Opfølgning på Monterreykonferencen af 2002 om finansiering af udvikling (kortfattet forelæggelse)  
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Thijs Berman for Udviklingsudvalget om opfølgning på Monterreykonferencen af 2002 om finansiering af udvikling.
Thijs Berman
ordfører. - (NL) Hr. formand! FN er i færd med at drøfte millenniummålene i New York. Medmindre tingene ændrer sig, når vi ikke disse må, inden 2015. Det betyder, at fattigdommen ikke bliver halveret, at mødres dødelighed ikke falder særlig meget, og alle børn ikke få adgang til grundskoleundervisning. Vi hører fra forskellig side opfordringer til at lægge millenniummålene på hylden. At de ikke fungerer. Problemet er støttetræthed. Det er et andet ord for kyniske og kortsigtede, egoistiske interesser. Det er helt sikkert, at utilstrækkelig støtte ikke giver resultater, og ja, det rigtigt, at støtteprogrammerne ofte ikke lykkes, og det er det, der er problemet. For lidt støtte fungerer ikke. Det svarer til, at en fodboldtræner udstyrer sit hold med sko - men kun til højre fod. Efter et par kampe siger han så "I taber hele tiden, I lærer det aldrig. Nu er jeg den, der er smuttet - behold bare skoene, men fra nu af må I klare jer selv."
Der findes masser af lande, hvor støtten giver resultater. Støttens omfang er vigtig. I Rwanda blev der ydet betydelig støtte efter folkemordet. Landet er kommet sig utrolig flot. Man kan kritisere præsident Kagame for mange ting - det har jeg også selv gjort - men efter terroren i 1994 har Rwanda været et forbilledligt eksempel for hele verden på, hvordan man kan vende tilbage til livet, men uden støtte ville den økonomiske vækst have været mindre imponerende. Også i Mozambique har støtten givet resultater, og der er mange andre eksempler. Siden millenniummålene blev udarbejdet har 29 millioner børn fået adgang til grundskoleundervisning. Hvis verden holdt sine løfter, ville der ikke være en fødevarekrise. Hvis alle de rige lande brugte 0,7 % af deres BNP på udviklingsbistand, ville antallet af fejlernærede børn ikke igen være stigende efter at være faldet i årevis.
Så denne betænkning er en skarp påmindelse fra Europa-Parlamentet til medlemsstaterne om at holde deres løfter, især de medlemsstater, der halter bagud - Frankrig, Tyskland, Det Forenede Kongerige og Italien, for bare at nævne nogle store medlemsstater. De skal øge deres støtte inden 2015 inden for en fastlagt tidsramme og med regelmæssige bidrag. Ingen forsinkelse, for hvis vi får en sen stigning efter en række små forøgelser, vil de fattige lande gå glip af støtte for 17 mia. EUR mellem i dag og 2015.
En ting skal være helt klar: Offentlige midler alene er ikke nok til at få sat gang i udviklingen og holde den kørende. Det kræver meget mere. EU er nødt til fortsat at investere i fred og sikkerhed, i god regeringsførelse og respekt for menneskerettighederne. I Kenya har det virket takket være pres fra Europa, og Raila Odinga er nu premierminister. I det østlige Tchad har EUFOR meget større problemer, men det er vigtigt at bruge private midler til offentlige mål. Muligheden for at låne penge er meget vigtig. Kun sjældent har de fattigste adgang til lån, og det skal der laves om på. Med udvikling som skal der være lige adgang for kvinder og mænd, ingen uforholdsmæssigt høje renter, investeringer i muligheder for små arbejdsgivere, der er meget gode til at netværke, og alt dette skal ske i samarbejde med lokale organisationer. Private banker tænker ikke automatisk på disse vilkår og er langsommere til at låne penge til kvinder end til mænd. EU kan gøre en kolossal forskel her via kreditgarantier, og Den Europæiske Investeringsbank skal udlåne meget mere, end den gør nu, til mikrokreditinstitutioner. Dette giver folk en reel chance for at vise, hvilket stof de er lavet af, og konsolidere deres egen eksistens som uafhængige, selvhjulpne borgere. De fattige lande skal også have mere at sige i IMF.
Der er også brug for flere penge til at håndtere følgerne af klimaændringer i form af systemet med handel med CO2-emissioner. Forureneren betaler. Det er ikke de fattige lande, som har ansvaret for den globale opvarmning. Her skal støtten fokusere på bæredygtige energiformer.
Udviklingspolitik er et af EU's centrale områder. EU skal være en stærk aktør på verdensplan, hver medlemsstat skal gøre det på sin egen måde, men sammen skal de hver bidrage med 0,7 % af deres BNP. Det er millenniummål nr. 8, og nås dette ottende mål, vil de øvrige mål være lidt tættere på også at blive til virkelighed.
Og her til sidst: I den tid, det har taget mig at holde dette indlæg, er 80 mennesker døde af sult, og 50 børn under fem år er døde af sygdomme, som det er ganske let at helbrede dem for.
Ján Figeľ
medlem af Kommissionen. - Hr. formand!, Jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed navnlig til Thijs Berman for hans betænkning. Den er meget grundig og fremadrettet.
Jeg synes, at denne betænkning kommer lige på det rette tidspunkt og især kan få betydning på to områder. Det ene er FN-forhandlingerne i New York om resultatet af dokumentet fra Doha-revisionskonferencen om finansiering af udvikling, som forventes indledt i slutningen af november. For det andet EU's holdning i forhandlingerne i FN og Europas eget bidrag til et vellykket resultat af Doha-konferencen. Dette bidrag er under udarbejdelse i øjeblikket.
I 2002 var Monterreykonferencen, som De sagde, en succes. De udviklede lande og udviklingslandene gjorde fælles front og gav tilsagn om at gennemføre et sæt konkrete foranstaltninger, den såkaldte "Monterrey-konsensus". EU kan tage en stor del af æren for dette vellykkede resultat. Jeg mener, at Europa har fulgt meget seriøst op på de løfter, der blev afgivet i Doha, og Kommissionen har årligt bedømt de fremskridt, der er gjort i vores medlemsstater. I 2005 reviderede og styrkede EU sine forpligtelser endnu mere.
De mest fremtrædende EU-forpligtelser er de tidsfæstede mål om at øge den officielle udviklingsbistand med henblik på inden 2015 at bruge 0,7 % af EU's bruttonationalprodukt til udvikling. Jeg er sikker på, at De alle ved, at vi besluttede at nå målet lidt efter lidt med det første delmål i 2006 - som EU nåede i fællesskab. Den næste frist er 2010, hvor vores samlede støtte skal nå op på 0,56 % af BNP.
I juni i år bekræftede Det Europæiske Råd disse løfter, hvilket er en velkommen og meget vigtig foranstaltning, da EU-støtten fald sidste år for første gang siden Monterrey. Det var et temmelig negativt signal. På denne baggrund har Kommissionen fortsat tillid til, at EU's støtte igen vil stige i 2008. De flerårige rullende tidsplaner, som viser, hvordan hver enkelt EU-medlemsstat forventer at nå det vedtagne mål, er et vigtigt værktøj i denne sammenhæng. Vi skal se på det overordnede billede, men også på situationen land for land.
Siden Monterrey har EU også gjort fremskridt med sine øvrige løfter. Målet med Doha-konferencen er at vurdere fremskridt, bekræfte løfter, identificere hindringer, men også at finde ud af, hvordan vi fjerner disse hindringer. Det skal også handle om nye udfordringer, for eksempel klimaændringer og høje, omskiftelige priser på fødevarer, brændstoffer og varer i lyset af den globale økonomiske krise og også finanskrisen.
Kommissionen håber, at det internationale samfund igen i Doha vil bekræfte det globale partnerskab om udviklingsfinansiering på grundlag af et fælles ansvar mellem udviklede lande og udviklingslande. Det er derfor ikke en envejs-, men en tovejsproces.
Doha skal føre til et handlingsorienteret, fremadskuende resultat, der letter en effektiv gennemførelse af Monterrey-konsensussen i alle dens dimensioner, herunder en mobilisering af nationale ressourcer, udenlandske direkte investeringer i udvikling, international handel, udviklingslandenes udlandsgæld, økonomisk og teknisk samarbejde og global regeringsførelse.
Den betænkning, som De nu skal vedtage, håndterer en række emner og er et velkomment bidrag til den internationale forhandling. Tak for Deres betænkning.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Sirpa Pietikäinen  
skriftlig. - (FI) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Hr. Berman for hans fremragende betænkning, der giver et klart overblik over den retning, som EU's udviklingspolitik går i. Der er sket en udvikling, men der skal stadig gøres meget.
For ganske nylig offentliggjorde EU et forskningsdokument med titlen Millennium Development Goals at Midpoint, der beskriver gennemførelsen af millenniummålene og EU's rolle i den sammenhæng. I rapporten konkluderede man, at der havde været en positiv udvikling, men også, at der var områder, som skulle forbedres.
EU er verdens største donor af udviklingsbistand og tegner sig for i alt 60 %. I 2006 nåede EU sit officielle mål, nemlig at kanalisere 0,31 % af den samlede BNP over i udviklingsbistand.
Selv om målet med 2006 blev nået, er støtten ikke stor nok, og udsigterne for 2007 viser, at den falder foruroligende meget. De fleste EU-lande har ikke øget deres udviklingsbistand i forhold til det foregående år, og i nogle lande er beløbet rent faktisk faldet med over 100 %. De EU-lande, som har tilsluttet sig millenniumudviklingsmålene, skal derfor stramme sig gevaldigt an.
Ifølge EU's mål skal støtteprocenten stige til 0,7 % af BNP inden 2015. Udviklingsproblemer og fattigdom fjernes ikke automatisk med disse 0,7 %, og der er et presserende behov for planlægning, struktur og overvågning. Men uden penge sker der ikke noget, og det er derfor af afgørende betydning, at vi når vores mål og holder vores løfte.
