Situation i Iran (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse ved Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik/næstformand i Kommissionen om situationen i Iran.
Catherine Ashton
Hr. formand! Dette er en vigtig lejlighed til at rejse spørgsmålet om situationen i Iran.
EU ønsker normale forbindelser til Iran, og vores bestræbelser på det nukleare område skal ses i det lys. Jeg vil i denne sammenhæng i min egenskab af højtstående repræsentant fortsætte min forgænger, Javier Solanas, rolle i de internationale forhandlinger med Iran.
Iran er et vigtigt land med en lang historie og en rig kultur samt en overordentlig begavet befolkning. De film og bøger, vi får fra Iran, er imponerende, kvindernes uddannelsesniveau er højt, man evner at føre en offentlighed debat, og den unge befolkning er dynamisk og aktiv. Det iranske samfund rummer på mange måder de træk og den kapacitet, der kendetegner et frit samfund. Truslen mod samfundet er blevet afspejlet i de uroligheder, der efterfulgte det, mange opfattede som valgsvindel sidste år. Det er naturligvis et internt iransk anliggende. Det, vi er bekymrede over, er overholdelsen af internationale normer og standarder for borgerlige og politiske rettigheder.
I den henseende er jeg dybt bekymret over meldingerne om voldelig undertrykkelse af demonstrationer og vilkårlig fængsling i Teheran og andre iranske byer for nylig, da man fejrede den hellige Ashura-dag i slutningen af december. Vi kan ikke acceptere anvendelsen af vold mod demonstranter, der søger at udøve deres ytringsfrihed og forsamlingsret. Det drejer sig om universelle menneskerettigheder, der skal overholdes, og dem, der er tilbageholdt for fredelig udøvelse af disse rettigheder, skal løslades.
Jeg konstaterer også med dyb bekymring, at mange af disse arrestationer synes at være rettet mod menneskerettighedsforkæmpere og journalister, og at mange af de tilbageholdte får nægtet adgang til juridisk repræsentation og kontakt til deres familier. Iran skal efterleve sine internationale forpligtelser og behandle tilbageholdte personer i overensstemmelse med de internationale menneskerettighedsstandarder.
En anden ny sag er tilbageholdelsen af yderligere 12 medlemmer af det religiøse samfund Baha'i. Disse mennesker skal sikres en retfærdig, åben og fair retssag i overensstemmelse med de internationale standarder.
EU har benyttet enhver lejlighed til at anmode den iranske regering om at overholde de internationale forpligtelser, som de frit og frivilligt har tilsluttet sig. Vi udsteder offentlige erklæringer og bruger andre diplomatiske midler. Vi arbejder gennem FN. Generalforsamlingen vedtog sidste måned en resolution, der fordømte situationen. Vi vil udnytte den kommende gennemgang af Iran i FN's Menneskerettighedsråd i Genève i begyndelsen af februar.
Med hensyn til atomspørgsmålet beklager vi, at Teheran ikke har fulgt op på det sidste møde mellem Javier Solana og chefforhandleren, Jalili, den 1. oktober i Genève. Vi vurderede alle, at mødet var positivt. Men i realiteten har Iran nu afvist det forslag til aftale, som IAEA fremlagde, og Iran nægter at fortsætte drøftelserne om atomspørgsmålet.
EU og dets forhandlingspartnere arbejder på at finde en diplomatisk løsning på det iranske atomspørgsmål, og med det formål for øje skal vi fortsætte med at bruge den tostrengede tilgang. Det er nødvendigt, at Iran seriøst forpligter sig til meningsfulde drøftelser.
Det er stadig vores mål at overbevise om, at formålet med atomprogrammerne udelukkende er fredeligt. Den manglende tillid blev yderlig forstærket, da vi erfarede, at Iran har bygget endnu et berigelsesanlæg uden først at informere IAEA. Derudover samarbejder Iran stadig ikke fuldt ud med IAEA, og de respekterer stadig ikke deres internationale forpligtelser.
Det er absolut nødvendigt, at det internationale samfund enigt står sammen i forhandlingerne, og at bestræbelserne bakkes op af relevante foranstaltninger. Det er vigtigt, at vi har så bred enighed som muligt, hvis vi skal nå vores mål.
Hvis Iran slår ind på en mere konstruktiv kurs i atomspørgsmålet og i spørgsmålet om regional stabilitet generelt, vil landet kunne spille en vigtig rolle i Mellemøsten og Golfområdet, og det ville afspejle dets rette plads og stolte historie.
Jeg vil slutte med at sige, at de udfordringer, Iran stiller, vejer tungt i min portefølje. Det er et land, som har et meget stort potentiale, og vi har gentagne gange vist, at vi er rede til at indgå i et konstruktivt samspil med Iran. Jeg vil fortsætte ad den vej. Det er mit oprigtige håb, at jeg i løbet af mit mandat vil kunne vende tilbage til Parlamentet med et mere positivt billede af vores forbindelser til Iran.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand! Baroness Ashton har ret i at være bekymret, for situationen i Afghanistan er yderst alvorlig, især hvad angår menneskerettighederne. Jeg tænker her på de borgerlige og politiske frihedsrettigheder. Her er situationen helt brudt sammen. Der sker vilkårlig anvendelse af vold, massefængslinger af oppositionsmedlemmer, mord, henrettelser, de ikkestatslige organisationer forhindres i at udføre deres arbejde, og det er umuligt at udøve pressefriheden. En delegation fra Europa-Parlamentet blev endog forbudt indrejse.
Under disse omstændigheder spørger jeg, om det er en god idé at besøge dette land på dette tidspunkt.
Baroness Ashtons udtalte sig klart og åbenhjertigt om atomspørgsmålet. Iran fremstiller stadig beriget uran til trods for det internationale samfunds advarsler. Landet afviste præsident Obamas udstrakte hånd og afviste den seneste plan, der blev foreslået af de seks, der inkluderer Rusland og Frankrig.
Jeg har et meget enkelt spørgsmål til Baroness Ashton. Har vi opbrugt vores tålmodighed med dette land? Skal vi nu gå over til mere hårdtslående metoder, eller mener hun, at det er bedst at bruge en blød-blød tilgang i forhandlingerne med det iranske styre?
Jeg vil gerne sige til Baroness Ashton, at jeg er oprigtig glad for hendes forsvar af menneskerettighederne i landet. Overtrædelserne er meget alvorlige, og efter min mening bør Parlamentet utvetydigt fordømme menneskerettighedssituationen i Iran. Det håber jeg, at Parlamentet vil kunne gøre ved at vedtage beslutningsforslaget om dette spørgsmål. Vi skal fortsætte med at stå fast, meget fast, i vores utrættelige forsvar af friheden.
Roberto Gualtieri
Hr. formand, mine damer og herrer! I lyset af den udvikling, vi har set i situationen i Iran, kan vi ikke undgå at udtrykke vores alvorlige bekymring. Disse bekymringer vedrører den voldsomme stigning i overtrædelserne af de politiske og borgerlige rettigheder, hvilket vi kraftigt fordømmer, og vi er ligeledes bekymrede over, at Iran ikke opfylder de forpligtelser, der følger af Irans deltagelse i ikke-spredningstraktaten, som selv Iran ikke ønsker sætte spørgsmålstegn ved.
Vi anfægter ikke Irans ret til fredelig udvikling af atomenergi, og det er heller ikke vores hensigt at undervurdere den vigtige rolle, som Iran kan spille regionalt, ej heller Irans legitime sikkerhedsbehov eller behovet for at etablere et troværdigt regionalt sikkerhedssystem, der involverer alle atommagter i området. Men det er netop af denne grund, at vi ikke forstår, hvorfor Iran ikke vil efterkomme anmodningen fra Den Internationale Atomenergiorganisation om at lade uranen berige i udlandet, og vi beklager den beslutning.
I denne situation påhviler det Sikkerhedsrådet at afgøre, hvordan det internationale samfund skal reagere, og beslutte, om der muligvis skal vedtages nye sanktioner, som skal fokusere på ikkespredning, og som skal kunne bruges som et støtteredskab i den vanskelige, men uundgåelige dialog. De skal ikke sigte på og bruges til at bekæmpe styret.
Hvad angår et sådant handlingsforløb, bør EU spille sin rolle og på det rigtige tidspunkt begynde at overveje eventuelle tekniske foranstaltninger som et supplement til FN' s sanktioner, samtidig med at EU bekræfter sin vilje til forhandling og dialog, som aldrig kan fornægtes, ej heller i vanskelige tider.
Vi støtter fuldt ud EU's og den højtstående repræsentants indstilling, således som den kom til udtryk i den højtstående repræsentants tale.
Marietje Schaake
Hr. formand! Sidste sommer blev jeg valgt til Europa-Parlamentet ved at kritisere min egen regering. Hvis en ung kvinde i Iran havde gjort det samme, ville hun sandsynligvis være blevet dræbt, fængslet, tortureret eller voldtaget.
Takket være de nye medier har vi alle set klippene, der viser, hvor brutalt det iranske styre slår ned på de borgere, som på fredelig vis taler for demokrati og frihed. Revolutionsgardens efterretningstjeneste arresterede for nylig en række menneskerettighedsjournalister, hvilket er bevis på, at det iranske styre i stigende grad ønsker at lukke landet. Deres rapporter blev i vid udtrækning brugt af de internationale journalister.
I går var det Martin Luther King-dag. Vi fejrede en mand, som marcherede fredeligt i gaderne, og som sagde, at der kommer et tidspunkt, hvor tavshed er forræderi. Fru højtstående repræsentant! Den tid er kommet for længe siden.
Præsident Barack Obama afbrød sin juleferie for at fordømme de endnu mere brutale angreb på borgerne efter Ashura. I den foreslåede tostrengede tilgang til Iran, at afbalancere det nukleare spørgsmål og menneskerettighederne, understreger USA mere og mere menneskerettighederne. Europa burde i højere grad indtage en førende rolle her, og ikke kun når det er politisk sikkert at gøre det.
Katastrofen i Haiti er en frygtelig tragedie, og jeg er glad for, at De handler. Men den menneskeskabte katastrofe, der foregår i Iran, er ikke indtil videre blevet mødt med lederskab og koordinering fra europæisk side. Det var meningen, at en delegation fra Europa-Parlamentet skulle aflægge besøg i Iran i sidste måned, men styret ønskede ikke, at vi ved selvsyn så, hvor svagt og splittet det er. Det er på høje tid, at Europa indtager én fælles holdning til Iran, og verden venter.
Er Irans nuværende styre, som har mistet sin legitimitet, og som er splittet internt, en troværdig forhandlingspartner? Hvilke foranstaltninger foreslår De vedrørende atomspørgsmålet, som vil være rettet mod regeringen uden at skade befolkningen? Er De villig til at indkalde til hasteforhandlinger om Iran i Europa?
Hvordan vil De bruge EU's menneskerettighedsinstrument til at sikre, at menneskerettighederne forbliver Europas førsteprioritet? Vi skal støtte borgerne, civilsamfundet og journalisterne. "Shelter City"programmet, som det tjekkiske formandskab foreslog, kunne være et nyttigt instrument til at støtte iranere i Europa, der er udsat for trusler.
I de høringer, vi havde med kommissær Kroes, spurgte jeg hende, om hun var villig til at samarbejde med Dem om at gøre ytringsfrihed på internettet til en integrerende del af europæisk udenrigspolitik. Jeg stiller det samme spørgsmål til Dem.
Barbara Lochbihler
Hr. formand, Baroness Ashton! Europa-Parlamentet har nøje fuldt med i udviklingen i indenrigs- og udenrigspolitikken i Iran. Delegationen til Iran har været involveret i en dialog med regeringsrepræsentanter og repræsentanter for civilsamfundet og har gjort forberedelser til at aflægge besøg i Iran i begyndelsen af måneden, men det blev desværre aflyst med kort varsel.
Netop utilfredsheden med valgsvindelen og den konstante stigning i den statslige undertrykkelse og vold har ført til, at civilsamfundets repræsentanter har henvendt sig til Europa-Parlamentet. De beder os om vores støtte til deres modige indsats for at opretholde de demokratiske frihedsrettigheder, og de opfordrer os til at tage vores egne grundlæggende værdier alvorligt. Protesterne er mange, og de fortsætter. Den iranske regering opfordres til at give politiske svar på disse uløste spørgsmål, men vi ser i stedet en stigning i de værste krænkelser af menneskerettighederne, som f.eks. tortur og vold mod fængslede, og vi hører om drab på demonstranter og uretfærdige retssager.
Mange iranere forventer ikke blot, at vi holder øje med udenrigspolitikken og atomprogrammet, men også at vi følger den interne politiske situation i Iran og gør noget. Vi hilser det velkommen, at lande som Spanien og Irland er rede til at udstede visum til forfulgte menneskerettighedsforsvarere uden om bureaukratiet og således redde dem fra akut fare. Andre medlemsstater burde følge deres eksempel, og vi anmoder også Kommissionen om at yde hurtig hjælp til dem, der forfølges politisk.
Det er begrænset, hvad vi kan gøre udefra. De afgørende ændringer skal komme fra landet selv. Men vi skal holde kommunikationskanalerne åbne til verden udenfor. I den forbindelse er det på sin plads kraftigt at kritisere udenlandske virksomheder som Siemens og Nokia, hvis teknologi bidrager til at muliggøre censuren og gøre den endnu mere effektiv.
Da der ikke er opnået enighed i forhandlingerne om atomspørgsmålet, tales der mere og mere om at indføre sanktioner. Det er imidlertid ikke klart, hvilke sanktioner der ville have den ønskede indflydelse på de politiske ledere. Hvis sanktionerne fører til en dårligere levestandard for mange mennesker, f.eks. sanktioner på benzin, forfejler de deres mål, og det ville give styret mulighed for at kaste skylden for den forværrede økonomiske situation på den såkaldte fjendtlige verden uden for.
Det er derfor af stor betydning at udvikle målrettede og intelligente sanktioner, eventuelt også rettet mod enkeltpersoner. Rådet kan således sortliste de folk, der er ansvarlige for de sidste måneders repressive foranstaltninger. Når det gælder EU's politik over for Iran, er det afgørende, at vi fastholder en tostrenget politik. Til trods for den afvisende holdning vi bliver mødt med, er det nødvendigt at arbejde for en politisk dialog. Hvis vi isolerer Iran, vil det hverken hjælpe befolkningen eller naboerne i regionen.
Charles Tannock
Hr. formand! Præsident Ahmadinejads hensynsløse ambition om at udvikle atomvåben er efter min opfattelse den største trussel mod verdensfreden i dag.
EU's diplomati vil i sidste ende kun føre til succes, hvis EU indtager en enig og koordineret holdning. Nye sanktioner skal nu være målrettede og virkelig kunne skade styret i Teheran. Men vi bør ligeledes erkende, at Irans befolkning og styret i Iran ikke skal forveksles.
Siden Ahmadinejad stjal præsidentvalget sidste år, har vi set mange dissidenter og tapre unge demonstranter gå i gaderne. Disse mennesker behøver vores støtte, fordi de identificerer sig med vores værdier vedrørende frihed, demokrati og retsstaten. Ja, desperationen i Iran er så stor, at oppositionens leder Mir Hossain Musavi, som næppe er kendt for at have været demokrat, har sagt, at han er parat til at ofre sit liv for sit lands bedste. Samtidig fortsætter de skandaløse menneskerettighedskrænkelser usvækket, og mindreårige og homoseksuelle henrettes rutinemæssigt.
Vi medlemmer af Europa-Parlamentet ønsker at se et frit og demokratisk Iran, som ikke længere eksporterer terrorisme via Hamas og Hezbollah, men som indtager sin rette plads i det internationale samfund. EU bør forstærke sine bestræbelser på at fremskynde denne proces på alle mulige måder.
Bastiaan Belder
Hr. formand! I sidste uge præsenterede medierne mig for en ubehagelig påstand, nemlig at Israel før eller siden vil angribe sin ærkefjende Iran. Mens denne debat pågik i Europa, diskuterede medierne i Iran også indgående den militære option mod Teherans kontroversielle atomprojekt. Det er alt sammen zionistiske løgne og overdrivelser, var den konservative avis Kayhans dom over den påståede atomtrussel. Men der er imidlertid ingen tvivl om, at Den Islamiske Republiks atomprogram udgør en alvorlig sikkerhedstrussel - først og fremmest for Israel, men også for regionen generelt. Jeg håber derfor stadig, at det internationale samfund ikke blot vil erkende, at det forholder sig sådan, men at man også vil skride til handling. Efter min mening bør alle muligheder lægges på bordet i denne forbindelse. Men hvis der indføres effektive sanktioner, som den tyske kansler, fru Merkel, opfordrede til i går, vil det under alle omstændigheder betyde, at den jødiske stat ikke behøver at handle unilateralt.
Det fører mig til at stille et afgørende spørgsmål til Rådet, til den højtstående repræsentant. Er der rent faktisk et europæisk grundlag for en kraftig opstramning af sanktionerne mod det iranske styre? Tætte handelsforbindelser mellem en række fremtrædende EU-medlemsstater - jeg behøve ikke nævne navne, da De helt sikkert også ved, hvem det drejer sig om - og Den Islamiske Republik kunne stille alvorlige hindringer i vejen for en seriøs håndtering af atomspørgsmålet. Over flere uger har avisen The Wall Street Journal skrevet en række skarpe artikler om dette, som praktisk talt er anklageskrifter mod Europa. Baroness Ashton! Er der kort sagt et grundlag for en opstramning af effektive sanktioner mod Den Islamiske Republik Iran? Jeg afventer Deres svar.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! Netop de seneste begivenheder har klargjort, at Iran tydeligvis ikke håndhæver de borgerlige frihedsrettigheder rigtigt set ud fra et europæisk synspunkt. Dødsdommen over de nyligt dømte demonstranter er et tegn på, hvor forskelligt man håndhæver de grundlæggende rettigheder og overholdelsen heraf i det land. Men det er ligeledes vigtigt at understrege, at EU's udenrigspolitik ikke må være ensidig, for vi sætter ofte gladelig kikkerten for det blinde øje, når det drejer sig om økonomisk og geostrategisk vigtige partnere - som f.eks. Kina og måske Saudi-Arabien, selv om også disse lande alvorligt afviger fra Europas idéer om demokrati og retsstaten.
Jeg er medlem af Iran-delegationen, og derfor er jeg særlig interesseret i, at den udsatte rejse til Iran bliver sat på dagsordenen igen så hurtigt som muligt, således at vi kan forbedre den bilaterale kommunikation med EU og derved muligvis også gennem en dialog være med til at afdramatisere situationen i Iran.
Lena Kolarska-Bobińska
(PL) Hr. formand, Baroness Ashton! Den interne situation I Iran forværres dramatisk dag for dag, uge for uge. Menneskerettighederne krænkes brutalt for øjnene af os, og vi er vidne til en terror, som vi ikke har set i årtier. En hidtil uset bølge af undertrykkelse forsøger at bringe dem, der kæmper for demokratiske reformer i Iran, til tavshed. I sin kamp mod borgerne bruger regeringen også særligt trænede væbnede unge mænd fra Basij-militsen.
Europa-Parlamentet bør fordømme regeringens overdrevne magtanvendelse og den stigende krænkelse af menneskerettighederne. Det kan heller ikke accepteres, at dødsstraffen anvendes mod oppositionen, heller ikke under påskud af, at det drejer sig om forbrydelsen "moharebeh", fornærmelse af Gud. Det er derfor nødvendigt, at EU tager sin holdning til situationen i Iran op til fornyet overvejelse, og at vi bekræfter vores engagement i forsvaret af menneskerettighederne.
Atomvåbenspørgsmålet er meget vigtigt. Men vi bør ikke holde op med at forsvare de grundlæggende værdier blot for at opnå en taktisk fordel i forhandlingerne. Vi skal i vores drøftelser med Iran undgå at marginalisere retsstaten, ytringsfriheden eller retten til information. Disse værdier må ikke behandles, som om de havde mindre betydning.
Jeg kommer fra Polen, hvor tyranniet for 20 år siden i 1989 blev erstattet af demokratiet. Det skete takket være oppositionsbevægelsen Solidaritets ikkevoldelige aktioner og takket være en fredelig dialog mellem regeringen og befolkningen. Jeg kan ikke nu se nogen bedre vej frem for borgerne i Iran.
Ana Gomes
(PT) Hr. formand! Det iranske spørgsmål er et af de vigtigste i moderne international politik. Man skal gøre alt, hvad man kan, for at forhindre, at det iranske styre, som har været så ødelæggende for freden og sikkerheden i Mellemøsten, får adgang til atomvåben.
Men EU's rolle i forbindelserne til Iran gælder ikke kun atomspørgsmålet. Siden valget i juni, der var præget af svindel, har vi været vidne til en folkelig bevægelse mod det repressive, formørkede og antidemokratiske iranske styre.
Europa skal konsekvent forsvare de universelle menneskerettighedsværdier, som mange mennesker risikerer deres liv for i Teherans gader. Uden at der sættes spørgsmålstegn ved befolkningens suveræne ret til at bestemme deres egen skæbne, er det tvingende nødvendigt, at EU bakker op om de mennesker, der kæmper for frihed og demokrati i Iran. Intet er mere effektivt til bekæmpelse af censur, som er kendetegnende for alle undertrykkende styrer, end frie og alternative informationskanaler.
I lyset heraf forventer vi, at fjernsynskanalen på farsi, som Kommissionen har udliciteret til Euronews, hurtigt vil blive funktionsdygtig.
Vi forventer også, at Baroness Ashton, den nye højtstående repræsentant, fortsat vil arbejde på kreative initiativer, der kan bidrage til større politisk gennemsigtighed i Iran, og at hun vil tage hensyn til de henstillinger, der er blevet fremsat af dem, der kæmper for et frit Iran, herunder også iranere i eksil.
Desuden bør disse bekymringer for Irans politiske fremtid være bestemmende for, hvilke nye sanktioner der vedtages i forbindelse med atomspørgsmålet. Som den iranske intellektuelle, Akbar Ganji, forklarede her i Parlamentet, er det bydende nødvendigt, at vi ikke bruger økonomiske sanktioner, der svækker folk og især den iranske middelklasse, som er den hårde kerne i oppositionen.
Intet kan gøre mere for sikkerheden i Mellemøsten, Europa og verden end et iransk demokrati, der er blevet opbygget af iranerne. EU skal gøre det til en af sine målsætninger.
Frédérique Ries
(FR) Hr. formand! Der er ingen tvivl om, at Iran oplever en af sine alvorligste kriser siden 1979 på grund af dette styre, som er fuldstændig lukket af for enhver form for forandring, og som har øget antallet at de målrettede mord på modstandere, antallet af razziaer og fængslinger af fredelige demonstranter og journalister siden valgfarcen den 12. juni 2009.
Fru Ashton nævnte ved begyndelsen af forhandlingen ngo'ernes rapporter, katastrofale rapporter i denne henseende, men hun nævnte ikke den parodi på retfærdighed, der blev den franske kvinde, Clotilde Reiss, til del. Det samme er tilfældet for Baha'i-mindretallet, hvoraf syv personer siden i mandags er involveret i en retssag i Teheran. De risikerer fængsel på livstid eller det, der er værre, simpelthen fordi de har en anden tro end den herskende magt.
Meldingen er hård. Præsidentvalget ændrede intet, eller rettere det gjorde det i den forstand, at det iranske styre er blevet endnu mere radikalt, hvis det er muligt. Der sker også en radikalisering i forhold til udlandet med de iranske myndigheders kursændring i forbindelse med atomaftalen, som man forhandlede om i oktober 2009 i Wien.
Hvornår begynder vi at overveje at nævne - jeg understreger nævne - intelligente og målrettede sanktioner som dem, der blev nævnt af fru Lochbihler, dvs. sanktioner mod dette styre, som er åbenlyst antivestligt og antisemitisk? Fru Ashton! Jeg ved, at vi ikke har mange muligheder, men mener De ikke, at vi bør gøre mere her og gøre det bedre, at vi skal hjælpe Irans unge mennesker, som udråber deres vrede på internettet, at vi skal fordømme de gentagne opfordringer til at ødelægge den israelske stat, og at vi først og fremmest skal støtte civilsamfundet og oppositionen, denne demokratiske bevægelse, som udfordrer denne præsident, der stjæler stemmer, og hans militser?
Jeg er ganske klar over, at vi skal undgå en eskalation, men vi skal også undgå, at vige uden om, og vi skal ikke gentage den fejltagelse, vi begik i Afghanistan, hvor Europa ikke kunne beskytte kommandant Massoud. Det er vores pligt at støtte lederne af den iranske opposition, således at de undgår samme skæbne.
Fiorello Provera
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Den interne situation i Iran bliver hele tiden værre.
Mindst otte mennesker er blevet dræbt for nylig, styret har optrappet arrestationer af kvinder - kvindelige journalister, fagforeningsfolk og intellektuelle - 30 mødre, der forlangte oplysninger om deres forsvundne børn, er blevet arresteret, og den unge martyr for frihed, Neda Agha-Soltans, grav er gentagne gange blevet vanhelliget af kugler fra skydevåben. Det er tydeligt, at styret agter at øge undertrykkelsen og indføre et terrorklima.
Udover denne interne situation ser vi et Iran, der udviser manglende internationalt samarbejde, idet Den Internationale Atomenergiorganisation nægtes adgang til Irans uranberigelsesanlæg. Det viser klart, hvad der er den virkelige hensigt med Irans atomprogram. His det kun drejede sig om fredelig anvendelse af atomenergi, ville der ikke være nogen grund til at skjule dem.
Derfor bør Europa i stærke vendinger give udtryk for sin bekymring, fordi en militær atommagt kunne bringe kontinentets sikkerhed i fare og ligeledes få alvorlige politiske følger for alle regionens lande.
Martin Ehrenhauser
(DE) Hr. formand! Selv om konflikten i Iran ofte synes at være en magtkamp mellem det gamle og nye styre, er det stadig tydeligt, at dette meget lukkede samfundssystem er ved at krakelere. Situationen i Iran er bestemt et bevis på, hvor vigtigt demokrati er, nemlig hver enkelt borgers mulighed for at give udtryk for hans eller hendes politiske vilje.
De politisk ansvarlige i Iran reagerer i øjeblikket på samfundets legitime vilje med statslig undertrykkelse, der går så vidt som til idømmelse af dødsstraf. Der må øjeblikkelig sættes en stopper for disse angreb på borgerne, da statens undertrykkelse bestemt ikke vil kunne standse samfundets vilje. Tværtimod, det viser Irans lange historie os.
Hvad angår parlamentsdelegationens planlagte rejse til Teheran, som med kort varsel blev aflyst af den iranske regering, vil jeg gerne sige, at denne rejse på nuværende tidspunkt virkelig havde været vigtig, ikke mindst for at indlede drøftelser og dialog med alle, herunder især med de lokale borgere og civilsamfundet.
Philippe Juvin
(FR) Hr. formand! Iranerne har erklæret, at de var parate til en gradvis udveksling af lavt beriget uran til gengæld for brændstof. Denne form for produktion blev afvist af G6, selv om den faktisk ikke lå så langt fra det forslag, som den samme gruppe kort forinden havde lagt på bordet.
Jeg undervurderer overhovedet ikke iranernes forhandlingsevner, navnlig ikke med hensyn til definitionen af den gradvise udveksling, som de foreslog, men eftersom der er meget på spil, mener De så ikke, at afvisningen fra G6 måske kunne have dannet grundlaget for et fælles standpunkt i EU, fru Ashton? Hvorfor greb vi ikke denne mulighed?
Jeg vil gerne høre Deres overvejelser om dette spørgsmål. Jeg må indrømme, at jeg er noget overrasket over, at Europa er så påpasseligt tilbageholdende i denne debat. Vi har legitimitet, Europa har legitimitet. Lad os bruge den for at nå til en aftale.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Hr. formand! Mit første indlæg her i Parlamentet i juni sidste år handlede om Iran efter den sidste bølge af henrettelser. Dengang opfordrede jeg EU til at tage alle de instrumenter, det havde, i anvendelse for at beskytte menneskerettighederne.
Nu erfarer vi, at der fortsat finder undertrykkelse sted: af det religiøse Baha'i-mindretal, af homoseksuelle - og jeg opfordrer navnlig til løsladelse af de fængslede homoseksuelle, som i nogle tilfælde dømmes til døden - af oppositionen - hvor over 2 500 personer fra oppositionen er blevet fængslet - af pressefriheden - så sent som i mandags blev avisen Farhang-e-Ashti lukket for at have trykt en erklæring af oppositionens leder, hr. Mousavi - og af det kurdiske mindretal.
Iran er stadig en stor udfordring på den europæiske dagsorden, og det skyldes ikke kun atomtruslen, som det internationale samfund allerede træffer foranstaltninger imod. Udfordringen ligger i, at Iran har en veludviklet evne til at påvirke praktisk talt alle de områder, hvor der gøres en indsats for at finde en fredelig og diplomatisk løsning i Mellemøsten og også i Irak og Afghanistan.
Iran ødelægger gennem sine repressive indgreb enhver mulighed for at normalisere sine forbindelser til udlandet, så det kan blive anerkendt af alle nationer og spille en konstruktiv rolle i de internationale forbindelser.
Det er den situation vi fra socialistisk side ønsker, men det kan kun ske, hvis Iran opfylder sine internationale forpligtelser, med udgangspunkt i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder. Iran skal ifølge betingelserne i denne konvention anerkende politiske partier, fagforeninger, ikkestatslige organisationer, retten til foreningsfrihed, ytringsfrihed osv.
EU's støtte og solidaritet, som jeg nu kræver på vegne af dem, der kræver flere rettigheder, og dem, der undertrykkes af dette styre, skal ikke forveksles med nogen form for vestlig indblanding. Den repræsenterer snarere et ønske om, at Iran opfylder de nødvendige mindstekrav, så det kan forhandle med resten af verden.
Marco Scurria
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi skriver ofte i EU's publikationer og på EU's websteder, at menneskerettighederne er kernen i den europæiske integrationsproces og det centrale element i EU's eksterne forbindelser.
De lande, der har indgået politiske eller handelsmæssige aftaler med EU, skal respektere disse rettigheder. Vi bør spørge os selv, om disse krav stadig opfyldes i vores relationer med Iran, og om det virkelig giver mening at sende en delegation til Teheran, uden at den iranske regering er gået med til et program, som begge sider kan gå ind for, og som også vil give os mulighed for at høre oppositionens argumenter og meninger.
Med hensyn til hvad vi kan gøre, må vi dog være varsomme med endda at tale om sanktioner, for historien viser os, at økonomiske og handelsmæssige sanktioner ofte har styrket et styre i stedet for at svække det, og de har faktisk svækket borgerne, især de fattigste af dem. Når vi som delegation har lyttet til visse personer og hørt vidnesbyrd om kvindernes og mindretallenes rettigheder i Iran, har de fortalt os, at det måske ville være bedre at pålægge symbolske sanktioner, såsom kulturelle sanktioner.
I de seneste dage har mange repræsentanter og intellektuelle i hele Europa rettet en appel til UNESCO om ikke at organisere Verdensfilosofidagen i Teheran. Jeg synes, at det er en forpligtelse, som også dette Parlament kan påtage sig, idet det ikke skal glemmes, at Neda Agha-Soltan var filosofistuderende, og at dette symbol kunne samle Parlamentet i sin opfordring til UNESCO om at gennemføre dette initiativ.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! I de seneste uger har vi oplevet, at den iranske regering eller det iranske styre har gjort sig skyldige i alvorlige krænkelser af menneskerettighederne og de mest grundlæggende demokratiske frihedsrettigheder.
Så for dette Parlament og for Europa drejer problemet sig ikke længere bare om vores forbindelser med et land, der ønsker en atompolitik uden om de anerkendte forskrifter og de specifikke kontrolelementer, som normalt fastsættes af det internationale samfund på dette område. Der er noget nyt, eller noget gammelt er ved at blive mere akut, med hensyn til et endnu mere bekymrende problem, nemlig menneskerettigheder.
Jeg er overbevist om, at Iran kunne spille en langt vigtigere rolle i regionen. Denne nye bølge af krænkelser af rettigheder udgør dog efter min mening en prioritet for os og for den højtstående repræsentant. Regeringens stramning har ikke undertrykt stemmerne fra den demokratiske modstand. Det er nu belejligt for det internationale samfund at spille en aktiv rolle og yde støtte til dem, der er imod styret og mener, at deres grundlæggende rettigheder skal respekteres.
Vi bør derfor have en permanent tilstedeværelse der. Parlamentets delegation kan med meget præcise målsætninger tage til Iran og vise sin solidaritet med de iranske demokrater, men bestemt ikke, heller ikke ufrivilligt, støtte den iranske regerings stramninger. Jeg synes, at vi skal drøfte alt det her noget mere og opfylde vores målsætning.
Monica Luisa Macovei
- (EN) Hr. formand! Jeg har besluttet at bruge det meste af mit indlæg på at nævne navnene på de personer, som efter sigende er fængslet i Iran, hvoraf nogle er dømt til døden for at have kritiseret det politiske styre eller forsvaret borgerrettighederne.
Ali Mehrnia, Parviz Varmazyari, Majid Rezaii, Alireza Nabavi, Ali Massoumi og Shirin Alavi Holi er angiveligt fængslet og risikerer dødsstraf for 'Mohareb', der betyder fjender af Gud.
33 kvinder fra netværket De Sørgende Mødre i Iran, hvis børn blev dræbt, forsvandt eller fængslet under urolighederne efter valget, bliver chikaneret.
Andre kvindelige aktivister og deres familier er fængslet: Atefeh Nabavi, Shabnam Madadzadeh, Mahsa Naderi, Fatemeh Ziaee Azad og Nazila Dashti.
Otte aktivister fra Committee of Human Rights Reporters er fængslet: Saeed Kalanaki, Saeed Jalalifar, Shiva Nazar-Ahari, Kouhyar Goudarzi, Saeed Haeri, Parisa Kakayi og Mehrdad Rahimi. Fire andre gik under jorden, efter at de var blevet indkaldt af efterretningsministeriet: Hesam Misaghi, Saeed Habibi, Navid Khanjani og Sepeher Atefi.
Andre fra den liberale studenterorganisation er blevet fængslet: Mehrdad Bozorg, Ehsan Dolatshah og Sina Shokohi.
Det, disse personer har til fælles, er at have rapporteret om eller givet udtryk for deres bekymringer over situationen i Iran.
Hvad agter Kommissionen eller Rådet at gøre for at få disse politiske fanger løsladt? Hvilken støtte yder Kommissionen til ngo'er, der arbejder for menneskerettigheder i Iran?
George Sabin Cutaş
(RO) Hr. formand! Jeg er personligt af den opfattelse, at der er et stort potentiale for tætte økonomiske, kulturelle og politiske bånd mellem Iran og EU. Dette potentiale bliver dog fortsat ikke udnyttet. Forbindelserne mellem Iran og EU støder på store vanskeligheder, når der tages fat på følsomme emner, såsom Irans atomprogram eller menneskerettigheder.
Jeg synes, at den iranske side skal leve op til EU's ønske om dialog. Landets afvisning af at indgå i en dialog kan kun begrænse overførslen af idéer og erfaringer inden for områder af fælles interesse. Jeg må minde Dem om, at EU er Irans største handelspartner, og eftersom Irans mål er at blive medlem af Verdenshandelsorganisationen, ville et tættere handelspartnerskab med EU bidrage til Irans forsøg på at overholde organisationens standarder.
Men så længe iranerne udviser manglende åbenhed over for samarbejde, er det ikke muligt at have en konstruktiv dialog mellem Iran og EU.
Salvatore Tatarella
(IT) Hr. formand, Baroness Ashton, mine damer og herrer! Baroness Ashton, De har tegnet et dramatisk billede af situationen i dette storslåede land, der har en storslået historie, kultur og civilisation.
Der er undertrykkelse af dissidenter og oppositionen, der er meget alvorlige restriktioner på borgerrettighederne, der er krænkelser af frihedsrettighederne, der er et bekymrende atomprogram, og der er en trussel mod Israel og freden.
Desværre har jeg ikke forstået, hvilke initiativer Europa agter at iværksætte for at sætte en stopper for denne situation og forsvare freden, friheden og borgerrettighederne. Jeg håber, at De i konklusionerne på denne forhandling kan komme med fakta, initiativer og holdninger, der skal indtages, og måske også svare på hr. Scurrias forslag.
Jeg indgår i en delegation, som har arbejdet hårdt for at få den iranske regerings tilladelse til at tage til Iran, og som, da den måtte annullere rejsen som en protest, ikke kunne gøre det, og som også måtte lide den skam at blive forment adgang af Iran.
Jeg går ind for en dialog med Iran, men det italienske parlament og delegationen skal resolut redegøre for vores holdninger om kampen for frihed og de rettigheder, som bliver truet.
Sari Essayah
(FI) Hr. formand, fru kommissær! Irans nuværende regering overtræder åbenlyst menneskerettighederne og tramper på sine borgeres grundlæggende rettigheder. Det seneste bevis herpå er mordet på otte personer i forbindelse med Ashura-højtideligheden og det faktum, at fem oppositionsmedlemmer i øjeblikket afventer fuldbyrdelsen af deres dødsdom.
Irans nuværende styre er den største trussel mod verdensfreden. Det er svært at forstå, at det internationale samfund skal kigge på fra sidelinjen, mens den iranske regering stille og roligt har fået lov til at udvikle et militært atomprogram og ignorere Det Internationale Atomenergiagenturs synspunkter. Landets nuværende lederskab får lov til åbent at true med at tilintetgøre en af De Forenede Nationers medlemsstater, Israel. Det støtter også terroristgruppen Hizbollah, som er aktiv i Libanon og Syrien.
På en måde minder disse begivenheder om situationen for 60 år siden. Vi behøver ikke at tænke på, hvad vi kunne have gjort anderledes for at undgå hadet. Men hvis vi i dag træffer virkningsfulde foranstaltninger, kan vi forhindre det samme i at ske.
Vi må begynde med hurtigst muligt at pålægge økonomiske sanktioner over for den iranske regering. Som situationen er, ville det være bedre, hvis EU's Iran-delegation blev forhindret i at tage af sted, da mullaherne kun ville udnytte rejsen med propaganda for øje. Lad os huske på, at problemet i dette tilfælde ikke så meget er, at der er så meget ondt, men snarere at de gode forbliver tavse.
Bogusław Sonik
(PL) Hr. formand! I slutningen af sidste år oplevede Iran de største oppositionsdemonstrationer siden de demonstrationer, der fulgte efter præsidentvalget i juni, hvor den siddende præsident blev erklæret for vinder. I sammenstød med sikkerhedsstyrkerne døde otte personer, flere hundrede blev såret og flere hundrede blev fængslet. Studerende, der støttede oppositionen, blev angrebet på universitetsområdet, hvilket fik 88 af universitetets professorer til at reagere i form af en appel til Ayatollah Ali Khamenei om at holde inde med voldsanvendelsen mod demonstranterne.
Situationen i Iran er stadigt mere alarmerende, og det gælder også på internationalt plan. Tyskerne overvejer at indføre sanktioner over for regeringen i Teheran, og den tyske kansler, fru Merkel, har sagt, at Iran ikke har reageret på Vestens opfordring om at samarbejde om at afslutte dets atomprogram. Israels premierminister har også efterlyst strenge internationale sanktioner over for Iran. Efter hans opfattelse kan et styre, som tyranniserer sit eget folk også hurtigt udgøre en trussel mod hele verden.
Vi skal samtidig med at respektere Irans suverænitet kraftigt understrege det ansvar, som landets myndigheder har for at respektere menneskerettigheder, politiske rettigheder og borgernes rettigheder, og vi bør også understrege, at Irans ret til at udvikle sit eget atomprogram ikke må betyde, at det samtidig udgør en trussel mod det internationale samfund. Den tålmodighed, som det internationale samfund har udvist i sin dialog med Teheran er nu ved at slippe op. Verden må ikke lade sig blive taget som gidsel af de nuværende politiske lederes aggressive og provokerende politik. Det spanske formandskab og den diplomatiske leder, fru Ashton, bør indlede drøftelser om dette med Rusland for at inddrage Moskva i en fælles pressionspolitik over for Iran.
Arnaud Danjean
(FR) Hr. formand, fru Ashton! Begivenhederne på Ashura-dagen og den blodige nedkæmpelse af de seneste demonstrationer i Iran har vist, at det har været en stor fejl at drage kunstigt skel mellem styrets stramning indadtil og den ufleksible politik, der føres udadtil, navnlig med hensyn til Irans atomspørgsmål.
Udsigten til yderligere sanktioner synes derfor at være uundgåelig og endda ønskelig. Jeg vil gerne høre Deres synspunkt vedrørende tidsplanen og de eventuelle sanktioners præcise natur, så vi kan skabe en tydelig forbindelse mellem de interne begivenheder i Iran og atomspørgsmålet.
Potito Salatto
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg ønsker ikke at fortsætte opremsningen af grundene til vores uenighed med den iranske regering.
Da det endnu ikke er blevet nævnt her, vil jeg lige gøre opmærksom på en af de mest alvorlige krænkelser af borgerrettigheder, som går ud over de unge. Den iranske regering har undertegnet FN's konvention om barnets rettigheder, men fortsætter ikke desto mindre med at idømme mindreårige dødsstraf.
Efter denne debat kunne jeg tænke mig, at Baroness Ashton for det første påtager sig opgaven at udstikke en fælles holdning for hele Europa og Parlamentet til begivenhederne i Iran og for det andet sørger for, at den interparlamentariske delegation for forbindelserne med Iran noterer sig, at landet må skifte kurs.
Jeg protesterede sammen med hr. Scurria og hr. Tatarella til delegationen. I en officiel erklæring udtalte den, at den under alle omstændigheder ville besøge Iran, selv om den havde stillet en kategorisk betingelse om at få lejlighed til at møde og føre en dialog med oppositionen. Fremover ønsker jeg, at delegationen indtager en anden holdning og fortsætter støtten til og dialogen med de eksilerede repræsentanter for oppositionen, ikke mindst fru Myriam Rajavi, som er et typisk eksempel på denne situation. Det er snarere det, EU skal gøre, i stedet for at pålægge sanktioner.
Tunne Kelam
- (EN) Hr. formand! Jeg må sige til fru Ashton, at jeg er bange for, at vores håb om at overbevise det iranske styre om vores bekymringer desværre vil være forgæves.
Vi har faktisk at gøre med et diktatur af i går, og det der er behov for nu, er at fokusere på muligheden for at ændre det. Styret går op i sømmene, og det iranske folk har siden juni tappert vist, at de ikke har tillid til og ikke støtter dette løgnagtige og aggressive diktatur. Hvorfor skulle vi så fortsætte med at gøre det?
Vi må virkelig støtte civilsamfundet og den demokratiske opposition, herunder Council of National Resistance, som er den eneste organisation, der har frembragt et meget klart demokratisk program for et atomfrit Iran.
Alexander Alvaro
(DE) Hr. formand! Den tyske avis, Süddeutsche Zeitung, skrev i dag, at den offentlige anklagemyndighed i Teheran i går mandag krævede, at fem oppositionsmedlemmer blev idømt dødsstraf. Ifølge Amnesty International er der her tale om den 17-årige Ali Mehrnia, 54-årige Parviz Varmazyari og Majid Rezaii, Alireza Mabavi og Ali Massoumi. Når et styre som det i Teheran, som ikke bare er anakronistisk, men også slår ned på sin egen befolkning med dødsdomme, steninger og andre metoder, og vi som EU ikke tager de nødvendige skridt, gør vi os først og fremmest skyldige over for dem, der ønsker at opbygge et fornuftigt samfund, og over for de børn, som vokser op under forhold, der er alt andet end dem, som vi - og her er jeg enig med min kollega, som desværre ikke længere er til stede - ønsker for et fremtidigt samfund. Jeg forventer nogle beslutsomme og klare udtalelser fra Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik her, og jeg ønsker ikke bare, at vi kræver sanktioner, men også at vi iværksætter disse sanktioner.
Ulrike Lunacek
- (EN) Hr. formand! Jeg tror, at det står klart for os alle her, at det iranske styre er et diktatorisk og kriminelt styre. Spørgsmålet er, hvordan vi skal reagere over for dem?
Jeg vil gerne klart give udtryk for min støtte til den delegation, der skulle være taget til Iran fra dette parlament. Delegationen ville i løbet af en hel dag have mødtes med oppositionsmedlemmer og dissidenter. Det ville have styrket dem. Det er, hvad de ønskede. Så jeg er meget ked af, at dette delegationsbesøg ikke kunne blive til noget.
Jeg har et enkelt meget konkret spørgsmål til Dem, Baroness Ashton. Flere medlemmer her har talt om sanktioner. Fra min erfaring som nationalt parlamentsmedlem og fra mangeårige drøftelser med mange personer går jeg virkelig ind for intelligente sanktioner, der f.eks. er målrettet specifikke medlemmer af Revolutionsgarden ved at sætte dem på en vetoliste for besøg eller rettet mod andre bestemte personer.
Jeg er meget imod at pålægge sanktioner i hele landet, da det sandsynligvis vil styrke regeringen, da fattigdommen dermed stiger, der vil f.eks. ikke være adgang til benzin, og det ville bidrage til at støtte styret frem for at svække det.
Struan Stevenson
- (EN) Hr. formand! Jeg er enig med hr. Kelam og hr. Alvaro. Tiden til dialog og engagement med Iran er for længst forpasset.
Folk dør næsten dagligt i gaderne i protest mod det fascistiske styre. Så sent som i går, som De har hørt, forlangte en selvbestaltet domstol i Teheran dødsstraf for fem demonstranter, der blev arresteret under Ashura-urolighederne den 27. december.
Nok er nok. Ikke mere snak, ikke mere eftergivenhed. Vi har brug for strenge sanktioner. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan vise de almindelige borgere i Iran, at vi bakker op om deres protester.
Niki Tzavela
(EL) Baroness Ashton! Det var med glæde, at jeg observerede Deres nøgterne holdning, der er præget af respekt for Irans historie og stolthed. Iran er et særligt tilfælde, og det glæder mig, at De anvender den diplomatiske tilgang, der kendes som "smart power", nemlig en blanding af sanktioner og dialog. Jeg opfordrer Dem til at fortsætte dialogen.
For det meste befinder de lande, som fordømmer sådanne lande, sig meget langt fra den kultur og mentalitet, der præger lande som Iran, Irak og Afghanistan. Jeg foreslår, at De udvider den gruppe, som De har nedsat for at fortsætte den åbne dialog med Iran, og inddrager de lande, som traditionelt har haft gode relationer med Iran, som f.eks. mit land, Grækenland, særligt nu med den nuværende socialistiske regering. Regionen kan ikke klare endnu en krig. Jeg gengiver her Israels og De Forenede Arabiske Emiraters bekymringer over Irans atomprogram. Fortsæt dialogen, og jeg tror, at vi vil få resultater.
Krisztina Morvai
(HU) Hr. formand! Tre korte spørgsmål. For det første blev den førende iranske atomforsker for nylig myrdet i et brutalt terrorangreb. Hvad er EU's holdning til denne sag? Det er mærkeligt nok ikke blevet nævnt her i dag. Det finder jeg meget beklageligt. For det andet, hvorfor er det lige, at det iranske atompotentiale er et større problem og en større trussel mod freden end f.eks. Israels? Hvorfor gør EU ikke også noget ved det? For det tredje blev der i 2006 af den daværende socialistisk-liberale regering i Ungarn givet ordre til at affyre skud ind i mængden af fredelige demonstranter. 14 personer fik bl.a. øjenskader. Mange af dem blev blinde. Trods vores gentagne krav nægtede EU dengang og nægter EU stadig at gøre noget ved denne begivenhed. Hvad er forskellen? På samme vis gør De ikke noget ved de flere hundrede politiske fanger, som har været fængslet i Ungarn. Selv i dag er der en hel del politiske fanger i fængsel i Ungarn. Jeg takker og ser frem til Deres svar.
Mariya Nedelcheva
(FR) Hr. formand, fru Ashton! Den iranske oppositionsleders nevø, Seyed Ali Mousavis', forsvinden og død er et af mange tragiske eksempler, der viser den nuværende sørgelige forfatning i Den Islamiske Republik Iran.
Det iranske styres legitimitet efter det meget tvivlsomme valg i juni er mildest talt kritisabel. Vores opgave er derfor så vidt muligt at støtte det iranske civilsamfund i dets modstandsbevægelse. De kan være sikker på den fulde støtte, som vores Parlament vil give Dem for at forkaste denne type adfærd,.
Jeg vil gerne understrege, at det iranske styre ved fortsat at bestride oppositionens rolle ikke vil kunne overbevise os om sin vilje til at arbejde i den iranske befolknings interesse. Oppositionens ret til at eksistere og dens ret til fri konkurrence blandt partierne, hvilket gør det muligt at repræsentere forskellige holdninger i det iranske samfund, er positive tegn, som vi længe har ventet på. Det er dog langt fra realiteten i Iran.
Mange mener nu, at det er helt op til det iranske styre at tage sig af demonstranternes krav og det internationale samfunds krav for at iværksætte en demokratisk overgang. Europa skal være hovedvidne til det, der er retsstaten.
Piotr Borys
(PL) Hr. formand, fru Ashton! Iran er et centralt land, der påvirker fredsstabiliseringen i hele verden og dele af Mellemøsten. Der hersker naturligvis ikke tvivl om, at vi må forsvare menneskerettighederne og resolut udtrykke vores bekymringer over de krænkelser af oppositionens rettigheder, som har stået på i flere måneder. Jeg vil dog gerne sige, at EU først og fremmest aktivt bør iværksætte et antiatomprogram, for hvis Iran får atomvåben, ville det udgøre en kæmpe trussel mod en stor del af Mellemøsten.
Vi ved derudover, at tilskyndelsen til revolution i Yemen og støtten til Hamas i Gaza og al-Qaeda i Afghanistan sandsynligvis også delvist er inspireret af den iranske politik. Hvad det angår, er der mere end nogensinde brug for en vis balance, og jeg mener også, at Saudi-Arabien bør spille en vigtig rolle. Jeg mener, at vi fra fru Ashtons side bør have en meget aktiv dialog og et stærkt engagement på dette område.
Paul Rübig
(DE) Hr. formand! Jeg vil gerne som altid i denne forbindelse påpege, at vi her i Europa faktisk kun anerkender det personlige ansvar og af princip afviser altomfattende mistænkeliggørelse. Jeg er sikker på, at fru Ashton som brite sandsynligvis har stor sympati for idéen om at ramme de parter, der er skyldige i sådanne situationer, med en blokade, men ikke et helt folk, som mere eller mindre uskyldigt befinder sig i denne situation. Vi bør stræbe efter drøftelser. Mit spørgsmål er følgende. Har De mulige samtalepartnere i Iran, som De kan kontakte og føre faglige og saglige drøftelser med inden for passende politiske rammer?
Andrew Henry William Brons
- (EN) Hr. formand! Jeg ser det ikke som min opgave at forsvare et styre af ayatollaher i Iran eller dets antidemokratiske holdninger. Men jeg har to ting at sige: For det første at den ikkevoldelige ytringsfrihed bliver undertrykt selv i Europa og selv blandt EU-medlemsstater. Derudover udnytter USA og dets allierede på ret kynisk vis aktiviteterne og begivenhederne i Iran til at nære en krigsbevægelse mod Iran, og jeg synes, at en sådan reaktion ville være fuldstændig ude af proportioner.
Catherine Ashton
Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik og næstformand i Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg mener, at vi har haft en ekstremt vigtig og rettidig debat, først og fremmest fordi vi har gentaget den forpligtelse, vi har i EU over for menneskerettighederne som vigtige værdier.
Og faktisk kræver vi i vores dialog med Iran ikke andet, end at de lever op til de internationale aftaler, som de villigt og frivilligt har undertegnet, og det er et grundlæggende element i den måde, vi må håndtere disse spørgsmål på, og parlamentsmedlemmerne har både ved at navngive enkeltpersoner og ved at beskrive begivenhederne i Iran fremhævet de problemer, som virkelig bekymrer os.
Nogle parlamentsmedlemmer har også påpeget, som hr. Gualtieri sagde, at det i sidste ende skal være uundgåeligt at føre en dialog. Det er meget vigtigt, at vi fortsat tilbyder en strategi med en "meningsfuld dialog". Men jeg gør det vel vidende, at min forgænger, Javier Solana, brugte seks år på at føre dialog, seks år på at tilbyde at fortsætte den debat. Så der skal være dialog, men ikke som en undskyldning for inaktivitet fra Irans side, men snarere som et middel til at sikre, at vi udvikler stærkere forbindelser, og at vi opnår det, vi mener, er vigtigt.
Og i den forbindelse kunne forhandlingerne om medlemskab i Verdenshandelsorganisationen, som har stået i stampe i lang tid, være en måde, hvorpå vi kan fremme den debat, diskussion og støtte, som kan få styret til at komme videre.
Mange parlamentsmedlemmer har talt om betydningen af sanktioner, men jeg går især ind for intelligente og intelligente sanktioner. Det er af afgørende betydning for os, at vi, når vi begynder at tænke på det næste skridt, og hvis og når vi overvejer muligheden af sanktioner, at vi erkender, at de skal være målrettet specifikt med henblik på at opnå det, vi ønsker, og ingen her i forsamlingen ønsker at se, at den almindelige befolkning i Iran lider som en konsekvens heraf.
Det gør debatten meget vigtig, men kræver også, at vi bruger energi og tid på den. E3+3-tjenestemænd mødtes i New York i lørdags, og vi havde en dialog om emnet, naturligvis også med Rusland.
Der er ingen tvivl om, at vi ønsker at videreføre det meningsfulde samarbejde med Iran gennem dialog, men hvis Iran i sidste ende forkaster den, så må vi i forbindelse med vores tovejspolitik rejse spørgsmålet om sanktioner, og som følge af mødet er der allerede taget hul på overvejelserne om passende videre foranstaltninger.
Det er også noget, der skal drøftes i Udenrigsrådet på mandag, og det er delvis derfor, at jeg er så opsat på at høre parlamentsmedlemmernes synspunkter, da jeg også er ved at forberede mig på disse drøftelser.
Hvad angår den delegation, der skulle besøge landet, er De formand for delegationen, fru Lochbihler. Det er meget vigtigt, at rejsen endnu ikke officielt er blevet aflyst. Jeg synes, at det er vigtigt at overveje, om det er noget, vi skal gå videre med. Jeg håber, at mødet snart finder sted, endnu en gang med det for øje at forsøge at holde dialogen åben.
Vi har specifikt på foranledning af dette Parlament opnået, at Euronews fra midten af 2010 begynder at sende sine udsendelser på farsi. Det er også vigtigt, når det gælder, hvordan vi effektivt anvender kommunikation og teknologi.
Det er svært at forestille sig at blokere adgangen, hvis vi samtidig blokerer adgangen til de oplysninger, som folk ønsker at få, og det er noget, som jeg mener, vi skal være opmærksomme på.
Og med hensyn til at se på, hvad vi gør i fremtiden, har parlamentsmedlemmerne gjort det klart, hvad de ønsker, at vi skal overveje. Som jeg har sagt, overvejer E3+3 allerede disse muligheder. Vi har Udenrigsrådet. Jeg har tilkendegivet, at vi ønsker at se på intelligente sanktioner i forbindelse med denne tovejspolitik. Jeg har gjort det klart, og jeg fortsætter med at gøre det klart, at jeg er åben over for og rede til at have denne dialog, og jeg beskrev i mine indledende bemærkninger dette store lands potentiale, men vi gør det med den overbevisning, at vi ikke kan fortsætte med at anvende dialog som en måde at undgå handling på.
Jeg vil afslutningsvis sige, at jeg var meget imponeret over den sætning, som præsident Obama anvendte i sin tale ved overrækkelsen af Nobelprisen, da han sagde, at når vi ser på betydningen af vores fortsatte engagement, "mangler engagementet med undertrykkende styrer harmens tilfredsstillende renhed. Men [...] intet undertrykkende styre kan gå nye veje, medmindre det har mulighed for en åben dør"
Døren er åben for denne meningsfulde dialog, så vi kan komme videre, men når det er sagt, går jeg absolut ind for at anerkende den tovejspolitik, som min forgænger anlagde, og om nødvendigt gå videre med den.
Formanden
Kære kolleger! Disse drøftelser har varet fra kl. 15 til kl. 20, hvilket er fem timer. Jeg foreslår, at vi tager fem minutters pause, så den højtstående repræsentant og andre, som har været i forsamlingen, og som fortsætter i forsamlingen, kan trække vejret, og at vi genoptager mødet kl. 17.35, altså om fem minutter.
Geoffrey Van Orden
- (EN) Hr. formand! Inden vi holder pause, vil jeg gerne lige komme med en oplysning, Baroness Ashton, De talte om delegationen til Iran. Delegationen skulle være taget til Iran den 8.-10. januar, men det delegationsbesøg blev aflyst. Faktisk blev det aflyst af de iranske myndigheder.
Mange af os lagde pres på for at få delegationsbesøget aflyst endnu tidligere - selv om delegationens formand ikke tog notits af os - på grund af afprøvningen af langtrækkende missiler, nedskydningen af demonstranter og alle de andre uroligheder, der fandt sted i juleperioden. Så til information er det delegationsbesøg altså aflyst, og Parlamentet skulle faktisk have sørget for at aflyse det noget tidligere.
Formanden
Jeg var ikke klar over, at der var en oplysningsprocedure. Hr. Van Orden, jeg gav Dem lov til at fortsætte, men for at være retfærdig over for alle de andre, var det altså ikke en bemærkning til forretningsordenen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted under første mødeperiode i februar i Strasbourg.
(Mødet udsat kl. 17.30 og genoptaget kl. 17.35)
