Lizbonska strategija -širše smernice ekonomskih politik 2008-2010 (razprava)
Predsednica
Naslednja točka na dnevnem redu je skupna razprava v zvezi z izjavami Sveta in Komisije o lizbonski strategiji, na podlagi katerih je gospa Starkevičiűtë napisala poročilo v imenu Odbora za ekonomske in monetarne zadeve o integriranih smernicah za rast in delovna mesta (del: širše smernice ekonomskih politik držav članic in Skupnosti): začetek novega cikla (2008-2010)
Žiga Turk
predsedujoči Svetu. - Z velikim veseljem se udeležujem seje, na kateri Evropski parlament obravnava zagon naslednjega cikla lizbonske strategije za rast in delovna mesta.
S podpisom lizbonske pogodbe se zaključuje obdobje, ko smo se veliko ukvarjali s svojo notranjo, včasih tudi politično formo. Evropa je zdaj bistveno bolje opremljena, da se odpre v svet, in lizbonska strategija ponuja orodje, da Evropa sooblikuje tudi svetovne trende. Današnji trenutek zaznamujejo vsaj štirje taki trendi.
Ko je Evropa leta 2000 zagnala lizbonsko strategijo smo globalizacijo razumeli predvsem kot tekmovanje Evrope z ZDA in Japonsko. Od takrat so se na svetovnem odru utrdili pomembni novi igralci, ki zahtevajo svež premislek o tem kaj lahko Evropa v ta globalni svet prispeva in kje so njene resnične konkurenčne prednosti.
Pred našimi očmi se dogaja komunikacijska revolucija, internet, svetovni splet, ustvarjalnost in inovativnost nista več zaprti v toge institucionalne sheme. V zgodovini smo bili samo enkrat prej priča revoluciji v množičnem komuniciranju in to pred približno 500 leti, ko sta se pojavila poceni papir in tisk, na katerih je Evropa utemeljila svojo prevlado.
Smo na pragu tretje industrijske revolucije, katere posledica bo pomembno zmanjšanje odvisnosti od fosilnih goriv in prehod v nizkokarbonsko ekonomijo. Vaš parlament je v maju 2007 sprejel deklaracijo o tretji industrijski revoluciji in ekonomiji vodika in s tem pokazal podporo Evrope k vodstvu na tem področju.
Po industrijski stopamo v konceptualno dobo, ko v ospredje stopajo vrednote, pomen, empatija. Rdeča nit teh trendov sta večanje pomena ustvarjalnega potenciala ljudi in njihovih vrednot. To sta temi, ki sta po svoji naravi zelo evropski. Zato ima lahko Evropa ambicijo, da te štiri trende sooblikuje ali celo vodi.
Evropske razvojne ideje uokvirja lizbonska strategija za rast in delovna mesta. Po temeljiti prenovi leta 2005 ugotavljamo, da lizbonska strategija deluje. Strukturne reforme so izboljšale temelje evropskega gospodarstva, zato se le-to lažje spopada s krizami na finančnih trgih ter naraščajočimi cenami surovin, predvsem nafte in hrane. Svetovno gospodarstvo plove v vse bolj negotove vode, zato je pomembno, da Evropa ohrani smer in nadaljuje z implementacijo reform in modernizacijo svojega gospodarstva in družbe.
Komisija je pripravila dobro delo s pripravo lizbonskega paketa, objavljenega v decembru. Predsedujoča Evropskemu svetu, Slovenija, postavlja lizbonsko strategijo za eno izmed petih prioritet svojega predsedovanja. Zelo nas veseli, da se Evropski parlament konstruktivno vključuje v široko razpravo v naslednjem ciklu. Mnenja smo že izmenjali v okviru posveta ECON, trojke in medparlamentarnega srečanja. Vsak po svojih močeh si prizadevamo, da bo spomladanski evropski svet v marcu zagnal ambiciozen, nov cikel lizbonske strategije.
Evropski svet bo potrdil široke smernice za ekonomsko politiko in sprejel zaključke o politikah zaposlovanja. Veliko smo se pogovarjali o tem, ali so široke smernice potrebne sprememb, in na koncu so se kolegi iz večine držav strinjali, da bi sicer lahko izboljšali kako formulacijo, da pa bi z odpiranjem samih smernic sprožili dolgotrajno usklajevanje, upočasnili prehod v nov cikel, končni rezultat pa bi bil zelo podoben temu, kar imamo pred seboj zdaj.
Svet Ecofin je enoglasno sprejel odločitev, da se široke smernice za ekonomske politike ne spreminjajo. Spreminjajo pa se pojasnjujoča besedila, kontekst, v katerega te smernice postavljamo.
Evropski svet bo sprejel specifična priporočila državam članicam, v zvezi z njihovim napredkom pri izvajanju nacionalnih reformskih programov. Pozval bo deležnike, Svet, Komisijo, Parlament, da izvajajo lizbonski program Skupnosti.
Zavzel se bo za nekaj ključnih aktivnosti in cilje na štirih prioritetnih področjih. Ta štiri področja izražajo, prvič: skrb Evrope za okolje, drugič: skrb Evrope za človeka in njegov socialni položaj, tretjič: napore za bolj podjetno Evropo in četrtič: napore za bolj inovativno in ustvarjalno Evropo, na čemer pravzaprav vse ostalo tudi temelji. Dovolite mi, da se na kratko dotaknem vsakega od teh štirih področij.
Znanju in inovativnosti postavljam ob bok ustvarjalnost. Evropa mora svojo bogato kulturno tradicijo in etično bogastvo preliti v konkurenčno prednost svojih izdelkov. Še naprej moramo loviti cilj treh odstotkov pri vlaganju v raziskave in razvoj. Znanje mora postati peta svoboščina. Potrebujemo enoten prostor znanja, kjer je dostop do znanja odprt, kjer podpiramo odprto inovacijo in, seveda, kjer je znanje ustrezno zaščiteno z evropskim patentom in avtorskimi pravicami. Bolje bi se dalo koordinirati različne evropske raziskovalne in razvojne politike ter le-te z nacionalnimi.
Evropejci moramo postati bolj podjetni. Manjka nam visoko inovativnih in kreativnih malih podjetij, zato mora posebna skrb veljati nastajanju in rasti malih in srednjih podjetij in njihovemu dostopu do znanja in raziskovalne infrastrukture ter do virov kapitalskega financiranja.
Poglobiti moramo notranji trg, predvsem na področju storitev in mrežnih industrij, in odpraviti različne skrite ovire. Močan in delujoč notranji trg je tudi veliko boljša obramba pred globalizacijo kot skušnjave s protekcionizmom. Povečati je treba preglednost finančnih trgov, izboljšati moramo zakonodajo in zmanjševati administrativna bremena.
Evropejci moramo ohraniti skrb in solidarnost z ljudmi. Prožna varnost omogoča dinamično iskanje ravnotežja med gospodarstvom, ki si želi delujoč trg dela, in varnostjo ljudi, da hitro najdejo novo zaposlitev.
Ob tem je treba poskrbeti za vseživljenjsko učenje in druge oblike podpore. Posebej moramo poskrbeti, da mladi končajo neko šolo in da čim prej najdejo delo. Starejše moramo spodbujati, da čim dlje ostanejo aktivni.
In končno, Evropejci skrbimo za naravo, skrbimo za okolje. Evropa mora stopiti na čelo procesa, ki mu nekateri pravijo tretja industrijska revolucija in katere jedro je v premiku v nizkokarbonsko ekonomijo. Prepričan sem, da se bo to splačalo njenemu gospodarstvu, saj bo le-to zavzelo svetovno vodstvo v tehnologijah prihodnosti. Političen dogovor o energetsko-klimatskem paketu je potreben do konca letošnjega leta.
Gospe in gospodje, potrebujemo odločen zagon novega cikla lizbonske strategije, da Evropa postane bolj dinamična, ustvarjalna, na znanju oprta, podjetna družba, ki skrbi, skrbi za ljudi in skrbi za okolje. Čim prej potrebujemo tudi premislek o strateškem okvirju evropskega razvoja v obdobju po letu 2010 in morebitni konvergenci lizbonske strategije in strategije trajnostnega razvoja.
Kot je zapisal Mark Leonhard, to stoletje ne bo evropsko stoletje, ker bi Evropa kolonialno komandirala ves svet niti ne zato, ker bi imela najmočnejšo industrijo. Vendar to stoletje lahko postane evropsko stoletje zato, ker bodo v svetu prevladale evropske vrednote, evropska ustvarjalnost, torej tisti dve prvini, ki bistveno oblikujeta svetovne trende. Evropska ustvarjalnost se naslanja na bleščečo evropsko kulturno tradicijo. Evropske vrednote, kako sosedi med seboj sodelujemo, kako rešujemo spore, kako skrbimo za naravo in za človeka, so tiste, ki postajajo zgled za ves svet. Ne pozabimo torej na ta globoko človeška izhodišča, ko razmišljamo o ekonomski in socialni prihodnosti naše unije, oziroma strategiji za rast in delovna mesta.
Günter Verheugen
podpredsednik Komisije. - (DE) Gospa predsednica, gospod predsedujoči, gospe in gospodje, kar zadeva Komisijo, je današnja razprava temeljna razprava o prihodnjem položaju Evrope v svetu. Gre za naš odziv na gospodarske, socialne in okoljske izzive našega časa. Evropsko povezovanje, ki je združilo 27 držav in skoraj 500 milijonov ljudi, je naša velika strateška moč. Ker nismo več oslabljeni zaradi sporov, je Evropa z vseh vidikov postala ena od najprivlačnejših regij na svetu.
Notranji trg je temelj naše blaginje, pri čemer je skupna valuta dragocena politična in gospodarska vrednota. Nismo izpostavljeni nepredvidljivim razmeram ali pretresom globalizacije. Z integracijo lahko prispevamo k oblikovanju globalizirane dobe v skladu z našo vizijo.
Vendar na to globalno dobo ne bo vplivala le ena država ali ena celina. Japonska, Združene države in Evropska unija se spopadajo z izzivom razvijajočih se držav, kot so Kitajska, Indija, Rusija in Brazilija, ki se - tako kot mi - borijo za vodilno mesto na področju globalnega gospodarstva in tehnologije.
Menimo, da bomo imeli v tej novi dobi veliko priložnosti in novih možnosti, vendar le, če bomo ostali pozorni na znamenja časa in se bomo v celoti zavedali vseh tveganj. V času globalne mobilnosti je vprašanje varnosti delovnih mest v Evropski uniji in načina zagotavljanja več delovnih mest v prihodnosti, vključno z dobro plačanimi delovnimi mesti, resnično aktualno socialno vprašanje. Naj ponovim: aktualno socialno vprašanje je, ali bomo imeli dovolj visoko kakovostnih delovnih mest in ali jih bomo dolgoročno tudi ohranili.
Resolucija o tem ključnem vprašanju je v središču revidirane lizbonske strategije, našega partnerstva za rast in delovna mesta. Ta strategija je evropski odziv na globalizacijo.
Revizijo smo opravili po treh letih in lahko smo zadovoljni z rezultati. To je bilo dobro obdobje za rast in delovna mesta. Ustvarjenih je bilo več milijonov novih delovnih mest, hkrati pa je bila stopnja rasti višja kot v prejšnjih letih. Prvič je produktivnost rasla hitreje kot v Združenih državah. Ljudje so občutili koristi bistvenih strukturnih reform. Vendar ne smemo počivati na lovorikah. Nismo še dosegli cilja. Pred nami je še dolga pot in izvesti je treba še več reform. Ni treba, da smo jasnovidni, da ugotovimo, da za sedanjost ni značilna togost, ampak stalne spremembe. To je še vedno zastrašujoče za veliko ljudi, zlasti za tiste, ki se bojijo, da ne bodo mogli slediti tem spremembam in da bodo tudi sami postali poraženci v procesu globalizacije.
Še en razlog je, zaradi katerega je pomembno, da je partnerstvo za rast in delovna mesta še trdneje zakoreninjeno v naši družbi. Menimo, da smo našli strategijo, ki je, v nasprotju s prvotno lizbonsko strategijo iz leta 2000, izvedljiva in bo zagotovila želene rezultate. To je tudi cilj predloga Komisije za naslednja tri leta. Menimo, da je osnovna usmeritev prava in tudi da so še vedno potrebne prilagoditve v zvezi z nekaterimi vprašanji, ki so ključna za našo prihodnost.
V naslednjih treh letih je na primer zlasti treba bolj poudarjati socialno razsežnost našega partnerstva za rast in delovna mesta. Menim, da bo to bistveno vprašanje. Izboljšati je treba raven izobrazbe, usposobljenosti ter spretnosti in znanj. S spremembami se bomo lahko spopadli le, če bomo vsem posameznikom od zgodnjega otroštva in vse njihovo življenjsko obdobje pomagali, da bodo razvili vse svoje sposobnosti, da bodo stalno pridobivali novo znanje ter da bodo ostali prilagodljivi. To je pravica vseh. Le tako lahko zagotovimo, da ljudi, ki izgubijo svojo zaposlitev, in njihovih družin ne bomo obsodili na življenje na robu družbe ter na trajno brezposelnost in revščino.
Potrebujemo politiko, ki s katero se bo spodbudilo zaposlovanje in omogočilo ljudem, da lahko v katerem koli življenjskem obdobju začnejo znova. To je naloga politikov in tudi evropskih podjetnikov ter podjetij. Rad bi bil popolnoma jasen, zlasti glede na nekatere zadnje dogodke. Podjetniki in podjetja, ki tega še niso ugotovili, da je dobra in motivirana delovna sila največje premoženje podjetja ter da lahko zagotovi rahlo, a zelo pomembno konkurenčno prednost, bodo morali razmisliti o tem.
Potrebno je večje prizadevanje za vzpostavitev družbe, ki resnično temelji na znanju. Žal še zdaleč ne dosegamo našega cilja, da bi do leta 2010 porabili 3 % evropskega BDP za raziskave, in z veliko zaskrbljenostjo ugotavljam, da se razlika povečuje, namesto da bi se zmanjševala. Zaskrbljujoč se mi zdi še en trend, in sicer dejstvo, da čeprav evropska podjetja za raziskave in razvoj dejansko namenijo več in ne manj kot v preteklih letih, ta denar raje vlagajo zunaj Evrope namesto v Evropi.
Evropski raziskovalni prostor mora postati realnost. Če raziskav in razvojnih dejavnosti ne bomo mogli zadržati v Evropi, tudi delovnih mest ne bomo mogli ohraniti.
Vemo, da moramo še naprej krepiti notranji trg. Izkoristiti moramo ves potencial velike večine naših podjetij, tj. 23 milijonov malih in srednjih podjetij, v katerih sta zaposleni dve tretjini celotne evropske delovne sile. Marsikaj v zvezi s tem smo že storili z več pobudami, dodatno pa bo k temu prispeval zakon o malem gospodarstvu, ki bo sprejet junija.
Druga nujna prednostna naloga je močno prizadevanje, da se energetski in podnebni cilji vključijo v našo politiko na področju rasti in zaposlovanja. Radi bi zagotovili dokaze, da lahko okoljske izzive spremenimo v gospodarske priložnosti in socialni napredek. Potrebujemo močen evropski industrijski sektor, ki bo prevzel vodilno vlogo, ker smo trdno prepričani, da bi bila vodilna vloga Evrope na področju energetske učinkovitosti, nove tehnologije in varčnega ravnanja z viri dobra za okolje in tudi za spodbujanje zaposlovanja.
Povpraševanje po okolju prijaznih proizvodih in procesih je največje doslej. Odgovorna politika na področju boja proti podnebnim spremembam ne temelji na deindustrializaciji Evrope, ampak na sposobnosti preživetja Evrope kot industrijskega območja ter na evropski industriji, ki ne škoduje okolju in pri kateri se izvaža varstvo okolja.
Menimo, da lahko to vprašanje obravnavamo veliko učinkoviteje. V zvezi s tem je potrebno veliko skupno prizadevanje Evropske unije in držav članic. Zdaj imamo na voljo zanesljiv okvir za ta namen. Imamo partnerstvo, ki temelji na dialogu in kritični presoji dosedanjih dosežkov ter ki se je izkazalo za učinkovito. Pred tremi leti smo z integriranimi smernicami oblikovali zanesljiv sklop referenčnih točk, s katerimi se lahko uskladijo evropske in nacionalne reforme.
Dobro se zavedam, da nekateri dvomijo v naš predlog, da lahko smernice v ožjem smislu ostanejo nespremenjene. Ta predlog Komisije ne temelji na dogmatizmu ali svojeglavosti. Nismo si želeli kozmetičnih sprememb. Želeli smo izpostaviti trajen cilj reforme in usmeritev reform v Evropski uniji. Hkrati smo opravili temeljito kritično revizijo in preprosto navedli pomanjkljivosti v preteklih treh letih, da bi se iz njih nekaj naučili. Zato predlagamo spremembo poudarka, ki sem jo opisal, v zvezi z vidiki, kot sta družbena in okoljska razsežnost, pri čemer je bila ta sprememba vključena v smernice.
Prav tako smo predlagali nov program Skupnosti, ki v nasprotju s prejšnjim programom ne vključuje velikega in pestrega sklopa projektov, ampak je ciljno usmerjen program. Vključuje prevladujoče prednostne naloge lizbonske strategije za rast in delovna mesta.
Gospe in gospodje, naša politika na področju rasti in zaposlovanja je še vedno glavna skrb te Komisije. Je na vrhu seznama prednostnih nalog, ker gre za več delovnih mest, večjo blaginjo in boljše varstvo okolja.
(Ploskanje.)
Joaquín Almunia
komisar. - (ES) Gospa predsednica, predsednik Sveta, gospe in gospodje, najprej čestitam gospe Starkevičiűtë in vsem poslancem tega parlamenta, zlasti članom Odbora za ekonomske in monetarne zadeve, ki so sodelovali pri pripravi poročila, ki po mojem mnenju vsebuje izjemno bogato analizo in predloge za prihodnost tega novega cikla lizbonske strategije za naslednja tri leta.
Če pogledamo zadnja tri leta, se lahko strinjamo z analizo dosežkov lizbonske strategije iz poročila v tem novem obdobju po reviziji iz leta 2005.
Danes smo že povedali, da se ustvarjajo nova delovna mesta. Znaten del teh delovnih mest je povezan z reformami, ki izvirajo iz lizbonske strategije, in z načinom, na katerega se reforme obravnavajo na trgu dela in drugih področjih gospodarske dejavnosti, kot je opredeljeno v lizbonski strategiji in nacionalnih programih reform, ki so bili sprejeti pred tremi leti.
Možnosti za rast so vedno večje, čeprav bi si želeli, da se dodatno povečajo. Vendar je zelo pomembno, da se poveča zmožnost Evrope za rast v običajnih gospodarskih pogojih. Potrebujemo večjo rast, da bomo lahko zavzeli pomembno mesto v globaliziranem svetu, v katerem se pojavljajo novi in izjemno dinamični udeleženci.
Poleg tega se delovanje trga izboljšuje, ovire za podjetništvo, podjetnike in naložbe, usmerjene v proizvodnjo, pa se odpravljajo.
V več evropskih državah so bile uvedene reforme za izboljšanje trajnosti sistemov socialne zaščite in javnih financ, pri čemer se je seveda povečala ozaveščenost o tem, da moramo v našem modelu za rast poskrbeti za okolje.
Lizbonska strategija je zato prinesla rezultate. Strategija za rast in delovna mesta, ki se izvaja od leta 2005, je prinesla rezultate. Če bi spremenili usmeritev, bi naredili napako. Zato se večinoma strinjamo s poročilom, o katerem danes razpravljamo: nadaljevati moramo v smeri, ki je opredeljena v njem.
Kljub temu je jasno, da je treba upoštevati spremembe razmer - ne glede na to, ali so to znatne spremembe razmer v zvezi z energijo in okoljem ali potreba po vključitvi boja proti podnebnim spremembam med naše najpomembnejše prednostne naloge, novi izzivi, izkušnje ter seveda gospodarsko okolje in gospodarski položaj v zadnjih mescih.
Sedanje razmere povzročajo večjo negotovost in pritisk na finančne trge ter pomenijo, da moramo v teh bolj spremenljivih, negotovih in težjih okoliščinah pospešiti hitrost reform, stopnjo ustanavljanja in hitrost izvajanja lizbonske strategije.
Strinjamo se, da mora izvajanje, kot je navedeno v integriranih smernicah, potekati v okviru makroekonomske stabilnosti, v okviru, v katerem se krepijo trajnost naših javnih financ, naši sistemi socialnega varstva in socialne zaščite ter okoljska trajnost, ter v okviru zaupanja in obveznosti gospodarskih subjektov.
Čim bolj moramo izkoristiti manevrski prostor, ki smo ga pridobili s preudarnimi reformami in politiko v zadnjih letih; izkoristiti moramo razliko, ki nam jo zagotavljajo ti negotovi časi, potem ko se je davčno stanje gospodarstev v večini držav izboljšalo.
Zdaj, ko je rast manjša zaradi spremenljivih pritiskov na finančnih trgih ali močne upočasnitve v Združenih državah, lahko dovolimo prenehanje delovanja samodejnih stabilizatorjev v večini gospodarstev.
Zaradi politike, ki temelji na integriranih smernicah iz naše strategije, smo zdaj smo v boljšem položaju, da se spopademo z znatno upočasnitvijo gospodarske dejavnosti kot leta 2001.
Ko smo glede na pritiske na finančnih trgih primerjali položaj evropskega gospodarstva in gospodarstva Združenih držav, nas je v zadnjih tednih in mesecih veliko ugotovilo, da je evropsko gospodarstvo v prednosti zaradi trdnih gospodarskih temeljev. Ti trdni gospodarski temelji so se okrepili zaradi politike iz teh smernic, in sicer v zvezi z delovanjem ekonomske in monetarne unije ter številnimi strukturnimi reformami, ki so del lizbonske strategije.
Zlasti analize iz poročila gospe Starkevičiűtë prav tako vsebujejo in izpostavljajo nekaj jasnih prednostnih nalog; zdaj je naša prednostna naloga večji napredek pri finančnem povezovanju.
Finančno povezovanje je instrument, ki ga imamo na voljo za okrepitev naše sposobnosti za spopadanje z razmerami, kot so razmere, v katerih smo zdaj. Nekatere pobude, na primer načrt, ki ga je nedavno sprejel Svet za ekonomske in finančne zadeve, so že pripravljene. Vsi moramo prispevati k temu, da se bodo te pobude čim prej uresničile v praksi po vsej Evropi, hkrati pa moramo zagotoviti, da bo Evropa enotna v zvezi s temi pobudami, ki jih je treba prav tako obravnavati in sprejeti v splošnejšem okviru, na primer v okviru Mednarodnega denarnega sklada ali foruma za finančno stabilnost.
Glede na vse to sem prepričan, da bomo sodelovali in da bo naše sodelovanje s Parlamentom produktivno; s tem bi se moralo okrepiti soglasje o osnovnih vidikih naše strategije in naših sporočil, da se bodo gospodarski in socialni subjekti spodbudili k dejavnemu sodelovanju pri tem procesu reform, da reforme ne bodo prihajale od zgoraj, ampak da se bodo razvile od spodaj navzgor in bodo dovolj izboljšale s socialnim dialogom. Sodelovanje evropskih institucij, tj. Sveta, Parlamenta in Komisije, mora biti produktivno, da se bodo lahko te institucije in države članice razvile in kot del nacionalnih programov reform izvajale cilje, o katerih smo se danes dogovorili.
Margarita Starkevičiűtë
poročevalka. - (LT) Zahvaljujem se gospodu Verheugnu in gospodu Almuniu za njuno opredelitev lizbonske strategije EU. Vendar sem vedno težko razumela njene glavne prednostne naloge.
Ta dokument Komisije zajema okrog 300 strani, ki so razdeljene na ločena poglavja, pri čemer ima vsako poglavje svoje prednostne cilje. Skupaj mora Evropska unija upoštevati 24 okvirov za doseganje uspešnega izvajanja svoje gospodarske politike in strategije. Ker Parlament ne želi zaostajati za Evropsko komisijo, je po treh različnih postopkih sprejel tri različne resolucije o teh 24 okvirih. Očitno je to naš prispevek k zmanjšanju birokracije.
Prav tako se zahvaljujem Komisiji, da je izpostavila pomen trajnosti reforme. S tem se povsem strinjam. Vendar življenje prinaša vsakodnevne spremembe in nov razvoj, zlasti z vidika globalizacije. Če se bomo odločili le za kozmetične spremembe, to ne pomeni, da bomo spodbujali inovacije in ustvarjalnost, kot so izpostavili naši spoštovani predstavniki Slovenije.
Cenim stališče Evropskega sveta, da mora vsaka nova strategija pomeniti dodano vrednost. Vendar menim, da mora biti naše stališče naklonjeno trajnosti reform, če so te reforme usklajene in prilagojene novim okoliščinam. Edina prednostna naloga lizbonske strategije mora biti dobro počutje državljanov.
Za doseganje tega cilja lahko izvajamo različne instrumente gospodarske politike, ki morajo biti med seboj povezani. Kar zadeva monetarno politiko, je treba izpostaviti pomen neodvisnosti Evropske centralne banke. Glede na to, da obstajajo različni interesi in globalni izzivi, se mora nanje odzvati en organ. Prav tako ne smemo pozabiti, da se vse države članice še niso del območja skupne valute.
Vendar je sposobnost centralne banke, da izpolni inflacijske cilje, omejena, prav tako kot njena možnost, da se spopade s pritiskom inflacije in globalnimi izzivi, ki izvirajo zunaj Evropske unije. Zato je treba uvesti druge načine, da bo lahko centralna banka postala neodvisna. Seveda moramo najprej obravnavati davčno ravnovesje.
Vendar se odločno ne strinjam s poskusi za doseganje davčnega ravnovesja z mehaničnim zmanjšanjem izdatkov. V tem primeru so obremenjeni najranljivejši in socialno prikrajšani sloji prebivalstva, ne pa uradniki, ki nimajo navade zniževanja svojih plač. Naš glavni cilj mora biti uskladitev institucij za upravljanje in zmanjšanje odhodkov za poslovodenje. Sredstva se lahko nato razdelijo sektorjem, od katerih imajo koristi državljani.
Drugo pomembno vprašanje, ki ga izpostavljam, je vloga finančnega sektorja. Ni smiselno zmanjšati proračuna, če se hkrati več milijard porabi za ponudbe za reševanje bank. Vloga finančnega sektorja mora biti določena in jasno opredeljena v lizbonski strategiji. Jasno je, da bi bilo brez stabilnega finančnega sektorja nemogoče zavarovati dolgoročno gospodarsko stabilnost.
Ne glede na očitne težave sedanjega finančnega sektorja odkrito menim, da ni bilo veliko prizadevanj za njihovo resno rešitev. Vsaj do naslednje krize.
Kako lahko pomagamo ljudem, državljanom držav članic? Najprej lahko zmanjšamo njihove stroške dela, življenjske stroške, stroške nastanitve in prilagoditve izzivom novega načina življenja.
Raziskovalci so predložili različne predloge za rešitev teh težav. Strinjam se z njihovimi zamislimi, ki bi lahko po njihovem mnenju prinesle koristne rezultate, in sicer boljšo zastopanost ter dostopnejše finance za mala podjetja.
Marianne Thyssen
v imenu skupne PPE-DE. - (NL) Gospa predsednica, gospod predsedujoči, komisarji, gospe in gospodje, tokrat je letna razprava, s katero se pripravljamo na pomladni vrh, prvič popoldne. Običajno so v tem parlamentu prednostne razprave na dnevnem redu dopoldne. Vendar na podlagi tega ne smete sklepati, da se nam zdita pomladni vrh in lizbonska strategija manj pomembna. Sploh ne, tokrat smo le ljubeznivo namenili dopoldne gospodu Corbettu in gospodu Méndezu de Vigi ter naši razpravi o njunem odličnem poročilu o reformni pogodbi, ki bo skupaj z lizbonsko strategijo odločilno pri oblikovanju prihodnosti Evrope.
Zadnji teden v Bruslju smo se sestali s člani nacionalnih parlamentov in pregledali napredek v zvezi s strategijo, pri čemer smo hitro dosegli soglasje o eni stvari: nov pristop, ki je usmerjen v rast in delovna mesta, pri čemer se ne pozabi na razsežnost trajnosti, je prinesel rezultate. S strategijo se spodbujajo možnosti evropskega gospodarstva za rast in vzpostavlja okolje, v katerem se spodbuja ustvarjanje novih delovnih mest: do zdaj je bilo ustvarjenih 6,5 milijona novih delovnih mest, pričakujemo pa še 5 milijonov. Naslednji korak je predlog Komisije, ki je odločen korak v smeri, ki smo si jo zastavili, ker naša naloga še ni končana. V vseh državah članicah in na vseh področjih je še vedno veliko prostora za izboljšave, ki so potrebne. Veliko se lahko naučimo drug od drugega, poleg tega pa moramo bolj izkoristiti priložnosti na regionalni ravni. Zato bomo iskreno podprli skupno resolucijo o lizbonski strategiji.
Naša skupina meni, da so prednostne naloge jasne. Več naložb v raziskave in inovacije ter učinkovita zaščita intelektualne lastnine so ključne, če želimo razviti naše gospodarstvo v prihodnosti in ustvariti kakovostna delovna mesta. Prav tako je bistveno boljše okolje za poslovanje. Za vsa podjetja, zlasti za 23 milijonov malih in srednjih podjetij, je pomembna vzpostavitev enotnega trga, boljša ureditev in manj birokracije. Zato potrebujemo ta zakon o malem gospodarstvu, ki mora biti več kot le simbol. Zato smo prav tako zelo veseli, da smo lahko ta teden končali zakonodajni sveženj o enotnem trgu blaga, vendar smo manj zadovoljni, ker so bila predlagana nova pravila označevanja, ki bodo prispevala k skupni upravni zmedi.
Tretjič, trg dela je treba reformirati, prilagodljivost in varnost delovnih mest morata biti povezana, poleg tega pa moramo več vlagati v znanje in spretnosti ljudi.
Končno, podpiramo cilje 20-20-20, vendar na način, pri katerem se bodo ustvarjala nova delovna mesta, ne pa izvažala delovna mesta na druge celine.
Nazadnje opozarjam na še eno točko: na pomladnem vrhu se bo upravičeno obravnavala grozeča kriza na denarnih in zavarovalniških trgih. Resnično moramo zagotoviti, da ta kriza ne bo ogrozila našega prizadevanja za spodbujanje rasti in delovnih mest. Če bomo pozorni in bomo ostali na pravi poti, bomo lahko ponovno vzpostavili zaupanje ljudi. Zaupanje pomeni stabilnost, s katero se lahko zagotovi dobra prihodnost Evrope. To je naša naloga.
Robert Goebbels
v imenu skupine PSE. - (FR) Gospa predsednica, izvajanje lizbonske strategije, čeprav nepopolno, je omogočilo napredek Evropske unije na več področjih. Ustvarjena so bila nova delovna mesta, poleg tega pa je bilo več naložb v usposabljanje, raziskave in nove tehnologije.
Vseeno se je treba spopasti z nekaterimi izzivi. Svet se spreminja in pojavljajo se nove težave. Gospod minister, gospod Turk ter komisarja Verheugen in Almunia so to pravkar pojasnila. Čeprav se je kriza hipotekarnih posojil začela v Združenih državah, so bili bankirji, zavarovalnice in upravniki skladov v Evropi prav tako pohlepni, pri čemer je to glavno gonilo v finančnem svetu. Medtem ko je nekaj glavnih predsednikov izkoristilo visoko odpravnino (t.i. zlata padala), delavci in splošna javnost plačujejo za zmedo.
Posojila so bila omejena praktično povsod. Dejansko gospodarstvo zaznamuje čas, ZDA so očitno v recesiji, rast v Evropi se upočasnjuje, inflacija se spet povečuje, cene naftnih derivatov in hrane hitro rastejo, poleg tega pa so cene gnojila močno poskočile, kar pomeni, da bodo prihodnje letine še dražje.
Vse, kar je naredila Evropska centralna banka, je bilo nadziranje inflacije. Delavci in sindikati so pozvani, da si zategnejo pasove, kljub temu, da kupna moč skoraj povsod pada.
Gospod Verheugen, vse naše države se morajo spopadati z revščino in socialno izključenostjo. 68 milijonov ljudi v Evropi živi pod uradnim pragom revščine v posamezni državi. 13 % delavcev nima sklenjene stalne pogodbe in nima trajne socialne zaščite. V Evropi je 23 milijonov lažno samozaposlenih oseb. Hkrati ima 1 % prebivalstva v rokah več kot 15 % razpoložljivega premoženja v Evropi.
Zaradi boja proti podnebnim spremembam je večja verjetnost, da bo revščina prizadela veliko ljudi v Evropi. Načelo onesnaževalec plača zveni dobro, vendar morajo na koncu račun še vedno plačati potrošniki. V Združenem kraljestvu si javni organi prizadevajo za boj proti pomanjkanju goriva, vendar nam Komisija pravi, da EU ni dovolj liberalizirala svojega energetskega trga, kot da lahko v svetu, v katerem je 90 % energetskih virov odvisnih od suverenih držav, potrošniki prosto izbirajo svoje dobavitelje.
Komisija in zlasti predsednik Barroso imata na te vedno večje težave le en odgovor: ne spreminjajte lizbonske strategije. Integrirane smernice so očitno vklesane v portugalski marmor in jih, kar zadeva predsednika Barrosa, ni mogoče spremeniti.
V imenu skupine socialdemokratov bi rad resno opozoril predsednika Barrosa. Ne bomo sprejeli tega negativnega odgovora Komisije o smernicah v slogu hladne vojne. Smisel lizbonske strategije se spreminja. Dokument, ki usmerja naše ukrepe, se mora prav tako prilagoditi novim evropskim in mednarodnim razmeram.
(Ploskanje.)
Bilyana Ilieva Raeva   -
(BG) Dragi predstavniki Evropskega sveta, dragi predstavniki Evropske komisije, dragi kolegi, pred tremi leti je bila s ponovnim zagonom lizbonske strategije jasno izpostavljena potreba po trajnostni gospodarski rasti ter po več in kakovostnejših delovnih mestih. Danes nacionalne reforme dobro napredujejo, evropsko gospodarstvo stalno raste, stopnje brezposelnosti pa so najnižje od leta 1998. Ne glede na dobre rezultate je ob upoštevanju vedno večje globalne konkurence potrebno veliko večje prizadevanje za doseganje dinamičnega in konkurenčnega gospodarstva, ki temelji na znanju in inovacijah.
Skupina zavezništva liberalcev in demokratov za Evropo meni, da je ta strategija gonilna sila korenitih gospodarskih in socialnih reform. Z odzivom na izzive globalizacije lahko Evropska unija prevzame vodilno vlogo pri gospodarski rasti, socialni in okoljski blaginji, tehnološkem razvoju in posodobitvi. V prihodnjih letih bo treba podvojiti prizadevanje za doseganje teh ciljev. Liberalci in demokrati za Evropo priznavajo razvoj novih struktur za upravljanje strategije v zadnjih treh letih z boljšo porazdelitvijo odgovornosti med Skupnostjo in državami članicami.
Bolgarija in Romunija sta bili v celoti vključeni v izvajanje lizbonske strategije od njunega pristopa in sta leta 2007 prvič poročali o izvajanju načrtov reform. Ne glede na razlike med posameznimi državami članicami se je z izvajanjem lizbonske strategije v celoti izboljšal potencial rasti Evropske unije.
Poslovno okolje, ki je tako zelo pomembno za liberalce in demokrate, je imelo veliko koristi od teh reform. Postopno se oblikuje strategija EU za boljšo ureditev. Danes je v večini držav članic preprosteje in ceneje registrirati ter ustanoviti podjetje. Kljub temu na evropski ravni še vedno ni celostne podjetniške kulture. Na ravni EU potrebujemo celosten pristop k rasti in konkurenčnosti malih in srednjih podjetij. Države članice EU so se zavezale, da bodo do leta 2010 vložile 3 % BDP v inovacije, raziskave in razvoj.
Vseeno podatki, ki so na voljo, kažejo na znatne razlike med državami članicami. Zato je za doseganje tega cilja potrebno resno prizadevanje v zvezi s tem, vključno z zasebnim sektorjem.
Evropska unija je naredila velik napredek pri preoblikovanju v okolju prijazno družbo. Sprejete so bile nove ambiciozne zaveze, da bi se močno zmanjšale emisije ogljikovega dioksida in da bi se do leta 2020 uporabljali obnovljivi viri energije. Liberalci in demokrati menimo, da je družba z nizkimi emisijami ogljika mogoča le, če se bodo z raziskavami in inovacijami odkrile "zelene" tehnologije, ki so potrebne za ta namen.
Visok standard, ki si ga želimo Evropejci, je mogoče doseči le s solidarnostnimi ukrepi. Zato so zelo pomembni izmenjava izkušenj, podpora in priložnosti, da se učimo drug od drugega. Gospodarstvo, ki temelji na znanju, pomeni, da smo se pripravljeni učiti. Gospodarska rast, nizka brezposelnost, visok socialni standard in dinamično poslovno okolje se med seboj ne izključujejo. Dovolj je, da se spomnimo na primere držav, kot sta Danska in Finska.
Dragi kolegi, veliko prednostnih nalog liberalcev in demokratov je vključenih v resolucijo Evropskega parlamenta o lizbonski strategiji. Te prednostne naloge vključujejo ustvarjanje pogojev za prožnejše in boljše delovanje trga dela, ki omogoča socialno vključenost, zmanjšanje upravnega bremena in doseganje boljše ureditve, krepitev stališč evropskih podjetij na mednarodni ravni, več uvoza, izvoza in naložb, večjo preglednost in stabilnost finančnih trgov, boljšo zaščito potrošnikov, večje zavzemanje za okolje, učinkovitejšo porabo strukturnih skladov Skupnosti za doseganje konkretnih rezultatov pri izvajanju strategije in krepitev prometnega omrežja vseevropskih projektov.
Dragi kolegi, kazalniki so pripravljeni in cilji so jasno opredeljeni. Zdaj je pomembno izvajanje.
Guntars Krasts
v imenu skupine UEN. - (LV) Hvala, gospa predsednica. Gospod komisar, predstavniki Sveta, danes bom izpostavil morebiten vpliv aktualnega vprašanja na naloge in cilje lizbonske strategije. Težave na svetovnem finančnem trgu in vpliv gospodarskih težav Združenih držav na svetovno gospodarsko rast so prva resna preizkušnja nove lizbonske strategije in njene zmožnosti, da deluje kot zaščita pred mogočimi ovirami rasti Evropske unije. Ne glede na sedanje zaplete je prednostna naloga Evrope hitrejša dolgoročna rast. Zato se morajo na trgu pojaviti nova in dejavna podjetja. Ne dvomim, da so zaradi motenj v finančnem sistemu potrebni ukrepi za ponovno vzpostavitev stabilnosti. Vendar je treba poudariti, da je čas za sprejetje odgovornih odločitev. Ponovna vzpostavitev stabilnosti finančnega sistema ne sme ovirati nalog finančnega sistema, tj. spodbujanja rasti evropskih podjetij. To izpostavljam zlasti zato, ker je bistveno povečati možnosti financiranja novo ustanovljenih podjetij. Odločno je treba spodbujati konkurenco med različnimi možnostmi financiranja. Pozdraviti je treba nalogo spodbujanja potenciala rasti malih in srednjih podjetij, ki je izpostavljena v vseh dokumentih lizbonske strategije. Pozdraviti je treba predlog Komisije v zvezi z zakonom o malem gospodarstvu. Vendar imajo v sedanjih razmerah velika podjetja z uveljavljenim položajem na trgu neprimerljivo boljše finančne možnosti kot ljudje, ki želijo ustanoviti svoje podjetje. V lizbonski strategiji pogrešamo dolžnost spodbujanja širokega in konkurenčnega sklopa finančnih instrumentov, kar je dejansko ključni pogoj za spodbujanje evropskega potenciala rasti. Ne smemo dovoliti, da bi sedanji odziv na nestabilnost finančnega sistema omejeval inovacije v finančnem sektorju. Hvala.
Rebecca Harms
v imenu skupine Verts/ALE. - (DE) Gospa predsednica, gospe in gospodje, na področju podnebne politike se leto 2007 - od katerega je že preteklo nekaj časa - obravnava kot leto, ko se je uradno priznalo, da so podnebne spremembe postale realnost.
Če upoštevamo, da razprava o globalnem segrevanju in trajnostnih strategijah poteka že skoraj dve desetletji, nam postane jasno, kako dolgo traja, da se vpliva na tak politični proces in kako težko je vplivati na dejansko strateško preoblikovanje.
Čeprav po vsej EU poslušamo zagotovila, da je bilo prizadevanje za trajnost končno vključeno v lizbonsko strategijo, vseeno dvomim, ali te velike spremembe obravnavamo resno ter ali smo zares pripravljeni, da spremenimo usmeritev in da si namesto izključno količinskih ciljev rasti raje prizadevamo za cilj rasti, ki temelji na kakovosti.
Med pripravo lizbonske resolucije za Parlament sva se z gospodom Lehnejem, s katerim sva soporočevalca, ponovno pregovarjala - ne midva osebno, ampak najini politični skupini - o vprašanju energetske politike in energetskih strategij. Nič čudnega, da sva se, ker je se o tem vprašanju vredno pregovarjati. Resolucija zdaj vključuje zamisel, ki s težavo prikriva globok prepad med najinimi stališči v zvezi s trajnostjo. Izraz "gospodarstvo z nizkimi emisijami" se zdaj predstavlja kot uradni kompromis tega parlamenta. Menim, da se s tem le na papir prenese spor med nespremenjenim stanjem, katerega zagovorniki zahtevajo gospodarstvo, ki temelji na energiji, ki jo poganja stara mešanica energetskih virov premoga in jedrske energije, ter strategijo, za katero smo si prizadevali mi, tj. korenita sprememba usmeritve, katere cilj je zmanjšati porabo sredstev. Ta pojem, ki smo ga vključili, le s težavo prikriva našo nezmožnost sprejetja odločitve. V zvezi s tem izpostavljam, da Evropa po mojem mnenju ne bi mogla imeti vodilne vloge, ki bi izpolnila upanje ljudi po vsem svetu, na podlagi visoko tvegane jedrske energije ali ponovne uporabe premoga. Zdaj bom nadaljevala z drugimi temami, vendar bom to trditev ponovno izpostavila v drugi okoliščinah.
Gospod Verheugen, prav tako menim, da se smernice na tem področju še niso prilagodile, ker preprosto dodajanje varnosti oskrbe z energijo in obnovljivimi viri energije ne pomeni spremembe strategije. Nova strategija je nekaj popolnoma drugega ter mora biti vključena v nove ukrepe in instrumente. Vendar menim, da potreba po spremembi smernic lizbonske strategije ni omejena na okoljsko razsežnost, ampak obsega tudi področje socialne politike. Stalno poslušamo o izboljšanju evropske rasti in zaposlovanja v zadnjih treh letih. Hkrati pa je bila opazna socialna izključenost in več negotovih delovnih mest. Menimo, da se lahko skupni cilj socialnega vključevanja in povezovanja s preprostimi besedami razložijo le tako, da morajo biti delovno aktivni ljudje v Evropi sposobni, da preživijo od svojega dela. Zato sem bila osupla, ker so se politične skupine med pripravo lizbonske resolucije prepirale v zvezi z vprašanjem, ali je prav ali narobe, da se sporazumi o minimalnih plačah v Evropi sklepajo po posameznih industrijskih sektorjih. Menim, da ni druge možnosti, in si želim, da bi bilo doseženo večje soglasje v zvezi s tem. Prav tako si želim, da si moji kolegi poslanci z desnice v parlamentu "prožne varnosti" ne bi vedno razlagali le tako, da morajo biti najšibkejši člani družbe prožni in poslušni, medtem ko lahko drugi svobodno opravljajo svoje dejavnosti po svoji volji.
Menim, da je zelo pomemben vidik resolucije, o katerem se bo jutri glasovalo - pri čemer je ta pripomba je prav tako naslovljena na gospo Figueiredo, ki je imela vodilno vlogo pri tem uspehu - dejstvo, da nam je uspelo predložiti skupne predloge za nove kazalnike, s katerimi se lahko izmeri napredek pri doseganju lizbonskih ciljev, zlasti cilj izboljšanja kakovosti življenja ljudi. Dejstvo, da se pri pristopu, ki temelji na dohodku, v obliki tega starega temeljnega kazalnika, tj. stopnje rasti nacionalnega dohodka, v celoti ne upoštevajo razlike v rasti dohodka, kaže, da to nikakor ni ustrezen kazalnik. Še bolj neustrezen je, če dejansko želimo izmeriti dejavnike, kot so izboljšave kakovosti življenja in stanja okolja. Vesela bi bila, če bi se Komisija odzvala na te pripombe v zvezi z okoljskimi in družbenimi kazalniki.
Ilda Figueiredo
v imenu skupine GUE/NGL. - (PT) V praksi so se osem let po odobritvi lizbonske strategije socialne neenakosti povečale, prav tako pa je večja tudi revščina, ki prizadene okrog 78 milijonov ljudi, vključno s 25 milijoni ljudi z nizkimi plačami in negotovo zaposlitvijo.
Večina novih delovnih mest je negotovih, za krajši delovni čas pa so zaposlene zlasti ženske, ki so pri dostopu do delovnih mest, usposabljanju in poklicnem napredovanju ter plačah še vedno diskriminirane. Brezposelnost mladih je dvakrat višja od skupne brezposelnosti in vključuje veliko mladih z visokošolsko izobrazbo, ki ne morejo najti zaposlitve, še manj pa primerne zaposlitve za njihovo izobrazbo, medtem ko vsako leto okrog 6 milijonov mladih prezgodaj opusti šolanje, zaradi česar je prav tako ogrožena njihova prihodnost. Te posledice bi se lahko predvidele v strategiji, katere neoliberalna vizija se je razvila z reformo iz leta 2005, pri čemer so njeni prednostni ukrepi vključevali strukturni sektor ter liberalizacijo in privatizacijo javne službe, ter ki je izpostavila prilagodljivost delovne sile.
Zaradi finančne krize, ki se je začela v Združenih državah, ter visokih cen fosilnih goriv in nekaterih kmetijskih proizvodov, ki so bistveni za prehrano, se lahko povečata revščina in socialna nepravičnost. Zato je treba nujno spremeniti politiko za preprečitev njunih posledic v Evropski uniji, zlasti v najranljivejših gospodarstvih, da bi se preprečilo poslabšanje socialnega položaja.
V naši resoluciji je zato izpostavljena potreba po zamenjavi "lizbonske strategije" z evropsko strategijo za solidarnost in trajnostni razvoj, ki odpira nove možnosti za Evropo, za katero bi bila značilna polna zaposlenost brez diskriminacije, dostojno delo s pravicami, boljše plače, gospodarska in socialna kohezija, ustrezna zaščita ter javna in splošna socialna zaščita, skratka, za Evropo, v kateri bi bila zagotovljena večja socialna pravičnost.
Johannes Blokland
v imenu skupine IND/DEM. - (NL) Gospa predsednica, v zadnjih petih mesecih se je zaradi kreditne krize v ZDA izkazalo, da je izključno kapitalistični sistem nevzdržen. Že veliko dlje vemo, da komunistični ali, če želite, socialistični sistem ne deluje. To je postalo jasno leta 1989. Zdaj, ko je jasno, da kapitalizem prav tako ne deluje, je skrajni čas za ukrepanje.
Z lizbonsko strategijo želimo zagotoviti, da bo Evropa ostala gospodarsko konkurenčna z ostalim svetom. To bo mogoče le, če bodo vsi, ki imajo lahko pri tem dejavno vlogo, to vlogo tudi imeli in če so bomo prizadevali za zagotovitev dobrega delovnega okolja.
Zato sta spodbujanje zaposlovanja in trajni razvoj povsem upravičeno glavna cilja revidirane lizbonske strategije. Mislim, da rešitve, ki jih priporočajo naši kolegi v skupini GUE, niso dovolj utemeljene ali realne. Če bi sprejeli takšne ukrepe, bi se inflacija povečala in vlagatelji ne bi več imeli zaupanja v Evropo. Konec koncev, inflacija je kraja.
V prejšnjih razpravah o pomladnem vrhu sem že povedal, da morajo vlade držav članic prevzeti dejavno vlogo. To danes ponavljam. Države članice morajo same sprejeti in izpeljati reforme. Čeprav se recesija še ni začela, je zdaj skrajni čas, da sprejmemo ustrezne ukrepe za reformo socialne države. Evropa lahko pri tem seveda sodeluje, ne more pa imeti vodilne vloge.
Sergej Kozlík
(SK) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v zadevnem poročilu so utemeljeno izpostavljena tveganja dereguliranega globalnega finančnega sistema. Ta sistem je izven neposrednega vpliva politike EU in lahko prenaša tveganje široko razširjene finančne nestabilnosti. Zato je treba ponovno oceniti vpliv poslovnega modela in vloge mednarodnih finančnih skupin na globalne finančne trge ter jih poskusiti strukturirati na široki mednarodni podlagi.
Strinjam se, da zdravo in stabilno makroekonomsko okolje zahteva obsežno usklajevanje proračuna ter dobro premišljeno zasebno in javno investicijsko politiko, ki uresničuje v prihodnost usmerjeno infrastrukturo in odpira trge prihodnosti. Ne strinjam se, da je javno lastništvo eden od glavnih dejavnikov, ki povzročajo motnje evropskega energetskega trga. Do zdaj še nihče ni dokazal, da zasebni monopoli delujejo bolj zakonito kot monopoli, v katerih kot delničar nastopa država.
Pri tem gre za ustrezno določanje pravil. Zato je treba izboljšati pravila v zvezi s konkurenco v energetskem sektorju ter pri prometnih in informacijskih sistemih, da se bodo postopno odprli zadevni trgi ter razširila in uskladila evropska infrastruktura.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Gospa predsednica, gospe in gospodje, resolucija, ki jo je pripravila usmerjevalna skupina, poudarja tri glavna področja: notranji trg, pri čemer smo zaskrbljeni zlasti zaradi potrebe po odpravi nekaterih pomanjkljivosti in lahko le navedem primere pomanjkanja enotnega patentnega prava in notranjega zavarovalniškega trga; trg dela, pri čemer smo zaskrbljeni zlasti zaradi varnosti v povezavi s prožnostjo; ter spremljanje in nadzor, pri čemer smo zaskrbljeni zlasti zaradi izvajanja strategije v državah članicah.
Tokrat smo se namerno odločili, da se bomo osredotočili na energijo in podnebje, ker je bilo to ključno področje v zadnjih dveh letih, in v strateškem smislu smo dejansko dosegli, kar smo želeli doseči z našimi resolucijami, tj. zagotovitev, da se Komisija in Svet močno zavzemata za to temo, kar dejansko tudi počneta.
Eden od vidikov, ki se nam še vedno zdi pomemben in je obravnavan v splošnem delu resolucije, je celotno področje boljše zakonodaje. Zlasti se sklicujemo na težave, ki so še vedno aktualne v zvezi z oceno rezultatov in zmanjšanjem birokracije.
Seveda so se med pripravljalnim obdobjem med skupinami pojavila nesoglasja, pri čemer so bila skoraj vsa ta nesoglasja rešena. Na koncu je ostala ena ključna sporna točka. Moja skupina podpira integrirane smernice in tako kot Komisija verjame, da nam zaenkrat teh integriranih smernic ni treba spreminjati.
Na splošno lahko obravnavamo, da je bilo naše delo v zadnjih letih uspešno. Ko smo leta 2005 v nekem smislu oživili lizbonsko strategijo, so vsi menili, da je Lizbona le glavno mesto države članice, tj. Portugalske. Nihče ni tega mesta povezoval z dejansko strategijo. To se na primer ni zgodilo v primeru Kyota, ki ne pomeni le mesta, ampak tudi globalno strategijo. V zadnjih letih smo dosegli znaten napredek v smislu našega dojemanja pomena besede Lizbona.
Podpiramo stališče Komisije, da sta rast in delovna mesta ključni vidik ter da je ključen napredek na tem področju. Dobro okoljsko in socialno politiko lahko izvajamo le v primeru rasti in delovnih mest.
Udo Bullmann
(DE) Gospa predsednica, gospe in gospodje, to je manjša težava. Besede "podpiramo smernice" zvenijo nekoliko dogmatično. V skupini PSE se ne ukvarjamo toliko s tem, kateri dokument podpiramo in katerega ne, ampak menimo, da je ključno vprašanje pravzaprav povezano s tem, ali so te smernice odgovor na dejanski gospodarski položaj, pri čemer je ključno vprašanje, ali te smernice kaj bolj prispevajo k obravnavi potreb ljudi v Evropski uniji. To je ključno vprašanje v tej razpravi, zato ponavljam: podatki so jasni.
Predsednik Evroskupine Jean-Claude Juncker je nedavno povedal, da se bo rast upočasnila in da leta 2008 ne bo več 2,7 %, ampak 1,6 %, 1,7 % ali 1,8 %. To zveni kot jasno opozorilo, zlasti ker vemo, da napovedi v ZDA že konec leta 2007 niso bile dobre. Hkrati je napovedano, da bo inflacija 3,2 %. To pomeni manjšo blaginjo, manjše realne plače, manjšo kupno moč. Očitno se bojimo, da bi bila lahko stagnacija pri tem povezana z inflacijo, kar je opozorilni znak.
Prav tako se zavedamo, da se revščina v Evropski uniji v zadnjih petih letih ni zmanjšala, ampak da je dejansko več ljudi izključenih iz družbe izobilja. Raziskave in razvoj so dosegle bolj ali manj stabilno raven, vendar zagotovo ne 3 %, ki so potrebni za lizbonsko strategijo, ampak le nekaj več kot polovico tega, tj. povprečno 1,6 %, 1,7 % ali 1,8 %, kar je veliko premalo za mednarodno vlogo, ki jo želimo imeti.
To je protislovno. Seveda ne morem trditi, da te integrirane smernice zagotavljajo instrument upravljanja, medtem ko je hkrati ta instrument oblikovan tako, da se ne odziva na gospodarske in socialne podatke v Evropski uniji. Na eni strani se ne morem zavzemati - očitno tako kot predsednik Komisije - in poskrbeti za to, da se ne bo spremenil niti najmanjši del osnovnega besedila teh smernic, medtem ko hkrati upam, da ljudje v državah članicah Evropske unije, delodajalci, zaposleni, tisti, ki imajo svojo vlogo v gospodarskem procesu, menijo, da pri tem vidijo politično upravljanje. Na tak način ne moremo rešiti tega protislovja.
Komisarji, ki so tu prisotni, so nam večkrat povedali, kaj je treba spremeniti. Pogovorimo se o teh spremembah, ne glede na to, s katerim področjem so povezane. Kje so izdelki in spremembe, ki bodo prav tako prispevali k izboljšanju usode ljudi? Socialisti podpiramo napadalno strategijo, kot je predstavljena v dokumentih Parlamenta, vendar si želimo resničnih odgovorov, ki bodo prispevali k izboljšanju usode ljudi.
Wolf Klinz
(DE) Gospa predsednica, gospe in gospodje, države članice so odgovorne za oblikovanje in izvajanje gospodarske politike, za kar bodo odgovorne tudi v prihodnosti. To pomeni, da se bo lahko lizbonska strategija izvajala le s ciljno usmerjenimi ukrepi v državah članicah. Evropske gospodarske politike ni mogoče določati na centralni ravni v Bruslju. Zato so tako pomembne osnovne značilnosti gospodarske politike. Te značilnosti so temelj usklajevanja ekonomskih strategij držav članic ter pomenijo referenčno točko, namenjeno zagotavljanju, da države članice napredujejo v pravi smeri s sprejemanjem potrebnih reform in da ostanejo na pravi poti. Vključujejo bistvena gospodarska načela EU: odprte trge, pošteno konkurenco, inovativno zasebno podjetništvo, v katerega država ne posega.
Žal države članice ne izvajajo vedno integriranih smernic za rast in delovna mesta ter jih včasih izvajajo precej previdno. Evropska unija mora zlasti glede na spopadanje z izzivi globalizacije spoštovati temeljna načela, ker je to edini način za dolgoročno ohranitev konkurenčnosti.
Žal je bilo v zadnjem času več primerov t.i. ustvarjalne sektorske porazdelitve. Kot informacijo za gospo Harms lahko povem, da na primer nemška pošta z uvedbo pretirano visokih minimalnih plač odvrača konkurenco od uradno liberaliziranih trgov. Sedanje motnje na finančnih trgih prav tako kažejo, da podjetja prehitro zaprosijo za pomoč od države, če zaidejo v težave. Reševanje zasebnih finančnih institucij, kot sta Northern Rock v Združenem kraljestvu ali IKB v Nemčiji, z denarjem davkoplačevalcev je nesprejemljiva napaka v smislu pravil gospodarske politike. Dobiček bank ostane v rokah delničarjev, pri čemer se majhnemu številu zaposlenih izplačajo previsoke nagrade, medtem ko so izgube nacionalizirane. S tem postopkom se ogroža zaupanje ljudi v sistem socialnega tržnega gospodarstva.
Naloga države je, da podpira trg s sprejemanjem ustrezne okvirne zakonodaje, naloga trga pa je, da spodbuja gospodarstvo in zagotavlja konkurenčnost Evrope.
Eoin Ryan
Gospa predsednica, nedavne motnje na finančnih trgih, ki so pretresle potrošnike in zaupanje v trg, so nas opozorile, kako pomembna je vzpostavitev trajnostnih strategij za rast. Take strategije ter politika sodelovanja in usklajevanja, s katero se krepijo posamezni narodi in EU kot celota, so bile vedno pravi pristop za EU. Danes je bilo izpostavljenih veliko vprašanj, ki so pomembna za lizbonsko strategijo, med drugim tudi, ali ta strategija podpira inovacije, pošteno konkurenco ter ali obravnava energetska vprašanja, podnebne spremembe, vseživljenjsko učenje ali naložbe v znanje.
Menim, da so večja konkurenčnost in rast ter prizadevanje za doseganje 3 % nujni, če želimo, da bo rast v Evropi taka, kot si želimo. Menim, da smo dosegli zelo veliko. Včasih smo preveč kritični sami do sebe. V Evropi je bilo v zadnjih nekaj letih ustvarjenih več kot 12 ali 13 milijonov novih delovnih mest, kar je več kot v Združenih državah Amerike.
Vendar če želimo imeti jasno socialno politiko in denar za jasno socialno politiko, moramo liberalizirati naše gospodarstvo. To je eno od vprašanj, ki se ne obravnava na ravni posameznih držav članic. Menim, da je naš izziv zagotavljanje rasti gospodarstva, da bomo lahko porabili denar za jasno socialno politiko.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Gospa predsednica, strinjam se, da je treba v proračunih držav članic in pristojnih institucij jasneje opredeliti prednostne naloge in vire, povezane z lizbonsko strategijo. Natančno je treba pregledati vse izobraževalne sisteme in sisteme usposabljanja, pri čemer mora biti vsebina v smislu splošne kulture ter znanstvenega in tehničnega usposabljanja na najvišji možni ravni s ciljem omogočanja ljudem, da se prilagodijo spremembam širšega položaja, ter spodbujanja sodelovanja državljanov, kakovostnejših delovnih mest, podjetniškega duha in inovacij.
Medtem je treba preučiti demografske spremembe in njihove vplive na javno blagajno, trg dela in zagotavljanje zdravstvene službe. Podobno je treba pri inovativnih reformah na trgu dela upoštevati pravila "prožne varnosti", ki spodbujajo konkurenčnost in zagotavljajo ustrezno socialno varnost, vendar niso dobila soglasja s strani desnice tega parlamenta, kot je povedala kolegica Rebecca Harms v svojem govoru.
Končno, pomembno je, da si države članice in vse pristojne institucije učinkovito izmenjajo najboljšo prakso, ker se s tem spodbuja zbliževanje ciljev v Evropi.
Helmuth Markov
(DE) Gospa predsednica, gospod komisar, povedali ste, da smo v zadnjem času ustvarili več novih delovnih mest. To je res, vendar je večina teh delovnih mest negotovih. Rekli ste, da se je produktivnost zdaj povečala. Res se je, vendar rast produktivnosti ni prispevala k povečanju plač - kar bi se lahko zgodilo - in ni prispevala k ponovnim naložbam. Rekli ste, da je povečanje BDP prav tako znak, da smo na pravi poti in da je lizbonska strategija prava strategija. Jaz menim, da kljub tej pozitivni statistiki, ki ste jo navedli, do zdaj ni bilo nobenih rezultatov.
Dobiček se povečuje, dohodek od plač pa se ne; gospodarska politika je še vedno usmerjena k ponudbi in ne k povpraševanju, poleg tega pa ni dovolj domačega povpraševanja. To pomeni, da imamo še vedno enake težave z lizbonsko strategijo, kot smo jih imeli pred petimi in pred tremi leti. Popolnoma nič se ni spremenilo. Kako lahko torej pravite, da smo na pravi poti? Kaj smo dosegli? Prav tako ste rekli, da moramo podpirati mala in srednja podjetja. V tem primeru vas pozivam, da se obrnete na vašega kolega Mandelsona. Kakšen je bil njegov prispevek h globalni evropski strategiji? To, da morajo biti trgi odprti velikim podjetjem, ki poslujejo po vsem svetu. Pri tem ni bilo niti besede o malih in srednjih podjetjih.
V državah članicah izvajamo davčne reforme, s katerimi se zagotavlja prednostna obravnava delniških družb. Te družbe so oproščene davka. Dobiček, ki ga nato ustvarijo, pa se ne posreduje nacionalnemu gospodarstvu. Pravimo, da morajo biti zaposleni prilagodljivi. Sprejeti morajo nižji zaslužek. To delajo več let. Če se bo dobiček povečeval, je treba tudi njim omogočiti, da dobijo svoj delež. To se ne dogaja. Banke neusmiljeno špekulirajo in zelo velik delež dobička velikih podjetij se vlaga kot finančni kapital, ker je pri tem profitna marža večja, namesto da bi se ta sredstva ponovno vložila v proizvodnjo. To ni prava usmeritev za lizbonsko strategijo.
Če Evropska unija ali država članica želi dobiti denar, mora prav tako vztrajati pri večjih davčnih prihodkih. To lahko doseže le na področjih, na katerih se lahko pridobi dovolj davkov. To bi bil pravi pristop za lizbonsko strategijo: temeljit razmislek o gospodarski politiki. Če bomo nadaljevali v skladu z vašimi predlogi, ne bomo rešili težave Evropske unije.
John Whittaker
Gospa predsednica, razprava o programu lizbonske strategije je pravzaprav nekoristna, ker je bila zadnjih osem let vsako leto splošno potrjena njena neuspešnost.
V tem poročilu, ki vsebuje dolg seznam stvari, ki bi jih morala Evropska unija narediti, je bistvo povsem zgrešeno. Namesto da bi EU bila vodilna sila, ki pospešuje rast in produktivnost, je prav EU tista, ki z neskončnimi posegi v poslovanje zavira evropska gospodarstva.
V poročilu ni upoštevano niti dejstvo, da imajo različna gospodarstva EU popolnoma različne strukture in so popolnoma različna glede uspešnosti. Nesmiselno je, da se evropsko gospodarstvo obravnava enotno. Pri tem moramo le primerjati Nemčijo, za katero je značilna umirjena gospodarska rast, z južnimi državami EU, ki imajo velik trgovinski primanjkljaj, v katerih razpada nekdaj uspešen stanovanjski trg in ki imajo ogromne javnofinančne dolgove. V teh državah so nujno potrebne nižje obrestne mere in devalvacija, kar pa ni mogoče, saj so vključene v euroobmočje. Če bo Evropska centralna banka zmanjšala obrestne mere, da bi jim pomagala, bo morala zanemariti svoj inflacijski cilj, kar pa nikakor ne bi ustrezalo Nemcem.
Namesto neskončnega in neplodnega razpravljanja o lizbonski strategiji bi vsekakor morali pozornost nameniti tem bolj perečim vprašanjem. Vendar predvidevam, da bi se tako pokazala osnovna pomanjkljivost gospodarske in monetarne unije, in sicer, da enotna valuta ni trajna dolgoročna ureditev za skupino zelo različnih gospodarstev z neodvisnimi vladami.
Frank Vanhecke
(NL) Gospa predsednica, vsi vemo, da se mora Evropa dodatno razviti v gospodarstvo, ki temelji na znanju, da bo lahko bolje konkurirala na svetovnih trgih. Pri tem ni treba, da si prizadevamo za to, kar smo se že dogovorili. Vendar se nismo na primer dogovorili o tem, da je po mnenju Komisije nova množična gospodarska migracija eden od najpomembnejših načinov za doseganje lizbonskih ciljev. To je popolnoma nesmiselno. V Evropi imamo dovolj talentiranih ljudi. Poleg tega je v Evropi več sto milijonov ljudi brezposelnih, kar je več kot dovolj. To je velik izziv za vlade, poslovni svet in industrijo. Poleg tega povprečni Evropejec ne želi doživeti novega vala priseljevanja, ampak si želi, da bi se ogromno tujcev, ki so že pri nas, vključilo, prilagodilo in vpeljalo v proces zaposlovanja.
Res je, Komisija ponovno nima prav. Spomnim se, da je Evropska komisija pred nekaj meseci izjavila, da bo politična kriza v Belgiji upočasnila reforme, ki so potrebne za doseganje lizbonskih ciljev. V resnici pa je resnica popolnoma drugačna. Dejstvo je, da je bila politična kriza dokaz neuspešnosti belgijske države, in prav to dejstvo preprečuje Flandriji, da bi posodobila zakonodajo o zaposlovanju in trg dela, da bi zmanjšala socialne stroške, poenostavila in zmanjšala davke ter tako izpolnila te lizbonske cilje. Vendar bi bilo za Evropsko komisijo popolnoma nesprejemljivo, da bi priznala, da Flandrijo in Valonijo ovira Belgija.
Cristobal Montoro Romero
(ES) Gospa predsednica, gospod komisar, gospod predsedujoči Svetu, Evropska unija je ponovno v zapletenem in težkem gospodarskem položaju. Okvir ekonomske politike pripravljamo v okoliščinah, v katerih se zmanjšuje gospodarska rast, kar je pravzaprav odziv na manjše zaupanje gospodarskih subjektov: potrošnikov, podjetnikov ter predvsem malih in srednje velikih podjetij.
Zato čestitam poročevalki in sem zadovoljen zaradi pozitivnega odnosa drugih skupin, zlasti skupine socialdemokratov, s katero smo dosegli splošen dogovor, ki omogoča pripravo okvira ekonomske politike, hkrati pa želim v imenu svoje politične skupine evropske ljudske stranke poudariti, da je okrepitev Evropske unije in evropskega gospodarstva z zavzemanjem za gospodarske reforme in zavezujočim odnosom do njih primerna. Zato podpiramo prizadevanje Komisije, da bi na podlagi integriranih smernic spodbudila temeljne reforme in utrdila nov okvir zaupanja, s čimer bi omogočila odpravo sedanjih težav.
Novi okvir je namenjen reformam trga dela, ki so dogovorjene s socialnimi partnerji, davčnim reformam, ki spodbujajo rast malih in srednje velikih podjetij, ter ustvarjanju novih delovnih mest. Na kratko, gre za okvir, namenjen reformam za lažjo dokončno vzpostavitev notranjega trga, ki je najboljši način za spodbujanje gospodarske rasti z ustvarjanjem novih delovnih mest v Evropski uniji.
V zvezi s tem moram poudariti, da ne smemo priznati protekcionizma, kar zagovarjamo v našem političnem stališču in si prizadevamo, da v Evropski uniji končno določimo temelje gospodarske rasti, ki prispeva k zaposlovanju, pravemu stebru evropskega povezovanja.
Edit Herczog
Gospa predsednica, po dolgi razpravi je naposled pred nami besedilo, ki ga lahko kot socialisti podpremo, zato pozdravljam ta kompromis o resoluciji o lizbonski strategiji.
Vendar bi na začetku izrazila osebno mnenje, da zamisel še ne pomeni celotne rešitve. Vse je odvisno od izvedbe. Združiti je treba oboje. Zamisel o lizbonski strategiji leta 2000 je bila dobra in pravočasna. Poleg tega smo pri pregledu leta 2005 določili najboljše možne cilje. Če pa pogledamo izvedbo, zlasti s stališča časovnega poteka in celotne verige odločanja, je stvar povsem drugačna. V primerjavi s prvimi petimi leti se je stanje izboljšalo in dinamičnost se je povečala, rezultati pa so glede na potrebe in svetovne izzive ter potencial, ki ga imamo, omejeni.
Pripravili smo nekaj izvrstnih pobud in ustvarili več zgodb o uspehu, kot je program za rast in ustvarjanje delovnih mest ali projekt "najprej razmišljaj v malem", doživeli smo nekaj zakonodajnih uspehov, kot so direktiva o storitvah, nadzor nad ureditvijo finančnih trgov, politika o podnebnih spremembah in novi energetski paket, če jih naštejem le nekaj. Vendar nimamo splošnega občutka in ni zavezanosti. To je izraženo v evropskih institucijah, ki vedno manj uporabljajo izraz "v zvezi s programom strategije". To kaže tudi zelo majhno zanimanje za to temo na skupnem parlamentarnem zasedanju z nacionalnimi parlamenti prejšnji teden, jasno pa je tudi, če si pogledamo rezultate Eurobarometra.
Opozorila bi na dva podatka Eurobarometra. Tako imenovani indeks gospodarskega optimizma se je v zadnjih devetih mesecih zmanjšal za devet točk, in sicer s 26 na 17. Če pogledamo tudi druge ključne kazalce uspešnosti, lahko ugotovimo, da se je indeks zaposlitvenega optimizma v zadnjih devetih mesecih zmanjšal s +5 na +1. Če raziskujemo naprej, lahko ugotovimo, da spadajo po mnenju ljudi ključni elementi lizbonske strategije med najmanj pomembna vprašanja. To pomeni, da osem let po začetku lizbonskega procesa evropski državljani ne verjamejo, da lahko EU ustrezno odgovori na ta vprašanja.
Zato je lizbonska strategija še vedno v naših dokumentih, nedvomno pa se ni vtisnila v naša srca in misli. V tekmi med celinami v 21. stoletju ne bodo odločilni le naravni in energetski viri ali finančna sredstva. O zmagovalcu bo odločala moč človeškega kapitala in človeških virov. Na moč Skupnosti bo vplivala povezava med celotnim prebivalstvom v količinskem smislu in trdnostjo njegovega znanja v kakovostnem smislu. Še veliko dela nas čaka glede ustvarjanja znanja, njegovega upravljanja ter spodbujanja ljudi kot skupnosti. To skupnost moramo obravnavati kot celoto in ne smemo dopustiti, da bi bil kdor koli diskriminiran. Nikogar ne smemo izključiti, ne glede na to, ali je star ali mlad, črn ali bel, bogat ali reven. Potrebujemo vse, ljudi kot celoto. Resnični ljudje bodo v 21. stoletju najpomembnejši, vendar danes ni med nami predsednika Komisije, da bi o tem povedal ...
(Predsednica je prekinila govornico.)
Lena Ek
Gospa predsednica, po sedemletnem delu je lizbonska strategija delno neuspešna. Razlog za to so predvsem težave pri izvajanju. Naj navedem nekaj takšnih primerov na notranjem trgu.
Pri energetskem paketu smo morali sprejeti popolnoma novo zakonodajo. Ko smo se odločili, da je treba povečati proračunsko postavko za raziskave, smo dobili le 50 % tega, kar smo potrebovali. Pred nami je evropski inovacijski paradoks, ko vlagamo denar, vendar ne dobimo industrializacije in delovnih mest, ki smo jih hoteli.
Veliko smo govorili o malih in srednje velikih podjetjih, vendar se še vedno borijo z enako ureditvijo, kot velja za velike svetovne industrije.
Čeprav vemo, da enakost spolov izboljšuje gospodarsko rast, nas na tem področju čaka še veliko dela. Vemo, da je stanje v transportnem sektorju v Evropi zelo slabo, in še veliko moramo narediti glede železnic in časa prevoza prek Evrope. Čas je za spremembe. Najprej je treba preučiti, kaj bo vključeno v besedilo resolucije o podnebnih spremembah na spomladanskem vrhu, kar lahko gospod Turk in gospod Almunia preneseta gospodu Verheugnu.
Vsi se strinjamo, da so lahko podnebne spremembe pozitivne za vse, ker lahko rešimo podnebne probleme in ustvarimo nova delovna mesta. V Parlamentu smo že sprejeli odločitve o tem, tako da zdaj čakamo, kaj bosta pripravila Komisija in Svet na spomladanskem zasedanju.
Še vedno je brezposelnih 18 milijonov Evropejcev, torej več kot 18 milijonov brezposelnih, in vemo, da lahko z malimi in srednje velikimi podjetji, čisto tehnologijo, inovativnostjo in storitvami zagotovimo delovna mesta, ki jih potrebujejo. Ali jim boste dali priložnost?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Gospa predsednica, v tej razpravi o lizbonski strategiji najprej opozarjam, da je bil po mojem mnenju premalo upoštevan vpliv ameriške finančne krize na stopnjo gospodarske rasti in brezposelnosti v Evropi. Ker so napovedi posameznih držav članic glede BDP za leto 2008 in 2009 nižje od doseženih stopenj rasti leta 2007, se zdi, da bo dejansko stanje še slabše.
Drugič, vlada Združenih držav in sistem zveznih rezerv sta se odzvala odločno in zelo hitro. Vlada je predlagala, da se podjetjem in potrošnikom nameni 150 milijard dolarjev podpore in centralna banka je z večkratnim zmanjšanjem obrestnih mer zagotovila, da je bila realna temeljna obrestna mera negativna.
Vlade držav članic EU, Evropska centralna banka in druge centralne banke pa dajejo vtis, da so zaradi upočasnitve gospodarske rasti in krepitve eura zadovoljne. Strinjati se moramo z ugotovitvijo iz poročila, da je treba davčno obremenitev dela prenesti na okoljsko obdavčitev, vendar moramo odločno zavrniti predlog o usklajevanju davčnih stopenj za pravne osebe v državah članicah.
Sahra Wagenknecht
(DE) Gospa predsednica, gospe in gospodje, res je, da je evropsko gospodarstvo v velikih težavah. Krize na svetovnih finančnih trgih, višje cene energije in hrane, zelo omejeno domače povpraševanje zaradi plačnega dampinga in socialnega ropanja, vedno več negotovega zaposlovanja; to so pereče težave, ki jih je treba rešiti. Vendar v tem poročilu niso omenjene.
Poročilo nas opominja, da mora biti povečevanje plač usklajeno s srednjeročno rastjo produktivnosti. Vendar hkrati poziva k stalnemu izvajanju neoliberalnih strukturnih reform, to so reforme, zaradi katerih so domnevno nastale težave, s katerimi se danes soočamo. Namesto da bi ustvarjali nova delovna mesta z javnimi naložbami, naj bi še bolj pritisnili na delojemalce in brezposelne, podaljšali delovni čas in še bolj zmanjšali varstvo pred neupravičenim odpuščanjem.
Namesto da bi sprejeli ukrepe za urejanje finančnih trgov in kapitalskih transakcij, naj bi nemočno opazovali nadaljnje širjenje sedanje finančne krize. Namesto da bi odpravili politiko liberalizacije, ki je precej prispevala k povečanju cen na energetskih trgih, naj bi se še naprej trmasto posvečali privatizaciji in deregulaciji.
Naša skupina ne bo glasovala za to poročilo. Ne bo podprla poročila, ki se zavzema za neoliberalen program, ki tepta po socialnih pravicah in bo povzročilo še več kriz. Potrebujemo popolnoma drugačno ekonomsko politiko, pri kateri imajo interesi zaposlenih in brezposelnih prednost pred prizadevanji velikih družb po dobičku.
Patrick Louis
(FR) Gospa predsednica, gospe in gospodje, želja po ekonomiji znanja je pozitivna, vendar ni dovolj. Rast na področju neposrednih ali pomožnih delovnih mest je odvisna od trajnosti tradicionalnih oblik dela v gospodarstvu, vendar so te panoge v težkem položaju. Poleg tega, da njihovo konkurenčnost že ogrožajo vedno večji birokratski stroški v naših družbah, jih duši popolnoma nerazumen način upravljanja eura, kar ustvarja konkurenčen dodaten prihodek za države, ki nimajo nikakršne resne socialne ali okoljske politike.
Ta model je ovira. Smo socialisti v EU in liberalci zunaj nje, vendar potrebujemo večjo zaščito pred ostalim svetom, znotraj pa večjo svobodo. Dejstva to potrjujejo. Lizbonska strategija ne deluje zaradi asimetrije gospodarstev v Evropi, vedno večjega pritiska konkurence in hipermobilnosti kapitalskih trgov.
Zato pozivam, da opustimo nestimulativni mit o evropski socialni strategiji, ki zagotavlja blaginjo za vse. Rastline ni možno prisiliti k rasti tako, da jo vlečeš za liste. Rešitve ne bodo prišle iz Bruslja, ampak se bodo oblikovale na podlagi svobodnega sodelovanja in razumnosti držav članic. Korenine v zemlji naših narodov nam bodo dale bistrost, odzivnost, občutek in moč, da bomo lahko izpolnili današnje izzive. V tem primeru ne bomo z željami prišli nikamor.
Malcolm Harbour
Gospa predsednica, v parlamentarnih razpravah sodelujem od prvotne lizbonske strategije, poleg tega sem član lizbonske usklajevalne skupine v tem parlamentu. Pri tem sem stalno pozival, naj Komisija več pozornosti nameni lizbonski strategiji in določi jasno opredeljen seznam prednostnih nalog. Mislim, da do zdaj tega ni omenil še nihče, prav tako ni nihče čestital Komisiji, ker je to dejansko storila. Zdaj imamo lizbonski program Skupnosti z 10 prednostnimi nalogami.
Kot član skupine moram reči, da sem nekoliko razočaran, ker je po mojem mnenju resolucija Parlamenta usmerjena v popolnoma druge zadeve. Zdi se mi, da je predložena resolucija bolj dolgovezna in dvoumna, kot so bile prejšnje. Predvidevam, da bo Komisija razočarana, saj je ena od poglavitnih zahtev Komisije v lizbonski strategiji Skupnosti z 10 prednostnimi nalogami, ki ste jo, sem prepričan, vsi prebrali, naslednja: "Pomembno je, da Evropski parlament, Svet in Evropska komisija dosežejo dogovor o strateških ciljih in ukrepih za reforme". S tem se nedvomno strinjam. Upam, da lahko Komisija to izlušči iz te resolucije, ker menim, da je večina zadev vanjo vključenih.
Vendar menim, da se moramo glede dela s Komisijo iz izkušenj naučiti, da se moramo pri nadaljnjem delu v zvezi s to strategijo usmeriti v te prednostne ukrepe, ker me veseli, da jih bo Komisija dodatno obravnavala, da bo zagotavljala njihovo stabilnost in jih pospeševala. Del težave so kupi papirja, ki jih dobimo, in sicer različna sporočila o različnih vidikih strategij in spremenjene prednostne naloge. Ta sklop sprememb, ta sklop 10 prednostnih nalog, se razlikuje od lanskih. Odkrito povedano, na takšen način ni možno napredovati.
Prejšnji teden sem kot poročevalec sodeloval na srečanju z nacionalnimi parlamenti. Rad bi le posredoval mnenje številnih kolegov: lizbonski ukrepi prehajajo od tu v domove nacionalnih parlamentov, ker moramo prav njih vključiti v izpolnjevanje teh 10 prednostnih ciljev, prav to pa je vprašanje, ki ga moramo preučiti. Zlasti me veseli, da se je seje udeležil minister, kar kaže na to, da je ta tema pomembna za Svet.
Anne Van Lancker
(NL) Gospa predsednica, gospod predsedujoči Svetu, gospod komisar, odkrito moram priznati, da sem razočarana, ker seznam za spomladanski vrh, ki ste nam ga danes predstavili, ne vključuje zelo visokih socialnih ciljev. Moja skupina je prepričana, da obstajajo dobri razlogi za okrepitev lizbonske strategije in integriranih smernic glede več bistvenih vprašanj. Tri vprašanja so povezana s socialno razsežnostjo. Res je, da je lizbonska strategija prispevala k rasti in novim delovnim mestom, vendar njenih ugodnosti ne morejo imeti vsi. Šest milijonov mladostnikov konča šolanje brez kvalifikacij. Migranti in invalidi zelo težko najdejo delo in 16 % Evropejcev živi v revščini. To dokazuje, da strategija za rast in nova delovna mesta ne pomeni samodejne socialne vključenosti in uspešne zaposlitve za vse. Zato želimo, da se socialna razsežnost lizbonske strategije okrepi z novo smernico, da se zagotovi dejavna socialna vključitev za vse.
Drugič, vsako delovno mesto ni kakovostno delovno mesto. Delež pogodb o priložnostni zaposlitvi (začasno delo, neprostovoljno delo s krajšim delovnim časom, delo prek agencije) se je znatno povečal. Na nekakovostnih delovnih mestih pogosto obtičijo zlasti ženske in mladi. Poleg tega se odhodki držav članic za aktivno politiko zaposlovanja, podporo in usposabljanje niso povečali, ampak zmanjšali. Očitno države članice še niso dojele, da mora uravnotežen pristop prožne varnosti vključevati pogodbe, ki so prožne in varne, ter da so dejavne naložbe v človeške vire osnovni pogoj, če želimo preprečiti razdrobitev trga. Želimo, da bi smernice vključevale vsa temeljna načela prožne varnosti, vključno s kakovostnimi delovnimi mesti in naložbami v človeške vire.
Tretjič, socialna razsežnost lizbonskega programa je zelo skopa. Zagotovljeno nam je, da bo pripravljen nov socialni program, in pozitivno je, da naj bi bil del lizbonskega paketa. Vendar pričakujemo, da bo Komisija predlagala ambiciozen socialni program in ne le sporočil o demografiji, usposabljanju in preseljevanju, kot je napovedala, ampak bo predložila tudi zakonodajne pobude za bolj kakovostno zaposlovanje ter okrepitev boja proti revščini in socialni izključenosti. Gospod predsedujoči Svetu, v vsakem primeru bi me veselilo, če bi spomladansko zasedanje spodbudili s precej višjimi socialnimi cilji.
Adina-Ioana Vălean
Gospod predsednik, eno od ključnih priporočil Evropskega parlamenta je, da se je treba boriti proti protekcionizmu v EU in zunaj nje.
Prepričana sem, da protekcionizem ne ščiti pravic državljanov, ampak jih zmanjšuje, vendar se mi zdi, da bi morala Evropa pomesti najprej pred svojim pragom. Naša najpomembnejša naloga bi morala biti odprava zaščitniških ovir v EU. Če želimo uresničiti evropski enotni trg, moramo okrepiti štiri temeljne svoboščine skupnega trga, zlasti prosti pretok delavcev. Naše poročilo potrjuje, da je veliko trgov dela še vedno razdrobljenih in da je mobilnost delavcev še vedno majhna. Prav neverjetno. Ali smo pozabili, da večina državljanov novih držav članic še vedno potrebuje dovoljenje za delo v drugih državah EU?
Štiri leta po obsežni širitvi se niso pojavile večje motnje trgov dela v starejših državah članicah in dotok ni bil takšen, da bi utemeljeval prehodne omejitve. Nasprotno, širjenje zapletenih nacionalnih kvot in kakovostnih omejitev v državah članicah ogroža lizbonsko strategijo, katere namen je zagotoviti prožne trge in mobilno delovno silo.
Čeprav imamo na voljo le še dve leti, da postanemo najkonkurenčnejše gospodarstvo na svetu, da spodbudimo konkurenčnost ter ustvarimo več delovnih mest in povečamo rast, upam, da nam bo to uspelo. V Romuniji, od koder prihajam, je bila povprečna gospodarska rast v zadnjih petih letih 6-odstotna, stopnja brezposelnosti pa se je zmanjšala na 4 %. Zdaj nas skrbi pomanjkanje delavcev.
Nujno je treba odpreti meje za delavce iz tretjih držav, naša prva in glavna prednostna naloga pa mora biti odprava notranjih ovir EU. Delavce iz 12 novih držav članic je treba obravnavati prednostno in jim tako omogočiti delo v kateri koli drugi državi članici EU, poleg tega je treba odpraviti prehodno ureditev. Nikakor ni možno utemeljiti predloga glede zunanjih delavcev, dokler še vedno veljajo omejitve za naše državljane.
Omejitve so neupravičene in nezdružljive z lizbonsko strategijo, konkurenčno in inovativno Evropo pa lahko oblikujemo le, če jih odpravimo.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Gospod predsednik, v lizbonski strategiji so določeni cilji, ki jih moramo v prihodnosti doseči, če želimo, da bo Evropa kraj, na katerem bodo želje državljanov izpolnjene. Vendar je Evropa le otok na svetovnem zemljevidu, zato bo, razen če največje svetovne sile dosežejo podobne cilje, uvedba celo najbolj želenih ciljev, na primer glede podnebja, pomenila le, da sami sebi omejujemo možnosti naše industrije in proizvajalcev ter hkrati zanemarjamo druge cilje strategije.
Boj proti zmanjševanju števila prebivalcev v Evropi s sprejemanjem priseljencev z drugih celin ter hkratnim uničevanjem institucije družine in družinskih vrednot je samomor, saj se verjetnost prihodnjih kulturnih sporov poveča. Enako velja tudi za veliko drugih področij. Voditelji največjih držav v Evropi govorijo o tem, da je treba liberalizirati trgovino, hkrati pa se v svojih državah zavzemajo za gospodarski nacionalizem. Evropska unija mora odpreti oči in se boriti na svetovnih gospodarskih trgih na podlagi spoštovanja tradicionalnih evropskih zakonov in običajev.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Gospod predsednik, zastavil bi preprosto vprašanje. Kako pomembne so v poročilu odbora o novem ciklu strategije socialne zahteve delavcev, malih in srednje velikih podjetij, mladih in žensk?
Ali je to rešitev, s katero se bodo zahteve državljanov po delu s polnim delovnim časom in varnem delu spremenile v prožna in negotova delovna mesta? Zanima me, ali je daljši delovni čas in povečanje starostne meje za upokojitev pravi odziv na večjo konkurenčnost, ali pa je bolj pravilen naš pristop: boljša plača in varni delovni pogoji, ki bodo prispevali k produktivnosti in predvsem izboljšanju življenjskega standarda?
Kaj želijo mladi in ženske? Ali želijo stalno menjati usposabljanje in zaposlitev ali si želijo, da bi lahko uporabljali svoje kvalifikacije? Menimo, da si želijo drugo možnost.
V zvezi z okoljem in podnebnimi spremembami vsebuje cilj zmanjšanja emisij toplogrednih plinov bolj pozitivne elemente kot v Združenih državah in drugih državah. Vendar rezultati ne bodo sistematični, če razvoj v vsaki državi ne bo popolnoma povezan z varstvom okolja.
Ali se lahko poleg tega spodbuja razdružitev državnih ponudnikov energije, električne energije in utekočinjenega plina in hkrati trdi, da je to v javno korist in da prispeva k doseganju energetske samozadostnosti, seveda po nizkih cenah? Ali ni res prav nasprotno?
Na koncu dodajam, da raziskave in inovacije ne morejo biti le tržno premoženje; so javna sredstva in jih je treba ocenjevati najprej glede na to, koliko prispevajo k družbenemu napredku. Zato je treba bistveno povečati javne naložbe in raziskave. Raziskovalnih možnosti ne smemo žrtvovati za zasebne koristi.
Kathy Sinnott
Gospod predsednik, gospodarska konkurenca je ključni dejavnik lizbonske strategije. Lizbonska strategija temelji na konkurenci, konkurenčnosti in rasti, pri čemer je treba razumeti, da je, čeprav je konkurenca pomembna za vsako uspešno gospodarstvo, njen osnovni mehanizem, da eden zmaga in drugi izgubi. Bistvo je preživetje najmočnejšega.
V Evropi to na splošno prisili podjetja, da se bolj trudijo, izboljšujejo svoje proizvode in storitve ter se bolj trudijo tudi v svetovnem merilu. Po drugi strani lahko v svetovnem merilu pomeni hudo revščino za poražence, vendar moramo vprašanje poražencev obravnavati tudi v Evropi, saj nekateri prebivalci Unije izgubljajo, ker nimajo dostopa do ugodnosti, izpostavljenih v strategiji. Cilji zaposlovanja naših državljanov in zmanjševanja njihove revščine na primer niso niti približno doseženi. Statistični podatki dejansko kažejo, da se ni bistveno povečalo le število brezposelnih, zlasti mladih, ampak da so se povečale tudi socialne razlike in stopnje revščine.
José Albino Silva Peneda
(PT) Evropska unija je imela leta 2006 največjo gospodarsko rast po letu 2000. EU je leta 2007 rasla hitreje kot Združene države in nekatere nove države članice so se približale dvomestni meji ali so jo celo presegle. Odgovor za tiste, ki trdijo, da je reforma lizbonske strategije neoliberalna in ne posveča več pozornosti socialnim vprašanjem, je jasen: zaposlovanje se je leta 2006 povečalo za trikrat glede na povprečje prejšnjih petih let, v zadnjih dveh letih je bilo ustvarjenih več kot šest in pol milijona novih delovnih mest, dodatnih pet milijonov pa naj bi jih odprli do leta 2009. Takšnih podatkov nismo imeli od 80. let prejšnjega stoletja.
Poleg tega se je leta 2006 evropska produktivnost povečala za več, kot se je povprečno povečala na leto v prejšnjih petih letih, in prvič po dolgih letih je rast produktivnosti v Evropi presegla rast produktivnosti v ZDA. Čeprav ti rezultati niso le posledica lizbonske strategije, ne moremo zanikati, da je k njim prispevala tudi strategija. Zato čestitam Komisiji za usklajevanje lizbonske strategije v zelo zahtevnih okoliščinah.
Kljub sedanjemu gospodarskemu okolju lahko evropsko gospodarstvo v prihodnosti še naprej raste in ustvarimo lahko še več delovnih mest, če bodo ekonomske politike držav članic v naslednjih letih bolje usklajene, če se bo notranji trg še naprej razvijal, še se bo spodbujal socialni dialog, če se bodo z rastjo produktivnosti povečevale tudi plače, če bo vzpostavljen učinkovit sistem finančnega nadzora, če se bo spodbujala peta svoboščina, tj. znanje, in, kar je zame zelo pomembno, če bo Evropska unija jasno pokazala, da želi varovati svoje interese, kar pomeni, da ne bo pasiven subjekt globalizacije, ampak bo pokazala, da jo je pripravljena pomembno nadzorovati.
Jan Andersson
(SV) Gospod predsednik, gospod komisar in gospod predsedujoči Svetu, najlepša hvala. Strinjam se, da je lizbonska strategija imela pozitivne posledice in je bila več let uspešna, vendar menim, da to ni razlog za to, da je ne bi spremenili.
Po eni strani je res, kar je povedal gospod Udo Bullmann. Rast se zmanjšuje in inflacija se povečuje. Okoliščine niso povsem preproste. Po drugi strani je treba priznati, da so se zgodile različne stvari. Prvič, poteka razprava o podnebni politiki, zaradi katere se bodo spremenile politike za vse v EU. Glede tega ostajam optimist, ker bo to pomenilo tudi nove naložbe in nove vrste delovnih mest, ki so dolgoročno trajnejša in imajo izrazit element znanja. To bi moralo biti v lizbonski strategiji in smernicah bolj jasno izraženo.
Drugič, več let razpravljamo o prožni varnosti, kar je prispevalo tudi k pripravi dobrih smernic v Svetu, vendar to ni izraženo v integriranih smernicah. Še vedno imamo stare smernice. Preučili bi lahko celoten dosedanji proces.
Tretjič, opozarjam na vidik, ki ga je med drugim omenila gospa Anne von Lanker. Res je, da je bila EU nekaj časa uspešna, vendar ni res, da so bili uspešni vsi, saj obstaja široka socialna izključenost. Na voljo so tudi delovna mesta, ki niso vedno dobra in ne omogočajo preživetja. V Evropi najdemo regije, v katerih razvoj ni tako pozitiven. Integrirane smernice moramo povezati s socialno razsežnostjo. Socialna razsežnost ter razvoj za delovna mesta in rast si ne nasprotujeta, ampak sta drug drugemu pogoj.
Olle Schmidt
(SV) Gospod predsednik, pomembno je, da EU raste, da je rast močna in da ustvarjamo nova delovna mesta. S tem se oblikujejo tudi okoliščine, v katerih je lahko naša Unija bolj legitimna.
EU je v zadnjih letih bolje napredovala kot prej. Poleg tega je EU na primer uspešnejša, kot so Združene države. Vemo, da so zaradi notranjega trga in sodelovanja glede eura nastale popolnoma nove okoliščine za rastočo Evropo. Čaka nas še veliko dela, kot je povedalo veliko kolegov.
Naj navedem primer. Čeprav bo morda zvenelo nekoliko šovinistično, ga kljub temu navajam: v moji domači državi je švedska vlada vodila politiko rasti, na podlagi katere je bilo ustvarjenih skoraj 100 000 novih delovnih mest, delno zaradi ciljno usmerjenih ukrepov za zmanjšanje davkov in prispevkov delodajalcev. Eden od predlogov je bil neposredno povezan z zmanjšanjem prispevkov delodajalcev za storitvena podjetja v več sektorjih, ki na mednarodnem trgu niso konkurenčni. Pričakovalo se je, da bi tako ustvarili 17 000 novih delovnih mest. Komisija je zdaj to dejansko ustavila z zahtevo, da se ta predlog omeji, zaradi česar je izgubil na veljavi in ga bo morala švedska vlada verjetno v celoti umakniti.
Ukrep Komisije težko razumem zaradi dveh razlogov. Glede na neizbežno svetovno recesijo se veliko vlad jasno odziva z različnimi paketi spodbud, da bi zaščitile zaposlovanje in kupno moč. Namen predloga je bil nujno spodbuditi zelo slabo razvit švedski storitveni sektor, kar naj bi imelo pozitiven stabilizacijski vpliv na naše celotno gospodarstvo. Menim, da je to popolnoma neskladno s splošnim duhom lizbonske strategije. Če želimo do leta 2010 postati konkurenčno gospodarstvo, najkonkurenčnejše gospodarstvo na svetu, ali si lahko drznemo poskusiti tudi nove načine? Gospodje komisarji, naj vas vprašam neposredno, zakaj preprečujete, da bi nova delovna mesta ustvarili na takšen način?
Wojciech Roszkowski
(PL) Gospod predsednik, v obdobju komunizma so ljudje na Poljskem rekli, da obstajajo tri ontološke kategorije: obstajanje, neobstajanje in načrtovanje. Tako kot komunistični načrtovalci zdaj tudi mi še naprej govorimo, da moramo narediti to ali ono ali da moramo doseči to in ono, pri tem pa se ne približamo svojim ciljem. Tako obtičimo v navideznem nasprotju med prizadevanjem razvitih držav, da bi ubranile svoje centre odličnosti, kar dejansko pomeni svoja delovna mesta, in med kohezijsko politiko, ki se obravnava kot dobrodelna dejavnost.
Vendar gospodarski razvoj azijskih tigrov, na primer Kitajske, kaže, da se rezultati dosežejo drugače: z naložbami v sodobno tehnologijo v državah z majhnimi proizvodnimi stroški. Če ne bomo rešili nasprotja pri pristopu EU, bomo še naprej uporabljali fraze o strategiji, glasno vzklikali "naprej", pri tem pa negibno stali na odru.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Gospod predsednik, zdi se mi dobro, da dejavno prispevamo k spomladanskemu vrhu in natančno dopolnjujemo posamezna vprašanja. Prav je, da smo razpravljali o tem danes zjutraj in predstavili naša pričakovanja državam članicam. Poudarjam, da se naša strategija izvaja decentralizirano, v podjetjih, občinah in regijah. Več kot 66 % skupnih državnih odhodkov je namenjenih za lokalne in regionalne projekte in kot koordinator PPE za regionalno politiko vem, da smo z evropskimi instrumenti od leta 2007 precej izboljšali spodbude s ponovno določitvijo prednostnih nalog v okviru strukturnih skladov in regionalne politike. S fizične infrastrukture smo napredovali k infrastrukturi, ki temelji na znanju, k usposabljanju in inovacijam. Pri tem gre za največji proračun Evropske unije do zdaj, kar pomeni več kot 450 milijard do leta 2013. Na srečo je v naši resoluciji to dejstvo jasno določeno. Enako velja tudi za poročilo, ki ga je sočasno predložil odbor regij.
Naj omenim še eno točko, o kateri smo razpravljali danes zjutraj in je povezana z novo pogodbo. Poleg socialne in gospodarske kohezije potrjuje ozemeljsko kohezijo kot tretji cilj. To bo glavna prednostna naloga za povezovanje v grozde, koncentracijo podjetij v glavnih regijah. Hkrati pa moramo zagotoviti, da se strokovno znanje in izkušnje ne izkoriščajo le na omejenem delu Evrope, ampak da se prenesejo tudi v druge regije v državah članicah, ki jih ne smemo pustiti za sabo. Zato menim, da sta regionalni program in lizbonska strategija naložbi v znanje in konkurenčnost, podjetništvo ter mala in srednje velika podjetja ter da pomenita pomemben odgovor. Poteka veliko projektov, ki jih lahko uporabimo, da našim volivcem, našim ljudem in podjetjem pokažemo, da to ni le evropski program, ampak tudi program decentraliziranih partnerjev.
Elisa Ferreira
(PT) Gospod predsedujoči Svetu, gospodje komisarji, gospe in gospodje, zaradi tako imenovane krize slabih hipotekarnih posojil se je sesulo veliko trditev najbolj liberalnih politikov. Na koncu se trgi ne regulirajo sami, izgube ne vplivajo le na ljudi, ki zavestno in namerno sodelujejo v tveganih igrah, in lepo obnašanje Evrope ne zagotavlja nedotakljivosti pred zunanjimi nemiri. To je le eden od mnogih primerov, na podlagi katerih je bilo predlagano, da bi morala Evropa opredeliti strategije in instrumente politike, ki so usklajeni s cilji in vlogo, ki jo želi imeti v zahtevnem okolju globaliziranega gospodarstva, kar je zagovarjala skupina socialdemokratov.
Leta 2000 smo opredelili glavni cilj z lizbonsko strategijo, ki je bila potem spremenjena. Ta cilj še vedno velja, vendar ni dosežen v zadostnem obsegu. Cilj je določal, da mora Evropa leta 2010, kar je čez dve leti, biti najbolj konkurenčno območje na svetu, kar naj bi temeljilo na ekonomiji znanja, s katero bi okrepili socialno kohezijo in ustvarili več boljših delovnih mest. Zdaj so izzivi še bolj pereči in nekatere ugotovitve so jasne: prvič, zbliževanje glavnih smernic ekonomske politike in lizbonske strategije bo moralo biti popolno, drugič, uravnotežiti je treba stabilnost političnih smernic in sposobnost odziva na hitre spremembe okoliščin, zlasti glede podnebja, energije, razvoja finančnih trgov, zunanjetrgovinske politike ali vloge menjalnih tečajev, tretjič, cilji socialnega in ozemeljskega usklajevanja so zdaj eden od največjih neuspehov strategije.
Na koncu in na kratko naj omenim, da so za zagotovitev zunanje konkurenčnosti in njeno uskladitev z notranjo kohezijo potrebni učinkovitejši intervencijski mehanizmi. Učinkovito usklajevanje ekonomske politike, ki spodbuja rast in ustvarjanje delovnih mest, je le eden od njih. Glede na novo dejansko stanje bo treba ponovno ovrednotiti socialno, izobraževalno, investicijsko, razvojno, znanstveno in tehnološko politiko. To je bilo bistvo prispevkov skupine socialdemokratov in upam, da jih bosta Komisija in Svet z odobravanjem sprejela. Predvsem je treba uresničiti obljube o napredku, kar pričakujejo tudi ljudje. Le tako bosta njihovo upanje in zaupanje v prihodnost Evrope smiselna in trajna.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Gospod predsednik, osem let po določitvi cilja lahko z gotovostjo trdimo, da ga Evropska unija ne bo dosegla. Cilj konkurenčnosti ni bil mišljen kot dejanski ukrep, ampak bolj kot propaganda. Glede na to, da se prebivalstvo Evrope stara, bo izpolnitev ciljev iz lizbonske strategije dejansko velik izziv, zlasti ker so konkurenčne države in regije pred nami.
Poleg tega bi se lahko upravičeno vprašali, ali je bil cilj najkonkurenčnejšega gospodarstva stvaren, tudi v prvotni obliki, ali je le cilj, za katerega bi si morali v Evropi prizadevati ne glede na ceno in s popolnim neupoštevanjem vseh drugih vrednot. Ob tem le poudarjam, da je v Evropi 18 milijonov brezposelnih, stopnja brezposelnosti mladih pa na nekaterih območjih dosega 25 %. Žal nisem opazila, da bi bili voditelji EU zaradi tega bistveno zaskrbljeni ali da bi jih to zelo zanimalo. Kljub temu je zelo pomembno, da poskrbimo za to mladino in brezposelne.
Ryszard Czarnecki
(PL) Gospod predsednik, ali je lizbonska strategija neke vrste lov na zajce? Ali želimo zajca loviti ali ga dejansko uloviti? Zdi se mi, da moramo najprej ustvariti zaupanje v evropske institucije, ki predlagajo lizbonsko strategijo. Zato je nujno potrebno, da se dosežki gospodarske rasti razdelijo pravičneje, kot so se v preteklosti.
Slabo bi bilo, če bi lizbonsko strategijo začeli povezovati s še večjimi socialnimi in gospodarskimi nasprotji. Strinjam se s prejšnjimi govorniki, da v takšnem primeru strategije ne bodo dejansko zavrnile vlade, ampak državljani Evropske unije.
Piia-Noora Kauppi
Gospod predsednik, današnja razprava kaže, kako občutljivo je to vprašanje za Evropski parlament. Tema dneva je bistvo našega obstoja. Gre za prihodnjo blaginjo Evropejcev.
Čeprav se ne strinjamo o orodjih, tj. kako doseči lizbonske cilje, menim, da jih vsi v tem parlamentu želimo doseči. Kljub temu se strinjam z gospo Jäätteenmäki, da žal nismo bistveno napredovali.
Menim, da moramo obravnavati dve različni ravni ukrepanja. Prvič, na evropski ravni moramo za okrepitev konkurenčnosti narediti le eno ključno stvar, in sicer vzpostaviti enotni trg. Evropski notranji trg najuspešneje spodbuja konkurenčnost v svetovnem okviru. Imamo tudi veliko birokracije in sodelovati moramo z malimi in srednje velikimi podjetji, saj so pomemben dejavnik evropskega uspeha.
Seveda se moramo potem posvetiti stvarem na nacionalni ravni, na ravni držav članic, kjer je potrebno precej bolj dejavno ukrepanje kot do zdaj, zlasti na področju strukturnih reform trga dela. Danes je predsednik švedske vlade govoril o tem, kako pomembne so strukturne reforme za trg dela, tudi glede soočanja z demografskimi spremembami. Menim, da je popolnoma jasno, da države članice glede tega niso opravile svoje naloge.
Glede fiskalne politike in makroekonomije pa menim, da moramo končati obdobje proračunskih primanjkljajev. Resnično moramo narediti več na področju makroekonomije. Tega ne more storiti Unija, čeprav imamo skupno valuto. To morajo storiti politiki držav članic.
Strinjam se z gospo Starkevičiűtë, ki je po mojem mnenju pripravila izvrstno poročilo. Finančne storitve so eden od temeljev notranjega trga. Finančnim storitvam je treba nameniti veliko več pozornosti tudi na evropski ravni.
Pervenche Berès
(FR) Gospod predsednik, menim, da je letošnja razprava resnično zelo pomembna, ker pregledujemo lizbonski cikel.
Končno razumem pristop Komisije, ki pravi, da je vse v redu in da spremembe niso potrebne, ker je evropsko gospodarstvo pravzaprav dobro. To pravite, ker je naše gospodarstvo v primerjavi s stanjem ameriškega gospodarstva pravzaprav res precej boljše. Vendar dodajam, da se bo precej težko dogovoriti o ponovni opredelitvi smernic, glede na to, da gre za sedemindvajset držav.
Vendar to ni vse. Stanje ameriškega gospodarstva bo verjetno vplivalo na gospodarstva vseh držav članic EU in zlasti gospodarstvo euroobmočja. Poleg tega bomo morali upoštevati upravičene, nove strateške cilje glede okolja in energije, ki so jih marca lani sprejeli voditelji držav in vlad. Vsi opazujemo, milo rečeno, turbulenco na finančnih trgih ter ocenjujemo njen vpliv na te trge in njene posledice za realno gospodarstvo.
Zato pozivamo, da se ti trije elementi uradno vključijo v pregled smernic. Gospod Turk, na srečanju v Ljubljani novembra lani ste rekli, naj vam povemo, kaj želi Evropski parlament. Zdaj vam sporočamo, da želimo, da se v smernicah bolj upoštevajo usklajevanje ekonomskih politik, podnebne spremembe in nadzor finančnih trgov. Če bi lahko takšno prizadevanje še vedno uresničili, bi ga pozdravili kot napredek pri okrepitvi naše zmožnosti, da uskladimo ekonomske politike in zato uporabimo smernice.
Vendar to ni vse, gospod komisar. Želimo tudi, da bi bile smernice bolj usklajene z vsemi drugimi orodji, ki jih lahko Komisija uporabi za to, da zagotovi, da se lahko pri izvajanju te strategije, ki jo določamo skupaj, uporabijo instrumenti, ki so na tem področju na voljo Evropski uniji.
Charlotte Cederschiöld
(SV) Gospod predsednik, gospod komisar Verheugen, gospe in gospodje, lizbonska strategija se izvija iz počasne začetne stopnje ter začenja ustvarjati optimizem in voljo, kar nedvomno potrebujemo. Avtorji so se uspešno usmerili v pomembna vprašanja in nanje ni vplivala težava, ki jo ima Parlament, da hoče vključiti vse.
Na izzive globalizacije se lahko odzovemo na različne načine. Nekateri kot noj zakopljejo glavo v pesek in mislijo, da bo vse v redu. Drugi so bolj preudarni in, podobno kot avtorji poročila, vidijo priložnosti in okrepijo svoje zmožnosti.
Zdaj je neodložljivo in nujno vsaj zagotoviti, da države članice izpolnijo svoje obveznosti. To pomeni, da spremljajo notranji trg, zagotavljajo, da države članice izvajajo in izpolnjujejo sprejete odločitve, ter zagotavljajo, da so pravila utemeljena, ne preveč zapletena in ne predraga za mala in srednje velika podjetja. Poleg tega se moramo držati pomembnih tem, kot so poenostavitev, primerjalne analize, primerjanje in konkurenca.
Zato bo potrebno tesnejše sodelovanje med organi na lokalni in regionalni ravni. To je pozitivno za državljane, to je pozitivno za podjetja, poleg tega pa prispeva k povezovanju. Zato je potrebno sistematično spremljanje prostega pretoka, da lahko spodbudimo razcvet storitvenega trga.
Merjenje rezultatov je korak naprej. Legitimnost EU izhaja nenazadnje iz dejstva, da EU zagotavlja kakovost življenja državljanom. Spodbuditi je treba podjetniško okolje, kar lahko pomaga zagotoviti lizbonska strategija, če se izvaja zelo premišljeno. Komisija mora to zahtevati od držav članic.
Končno, prepričana sem, da bo Komisija pripravila primerno rešitev švedske težave glede prispevkov delodajalcev.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Gospod predsednik, gospe in gospodje, z reformo pakta stabilnosti in rasti ter ponovnim zagonom lizbonske strategije, pri katerih so rast in trajnostna delovna mesta evropske prednostne naloge, smo od spomladanskega zasedanja Evropskega sveta leta 2005 dosegli rezultate.
Evropa izvaja skupni program in, kot je rekel gospod Almunia, se je v prvem triletnem ciklu povečala rast, ustvarjena so bila nova delovna mesta, izboljšale so se javne finance in povečal se je potencial rasti evropskega gospodarstva.
Čeprav so rezultati v posameznih državah članicah zelo različni, je splošno stanje pozitivno. Zelo sem bil presenečen nad izjavo kolega, da je to nemogoče, da ni mogoče doseči rasti, ustvariti novih delovnih mest, izboljšati socialne varnosti in prihraniti. Takšni primeri obstajajo v Evropski uniji, najbolje pa seveda poznam primer Španije.
Evropska komisija je izjavila, da Španija napreduje pri izvajanju svojega nacionalnega programa reform, da je tri leta pred rokom dosegla stopnjo zaposlenosti 66 %, kar je višje od evropskega povprečja, da je povečala naložbe v raziskave in razvoj ter dosegla presežek v vseh proračunskih letih. To je odličen primer uspeha lizbonske strategije, ki je okrepila gospodarstvo Španije in spodbudila neprimerljivo približevanje, ki pomeni, da je Španija dosegla 105 % in presegla povprečje Skupnosti.
Zato moramo zdaj vztrajati in izpolnjevati enake strateške izzive, ki temeljijo na hitrejši globalizaciji in staranju prebivalstva. Če jih želimo doseči, je treba izpostaviti socialno razsežnost.
Evropa, ki je družba znanja, mora z izboljšanjem osnovnega znanja ljudi, zagotavljanjem priložnosti malim in srednje velikim podjetjem ter oblikovanjem modela prožne varnosti s socialnimi standardi vzpostaviti prosti pretok znanja, uresničiti digitalno vključevanje in spodbujati socialno razsežnost.
Obravnavati bo treba vprašanja, ki so se pojavila v zadnjem času, kot so kriza slabih hipotekarnih posojil ter cene goriva in hrane, vendar moramo pri tem upoštevati, da je naš položaj boljši, da bomo naslednje leto praznovali deseto obletnico eura in da moramo okrepiti mednarodno gospodarsko sodelovanje.
Françoise Grossetête
(FR) Gospod predsednik, vsi vemo, da lizbonska strategija ni omogočila napredka, ki smo ga želeli, kar si moramo priznati in sprejeti. Zato moramo danes ponovno razpravljati o pregledu lizbonske strategije.
Na euroobmočju se je rast v zadnjem četrtletju leta 2007 bistveno upočasnila, prav nizka rast pa je razlog za težave, ki jih ima Evropa. Če želimo, da bo naslednji cikel lizbonske strategije uspešen, ne smemo več le ugotavljati, kakšne težave ima Evropa, ampak jih moramo začeti reševati tako, da uporabimo proces jasnega upravljanja. Naslednji cikel strategije ne sme biti le še ena birokratska dejavnost.
Pomembno je, da pri tej strategiji, tako kot prejšnji teden, tesneje sodelujejo nacionalni parlamenti in Evropski parlament. Ker so se države članice dogovorile, kaj mora vsaka od njih narediti za reformo gospodarstva, bi se morale tudi zavezati, da bodo poročale o izvajanju svojih reform.
Do zdaj večina naših državljanov sploh ni vedela, kaj je bistvo lizbonske strategije. Zato si EU ne sme škoditi z nespametnim ravnanjem zdaj, ko se mora soočiti z veliko izzivi: zmanjšanjem števila prebivalcev od leta 2020, gospodarskim pritiskom, povečanjem cen energije, podnebnimi spremembami in socialnim neravnovesjem.
Zato so potrebni temeljni ukrepi za vzpostavitev prave dinamike ter za spodbujanje razvoja in rasti več milijonov malih in srednje velikih podjetij za nova delovna mesta.
Na področju okolja je treba ukrepom za hitro izboljšanje energetske učinkovitosti naših zgradb nameniti znatna finančna sredstva ter tako spodbuditi inovacije in nova delovna mesta.
Zapomniti si moramo Churchillove besede, ki morajo biti naše geslo za naslednji cikel strategije: "Ne glede na to, kako krasna je strategija, je treba včasih pogledati tudi rezultate". Evropska unija se lahko približa svojim državljanom le na podlagi dokazane učinkovitosti. To je bistvo Evrope, ki varuje svoje ljudi in interese.
Donata Gottardi
(IT) Gospod predsednik, gospod komisar, gospe in gospodje, opozarjam na nekaj ključnih točk glede stališča Evropskega parlamenta in zlasti skupine socialdemokratov v zvezi s širšimi smernicami za konec lizbonskega cikla za rast in zaposlovanje.
Ena od njih je potreba, da se proces konsolidacije proračuna, ki je značilen za programe za konvergenco v okviru pakta stabilnosti, poveže s kakovostjo javne porabe. Javno porabo držav članic je treba preusmeriti in uskladiti s prednostnimi nalogami strategije, da se zagotovita makroekonomska stabilnost in trajnostna rast ter doseže polna zaposlenost.
Vsaka preusmeritev javne porabe, ki jo države članice uskladijo in ciljno usmerijo v skupne investicijske cilje, tudi prek pobud za javno-zasebno partnerstvo, mora biti povezana z raziskavami in razvojem, izobraževanjem in usposabljanjem, infrastrukturo, prevozom in energijo, kar lahko najbolj pospeši strategijo rasti in konkurenčnosti, ki krepi evropsko gospodarstvo in mu omogoča, da se upre finančni turbulenci in posledicam financializacije gospodarstva.
Javna poraba, prilagojena tem prednostnim nalogam, omogoča večjo konkurenčnost in produktivnost. Posebno pozornost je treba nameniti povezavi med proračunsko politiko, rastjo produktivnosti in plačno politiko. V zvezi s tem skupina socialdemokratov meni, da je treba vzpostaviti trdno povezavo med rastjo produktivnosti in pravično porazdelitvijo s tem nastalih dobičkov, da se zagotovi socialna kohezija.
Glavno vprašanje socialne kohezije je določitev nacionalne minimalne plače. Glede tega sem prepričana, da bo Evropski parlament z jutrišnjim glasovanjem pozval države članice, naj se zavežejo dejanskemu in pravočasnemu izvajanju, in tako jasno in odločno sporočil svoje stališče.
Gay Mitchell
Gospod predsednik, finančna kriza in zaostrovanje na denarnih trgih sta se razširila na realno gospodarstvo ter sta zelo zaskrbljujoča in ju je treba obravnavati preudarno. Po mnenju foruma za finančno stabilnost je verjetno pred nami daljša prilagoditev, ki bi lahko povzročila težave.
Rast na euroobmočju se bo leta 2008 znatno upočasnila. Predsednik euroskupine gospod Jean-Claude Juncker je napovedal, da bo letos rast dosegla od 1,6 % do 1,8 %, kar pomeni, da se bo v zadnjem letu zmanjšala za celo odstotno točko. Dolgotrajno in stalno povečevanje cen svetovnega blaga pomeni dodatne težave za evropsko gospodarstvo, saj cene nafte, jekla, mineralov in osnovnih kmetijskih proizvodov rastejo izjemno hitro, kar povečuje inflacijski pritisk.
Euro se je okrepil in vrednost dolarja je padla, kar dodatno vpliva na svetovno neravnovesje in evropsko konkurenčnost, vsi ti dejavniki pa prispevajo k zelo zahtevnemu denarnemu in fiskalnemu okolju. Da pa ne postanemo preveč zaskrbljeni, poglejmo naš napredek. Šestdeset milijonov Evropejcev je umrlo v prvi polovici prejšnjega stoletja. Berlinski zid je padel leta 1990, mi pa smo še vedno na začetnih stopnjah povezovanja.
Če pa upoštevamo uspeh eura in na splošno uspeh Evropske centralne banke ter njene inflacijske cilje in nizke obrestne mere, lahko kljub temu vidimo, da lahko ne glede na vse težave obvladamo okoliščine in dosežemo zastavljene cilje. Zato pozivam Komisijo, naj nadaljuje svoj načrt desetih točk in določi konkurenčnost kot svoje splošno vodilo. Od uvedbe eura je bilo ustvarjenih do 12 milijonov delovnih mest. Pozivam vas k spodbujanju podjetništva. Poskrbite, da bo ustvarjanje delovnih mest najdonosnejša stvar, ki jo lahko državljan Evropske unije naredi. Tako bomo ljudi rešili pred revščino in bedo.
Dariusz Rosati
(PL) Gospod predsednik, ta razprava se odvija v času globoke krize na finančnih trgih, upočasnitve rasti in povišane inflacije. Zato je pospeševanje strukturnih reform, določenih v lizbonski strategiji, še pomembneje. Da bi se lahko spopadli z izzivi globalizacije, moramo vzpostaviti gospodarstvo, temelječe na znanju, ter vlagati v izobraževanje in oblikovanje človeškega kapitala. Posodobiti moramo tudi trg dela, posplošiti model prožne varnosti in okrepiti poklicno dejavnost evropskih družb. Skratka, komisar, prihodnost Evrope je odvisna od znanja in dela. To je tudi najučinkovitejši način za boj proti revščini in izključenosti.
Dobro je, da sta ta dva dejavnika vključena v dokumentih Komisije. Pri ukrepanju za spodbujanje razvoja, znanja in zaposlovanja, lahko Evropska komisija računa na podporo Parlamenta. Izkoriščanje potenciala evropskih podjetnikov bo zelo pomembno za gospodarsko rast in zaposlovanje. To velja zlasti za mala in srednje velika podjetja, ki ustvarijo več kot dve tretjini BDP Unije. Nestrpno pričakujem, da bo Komisija sprejela listino za mala podjetja in ukrepe za zmanjšanje upravnih bremen za 25 % do leta 2012.
Gospod predsednik, pomanjkljivost predloženih dokumentov je, da ne obravnavajo vzrokov za počasno in neenakomerno izvajanje lizbonske strategije na različnih področjih. Ne vemo, zakaj se izdatki za raziskave in razvoj povečujejo tako počasi. Ne vemo, zakaj so na trgih delovne sile zunanji delavci še vedno diskriminirani. Ne vemo, zakaj se nenehno izobraževanje ne vzpostavlja po načrtih. Prav tako ne vemo, zakaj je prisoten odpor do odpiranja storitvenega sektorja in sektorja omrežij. V dokumentih Komisije ne najdemo odgovorov na ta in mnoga druga vprašanja.
Komisar, ne zatiskajmo si oči. Najboljši ukrepi ne bodo učinkoviti, če ne bodo temeljili na pravilni ugotovitvi stanja. Pozivam Komisijo, da navede utemeljeno obrazložitev zamud pri izvajanju lizbonske strategije.
Philip Bushill-Matthews
Gospod predsednik, v tej resoluciji je 59 odstavkov in zato veliko sporočil. Opozarjam zlasti na odstavka 20 in 21 o pomembnosti malih podjetij, odstavka 29 in 30 o konkurenčnosti in pomembnosti enotnega trga ter odstavka 42 in 43 o nujnosti reform trga dela. V zvezi s tem izpostavljam zlasti pomembnost prožnosti za delodajalce in zaposlene, koncept, ki ga levica ne razume, kar je razvidno iz njihovih današnjih značilnih zastarelih pripomb.
Pozivam Komisijo in Svet, da pustita ob strani podrobnosti tega dokumenta in ga obravnavata kot celoto. Predvsem ju pozivam, da ga primerjata z drugimi resolucijami, ki jih je Parlament odobril pred zadnjimi spomladanskimi zasedanji Evropskega sveta. Nato, upam, bo razvidno eno samo sporočilo, in sicer: da je ta resolucija z več stališč, čeprav na žalost ne z vseh, veliko strožja od predhodnih. Potrjuje način izvajanja lizbonske strategije, za katerega se zavzema Parlament; resnično ga okrepi. Ta resolucija je zelo odločna.
Zato pozivam Komisijo in Svet, da se prav tako odločno odzoveta in pustita plahost ob strani, da bomo lahko naslednjič, ko bo Parlament predložil resolucijo na to temo, namesto še bolj odločnih pozivov poslancev k ukrepanju, čestitali vsem zainteresiranim stranem za viden in merljiv napredek. To je izziv in glavno sporočilo našega jutrišnjega glasovanja.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Gospod predsednik, spoštovani komisarji, Evropska unija ni le skupni trg, temelječ na konkurenčnosti, skupaj moramo zgraditi socialno Evropo.
Bistveno je izboljšati kakovost življenja v Evropi v smislu globalizacije, demografskih sprememb in okoljskih izzivov. Z ustvarjanjem novih, dobro plačanih delovnih mest za visoko usposobljene kadre in trajnostno gospodarsko rastjo je lizbonska strategija tudi instrument za vzpostavitev nove socialne Evrope.
Socialna Evropa mora zagotoviti univerzalni dostop do zdravstvenih storitev, storitev socialne varnosti in kvalitetnih javnih storitev ter z učinkovito porabo strukturnih in kohezijskih skladov izboljšati socialno kohezijo. Poleg tega mora regionalni razvoj ostati ena od prednostnih nalog za obdobje 2008-2010.
Dokazano je bilo, da se zaradi informacijske tehnologije in komunikacij povečuje produktivnost dela. Danes uporabljamo računalniški sistem in elektronska komunikacijska omrežja v prometu, na področju finančnih in javnih storitev, izobraževanja in zdravstva.
Statistika Evropske unije za leto 2004 v zvezi z inovacijsko zmogljivostjo je pokazala, da so si bolgarska, romunska in slovaška podjetja z več kot desetimi zaposlenimi 36 % prihodkov zagotovila s prodajo inovativnih izdelkov in storitev; kljub temu moramo zdaj več vlagati v gospodarstvo, temelječe na znanju, da bi okrepili vlaganje v raziskave, inovacije in zlasti uporabne raziskave. To mora biti prednostna naloga za vse države članice. Pravzaprav je treba naložbe v raziskave in inovacije v okviru tehnoloških parkov in univerz spodbuditi tudi z davčnimi ukrepi, zaradi katerih se bo povečalo število zasebnih naložb v raziskave.
Za spodbujanje terciarnega izobraževanja in vseživljenjskega usposabljanja moramo okrepiti vlaganje v izobraževanje. Lizbonska strategija gradi Evropo, ki temelji na socialni pravičnosti in dostojnem delu. Na podlagi gospodarske varnosti vseh evropskih državljanov, socialne vključenosti, vzpostavitve storitev varstva otrok, enakosti spolov in oblikovanja socialnega tržnega gospodarstva bo postala Unija gospodarski in socialni model v svetovnem smislu.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Gospod predsednik, denar je preprosto del razvoja Evrope. Zato se bom vrnil k finančnemu položaju, finančnim trgom in primerom motenj, ki smo jih zabeležili do zdaj.
Vsi smo seznanjeni s položajem veliko evropskih bank, da ne omenjam ameriških bank, in vemo tudi, koliko je morala Evropska centralna banka prispevati za zagotovitev delovanja finančnih trgov. Zato morajo za zaščito evropskega finančnega gospodarstva pred nadaljnjimi napadi od zunaj kakršne koli prilagoditve osnovnega pristopa do 2010 seveda zajemati tudi okrepljeno sodelovanje z vsemi akterji na svetovnem trgu, boljša pravila o ocenjevanju, prilagojenem nadzoru in večji preglednosti ter povrnitev zaupanja med bankami in zaupanja vlagateljev.
Z razlogom moramo okrepiti dialog z drugimi akterji na svetovnem trgu, zlasti z ZDA. V zadnjih sedmih letih se je vrednost gospodarstva Združenih držav povečala za 4,2 milijardi, medtem ko so se vsi krediti povečali za 21,3 milijarde. To pomeni, da je stopnja dolga za 350 % previsoka glede na BDP. Na žalost bodo Združene države še naprej izvajale monetarno politiko, ki je privedla do prezadolženosti. Združene države vztrajno znižujejo osnovne stopnje, kar pomeni, da se denar steka v finančne institucije. Rezultat je rastoča devalvacija valute, vključno z manjšo kupno močjo gospodinjstev in stagnacijo, ki jo je težko nadzorovati in bi lahko imela pomemben vpliv na Evropo. Večinoma so te metode monetarne politike krive za zadnje krize.
Evropa in vsi akterji na svetovnem trgu se morajo proti naslednjemu valu kriz boriti skupaj in hitro, da bi zagotovili, da nas krize ne bodo preplavile in da veliko prizadevanj za dosego lizbonskih ciljev ne bo zaman.
Margaritis Schinas
(EL) Gospod predsednik, menim, da moramo priznati tri pozitivne elemente reform v okviru lizbonskega cikla do zdaj:
prvi pozitivni element je, da so tudi najbolj previdne vlade počasi začele delovati v skladu s filozofijo reform in dosegle prve rezultate;
drugi element, za katerega je zaslužna Komisija, je, da je nova strategija bolj osredotočena. Pristop, po katerem je bilo vse vključeno v okvir reform, je bil zdaj opuščen.
tretji pozitivni element je, da so glavni vodilni evropski programi, kot sta Galileo in Evropski tehnološki inštitut, v središču nove strategije. V zvezi s tem naj izkoristim prisotnost slovenskega ministra in ga zaprosim, da pozove svoje kolege, naj hitro zaključijo primer Galilea, da bomo lahko koristno uporabili znatna sredstva, namenjena za ta program.
Poleg tega moramo razumno preučiti tudi dva negativna elementa. Ti pomanjkljivosti sta:
prvič, državljani na žalost ne spremljajo, spodbujajo in razumejo lizbonske strategije. Težava je v tem, da državljani menijo, da lizbonska strategija zadeva organizacije in ne posameznikov; prepričati jih moramo, da dejansko zadeva njih;
druga pomanjkljivost so mehanizmi za spremljanje. Kako lahko preverimo, ali so države članice izpolnile obljube v okviru cikla reform? Bojim se, da je težava v tem, da se je spremljanje sprevrglo v postopek izmenjavanja pisem med uradniki v Bruslju in prestolnicah držav članic brez političnega prispevka.
Menim, da mora politika znova zavzeti osrednje mesto v postopku spremljanja, tudi če odobrimo reforme. Ta obsežna birokratska korespondenca se mora končati.
Zsolt László Becsey
(HU) Hvala vam, gospod predsednik. Najprej bom podal dve kratki pripombi v zvezi z lizbonskim procesom. Prvič: delati moramo več, skoraj toliko kot Američani. Drugič: lizbonski proces bo koristen le, če bo vključeval tudi sankcije, kot v primeru čezmernega primanjkljaja.
Drugič: direktive. Z vidika novih držav članic želim, da stvari ne presojamo le v smislu neoliberalnih kazalnikov, temveč širše. Ne nazadnje, kaj nam koristi 0 % primanjkljaj ali inflacija, če se, na primer, kazalniki kakovosti slabšajo. Depresija narašča, medtem ko se prav nasprotno dogaja na področjih podjetništva in ustvarjanja novih družin. Tako se nadaljuje. To je na žalost resnejša zadeva.
Kar zadeva, na primer, reformo glavnega distribucijskega sistema, je ključno, da po potrebi popustimo. Še pomembnejši sta vprašanji, kaj se bo zgodilo s spodbujanjem zdravja, in ali bo izobraževanje zadostilo zahtevam zaposlovanja, z drugimi besedami, ali bo trg lahko takoj uporabil ljudi ter ali bo večji poudarek na poklicnem usposabljanju in možnostih za to usposabljanje. Z drugimi besedami, tudi v zvezi s tem potrebujemo vrsto meril kakovosti in ne smemo le nepremišljeno ukrepati.
Tretji komentar zadeva statistiko. Želim si, da bi stvari merili tudi v smislu BND in ne samo BDP. Denar iz novih držav članic odteka v obliki dividend, vendar njihov BDP narašča; vsaj tako pravijo. Obravnavati moramo to, kar ostane v državi.
Pakt stabilnosti in rasti: za katere stvari zagotavljamo rabate? Konec koncev, za nastajajoča gospodarstva ni tako pomembno, ali za raziskave in razvoj namenjajo 5, 6 ali več kot 3 %, glede na to, da je za njih najbolj pomembno dohiteti Evropo; nagraditi jih moramo za ustvarjanje delovnih mest in spodbujanje kohezije.
Menim, da je naslednja pomanjkljivost poročila merjenje sive ekonomije. V moji državi znaša približno 30 %. Tudi temu moramo nameniti pozornost. Nazadnje, in najbolj pomembno, potrebujemo dosledno izvajanje štirih svoboščin in ne le izbiranje najboljšega, pri čemer se po eni strani trgi odpirajo kapitalu, medtem ko za nove države članice v smislu storitev trgi ostajajo zaprti. Najlepša hvala.
Jacques Toubon
(FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, ta resolucija o ponovnem zagonu lizbonske strategije je v skladu s poročilom o prihodnji strategiji za enotni trg, ki ga je na mojo pobudo Parlament sprejel preteklega oktobra.
Najprej se zahvaljujem Marianne Thyssen in Klaus-Heinerju Lehneju ter njunim kolegom iz usklajevalne skupine za pripravo dobro usklajene resolucije, ki je v skladu s politično, gospodarsko in družbeno realnostjo v EU.
Opozoril bi zlasti na predloge glede pomembnosti socialnih pravic in usklajevanja gospodarske konkurenčnosti s socialnim modelom: na tem področju moramo iti dlje in sprejeti določbe o storitvah splošnega interesa.
Poudarjam tudi navedbe poročila o intelektualni lastnini. To je pomemben instrument za EU ter mala in srednje velika podjetja. Mednarodna razsežnost, ki jo resolucija uvaja, je nekaj novega in zelo potrebnega. Enotni trg daje 500 milijonom evropskih državljanov moč v globaliziranem svetu.
Nazadnje bom na kratko spregovoril o vprašanju metode. Nisem prepričan, da je odprta metoda koordinacije, ki se trenutno uporablja, najbolj učinkovita. Menim, da moramo na veliko področjih lizbonske strategije preiti na resnično skupne politike, politike Skupnosti, če želimo biti uspešni v prihodnosti.
Bogusław Sonik
(PL) Gospod predsednik, kaj smo do zdaj naredili za zmanjšanje davčne obremenitve pravnih oseb? Namesto za zniževanje davkov se denar porablja za različne programe usposabljanja brez pravih rezultatov.
Evropska integracija se zdaj sooča z novimi težavami, novimi vprašanji, ki jih je treba rešiti, kot so varstvo okolja, podnebne spremembe in obnovljivi viri energije. Uravnoteženo rast in razvoj ne smemo obravnavati le z gospodarskega vidika, temveč tudi družbenega, kulturnega in okoljskega. Ker več kot dve tretjini življenja preživimo na delovnem mestu, si moramo razen za višino plačila prizadevati tudi za vprašanja kot so udobje, varnost, solidarnost in dostojanstvo posameznika.
Naslednja točka se nanaša na posledice liberalizacije energetskega trga. Zaradi trenda zviševanja cen energije, vključno z vedno večjim ogrožanjem podnebja, moramo spodbujati energetsko učinkovitost v najširšem smislu Obnovljivi viri energije, tehnologije čistega premoga, jedrska energija, uravnoteženi viri oskrbe in razvoj evropske infrastrukture so osnovna vprašanja, s katerimi se bomo morali spopasti v naslednjih letih.
Vzpostavili smo skupni trg za blago, zdaj se moramo osredotočiti na izboljšanje delovanja trga storitev. Doseči moramo hitro vključitev z usklajenim doslednim izvajanjem sprejetih predpisov in odpravo vseh ovir za uvedbo storitev na trg.
Na koncu upam, da bo Evropski svet na spomladanskem zasedanju sprejel nove smernice za naslednja tri leta, ki bodo upoštevale stališča in mnenja, izražena v današnji razpravi. Temeljno vprašanje je napredek pri odpravi direktiv, ki ne služijo razvoju držav članic.
Reinhard Rack
(DE) Gospod predsednik, slogani so koristni za politično razpravo, vendar se ne smemo ustaviti pri sloganih. Sporočilo Komisije o integriranih smernicah za rast in delovna mesta, skupni predlog resolucije o prispevku k pomladanskemu vrhu Evropskega sveta 2008, ki ga je predložilo pet političnih skupin, in poročilo Starkevičiűtë pojejo hvalnico peti svoboščini, tj. znanju, ki naj bi dopolnjevala že znane štiri svoboščine, tj. prosti pretok blaga, storitev, oseb in kapitala, in jim bila enakovredna. Ob tem se spomnim na citat iz klasičnega dela: Novico sicer slišim, a mi manjka vera. Že leta poslušamo slogan o družbi, ki temelji na znanju. Zdaj ga znova ponavljamo. Medtem ko so novice v zvezi s konkretnimi ukrepi zelo različne.
V zadnjih nekaj letih smo preučevali, ali in v kakšnem obsegu mora imeti Evropska unija več pristojnosti na področju znanja. Vedno znova je bilo izraženo stališče, da morajo za področje znanja ostati odgovorne države članice, da je to področje izključno v njihovi pristojnosti. Večkrat smo isto slišali tudi glede proračuna. Kadar koli razpravljamo in odločamo o dolgoročnih ali kratkoročnih proračunskih vprašanjih, nam vedno znova govorijo, da moramo varčevati in da je najbolj smiselno začeti pri postavkah za izobraževanja, usposabljanja in znanje.
Malo prej je gospod Verheugen govoril o obžalovanja vrednih številkah za raziskave in razvoj. Spomnim se nenehnih poskusov zmanjševanja sredstev, zlasti za programe izmenjav, ki so pomembni za znanje. Zato menim, da je to napačen pristop.
Potrebujemo nove instrumente in nova finančna sredstva. Naj predstavim konkreten predlog: 10 % vseh mladih, starih od 15 do 25 let, mora šest mesecev študirati v drugi evropski državi. Tako bi pridobili več znanja, postali bolj fleksibilni, medtem ko bi bilo učenje bolj zabavno.
Jerzy Buzek
(PL) Gospod predsednik, minister, komisar, prepričan sem, da je uspeh lizbonske strategije trenutno najbolj odvisen od podnebnih sprememb. Popolnoma se strinjam z vami, komisar, da sedanja strategija Evropske unije o tej zadevi temelji na izvažanju onesnaževanja in emisij ter uvažanju brezposelnosti.
Prevzeti moramo vodilno vlogo pri reševanju tega problema, za katerega smo odgovorni. Prepričati moramo tudi druge, da se nam pridružijo. Podnebne spremembe morajo postati vir razvoja in konkurenčnosti. To je mogoče, vendar je za to potrebno nameniti več finančnih sredstev, zlasti za tehnologijo. To pomeni, da bo treba proračun revidirati. Vam, komisar, kot najprimernejši osebi, želim povedati: revidirati moramo proračun, in sicer z letom 2009.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Gospod predsednik, izpostavil bom več stvari. Prvič, učinkovito izobraževanje in usposabljanje mladih mora biti prednostna naloga Evropske unije. Le mobilni, fleksibilni in poklicno usposobljeni posamezniki, zlasti v tehničnih vedah, lahko zagotovijo stalen gospodarski in tehnološki napredek Unije.
Drugič, financiranje znanstvenih in tehnoloških raziskav mora temeljiti na konkretnih rezultatih. Te rezultate mora financirati industrija s finančno podporo iz nacionalnih proračunov.
Tretjič, Unija mora razviti model informacijske družbe in ustvariti najboljše pogoje za spodbujanje in razvoj inovativnih podjetij ter vzpostavitev gospodarstva, ki bo odprto za nove tehnologije in tehnološki napredek.
Četrtič, učinkovitost in produktivnost evropskih delavcev se morata povečati.
Petič, vzporedno s tem se moramo boriti proti socialni izključenosti z zagotavljanjem dostopa do zaposlitve in izobraževanja, bojem proti diskriminaciji na trgu dela ter preventivnimi in kurativnimi ukrepi proti zasvojenosti z drogami.
Inés Ayala Sender
(ES) Gospod predsednik, osupel sem, da deset ciljev, ki jih je Komisija določila za novo obdobje, ne odraža priporočila, ki ga je lani predložil Parlament, v zvezi z boljšim vključevanjem prometnega sektorja, logistike in vseevropskih omrežij v lizbonsko strategijo.
Prav tako ne morem verjeti, da se Komisija ne zaveda, kako pomembni so ti vidiki konkurenčnosti, saj v okviru globalizacije logistika za industrijo predstavlja večji strošek kot delovna sila, da ne omenjam dodatnih izzivov, ki jih prinašajo podnebne spremembe; verjamem, da bo Komisija tokrat v celoti upoštevala odstavka 27 in 16 o Galileu in inovacijah, da bomo lahko popolnoma izkoristili koristno sinergijo med državami članicami in Komisijo, ki jo je vzpostavil lizbonski proces, ter dosegli napredek na področju evropskih načrtov za trajnostni promet, logistiko, vseevropska omrežja, zlasti na čezmejnih odsekih, ki so vedno spregledani.
Kar zadeva Svet, pozivam predsedstvo, da upošteva odstavek 27, ki poziva države članice k vključitvi osnovnih vidikov prometa in logistike v nacionalne načrte z ustreznim, tj. velikim, poudarkom na razvoju vseevropskih omrežij.
Emanuel Jardim Fernandes
(PT)V svojem govoru je gospod Almunia rekel, da se je v zadnjih treh letih povečala rast ter izboljšale razmere na področju delovanja trga, socialnih reform, javnih financ in okolja. S tem se strinjam. Strinjam se, da je razlog za napredek zlasti boljši dialog in boljše sodelovanje držav članic, kot smo priznali na skupnem srečanju Evropskega parlamenta in parlamentov držav članic prejšnji teden.
Komisar, sprašujem vas naslednje: ali ne bi pospešili rasti, če bi vključili regije in jih spodbudili k sodelovanju, saj so prav regije pogosto porabnice sredstev, in to zadeva tudi učinkovitost lizbonske strategije? Na državni ravni je bila vloga "gospoda Lizbone" pozitivna in spodbudna. Ali bi lahko spodbudili imenovanje "gospoda Lizbone" na regionalni ravni, čeprav so za to odgovorne države članice?
Žiga Turk
predsedujoči Svetu. - Hvala lepa spoštovani predsedujoči, gospoda komisarja, gospod Almunia, gospod Verheugen, poslanci, poslanke, gospe in gospodje, zahvaljujem se za razpravo. Lizbonska strategija je strategija za reforme, za modernizacijo potrebuje sodelovanje, podporo, ideje vseh tistih, ki vlečemo v isto smer, in res se vam za tehtne pripombe zahvaljujem.
Najprej na splošno, bila je debata o tem, ali lizbonska strategija deluje, poslanci, kot je Jan Andersson na primer mislijo tako, ali da ne deluje, tudi teh je bilo kar nekaj. To kaže na spekter političnih stališč v Evropski uniji. Kakšne so prioritete lizbonske strategije, ali so dovolj izpostavljene, je spraševala gospa poslanka Starkevičiūtė. Gospod Harbour je pravzaprav odgovoril, lizbonski program Skupnosti (Community Lisbon Programme) je odličen nabor prioritet.
Dosti vprašanj je bilo o tej dilemi v zvezi z integriranimi smernicami, ali so to odgovori na današnja vprašanja. Kot sem povedal, tudi mi smo se o tem spraševali in potem prišli do zaključka, da pravzaprav moramo ohranit smer, stalnost, predvsem pa tempo izvajanja lizbonske strategije. Veseli me, da so tudi nekatere poslanske skupine, poslanci, razmišljali v to smer. Gospod Leinen, gospod Harbour, gospa Herczogova je zelo poudarila, potrebna je izvedba, ne ideje, še posebej ko upada optimizem v evropsko strategijo.
Opozorjeno je bilo na druge, dobre procesne ideje, na primer izmenjava najboljših praks, teritorialna dimenzija, kako pravzaprav lizbonsko strategijo razširiti iz tega okvirja Skupnosti, iz okvirja držav članic, na morda neke nižje nivoje, seveda pa lizbonska strategija dobiva tudi svojo globalno razsežnost.
V zvezi z raziskavami in razvojem se strinjate, da je to tisto, kar pravzaprav prinaša prihodnost Evropi. Všeč mi je bila na primer misel poslanke Herczogove, da so tudi srca in misli potrebne, ne samo število. Razumem, da podpirate peto svoboščino, tudi pravzaprav s tem povezan evropski patent. Opozorilo na evropske talente jemljemo resno. Treba jim je zagotoviti dobre razmere v Evropi. 700.000 najboljših evropskih inženirjev raziskovalcev je v tujini. Poskrbeti moramo, da bi se radi vračali, menda jih 7 od 10 ostane v Združenih državah Amerike. Študij v tujini je treba podpirati.
V zvezi s poslovnim okoljem nekateri zagovarjate notranji trg, neprotekcionizem, oziroma da je pač delujoč trg tisto, kar prinaša Evropi konkurenčno prednost. Všeč so mi ideje o podjetniški kulturi, promociji podjetništva, da je ustanoviti podjetje ali pa postaviti novo delovno mesto pravzaprav najboljše, kar lahko nekdo naredi. Dejstvo je, da moramo tukaj marsikaj izboljšati. Predvsem za razvoj malih in srednjih podjetij, njihov dostop do financ, njihov dostop do raziskovalne infrastrukture. Gospa Kauppi, tudi gospa Starkevičiūtsta o tem poročali.
Zaposlovanje oziroma cela ta socialna dimenzija je zaposlovala kar nekaj razprav. Ne bi se mogel strinjati s tem, da je lizbonska strategija neoliberalna, nasprotno, skrb Evrope za človeka in okolje pravzaprav predstavljata dva od štirih bistvenih stebrov lizbonske strategije.
Nekaj je bilo razprave o "flexicurityju", gospod Goebbels in gospa Vălean, dejstvo je, da če tega ne bomo uvajali, bodo delodajalci, tako kot je tudi nekdo opozoril, bežali v druge oblike zaposlovanja, ki so zelo fleksibilne, pa za delavca bistveno manj prijetne, ker celo okolje gospodarsko ni postavljeno tako, da bi promoviralo tudi varnost, ki jo sistem prožne varnosti prinaša.
Zanimivi so predlogi o novih indikatorjih, tudi povezani s tistimi od OECD-ja, v zvezi s kvaliteto življenja. Tudi o tem, kako bi merili lizbonsko strategijo, mora v prihodnosti teči razprava.
O okolju je bilo dosti povedanega. Mislim, da se kar nekako zavedamo, da to mora postati, kot je nekdo povedal, "win-win" situacija za Evropo. Težava bo, kako ostanek sveta pridružiti tem našim naporom pri prehodu v nizkooglično ekonomijo, vendar k temu lahko z zgledi prav gotovo doprinesemo.
O finančnih trgih in fiskalni politiki imamo odličnega sogovornika. Se vam opravičujem, ker vas nisem na začetku opazil in pozdravil. Če povzamem, odhajamo bogatejši za pomembna sporočila. Zahvaljujem se poslanki Starkevičiūtza poročilo, poslancema Lehneju in gospe Harms za osnutek resolucije. Že smo jo preučili. Pozorno bomo pregledali tudi končno verzijo.
Mnenja, ki so bila v tem Parlamentu izražena, so različna, ampak zdi se mi da njihova rezultanta gre v smeri, ki jo kažejo tudi lizbonski dokumenti oziroma cel njihov paket. Tako da sem prepričan, da smo na dobri poti in da bomo uspešno zagnali nov cikel, ki bo znal odgovoriti na izzive današnjega časa, in da sporočilo novega cikla ne bo samo najmanjši skupni imenovalec, za katerega smo se sposobni dogovoriti.
Günter Verheugen
podpredsednik Komisije. - (EL) Gospod predsednik, naj dodam še nekaj kratkih pripomb. Naša strategija za rast in delovna mesta, poznana tudi kot program lizbonske strategije, dejansko ni nič drugega kot poskus, da na najbolj razumen način nadomestimo to, da v Evropski uniji nimamo skupne gospodarske politike in da je tudi z novo pogodbo, ki je v procesu ratifikacije, ne bomo imeli. Zato je zahteva gospoda Toubona sicer dobronamerna, vendar trenutno nerealna. Nimamo druge možnosti, kot da na podlagi partnerstva prepričamo 27 držav članic, da ukrepajo skupaj z institucijami Skupnosti ter sprejmejo potrebne ukrepe za izpolnitev skupnih ciljev na ravni držav članic in evropski ravni.
A je dejansko eden izmed naših ciljev postati najbolj dinamična, konkurenčna in najboljša regija na svetu do leta 2010? Leta 2004 so Svet, Parlament in Komisija rekli, da tega lizbonskega cilja, zastavljenega leta 2000, ne bomo dosegli. Dejstvo, da tega ne bomo dosegli, ni novo. To vemo že od leta 2004. Zato smo leta 2005 predložili popolnoma spremenjeno strategijo, ki tega datuma ne omenja več. To pomeni, da veljavne politike rasti in delovnih mest ne smemo meriti na podlagi ciljev, ki smo si jih zadali leta 2000 in za katere vemo, da jih ne moremo doseči. To je moje mnenje o tej zadevi. Menim, da ni bistveno, ali smo boljši od drugih. Pomembno je, da moramo biti čim prej sposobni doseči družbene cilje, ki si jih vsi v Evropi želimo doseči. Ti so: visok življenjski standard za vse državljane, visoka stopnja socialne varnosti za vse državljane, visok okoljski standard za celotno Evropo in ozaveščenost o naši globalni odgovornosti. To so naši glavni družbeni cilji. Če jih želimo doseči, bomo potrebovali trdno in stabilno gospodarsko podlago, kar je cilj te strategije.
Menim, da je gospod Rosati upravičeno zastavil vprašanje o pomanjkljivostih. Če bo pozorno preučil poročila držav in naša priporočila, bo ugotovil, da smo zabeležili pomanjkljivosti na področjih, ki jih je tudi sam izpostavil. Odgovoril mu bom. Zakaj vseživljenjsko učenje v Evropi ne obstaja v takšni obliki kot bi moralo? Zakaj v Evropi nimamo toliko moderne infrastrukture kot bi morali? Zakaj ustrezne prednosti ne dajemo raziskavam in razvoju ter izobraževanju in usposabljanju? Odgovor je zgolj zato, ker se finančna sredstva, kot veste, v veliko državah članicah in tudi na ravni Skupnosti namenjajo za druge prednostne naloge. Dobro bi bilo, če bi se skupaj odločili spremeniti te prednostne naloge. Vendar je treba upoštevati predpostavko - to ne govorim le zato, ker ob meni sedi makroekonomist Komisije in velik zagovornik stabilnosti, ampak ker sem v to trdno prepričan - da je vzpostavljen stabilen in trden makroekonomski okvir. To predvsem zadeva na primer konsolidacijo državnih financ. Brez trdnih financ v posameznih državah članicah ne bo mogoče določiti novih naložbenih prednostnih nalog.
V zvezi s smernicami se zavedam pomanjkljivosti in Komisija bo o tem z veseljem še naprej razpravljala s Parlamentom. Poudaril bom le naslednje: Te smernice niso politični program. Niso akcijski načrt. Smernice so intelektualna podlaga za nacionalne programe reform in lizbonski program Skupnosti. Trdno sem prepričan v to, kar govorim. Na podlagi veljavnih smernic lahko dosežemo vse, k čemur so pozvali različni govorniki danes v Parlamentu, vendar le, če se izvajajo v praksi, v okviru nacionalnih programov reform in lizbonskega programa Skupnosti.
Z veseljem bomo sprejeli konkretni izziv, ki ga je gospod Olle Schmidt predložil gospodu Almunii in meni, in sicer da je treba preveriti konkreten dogodek na Švedskem. Dovolite mi še nekaj besed v zvezi s tem. Komisija v celoti podpira politiko davčnih spodbud za podjetja in podjetnike za ustvarjanje novih delovnih mest. To je naša politika. Kmalu bomo predložili predlog o nižjih stopnjah DDV za storitveno intenzivna podjetja. Joaquín Almunia in jaz ne veva, kaj se je zgodilo na Švedskem, vendar bova zadevo preučila. Zdi se mi, da gre dejansko za tehnični in ne politični problem, vendar bomo to razjasnili in zagotovili vzpostavitev dialoga.
Joaquín Almunia
komisar. - (ES) Gospod predsednik, na kratko, če primerjamo gospodarske razmere zdaj in pred tremi leti, ko smo začeli izvajati obnovljeno strategijo v okviru lizbonskega cikla, menim, da lahko predložimo več kot dovolj podatkov, da je gospodarstvo danes v boljšem položaju kot je bilo pred tremi leti. Imamo več delovnih mest, večjo produktivnost, bolj zdrava fiskalna stanja, bolj trajnostne sisteme socialne zaščite, izvaja se tudi veliko ukrepov.
Če me kot komisarja prosite, da se vedem, kot da več ni potrebe po dodatnem ukrepanju, trdim nasprotno; glede na gospodarske razmere in pritiske na finančne trge je treba ukrepati čim prej. To sem povedal že na začetku in zdaj znova ponavljam.
Ne želim, da bi kdor koli dobil vtis, da so Komisija in komisarji zadovoljni in menijo, da ni treba storiti ničesar več. Stalnega napredka v isti smeri ne smemo zamenjati z neukrepanjem. Napredovanje v isti smeri pomeni, da je treba ravnati v skladu z lizbonskim programom Skupnosti, kot ste nekateri navedli in za kar smo vam hvaležni, na ravni držav članic in regij ter na nižji ravni, kot je dejal gospod Fernandes.
Če bi mi po vseh zanimivih govorih, ki sem jih danes slišal, rekli, naj določim tri vprašanja, ki jih je treba obravnavati prednostno, bi se kot prvo strinjal z mnogimi, ki ste izpostavili povezovanje finančnih storitev. To je ključno vprašanje za Evropo ter gospodarsko in monetarno unijo, ne le za države euroobmočja, ampak tudi tiste, ki se mu želijo pridružiti v bližnji prihodnosti.
Drugo ključno vprašanje so podnebne spremembe. Ne bom ponavljal, kar ste mnogi že povedali. Tretje vprašanje je socialna vključenost, ki je ena izmed integriranih smernic. Državljanom ne bomo mogli dopovedati, da je treba obravnavati izzive globalizacije, da moramo postati bolj konkurenčni in da se mora delovanje naših trgov izboljšati, če naše politike ne bodo omogočale večje stopnje socialne vključenosti, ki jo zagotavljajo tudi bolj konkurenčna in produktivna gospodarstva. Če se produktivnost ne bo povečala, ne bo visokokakovostnih delovnih mest, brez visokokakovostnih delovnih mest, poklicnih možnosti in sistemov vseživljenjskega učenja gospodarstva ne bodo konkurenčna.
Ta povezava med gospodarskimi in družbenimi vidiki je v lizbonsko strategijo vključena že od začetka, vendar je bolj vidna zdaj, kot je bila leta 2005 ali 2000.
Nazadnje se strinjam s tistimi, gospo Berès in drugimi, ki ste govorili o potrebi po usklajevanju ekonomskih politik. Kot je rekel gospod Verheugen, na evropski ravni nimamo zmogljivosti za izvajanje številnih reform in politik lizbonske strategije. Zagotoviti moramo boljše usklajevanje ekonomskih politik držav članic; orodja, ki jih Evropa za to potrebuje, so vključena v lizbonsko strategijo, ki se izvaja z usklajevanjem ekonomskih politik, ter v gospodarsko in monetarno unijo.
O tem bom z vami razpravljal zlasti maja, ko bo Komisija predložila poročilo in napotke na podlagi analize, ki jo izvajamo, o prvih desetih letih gospodarske in monetarne unije.
Margarita Starkevičiūtė
Govorila bom o usklajevanju. Predlagani so bili številni ukrepi za dosego usklajevanja. Če bi izvedli vse, bi v Evropski uniji povzročili veliko gospodarsko krizo.
Najprej moramo določiti prednostne ukrepe in cilje. Revščine in pomanjkanja ne moremo odpraviti do leta 2010, kot to določa lizbonska strategija. Ne bi bilo prav, da bi spodbujali skupno povpraševanje v EU. Če bomo spodbujali povpraševanje v novih državah članicah, bomo odgovorni za gospodarsko krizo; naša gospodarstva bodo preobremenjena.
Pogosto ne opazimo, kaj počnejo naši sosedje. Raziskovalci so že dokazali, da je največja težava EU v nespoštovanju nacionalnih razlik in pretiranem usklajevanju. Za spodbujanje posameznih dosežkov je treba ustvariti ugodno okolje. Strinjam se z gospodom Verheugenom, da mora politika EU temeljiti na sodelovanju in ne diktatorstvu.
Prihajam iz nekdanje Sovjetske zveze, kjer je bilo veliko določenih kazalnikov, ki jih je bilo treba doseči. Vendar trgovine so bile prazne. Kazalniki sami po sebi niso cilj. Prav tako se ne strinjam z načrti, da bi socialni model EU temeljil na razdelitvi ugodnosti, ker bomo v tem primeru naslednjič razpravljali le o migraciji. Cel svet bi prišel k nam zahtevat ugodnosti. Govorimo o tem, da je treba v Evropi ustvariti družbeno okolje, v katerem bi Evropejci lahko našli delo in oblikovali svoje življenje. Menim, da je to končni namen Evrope ter bistvo njenega socialnega modela in človeškega življenja.
Predsednik
Prejel sem dva predloga resolucij vloženih v skladu s pravilom 103(2) Pravilnika.
Ta razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo v sredo, 20. februarja 2008.
(Seja je bila prekinjena ob 20.00 in se je nadaljevala ob 21.00.)
Pisne izjave (člen 142)
Gábor Harangozó  
v pisni obliki. - Cilj o oblikovanju dinamične in inovativne družbe v Evropi, ki bo zagotovila rast in zaposlovanje do leta 2010, bomo uspešno uresničili le s pristopom, ki resnično upošteva boj proti revščini in socialno razsežnost.
Medtem ko oblikujemo izboljšan pristop k strategiji za rast in zaposlovanje, ki temelji na rezultatih, moramo pri doseganju gospodarskih ciljev na vsak način upoštevati socialno vključenost in okoljske standarde. Z ustvarjanjem novih delovnih mest v gospodarstvu, ki temelji na inovativnosti, se mora zagotoviti razvoj na področju izobraževanja in usposabljanja za izboljšanje enakih možnosti vključevanja najbolj ranljivih in prikrajšanih skupin prebivalstva v EU. Naložbe v inovacije, raziskave, promet in energetsko učinkovitost morajo zagotavljati resnične koristi za evropske potrošnike v gospodarski Uniji s prosto in pošteno trgovino. Dejansko gospodarska rast ni cilj sama po sebi in ekonomskih številk ne smemo zamenjati z blaginjo evropskih državljanov.
Na koncu mora biti dejanski cilj lizbonske strategije še vedno izboljšanje kakovosti življenja naših državljanov in prihodnjih generacij; zato potrebujemo močno socialno razsežnost.
Gyula Hegyi  
v pisni obliki. - (HU) Postopoma se izteka desetletno obdobje, v katerem naj bi Evropska unija postala najbolj konkurenčno gospodarstvu na svetu z učinkovito mrežo socialne varnosti in vzornimi okoljskimi kazalniki.
Povsem jasno je, da v prihodnjih dveh letih ne bomo mogli narediti čudežev. Zadali smo si preveč ambiciozno nalogo in rezultati, ki smo jih dosegli, so skromni. Vendar če upoštevamo zgodovinsko širitev Unije, ponovno združitev Evrope, vzpostavitev skupne valute in oblikovanje skupne zakonodaje o številnih zadevah, potem nikakor ne smemo biti razočarani nad doseženim.
S stališča naših okoljskih zavez je Evropa z različnih vidikov svetu še vedno za vzgled v smislu okolju prijaznega ravnanja in zakonodaje. Vendar dobro vemo, da je tudi to področje polno protislovij. V mnogih državah članicah veliko zakonov velja le na papirju, medtem ko so dopustne okoljske ravni v nekaterih primerih bolj dopustne kot v veliko državah, ki niso članice EU. Zato so lizbonski cilji ustrezni, vendar si bo zdaj po veliki širitvi EU za njihovo izvajanje na področju usklajevanja treba veliko bolj prizadevati kot prej.
Tunne Kelam  
v pisni obliki. - Pozdravljam prizadevanja za uresničitev ciljev lizbonske strategije, vendar nisem prepričan, da jih je mogoče uresničiti v zastavljenem roku.
Zato je zelo pomembno, da poudarimo pomen družbe, ki temelji na znanju. EU za znanost namenja manj sredstev kot ZDA in soočamo se z dejstvom, da na področju izumov ali tehnologije na svetovnem trgu ne moremo konkurirati. EU in njene države članice si morajo veliko bolj prizadevati in dodeliti več finančnih sredstev za razvoj in izboljšave evropskega izobraževanja in znanosti.
Regija Baltskega morja, ki predstavlja notranje morje EU, ima stabilno in visoko gospodarsko rast. Regija Baltskega morja ima vse možnosti postati ena izmed najbolj konkurenčnih regij na svetu.
Strategija za regijo Baltskega morja predvideva trajnostni razvoj in rast ter določa področja, ki imajo možnosti za nadaljnji razvoj, zato bo morda to edina regija, ki bo dejansko uresničila cilje lizbonske strategije. Zato odločno pozivam EU ter zlasti države članice ob Baltskem morju, da v celoti uporabijo to strategijo. Strategija za regijo Baltskega morja lahko postane zgodba o uspehu lizbonske strategije.
Marian-Jean Marinescu  
v pisni obliki. - (RO) Temeljnih ciljev lizbonske strategije ne moremo uresničiti brez razvijanja konkurenčnosti in upoštevanja vseh trenutnih globalnih izzivov (globalizacije, podnebnih sprememb, nihanj na finančnih trgih, odprtosti mednarodnih trgov).
Za okrepitev konkurenčnosti si mora EU pospešeno prizadevati za oblikovanje družbe, ki temelji na znanju, in izboljšanje upravne zmogljivosti. Razvoj stabilnih skupnosti ter skladnost med industrijsko in medpanožno politiko lahko dosežemo le, če bomo dobro izkoristili lokalni in regionalni potencial, in sicer z okrepitvijo pristojnosti lokalnih in regionalnih organov, upoštevanjem raznolikosti ter utrjevanjem medregionalnih in čezmejnih odnosov in izmenjav.
Romunija namerava izvajati konvergenčni proces še naprej in zmanjšati število pomanjkljivosti, ki so obstajale ob njenem pristopu. Njeni človeški in materialni viri so pomemben vir konkurenčnosti za vse države članice in to je eden izmed najpomembnejših prispevkov države ob pristopu k EU.
Potencial rasti romunskega gospodarstva, energetskih virov in naravnih virov na splošno, njena privlačnost in ozemeljska dostopnost prispevajo k soodvisnosti evropskih gospodarstev, pri čemer se zanašamo na solidarnost in podporo starih držav članic, da bodo brez hipotetičnih in začasnih nesoglasij romunski viri upravičili svoj potencial v korist Unije.
Esko Seppänen  
v pisni obliki. - (FI) EU ima veliko dobrih namenov, pri čemer je eden izmed najstarejših lizbonska strategija, o kateri zdaj razpravljamo, eden izmed novejših pa zadnji energetski paket.
Sredstva, uporabljena za izpolnjevanje teh namenov, niso v skladu s cilji. Lahko bi povzeli z besedami, da se lizbonska strategija ne izvaja po načrtih in države članice dejansko niso dovolj zavezane k uresničevanju teh ciljev. Na nek način je to dobro. Lizbonska strategija nasprotuje gradnji socialistične Evrope.
Neizvajanje bi lahko šlo po poti ciljev glede energije: cilji ne bodo doseženi do leta 2020. Trendi na trgih se premikajo v drugo smer in EU ne ravna v nasprotju s tržnimi trendi.
Glede na razmere je treba ponovno razmisliti o lizbonski strategiji: kljubovati moramo moči trgov.
