto mindre understregede nogle vigtige forhold, som hun altid gør, rejste spørgsmålet om, hvorvidt Parlamentet kan få adgang til de dokumenter, der blev forelagt ekspertgruppen som beviser. Jeg kan kun sige det samme, som jeg sagde i mit svar på min skriftlige besvarelse af spørgeskemaet, og som jeg gentog i sidste uge, nemlig at der skal sikres størst mulig gennemskuelighed. Det er dog vigtigt at respektere rettighederne for de enkeltpersoner, der afgiver vidnesbyrd i fortrolighed, så fortroligheden skal respekteres, hvor det er nødvendigt. Derfor mener jeg, at Kommissionen og Parlamentet skal arbejde sammen om at sikre, at disse to mål - gennemskuelighed og behovet for at holde løfterne over for dem, der har vidnet i fortrolighed - imødekommes i beslutningen om, hvor de fuldstændige arkiver skal ende samt om regler for sikker adgang til disse arkiver.
Jeg håber, at jeg hermed kan sige endegyldigt, at jeg ikke på nogen måde har haft til hensigt at skjule eller omgå kravet om fuld gennemskuelighed i de ord, jeg har brugt, hverken i den skriftlige besvarelse eller i høringerne i sidste uge. Det kan jeg vist ikke sige tydeligere og stærkere, og hvis der stadig er misforståelser, vil jeg gøre alt, hvad jeg kan for at få dem helt ud af verden. Vi er enige om målene. Jeg er sikker på, at alle her i Parlamentet vil respektere de løfter, der er givet over for personer, der har vidnet i den tro, at deres vidnesbyrd bliver behandlet fortroligt. I alle andre henseender bør vi dog, hvis vi kan finde en rimelig metode, sikre, at beviserne opbevares på passende måde med ekspertgruppens tilslutning. Jeg håber, at det nu er helt klart.
Nu vil jeg gerne gå videre til spørgsmålet om en europæisk anklagemyndighed, som jo har været bragt på bane før. Det blev faktisk foreslået første gang af Europa-Parlamentet. Jeg kan kun sige, at vi ikke kan gøre andet end at forestille os, hvordan medlemsstaterne vil reagere på forslaget. Uden dog at komme nærmere ind på de enorme komplikationer i forbindelse med en udvikling som foreslået af ekspertgruppen, vil jeg gerne sige, at kriminalitet jo bliver mere og mere international, så bekæmpelse af kriminalitet skal være tilsvarende international. Uanset hvad der ellers sker, skal samordningen og samarbejdet mellem de retlige og andre relevante organer i Den Europæiske Union forbedres. Jeg er sikker på, at alle ansvarlige mennesker, især alle valgte medlemmer af Kommissionen, kan tilslutte sig dette. Jeg glæder mig til at fortsætte den debat, som på mange måder er sat i gang af betænkninger fra Parlamentet. Jeg er helt sikker på, at hvis vi gør os klart, at vi har et fælles mål om at bekæmpe og forebygge svig, vil vi stræbe efter at bruge de mest fornuftige midler, som vores demokratier i rimelig grad har til rådighed.
Jeg vil gerne sige til flere medlemmer, herunder især fru Morgan, som lige har talt, og fru van der Laan, som har fortalt mig, hvorfor hun ikke kunne være til stede under denne del af forhandlingen, at Den Uafhængige Ekspertgruppe udtrykkeligt anfører, hvordan medlemsstaterne, Europa-Parlamentet og Kommissionen i fællesskab og samarbejde skal sikre, at de reformer, som er nødvendige her i EU's fjerde årti, bliver så omfattende og gennemgribende, som der er behov for. I løbet af forhandlingen blev det sagt, at vi må prøve at opnå dette fodslag som en forudsætning for vellykkede ændringer. Jeg forstår godt og accepterer fuldt ud, at det skal være et grundlæggende formål, men jeg må sige, at der er visse ændringer, som er påkrævet i Kommissionen og i forvaltningen af Unionen, og som ikke kan vente på det, der pr. definition bliver en langvarig og meget grundig affære.
Jeg er sikker på, at Parlamentet vil tilgive os, at vi selv indfører innovative tiltag.
Hvis jeg lige hurtigt - for jeg vil ikke tage for meget af Parlamentets tid, og jeg er klar over, at dette er mit andet indlæg på Parlamentets anmodning - må gå videre til spørgsmålet om henstilling 36 og kommissærernes ansvar. Jeg er glad for, at hr. Lagendijk spurgte på den måde, ikke kun fordi han gjorde ret i at henlede vores opmærksomhed på bestemmelserne i henstilling 36, som jeg kan tilslutte mig, men også fordi det giver mig lejlighed til at svare et andet medlem, som valgte at tolke min omtale i min besvarelse af spørgeskemaet og nogle af mine indstillede kommissærkollegers omtale af, at det er tjenestegrenene selv, der skal sørge for effektiv ledelse i de enkelte tjenestegrene, som om det indebar en fralæggelse af kommissærernes ansvar. Det er der slet ikke tale om. Jeg mener, at kommissærerne skal pålægges og skal påtage sig det overordnede politiske ansvar og ledelsesansvaret. Det ville dog være absurd og inkonsekvent, hvis vi slår til lyd for effektiv decentralisering af ansvar og deraf følgende øget oplysningspligt og i samme åndedrag kigger hver eneste leder i Europa-Kommissionen over skulderen. Sådan kan man ikke øge effektiviteten og oplysningspligten. Det ville bare være en endnu mere stiv form for centralisering, der ikke ville hjælpe nogen som helst.
Hr. Elles bragte flere interessante spørgsmål på bane. I den tid, jeg har til rådighed, kan jeg ikke nå at besvare dem alle. Jeg vil dog gerne have lov til at sige lidt om to af dem. Jeg har allerede berørt spørgsmålet om en europæisk offentlig anklager, som hr. Elles stillede. Han ved, at der i forsøget på at sikre reelle og holdbare forbedringer i det, som han kaldte finanskontrolsystemet, er gjort en indsats for at opnå dette gennem en mere effektiv fordeling af ansvar og en effektiv central kontrolinstans, der holder øje med unødvendig kontrol. Forslaget i ekspertgruppens beretning om at etablere en intern revisionstjeneste er efter min og mine kollegers mening et stort skridt fremad. Vi kan nok beskyldes for ikke at indføre denne ændring med det samme - det er en af de henstillinger fra ekspertgruppen, som vi bør tage til os og som vi bør overveje hurtigt og gennemføre fuldt ud. Jeg håber, at Parlamentet står last og brast med os i dette spørgsmål.
Afslutningsvis vil jeg nøjes med at sige omkring spørgsmålet om informanter, som hr. Elles blandt mange andre har rejst, at jeg i sidste uge understregede, hvad jeg agter at gøre for at ændre det nuværende system og således kort sagt sikre fuld retfærdighed og sikkerhed for dem, der udøver deres ret til at være informant, for de anklagede, for institutionen som helhed og derigennem for de europæiske skatteydere. Vi ved, at mange medlemsstater nu har indført innovative systemer. Vi ønsker hurtigt at lære af de bedste af disse med henblik på en gennemgribende reform på dette område. Det er en grundlæggende forudsætning for en effektiv og oplysningspligtig offentlig forvaltning. Jeg kan ikke give nogen endelig dato for indførelse af ændringerne. Fuldstændig indførelse af ændringerne afhænger af, at der opnås enighed mellem institutionerne, men jeg kan bestemt love Parlamentet, at jeg og mine kolleger vil beskrive i detaljer, hvad vi ønsker og gøre alt for at opnå det. De ændringer, jeg ønsker, kan efter min mening ikke ske hurtigt nok. De vil jo være til fordel for hele Unionen.
Hr. formand, jeg håber, at Parlamentet vil tilgive mig, at jeg slutter her. Der er meget mere, som jeg gerne vil sige. Jeg vil gerne understrege en ting i forbindelse med noget, som mange medlemmer har fremført. Som jeg allerede har sagt, vist nok i første eller anden sætning her i eftermiddag, vil den indstillede Kommission, hvis Parlamentet godkender den på onsdag, få flere år til at bevise, hvor alvorligt den tager ekspertgruppens henstillinger og formaninger. Vi vil gøre vores bedste for at efterleve dem i god tro. Undervejs i denne proces får vi rig lejlighed til at se nærmere på detaljerne i Den Uafhængige Ekspertgruppe beretning, som forelå i fredags. Som jeg sagde før, er det ikke kun drøftelserne, der er vigtige, det er også de beslutninger og handlinger, der følger efter. Som i så mange andre tilfælde er udsagnsordet vigtigere end navneordet.

Formanden
Som De sagde, hr. kommissær, vil denne sag blive diskuteret i ugevis, månedsvis, årevis og måske endda i flere generationer fremover. Men tak for nu.

Utilsigtet havforurening
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5­0003/99) af McKenna for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om vedtagelse af EF-rammebestemmelser for samarbejde i tilfælde af utilsigtet havforurening.

McKenna
Hr. formand, jeg er ret skuffet over, at den ansvarlige kommissær, nemlig Ritt Bjerregaard, ikke er til stede. Det er skuffende, at den kommissær, der har ansvaret for dette område, ikke er her, mens en anden, som ikke er ansvarlig for området, er til stede. Det gør forhandlingerne her i Parlamentet helt til grin.
Havforurening, det være sig utilsigtet eller tilsigtet, er en af de største trusler mod Vesteuropas havmiljø. Denne region er et af verdens mest industrialiserede områder, hvor kemiske og radioaktive stoffer og carbonhydrider regelmæssigt udledes i havmiljøet eller transporteres med fragtskibe. Regionen har også en af verdens højeste koncentrationer af skibsfart og omfatter flere af de mest trafikerede sejlruter i verden. Der er flere tragiske eksempler på utilsigtet forurening fra tankskibe og andre skibe, der medfører forskellige former for farlig last. Det skyldes mere held end forstand, at der endnu ikke er sket en større ulykke med udslip af radioaktive stoffer fra et skib med en sådan last, selvom der for nogle år siden var et skib, der sank undervejs fra Frankrig til Riga med en last uranhydroflourid, men det rapporteredes, at beholderne tilsyneladende blev bjærget uden nogen form for udslip.
Havmiljøet er tidligere blevet brugt som den endelige losseplads for en stor del af vores industriaffald. Selvom der stadig bliver udledt industriaffald og radioaktive stoffer fra mange forskellige kilder, anses den tidligere praksis med direkte dumpning uden tanke på fremtiden i vide kredse for uacceptabel. Den arv, vi har overtaget fra de år, hvor forskellige stoffer bare blev dumpet, giver nu visse problemer for os, da følgerne heraf ofte er alvorlige. Den lektie, vi har lært, er, at når vi smider noget væk, er der ikke noget, der hedder "væk".
I denne betænkning anerkendes behovet for at etablere et samarbejde om utilsigtet havforurening. Der er også behov for at udvide definitionen af utilsigtet havforurening til at omfatte fortidens driftsudslip og udslip af radioaktive og andre skadelige stoffer samt utilsigtet havforurening og driftsmæssig havforurening. Selvom der med rette fokuseres meget på konsekvenserne af ulykker til søs, er det den vedvarende forurening i form af driftsudslip og udledning af carbonhydrider samt radioaktive og andre skadelige stoffer, der er den største kilde til bekymring, fordi denne form for forurening sker mere eller mindre umærkeligt. Det er lige meget for miljøet, om et stof udledes utilsigtet eller forsætligt, for miljøpåvirkningen er den samme.
Selvom direkte dumpning af industriaffald, herunder militærets dumpning af overskudsammunition, er en fremgangsmåde, som medlemsstaterne mere eller mindre har opgivet, udgør sådanne depoter vedvarende en reel trussel for fiskeriet og - i en række tilfælde, f.eks. i nærheden af mit eget kystområde, Beaufort Dyke - en sikkerhedstrussel, da det ofte er livstruende for fiskere og sundhedsskadeligt for den del af befolkningen, der enten opholder sig ved kysten eller bor ved havet. Da havet er den losseplads, hvor meget industriaffald fra kyster og floder ender, bør disse kilder endvidere indgå i definitionen.
Havmiljøets grænseoverskridende karakter medfører, at forurening i et område kan få indvirkning på et langt større område, hvilket gør EU-rammer for et samarbejde om utilsigtet havforurening påkrævet. Udveksling af oplysninger om, at carbonhydrider, radioaktive og andre skadelige stoffer, der transporteres til søs, udledes i havet, eller traditionen tro dumpes i havet, er en altafgørende forudsætning for at fremme forberedelsen og koordineringen af de tiltag, der er nødvendige for at mindske forureningens indvirkning på miljøet og folkesundheden.
Effektiv begrænsning kræver en hurtig indsats - jo længere der går, inden der iværksættes foranstaltninger til bekæmpelse af en forureningsulykke, desto større bliver ulykkens omfang. Det er således for sent at begynde at forsøge at indhente de nødvendige oplysninger, efter at et alvorligt forureningsproblem er opstået. Vi skal gribe ind tidligere. Kendskab til arten og omfanget af eventuelle forureningsproblemer er ligeledes en forudsætning for fyldestgørende forberedelser i form af metoder, personale og udstyr på passende steder. Det er ligeledes nødvendigt at udsende en klar melding om risici for offentligheden og miljøet og at mindske en begrundet frygt hos offentligheden ved hjælp af en nøje risikovurdering. Offentlighedens tillid til myndighederne er afgørende for en effektiv indsats. Desuden har offentligheden ret til at få at vide, hvilke forberedelsesforanstaltninger der træffes, hvilke forurenende stoffer der er tale om, samt hvilke følger der kan forventes. Med henblik herpå er offentliggørelsen af information af afgørende betydning, da der derved etableres kanaler, gennem hvilke offentligheden kan indhente oplysninger, f.eks. nødopkaldsnumre. Sådanne oplysninger kan uden besvær gøres tilgængelige og ajourføres på Internettet samt gennem etablerede kanaler.
Afslutningsvis er det langtfra sandt, at det er umuligt fuldstændigt at rense havmiljøet og råde bod på skader som følge af forurening. Der er imidlertid behov for en hurtig, effektiv og fyldestgørende indsats, som både er grænseoverskridende og koordineret, for at begrænse en forureningsulykkes indvirkning på miljøet og folkesundheden. En forudsætning herfor er den nødvendige udveksling af informationer mellem alle parter. Formålet med databaser og informationsteknologi er at etablere den nødvendige kommunikation mellem nationale og regionale myndigheder, beredskabseksperter og offentligheden. Spredning af information om de forskellige former for havforurening - carbonhydrider samt radioaktive og andre skadelige stoffer - vil medvirke til at sikre iværksættelse af optimale foranstaltninger til begrænsning af forurening, som offentligheden har fuld tillid til. Hvad angår radioaktive stoffer, sagde Kommissionens repræsentant under forhandlingen i udvalget, at det var "implicit", men vi vil gerne have, at det bliver eksplicit. Det skal naturligvis være eksplicit, og hvis det allerede er indforstået, kan jeg ikke se, at det er et problem at gøre det eksplicit, for efterhånden vil radioaktive stoffer udgøre en større og større fare, og - som jeg allerede har nævnt - er det rent held, at der endnu ikke er sket en alvorlig ulykke.

Lund
Hr. formand, utilsigtet havforurening er i virkeligheden et lidt mærkeligt udtryk. Det er et udtryk, som jeg ikke synes virker tilstrækkeligt alarmerende i forhold til det problem, vi her står med, og som slet ikke dækker alvoren i denne sag. Det omfatter olieudslip, som vi alle kender alvorlige eksempler på. Vi har alle set billeder af tusindvis af fugle, der er smurt ind i olie. Men det omfatter jo også alle mulige andre sundhedsskadelige og miljøskadelige forureninger i havet, som ofte fører til omfattende skader og egentlige katastrofer for miljøet og for dyrelivet.
Ansvaret ligger selvfølgelig hos medlemsstaterne, men jeg tror også, det er rigtigt at sige, at der af to grunde er behov for et samarbejde på europæisk plan. For det første er der tale om et absolut grænseoverskridende miljø- og forureningsproblem. Og for det andet har vi stor nytte af at kunne udveksle erfaringer og ekspertise med hinanden, sådan at vi kan bruge hinandens erfaringer og bistå hinanden i indsatsen til at forebygge og bekæmpe skaderne. Det erkendte man i EU allerede for 20 år siden med de første initiativer til samarbejde på dette felt, og det forslag, vi nu står med, er jo et forslag, der i virkeligheden udbygger og effektiviserer det samarbejde, man i sin tid etablerede.
Jeg vil godt pege på fire områder, hvor jeg mener, at der er tale om virkelig nyttige nyskabelser, specielt når man inkluderer de ændringsforslag, som Miljøudvalget har fremsat. Det ene er noget, fru McKenna har været meget inde på, nemlig spørgsmålet om at give en bred definition af både utilsigtet havforurening, og skadelige stoffer. Det er ikke kun olieudslip, vi taler om. Det er lige så vigtigt, at vi får præciseret, at det også drejer sig om udslip fra dumpet krigsmateriel. Det kan være udslip af radioaktive stoffer. Det kan være udslip af hormonforstyrrende stoffer. Jeg tror, at det er vigtigt, at vi ikke her lægger begrænsninger, men at vi definerer tingene bredt. En indsats bør omfatte alle disse stoffer.
Det andet, jeg vil pege på, er selve informationssystemet, som jeg mener er meget vigtigt. Det er simpelt hen et nøgleredskab til et effektivt samarbejde på dette felt, sådan at vi hurtigt kan udveksle oplysninger og dermed gribe tidligt ind. Men også sådan, at vi får en mulighed for at opspore forurenerne og dermed både får placeret ansvaret og fastsat straffen i det omfang, der er behov for det.
Det tredje, jeg vil nævne, er henvisningen i betragtningerne til direktivet om modtagerfaciliteter i havnene for driftsaffald fra skibene. Jeg mener, det er meget vigtigt, at vi også har denne brik med i forebyggelsen af havmiljøskader. Det er vigtigt, at der er en let adgang for skibene til at komme af med affaldet.
Og det sidste, jeg vil pege på, er inddragelsen af tredjenabolandene i Øst- og Centraleuropa, i Middelhavsområdet og i Østersøområdet. Det er kolossalt vigtigt, at vi har de lande med i samarbejdet, hvis det skal være effektivt, og i den forbindelse synes jeg også, det er vigtigt, at der bliver peget på i ændringsforslaget, at vi bør give økonomisk støtte til disse lande, sådan at de har en reel mulighed for at deltage.
Men efter fremhævelsen af disse fire punkter vil jeg sige, at vi meget gerne vil støtte forslaget med ændringerne fra Miljøudvalget.

De Roo
Hr. formand, kære kolleger, på vegne af min politiske gruppe vil jeg gerne takke fru McKenna for hendes meget gode betænkning. Den handler om overvågning af havforurening. Kommissionens forslag koncentrerer sig først og fremmest om olieforurening af havet. Det er et vigtigt problem, men der er mere.
Med rette har Miljøudvaget tilføjet farlige kemiske stoffer og radioaktivitet. Kommissionens embedsmænd siger, at det allerede implicit er medtaget i teksten. Vil Kommissionen, fru Bjerregaard, også støtte dette eksplicit? Hvorfor er hun i øvrigt ikke til stede? Hr. Kinnock har med rette bebrejdet Parlamentet, at medlemmerne ikke er til stede, og det gælder også dem, der stiller spørgsmål. Men vi vil have information fra Kommissionen. Med al respekt mener jeg ikke, at hr. Marín er ansvarlig for dette område.
For at det store arbejde, rammedirektivet om vand, skal lykkes, er det nødvendigt, at havforureningen overvåges godt. Nærværende betænkning yder et stort bidrag i den retning.
Selv tilhængerne af atomenergi og klorkemi kan stemme for betænkningen. For den omfatter kun information om radioaktivitet og kemiske stoffer. Det drejer sig ikke om lukning eller udbygning af kemiske fabrikker eller atomkraftværker. Derfor opfordrer jeg alle kolleger til at stemme for betænkningen.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg kan tilslutte mig det væsentlige og ånden i betænkningen af McKenna. Den vedrører et emne, der ligger mig på sinde som medlem af Europa-Parlamentet valgt på Irlands østkyst.
Jeg har fundet ud af, at British Nuclear Fuels Ltd. har ansøgt det britiske miljøministerium om tilladelse til at udlede høje koncentrationer af technetium 99 i Det Irske Hav i den nærmeste fremtid. Hvis BNFL får tilladelsen, vil der være tale om en halvering af koncentrationen af technetium 99 i udledningerne i Det Irske Hav, men koncentrationen er stadig 15 gange højere end i 1992. Hvis BNFL har problemer med at komme af med radioaktive produkter som technetium 99, bør de deponeres i land i Storbritannien i stedet for at blive udledt i Det Irske Hav.
Det er det rigtige tidspunkt, BNFL har valgt til at ansøge den britiske regering om tilladelse til at udlede bestemte mængder i Det Irske Hav. Det siger jeg, fordi der vil ske en hel del den 15. september - på onsdag - som er udløbsdato for fristen fra komitéen om udledning af radioaktive stoffer under Ottawa-konventionen til den britiske regering om at foreslå den bedste metode til at opnå en betydelig reduktion af udledningen af radioaktive stoffer i havmiljøet.
Vi må huske på, at det vigtigste princip i Ottawa-konventionen om havforurening er at opnå en betydelig reduktion af udledningen af radioaktive stoffer. I denne forbindelse skal der gennemføres en klar plan senest i år 2000. Vi ved, at den britiske regering indtil nu ikke har gjort noget som helst for at opfylde sine forpligtelser i henhold til Ottawa-konventionen. Jeg er meget interesseret i at se, hvordan det britiske miljøministerium agter at opfylde sine forpligtelser i henhold til denne vigtige konvention. Nu hvor den britiske regering er ved at lægge sidste hånd på dette spørgsmål, skal man huske, at der ikke findes nogen sikker koncentration af radioaktivitet. Det Irske Hav må ikke bruges som en nem udvej ved bortskaffelse af radioaktivt nukleart materiale. De radioaktive udledninger fra atomkraftværker i Cumbria er steget betydeligt siden modstanden mod THORP-kraftværket i 1993.
Afslutningsvis kan jeg tilslutte mig betænkningens konklusioner. Fra irsk side vil vi have mere tillid til de britiske myndigheder, hvis de afviser ansøgningen i sin helhed. Det er op til den britiske regering at tvinge BNFL til at foreslå alternative teknologiske løsninger på problemet med udledning af sådanne stoffer. Jeg vil gerne lykønske fru McKenna med betænkningen.

Formanden
Hr. Fitzsimons, som formand giver jeg i forvejen altid lidt længere taletid, men jeg vil gerne anmode om, at De, når jeg så signalerer med hammeren, at Deres taletid er slut, holder Dem til det fremover. Vi kan ikke overholde nogen tidsplan, når nogen ganske enkelt stjæler taletiden fra andre, for det er det, De har gjort her.

Marín
Hr. formand, jeg takker Miljøudvalget og især dets ordfører, fru McKenna, samt medlemmerne af Budgetudvalget for det arbejde, de har udført, og den interesse, de har vist dette forslag. De vil sikkert være enige med mig, når jeg bekræfter vigtigheden af denne fællesskabsramme for samarbejde, hvormed man forsøger at støtte og fuldstændiggøre medlemsstaternes arbejde over for utilsigtet havforurening især med det formål at gøre det mere effektivt. Denne ramme har allerede vist sig at have stor værdi, da det i tilfælde af alvorlige udslip blev nødvendigt at samordne flere medlemsstaters arbejde.
Kommissionen kan helt eller delvist acceptere 20 af de 29 foreslåede ændringsforslag, som klart forbedrer forslaget. Ændringsforslag 3, 6, 8, 9 og 13 samt en del af ændringsforslag 15 ville principielt være acceptable, selvom vi gerne så, at de fik en anden ordlyd.
De øvrige ni ændringsforslag giver vanskeligheder af følgende årsager:
Ændringsforslag 1 og til dels ændringsforslag 5, 15 og 24 indeholder en specifik henvisning til forurening forårsaget af radioaktive stoffer, som allerede implicit er reguleret i forslaget. Endvidere følger de gældende internationale aftaler om beskyttelse af Middelhavet, Østersøen og Nordsøen med deltagelse af Fællesskabet alle samme koncept med ikke at nævne konkrete stoffer.
Ændringsforslag 10, 11, 12, 17 og 18 samt første del af ændringsforslag 22 har til formål at styrke samarbejdet med lande, der deltager i Phare-, Tacis- og Meda-programmerne. Denne indførelse kan vanskeliggøre styringen meget i betragtning af de eksisterende forskelle mellem beslutningsprocesserne og den foreslåede fællesskabsramme.
Ændringsforslag 22 er efter Kommissionens opfattelse ikke i overensstemmelse med den seneste beslutning om komitologi.
Ændringsforslag 23 krænker efter vores opfattelse Kommissionens initiativret.
Trods disse punkter er jeg overbevist om, at Parlamentets bidrag og støtte vil muliggøre en hurtig vedtagelse af dette forslag, således at der sikres kontinuitet mellem Fællesskabets aktuelle handlinger og det program, der foreslås igangsat pr. 1. januar 2000.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Miljøinspektioner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0002/99) af Jackson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets henstilling om mindstekrav for miljøinspektioner i medlemsstaterne (KOM(1998)0772 - C4-0073/1999 - 1998/0358 (COD) (tidligere 1998/0358(SYN)).

Jackson
Hr. formand, jeg tager ordet som ordfører for forslaget til henstilling fra Europa-Kommissionen om mindstekrav for miljøinspektioner. Det vigtigste i min betænkning er, at jeg har forkastet idéen om, at det skal være en henstilling - og her støttede udvalget mig. Jeg vil gerne sikre, at dette instrument faktisk bliver et direktiv. Jeg er helt sikker på, at hr. Marín i den tale, han så ængsteligt kigger i, vil afvise det, jeg nu vil sige.
Det er et meget vigtigt punkt, der ligger bag en del af den skuffelse, som folk i vores respektive lande føler. Det bygger på opfattelsen af, at vi vedtager lovgivning i Den Europæiske Union, som derefter ikke gennemføres ensartet i alle EU's medlemsstater. Nu ved jeg ikke, hvordan det er for mine kolleger her i Parlamentet, men det var i hvert fald et af kritikpunkterne mod Den Europæiske Union under den britiske del af valgkampagnen til Europa-Parlamentet.
Der verserer i dag over 80 sager for Domstolen mod 11 medlemsstater for manglende overholdelse af EU's miljølovgivning. Som ordfører for det nylige direktiv om lossepladser ved jeg, at det er Europa-Kommissionen, der foreslår lovgivning på det grundlag, at den kan vedtages og behørigt gennemføres ensartet i alle medlemsstater, mens det samme EU-generaldirektorat godt ved, at der inden for visse politikker slet ikke er inspektorater, som kan sørge for fuld gennemførelse af lovgivningen i visse medlemsstater i Den Europæiske Union.
Europa-Kommissionens opskrift på en løsning er at lade inspektørerne fra de forskellige medlemsstater mødes fra tid til anden med henblik på at forbedre deres metoder og så udarbejde en henstilling derom. Det er der ikke noget særligt gennemgribende ved. Jeg og medlemmerne af Miljøudvalget mener, at det er helt utilstrækkeligt, og hvis der ikke foreligger et direktiv, er de medlemsstater, der i øjeblikket halter bagud, slet ikke forpligtet til at gøre noget som helst.
Der er således to fordele forbundet med at ændre henstillingen til et direktiv. For det første indebærer muligheden for finansielle sanktioner en større tilskyndelse til at foretage de påkrævede ændringer. For det andet kan man ved at overtage den foreslåede tekst fra henstillingen, som vi har foran os som grundlag, undgå, at direktivet indeholder alt for detaljerede forslag. Folk vil gerne have lovgivningen gennemført. De vil ikke have alt det bureaukrati. Hvis denne henstilling ændres til et direktiv, betyder det, at vi kan se tværs igennem Europa-Kommissionen og Europa-Parlamentet, om der rent faktisk bliver gjort noget. Hvis vi lader det blive ved en henstilling, er der måske og måske ikke en eller anden, der om ca. fem år orienterer Europa-Parlamentet om, at der er vedtaget en henstilling, og at der sådan set ikke er blevet gjort noget i sagen. Et direktiv har retskraft, og det er der efter vores mening også behov for.
Jeg bemærker, at De Grønne har fremsat et ændringsforslag, der fokuserer på Europa-Parlamentets udtalelse om, at der bør være en eller anden form for miljøinspektorat i Den Europæiske Union. Det skal vi overveje meget omhyggeligt, hvis vi skal undgå at drukne medlemsstaterne i endnu mere bureaukrati. Frem for at indføre et overnationalt miljøinspektorat med alle de problemer omkring indrejsetilladelse, som det indebærer, er det en meget bedre løsning at indføre lovgivning, der sikrer, at miljøinspektoraterne i alle medlemsstater (a) eksisterer og (b) arbejder mere eller mindre efter samme standard. Det kan man kun gøre via et direktorat. En henstilling er helt utilstrækkelig.

Lienemann
Hr. formand, kære kolleger, Den Socialdemokratiske Gruppe støtter fuldt ud den forelagte betænkning af Jackson. Betænkningen rejser en række væsentlige spørgsmål. Vi har i forbindelse med dioxinskandalen, som ganske vist ikke direkte omtales i betænkningen, oplevet, at det ikke er tilstrækkeligt med retsakter, direktiver og henstillinger. Der er også behov for en inspektionsordning, som sikrer, at bestemmelserne håndhæves. I modsat fald må vi frygte, at borgerne fortsat og i stigende omfang vil nære en grundlæggende mistillid til EU's effektivitet og stille spørgsmålstegn ved de omhandlede standarders betydning.
Der er således behov for fælles retningslinjer for miljøinspektionsindsatsen, idet det naturligvis skal sikres, at der er balance mellem på den ene side de enkelte medlemsstaters ansvar og på den anden side EU-initiativer fra centralt hold. Vi støtter i denne henseende fru Jacksons ønske om, at man ikke lader det blive ved henstillinger og anbefalinger, men at der udarbejdes et egentligt direktiv. Direktivet skal fastsætte præcise kriterier, som skal opfyldes i forbindelse med oprettelsen af miljøinspektioner i de enkelte medlemsstater.
Vi støtter således alle de fremførte ændringsforslag og ønsker over for Kommissionen at understrege behovet for klart definerede rammer. Vi rejste spørgsmålet om miljølovgivningens håndhævelse over for den nye miljøkommissær, fru Wallström, i forbindelse med sidste uges høringer. Hun anførte, at Kommissionen ville optræde mere håndfast med henblik på at sikre, at miljøinspektionen styrkes, og gældende bestemmelser håndhæves. Vi håber således, at Europa-Parlamentets ændringsforslag godkendes.
Dioxinskandalen har tydeligt understreget problemets alvor. En mulig løsning består i, at vi roligt og målrettet sikrer en udvikling, som tager udgangspunkt i en fællesskabsorienteret tankegang, idet vi i første omgang opbygger EU-miljøinspektioner i de enkelte medlemsstater. Næste skridt i udviklingen vil bestå i at udpege EU-inspektører, eller med andre ord overordnede inspektører, som skal kontrollere, at de enkelte medlemsstaters miljøinspektioner fungerer efter hensigten.
Vælger vi ikke denne løsning, får vi problemer, så snart miljøinspektionen i en af medlemsstaterne misligholder sine forpligtelser og kolliderer med den fælles miljølovgivning. Der vil da være behov for et uafhængigt agentur, som må oprettes til lejligheden, eksempelvis for at regulere forhold vedrørende fødevareområdet. Det var, hvad der skete i forbindelse med dioxindebatten.
Jeg mener ikke, det var den optimale løsning. Den optimale løsning består i en inspektionsordning, i en kontrolinstans, i et sæt regler, der styres politisk af instanser, som repræsenterer EU, og som også Europa-Parlamentet bærer et medansvar for. Vi håber således, at Kommissionen vil vise lydhørhed over for de forslag, der fremsættes i den forelagte betænkning af Jackson. Dels med henblik på udarbejdelse af et direktiv om miljøinspektion, dels med henblik på at sikre en udvikling hen imod anden fase i en fælles EU-miljøinspektion.

Davies
Hr. formand, Den Europæiske Union har mange kritikere, men der er ikke mange, der protesterer, når institutionen gør noget for at beskytte vores luft, floder, have og jord. Det er, fordi det overalt anerkendes, at forurening ikke respekterer landegrænser og kun kan bekæmpes effektivt, hvis landene arbejder sammen. Europa er gået foran med et rigtig godt eksempel ved at indføre lovgivning om miljøbeskyttelse. Hvis lovene ikke håndhæves i samme omfang af alle 15 medlemsstater, vil de imidleritd kynisk blive ignoreret af dem, der kun er ude på at få en økonomisk gevinst, koste hvad det vil. Det skaber en følelse af uretfærdighed og til sidst fjendtlighed i de lande, der overholder reglerne.
Der er dog ikke nogen af os, der har grund til at være kæphøj. Der er ikke noget land, der har en perfekt karakterbog, når det gælder om at håndhæve miljølovgivningen. Med denne betænkning kommer vi et godt skridt fremad, og Parlamentet optræder her fra sin bedste side som forkæmper for den offentlige interesse. Betænkningen understreger vores forpligtelse til at beskytte miljøet og indføre ensartede procedurer i alle medlemsstater. Den styrker i høj grad Kommissionens velmenende, men ærligt talt utilstrækkelige henstillinger om inspektionsprocedurer, som ikke kan garantere, at der rent faktisk vil ske forbedringer, og den giver mulighed for et detaljeret aktionsprogram for at sikre, at de eksisterende love overholdes inden for en realistisk, men stram tidsplan.
Der er en eller to betragtninger i denne betænkning, som efter min mening med fordel kan strammes op med nogle små ændringer. Jeg har foreslået et par stykker. En af fordelene ved at stå her i Parlamentet og holde en jomfrutale er, at mine bemærkninger nok bliver bedømt mere efter deres ordlyd end efter deres partipolitiske baggrund. Kernen i denne betænkning, og min bekymring, er, som fru Jacksom har nævnt, at Kommissionen måske ikke vil give sin tilslutning til disse forslag. Jeg vil gerne lykønske fru Jackson med hendes store indsats. Jeg mener helt sikkert, at Parlamentet bør støtte denne betænkning fuldt og helt og sende den besked til både Kommissionen og Rådet, at vi er fast besluttet på, at disse væsentlige foranstaltninger ikke må blive fortyndet eller svækket på nogen måde.

De Roo
Hr. formand, kære kolleger, fru Jackson har skrevet en god betænkning om overholdelsen af miljølovene. Min gruppe støtter fuldt ud betænkningen. Men Den Europæiske Union har brug for en uafhængig miljøinspektion. I øjeblikket kontrollerer de lande, der ikke overholder miljølovene, sig selv. Det virker ikke.
Denne betænkning forsøger på en realpolitisk måde at få sat skub i denne sag. Det er godt. Men på længere sigt skal der mere til. Når det drejer sig om karteldannelse og konkurrenceret kan EU-embedsmænd sammen med de nationale embedsmænd uanmeldt aflægge virksomhederne besøg og beslaglægge administrationen. Så langt er vi endnu ikke kommet med miljøinspektionen. Men, hvis økonomien og miljøet var lige vigtige, ville uanmeldte miljøinspektioner i EU-regi også være mulige.

Papayannakis
Hr. formand, jeg støtter fru Jacksons betænkning, som siger mange fornuftige ting, især når den forklarer, hvorfor vi ikke vil have en henstilling, men et direktiv. Hvis vi i dag havde haft sådan nogle inspektioner, i Grækenland, og især i Athen - også i den form, fru Jackson foreslår, havde vi ganske givet kunnet beskytte, i hvert fald indirekte ved at beskytte jorden og bymiljøet, størstedelen af de døde, de sårede og de tusindvis af hjemløse, der findes i vores hovedstad lige nu.
Derfor støtter vi forslaget om inspektion af trusler mod miljøet. Jeg vil blot tilføje to bemærkninger. Den ene er til et punkt, hvor jeg er lidt uenig med fru Jackson. Jeg tror også, at denne inspektion er nødt til at foregå på fællesskabsplan, på europæisk plan. Det vil ikke nødvendigvis give mere bureaukrati, det er slet ikke uundgåeligt, som fru Jackson siger. Vi vil kunne tilrettelægge inspektionen, så den foretages ved hjælp af stikprøver og måske med anvendelse af en højere retsinstans, men den behøver slet ikke blive bureaukratisk. Derimod vil dette tiltag samle de forskellige regler, og jeg tror, det vil glæde alle EU-borgere, som både ønsker, at der skal være en lovgivning på området, og også gerne vil have, at lovene gælder på samme måde og i lige høj grad i alle lande.
Min anden bemærkning - som er foranlediget af min bekymring og store bedrøvelse over jordskælvet i Athen - er, at vores miljølovgivning, som vi nu skal revidere og anvende, endnu ikke omfatter, i hvert fald ikke i tilstrækkelig grad, love og bestemmelser vedrørende jordens anvendelse, bymiljøet og miljøskaderne i byområdet.
Med disse to bemærkninger, hvormed jeg håber, vi kan bidrage til debatten, nu hvor der takket være fru Jacksons betænkning er taget hul på det overordnede spørgsmål, vil jeg endnu en gang erklære min støtte til betænkningen.

Blokland
Hr. formand, Europa Parlamentet gør en indsats for at beskytte miljøet. Hvis tingene var, som de burde være, gennemfører medlemsstaterne direktiverne, forordningerne og henstillingerne korrekt. For beskyttelsen af miljøet er en god implementering og håndhævelse meget vigtig.
Det kan ikke være rigtigt, at industrien i den ene medlemsstat må udlede flere forurenende stoffer end den samme industri i en anden medlemsstat. Resultatet vil blive, at produktionen vil flytte til det land, der har de dårligste miljøforskrifter. Miljøet vil derved blive den store taber, og de medlemsstater, der tager miljølovene alvorligt, vil blive straffet herfor.
Derfor skal vi i den kommende periode bruge megen tid og energi på at forbedre implementeringen og håndhævelsen for at sikre, at vores politik også har en forbedring af miljøet til følge. Jeg vil understrege vigtigheden af, at EU' s miljøregler håndhæves lige godt overalt. Det indre marked retfærdiggør, at man tilstræber at opnå ensartede konkurrencebetingelser.
Hvordan opnår man bedst det? Det er nemlig sådan, at medlemsstaterne inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet har kompetence til at implementere direktiverne. Endvidere er medlemsstaterne ansvarlige for gennemførelsen af den europæiske miljølovgivning. Efter nogen tøven har jeg ladet mig overbevise af fru Jacksons argumenter om at lade minimumskriterierne for miljøinspektioner i medlemsstaterne fastlægge i et direktiv og ikke nøjes med Kommissionens forslag om en ikkebindende anbefaling. Men dette direktiv om miljøinspektioner må ikke udvides i fremtiden.

Marín
Hr. formand, i fru Jacksons betænkning er der i virkeligheden et punkt, der ikke så meget vedrører indholdet som den juridiske form, der kan vælges til løsning af problemet med miljømæssige mindstekriterier i medlemsstaterne. Kommissionen har ganske rigtigt foreslået en henstilling. Parlamentet så helst - ikke så meget på grund af indholdsproblemet, fordi der ikke eksisterer nogen form for grundlæggende ændringsforslag til den henstilling, der er foreslået af Kommissionen - at der var tale om et direktiv.
Hvorfor anser Kommissionen, at det i dette konkrete tilfælde var mere hensigtsmæssigt at fremlægge en henstilling end et direktiv? For det første, hr. formand, fordi Kommissionen naturligt nok, før den stiller et forslag til retsakt, konsulterer medlemsstaterne behørigt. Af de 15 medlemsstater går kun én ind for et direktiv.
Vi befinder os endnu en gang i et dilemma, et ægte djævelsk alternativ: Når Europa-Kommissionen foreslår en henstilling, ønsker De et direktiv, og når Kommissionen foreslår et direktiv, skal man lave henstillinger, fordi man skal respektere subsidiaritetsprincippet.
Det er derfor meget vanskeligt, i betragtning af at 14 af de 15 medlemsstater mener, at en henstilling er bedst. For det første fordi det i nogle tilfælde er hensigtsmæssigt at respektere subsidiaritetsprincippet. For det andet fordi vi foretrækker begrebet fælles ansvar. For det tredje fordi der i dette tilfælde er tale om en foranstaltning inden for et program, som hvis henstillingen ikke er tilstrækkelig, ikke udelukker, at der i fremtiden kan fremlægges et direktiv.
Der er altså for det første ganske enkelt tale om en pragmatisk tilnærmelse, under hensyntagen til at flertallet af medlemsstaterne ikke ønsker et direktiv. For det andet appelleres der til subsidiaritetsprincippet. Og for det tredje foretrækker Kommissionen at sikre dette program via henstillinger, se resultatet af denne fase med større samarbejde med hensyn til inspektioner og i fremtiden forsøge at fremlægge et direktiv, hvis det anses for hensigtsmæssigt. Dette er de forklaringer, som jeg kan give Dem på vegne af Europa-Kommissionen.

Jackson
Hr. formand, jeg vil lige kort vende tilbage til dette. Jeg kan godt se, hvad kommissæren mener med subsidiaritet, men det, som Parlamentet går ind for, er et minimumsrammedirektiv, som ikke skader subsidiariteten, og som løser problemet ved at forpligte medlemsstaterne til at oprette et inspektorat inden for visse brede rammer.
For det andet, nu hvor vi alle sammen vil øve lobbyvirksomhed over for medlemsstaterne for at få dem til at ændre mening, vil jeg gerne spørge kommissæren, om han kan afsløre en hemmelighed i gennemskuelighedens interesse. Hvad er det for en medlemsstat, vi ikke skal lægge pres på?

Marín
Jeg har ikke nogen indvendinger, fru Jackson, med hensyn til gennemsigtighed. Det eneste land, der har været for et direktiv, har været Danmark. De øvrige medlemsstater har været imod.
Jeg vil igen, endnu en gang, sige Dem, hvorfor mine øvrige kolleger ikke er her: Eftersom jeg er her som fungerende formand, og eftersom min holdning er altid at fungere som "den sidste mohikaner", har jeg besluttet at repræsentere Kommissionen hele ugen med henblik på at lette arbejdet for de nye kolleger, så de kan mødes næste onsdag. For COREPER skal samles i Bruxelles. COREPER skal træffe en beslutning. Den nye beslutning skal fremtræde formelt i EF-Tidende ved midnat den 16., og derfor skal der sættes gang i det administrative maskineri.
Men tænk over det, mine damer og herrer. At fremlægge et direktiv, når De på forhånd ved, at der er 14 medlemsstater, som er imod, er intet mindre end en heltegerning. Forsøg det. Et af de punkter, som De i Europa-Parlamentet skal forhandle med Prodi-Kommissionen om, er at dele ansvaret for lovgivningsinitiativet med Europa-Kommissionen. Jeg tror, at det vil være ekstremt nyttigt for Europa-Parlamentet, for måske opdager De, at det er meget vanskeligere at arbejde med Ministerrådet end blot at udarbejde en betænkning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
(Mødet afsluttet kl. 20.52)

