
Ordföranden
Protokollet från sammanträdet igår har delats ut. Finns det några synpunkter?
Protokollet justerades.

Kreditinstitut
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0058/97) av Mosiek-Urbahn för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslag Europaparlamentet och rådets direktiv (KOM(96)0183 - C40258/96-96/0121(COD)) om ändring av
artikel 12 i direktiv 77/780/EEG om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut; -artiklarna 2, 6, 7 och 8 och bilagorna 2 och 3 till direktiv 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut och-artikel 2 i och bilaga 2 till direktiv 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut.
Mosiek-Urbahn
Herr ordförande, mina damer och herrar! Föreliggande förslag till ändring av direktivet är nödvändigt för att fylla i praktiken upptäckta luckor respektive korrigera avvikelser inom finanstjänstesektorn och därmed bidra till en bättre fungerande inre marknad inom detta område.
Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt välkomnar det framlagda ändringsförslaget i sin helhet. I syfte att uppnå en enhetlig behandling tillstyrker rättsutskottet att kommissionens förslag (artikel 12 i första bankdirektivet) ändras i så måtto, att vederbörande medlemsstater framdeles ges tillfälle, att, utöver det redan möjliga informationsutbytet med vederbörande bankinspektionsmyndigheter inom en medlemsstat, mellan medlemsstater och med tredje land, nu även träffa samarbetsavtal med icke-bankinspektionsmyndigheter i tredje land om informationsutbyte. Detta dock enbart under förutsättning att det garanteras, att lämnade upplysningar i nämnda fall omfattas av en med EU-bestämmelserna likvärdig banksekretessgaranti.
De föreslagna ändringarna av kapitaltäckningsdirektivet avser dels lägre riskvikttal för vissa tillgångsposter jämfört med hittills gällande bestämmelser och dels den tillsynsrättsliga behandlingen av de kreditrisker som är förknippade med OTC-derivat. Här ska lika konkurrensvillkor skapas för de kreditinstitut och värdepappersföretag som konkurrerar inbördes inom den europeiska unionen.
I så måtto välkomnas i synnerhet den föreslagna jämställdheten mellan kyrko- och religionssamfund och offentliga förvaltningar utan vinstsyfte, i den mån de agerar som juridiska personer enligt offentlig rätt och äger rätt att uppbära skatter.
Vidare är det lämpligt att särskilt framhålla det föreslagna vikttalet för tecknat men inte inbetalat kapital i den Europeiska investeringsfonden om 20 % istället för som hittills om 100 %. Den Europeiska investeringsfonden bygger nämligen på en 30-procentig andel av sitt kapital från finansinstitut. Reduceringen av kraven på eget kapital motiveras med rädslan för att det tidigare gällande vikttalet om 100 % skulle kunna få affärsbankerna att avstå från att gå in i fonden. I och med detta underlättande blir det lättare möjligt för den Europeiska investeringsfonden att bidra till att konsolidera den inre marknaden och till att främja den ekonomiska återhämtningen, vilket välkomnas.
Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt samtycker till den föreslagna ändringen av kapitalkravdirektivet. I och med den kompletteras ändringarna till kapitaltäckningsdirektivet i den utsträckning de avser kapitaltäckning för handel med derivatinstrument på OTC-marknad.
Låt oss nu se på de fyra framlagda ändringsförslagen. Det enda av mig i min egenskap av föredragande presenterade ändringsförslaget, nr 2, innehåller bara ett klargörande; det skapar inga problem och antogs enhälligt.
Något annorlunda förhåller det sig med ändringsförslagen nr 1, 3 och 4. Även dessa har rättsutskottet antagit med majoritet. De syftar till att i privilegierad form ta med vikttal för handelsvaruterminsaffärer i kapitaltäckningsdirektivet. Detta tema faller sedan länge mot bakgrund av det nära sambandet under andra kapitalkravdirektivet, där diskussionen om ett anpassat vikttal för eget kapital ännu inte avslutats. Av denna anledning är jag som taleskvinna för min grupp mot dessa ändringsförslag och i detta avseende ber jag om parlamentets stöd, också för att det i övrigt ostridiga direktivändringspaketet ska kunna avslutas snabbt och friktionsfritt.
Nu återstår att hoppas, att direktivet kan antas så fort som möjligt, för att därigenom förhindra, att kreditinstituten inom den europeiska unionen tillfogas skada i konkurrensen med partners från tredje land.

Harrison
Herr ordförande! Jag koncentrerar mig på de tre ändringsförslagen från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik.
Handelsvaror är viktiga för EU: s och Storbritanniens ekonomier. Producenterna, exempelvis de inom jordbrukssektorn, tillämpar terminsaffärer för handelsvaror för att låsa ett känt pris de kan sälja sin produktion till, och därmed eliminera osäkerheten. Industriföretag, stora som små, tillämpar terminskontrakt, exempelvis för metaller, för sina tillverkningsbehov.
När vi inför kapitalkrav måste vi säkerställa att de är av de rätta proportionerna, så att EU: s företag och marknader förblir konkurrenskraftiga till fördel för såväl producenter som slutanvändare - och för EU: s ekonomi i dess helhet. De föreslagna kapitalkraven för kreditrisker i samband med handelsvaror har utarbetats av bankhandlare i Basel - det är inget fel med det - och de föreslagna kraven framstår som förnuftiga för banker.
Teoretiskt sett bör samma krav tillämpas för såväl banker som investmentbolag. Men i praktiken bedömer de olika handlarna risken på olika sätt. Syftet med mina ändringsförslag är att säkerställa att en andel av kapitalomfånget kan tas fram, som uppfyller behoven hos såväl de företag som handlar med handelsvaror som dem som använder sig av deras tjänster i EU.
Skillnaden mellan bank- och värdepappershandlare kan illustreras med en hänvisning till vad de olika handlarna anser vara kärnverksamhet. En bank besitter exempelvis kompetens rörande obligationsmarknader, som hör till kärnpunkten i verksamheten. Bankhandlarna har också betydande erfarenhet och kunnande om denna slags verksamhet. De är därför medvetna om att exempelvis skulder på nya marknader är instabilare än de europeiska statsobligationsmarknaderna, men vet samtidigt att de flesta banker handlar med mindre instabila obligationer, och bestämmer därför kapitalkraven utifrån detta. Handelsvaror utgör inte en kärnverksamhet för en bank, varför bankhandlarna sannolikt inte har direkta erfarenheter av dessa marknader. Bankhandlarna tenderar därför att vara konservativare i sin attityd till att sätta upp kapitalkrav för handelsvaror.
Det motsatta gäller för värdepappershandlare vid företag med handelsvaror i sin kärnverksamhet. De har erfarenheter av handelsvarumarknaderna och vill ha proportionella kapitalkrav, som återspeglar företagets kunnande och skillnaderna i stabilitet. Det vore konstigt om en värdepappershandlare skulle införa kapitalkrav för mycket instabila oljeprodukter för ett företag som handlar med metaller, som är betydligt mindre instabila.
Mina ändringsförslag skulle ge dem som handlar med värdepapper tid att överväga en andel av kapitalomfånget för handelsvaror. Under tiden säkerställer ändringsförslagen en lägsta kapitalnivå för handelsvarurisker på EUnivån.

Oddy
Herr ordförande! Detta är ett förslag som kommer att ändra på tre direktiv, nämligen direktivet om samordning av kreditinstitut, direktivet om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut och direktivet om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut. Jag uppfattar föredragandens påpekande att detta inte bara är en minimal ändring, att de saker det handlar om är tekniska och komplicerade. Jag gratulerar såväl föredraganden av yttrandet, Harrison, som föredraganden, Mosiek-Urbahn, till att ha fått grepp om dessa ytterst tekniska och komplicerade frågor.
Den första ändringen avser det bankdirektiv som föreskriver informationsutbyte med icke-bankövervakande myndigheter i tredje land. Kapitaltäckningsdirektivet innehåller ett förslag att ge kyrkor och religiösa församlingar samma status som offentliga myndigheter. Det beror på att det är gängse i länder som Tyskland att kyrkorna har rätt att uppbära skatter.
Det finns dessutom ett antal förslag om att sänka vikttalen för specifika poster från 100 % till 20 % eller 50 %, eller andra tal, beroende på vad det rör sig om. Kapitalkravdirektivet är mycket viktigt. Det säkerställer att kreditinstitut är solida och utgör en viktig konsumentskyddsåtgärd för människorna i Europa. Återigen handlar det om ett ändringsförslag för att säkerställa att kapitalet är tillräckligt för handel över disk. Allt detta åskådliggör betydelsen av parlamentets arbete. Det kanske kan tyckas vara relativt dunkelt, men alla de åtgärder som ändras idag vid vår debatt och vid vår omröstning kommer att bidraga till att skydda allmänheten och värna om att deras besparingar skall vara säkra.
I ett antal fall har vi i Storbritannien kunnat se hur människors besparingar satts i fara och jag anbefaller därför såväl föredragandens som yttrandeföredragandens arbete, och hoppas att parlamentet kommer att rösta igenom betänkandet.

Liikanen
Först vill jag tacka det ansvariga utskottet, och i synnerhet MosiekUrbahn, för deras mycket goda arbete med ett ytterst tekniskt och komplicerat förslag. Jag gläder mig åt deras mycket positiva inställning till detta förslag. Jag tolkar det som ytterligare ett tecken på att Europaparlamentets och kommissionens uppfattningar närmar sig varandra, när det gäller att upprätta riktiga och välbetänkta föreskrifter, särskilt för kreditinstituts och värdepappersföretags verksamhet inom området för OTC-derivat.
Katiforisbetänkandet från september 1995, om finansderivat, utgjorde en milstolpe på vägen mot en sammanläggning av våra ansträngningar. Det förslag från kommissionen som förelagts er utgör ett gensvar på den inriktning detta betänkande gav.
Ändringsförslagen nummer 1 och 2 utgör mycket användbara klarlägganden. De är välkomna och bidrar till kvaliteten på detta stycke europeisk lagstiftning. Ändringsförslagen nummer 3 och 4 tar båda upp det komplicerade problemet med kapitalkrav - kravet för de stora risker som OTC-derivat för handelsvaror medför. Ändringsförslagen ger behöriga myndigheter möjlighet att under en övergångsperiod tillämpa betydligt reducerade kapitalkrav för olika kategorier OTC-derivat för handelsvaror hos värdepappersföretag. Ett sådant kapitalsystem skulle stå i ett motsatsförhållande till den grundläggande principen om likabehandling av kreditinstitut och värdepappersföretag. Likartade risker bör behandlas på samma sätt, oberoende av vilken typ av institution det är som är riskexponerad. Katiforisbetänkandet lyfte fram betydelsen av denna princip.
Efter att ha sagt det vill jag understryka att kommissionen naturligtvis är väl medveten om att en vettig tillämpning av principer ibland kräver lämpliga undantag. Varje sådant behov av ett undantag, vare sig det är i form av en övergångsperiod, eller i någon annan form, måste och kan i själva verket bara bedömas inom ramen för det arbete som återstår att göra avseende kapitalkravsdirektivet. Endast i samband med detta arbete kan man på ett konsekvent sätt med ta itu inte bara OTC-derivat för handelsvaror, och de därtill hörande kreditriskerna, utan med alla kredit- och marknadsrisker från all handelsvarurelaterad verksamhet vid kreditinstut och värdepappersföretag.
Jag förväntar mig att kommissionen kommer att antaga förslaget för ändring av kapitalkravsdirektivet inom de närmaste veckorna.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum idag kl. 12.00.

Bevarande av fiskeresurserna
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andra betänkandet (A4-0122/97) av Adam för fiskeriutskottet om förslag till rådets förordning (COM(96)0296 - C4-0388/96-96/160(CNS)) om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna.

Macartney
Tack herr ordförande! Det är ganska viktigt att vi, innan vi inleder denna debatt, får reda på från kommissionen huruvida den ännu vidhåller sin ståndpunkt som redovisades i utskottet i måndags.
Jag vill bara friska upp kommissionens minne. Bilagan till betänkandet säger " Enligt artikel 56.1 i arbetsordningen och på begäran av utskottet meddelade kommissionens representant att kommissionen för närvarande inte har för avsikt att lägga fram något nytt förslag om tekniska åtgärder" .
Det är nu ett väldigt märkligt uttalande i sig själv, men jag vill veta om det är kommissionens ståndpunkt innan vi ger oss in i den här debatten.

Liikanen
Herr ordförande! Kommissionen har inte ändrat ståndpunkt.

Macartney
Herr ordförande! Anledningen till att detta är så viktigt är att, om det är det som är ståndpunkten, så kommer kommissionen att tvinga rådet att agera med enhällighet rörande dessa förslag.
Jag anser att parlamentet bör känna till det.

Adam
Herr ordförande! Möjligheten att bedriva fiske i Europeiska unionens vatten är hotad om inte masslakten av icke könsmogen ungfisk kan stoppas.
För fem år sedan tvingades kanadensarna upphöra med torskfisket utanför Newfoundland. Det har legat nere sedan dess, och inneburit 40.000 förlorade arbetstillfällen.
FN: s fackorgan för livsmedels- och jordbruksfrågor har hävdat att två tredjedelar av världens arter, däribland torsk, hummer och räkor fiskas maximalt.
Tidigare i år gjorde vetenskapsmän gällande i Aberdeen, att utan en betydande minskning av uttaget, så kan det mycket väl hända att beståndet av Nordsjötorsk sinar. Torsken är fullt könsmogen först vid fyra års ålder, och vid nuvarande exploatering uppnår bara fyra procent av torsken den åldern. Fisken lever helt enkelt inte tillräckligt länge.
Betänkandet hänvisar till kommissionens förslag till förordning för att ändra de tekniska åtgärderna för att nedbringa dödligheten bland ungfisk. Fisk som är liten får inte landas och heller inte kastas överbord till havs. En vanlig siffra för vad som kastas är 40 % av all fångad fisk. Om denna siffra kan fås ner till noll så skulle en stor del av det föreliggande problemet försvinna. Några av de åtgärder som står oss till buds är en begränsning av antalet nät av olika maskstorlekar som det är tillåtet att ha ombord, ökad maskstorlek, användning av nätstycken med kvadratiska maskor i lyftet, användning av separationsnätstycken, förbjudna säsonger och förbjudna områden, samt en uppjustering av de minsta landningsstorlekarna relativt nätvalen.
Vid en konferens i Aberdeen nyligen stod det följande i ett av de tekniska dokumenten: " Slutsatsen av denna undersökning av nätstycken med kvadratiska maskor i lyftet är att det är möjligt att utforma don som bara tar upp den fångst som önskas." De tekniska möjligheterna är tillstädes.
Politiska beslut inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken kompliceras av det faktum att vetenskapsmännens bedömningar av bestånden undantagslöst anger mindre fisk än vad fiskarna bedömer att det finns. Varför? En förklaring är att fiskarna koncentrerar sig på områden där det är sannolikt att fisk kan påträffas. De utnyttjar sin lokalkännedom, under det att vetenskapsmännen beaktar ett betydligt större område. De som utformar politiken, fiskerirådet, utgår så gott som alltid från det optimistiska synsättet.
Fiskerirådet erkänner nödvändigheten att nedbringa dödligheten bland ungfisk och den mängd fisk som kastas överbord. Vi tvingades till flera kompromisser för att passa in skillnaderna mellan olika nationella och lokala fiskeförfaranden. Betänkandet, som så småningom vann utbredd anklang i utskottet, stärker de tekniska åtgärder som idag tillämpas med avseende på nätföreskrifter, användningen av nätstycken med kvadratiska maskor i lyftet, uppjusteringen av de minsta landningsstorlekarna och ytterligare begränsade fiskeområden, samt tillfogar ett antal ytterligare arter till listan i bilagan.
Den nya förordningen kommer, enligt utskottets förmenande, att bli lättare att övervaka och kontrollera. Det finns dessutom ett stadgande om en skälig övergångsperiod, före det fullständiga genomförandet, så att kostnaden kan tas upp gradvis.
En framgångsrik tillämpning av denna förordning kräver emellertid att betydligt mer forskning utförs. Det arbete som utförs idag utgår till stor del från kriterier för en enda art. Det ömsesidiga beroendet mellan flera arter är ännu i hög grad okänt. De samhällsekonomiska konsekvenserna av ändringar av de högsta tillåtna totalfångsterna beaktas inte när förslag diskuteras i rådet. Det finns behov av att i ökad utsträckning tillvarata de ökade biologiska kunskaperna vid beståndsskattningar och förvaltning, samt att integrera vetenskaplig teknisk förvaltning och biologiska faktorer.
Integrerade kustförvaltningsprogram, som sammanställer fysiska, biologiska och mänskliga faktorer i ett samlat förvaltningsramverk, utgör en annan komponent för att åstadkomma genomförbarhet. Det behövs en mekanism som integrerar det arbete som utförs av de olika forskningsorgan, som ägnar sig åt fisket i EES-området.
För att det skall lyckas så krävs det också att fiskarnas representanter blir mer involverade i beslutsprocessen. Jag hoppas att kommissionen tidigt kommer att sammankalla ett antal fiskare, forskande vetenskapsmän och representanter för parlamentet. Alla dessa angelägenheter finns samlade i synnerhet i ändringsförslag nummer 2, och kommissionen anmodas att agera positivt och snabbt därpå. Då kan vi gå framåt på basis av de förbättringar, som åstadkommits till följd av detta betänkandes genomförande, och få ett genomförbart fiske närmare ett förverkligande. Det är det som är syftet.

Apolinário
Herr ordförande, ärade ledamöter! Jag vill endast göra två anmärkningar. Ett: För att visa vårt stöd till vår kollega Adams betänkande, som representerar en kompromiss, men en kompromiss i vilken åtminstone ledamöterna från de två politiska grupperna som har störst representation här i parlamentet deltagit, är en skälig kompromiss. Därför, måste vi i första hand klart framföra budskapet att fiskeresurserna inte är outsinliga: alldeles nyligen pekade FAO på att mer än 60 % av fiskeresurserna är överexploaterade; därför, måste vi i andra hand i särskilda fall, som när det gällde våra ändringsförslag - och jag vill tacka vår kollega Adam för det stöd vi fick - göra det möjligt att gemensamt införa ett skyddsområde för ungfisk av arten vitling längs ICESområde IX, som är viktig för denna arts fortbestånd.

Langenhagen
Herr ordförande, bästa kollegor! Samtycke till föreliggande betänkande om tekniska åtgärder för att bevara fiskeresurserna är, enligt min mening, ett bra exempel på ett ansvarsfullt agerande från parlamentets sida inom gemenskapsinstitutionerna. Det var mycket besvärligt, att i slutänden komma fram till en trovärdig och konstruktiv text. Bevarande av fiskeresurserna, reducering av fångsterna av ungfisk, skydd av fiskens lekområden och de tekniska åtgärdernas selektiva effekt ger en bild av de skyddsåtgärder till förmån för naturen, som idag är oundgängliga inom fiskesektorn.
De svårigheter rådet hade redan i samband med formuleringen av sin ståndpunkt lovar visserligen inte gott. Må nu rådet ta exempel av parlamentets ansvarsfulla agerande! Trots alla tekniska svårigheter med denna dossier och de därmed förbundna vanskliga ekonomiska aspekterna har vi på basis av en arbetsfylld dialog och konstruktiva bidrag från enskilda ledamöter, liksom också från de politiska grupperna, nått fram till att idag kunna framlägga en text, som vi efter många ändringsförslag och sega förhandlingar kan se på med stolthet.
Nu ligger det alltså på kommissionen och rådet att inrikta sig mot våra förslag och särskilt då den demokratiska andan i texten. Klart är att de föreslagna kompromisslösningarna alltjämt inte är optimala. De utgör emellertid ändå - och där är vi helt säkra - ett väsentligt framsteg jämfört med den aktuella situationen och innehåller de nödvändiga minimiåtgärderna, eller rättare sagt, mera än detta minimum, för att få stopp på förintelsen av resurserna, utrotningen av vissa arter och uppenbart missbruk.
De tekniska åtgärderna för att bevara fiskeresurserna innebär utan tvivel uppoffringar för fiskare och fiskeindustri, vilka i sinom tid och med lämpliga medel måste kompenseras. De tekniska åtgärder, som vi här förordar utgör ett nytt steg på vägen mot bevarande av fiskeresurserna och balans i livssystemet i havet. De utgör emellertid bara början på den långa och besvärliga väg som vi beslutat oss för att vandra.
Oceanerna är en underbar värld men likaså också en sårbar värld. De ger utrymme för en mängd näringslivsaktiviteter och otaliga sportaktiviteter och de utgör inte minst en del av naturen, som vi inte får förstöra.
Syftet med vårt arbete är optimal användning av detta livsrum och att skydda dess rikedomar på ett sådant sätt, att uppehället för den befolkning, som lever av fiske, ständigt säkerställs.

d'Aboville
Herr ordförande, förslaget till förordning som kommissionen lagt fram syftar till att bevara resurserna och ge unga fiskar ett bättre skydd. Man måste vara galen om man inte stöder det, eftersom det är yrkesfiskarnas bästa framtidsförsäkring.
Vi bör alltså anta ett antal bestämmelser. De bör vara tydliga och enkla för att lätt kunna kontrolleras och deras användbarhet bör bevisas genom oomtvistliga utvärderingar. De bör vara kompatibla med den socioekonomiska verkligheten och påverka olika yrken och olika flottor lika. Ingen socioekonomisk utvärdering har dock gjorts. Om bestämmelserna antas, kan de påverka företagens lönsamhet mycket olyckligt och även ifrågasätta vissa företags existens.
I förslaget finns ett antal punkter som jag anser oacceptabla. Maskstorleken ökas alltför mycket. Förbjuden maskstorlek är varken korrekt anpassad eller tillräckligt bred för en tydlig separering mellan pelagiska och demersala arter. Föreslagna fredade zoner för kummel är också oacceptabla. Inga utvärderingar om begränsningar och effekter har genomförts. Åtgärderna skulle få betydliga socioekonomiska följder för vissa flottor, vilket även det vetenskapliga och tekniska fiskeriutskottet betonar.
Speciellt för Biscayabukten skulle samtliga åtgärder om fiskeredskap - som tillkommer utöver de fredade zonerna - betraktas som diskriminerande eftersom en stor del av berörda flottor skulle uteslutas.
Bestämmelsen om ett enda nät skulle innebära omfattande praktiska problem för flerfunktionsfartyg. Problemen blir desto allvarligare när fartygen befinner sig långt från hemmahamn och medför även att åtgärden blir diskriminerande eftersom andra flottor med fiskeområden närmare hemmahamn gynnas.
Slutligen vill jag säga att flertalet åtgärder har föreslagits utan föregående undersökningar. Yrkesfiskarna kan endast helt förkasta åtgärderna eftersom det saknas en utvärdering om hur företagen och resurserna påverkas samt hur den sammanlagda effekten blir. För att en sådan plan skall kunna tillämpa krävs ett visst samtycke från fiskarna.
Om inte parlamentet tar hänsyn till vissa ändringsförslag som vi kommer att lämna kommer vi därför att rösta mot förslaget.

Teverson
Herr ordförande! Detta är en mycket viktig fråga för fiskerinäringen och för den marina miljön i allmänhet. En av mina kollegor här i Europaparlamentet, Sir James Goldsmith, besökte min valkrets i Förenade kungariket tidigare i veckan, och framförde ett antal olika synpunkter på fiskenäringen. Det intresserar mig att konstatera att han upprätthåller sin hundraprocentiga konsekvens vad gäller att infinna sig och försvara den brittiska fiskerinäringens intressen... genom sin frånvaro här!
Näringen har betraktat tekniska åtgärder som ett av de viktigaste framstegsområdena. Även om flera av de förslag kommissionen lägger fram är lång ifrån fullkomliga, så vill jag gratulera Adam till den ansträngning han gjort för att få till stånd en kompromiss, för att en följdriktig ståndpunkt från fiskeriutskottet skall kunna föreläggas för kommissionen. Även om denna ståndpunkt, enligt mångas av vår mening, kanske inte heller är perfekt i många avseenden, så gratulerar jag honom till hans framsteg.
Att fångst kastas överbord är ett av de motbjudande utfallen av den gemensamma fiskeripolitiken och många andra fiskeriförvaltningssystem - det är inte något som unikt för vårt eget. Dessutom är det ett som allmänheten inte kan förstå och som näringen inte gillar - fast jag skulle vilja påstå att näringen själv inte är helt oskyldig i detta avseende. Hur som helst så är det ett område rörande den marina miljön som vi måste dra oss ur. Jag betraktar detta specifika förslag som en interimsåtgärd på vägen mot en europeisk politik, som faktiskt förbjuder dumpning överbord helt och hållet. Sådana system tillämpas i Norge och Nya Zeeland, som faktiskt gör dumpning överbord till något olagligt som, även om sådana fortfarande förekommer, förmodligen därmed reduceras från ungefär 40 %, som Adam nämnde, ner till mer sannolikt 20 %. Det skulle åtminstone innebära en väsentlig förbättring med avseende på vad vi söker åstadkomma.
Det som detta verkligen leder fram till är att vi verkligen behöver en ökad genomdrivning, och en större politisk vilja att genomdriva, i alla medlemsstaterna. För att lyckas med det behöver vi också, till syvende och sist, en betydligt mer regional fiskeripolitik i Europa, snarare än det sorts likformiga system vi för närvarande söker införa.

Novo
Herr ordförande, ärade ledamöter, ärade kommissionsledamot! Införandet av nya tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna är naturligtvis en komplex fråga. Å ena sidan har vi de olika lokala vanorna och traditionerna, en del tydligt mer tärande än andra. Å den andra sidan, en viss knapphet i bestånden som alstrar en groende misstänksamhet bland yrkesfiskarna, som ibland skäligen misstänker att andra fiskemetoder används av tredje man, eller som ifrågasätter om det verkligen existerar ett allmänt vedertaget och överblickbart kontrollsystem. Svårigheterna med detta grundar sig därför huvudsakligen på pedagogiska skäl och på förtroende och insyn, på skäl som knyts samman med den inkomst som redan i sig i allmänhet är mycket knapp för yrkesfiskarna och deras familjer.
Alla, utan undantag, är överens - och yrkesfiskarna själva är de första att erkänna detta - om att det är nödvändigt att minska fångstnivåerna av ungfisk: genom kontroll och granskning av respektive handel och konsumtion, genom avskaffande av den mest tärande fisketekniken och genom användningen av tekniska åtgärder beträffande nättyper, minimistorlekar och lämplig maskstorlek, genom fördjupning och diversifiering av de vetenskapliga undersökningarna som medel att noggrant fastställa lämpliga försvarsperioder för alla arter, genom ett ersättningssystem som garanterar yrkesfiskarnas överlevnadsvillkor, och slutligen genom inrättandet av multilaterala kontroller som är automatiserade och används på bred front.
De målsättningar som skall uppnås kräver emellertid oavvisligt en progressiv introduktionsperiod med nya bestämmelser som åtföljs av respektive införande, särskilt vad gäller finansiella aspekter. Visst föreslår betänkandet en del tekniska åtgärder som kan förbättra bevarandet av fiskeresurserna, fast vissa andra verkar svåra och förvirrande vad gäller tillämpningen. En progressiv tillämpning av den nya förordningen, i fall ändringsförslagen till betänkandet godkänns, garanteras dock genom införandet av det ändringsförslag som vår grupp lagt fram som förutser möjligheten - skyldigheten - att inrätta en övergångsperiod för tillämpningen, vilken vi hoppas att kommissionen och rådet kommer att godkänna.
Det är emellertid uppenbart att borttagandet av vissa fiskemetoder eller den kännbara förändringen av andra för med sig olika kostnader för fartygsbyggarna och yrkesfiskarna. Vissa kostnader har att göra med direkta investeringar i tillägnandet av nya och förändrade fiskemetoder; andra har att göra med den minskade inkomst som de nya metoderna kan ge upphov till, om än i ett övergående skede, på grund av eventuellt minskade fångster.
I denna fråga måste vi, kära kollegor, vara klara: antingen tar man itu med problemet och investerar, genom att förutsätta ett verkligt stöd för att förändra tekniken och för att kompensera eventuellt minskade inkomster eller så kommer denna lagstiftning, som vilken annan, att stöta på motstånd, att tillämpas felaktigt och inte nå upp till de mål som varit och är samma för alla.
Denna aspekt har glömts bort i kommissionens rapport. Och vår kollega Adams betänkande - som jag tar tillfället att gratulera till för den enorma ansträngning som han tvingats göra för att sammanställa den text som vi idag diskuterar - och Adams betänkande, som jag sa, hanterar den på ett begynnande sätt, föga klart och indirekt, när det borde vara det grundläggande elementet till en praktisk framgång för nya tekniska åtgärder som avser ett reellt och effektivt bevarande av fiskeresurserna.

McKenna
Herr ordförande! Detta betänkande rör kommissionens förslag till ändring av de tekniska åtgärder som styr fisket. Som sådant behandlar det en av de tre viktigaste pelarna för fisket i Europa, utöver kontrollåtgärderna och fiskeflottornas kapaciteter.
Hur berömvärda de föreslagna ändringarna än må vara så plottrar de på många sätt bara med småsaker. Om de godtas av rådet, och faktiskt tillämpas av fiskarna, kommer de utan tvivel att leda till att mindre ungfisk och mindre av oavsedda arter fångas och kastas. Så de utgör ett steg i rätt riktning. Men också med dessa åtgärder så kommer EU: s fiskeflottor fortfarande att fånga enorma mängder oönskad fisk, som helt enkelt kommer att kastas, många gånger död. Rådet företer alla tecken på att vidhålla sin gamla tradition att urvattna dessa förslag, så att förbättringen vad gäller fisket blir än mindre än vad man kan hoppas på.
Dessutom diskuteras, om än inte vid denna session i kammaren, förnyelsen av det fleråriga styrprogrammet, som också stannat upp till följd av rådets oförmåga att ta ett beslut. Tekniska åtgärder får en allt större betydelse i det sannolika fallet att rådet inte kommer att antaga ett hårt program för att minska fiskeflottorna.
Det är intressant att gå till andra regioner i världen, för att se hur de hanterar problemen med bifångster. Många länder ligger ljusår före gemenskapen. Några av de åtgärder som tillämpas är: användning av observatörer för att övervaka fisket och tillfälligt avbryta det när det finns för mycket ungfisk; förbud mot att kasta fisk; samt krav på att näringen skall inkomma med planer på hur den avser att bedriva fisket för att hålla nere de mängder som kastas. Jag är säker på att kommissionen är väl medveten om dessa andra tillvägagångssätt, men den är övertygad om att rådet och fiskenäringen inte har det intresse eller mod som behövs för att utforska andra idéer. Men tills dess att EU är kapabelt att ge sig i kast med allvaret i problemet med att fisk kastas, och godtar att det är såväl onödigt som slösaktigt, så kommer vi inte att göra några verkliga framsteg. Detta är en mycket allvarlig fråga, enär frågan om selektiva fiskedon intar en mycket framträdande plats i såväl FN-överenskommelsen om partrålning och högeligen rörliga fiskbestånd som FAO-uppförandekodexet för ansvarsfullt fiske.
Dessa dokument, av vilka det förstnämnda faktiskt utgör ett juridiskt bindande fördrag som undertecknats av EU och samtliga medlemsstater, kräver mer långtgående åtgärder än dem kommissionen begär. Det paket som övervägs här utgör således inte slutpunkten. Jag är säker på att vi kommer att diskutera denna fråga på nytt inom en nära framtid.
Jag vill också tillrättalägga en missuppfattning. De gröna motsätter sig inte fiske, eller försöker avbryta fiske för att skydda vissa arter. Vi anser snarare att fiske måste bedrivas på ett sätt, som inte bara leder till livsmedel och arbetstillfällen för lokalbefolkning, utan som heller inte förorsakar allvarliga skador på det marina ekosystemet därvid. Detta är möjligt.
Jag vill också ta upp drivgarn helt kort, ity sådana tas upp under tekniska åtgärder. 1991 förbjöd rådet användning av längre drivnät än 2, 5 kilometer, inom alla områden utom Östersjön. Under senare år har förekomsten av patrullbåtar från såväl enskilda länder som EU mer eller mindre lyckats genomdriva längdgränsen på 2, 5 kilometer, förutom i Medelhavet.
Enligt uppgift planerar EU inte längre att sända ut en patrullbåt i år i vare sig Atlanten eller Medelhavet. Jag vill bara fråga kommissionen om detta är sant. Denna situation visar att tekniska åtgärder måste vara väl genomtänkta och att vi inte får tillåta några kryphål eller undanflykter.

Macartney
Herr ordförande! Vad beträffar ämnet för detta betänkande så stöder jag fullt ut naturvårdsmålsättningarna, och likaså gör fiskare i hela Europa. Men det vi har här är ett allvarligt förfaringsmässigt problem. Som McKenna nyligen sagt så är det allom bekant att Ministerrådet redan gått vidare från kommissionens ståndpunkt. I maktens korridorer i Bryssel talas det om en rådskompromiss.
När jag använder uttrycket " maktens korridorer i Bryssel" så är det för att understryka hur maktlöst detta parlament är om vi går med på att diskutera åtgärder som redan ersatts. Det var syftet med den ordningsfråga jag ställde i början. Kommissionen ber oss att fatta beslut i en tvångströja. Och ändå kommer med all sannolikhet den situationen att ha ändrats inom loppet av några månader. Jag skulle mycket hellre se att detta parlament diskuterade de verkliga frågorna, än de som inofficiellt redan har ersatts. Vi har alltså ett allvarligt problem här.
I utskottet hade vi också det problemet att ett helt block med ändringsförslag, på grund av den så kallade kompromiss som ingicks mellan de två stora grupperna, manövrerades igenom på ett allt-eller-inget-manér. Mina fiskare har sannerligen allvarliga problem med en del av dessa ändringsförslag, exempelvis ändringsförslag nummer 11, som är ganska avgörande för föreskriften om två nät och för maskstorlekar. Denna inriktning på en komplicerad och väsentlig fråga utgör inte, som jag ser det, ett demokratiskt och tillfredsställande sätt att handha det på.
Jag har lagt fram ändringsförslagen nummer 76 till 80, som jag hoppas att föredraganden och parlamentet kommer att stödja. Vi påminner helt enkelt om överenskommelsen mellan rådet, kommissionen och parlamentet om samråd. Där sägs att de måste ta parlamentet på allvar. Jag hoppas att de kommer att godtas vederbörligen av parlamentet. Det enda säkra sättet att säkerställa att vi återkommer till saken på, när det är dags för en faktisk diskussion, är emellertid att avslå hela förslaget. Jag aviserar redan nu att det är den ståndpunkt jag sannolikt tar.
Låt oss nu se på några av de faktiska punkterna. Vi har alltid den här debatten om skillnaden i åsikter mellan vetenskapsmännen och fiskarna. Det pekar entydigt på behovet av att sammanföra de båda sidorna och på att satsa ytterligare resurser på samarbete. Vardera sidan berättar historier om den andra. Ibland träffar man på en fiskare som varit med på en av vetenskapens båtar under en vecka - jag talade med en på Shetland nyligen - och som återvänder och berättar att han ändrat uppfattning. Likaså kan vetenskapsmännen ändra uppfattning om de kan stråla samman med fiskarna, och upptäcka att de inte alls är bovar, som satt sig i sinnet att förgöra bestånden. Detta är ytterst viktigt, eftersom ett av de stora problemen i näringen är bristen på förtroende.
Jag kan stödja de omnämnanden ett antal kollegor gjort av behovet av decentraliserad förvaltning. Det är också en väsentlig del av uppgiften att återställa förtroendet i fiskesamhällena avseende hela frågan om att bevara fiskbestånd.
Med dessa anmärkningar vill jag upprepa att det föreligger ett antal allvarliga förfaringsmässiga problem. Vi måste komma till rätta med dessa så att fiskbestånden i Europa på lång sikt kan bevaras, och fiskesamhällena därmed räddas.

Souchet
Herr ordförande, efter fiskeriutskottets genomgång anser vi att kommissionens förslag om vissa tekniska åtgärder fortfarande är oacceptabla. Vår grupp står därför fast vid sin kritiska inställning.
Man bör ha i åtanke att man på långt när inte har genomfört de tekniska utvärderingar som krävs för att fastställa lämpliga åtgärder för bevarande av resurser och att fiskeredskapens teknik utvecklas snabbare än den europeiska lagstiftningen. Kommissionens förslag beaktar inte fiskeredskapens verkliga urvalskvot. Man är till exempel förvånad över att den inte säger ett ord om det berömda naverannätet som är förödande för Atlantens kummelbestånd.
I stället för att beakta fiskeredskapens selektivitet talar man om att införa fredade zoner i Biscayabukten. Men vet kommissionen att den med detta förslag ifrågasätter visst traditionellt fiske, bland annat kräftfiske? I stället för att i samarbete med yrkesfiskare och i samråd med nationella myndigheter införa smidiga och utvecklande bestämmelser som är anpassade till lokala omständigheter och som stämmer överens med fiskebeståndens verkliga utveckling, föreslår kommissionen en stel och enhetlig lagstiftning som ett antal fiskeindustrier snabbt kommer att kringgå.
I stället för att ta hänsyn till verkligheten och fiskezonernas specifika karaktär finner vi återigen kommissionens strävan efter enhetlighet, som om den inte visste att man i norra Atlanten fiskar specifika bestånd och att fisket i södra Atlanten är flerspecifikt. Urvalskvoten per art är därför inte samma i norr som i söder.
Ingen lagstiftning kan någonsin ifrågasätta ett naturligt förlopp. När man fastställer anpassade och därmed effektiva bestämmelser måste man därför utgå från verkligheten. Varför kan man inte helt enkelt förbjuda marknadsföring av ung fisk i stället för att fastställa tekniska krav som är kostnadskrävande för yrkesfiskarna?
På bland annat Goldsmiths förfrågan har vår grupp lämnat 21 ändringsförslag som går i den riktning jag nyss nämnde. Våra förslag är inte obetydliga. Det gäller nämligen den europeiska fiskeripolitikens framtid och trovärdighet. En dag måste man upphöra med en enhetlig och central behandling av fiskefrågorna. Majoriteten av yrkesfiskarna kommer även i fortsättningen att ställa sig emot den gemensamma fiskeripolitiken så länge den inte effektivt kan bevara det traditionella fisket och det icke industrialiserade fisket som är en ekonomisk och social verklighet och ger åtskilliga direkta och indirekta arbetstillfällen längs kustområden i nästan alla medlemsstater.
Risken med kommissionens förslag som fiskeriutskottet inte ändrat tillräckligt är att man uppnår motsatt effekt, genom att ytterligare öka kostnaderna som redan tynger det icke industrialiserade fisket och genom att intensifiera fiskeindustrin, på bekostnad av den ekonomiska aktiviteten och sysselsättningen i våra kustområden som redan lider av randområdenas handikapp.
Herr ordförande, om våra ändringsförslag inte antas kommer vår grupp att rösta emot förslaget till förordning.

Martinez
Herr ordförande, av en tillfällighet har vi tre utomordentliga betänkanden om fiskeproblematiken: betänkandet från vår kollega Baldarelli, som tar upp frågan om omställning av fiskeflottan och närmare bestämt frågan om de 680 italienska fartygens fiske efter svärdfisk i Adriatiska havet, och även frågan om drivgarn; Kindermanns betänkande vars syfte är att utvidga vår blå zon med Sveriges och Finlands integration år 2002; slutligen Adams betänkande som har högsta prioritet.
Som våra kollegor redan nämnt är vi naturligtvis alla överens om att frågan om fiskebestånden och deras hantering måste lösas, eftersom alla experter - i synnerhet Maurice Aubert från CERBOM i Nice - oroar sig över dessa 100 miljoner ton som fiskas varje år. Det räcker att se den kanadensiska torsken minska i vikt och att höra FAO: s larmrapporter.
Då förstår man att kommissionen lägger fram ett förslag om biologisk trygghet och föreslår en ökning av maskstorleken, till och med en minskning av antalet nät, förbudsperioder och fredade zoner. Man förstår allt detta. Det är riktigt att alla tycker att problemet är en skandal, antingen det rör sig om mängden ung fisk som kastas överbord eller Perus tillverkning av fiskmjöl under en viss tid, för övrigt med mycket begränsad bakteriologisk kvalitet.
Problemet är dock kanske att åtgärderna inte är anpassade till frågans omfattning. Det öppna hav som det handlar om har friheter som garanteras av internationell rätt, i synnerhet fiskefriheten. Det är bra att vi ålägger oss själva åtgärder om drivgarn i Biscayabukten, om maskstorlek eller antal nät, men det finns koreanska, japanska och ryska flytande fabriker som plundrar utan gränser.
Är inte det att skapa orättvisor till nackdel för våra egna fiskare att då ha ett fjärde flerårigt utvecklingsprogram mellan åren 1997 och 2003? Jag tror att det finns tre riktlinjer för framtiden: utveckla det icke industrialiserade fisket och skilja det från industrialiserat fiske; övergå från kommersiellt fiske till odling av fisk - och här har vi vattenbrukets problem, som för närvarande begränsas till 12 miljoner ton i världen. Slutligen måste vi försöka lösa problemet på världsnivå, inom ramen för en konvention som liknar Montego Bay, men som är specifik för fiskeproblematiken och inte endast är en allmän Montego Bay-konvention.
Det är kanske med fisket som med den gemensamma valutan: den är förmodligen anpassad till Europa men marknaden har däremot blivit världsomfattande och fisken är ovetande om Europeiska gemenskapens gränser.

Fraga Estévez
Herr ordförande, jag anser uppriktigt att vi bör gratulera till det parlamentariska arbete som, tack vare föredraganden Adams utmärkta arbete och hans engagemang i detta betänkande, gör det möjligt för oss att idag för kammarens godkännande lägga fram ett av kommissionens viktigaste förslag till bestämmelser för fisket.
Det har varit månaders arbete, många gånger utifrån helt motstridiga ståndpunkter, men det allvar med vilket medlemmarna i fiskeriutskottet har förstått den stora återverkan för alla fiskesektorer genom förslaget om tekniska åtgärder, gör det idag möjligt för oss, herr ordförande, att ingiva en text i enhällighet som är en förbättring i väsentliga aspekter.
När kommissionen ingav sitt förslag vars största förtjänster låg i förenklingen av den tidigare komplexa texten, vilket gör dess tillämpning och införandet av effektiva regler, om än väl drastiska i många fall, enklare. Parlamentet har respekterat den ursprungliga andan och anpassat den till den aktuella verkligheten för fiskeflottan, och undvikit det traumatiska som ett omedelbart ikraftträdande av gemenskapens förslag i många fall skulle innebära. Nya åtgärder för bevarande av fiskeresurser, såsom kvadratiska maskor, en enda maskstorlek och andra regler för en förbättrad selektivitet hos redskapen har omfattats och respekterats, men övergångsperioder och flexibla kriterier har införts, vilka kommer att göra en progressiv anpassning möjlig för fiskarna, fiskeflottorna och till och med medlemsstaterna som avvisade åtgärderna helt och hållet såsom de förekom i kommissionens ursprungliga text.
På det sätt som gemenskapens fiske bedrivs, där en sådan variation på fiskeuttag, arter och fiskemetoder, i många fall djupt rotade, existerar sida vid sida, var det givet att accepterandet av normer som går mot en enhetlig förvaltningsmodell, av nödvändighet skulle föra med sig ett stort antal spänningar och diskussioner. Den uppnådda enhälligheten kanske inte för oss närmare en perfekt norm men däremot en mycket mer rationell modell och framför allt mer acceptabel av dem som måste använda den, vilket är det enda realistiska för att få en norm att efterlevas. I den meningen anser jag således att parlamentets arbete har varit mycket betydelsefullt för att ta ett avgörande steg mot att gemenskapens fiske närmar sig en förvaltningsmodell som på lång sikt garanterar så väl bevarandet av resurserna som en sanerad fiskesektor. Jag anser att detta är den främsta meriten och därför yrkar jag bifall till kompromisstexten och yrkar på att kommissionen tar, de i mitt tycke mycket realistiska och lämpliga förslag, som parlamentet har gjort, i beaktande.

Gallagher
Herr ordförande! Jag vill börja med att gratulera Adam, som hade en mycket besvärlig uppgift - jag vill inte återge dess historik - och jag välkomnar kommissionens initiativ.
Det behöver inte sägas att jag, liksom alla mina kollegor och minsann liksom alla fiskare runt om i Europa, stöder principen med tekniska bevarandeåtgärder. Men tolka inte det som att jag godtar många av de specifika rekommendationerna i förslagen. Till skillnad mot kontrollåtgärderna för att minska fisket, tillåtna totalfångster och kvoter, som är avsedda att påverka bestånden direkt, så har tekniska bevarandeåtgärder som specifikt syfte att skydda ungfisk och, naturligtvis, lekande fullvuxen fisk, för att minska hotet mot de framtida avkastningarna. Det är ett mycket lovvärt syfte, vare sig det handlar om maskstorlek, minsta landningsstorlekar, förbjudna områden, förbjudna säsonger eller skydd av hotade arter. Tänk på att alla dessa åtgärder kräver ytterligare finansiering från fiskarnas sida. Jag anser att kommissionen har en skyldighet att hjälpa dem.
Jag vill understryka det faktum här än en gång att Irland är ett av de tre länder, tillsammans med Förenade kungariket och Danmark, som vidtagit steg för att föreslå tekniska bevarandeåtgärder för kommissionen. Hur är det med alla de andra länder som talar om bevarandeåtgärder hela tiden, men som inte kommit med några förslag? Irland har påtagit sig en ledande roll vad gäller att införa tekniska bevarandeåtgärder för sina farkoster, och om beståndet utanför dess kuster utarmats måste jag bestämt utpeka de medlemsstater som inte aktar tekniska bevarandeåtgärder, bestånden och unga fiskares framtid. Jag är särskilt bekymrad för unga irländska fiskare. Många ledamöter vet vilka stater jag avser.
Tekniska bevarandeåtgärder måste vara uttryckta på ett språk som lätt och snabbt kan förstås av fiskare. Det måste förekomma samråd, men det förekom otillräckligt samråd med fiskare. När några ledamöter samrådde med fiskare, och sedan kom med skäliga argument och skäliga ändringsförslag, vad hände då? De ignorerades fullständigt! Det tycks som om de två stora partierna i denna kammare röstar emot ändringsförslag som lagts fram av de mindre partierna, oberoende av om de är logiska eller inte. Vad är det vi håller på med här i kväll? Vi röstar emot dem alla en bloc eftersom vi slösar bort alltför mycket tid i detta parlament på att prata om fiskare och deras framtid! Det är fullständigt fel!
Det finns ingen bevarandeutdelning. Det finns ingen avsättning för fiskare, under det att det finns avsättningar för jordbrukare! Vi godtog det i princip här förra året. Varför kastas det över ända nu av de två stora partierna? Har de inget intresse av tekniska bevarandeåtgärder, till skillnad mot många av de små partierna?
Det är dags för en större översyn av den gemensamma fiskeripolitiken - en omedelbar översyn. För den framåt, håll inte på med småsaker, och återge länder som mitt vad vi rättmätigt gjort oss förtjänta av, vilket är en renhårig behandling i den gemensamma fiskeripolitiken. Andra länder, i synnerhet de som gick med under åttiotalet, försökte ta över västkusten och kommer sedan hit och försöker ge sken av att bara vara intresserade av tekniska bevarandemetoder. Behandla irländarna rättvist!

Nicholson
Herr ordförande! Det är ett mycket svårt område för fiskarna och för alla berörda i näringen. Jag vill ge ett erkännande åt föredraganden. Jag vet att han arbetat länge och hårt med att försöka hitta en lösning på många av dessa allvarliga problem. Om han har lyckats eller inte beror på vilken åsikt man har, men jag vill ge honom ett erkännande för det långa, hårda och flitiga arbete han ingav sig på, för att hitta fram till en kompromiss och till en väg framåt. Detta parlament är honom stort tack skyldig.
När man talar om bevarande och tittar på de tillåtna totalfångsterna och kvoterna, och alla de andra områdena som påverkar fiskenäringen, ger man sig till stora delar ut på ett minfält där det inte finns några enkla lösningar. Sanningen är att om det inte finns någon fisk i havet så finns det ingen framtid för dagens fiskare, eller för deras efterträdare. Därför måste vi hitta fram till en balans, som passar fiskarna och näringen å den ena sidan, och vetenskapsmännen å den andra.
Jag finner en sak problematiskt med detta och det är motsättningen mellan vad vetenskapsmännen säger och vad fiskarna säger. Någonstans under vägen måste vi komma till ett skede, där vetenskapsmännen i högre grad beaktar vad fiskarna säger. Det är när allt kommer omkring de som är där ute dag efter dag, och fiskar utanför Europeiska unionens kuster. Det är de som har en god uppfattning om situationen och de måste ha en framtid i näringen. De som jag talar med säger mig att de vill att näringen skall skyddas.
Tyvärr tycks kommissionen vara mer intresserad av konfrontation än av samarbete. Jag har viktiga invändningar mot de förslag från kommissionen som förelagts oss och bekymmer över hur de kommer att påverka näringen. Jag är också bekymrad över hur de skall genomföras och hur de skall kontrolleras. Jag lyssnade med stort intresse till Macartneys kommentarer. Om han har rätt i vad han säger - och jag hoppas att kommissionen kommer att beakta vad han påpekade - så diskuterar vi idag något som redan är 3, 4, 5 eller 6 veckor gammalt. Och fiskerikommissionären är inte ens här - med den största respekt för kommissionens befattningshavare, fiskerikommissionären borde sitta där. Vi som är intresserade av fiskenäringen borde kunna ha ett meningsutbyte med henne, få henne att redogöra för hurdan situationen är. Det är hon som har det slutliga ansvaret.

Cunha
Herr ordförande, ärade kommissionär, kollegor! Det nuvarande förslaget till förordning från kommissionen omfattar ett mycket brett och heterogent ämne i enlighet med fiskeresursernas skilda natur. Ett sådant resursomfång innebär nödvändigtvis också ett stort antal fångstmetoder. Av detta följer att inför en sådan situation kan denna förordning endast räkna med framgång om tre grundläggande principer respekteras: Ett: den skall vara baserad på fasta vetenskapliga bevis; Två: den skall vara tillämplig i realiteten, vilket förutsätter att den förhandlats fram mellan medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna på området; Tre: den skall ha en decentraliserad tillämpning. Jag tycker ändå att den bara ger praktiska resultat om man noggrant tillämpar den på alla typer av fiske, varvid man beaktar den största förekomsten av resurserna på kontinentalplattorna närmast kusterna.
Å andra sidan är det viktigt att nämna att hela denna ansträngning kan vara förgäves, om man inte föreskriver ekonomiska resurser för att förverkliga ombildningen av utrustningen och fångstmetoderna och om man inte tillämpar de adekvata kontrollsystemen, både på gemenskapsnivå och på medlemsstatsnivå.
Vad beträffar Portugal kan jag glädjande registrera det faktum att föredragande har beaktat några av våra huvudsakliga problem, nämligen, inrättandet av en fredad zon för vitling längs Portugals kust. Jag tackar ledamot Adam för den ansträngning som lagts ned på detta utmärkta arbete.
Slutligen skulle jag vilja understryka att dessa åtgärder oupphörligen är förenade med den fleråriga fiskeorienteringsplanen FUP-IV , vars mål bör fastställas med försiktighet och följas av alla medlemsstaterna. Jag hoppas i samband med detta att nästa ministermöte tar sitt ansvar till sist.

Imaz San Miguel
Herr ordförande, jag skulle för det första vilja gratulera Adams för att han har gjort en flexibel ansträngning för att försöka förbättra ett projekt från kommissionen som inte är acceptabelt i sin lydelse. Kommissionen rättfärdigar de nya tekniska åtgärderna i sin vilja att komma ifrån fångster av ung fisk, och vi är alla eniga angående detta, men dessa åtgärder är huvudsakligen av två typer: att förbättra fiskeredskapens selektivitet och begränsa fiskets verksamhet.
Det är uppenbart att kommissionens förslag är en samling begränsningar, utan andra avsikter än att reducera de nuvarande fångsterna, i syfte att mildra de negativa effekterna av den gemensamma fiskeripolitiken som inte har svarat mot förväntningarna beträffande bevarande av fiskeresurser. Den gemensamma fiskeripolitikens misslyckande beror bland annat på en helt ineffektiv kontrollpolitik som inte har lyckats förhindra verksamheten hos de lagöverträdande fartygen. Bristen på selektivitet beror inte på de nuvarande fisknätens storlek utan på den alltmer omfattande verksamheten med olagliga fiskeredskap bland gemenskapens fiskare, som man inte lyckats komma ifrån på grund av bristande politisk vilja.
Låt oss vara uppriktiga: kan kommissionen visa att de unga exemplaren fångas med fisknät som följer reglementet? På vilka rapporter och vetenskapliga studier stödjer sig kommissionen för att fastställa förbjudna säsonger och förbjudna områden i vissa regioner. Erfarenheten har visat, vilket dessutom är normalt, att företagen försöker överleva. Denna ansträngning genomförs ofta genom lagöverträdelser, i de flesta fall sker dessa ostraffade, och med de kontrollansvariga medlemsstaternas vetskap, och nästan alltid med kommissionens vetskap, som rättfärdigar sin passivitet genom att, med rätta, åberopa att den inte har kontrollbefogenhet.
Vad skall då, inför detta scenario, de företag tänka, och hur skall de agera, som samvetsgrant uppfyller de tekniska åtgärderna men har att konkurrera med de som inte följer bestämmelserna? Vad tjänar det till att uppfylla och vidta hårdare tekniska åtgärder om hela sektorn vet att brottet mot att uppfylla dem inte straffas och att detta är den verkliga orsaken till fångster av ung fisk? Jag anser att vi bara skall sätta igång åtgärder som jämförts och provats i vetenskapliga studier och som framför allt kan kontrolleras och är acceptabla ur kontrollperspektiv. Detta är faktiskt den enda lösningen för att få ett ekonomiskt lönsamt fiske som är socialt ansvarstagande och garanterar resursbalansen.

McCartin
Tack fru ordförande! Jag tycker att debatten här återspeglar en del av det misstroende som föreligger mellan fiskare i olika regioner i gemenskapen och, måste jag säga, inte bara mellan personer som är involverade i fiskenäringen utan mellan de nationella myndigheter som inte har ett fullständigt förtroende för varandras förmåga eller vilja att kontrollera systemet.
Jag vill tacka Adam för hans betänkande. Han har gjort ett tappert försök att hitta en kompromisslösning, och jag vill också säga att jag inte håller med helt och hållet om sådan kritik som hela tiden riktas mot Europeiska kommissionen, för dess ansträngningar att försöka förlika motstridiga intressen. Denna hysteriska kritik mot varje ansträngning som görs finner vi i synnerhet i Förenade kungariket och Irland, och de nationella politikerna underlåter att ge sitt moraliska stöd åt gemenskapens ansträngningar att lösa problemet.
Skälet till att vi har en gemensam fiskeripolitik är att vi har en gemensam resurs, och den kan inte förvaltas av staterna far för sig, varför vi all måste finna oss i det faktum att vi måste samarbeta och att vi måste hitta lösningar.
Det finns de som motsätter sig varenda åtgärd. De inser, eller påstår sig inse, behovet av kontroll, men de motsätter sig varenda åtgärd som föreslås. Kommissionen tvingas då att ta fram den onjutbara lösning, som det till syvende och sist är upp till de nationella parlamenten att godta eller avslå. Men om kommissionen inte kom med dessa onjutbara förslag, så skulle de nationella regeringarna och de nationella politikerna få ta sitt eget ansvar.
Om man talar med personer i fiskenäringen i tre minuter, privat och i stillhet, så upptäcker man att de alla inser den fara som föreligger och att de alla accepterar behovet av åtgärder för att förbättra situationen.
Det är sant att vissa regioner i gemenskapen har bättre åtgärder. I Irländska sjön har de irländska och brittiska regeringarna kommit överens om bättre åtgärder, före gemenskapens framsteg, och de bör gratuleras till detta.
Jag tror att alla måste inse att det enda sättet, när allt kommer omkring, om vi skall ha mer fisk, för att kunna ge fiskarna större kvoter, vi då kan göra det på är att godta de svåra besluten på kort sikt. Jag tror att om vi gör det så kommer det att finnas belägg som visar att vi kan fånga fisk till ett värde av ytterligare 3 miljarder ecu i gemenskapens vatten. Om vi kan göra det, så skulle vi kunna försöka med en del omfördelningar av kvoter till dem som anser sig hårt drabbade.
Jag vill ta upp ett av de viktigare missförhållanden som detta inte löser, och det är makrillfisket i de västliga vattnen med fabriksfartyg där man kastar fyra gånger så mycket makrill som man fångar, till följd av det högre priset för den mer utvecklade fisken. Jag anser detta vara en katastrofal förstörelse, och även om det innebär att vi måste placera en tjänsteman på varje fartyg, så måste vi få ett slut på detta. Fiskarna och fiskenäringen kommer inte att hysa något förtroende för oss så länge de kan konstatera att detta fortsätter och att förövarna inte arresteras.

Liikanen
Fru ordförande! Bonino beklagar att hon inte kan närvara här idag på grund av rådets sammanträde. Hon tillställde parlamentet en skrivelse, där hon föreslog en ändring av dagordningen, men parlamentet ansåg inte detta vara möjligt, så jag skall överbringa budskapet från henne.
De tekniska åtgärderna för gemenskapens atlantiska vatten har varit otillräckliga för att uppfylla målsättningen att minimera fångsten av icke könsmogen ungfisk. Dessa åtgärder har ändrats 19 gånger, men grundproblemen är ännu desamma.
I beaktande av denna bakgrund och den internationellt ökande medvetenheten om nödvändigheten av att förbättra förvaltningen av fiskbestånden, presenterade kommissionen 1995 ett meddelande om införandet av tekniska åtgärder i den gemensamma fiskeripolitiken, vari kommissionen slog fast att de rådande förhållandena inte var tillfredsställande och föreslog en antal förbättringar av de tekniska åtgärderna, i syfte att förbättra exploateringsmönstren för gemenskapens bestånd.
Medlemsstaterna samtycker i det stora hela till detta betänkandes viktigare slutsatser. Europaparlamentet reagerade också tämligen positivt. Kommissionen tog på sig att i juni 1999 lägga fram ett nytt förslag om tekniska åtgärder. Kommissionen gratulerar uppriktigt parlamentet, och särskilt föredraganden Adam, till den reviderade versionen av dess betänkande om förslaget om tekniska åtgärder. Kommissionen anser det reviderade betänkandet vara koncist, sakligt och konstruktivt.
Ett antal ändringsförslag belyser ofelbart vissa tekniska brister i förslagets text, som undgått kommissionen. Andra ändringsförslag innehåller tilläggsförslag, som kommissionen betraktar som fördelaktiga. Kommissionen godtar följande ändringsförslag: Nummer 1 som en strecksats i ingressen, samt nummer 10, 11, 13, 14, 16, 17, 18, 19, 21, 23, 68, 69, 70, 71 och 73. Av ändringsförslag nummer 11 framgår klart att parlamentet i grund och botten stöder kommissionens förslag vad avser regeln om ett nät och två nät. Kommissionen noterar detta med särskild tillfredsställelse, eftersom den anser att detta inslag i detta förslag är ytterst viktigt. Kommissionen samtycker i stor utsträckning till andan i de ändringsförslag som följer, men befinner dem vara faktamässigt bristfälliga, eller ur det rätta sammanhanget, och kan därför inte acceptera dem: Nummer 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 15, 22, 47, 59 och 66. Innehållet i ändringsförslagen nummer 24 till 30, 49, 50 och 75 ingår som en del i den pågående förhandlingsprocessen med rådet rörande de tekniska detaljerna i bilagorna till kommissionens förslag. Eftersom kommissionen inte vill föregå denna diskussionen, har den inte möjlighet att godta dessa ändringsförslag i deras nuvarande form, även om kommissionen delvis samtycker till innehållet i dem. De återstående ändringsförslagen är inte godtagbara för kommissionen, eftersom kommissionen inte håller med om innehållet i dem.
Återigen tackar kommissionen parlamentet för dess konstruktiva bidrag till den pågående debatten om förslaget om tekniska åtgärder.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär.
Omröstningen kommer att äga rum idag kl. 12.00.
Jag förklarar debatten för avslutad.

Italienska fiskares omställning från visst fiske
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0095/97) av Baldarelli för fiskeriutskottet om förslag till rådets beslut ((KOM(96)0682 - C4-0037/97-96/0308(CNS)) om särskild åtgärd för att främja italienska fiskares omställning från visst fiske.

Baldarelli
Fru ordförande, innan jag tar till orda i ämnet skulle jag, då det gjorts några framställningar om remissförfarande, vilja höra utskottets syn just på remittering av föredragningen.

Liikanen
Kommissionen önskar att parlamentet kommer med sitt yttrande idag.

Baldarelli
Fru ordförande, som representant för min grupp begär jag remittering av denna föredragning.

Ordföranden
Vill någon yttra sig för detta förslag?
Ordet går till kommissionären.

Liikanen
Jag kanske bör understryka att 1997 års fiskesäsong är på väg att komma igång. För att möjliggöra ett omedelbart avbrytande av verksamheten ifråga är det absolut nödvändigt att beslutet kan antas av rådet vid dess möte den 14 och 15 april. Det är endast möjligt om parlamentet avger sitt yttrande idag. Av detta skäl motsätter sig kommissionen återförvisningen.

Ordföranden
Ordet går till Görlach.

Görlach
Fru ordförande, vi vet att kommissionen tillstyrker, att parlamentet fattar beslut idag, liksom också rådet. Men i denna fråga finns det - och det vet samtliga grupper - av goda skäl mycket skiftande åsikter inom parlamentet. Ur parlamentets synvinkel vore det inte heller bra, även om fiskerirådet sammanträder, i förhållande till rådet om vi skulle hålla omröstning i morgon. I sådant fall föreligger verkligen risk för att parlamentet skulle ge uttryck för en åsikt för vilken ingen klar majoritet råder. Ingenting alls händer, även om fiskesäsongen börjar. Om vi här tar ytterligare några veckor på oss, då har det verkligen ingen väsentlig inverkan på den pågående fiskesäsongen. Därför stödjer jag Baldarellis förslag.

Provan
Fru ordförande! Jag anser det vara mycket olyckligt att Baldarelli föreslagit återförvisning till utskottet i detta skede. Vad jag kan förstå så föreligger vissa tekniska svårigheter med avseende på kompensationer till den italienska fiskeflottan, vilket är en fråga för sig, mellan den italienska regeringen och Europeiska kommissionen.
Finansieringen finns på plats, eftersom finansieringen redan godkänts under regionalpolitik med mera. Det är inte det som är huvudfrågan. Huvudfrågan, vad oss och parlamentet beträffar, är huruvida vi skall ha något som helst inflytande på kommissionens förslag och rådets beslut. Om vi inte fattar ett beslut idag kommer detta parlament att agera som en eunuck, eftersom rådet kan gå vidare och fatta beslutet utan parlamentets yttrande. Jag är därför rädd för att jag måste gå emot Baldarellis förslag, eftersom parlamentets intressen är större än själva frågan.

Ordföranden
Nu har en talare yttrat sig för och en mot Baldarellis arbetsordningsförslag. I enlighet med artikel 129 i vår arbetsordning ska nu omröstning i denna fråga hållas omgående.
(Parlamentet beslutade att återförvisa ärendet till utskottet.) En ordningsfråga, Imaz San Miguel.

Imaz San Miguel
Fru ordförande, jag skulle vilja att ni fastställer om det enligt arbetsordningen är nödvändigt med beslutsförhet för denna omröstning.

Ordföranden
Nej, ansökan om detta skulle ha inlämnats i förväg. Om någon lämnat in ansökan före omröstningen, skulle vi ha konstaterat detta, men ingen har gjort det.
Tamino i en ordningsfråga.

Tamino
Fru ordförande, jag skulle vilja uppmärksamma att McKenna hade begärt ordet, men ingen har kontrollerat vad han ville säga i sitt inlägg.

Ordföranden
Bästa kollega, enligt arbetsordningen har en talare yttrat sig för och en mot förslaget. Görlach har yttrat sig för och Provan mot och sedan följde omröstning i enlighet med arbetsordningen. I detta fall kunde jag således inte längre ge ordet till McKenna angående förslaget. Jag ber dig acceptera att det är så.

Tamino
Fru ordförande, det gällde inte bara göra ett uttalande i ämnet, utan också att eventuellt begära en bekräftelse av det rättsliga numret. Om man inte tar reda på om personerna har något ytterligare att fråga om, är det uppenbart att man inte låter dem yttra sig.

Ordföranden
Jag är ledsen men här har vi arbetat i enlighet med arbetsordningen och däri anges exakt detta tillvägagångssätt.

Imaz San Miguel
Fru ordförande, jag vill bara säga att jag begärde ordet innan omröstningen, även om ordförandeskapet inte beviljade mig det. Jag vill nu påpeka att mitt syfte var att begära fastställande av beslutsförhet.

Ordföranden
Nej, Imaz San Miguel, jag har givit ordet åt dem, som begärt detta vad gäller förslaget och jag har inte sett dig begära ordet. Jag beklagar. Mina kollegor här till vänster och höger har inte heller sett dig begära ordet.

Förvaltningssystem för fiskeansträngningar i Östersjön
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0094/97) av Kindermann för fiskeriutskottet om ett förslag till rådets förordning (KOM(96)0489 - C4-0017/97-96/0244(CNS)) om införande av ett förvaltningssystem för fiskeansträngningar i Östersjön.

Kindermann
Fru ordförande! Det förslag som presenterats för oss har samband med Sveriges och Finlands integration i den gemensamma fiskepolitiken. Och principen om fritt och lika tillträde till medlemsstaternas vatten gäller inte för dessa båda stater, eftersom det ännu inte finns några gemenskapsbestämmelser.
I och med förslaget till förordning ska nu en sådan gemenskapsbestämmelse till att börja med införas för Östersjöområdet, för att stegvis inlemma Sverige och Finland i den gemensamma fiskepolitiken. I huvudsak baseras det på att de av medlemsstaterna vid respektive typ av fiske i Östersjön bedrivna fiskeansträngningarna registreras med ledning av i loggböckerna införda uppgifter. Här ska medräknas fiskefartyg fr o m en längd av 15 m mellan loden. För fartyg med en längd mindre än 15 m ska fiskeansträngningarna per typ av fiske begränsas globalt.
Det rör sig här alltså i stor utsträckning om en efterhandsgranskning av fiskeansträngningarna och för genomförandet av denna, i synnerhet med avseende på datainsamling, föreslår kommissionen vissa administrativa åtgärder. Fiskeriutskottet stödjer i princip den föreslagna förordningen. Den möjliggör Sveriges och Finlands integration i Östersjöfisket och utgör därigenom att första viktigt steg mot de båda nya medlemsländernas fullständiga integration i gemenskapens fiskepolitik.
Tyvärr stannar inte kommissionens förslag vid den föreslagna registreringen av fiskeansträngningarna utan på vissa punkter går det längre. I synnerhet den i artikel 2, stycket 2, förekommande kopplingen mellan fångsttillstånd och redan tidigare befintliga fångsträttigheter, liksom den i artikel 2, stycket 3, gjorda fastläggningen av antalet fartyg vid status quo, anser jag vara en inte acceptabel begränsning av fiskeansträngningarna. Vi ser i detta ett otillåtet ingrepp i framtida beslut om framtida fiskeflottors storlek. Just i Östersjön med fyra reglerade målarter fisk, av vilka strömmingen befinner sig i ett mycket gott läge, är en sådan bestämmelse enligt vårt bedömande inte motiverad.
Rådet har emellertid hela tiden rätt att, om beståndssituationen så kräver, för varje form av fiske begränsa den tillåtna fiskeansträngningen. Och lika problematiskt är det med den i bilagan utförda definitionen av fiskeformerna. Eftersom det där införda fiskeschemat inte bara är avsett för registrering av data om fiskeansträngningarna utan också fungerar som ram för ett eventuellt rådsbeslut om begränsning av fiskeansträngningarna, vilket framgår helt klart av artikel 5, får betydelsen av den av kommissionen här utförda definitionen av fiskeformerna inte underskattas. Den är alltför stelbent och framför allt för byråkratisk och den motsvarar inte i Östersjön befintliga fiskemönster.
Likaså är det för förvaltningssystem för fiskeansträngningarna inte nödvändigt med någon indelning i olika underområden. För det här aktuella syftet räcker det helt och fullt att behandla Östersjön som ett område. För oss är det i detta sammanhang bara viktigt, att fisket registreras separat för varje målart. Kommissionens bilaga i dess nuvarande utförande avslås och jag tror, att det av mig föreslagna, förenklade schemat fullständigt motsvarar verkligheten och inte minst berörda fiskares intressen.

Langenhagen
Fru ordförande, här föreligger alltjämt stor upprördhet kring det föregående beslutet om Baldarellis betänkande. I detta läge borde jag egentligen i min egenskap av ansvarig samordnare än en gång påpeka, att här uppenbarligen inträffar något, som ingen av oss önskar, nämligen ett ingripande från USA i Medelhavsområdet som generellt skadar italienska och därmed gemenskapens fiskare. Det, som Görlach sade, var i så måtto inte korrekt och inte tillräckligt omfattande. Men det är naturligtvis inte min skyldighet att än en gång yttra mig kring detta betänkande sedan vi väl klarat av detta utan om Kindermanns lyckade betänkande.
Kindermann har med rätta framhållit, att det äntligen är på tiden, att Sverige och Finland likaså till fullo och med lika rättigheter integreras i den gemensamma europeiska fiskepolitiken. I detta avseende har kommissionen inkommit med goda förslag. Visserligen har Kindermann ansett det nödvändigt, att i två fall föreslå förbättringar. Han har kommit med motsvarande ändringsförslag och Europeiska folkpartiets grupp stödjer helt dessa förslag.
Till hela problemställningen måste jag tillägga, att kommissionen strävar mot en begränsning av fiskeflottan som emellertid enligt vad vi anser inom Europeiska folkpartiets grupp faller ur ramen. En sådan begränsning av fiskeflottan, som föreslagits av kommissionen, regleras i nuläget jämte det fleråriga MAP IV-programmet och här borde inte detta sätt tillgripas.
Därutöver kan vi se ett synnerligen glädjande tillstånd för Östersjöfisket. Så står det också i tyska ministeriets för livsmedel, lantbruk och skogsbruk årsrapport om den tyska fiskenäringen 1996 att fiskbeståndet i Östersjön återhämtar sig ytterligare. Detta gäller i synnerhet beståndet av torsk.. Även bestånden av strömming och skarpsill befinner sig liksom tidigare i mycket gott skick. En kommentar på sidan om: när hörde vi senast så goda rapporter från fiskesektorn?
Den andra punkten av kritik i Kindermanns andra ändringsförslag avser fiskeschemat. Kommissionens förslag förefaller i detta avseende mindre praktiskt genomförbart. Föredraganden har än en gång mycket tydligt framhållit detta och i sammanhanget kommit med ett förnuftigt alternativt förslag. Totalt sett måste jag understryka, att med Sverige och Finland har ju numera ytterligare två stater tagits upp i unionen, vilka ingår bland de stater som gränsar till Östersjön. Fyra av dessa totalt nio länder är därmed medlemmar av unionen. Detta gör det totalt sett lättare och effektivare att bedriva näringsverksamhet i Östersjön, eftersom samma regler gäller.
Inte bara av denna anledning ser vi med glädje fram mot utsikterna till senare utvidgningar av den europeiska unionen, i synnerhet som vi tror att fiskepolitiken bara utgör ett led i den europeiska politiken och att vi måste se till att skapa lika villkor för alla.

Ordföranden
Jag tackar Langenhagen och vill kommentera den av henne inledningsvis gjorda anmärkningen med att jag nyss inte kunde förfara på annat sätt, eftersom de röstande med en rösts övervikt - det var alltså en knapp majoritet - röstat för en återförvisning av betänkandet. Detta är helt klart och betänkandet omfattas inte längre av dagens debatt.

Olsson
Fru ordförande! Först vill jag tacka Kindermann för ett gott arbete och för att han har lagt fram alldeles nödvändiga ändringsförslag. Sverige är, liksom Finland, ett litet land. EU är stort, men föreslår ändå ett mycket mer detaljerat system än det som vi tidigare har tillämpat i Östersjön. Jag vet inte, men kanske är det positivt att det inte är kommissionären med ansvar för fiskeri, utan kommissionär Liikanen som är här i dag och tar emot dessa synpunkter. Jag tror att dessa synpunkter är väldigt viktiga för kommissionen att lyssna till och ta hänsyn till.
Vi har passerat den gräns där fiskekapaciteten överstiger reproduktionen av fisk i de flesta av våra vatten. Därför innebär kravet på sustainable fishery , dvs. ett uthålligt fiske, att vi måste begränsa fiskeansträngningarna på olika sätt. I Sverige har vi på västkusten i 50 år, och i Östersjön under senare tid, erfarenhet av en enkel begränsning. Vi har begränsat antalet fiskedagar, gjort ett uppehåll under sommaren och har kunnat använda kustbevakningen som en effektiv kontroll, eftersom man vet att om det inte skulle vara några fiskebåtar ute, var det heller inga fiskebåtar ute. Nu skapar vi ett oöverskådligt system som är mycket svårare att leva upp till. Jag tror inte att detta är bra.
Nu är det ju så, vilket jag är väldigt glad för, att Kindermann har lagt fram förslag som förenklar det system som kommissionen har föreslagit. Jag skulle vilja säga att det är en förutsättning för att kommissionens förslag skall kunna användas i Östersjön att man tillämpar de förslag som vi från Europaparlamentet nu föreslår, och som jag utgår från kommer att vinna majoritet. Annars måste vi gå emot förslaget i sin helhet.

Thors
Fru ordförande! Jag är nordbo och brukar inte gratulera till betänkanden i onödan. Kindermann vill jag dock gratulera, eftersom han har gjort goda förändringar i förslaget. Jag noterar också att han har sagt att det finns tillräckligt med strömming, så att vi måste kunna utöka ansträngningarna för att fiska strömming i Östersjön. Det bådar gott i diskussionen om fortsatt fiske av strömming för foderändamål i framtiden. Vi behöver fiska strömming i Östersjön för att motverka eutrofieringen. Utan foderfiske kan vi inte göra det på ett effektivt sätt.
Föredragandens förslag är att ersätta bilagan med en enkel tabell; det är nödvändigt och välkommet. Det är det bästa av de förslag som nu diskuteras, och jag hoppas verkligen att kommissionen kan stödja detta förslag. Det motsvarar också det kustnära fisket som är typiskt inne i Östersjön.
Om förordningen går igenom, är det en av de få goda nyheter som EU har medfört för fisket i Finland, eftersom vi då kan få en registrering av båtar eller fiskare och få slut på det vansinniga systemet att man fiskar vissa toppar och att alla går ut och fiskar samtidigt, vilket leder till prisfall och svårigheter för fiskarna.
Slutligen vill jag kommentera en evighetsfråga: I betänkandet är herring översatt med sill på svenska och silli på finska - det skrattar Östersjöns fiskare åt. Det bör vara strömming respektive silakka , vilket också bör införas i bilagorna. Jag hoppas att ni kan korrigera detta.

Liikanen
Fru ordförande, såsom jag tidigare konstaterade, skulle kommissionsledamot Bonino gärna ha varit här i dag, men hon befinner sig för tillfället på konsumentrådets sammanträde. Hon hade skrivit till parlamentet om saken, men tyvärr kunde inte föredragningslistan ändras, så att hon skulle ha kunnat delta i debatten, varför jag här läser upp det svar hon utarbetat:
Kommissionen är tillfreds med den konstruktiva anda, som fiskeriutskottets och betänkandets föredragande, ledamot Kindermann visat. Det omvittnar en vilja att avsluta övergångsperioden för Sveriges och Finlands anslutning till gemenskapens fiskeripolitik för Östersjön. Om parterna önskar att förteckningarna över fiskefartyg skall vara obegränsade, har kommissionen ingenting att invända. Men utvidgningen av förteckningarna skulle utöka fiskerikapaciteten, vilket kan stå i motsättning till strukturpolitiken, i synnerhet beträffande de fleråriga programmen. Fastän kommissionen är beredd att acceptera andan i dessa ändringsförslag, är de dock inte förenliga med gemenskapens fiskeripolitik. Vad beträffar bilagan, anser kommissionen, att en förenkling visserligen vore bättre ur administrativ synvinkel. Men med godkännande av ändringsförslaget skulle värdefull information gå förlorad. Detta gäller särskilt känsliga fiskarter.
Jag kommer naturligtvis att till kommissionsledamot Boninos kännedom vidareförmedla den debatt som förs här, så att hon ännu kan överväga ärendet på dess grund.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.37 och återupptogs kl. 12.00.)

Omröstning
Wemheuer
Fru ordförande! Kanske skulle också någon från Europeiska folkpartiets grupp vilja säga något om ändringsförslag 2. Respektive första delar i förslagen är identiska och vi skulle egentligen vilja dra tillbaka respektive andra delar av de båda förslagen. Jag vet inte, om detta framgått. Om Europeiska folkpartiets grupp drar tillbaka andra delen i sitt förslag, skulle jag för min grupps räkning också dra tillbaka den andra delen och vi skulle då bara behöva rösta en gång om de identiska första delarna.

Garriga Polledo
Fru ordförande, som Wemheuer har sagt, kommer även vi i PPE att dra tillbaks den andra delen av Garriga Polledos ändringsförslag, ändringsförslag 2.

Müller
Fru ordförande! Ibland är det tragiskt när de båda stora grupperna i detta parlament enas om att stryka en ändå viktig del av sitt förslag. Så är det nu med den andra delen i förslaget från Wynn. Det är inte bra, att helt enkelt säga, att vi behöver kontroller utan det är bättre att säga, att om kontrollerna inte fungerar då måste också motsvarande reaktioner komma, vilket är precis vad som sägs i andra delen av ändringsförslaget från Wynn. Därför skulle min grupp vilja bibehålla denna andra del. Jag anhåller om att vi röstar om detta.

Ordföranden
Det är klart och tydligt, Müller. Er grupp återtar den andra delen av ändringsförslaget. Vi röstar med namnupprop om första delen av ändringsförslag 2 och om ändringsförslag 1 som är identisk.
(Parlamentet antog resolutionen.)

Fabre-Aubrespy
Fru ordförande, ursäkta mig, jag hade bett om ordet redan före omröstningen men eftersom det finns risk för att problemet upprepas måste jag ingripa. Ändringsförslag 53 lade till något i stycket. Begäran om omröstning med namnupprop gällde detta ändringsförslag. Vi hade alltså först behövt rösta om ändringsförslaget. Genom att göra som ni gjorde, först ursprungstexten och därefter ändringsförslaget, har begreppen förvirrats. Det skulle förvåna mig om begäran om omröstning med namnupprop gällde artikel 3.3 första stycket i direktivet.

Ordföranden
Ja, Fabre-Aubrespy, det föreslagna förfarandet hade varit möjligt, men jag tror att den omröstning som just ägt rum var entydig.
Ändringsförslag 63

Hautala
Fru ordförande, jag har blivit ombedd att förtydliga detta ändringsförslag med ett litet muntligt ändringsförslag. Jag skulle vilja att ordet "och " i första delen av meningen ändras till "men ". Det förändrar inte innehållet, men det förtydligar vad det här är frågan om. Det vill säga "men i arktiska klimatförhållanden varar sommarperioden " osv. Om ni nu undrar, varför en sådan här sak tas upp, så är anledningen den, att de medlemsländer som representerar arktiska klimatförhållanden inte var med i utarbetandet av fordons- och oljeprogrammet. Ingen har gjort ett bättre klarläggande av denna fråga än Finlands föregående president. I denna sal sade han före Finlands anslutning till Europeiska unionen, att då körsbärsträden blommar i Strasbourg, så utövar man i Finland ännu längdskidåkning. Sådant är läget i dag den 10 april i Finland.

Ordföranden
För att allt skall vara klart och tydligt skulle det muntliga ändringsförslaget innebära: "sommarperioden är 1 april till 30 september varje år men i arktiska klimatområden, osv ".
(Ordförande konstaterade att ingen motsatte sig att ändringsförslaget gick till omröstning ändrat enligt det muntliga ändringsförslaget.)
Ändringsförslag 64

Hautala
Fru ordförande, jag vill bara framlägga ett muntligt ändringsförslag till det här förslaget som är identiskt med det som jag framlade till ändringsförslag 63. Jag hoppas, att ni kan godkänna det.
(Ordförande konstaterade att ingen motsatte sig att ändringsförslaget gick till omröstning ändrat enligt det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Titley
Fru ordförande! Enligt det brittiska utrikesdepartementet föreligger ett faktafel i strecksats M. Jag vill därför inge ett muntligt ändringsförslag, för vilket jag har Dupuis och McMillan-Scotts samtycke, med lydelsen: " välkomnar de kinesiska myndigheternas uttalande att de kommer att underteckna det internationella fördraget om ekonomiska och sociala rättigheter, och tittar på möjligheterna att underteckna fördraget om medborgerliga och politiska rättigheter" .
(Ordförande konstaterade att ingen motsatte sig att ändringsförslaget gick till omröstning ändrat enligt det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Green
Fru ordförande! Jag tittar på dagens dagordning. Jag anser verkligen att om vi skall göra det till en vana att återuppta omröstningar från lunchtid klockan 18, så bör det framgå av vår dagordning. Det har blivit normal praxis att så inte är fallet. Omröstningarna klockan 17.30 avser de brådskande frågorna. Det framgår inte att vi bara skall fortsätta att rösta om allt som kvarstår. Jag anser att vi framgent bör göra det klart i vår dagordning vad vi avser att göra när det gäller omröstningarna.

Ordföranden
Mig veterligt står detta i veckans föredragningslista, Green, eftersom det är där jag läst det. Jag kontrollerar i föredragningslistan för idag torsdag där det står: "kl. 18.00 eller efter omröstningen under artikel 47, eventuellt fortsättning på morgonens omröstning ". Det står alltså både i veckans föredragningslista där samtliga dagar ingår, samt även i föredragningslistan för idag torsdag.

Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi anser att man i detta betänkande under rubriken " Jordbruksavgifter" kunde ha framhållit att inte bara utgifterna för spannmål och ris är oacceptabla, utan även de andra delarna av CAP. Punkt 24 borde enligt min mening utmynna i ett krav på en reformering av hela jordbrukspolitiken med sikte på en ordentlig nedbantning av subventionerna.
Betänkande (A4-0125/97) av Dankert
Ahlqvist, Theorin och Wibe
Vi anser att detta betänkande borde tagit upp det ekonomiska slöseri som ligger i att parlamentet flyttar mellan Bryssel och Strasbourg. Det borde dessutom lyfta fram de enorma kostnader som är förenade med de nybyggnationer som för närvarande färdigställs på dessa båda orter. Detta är ett ekonomiskt slöseri som allvarligt drar ned unionens anseende bland medborgarna.
Betänkande (A4-0096/97) av Mamère
Baudis
Man kan endast samtycka till Europeiska kommissionens två förslag som ingår i fordons- och oljeprogrammets helhetsstrategi och som utgår från en kostnads- och effektivitetsanalys i samråd med berörda parter. Förslagen syftar till att förena olika miljöintressen som strävar efter bättre luftkvalitet i våra städer och kraven från gemenskapens industrier.
De nya krav som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd ställt synes dock alltför tvingande med tanke på nuvarande teknisk och vetenskaplig forskning. Den ursprungliga balansen rubbas alltför hårt.
Den franska delegationen kommer att ställa sig bakom Europeiska kommissionens förslag och samtidigt ställa realistiska krav. Den är övertygad om att den första behandlingen kommer att starta en debatt som till viss mån kan förbättra texten.
Det vore lämpligt att förbehålla sig möjligheten att, under en andra etapp fram till år 2005, anpassa de obligatoriska standarderna som planeras för år 2000.
Tillvägagångssättet skulle ge möjlighet att kontrollera följderna av tillämpade åtgärder, man skulle kunna beakta den tekniska utveckling som man räknar med och se hur andra föroreningar inverkar.

Grossetête
Först finns det anledning att gratulera till fordons- och oljeprogrammet vars syfte är att uppnå betydligt mindre luftföroreningar fram till år 2010. Förslaget är resultatet av en helhetsstrategi som utgår från en kostnads- och effektivitetssynpunkt samt medling mellan berörda huvudparter.
Det verkar dock som om vissa förbättringar krävs på detta stadiet av förfarandet för att uppväga det ursprungliga förslaget. Vissa av föredragandens krav, som jag betraktar som realistiska, kan bidra till att förstärka bestämmelsernas slagkraft. Då en bils genomsnittliga livslängd i Europeiska unionen är tolv år och den europeiska fordonsparken har förnyats då de nya kraven införs, måste man snarast förbättra bränslekvaliteten för att undvika att konsumenterna blir lidande.
Jag är dock fortfarande övertygad om att införandet redan idag av obligatoriska standarder år 2005 inte är den bästa lösningen. Jag anser att det är bättre att gå stegvis fram och på så sätt kunna utvärdera effekterna från de standarder som är obligatoriska. Vi får inte redan nu ålägga våra industrier vissa förbindande val, samtidigt som tekniken snabbt utvecklas. Jag är övertygad om att tekniken kommer att kräva en annan anpassning till standarderna år 2005, som dock är mer pragmatisk med hänsyn till teknikens framsteg.

Hautala
Förbättringen av bränslekvaliteten är synnerligen viktig såväl för folkhälsan och miljön som för industrins konkurrenskraft. Genom att förbättra bränslena kan man snabbt höja luftkvaliteten i synnerhet genom minskning av utsläppen från den gamla fordonsparken.
Kommissionen har utarbetat sitt förslag på grundval av partiska råd och föråldrade uppgifter, och därför är dess mål alltför anspråkslösa. Kommissionen har i sitt "kostnadseffektiva " tillvägagångssätt inte beaktat nyare forskning, enligt vilken små partiklar utgör en stor hälsorisk. I kommissionens kalkyler saknas de externa miljökostnaderna. Finlands och Sveriges regeringar lät nyligen utföra en undersökning, som visar, att kommissionen har överskattat kostnaderna för att övergå till produktion av bränslen med lägre utsläpp.
De nya nordiska medlemsländerna har inte kunnat påverka fordons- och oljeprogrammet. Därför har deras exceptionella, kyliga klimatförhållanden inte beaktats. Finlands förre president, Mauno Koivisto, sade i denna sal strax före Finlands anslutning till Europeiska unionen, att då körsbärsträden blommar i Strasbourg, utövar man i Finland ännu längdskidåkning. Sådant är läget just i dag, den 10 april, och ändå råder nu enligt kommissionens förslag sommar i Finland!
Parlamentet har dock på förslag av De gröna beslutat att korrigera kommissionens förslag genom att till bränsledirektivet lägga till möjligheten att fastställa sommar- och vinterperioderna flexibelt med beaktande av klimatförhållandena. Likaså föreslår det att ett särskilt kalltest infogas i personbilsdirektivet.
Under den fortsatta behandlingen av direktivet, bör det ännu undersökas, om man skulle kunna utarbeta en egen kvalitetsklass för arbetsmaskiner eller rentav ett separat förslag från kommissionen. Kommissionen har inte utrett, vad som vore den bästa kombinationen av motorteknik, bränslekemi och särskilda klimatförhållanden för att minska utsläppen.
Betänkande (A4-0116/97) av Lange
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin och Wibe
Betänkandet tar ett helhetsgrepp vad gäller frågan att minska utsläppen från motorfordon. Vi svenska socialdemokrater är mycket positiva till de förslag som betänkandet presenterar. Vi vill dock påpeka att vi anser ändringsförslag nr 25 och nr 39 vara för strikt utformade. Att endast fokusera på bränsleförbrukning utan att ta hänsyn till större bilar, konstruerade med en prioritet vad det gäller säkerhet, anser vi vara fel. Däremot kan vi tänka oss ett system som inom rimliga ramar stimulerar konsumenten att välja en bensinsnål bil och ställer krav på såväl små som stora bilar. Vi anser att detta perspektiv saknas i relation till kravet på lägre bränsleförbrukning i betänkandet. Vår åsikt i denna fråga berör naturligtvis förutom Langes betänkande även betänkandet av González Álvarez.

Berthu
Herr ordförande, liksom många av mina kollegor är jag djupt oroad över luftföroreningsproblemen framförallt i städerna och jag tror att vi måste reagera kraftfullt för att visa samtliga berörda aktörer rätt riktning. I frågan om bensin- och dieselkvalitet instämmer jag i stor utsträckning med miljöutskottets uppfattning som kräver en ansträngning som jag tror att raffinaderierna klarar av. Jag tror att denna ansträngning är nödvändig och att den ganska snart kan ge resultat.
Vi får inte glömma att standarderna ofta kan uppfyllas genom att i bensinen tillsätta produkter från biobränslen, vilket innebär att våra krav på nuvarande bränslen även utgör en stimulans till miljövänliga bränslen - vilket min kollega Edouard des Places i går kväll förklarade mycket tydligt.
Jag har däremot tagit en mer nyanserad ställning till betänkandet av Lange om motorfordon och jag nöjer mig med att ställa mig bakom de förslag som förhandlats fram med tillverkarna och redan medför avsevärda förbättringar. Jag anser att man inte får fatta ett beslut utan att globalt utvärdera läget för hela sektorn. Den europeiska bilmarknaden, som ligger först i världen, arbetar på en basmarknad som idag utsätts för stora påfrestningar och som till och med är på tillbakagång i vissa länder på grund av våra landsmäns ovisshet inför framtiden. Det är i detta läge som kommissionen valt att helt öppna gränserna för bilimport.
Inom tre år, i slutet av 1999, är japansk försäljning i Europa helt fri. Under tiden kringgår japanska företag som är etablerade hos oss de kvoter som fastställts och som kommissionen ständigt ökar. Som exempel vill jag nämna att vi nyss fått veta att 1997 års importkvot för japanska bilar till Europeiska unionen höjdes den 26 mars.
Vi kan inte kräva av våra industrier att de snabbt skall ta sig upp till samma nivå som världskonkurrensen samtidigt som vi belastar dem med nya kostnader. Vi får inte glömma att tillverkare från tredje land som inte åläggs samma krav på sina egna marknader kan bygga upp reserver som de använder som lanseringsramp för att erövra Europa. Vi måste vara medvetna om verkligheten inom internationell konkurrens, men utifrån kommissionens föreskrifter om fri handel.

Caudron
Luftföroreningarna oroar våra landsmän och vi får inte bara klaga. Vi måste agera! Problemet med arbetslöshet har samtidigt nått gränsen av vad vi kan uthärda, våra industrier är känsliga och risken för en allvarligare kris är stor.
Vi måste beakta både miljömässiga och ekonomiska aspekter när vi talar om standarder för motorfordonens luftföroreningar. Vi måste alltså skärpa nuvarande standarder samtidigt som vi inte får slå ut den europeiska bilindustrin. Det är inte lätt att både undvika "luftföroreningstopparna " i våra städer och nedläggningar av "typ Vilvoorde ".
Utifrån dessa principer och genom att förena dem på bästa sätt har jag fattat beslutet om hur jag skall rösta. Jag har därför ställt mig bakom kommissionens förslag eftersom jag anser att de är djärva och väl avvägda.
Jag hoppas att vi efter ett långt och öppet förfarande och dagens omröstning kommer fram till nya, stränga men realistiska standarder.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
Europaparlamentet har i dag antagit ett sammanhängande förslag på hur vi väsentligt kan förbättra luftkvaliteten i EU. Gränsvärden har skärpts ordentligt liksom kraven på nyproducerade bilar - det är krav, som vi helt och fullt stöder.
Det är klart att dessa krav har ett pris. Det klagar industrin mycket över. Men de måste förstå att människors hälsa inte kan prissättas billigare än en metallburk på hjul.
Vi önskar dessa skärpningar av hänsyn till vår hälsa och miljö i EU. Därför är det nödvändigt med strängare gränsvärden.
Industrin bör också vara uppmärksam på, att dessa skärpningar inte bara blir en konkurrensfördel i längden. Den europeiska bilindustrin är tvungen att nu förbereda sig på att kunna vara med i konkurrensen med Japan och USA de närmaste åren. I dessa länder, som själva producerar bilar, har redan synnerligen stränga krav på nya bilar slagits fast. Det är ett exempel som vi skall ta till oss.
Det saknas initiativ som skulle kunna göra konsumenterna uppmärksamma på hur viktig deras körsätt är - t.ex. i förhållande till acceleration eller hög fart. Om vi kan uppmana medlemsstaterna att främja en mer miljövänlig körning, så kommer konsumtionsutvecklingen att snabbt följa med.
Framtidens bil skall vara bättre anpassad till vår omgivning och miljö, det är målet. Det kräver att vi som politiker ställer krav, och det kräver att industrin och konsumenterna båda var för sig inser sitt ansvar.

Valverde López
Bilsektorn svarar för mer än 25 % av avgasutsläppen. Det går knappt att andas i våra städer, bilarna översvämmar gatorna och lastbilarna paralyserar motorvägarna. Principerna som ligger till grund för miljöpolitiken accepteras men verkställs inte i praktiken.
Åtgärder mot luftföroreningarna: internalisering av de externa kostnaderna inom transportsektorn och skydd av folkhälsa och miljövård är ett grundläggande medborgerligt krav. Parlamentet bör ta sitt ansvar.
I det konkreta fall där vi idag står inför åtgärder för att minska luftföroreningarna måste vi kraftfullt slå fast att den ståndpunkt parlamentet intar är inriktad på att skydda medborgarnas hälsa och förhindra en fortsatt ökning av de verkligt skadliga effekterna av surt nedfall, frätskador på historiska byggnader och föroreningar utbredda i hela ekosystemet.
Det behövs omedelbara åtgärder inom sektorn. Alla medborgare bör känna till att förbättringar av bränslekvaliteten är tekniskt möjlig och att det är förutsättningen för att kunna introducera en mängd tekniska förbättringar av motorerna. Det är en kedja av självklarheter. Vi medborgare kräver ren luft att andas. Detta medför att försöka få fram "rena bilar " som inför avancerade katalytiska avgasrenare. Men för att förfoga över rena bilar behövs kvalitetsbränsle.
Att förbättra kvaliteten på bensin och diesel är en väsentlig faktor för att förbättra fordonstekniken. Å andra sidan ger användandet av kvalitetsbränslen omedelbara positiva effekter.
Europaparlamentets förslag är inte en viljeyttring. Det är mål som går att uppnå och är ämnade att skydda folkhälsan och miljön samt att garantera den europeiska bilindustrins konkurrenskraft.
Betänkande (A4-0117/97) av González Álvarez
Cederschiöld, Burenstam Linder, Stenmarck och Virgin
Vi stöder dessa två betänkanden som en mycket viktig del av Europas arbete för en bättre miljö. Dock kan vi inte stödja Europaparlamentets krav på bestämmelser för genomsnittlig bränsleförbrukning på 0, 5 l/mil år 2005 och 0, 3 l/mil år 2010. Dessa gränsvärden skulle slå ut stora delar av europeisk bilindustri.
De senaste årens tekniska utveckling har, tillsammans med användandet av ekonomiska styrmedel, möjliggjort en kraftig minskning av den genomsnittliga bränsleförbrukningen. Detta är vägen att fortsätta även i framtiden. För att uppnå viktiga miljömål måste politiken hålla sig inom realistiska ramar.

Fitzsimons
Jag stöder till fullo detta betänkande, som utgår från Europaparlamentets utskott för miljö, folkhälsa och konsumentskydd.
Det är absolut nödvändigt att Europeiska unionen drar upp linjerna för en övergripande strategi, för att minska koldioxidutsläppen från personbilar, för att spara större bränslemängder och därmed bidraga till lägre koncentrationer av växthusgaser i atmosfären (till vilka EU bidrar med 12 % för världen i dess helhet), och därmed begränsa den pågående klimatförändringen.
Jag vill i detta sammanhang anmärka att en av de viktigare rekommendationerna vid miljökonferensen i Rio de Janeiro 1992 var att åtgärder borde införas, för att hålla koldioxidutsläppen år 2000 vid nivåerna för år 1990.
För att uppfylla dessa målsättningar måste EU vidta följande åtgärder: ett snabbt genomförande av auto-oilpaketet, som innefattar ett förslag till ett direktiv som fastställer gränsvärden för utsläpp från personbilar från år 2000; genomföra ett direktiv om bränslekvalitetsspecifikationer; realisera ett förslag från Europeiska kommissionen rörande sänkta gränsvärden för avgasutsläpp; realisera överenskommelsen med den europeiska bilindustrin och bilimportörerna i EU om sänkning av bränsleförbrukningen hos nya bilar. Enligt denna överenskommelse, som innefattar ett kontrollsystem, blir tillverkarna skyldiga att sänka de genomsnittliga koldioxidutsläppen från alla nya bilar inom en förutbestämd tidsperiod; uppmuntra konsumenterna att köpa de mest bränslesnåla modellerna genom att tillämpa skatteintervall; och det måste till förbättrad information till konsumenterna om koldioxidutsläpp genom ett lämpligt märkningssystem.
Sammanfattningsvis så ankommer det, även om resolut handlande erfordras på den globala nivån, på Europeiska unionen att bli ett föredöme såväl internationellt som på gemenskapsplanet, vad gäller skydd mot koldioxidutsläpp.

Hyland
Debatten och González Álvarez betänkande uppmärksammar återigen betydelsen av att komma fram till ett långsiktigt miljöprogram, som beaktar den inverkan koldioxid och andra toxiska utsläpp har, och behovet av att förbättra bränsleekonomin och minska vårt beroende av dagens icke-förnyelsebara resurser.
Mitt huvudsakliga intresse ligger i att säkerställa att EU: s framtida energiprogram på ett meningsfullt sätt drar försorg om utvecklandet av en bränsleindustri som bygger på förnyelsebara energiresurser. Europas energiberoende har ökat från 44 till 52 procent, och vi måste fortfarande utnyttja våra förnyelsebara energikällor. Detta måste ändras.
Förnyelsebara energikällor är markbaserade, och mark är vår största nationella resurs, och den enda som är förmögen att generera råmaterialet för alternativ energi. Alternativ energi möjliggör den mest lönsamma och miljömässigt godtagbara användningen av mark för annat än livsmedel. Detta skulle i sin tur hjälpa upp landsbygdens förnyelse, med tillskapande av arbetstillfällen för våra glesbygdssamhällen. Sådan teknologi finns redan, med bilar som drivs med bränslen såsom biodiesel.
Kostnadseffektiviteten vid upprättandet av en bränsleenergi, som bygger på förnyelsebara resurser, är i de tidiga skedena beroende av detta parlaments och nationella regeringars attityder. Det är naturligtvis av största vikt att vi upprättar ett skattesystem som främjar upprättandet av en sådan industri. Jag tror att de förlorade intäkterna, till följd av sänkta punktskatter, skulle kompenseras av den ökade ekonomiska aktivitet den nya industrin skulle generera, och av besparingar vad gäller bränsleimport.
Förnyelsebar energi kan också på ett positivt sätt kopplas till vårt skogsutvecklingsprogram, och därmed säkerställa ett maximalt utnyttjande av skogssektorns biprodukter.
Betänkande (A4-0115/97) av Ghilardotti
Lulling
Fru ordförande, jag ställer mig bakom en rimlig och praktisk anpassning av bevisbördan vid direkt eller indirekt könsdiskriminering. Jag kunde dock varken rösta för vissa ändringsförslag eller för betänkandet eftersom det går mycket längre än vad som är klokt och nödvändigt för en rättvisare tillämpning av gemenskapens lagstiftning för lika behandling och möjligheter för kvinnor och män.
Talleyrand sade att allt överdrivet är obetydligt. Om rådet skulle anta orimligheterna och de juridiska otillbörligheter som texten som röstades igenom i första behandlingen innehåller - vilket som tur är inte kommer att ske - skulle ett sådant direktiv påverka kvinnorna eftersom det skulle avskräcka arbetsgivarna från att föra en aktiv sysselsättningspolitik för kvinnor. Kvinnorna som inte hittar något jobb längre, fru ordförande, löper säkert ingen risk att diskrimineras av arbetsgivaren. Vill vi komma dit? Det hoppas jag inte och jag väntar på andra behandlingen för att skadorna skall gottgöras.

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin och Wibe
Vi anser att betänkandet omfattar en i allra högsta grad viktig fråga för jämställdheten mellan kvinnor och män och för en väl fungerande arbetsmarknad. Utskottet och dess föredragande har lagt fram ett i allt väsentligt bra betänkande, men vi anser att betänkandet utelämnat en mycket viktig fråga, nämligen stödet för kommissionens förslag till artikel 4.1 c. Kommissionens förslag till 4.1 c innebär de facto en viktig faktor för att stärka kärandens ställning i fråga om fördelningen av bevisbördan i fall av könsdiskriminering. Genom att föreslå att 4.1 c utgår ur kommissionens förslag riskerar parlamentet att medverka till att de mindre progressiva staternas position i rådet stärks, vilket vore olyckligt.
Vi anser vidare att betänkandets ändringsförslag nr 18, avseende artikel 7.2 (ny), kan medge en tolkning som kan användas i de respektive medlemsstaterna för att de facto utesluta personer av visst kön från en serie yrkesverksamhet. Vi anser således att effekten av ändringsförslag nr 18 kan bli att betänkandet i detta avseende kan komma att innebära ett förslag som motverkar ett, som vi ser det, grundläggande syfte med betänkandet, nämligen att framlägga ett bra underlag för ett väsentligt steg framåt för jämställdheten mellan män och kvinnor samt en modern arbetsmarknad.

Cassidy
Detta är ett exempel på ett förslag från Europeiska kommissionen som kommer att medföra att jobb går förlorade - huvudsakligen för kvinnor. Enligt Europaparlamentets egna juridiska experter så kommer det att få till följd att skyddet för kvinnor minskar i de 14 länder som undertecknat den sociala stadgan. Paradoxalt nog så har de brittiska kvinnorna ett bättre skydd under vår egen lag om lika möjligheter, under brittisk rättspraxis och EG-domstolens rättspraxis, och under fördragen. Kommissionens förslag försämrar detta skydd, vilket är en anledning till att den brittiska regeringen tillämpade sitt veto med avseende på det ursprungliga förslaget. Kommissionen försöker att kringgå britterna genom att ta till den sociala stadgan. Såväl labour som liberaldemokraterna har i den pågående valrörelsen lovat att gå med i den sociala stadgan. Akta er, brittiska kvinnor!
En annan invändning är att fel utskott i parlamentet - kvinnors rättigheter - har gått i spetsen för detta förslag. Könsdiskrimineringen är inte bara ett problem för kvinnor. Män drabbas också av den. Män får vänta längre på sina pensioner än kvinnor. I London får inte männen sina färdtjänstbiljetter förrän de fyllt 65, under det att kvinnorna får dem när de är 60. Det föreslagna direktivet borde ha hänskjutits till antingen utskottet för sociala frågor, sysselsättning och arbetsmiljö eller till utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt.
En ytterligare invändning är att kommissionens förslag är dåligt genomarbetat. Jag har jämfört de engelska, franska och tyska versionerna. De skiljer sig i ett antal viktiga avseenden. Den engelska versionen talar exempelvis om " prima facie" -bevis på diskriminering. Vare sig den franska eller den tyska versionen använder den formuleringen. (Konstigt nog så använder bara den engelska versionen latin !)
Kommissionen har behandlad motståndet från de stora arbetsgivarorganisationerna i Europeiska gemenskapen hänsynslöst - UNICE för stora företag, UEAPME för små och medelstora företag och EUROCOMMERCE för distributionsbranschen. De fruktar att det kommer att bli en missnöjesurkund.
En ljuspunkt är emellertid tillbakavisandet av ett förslag från brittiska labourledamöter, om tillskapandet av en särskild europeisk fond för att finansiera anställda som vill stämma sina arbetsgivare.

Caudron
Artikel 119 i Romfördraget fastställde redan: "Varje medlemsstat skall... upprätthålla principen om lika lön för kvinnor och män för lika arbete ".
Fyra år innan vi går in på 2000-talet är kvinnornas löner fortfarande betydligt lägre än männens, detta i länder där de utgör en majoritet med 52 %, nästan 40 % av den aktiva befolkningen och där över 90 % av dem är anställda. Detta i länder som även förespråkar demokrati och jämlikhet.
Det stämmer att sedan 1975 har sex direktiv om lika lön och behandling för kvinnor och män infört en gedigen rättslig grund som har fått en vid tolkning av Europeiska gemenskapernas domstol.
Tyvärr har domstolens lagstiftning inte tillämpats lika i medlemsstaterna. Det är därför hög tid att år 1997 anta ett direktiv som äntligen tvingar arbetsgivaren, och inte längre den kvinna som begär det, att bevisa att löneskillnaden mellan män och kvinnor inte är en könsdiskriminering.
Direktivet har flera fördelar: den definierar indirekt diskriminering som inte grundar sig på antaganden som är direkt kopplade till könet utan på till synes neutrala fakta. Direktivets egenskap tvingar staterna att överföra den och därmed i den interna lagstiftningen införa de tillämpningsåtgärder som krävs. Direktivet måste kunna tillämpas för anställning, befordran, löner och social trygghet.
Den "omvända bevisbördan " är dock inte fullständig; den kvinna som begär prövning måste först lägga fram fakta som gör det sannolikt att diskriminering föreligger.
Jag ställer mig bakom detta nya direktiv men beklagar att det inte är mer "tvingande " och att den omvända bevisbördan inte är fullständig och verklig.

Fayot
Finns det någon anledning till detta direktiv?
En kvinnlig PPE-ledamot från Luxemburg anser det inte. Därför har hon i utskottet för kvinnors rättigheter ställt sig på arbetsgivarnas sida och infört ändringsförslag som fråntar direktivet all mening.
Jag delar inte hennes uppfattning. Inte regeringen i Luxemburg heller. Jag anser tvärtom att, under kvinnornas långa kamp mot könsdiskriminering, kommer den juridiska texten att innebära att arbetsgivarna lämnar den information som krävs för att kunna fastställa diskriminering.
Samtidigt som vissa medlemsstater har lagstiftningar som går ännu längre, är det uppenbart att det krävs ett kraftfullt europeiskt direktiv för att skapa en tydlig rättslig grund.
Socialdemokraterna från Luxemburg ställer sig därför klart bakom Ghilardottis betänkande.

Leperre-Verrier
Gruppen Europeiska radikala alliansen ställde sig bakom Fiorella Ghilardottis betänkande och vill gratulera föredraganden till hennes utomordentliga arbete och mod. Det krävs nämligen ännu idag mycket mod för att ta upp frågan om jämlikhet mellan kvinnor och män.
Och vi har svårt att medge att frågan som vi tagit upp fortfarande är aktuell. Om vi måste uttala oss om bevisbördan vid könsdiskriminering betyder det att denna diskriminering kvarstår. Och här har vi hela problemet.
Europeiska unionen har dock redan från början varit angelägen att ta upp frågan om jämlikhet mellan kvinnor och män. Det fastställs i artikel 119 i fördraget och har lett till flera åtgärder som syftar till att förbättra kvinnornas situation och avskaffa ojämlikhet mellan könen. I över tjugo år har Europeiska kommissionen prioriterat denna fråga. Varifrån kommer då problemet? Rådet utarbetar ständigt texter om likabehandling för kvinnor och män. Men vi vet att rådet inte kan göra så mycket om en medlemsstat anser sina intressen hotade.
Det förklarar allt. Av denna anledning har inget beslut kunnat fattas sedan 1988 för att fastställa bevisbördan, trots att en text hade lagts fram till rådet och att Europaparlamentet hade lämnat ett yttrande. En blockering på nästan tio år och ett tvång att åberopa andra förfaranden med begränsad räckvidd.
Ärendet vi just lagstiftat om visar som så många andra vikten av institutionell reform. Om vi verkligen vill ha ett rättvist och effektivt Europa är det hög tid att instifta en majoritetsregel för samtliga lagstiftningsakter. Jag hoppas att regeringskonferensen lyckas med det. Verkligheten kräver det.
ARE-gruppen har ställt sig bakom denna text för att bidra till att införa tydliga och exakta bestämmelser inom detta väsentliga område, en verklig jämlikhet mellan kvinnor och män, och vi beklagar djupt att endast 14 medlemsstater kan ansluta sig till betänkandet.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal och Iversen
De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har i dag röstat för Ghilardottis betänkande om förslag till rådets direktiv om bevisbörda vid könsdiskriminering.
De danska socialdemokraterna är positivt inställda till föredragandens betänkande, som är ett steg framåt mot en effektiv garanti för likabehandlingsprincipen.
Ett av kvinnornas största problem är ju hur de skall bevisa att de är utsatta för diskriminering på grund av sitt kön. Därför är det positivt, att de juridiska förhållandena i samband med indirekt diskriminering klargörs.
Det är i dag likaså viktigt, att förslagets tillämpningsområde formuleras precist, så att det omfattar frågor om könsdiskriminering på arbetsmarknaden - däribland både anställning, befordran och lön, Som föredraganden påpekar, bör lön också omfattas av direktivet, eftersom ju könsdiskriminering ju ofta gäller lönefrågan - framför allt som lönestatistiken i Danmark visar att kvinnorna i genomsnitt för DKK 60 000 mindre i lön för samma arbete av samma värde.

Lindqvist
Lika möjligheter för män och kvinnor och lika behandling i arbetslivet borde vara en självklarhet. Lika självklart borde det vara att varje land får utforma sina egna regler på detta område. Jag har röstat ja till betänkandet utifrån förutsättningen att direktivets regler är miniminormer som ger varje land rätten att utforma eller behålla egna regler. Detta anges också i betänkandet, och det är under den förutsättningen som jag röstar ja.

Thyssen
Förskjutningen av bevisbördan från käranden till svaranden är en komplex angelägenhet. Att man grundligt har diskuterat den saken i detta hus och i vår partigrupp förvånar ingen. Det har för övrigt den fördelen att vår ståndpunkt är desto mer väl begrundad och att min partigrupp med desto mer övertygelse har röstat för resolutionen.
Somliga försöker att begränsa debatten till en tvistefråga mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det är naturligtvis sant att arbetsmarknadens parter har givit olika åsikter till känna när det överläggs om detta betänkande.
I stället för att understryka denna splittring fann PPE det bättre att inrikta oss på sakens kärna: Äntligen är det inte fråga om nya rättigheter, det handlar endast om principen om lika behandling och lika chanser för män och kvinnor så som det finns konkretiserat i fördraget självt och i sju direktiv, där så behövs, juridiskt avtvingbart.
Det handlar inte heller om en fullständig helomvändning: Direktivets kärnidé fanns redan i EG-domstolens domar.
Det handlar inte ens om en fullständig omvändning av bevisbördan utan om en förskjutning. Denna förskjutning för oss in i en situation där i en tvist mellan antingen en arbetsgivare och en arbetstagare, eller mellan en beroende i en social säkerhetsprincip och den sociala säkerhetsinstansen eller regelgivaren i fallet, var och en av parterna måste lägga de uppgifter på bordet som de förfogar över och som är relevanta för bevisbördan. Med detta direktiv görs det enklare för den rättssökande att tvinga fram en individuell subjektiv rätt. Å andra sidan är direktivet ett medel för att skapa respekt för en princip som har en sådan samhällelig relevans att det överstiger den rättssökandes subjektiva rättigheter och individuella intressen. Detta direktiv har alltså framför allt en stor politisk betydelse.
Den enda beklagansvärda aspekten i denna akt är det faktum att rättsunderlaget till sist måste sökas i det sociala protokollet, varigenom detta direktiv preliminärt inte är tillämpligt på Förenade kungariket, så att det sociala Europa tyvärr är styckat även i fortsättningen.
Resolution om Albanien
Ripa di Meana
Fru ordförande, allt annat än multinationell bevarande styrka för humanitärt bistånd! Det är en klassisk militärkontingent som kommer att ockupera hamnar, flygplatser, framfartsvägar, stationer; att Finos regering föreslår att gå in på grund av den allmänna ordningen, avväpna befolkningen, skydda och hålla kvar president Berisha, och, på sextio dagar, utlysa politiska val. Till detta ska läggas det av den italienska regeringen föreslagna manifestet om att med styrkorna, stänga av alla infarter i Italien.
Det är en farlig politisk och polisiär operation som sätts igång i skydd av en lögn om humanitärt uppdrag, på en misstrodd och ogenomtänkt order av regeringen i Rom; som aldrig förmår garantera något annat än svagheten och osäkerheten i sina egna förslag.
Det holländska ordförandeskapet sammanfattade för den delen igår med cynism situationen: " Ett föga avundsvärt uppdrag."

Manisco
Fru ordförande, det är ett olycksbådande sammanträffande som godkännandet av OSSE: s så kallade militära humanitära uppdrag i Albanien har råkat ut för dag i detta parlament. För exakt femtioåtta år sedan på börjades ockupationen just av Albanien av de italienska fascisterna. Men det är förvisso inte en så osannolik historisk påminnelse att föra in den italienska delen av det återuppbyggda kommunistpartiet i GUE-gruppen för att demonstrera och framföra sin uttryckliga skiljaktighet till den kompromissresolution som nyss godkänts.
Genom att uttrycka största förståelse för de framförda frågorna och kraven från de demokratiska krafterna i Albanien, är vi övertygade om att skickandet av OSSE, under italiensk ledning, inte bara inte ger dem någon som helst tillfredsställelse eller stöd utan kommer att sluta med att skada, förhoppningsvis inte irreparabelt, i demokratins namn, återgången till normala förhållanden, återställande av fred i det albanska samhället.
Den militära interventionen - för det är en militär intervention det handlar om, då det inte är brist på livsmedel eller sjukvård - kröner det som dagstidningen Herald Tribune bedömer som en följd av de tragiska italienska misstagen. Vi hoppas att olycksdigra konsekvenser av dessa misstag inte förs över på ett vänfolk som har lidit alltför mycket de senaste femtioåtta åren. Vi kommunister, i Italien och i Europa, fortsätter att verka för att detta vansinniga militära företag avslutas snarast möjligt, utan fler tragiska följder för detta folk på andra sidan Adriatiska havet.

Theonas
Vi kommer att rösta emot den gemensamma resolutionen som de sex politiska grupperna har lagt fram.
Vi kritiserar på det mest kategoriska sätt logiken bakom ett ingripande i inrikesfrågorna i ett tredje land t.o.m. med en sändning av internationella militära styrkor enligt resolutionen, som gemensamt skrivits under av de konservativa och socialdemokratiska krafterna i Europaparlamentet.
EU fortsätter sin oacceptabla stödpolitik till de krafter som förde Albanien in i dagens situation och försöker rädda det de kan av den auktoritära, antidemokratiska och plundrande regimen Berisha, som densamma förde fram och gjorde gällande, likgiltig inför konsekvenserna av denna politik för det albanska folket.
I stället för att kräva president Berishas och de internationella organisationernas råds omedelbara avgång som en kompensation till det albanska folket som plundrades av pyramidsystemen med de europeiska och amerikanska bolagens välsignelse och deras spekulationsverksamhet, istället för att kräva en upprättelse av det revolterande albanska folkets rättmätiga krav och ett deltagande av de revolterandes kommittéer i återinförandet av demokratin och det ekonomiska återställandet i Albanien, ingriper Europaparlamentets resolution i den inre utvecklingen och försöker ännu en gång hindra det albanska folket från att själva besluta om sitt öde och sin framtid.
De konservativa och socialdemokratiska krafterna tar som förevändning ståndpunkten och attityden hos respektive politisk kraft i Albanien och stödjer med denna Europaparlamentets resolution varmt det väpnade militära ingripandet som sker med FN: s välsignelse, men med den italienska regeringens konkreta ansvar, och den har som enda mål en ny fördelning av inflytandezoner i Albanien och på Balkan i allmänhet.
Vi är djupt fientliga mot varje slag av militärt ingripande, särskilt i området på Balkan där närvaron av utländska militära styrkor i allt fler länder skapar en ökad risk för allmän destabilisering i ett område som har kallats " Europas krutdurk" .
Vi motsätter oss en legalisering och förstärkning av den logik som för fram en nyordning som främjar ett militärt ingripande som en absolut förutsättning för en lösning av nationella eller internationella problem och med den förevändningen att distributionen av humanitärt bistånd skulle förstärkas med en militär närvaro och de imperialistiska intressena med vapenmakt.

Wibe
Med stor iver diskuteras i denna församling insättandet av väpnad trupp i Albanien för att uppnå fred och säkerhet. En militär operation i Albanien är dock mycket svår och kan kosta många människoliv som inte kan mätas i pengar.
Det stora problemet som alla är eniga om är hur befolkningen skall avväpnas. Den idé som jag presenterat är att Europeiska unionen i stället skall upprätta en vapeninköpsbyrå i Tirana. Det blir mycket billigare för EU: s länder att köpa vapnen från befolkningen än att försöka tvinga dem av människorna. Albanerna får då också en möjlighet till inkomster som kanske i viss mån kan lindra de förluster som många av dem led när de lurades delta i pyramidspelen.
Resolution om Hongkong
Van Bladel
Min oro för dagens utveckling i Hongkong är samtidigt en oro över den interna stabiliteten i Kina som helhet. Det går inte att göra det klart för regeringen i Peking att kritiken från Europaparlamentet inte är antikinesisk utan för stabilitet i den asiatiska regionen och för stabilitet i "the global village " som även Kina utgör en del av.
Sedan den ekonomiska liberaliseringen har Kina på området de mänskliga rättigheterna och demokrati just inte visat någon liberal hållning. Det är hoppfullt att Kina har givit till känna avsikten att träffa vissa internationella fördrag, men det bör ske så snart som möjligt.
För övrigt uttalar jag önskemålet att Kinas delegation till Europeiska unionen kan intensifiera kontakterna och dialogen med ledamöterna av detta parlament på alla nivåer med ett öppet visir på båda sidorna.

Eriksson, Sjöstedt och Svensson
Vi har lagt ned våra röster i frågan om resolutionen om Hongkong. Vi vill med detta understryka att den kritik som i resolutionen riktas mot den kinesiska folkrepublikens agerande är riktig. Försvaret av demokratin och de mänskliga rättigheterna är för oss självklart.
Vi är däremot inte eniga med resolutionens formulering gällande punkt 6. Vi ser ingen anledning till att EU eller dess medlemsstater skall samordna sitt agerande med USA i denna fråga. Därför lägger vi ned våra röster.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.20 och återupptogs kl. 15.00.)

Aktuell och brådskande debatt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är aktuell och brådskande debatt.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B4-0294/97 av Hoff med flera, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, om unionsavtalet mellan Vitryssland och Ryssland; -B4-0297/97 av Ferri med flera, för Europeiska folkpartiets grupp, om unionsavtalet mellan Vitryssland och Ryssland; -B4-0308/97 av Lalumière, för Gruppen Europeiska radikala alliansen, om unionsavtalet mellan Vitryssland och Ryssland; -B4-0319/97 av Bertens för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, om unionsavtalet mellan Vitryssland och Ryssland; -B4-0326/97 av Schroedter och Aelvoet för Gruppen De gröna i Europaparlamentet, om brott mot demokratin och de mänskliga rättigheterna i Vitryssland.-B4-0329/97 av Sornosa Martínez för Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster, om unionsavtalet mellan Vitryssland och Ryssland.
Mann, Erika
Herr ordförande, bästa kollegor, bästa kommission! Vi har alla hoppats, att det inte skulle behövas någon ny, brådskande debatt om det politiska läget i Vitryssland. Vi har hoppats, att president Lukasjenko skulle finna en förnuftig väg ut från den oförnuftiga väg på vilken han själv slagit in. Vi har hoppats, att accepterandet av demokratiska spelregler, som borde ha kommit för länge sedan i Vitryssland, skulle förverkligas. Det finns många demokratiska modeller men alla accepterar de grundläggande mänskliga rättigheterna som respekt för det demokratiskt valda parlamentet, åsikts- och mötesfrihet, pressfrihet och utövande av demokratiska kontrollmetoder.
Mänskliga rättigheter och utövandet av demokratiska medborgarfriheter är ingen lyx för dekadenta västliga samhällsformer som länder i politisk och ekonomisk omställning inte har råd med. De utgör medborgerliga rättigheter i en människans världsgemenskap. Kritiska idéer utgör sältan i ett livskraftigt och öppet samhälle. Frihet är varje medborgares egendom. Vi har hoppats, att en lösning skymtat fram, som motsvarar läget före folkomröstningen. Vi har hoppats, att omfattande ekonomiska reformer skulle inledas och att därmed de påbörjade finansiella och ekonomiska biståndspaketen från den internationella valutafonden, Världsbanken, den europeiska unionen och Förenta Staterna till slut ska kunna genomföras.
Vi har hoppats, att partnerskaps- och samarbetsavtalet, liksom interimsavtalet mellan den europeiska unionen och Vitryssland ska kunna genomföras. Det är inte isolering som är målet för den europeiska politiken utan det är vår skyldighet att förknippa finansiella och ekonomiska biståndsåtgärder med våra idéer.
Försöket att verkställa ett mera intimt regionalt samarbete mellan två närstående stater, som exempelvis Ryssland och Vitryssland, är legitimt. Dock finns risken att detta avtal utgör en geopolitisk försvarsstrategi gentemot Nato: s utvidgning österut. Primakov talar redan om en minskning av effekterna av en NATO-utvidgning österut. Jag fruktar, att här nationell rädsla väcks och att det en dag skulle kunna förefalla önskvärt att ge upp den nationella suveräniteten.
Regionala strategier och samarbeten får inte utgöra några försvarsstrategier utan ska innehålla alternativet att utgöra en tillförlitlig partner för alla grannländer precis som för partners som den europeiska unionen och Förenta Staterna, liksom för internationella institutioner som den internationella valutafonden och världsbanken, vilka hjälpande står vid ens sida vid den erkänt otroligt besvärliga och historiskt unika processen med inlemmande i ett befintligt ekonomiskt världssystem.
Det återstår att hoppas, att det aktuella utkastet till avtal mellan Ryssland och Vitryssland kommer att leda till en bred nationell diskussion; debatten ska vara öppen, demokratisk och kontroversiell.
Vi uppmanar kommissionen i den gemensamma deklarationen, att undersöka effekterna på avtalen och vi ber uttryckligen kommissionen, att också samordna dessa undersökningar med den med rådet gemensamma fact finding mission och att också låta oss få veta resultatet. För övrigt bör rapporten från fact finding mission ofördröjligen tillställas parlamentet.

Bertens
Trots de stora demonstrationerna har president Lukasjenko drivit genom sin vilja och slutit ett unionsavtal med Ryssland. Det sätt på vilket detta avtal kom till stånd är typiskt för ett auktoritärt beteende och den vitryska regeringens hållning. Lyckligtvis har den ryska sidan på initiativ av de nya liberala ministrarna minskat avtalets räckvidd avsevärt. Det nuvarande avtalets evolutiva karaktär erbjuder möjligheter för mer debatt och mer överläggning innan vidare integrering sker. Det nya avtalet kommer ha chans att lyckas endast om det är inbäddat i en omgivning av respekt för demokrati och mänskliga rättigheter, ger utrymme för kritiska journalister och tillämpar en människovärdig minoritetspolitik. Den omgivningen saknas för närvarande. Lyckligtvis har regeringen i Vitryssland lovat bättring, och regeringen har på grundval av förslag från Kosto-kommittén förklarat sig beredd att samarbeta med unionen. Unionen måste vara beredd att ge hjälp, och vårt bidrag behövs för att främja säkerhet och stabilitet i Östeuropa. Mer ansträngning av den vitryska regeringen behövs innan partnerskapsavtalet kan godkännas.

Schroedter
Herr ordförande, sedan i november har kraftiga förändringar ägt rum i Vitryssland. Vid mitt senaste besök i mars fick jag lära känna en förändring, som jag aldrig upplevt i samband med tidigare besök. Det sätt på vilket detta avtal hanterats, i hur liten omfattning allmänheten varit inblandad, är typisk för denna. Verkligheten i landet är den, att parlamentariker döms, de får fängelsestraff, de döms till bötesstraff, oavsett att de i likhet med tidigare åtnjuter immunitet.
Mot denna bakgrund tycker jag att vi inte får försumma att bjuda in dessa parlamentariker. Svaret från Lukasjenko är en mycket tom fasad, ty medan han skrev detta svar inträffade dessa arresteringar. Den fria pressen har överhuvudtaget inga möjligheter längre. Nu hotas med att tidningarna - landets sista fria röster - ska dras in. Därför är det nödvändigt, att också verkligt snabbt genomföra de ännu möjliga åtgärderna enligt TACISdemokratiprogrammet och att garantera alla delar av befolkningen tillgång till dessa.
Svårast är det för närvarande att fortsatt genomföra Tjernobylhjälpen till de skadade barnen och jag får en mängd samtal och klagomål, att icke-statliga organisationer har mycket stora problem, att fritt och utan ständig statlig inblandning vidarebefordra den humanitära hjälpen till de berörda. Jag ber därför de politiska grupperna att acceptera ett motsvarande muntligt ändringsförslag från oss.
Uppskakande och ett tecken på den stalinistiska utvecklingen i detta land är också bildandet av den statliga ungdomsorganisationen som uppvisar fascistiska drag. Det är viktigt att föra en dialog men en dialog, som i första hand kräver, att grundförutsättningarna för denna skapas. Vidare är det viktigt med stöd till ett OSSE-ombud, som tar initiativ till ett rundabordsmöte, där dialogen med de demokratiska krafterna åter främjas. Ty det är också nödvändigt, att dessa demokratiska krafter får det erkännande från vår sida, som tillkommer dem, så att de inte blir till lovligt byte för diktatoriskt agerande.

Mann, Erika
Herr ordförande, ett kort tillkännagivande. Den socialistiska gruppen accepterar det muntliga ändringsförslaget.

von Habsburg
Herr ordförande! För några få veckor sedan var jag ålderspresident i europaparlamentet och då insåg jag någonting. När man är så gammal som jag har man både sett mycket och också motsatsen till allt. Jag kan bara säga er en sak: när jag hör nyheterna från Vitryssland kan jag precis påminna mig våren 1938 när Hitler ockuperade Österrike. Det är exakt samma metod, exakt samma teknik, exakt samma språk som används här. Det är fördold totalitarism och i det sammanhanget har hos oss tyvärr ytterligare en sak inte blivit tillräckligt känd, nämligen att Weimarrepubliken på sin tid föll samman i Tyskland när nationalsocialisterna och kommunisterna tillsammans hade absolut majoritet i riksdagen.
Och hur mycket nu Boris Jeltsin, som jag kanske alltjämt tilltror någon god vilja, trasslar in sig i denna situation, så får vi ändå inte glömma, att i duman föreligger idag exakt samma kombination som på sin tid i den tyska riksdagen. På den ena sidan hela grupperingen kring Zjirinovskij och på den andra sidan kommunisterna, så att där åter finns en absolut totalitär majoritet, som sannerligen inte skapar något positivt utan som kan förstöra allt. Det är det som är så oerhört beklämmande med utvecklingen i Vitryssland. Därför är det på sin plats, att göra allt för att motverka denna situation. Vi kan inte göra så väldigt mycket men vi bör åtminstone med kraftigt eftertryck hävda vår ståndpunkt och vi bör med största bestämdhet påfordra, att man också från vårt högt ärade råds sida omedelbart gör någonting i denna fråga.
Herr ordförande, det finns hela tiden otaliga beslut genom vilka man kan tillkännage allt men om dessa beslut inte förses med någon skärpa, då kommer de totalitära diktaturerna att på sin höjd göra sig lustiga över dessa och aldrig ta dem på allvar. Vi kan ju bara se vad denne Lukasjenko om och om igen tillkännager, hur han steg för steg förstör friheten därborta. Tryckfriheten är praktiskt taget ett avslutat kapitel och parlamentsledamöterna är redan inspärrade, vilket Schroedter med rätta sagt. Vi bör alltså mycket kraftigt låta vår solidaritet med dessa parlamentariker komma till uttryck., vår solidaritet med oppositionen i Vitryssland. Och vi borde kanske också kräva, att vårt råd till slut intar en beslutsam och bestämd attityd i denna situation. Mycket beror verkligen på detta i denna angelägenhet.
Jag skulle till slut vilja tacka Schroedter så mycket. Hon var på sin tid den, som var bland de första som besökte Vitryssland och såg vad som hände där. Jag kommer fortfarande ihåg, att många på den tiden hånade henne för att hon såg gengångare. Tyvärr är dessa gengångare idag livskraftigare än någonsin. Om vi då reagerat mera kraftfullt hade vi kanske kunnat förändra någonting. Kanske inte, men man borde åtminstone ha försökt. Jag ber därför om, att allt görs för att utöva påtryckningar på Vitryssland, men också på Ryssland, för att åtminstone delvis kunna kontrollera situationen därborta. På lång sikt kan den nämligen leda in oss i en fruktansvärd internationell katastrof.

Van Bladel
Herr ordförande! Precis som de andra talarna inser jag situationens allvar, både i federationen och i Vitryssland, men jag förmår inte se varför vi på grund av de bilaterala relationerna med unionen inte kan diskutera i det sammanhanget och varför vi nu diskuterar, medan ett avtal mellan federationen och Ryssland är aktuellt. Jag hade hellre sett att detta parlament idag diskuterade vilka följderna för EU-politiken är av den dom som domstolen i Berlin för två timmar sedan förkunnade. Domaren anser det bevisat att den högsta iranska statsledningen är skyldig till mord på de fyra kurderna i restaurangen Mikonos för några år sedan. Det hade vi behövt diskutera. Vad är denna kritiska dialog som aldrig ges innehåll? Det hade varit aktuellt, och vi hade även varit tvungna att diskutera om möjligen den amerikanska kongressen är mer välinformerad än vi. Och vem vet, möjligen blir vi inom kort tvungna att se seriösare på D'Amato-lagen. Våra debatter är det slumpartade encyklopediska resultatet av intresset för valdistriktet, icke statlig organisation med bästa lobbyverksamhet, lusten efter något som är långt borta och inte kan verifieras och naturligtvis den genomslagsgivande rösten av de stora politiska partiernas makt.
Herr ordförande! Lått oss andra ge form och innehåll åt denna brådskande debatt, rådet har tagit del av vår resolution och har gått vidare med debatten om de enskilda medlemsstaternas idéer.
Herr ordförande! Tala med de politiska partierna, ge en annan form och innehåll åt denna brådskande debatt, annars sjunker den långsamt men säkert i en mindre betydelsefull brådskande debatt, och det vill vi inte alls.

Blot
Herr ordförande och ärade kollegor, jag anser att det gemensamma resolutionsförslaget av flera skäl inte är lämpligt.
Det avger ett förhastat omdöme om resultatet från nuvarande förhandlingar, samtidigt som Europeiska unionen väntar på ett nära förestående svar på de frågor som ställts till Vitrysslands regering. Det verkar som om Vitrysslands regering nu är mogen att beakta Europeiska unionens rekommendationer. Det vore fel att anta resolutionen idag och det skulle skada parlamentets anseende.
För det andra kan förslaget om avtal mellan Ryssland och Vitryssland endast analyseras inom en bredare ram för omstruktureringen av OSS, som är ett problem man inte kan bortse ifrån och som den gemensamma resolutionen ändå totalt har förbigått. Avtalet skapar en union som står öppen för andra stater: det avser ett större samarbetsområde än OSS och är även mer omfattande än det mer utvecklade fyrpartssamarbetet mellan Ryssland, Vitryssland, Kazachstan och Kirgizistan. Allt måste ställas i sitt rätta sammanhang.
För det tredje anser jag, och det vill jag inte dölja, att den gemensamma resolutionen förlorar tämligen i värde på grund av att några kommunister undertecknat den och de inte är de mest lämpade att undervisa i grundläggande friheter och bekämpning av totalitarism.
Slutligen anser jag att det är löjligt att en regering som genomfört en folkomröstning den 27 november 1996 kallas för en diktatorisk regering. Sedan när gör diktatoriska regeringar folkomröstningar? Under hela Rysslands historia finns det ingen diktator som gjort en folkomröstning. Gå bara tillbaka till historieböckerna.
Jag ser därför hellre att vi skjuter upp omröstningen om den gemensamma resolutionen eller att vi inte antar den. Situationen förbättras verkligen tack vare diplomatiska förhandlingar och jag anser att hysteriska eller unilaterala uttalanden härifrån endast bidrar till att skapa ett misstroende mellan öst och väst, som inte kommer att gynna någon part.

Krehl
Herr ordförande! Jag kan helt ansluta mig till den åsikt om Vitryssland som framförts av mina kvinnliga kollegor Mann och Schroedter. Men en sak måste jag ändå här klargöra ytterligare en gång. Ryssland är ingen diktatur. Ryssland är på väg att bli en demokrati. Visserligen har Ryssland ännu inte kommit dithän, där västeuropeiska demokratier befinner sig idag och där vi för framtiden också skulle önska oss detta land. Men Ryssland är på väg mot demokrati och det måste vi stödja. Mot denna bakgrund är det av synnerlig vikt för denna resolution, att också se efter vilka återverkningar unionen mellan Vitryssland och Ryssland har på våra relationer till Ryssland.
Interimsavtalet med Vitryssland har lagts på is, vilket också är riktigt, eftersom där faktiskt råder diktatur. För oss återstår emellertid att ratificera ett partnerskapsavtal med Ryssland och jag hoppas att så också sker inom de närmaste veckorna. I vår egenskap av europaparlament måste vi dock betänka hur vi exempelvis ska se på ett parlamentsmöte inom denna union, där den ena hälften av ledamöterna inte är demokratiskt legitima. Detta bör vara vårt ärende vid diskussionen.

Marín
Herr ordförande, den politiska och ekonomiska utvecklingen i Vitryssland är utan tvivel ett skäl till oro, speciellt efter den senaste folkomröstningen om den nya konstitution som hölls i november. Som redan har nämnts kom en undersökningsdelegation, utsänd av Europeiska unionen, fram till att en sådan folkomröstning skulle kunna ogiltigförklaras och att konstitutionen varken fastställde lämplig uppdelning mellan maktområden eller vederbörlig kontroll och balans av dessa.
Som svar på delegationens slutsatser, vilka bekräftades av ministerrådet den 24 februari, sände i förrgår Vitrysslands utrikesminister ett brev till ordförandeskapet vars innehåll kommer att bli föremål för debatt med medlemsstaterna. Texten i brevet som den vitryska regeringen skickat inkluderar två åtaganden: för det första att diskutera med alla deputerade i det 13: e Högsta Sovjet om nödvändiga konstitutionella förändringar för att etablera en större uppdelning av maktområden. För det andra att diskutera med Europeiska unionen om att inrätta en oberoende kontroll av funktionen av, och en möjlig förbättring av, de gällande juridiska ramarna för skyddet av de mänskliga rättigheterna och pressfriheten.
Vitrysslands utrikesminister hade för avsikt att idag resa till Haag för att officiellt överlämna Vitrysslands reaktion till ministerrådets ordförandeskap. Politiska kommittén i Europeiska unionens ministerråd skall, även det idag, debattera den politiska situationen i Vitryssland. Om Europeiska unionen slutligen bedömer Vitrysslands svar som tillfredsställande, kommer kommissionen att undersöka formerna för stöd till åtgärder och initiativ för att hjälpa de vitryska myndigheterna att rätta till den ekonomiska och politiska situationen.
Kommissionen följer på nära håll de steg som vidtas från Vitrysslands sida för att fördjupa integrationen med Ryssland och även om den nuvarande texten i avtalet består mer av en avsiktsdeklaration än en tillämpningsgrund, kommer naturligtvis kommissionen att i detalj studera förenligheten i det nyligen undertecknade unionsavtalet mellan Vitryssland och Ryssland med de avtalsmässigt etablerade relationerna med Europeiska unionen. För att vara acceptabel måste denna integration vara frivillig, ömsesidigt fördelaktig, orienterad gentemot utlandet och förenlig med internationella åligganden utan att skapa nya frågor som splittrar. Detta är kommissionens inställning och naturligtvis kan jag inte i denna stund informera om kontakterna med Vitrysslands utrikesminister eller med ministerrådets politiska kommitté därför att de just i detta ögonblick sammanträder i Bryssel.

Schroedter
Jag har en tilläggsfråga till Marín: under vilka förutsättningar är kommissionen beredd, att ta upp en dialog angående arresteringen av parlamentsledamöter och liknande kraftiga regelbrott?

Marín
Svaret finns i den text som Vitrysslands utrikesministerium har skickat. I brevet från Vitrysslands utrikesminister är första förutsättningen, som jag har påpekat, att diskutera med alla deputerade i 13: e Högsta Sovjet, det nuvarande "parlamentet ", om nödvändiga konstitutionella förändringar för att etablera en större uppdelning av maktområden. Förhandlingarna äger rum idag. Kommissionen och ministerrådet är i stånd att kunna dra sina egna politiska slutsatser, när förhandlingarna väl avslutats.
I vilket fall som helst kan, enligt vad som är brukligt i alla förhandlingar, det faktum att den vitryska regeringen har överlämnat ett brev och placerar utrikesministern i förhandlingarna med rådets ordförandeskap betyda att det åtminstone finns en förhandlingsvilja.

Mann, Erika
Herr ordförande! Jag ber om ursäkt för att jag inte håller mig till arbetsordningen utan ställer en ytterligare fråga till kommissionär Marín: känner du till om rådet kommer att tillställa parlamentet rapporten från fact finding mission ? Om så är fallet, när sker detta?

Marín
Detta innebär inga problem. Jag upprepar återigen att ansvariga politiker är samlade i eftermiddag för att utvärdera förslaget från den vitryska regeringen. När sammanträdet avslutas kommer ni att få vetskap om detta.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionsledamoten.
Jag förklarar den gemensamma debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag, kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B4-0288/97 av André-Léonard och Bertens för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om Zaire; -B4-0298/97 av Tindemans med flera, för Europeiska folkpartiets grupp om situationen i Zaire; -B4-0307/97 av Patsy med flera, för Gruppen union för Europa om situationen i Zaire; -B4-309/97 av Hory och Pardier, för Gruppen Europeiska radikala alliansen, om situationen i östra Zaire; -B4-0313/97 av Swoboda med flera, för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, om situationen i Zaire; -B4-0327/97 av Aelvoet och Telkämper, för Gruppen De gröna i Europaparlamentet om situationen i Zaire; -B4-0330/97 av Pettinari och Carnero González, för Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster, om situationen i Zaire.
Fassa
Herr ordförande, ärade kolleger, i Zaires skogar gömmer sig hundratusentals flyktingar, utan varje möjlighet tillgång till även den mest grundläggande humanitära hjälp. Under tiden förstörs Zaire av de mest bittra strider, i vilka även utländska legosoldater deltar, och i landet opererar dessutom många hutuledare som varit inblandade i massakern av tutsier i Rwanda.
Vad gör i detta läge den europeiska unionen? Det minsta vi kan göra är att beklaga den bristande överensstämmelsen i dess politik, även i de stora sjöarnas region: man har försökt prata om ett misslyckande när det gäller den gemensamma utrikespolitiken, särskilt vad gäller den bristande samordningen mellan ministerrådet och medlemsländerna som är en del av säkerhetsrådet i Förenta Nationerna. Åtminstone tre initiativ är emellertid oundvikliga: Det första är att begära av säkerhetsrådet i Förenta Nationerna att sätta upp en internationell fredsstyrka, med mandat att skydda de humanitära organisationerna, att avväpna de militanta hutuerna och skydda de av internationell rätt erkända gränserna.
Det andra består i att understryka den grundläggande roll som Arushatribunalen bör utveckla i stabiliseringsprocessen i regionen med de stora sjöarna, där sträng bestraffning av de ansvariga för massakrerna 1994 är villkoret för att hindra att nya utförs.
Den tredje och sista åtgärden: man måste föra fram en begäran om att det skapas humanitära korridorer för att få fram hjälp till de hundratusentals flyende och flyktingar som idag befinner sig under fruktansvärda förhållanden i Zaires nordvästliga skogar.

Tindemans
Herr ordförande! Ärade kollegor! Min partigrupp kommer att godkänna kompromisstexten om Zaire, eftersom den stöder och uppskattar dess anda, där texten uttalar sig mot vapenvåld, för demokrati och för val, vi hoppas att vi kommer att kräva det överallt, för en lösning med avseende på flyktingproblemet, det dör fortfarande ungefär 200 per dag, för en undersökning av massakrerna och ett uppträdande av domstolen och där, som nyss sades, massakrerna i östra Zaire, för politiska förhandlingar och för humanitär hjälp och den begär att man tydligare skulle åtala den som hindrar det.
Min partigrupp är av den åsikten att vi för ögonblicket skulle ha behövt göra ett kraftfullare uttalande vad framtiden anbelangar, för att inte byta ut den existerande diktaturen i Zaire mot en annan, eftersom man inte ännu har påbörjat en allvarlig förberedelse av valen bl.a. genom att genomföra en folkräkning, så att den internationella gemenskapen aldrig som ledande princip skulle predika bildandet av stater i Afrika på grundval av etnisk tillhörighet. Min partigrupp anser att det är häpnadsväckande att det just idag, i slutet av en förlegad regim, sägs och jag citerar texten: Att man måste finna en politisk lösning för den inre krisen i Zaire utan militär inblandning från utlandet. Om man nu läser det, undrar man om det handlar om ett skämt det som står i texten, nå, även eftersom man inte frågar vem som finansierar eller tekniskt stöder de militära operationerna.
Vi upplever idag förmodligen ett historiskt ögonblick för Zaire och möjligen för hela Afrika och det är mycket synd att vår kompromiss inte har lagts på en sådan nivå som det historiska ögonblick som vi upplever idag. Om det var fallet, då skulle genom vår text möjligen en objektivt bättre framtid för Zaire i Afrika kunna fastställas.

Baldini
Herr ordförande, ärade kolleger, hur många resolutioner har redan tillämpats inte bara i denna halvcirkel, men också i andra internationella instanser, och hur många kommer ytterligare att behövas innan en lösning på krisen i Zaire blir synlig vid horisonten? Antagligen många när man tar i beaktande det förvisso ofta kluvna språk som används av några av parterna i målet.
Toppmötet i Lomé, som hållits under OUA: s beskydd den 26 och 27 mars tycktes öppna positiva utsikter, med de åtaganden som gjorts av den officiella delegationen från Zaire och av representanten för rebellstyrkorna, som hade accepterat principerna för ett eldupphör och ett öppnade av förhandlingar.
Olyckligtvis är som vi vet situationen i området en helt annan. De efterföljande förhandlingarna som hölls i Sydafrika har för tillfället avbrutits och har inte heller kunnat garantera ett slut på fientligheterna. Vi anmodar därför parterna att respektera sina åtaganden, vilka undertecknats offentligt inför det internationella samfundet och vi ber enträget att de nödvändiga förutsättningarna för genomförande av fria och demokratiska val under internationell kontroll fastställs och tillämpas snarast möjligt. Jag tillåter mig att påminna bland annat om att valen i Zaire var planerade sedan lång tid tillbaka, innan konflikten blossade upp.
Situationen för flyktingarna i östra Zaire är absolut dramatisk och en lösning kan finnas bara om det finns verklig politisk vilja, framförallt från rebellstyrkornas sida. Vi ber därför Kabila att tillåta flyktingarna få komma till proviantdepåerna, där de kan få nödvändig humanitär hjälp; vi ber dessutom att NGO som är närvarande får tillstånd och frihet till nödvändiga förflyttningar för att hjälpa de flyktingar som fortfarande är spridda i området.
Vad beträffar de nyheter som lämnats av FN: s sändebud för mänskliga rättigheter, Roberto Garreton, om massakrer som begåtts av rebellstyrkorna gentemot flyktingarna, insisterar vi på att detta tas fram i ljuset, att vidden av förödelsen fastställs och lämpliga åtgärder vidtas för att garantera utövande av rättskipning.

Kouchner
Herr ordförande och ärade kollegor, vi har inte undertecknat resolutionsförslaget men vi stöder det eftersom jag är minst lika förtvivlad som mina kollegor. Det är återigen en mycket viktig text som inte kommer att ha någon betydelse eftersom vi låtit händelserna springa i förväg och inte kunnat vara tillräckligt bestämda och agera medan vi fortfarande kunde. Händelsernas förlopp övergår vår fattningsförmåga, resolutionerna som vi antar idag gäller inte längre eftersom Tshisekedis regering fallit och en ny general övertagit makten.
Är den nya regeringen laglig eller inte? Vi har ingen aning. Kort sagt, händelseutvecklingen övergår vårt förstånd. Vilka förhandlingar kan inledas eftersom Kabila nyligen bekräftat att inga förhandlingar får äga rum innan Mobutu gått? Allt är groteskt!
Jag vill påminna om, herr ordförande, att det viktiga nu - och jag instämmer med vad Tindemans sade - är att värna om flyktingarna. De har inget skydd. Vi vet att de dör i skogarna och nu ser vi det också. Vi kommer alltså återigen att reagera när det är för sent! Vad handlar det om? Vi har röstat igenom åtskilliga resolutioner för att komma fram till flyktingarna. Men vi kan inte komma fram! Vi har Ajello, Europeiska unionens representant, men för närvarande får han inte riktigt komma till tals under förhandlingarna.
I resolutionen finns nu även en punkt 5 som fördömer yttre inblandning! Men vad menas med "yttre inblandning "? Jag har förstått att det rör sig om Uganda, Rwanda, Burundi, men vi har själva begärt en "inblandning ", och jag lägger en positiv mening i ordet. Med andra ord, innan människorna dog önskade vi ett humanitärt ingripande, inte för att hindra den politiska processen, inte heller för att skydda Mobutu. Jag är lång ifrån att vilja skydda Mobutu. Erkänn att det är något löjligt att begära att ingen skall ingripa, medan de som ingriper hindrar oss från att komma fram till flyktingarna.
Allt är för sent påtänkt! Eftersom vi kommer att stilla vårt samvete röstar vi naturligtvis än en gång för resolutionen, sedan går vi hem och tittar på TV som visar bilderna av döende människor som vi var skyldiga att rädda.
(Applåder)

Vecchi
Herr ordförande, de nyheter som vi får från Zaire blir alltmer dramatiska och tvingar oss verkligen att öka den humanitära insatsen, men framförallt skapa ett starkt politiskt initiativ gentemot detta land och gentemot hela området kring de stora sjöarna.
I verkligheten tycks vi befinna oss vid en viktig vändpunkt i den meningen att efter ytterligare trettio år av grym diktatur och våldförande av det egna landet verkar Mobutu Sese Seko äntligen närma sig slutet på sin regeringstid, vilket varit och är den huvudsakliga orsaken till förhandlingar om grundläggande demokratiska principer, om det systematiska våldförandet av mänskliga rättigheter och den dramatiska utarmningen av ett av de potentiellt rikaste länderna i världen.
Regimens politiska och militära strukturer faller hursomhelst sönder under trycket från rebellernas väpnade styrkor som leds av Laurent-Desiré Kabila och som numera kontrollerar mer än en tredjedel av Zaire.
I denna stund pågår fortfarande strider i Lubumbashi och i andra delar av landet; all information vi får pekar på att det finns tusentals offer, hundratusentals evakuerade och hur levnadsvillkoren för miljoner flyktingar, särskilt i de östliga delarna av landet för varje dag blir allt värre.
I detta läge tror jag att vi måste göra några tydliga ställningstaganden. Det som är mindre klart i denna situation är att lösningen på problemen i Zaire inte på något sätt kan vara militära. Det krävs således att förhandlingsprocessen, för vad det kan vara värt och för vad medlarna kan åstadkomma, mellan Zaires regering och rebellerna, som påbörjades med de överenskommelser som skrevs under i Lomé, fortskrider snabbt och effektivt och leder till omedelbart eldupphör.
För att åstadkomma detta krävs att medlingen från Förenta Nationerna, som startades av Ahmed Shahnoun, verkligen kan påräkna samarbete, förutom från Sydafrika, från hela det internationella samfundet och först och främst europeiska unionen; när jag talar om samarbete menar jag både det politiska och det materiella.
Det har mycket riktigt påpekats att Zaires framtid bör bygga på en demokratisk regim som ger landet möjlighet att återbyggas materiellt och moraliskt; den som tror att det räcker att byta ut en diktator mot en annan misstar sig verkligen. Till detta vill jag också lägga att de humanitära organisationerna omedelbart måste kunna nå alla zoner i landet och hjälpa flyktingarna, som, om de vill, ska kunna återvända under trygga förhållanden till sina ursprungsländer eller stanna kvar där de befinner sig idag.
Man måste framförallt skapa inre och internationella garantier för alla länder i området som gör det möjligt för alla att känna sig trygga; det ankommer således på Förenta Nationerna och de länder som är representerade där, först och främst länderna i europeiska unionen, att ta initiativ till en fredskonferens och framförallt besluta om att skicka en internationell fredsstyrka.
Tillåt mig sluta, herr ordförande, med en förhoppning, ja en begäran, och det är att europeiska unionen och alla dess medlemsländer, till att börja med de som har haft och har direkta politiska och ekonomiska intressen i området, äntligen ska utöva en positiv och aktiv roll för att lösa de konflikter som finns och undvika att stödja gamla och nya " vänner" som inte tål ljuset och är föga pålitliga.

Aelvoet
Herr ordförande! Kollegor! Om den dramatiska flyktingsituationen som här har tagits upp av olika ledamöter har vi sagt samma sak i månader, nämligen att det måste finnas tillträde, möjligheter att följa med dem. Det har inte kommit och vad det senare angår vet var och en att sakerna utan blockaden av Rwanda med stöd av Förenta staterna skulle ha sett annorlunda ut. Det är inte för att det har ägt rum ett folkmord i Rwanda som jag alltid i all tydlighet och med eftertryck har sagt att det i efterhand ger rätt att göra sådant som leder till andra massakrer.
En andra sak, vi har att göra med ett mycket konstigt krig. Mobutus armé som plundrar sin egen befolkning och för övrigt inte slåss och en framryckande armé under Kabila som inte behöver slåss, som bara behöver visa sig. Det har funnits exempel på hur staden Buta övertogs med en jeep och tre personer. Det var det. Alltså vad det beträffar sitter vi en mycket egendomlig situation.
Men problemets kärna som vi nu diskuterar här idag är om den internationella gemenskapen kommer att vidare spela spelet att till slut, när allt kommer omkring, endast erkänner makten hos dem som griper till vapen. Det är den situation som nu skapas med resultat att ännu en gång befolkningen sätts totalt ur spel och i Zaire finns det på många platser välorganiserade grupper i befolkningen, som visserligen inte längre har något att göra med politiska partier, men som ändå har en vision för sitt land, som vill att det i deras land ska uppstå en demokrati. Jag anser att vi har i uppdrag att sörja för att den befolkningen inte sätts ur spel och att inte all makt går till den som griper till vapen.

Pettinari
Herr ordförande, Mobutus diktaturregim tycks äntligen ha nått sitt slut, och det å ena sidan på grund av de hårda slag som han erhållit till följd av rebellernas militära segrar i öst, och å andra sidan på grund av den uppenbara politiska instabiliteten, vilket även händelserna igår är bevis på, och som fört militären till makten i Kinshasa. Min grupp skulle se Mobutus fall som mycket positivt, eftersom vi alltid har ansett Zaires regim vara den verkliga källan till instabilitet för ett stort område i regionen kring de stora sjöarna.
Förvisso utgör detta fall i sig inte en lösning på krisen i Zaire. Jag tvärtom att, just för att det finns så många problem, man noga måste följa arbetet av representanten för Förenta Nationerna om mänskliga rättigheter i Zaire, chilenaren Garreton, vilken efter att ha återvänt från östra Zaire bekräftar bevisen på blodbad och råa massakrer utförda av rebellerna, med många massgravar. Vi måste ägna mycken uppmärksamhet åt dessa aspekter. Därför tror jag att det är riktigt att begära ett inrättande av en internationell förhörskommission som belyser ansvarsfrågan och vidden av massakrerna, och framförallt tror jag att man bör utfärda en appell från detta parlament även genom våra resolutioner till Kinshasas regering och till rebellerna så att de respekterar de mänskliga rättigheterna hos civilbefolkningen. Framförallt bör man begära av ledaren Kabila att låta humanitära organisationer kontrollera flyktingarna, för detta blodbad på oskyldiga kan inte fortsätta och det internationella samfundet måste kunna intervenera. Slutligen tror jag att den enda lösningen på den zairiska krisen, på det politiska planet, utgörs av en dialog och en direkt förhandling mellan regeringen i Kinshasa och alliansen för de demokratiska styrkorna för befriandet av Kongo-Zaire.
Allt detta kan leda till den demokratiseringsprocess av Zaire som jag anser ytterst brådskande och av nöden.

Dury
Herr ordförande, jag tror att ingen text, om den så är utmärkt, har rätt att ge oss gott samvete - jag är här helt överens med mina kollegor - men innehållet i denna text är avsett både för rådet, regeringarna och kommissionen.
Vi ser att Mobutus regim kollapsar, den kollapsar av sig själv. Varken vi eller de västerländska demokratierna har bidragit därtill. Men här kommer någon som jag ställer mig mycket frågande till - jag talar om Kabila - och jag tror att vi nu måste vända oss till honom och vädja: "Bli inte diktatorn som kommer efter diktatorn!... " Han måste visa att han vill rädda flyktingarna och försöka hitta en lösning för dem. Han måste bevisa för oss vilken regim han vill införa i Zaire. Kommer han åtminstone att respektera de mänskliga rättigheterna och kommer han äntligen att införa en demokratisk regim?
Om han visar denna vilja måste vi också göra allt för att folket i Zaire skall få nya framtidsutsikter, eftersom folket som har lidit av förvirringen, av våldet, av diktaturen kanske då kan få lite hopp. Men det är också vi som måste bygga upp förhoppningen, tillsammans med folket i Zaire.
(Applåder)

Taubira-Delannon
Herr ordförande, förvirringen i Zaire, den politiska instabiliteten och naturligtvis upplösningen av principer som vissa beteenden avslöjar leder oss till en samstämmig analys som stigmatiserar en orättvis ekonomisk och social politik, djupt beklagar förvirringen och fördömer en regim som inte klarar av att övergå till demokrati.
Om det finns osämja gäller den frågan om hur vi skall reagera. Hur skall vi agera, hur skall vi kunna förhindra denna skamlösa kontrast mellan Zaires rikedomar och folkets nöd, vars kollektiva tillgångar utgörs av 10 % av världens kopparreserver, med en kopparhalt mellan 3 och 7 % samtidigt som världsgenomsnittet ligger på 1 %, 80 % av koboltreserverna som kan utvinnas och vars världskurs har fördubblats sedan 1991, och diamant-, guldoch uranfyndigheter. Hur skall vi reagera?
Det finns två lösningar som bägge försvaras med övertygande argument: det militära alternativet och det politiska. Även om vi måste vänja oss vid att inte alltid betrakta dessa alternativ som inkompatibla om styrkor måste sättas in för att uppnå klara och tydliga politiska mål - och vi ansvarar för att respektive regeringar tvingas ta sitt ansvar - måste jag tydligt säga att jag föredrar den politiska lösningen eftersom den åligger vårt parlamentariska ansvar och jag hellre vänder mig till människornas förstånd än spärrar in dem i rädsla och bitterhet, och för att jag tänker på Martin Luther King som mördades i april 1968 och som sade att orättvisa någonstans hotar rättvisan överallt. Det åligger oss att kämpa för ideal, det vill säga att föra en politisk kamp.

Amadeo
Herr ordförande, vi tillstår att i den tragedi som mängden flyktingar från hutustammen genomlever vi inte lyckas uppbringa ett uns sympati för den del av denna befolkning som erkänt sig skyldig till massakrerna mot minoriteten tutsi. Vi anser för övrigt att en och annan europeisk diplomati bör ta på sig skulden för den kaotiska situationen, då de agerat mer för att främja de respektive geopolitiska och före detta koloniala strategierna än framsteg och fred i dessa länder. Vi har således inte glömt det stöd som gavs till mördarbanden av hutustammen, som beväpnats tack vare leveranser från ett europeiskt land, samt att man nyligen skickade en grupp våldstörstande legosoldater som skall ha satt sig upp mot Kabilas armé.
Ett fortsatt stöd till Mobutu betyder att man blundar inför dennes oförmåga att omge sig med ministrar och statstjänstemän värda namnet; vi tar således parti för Kabila, då de nyheter som når oss från området bekräftar hans förmåga att styra krisen på ett vida bättre sätt än hans motståndare. Sedan detta sagts, framhåller vi att en humanitär hjälp som organiseras av europeiska unionen och ONU är ofrånkomlig och vi stödjer således innehållet i den gemensamma resolutionen.

Marín
Herr ordförande, förhandlingarna om avtalen för att uppnå en total fred i området kring Zaire bör genomföras inom ramen för en internationell konferens. Förenta nationerna, Europeiska unionen och OAU har uttalat sig för denna inriktning. Uttalandet från unionens ordförandeskap den 17 februari och säkerhetsrådets resolution 1097 den 18 februari är de senaste referensdokumenten i denna fråga.
Om vi emellertid tar i beaktande att krisens centrum rör sig omkring Zaires politiska framtid, är det uppenbart att den interna stabiliteten utgör ett första villkor för att regionala förhandlingar skall nå framgång. Därför är det nödvändigt att stridigheterna upphör snarast och att dialogen mellan alla politiska krafter i landet inleds. Det diplomatiska trycket bör upprätthållas till varje pris för att nå ett slut på stridigheterna och inrätta en övergångsregering som återupptar och genomför demokratiseringsprocessen.
Europeiska unionen har hela tiden arbetat för denna process och är beredda att fortsätta att stödja den så snart situationen tillåter det. I en andra fas bör den politiska dialogen utvidgas till de yttre parter som har provocerat fram den militära konflikten i Zaire och inleda en rad regionala förhandlingar inom ramen för den internationella konferensen om fred, säkerhet och utveckling. Denna konferens bör vara öppen för alla berörda länder och avsedd som en långsiktig process, inte som en kortsiktig och tillfällig händelse. Detta angående unionens välkända generella syn på krisen i Zaire.
Vad beträffar era inlägg, medger kommissionen liksom ni gör här, att den politiska och militära situationen i Zaire är mycket obeständig. Den är föränderlig och vi måste givetvis invänta det som sker. Men vi anser i vilket fall fortfarande att den interna politiska dialogen i Zaire och den regionala dialogen måste, när krisen väl är över, vara centrala komponenter för att Zaire till slut skall kunna gå in i nästa sekel under andra villkor, kanske med en annorlunda uppfattning om sin framtid. Det är åtminstone vad Europeiska kommissionen hoppas.

Ordföranden
Tack, kommissionär Marín.
Jag förklarar den gemensamma debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag, kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
Cypern -B4-0289/97 av Rothe och Green för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, Hatzidakis med flera för Europeiska folkpartiets grupp, Kaklamanis för Gruppen union för Europa, Monfils och Bertens för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, Pettinari med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster, Roth med flera för Gruppen De gröna i Europaparlamentet, om kränkningar av de mänskliga rättigheterna för " befolkningsenklaven" på Cypern;
Turkestan/Kina -B4-0289/97 av André-Leonard och Bertens för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, om brott mot de mänskliga rättigheterna i Östturkestan (Xinjiang); -B4-0296/97 av Habsburg-Lothringen med flera, för Europeiska folkpartiets grupp, om situationen vad gäller brott mot de mänskliga rättigheterna i Östturkestan (Xinjiang); -B4-0311/97 av Dupuis med flera, för Gruppen Europeiska radikala vänstern, om allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna i Östturkestan; -B4-0323/97 av Gahrton och Aglietta, gör Gruppen De gröna i Europaparlamentet, om brott mot de mänskliga rättigheterna i Östturkestan; -B4-0320/97 av Bertens för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om FNresolutionen om situationen vad gäller mänskliga rättigheter i Kina; 
Situationen i de ryska fängelserna -B-0325/97 av Schroedter med flera för Gruppen De gröna i Europaparlamentet, om tortyr och vanvård i ryska fängelser; -B4-0332/97 av Manisco för Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster, om situationen i de ryska fängelserna.
Laos -B4-0291/97 av Hardstaff med flera, om Folkrepubliken Laos.
Bosnien-Hercegovina -B4-0301/97 av Posselt med flera, för Europeiska folkpartiets grupp, om begränsning av rörelsefriheten i BosnienHercegovina.
Situationen i Kambodja -B4-0302/97 av Pettinari med flera, för Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster, om situationen i Kambodja; -B4-0306/97 av Patsy och Azzolini, för Gruppen union för Europa, om den förvärrade situationen i Kambodja; -B4-0315/97 av Swoboda för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, om situationen i Kambodja; -B4-0318/97 av Bertens för Europeiska liberala, demokratiska partiers grupp, om situationen i Kambodja; -B4-0328/97 av Telkämper, för Gruppen De gröna i Europaparlamentet, om Kambodja.
Rothe
Herr ordförande, kära kollegor! Återigen var det inte möjligt för en delegation från Europaparlamentet att på acceptabla villkor bilda sig en egen uppfattning om livsvillkoren för de grekiska cyprioterna och maroniterna i enklaverna på den ockuperade delen av Cypern. Med harm fördömer jag för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp denna förnyade skymf från den olagliga regeringens på norra Cypern sida gentemot de demokratiskt valda europeiska folkrepresentanterna.
Från en mängd rapporter vet vi, att de förhållanden under vilka invånarna i enklaverna lever, innebär dagliga brott mot de mänskliga och grundläggande rättigheterna. I det tredje Wienavtalet från 1975 finns bestämmelser för enklaverna. I rapporterna från FN: s generalsekreterare från 1996 och nu senast av den 7 februari i år har den turkcypriotiska administrationens stora förakt för denna överenskommelse på nytt konstaterats.
Vidare konstateras, att människorna inte har tillräcklig medicinsk försörjning, vilket är ett brott mot Wienavtalet. Den i Wien avtalade rätten till utbildning har i stor utsträckning omöjliggjorts för dem: i Karpasia undervisar för närvarande en lärarkraft samtliga barn i skiftande åldrar, skolor med högre utbildning finns inte, pojkar från 16 års ålder och flickor från 18 års ålder får inte komma tillbaka efter skolbesök på den fria delen av Cypern. Detta utgör verkligen ett eklatant brott mot vad som stipuleras i Wienavtalet med avseende på fri rörlighet och familjesammanhållning. Vi kräver mycket bestämt, att en delegation från europaparlamentet, i synnerhet inom ramen för underutskottet för mänskliga rättigheter, bereds tillfälle, att på plats bilda sig en egen uppfattning och avge en rapport.
Vi uppmanar till att alla den europeiska unionens och Förenta Nationernas organ bidrar till, att villkoren för människorna i enklaverna blir bättre men det viktigaste är, att allt görs för att de mänskliga rättigheterna garanteras totalt sett på Cypern, d v s att det kommer till ett slut på ockupationen och att Cypern förenas.

Hatzidakis
Herr ordförande, efter turkarnas invasion av Cypern 1974 fanns ett speciellt avtal, det s.k. " Tredje Wienavtalet" , som avsåg rättigheterna för de inneslutna grekcyprioterna och maroniterna på ockuperat territorium.
Tjugotvå år efteråt, påpekade FN: s generalsekreterare i en officiell rapport att existensvillkoren för de inneslutna i verkligheten är oacceptabla. Tre lärare som har stannat kvar för att undervisa barnen möter oerhörda svårigheter och de 20 000 inneslutna som fanns 1997 har i dag reducerats till 450, just på grund av de ihållande förföljelser som de har fått utstå. Och förutom detta vägrar regimen Denktash två på varandra följande gånger - en gång förra året och en gång i år, då de blandade utskottet besökte Cypern - att tillåta Europaparlamentets ledamöter att se situationen på nära håll, eftersom villkoren som Denktash ställt upp för att detta besök skulle ske i verkligheten var en avrådan till kollegorna som deltog i det blandade utskottet.
Jag tror, herr ordförande, att tiden har kommit för oss alla att aktivera oss, och för Europaparlamentet och rådet och kommissionen, men även för FN, att vi se vad som kan göras i riktning mot en lösning av denna fråga. Vad kan ske på ett konkret sätt, inte utifrån deklarationer, därför deklarationerna är många och vi ser till slut att de inte leder till något resultat. Under 23 år har inga framsteg gjorts i ärendet utan en tillbakagång, och jag tror att tiden är kommen för att vända på denna utveckling.

Monfils
Herr ordförande, som tidigare nämnts, varar det drama som grekiska cyprioter upplever i befolkningsenklaven i den ockuperade delen av ön, sedan mer än tjugo år. Inget avtal och ingen resolution har respekterats, och som Roth och Hatzidakis redan nämnt, ställde den turkiske cypriotiske ledaren Denktash för tre veckor sedan oacceptabla villkor för det besök hos befolkningsenklaven, som det blandade parlamentariska utskottet, i vilket jag är ordförande, hade föreslagit.
Det är skandal. Europeiska unionen vill vara en föregångare för mänskliga rättigheter i hela världen, från Indien till Argentina, från Brasilien till Burma, men den kan inte förhindra de grova och återkommande kränkningar av dessa rättigheter, som ockupanten av ett land som sökt medlemskap i Europeiska unionen och som ligger tre och en halv timmes flygtid från Bryssel eller Paris utför.
Herr ordförande, jag hoppas att denna resolution, som samtliga grupper sannolikt kommer att rösta för, inte endast blir en pappersbit, utan blir inledningen till konkreta och bestämda handlingar från europeiska myndigheter. Det vore skamligt av oss som de mänskliga rättigheternas försvarare om problemet skulle lösas genom befolkningsenklavens död.

Papayannakis
Herr ordförande, jag håller med föregående kollegor och det som sägs i vår resolution. Tillåt mig helt enkelt att säga två saker som jag tror måste sägas mycket klart. På Cypern skedde en etnisk utrensning och den skedde regelrätt: 1974 med vapen och fredligt i fortsättningen. Av 20 000 inneslutna blev 500 kvar och denna etniska utrensning utfördes mot barn och åldringar med stort mod av ockupationstrupperna. Detta är det ena och det måste vi komma ihåg.
I samband med detta fall finns också en andra fråga: frågan om trovärdighet och bristen på trovärdighet. Avtal har skrivits under och har inte följts, varken av regeringen som förmodas styra över ockupationstrupperna på Cypern eller av de förmodade lokala myndigheterna. Denna brist på trovärdighet, herr ordförande, som även konstateras på andra punkter, gör Europeiska unionens närmande med Turkiet ytterst svårt, och även deltagandet, inblandningen av turkcyprioter i förhandlingarna om Cyperns integration, vilken vi stödjer. Olyckligtvis, ser vi emellertid med stor besvikelse att det just nu är omöjligt att föra dessa förhandlingar framåt.

Wolf
Fru ordförande, mina damer och herrar! Problemet är ju allmänt känt. Därför skulle jag inte heller vilja upprepa vad kollegorna har sagt. Utöver att ge uttryck åt vår sorg och vrede över att vi nu åter måste diskutera något som detta borde vi också något tänka över vad vi kan lära oss av detta. Jag tror, att vi av detta kan lära oss, att den idé om gränser som befästa frontlinjer, som vi med utgångspunkt från Europa alltsedan kejsare Augustus dagar spritt över världen och som vi nu också får tillbaka i form av etniska rensningar, är en idé som inte håller i längden. Istället måste vi inom FN plädera för former för bindande reglerade ramar, för gränser som markering men också innefattande övergångar och överlappningar och för ett gemensamt bindande åtagande med avseende på de mänskliga rättigheterna som utesluter det som idag sker gentemot befolkningen i enklaverna.
Om vi lyckas med detta, då har vi också kommit mycket längre på väg i vår politik gentemot Turkiet. Jag kan bara än en gång anmärka, att det ur detta perspektiv är särskilt beklagligt, att de kristdemokratiska partiledarna häromsistens konstaterat det vara nödvändigt att också ge denna frontidé med befästa gränser kring fästningen Europa ett kristet innehåll. Här kan jag verkligen bara skaka på huvudet.

Kaklamanis
Fru ordförande, det är uteslutet att börja tala om Marín inte slutar att prata med Theato och inte beslutar sig för att lyssna till ledamöterna som talar. Marín är här för att lyssna till ledamöterna, deras frågor och deras påpekanden och för att svara, och inte för att prata med Theato, antagligen om budgeten och om ecu. Eftersom just det enda som också kommissionen och rådet gör är att tala om ecu och att de struntar i de mänskliga rättigheterna och den mänskliga trovärdigheten, och på grund av detta fanns det 1974 20 000 grekcyprioter och maroniter under ockupation och i dag finns det bara 500!
Vi här lägger fram en resolution och ni struntar i den! Vi talar och ställer frågor och ni ignorerar oss! Det är en skam det som händer här i dag! Jag följde det hela från början. Ni lyssnade inte till en enda talare, varken till Monfils, eller till Papayannakis, eller till Rothe, eller till Hatzidakis. Det är inte värt mödan att tala om någonting eftersom ni trampar på den mänskliga trovärdigheten, parlamentsledamöternas rättigheter och Europaparlamentets trovärdighet, och vilka krav skall då jag ha på Denktash? Jag har inga krav på Denktash. Ni har färdigställt ett skrivet svar. Ni kommer och läser det för oss som om ni vore lärare och vi elever och ni tror att er uppgift är slutförd. Jag skäms å kommissionens vägnar, jag skäms!

Ordföranden
Eftersom Kaklamanis fällt några kommentarer gentemot kommissionären ger jag nu honom tillfälle att också yttra sig i saken.

Marín
Fru ordförande, det här handlar om en liten ordningsfråga. Jag ber om ursäkt, jag stod faktiskt och diskuterade budgeten med Theato. Det var en brist på artighet från min sida. Den enda förklaring jag kan ge är att jag hela tiden är här som kommissionsledamot och måste ägna mig åt många saker på samma gång.
I vilket fall medger jag att det är en oartighet. Vad jag anser vara helt orättvist är resten av det förra inlägget, i den mening att kommissionen inte skulle vara intresserad av de mänskliga rättigheterna och att vi inte visar respekt för resten av Europaparlamentet.
Jag anser uppriktigt, att Kaklamanis har gått för långt. Jag ber i vart fall allra ödmjukast om ursäkt. Jag var ohövlig, men jag insisterar på att det är orättvist att rikta kritiken mot Europeiska kommissionen. Jag ber återigen om ursäkt.

Ordföranden
Jag anser att ärendet därmed är uppklarat.

Bertens
Den enda sak som inte regleras är enclaved people och det handlar det om idag. Rapporten från FN: s generalsekreterare till kommittén för de mänskliga rättigheterna fastslår att situationen stagnerar. Sedan 22 år nekar de nordcypriotiska myndigheterna, sägs det, grekcyprioterna de mest fundamentala mänskliga rättigheterna där. I 22 år har det tredje Wienavtalet skändats, som undertecknades av Denktash, nordcyprioternas ledare. Två gånger redan, sägs det, har Monfils och hans delegation från vårt parlament försökt avlägga ett besök hos enclaved people . Båda gångerna avslogs det i sista ögonblicket av de turkcypriotiska myndigheterna eller knöts till oacceptabla villkor. Denna resolution måste på nytt göra det tydligt för Denktash att det är viktigt för oss att avlägga ett besök hos enclaved people . Så länge Denktash fortsätter med grova skändningar av de mänskliga rättigheterna, av minoriteterna i norr, kommer han att förstöra relationen med det andra samhället. Det är i båda samhällenas intresse att det kommer till en varaktig lösning av den cypriotiska konflikten. Det är tydligt. Respekt för det tredje Wienavtalet är det minsta som grekcyprioterna kan förvänta sig av sina grannar och medinvånare på ön.
Turkestan/Kina

Bertens
Fru ordförande! Situationen för de mänskliga rättigheterna i Kina, det är tydligt, är dålig och den försämras till och med. Det framgår även av utvecklingen i Östturkestan. Men först detta: För första gången sedan Himmelska fridens torg har medlemsstaterna i Europeiska unionen låtit sig spelas ut mot varandra av Kina inom ramen för FN: s kommission för mänskliga rättigheter i Genève. Det är helt enkelt skandal, kollegor, fru ordförande och herr kommissionär, att det nederländska ordförandeskapet sätts på pottkanten efter genomförandet av ett gemensamt tal i alla femtons namn. Det uteblivna gemensamma uppträdandet därefter, trots denna intervention och uteblivandet av en europeisk resolution, är ett slag i ansiktet på den europeiska enheten, den europeiska utrikespolitikens trovärdighet men särskilt i ansiktet på var och en som tror sig ha rätt till respekt för de mänskliga rättigheterna.
Unionen måste nu försöka rädda vad som räddas kan. I enighet måste medlemsstaterna fortsätta att motsätta sig kinesiska försök att avföra denna fråga från dagordningen. Därefter måste, jag säger det alldeles uppriktigt, medlemsstaterna stödja den danska resolutionen. Danmark förtjänar beröm för det initiativ som har tagits. Det kinesiska hotet med repressalier mot Danmark är typiskt för den kinesiska utrikespolitikens arrogans och måste för Europa vara ytterligare ett skäl att inta en hård, en begripligt hård linje med avseende på Kina. Kina försöker med stora order få stöd för ett upphävande av embargot från bl.a. Frankrike. Unionen måste bestämt motsätta sig detta, och den förestående övergången av Hongkong till Kina och följandet av situationen i Tibet och Turkestan är bara två av de talrika skälen att motsätta oss upphävandet av embargot.

Habsburg-Lothringen
Fru ordförande! Redan från början vill jag säga hur mycket jag gläder mig åt, att det europeiska parlamentet tar upp de mänskliga rättigheterna i Östturkestan och därmed de mänskliga rättigheterna i Kina. I vår egenskap av internationellt organ har vi den unika möjligheten och skyldigheten, som Bertens redan sagt, att för det första entydigt ta ställning gentemot Kina, nämligen att ge uttryck för att det för oss inte finns någon uppdelning mellan mänskliga och grundläggande rättigheter och att vi därför använder oss av dessa i vårt politiska agerande mot varje land på jorden som vi har att göra med.
I detta sammanhang skulle jag också helt entydigt vilja uttala mig mot företrädarna för de länder som omöjliggjort en liknande attityd i samband med FN-konferensen om mänskliga rättigheter. De talar ständigt om en kritisk dialog. Att denna emellertid mestadels bara är en förevändning för ekonomiska intressen och inte har någon verkan gentemot en totalitär stat visar oss verkligheten varje dag. Det räcker med att se hur de högsta representanterna för västvärlden idag fjäskar för de ansvariga bödlarna från "Himmelska Fridens Torg ".
För att nu emellertid komma över till Östturkestan måste det sägas, att läget där verkligen liknar en krutdurk. Den, som igår i likhet med några av mina kollegor här kunde lyssna till anförandet från exiluigurernas representant, Erkin Albdekin, måste inse, att här finns ett verkligt behov av agerande från vår sida.
Det är en gammal praxis hos kineserna att genom födelsekontroll och befolkningsomflyttningar skapa en så kraftig demografisk obalans, att det inte längre går att bevara homogeniteten i ett ockuperat land. Hand i hand med detta följer naturligtvis också att kultur och religion i detta område förstörs. Den målmedvetna stängningen av koranskolorna och arresteringen av religionslärarna talar här för sig själva.
Här föreligger ett klart behov av agerande från parlamentets sida och jag hoppas att många kollegor inser denna skyldighet.

Dupuis
Fru ordförande, jag anser att det är en viktig resolution och våra vänner i den kommunistiska gruppen kan inte säga att vi påverkats av den amerikanska kongressen, då det är första gången som ett parlament tar ställning till Östturkestan, den kinesiska provinsen Xinjiang.
Situationen är dramatisk. Man kan jämföra den med Tibet, precis som Habsburg nämnde. Den politik som idag bedrivs i Östturkestan är ett folkmord genom etnisk upplösning. Europeiska unionen måste ta ställning. Vi måste även ge rådet andra signaler eftersom det tyvärr agerar stick i stäv med vad parlamentet begär och uttrycker olika uppfattningar än kommissionen för de mänskliga rättigheterna i Genève, vilket Bertens nyss påminde oss om.
Det är mycket allvarligt och det betonar brådskan med en reform av vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Jag anser att vi inte kan fortsätta så här. Varje dag händer något nytt. Någon har nämnt den franska frestelsen att exportera vapen. Vi kan föreställa oss vilka frestelser denna nya franska offensiv i Kina utsätter andra medlemsstater för. Jag anser att Europeiska unionen omedelbart skall fastställa en riktig europeisk utrikespolitik.
Jag menar att det är speciellt viktigt att få information från kommissionen om vad den förbereder inför Amsterdam. Annars kommer man i Kina såväl som i andra delar av världen att alltmer inrikta sig på förödelse och splittring, och därmed också på upplösningen av det vi har uppnått under fyrtio års kamp för europeisk uppbyggnad.

Gahrton
Fru ordförande! Östturkestan är bara ett av många problemområden för mänskliga rättigheter i Kina. När vi nu efter Hongkong-resolutionen i går antar en andra resolution som berör Kina, vet vi att kineserna lyssnar. Vi har redan fått en skriven anmärkning från folkrepubliken Kinas representant till Europeiska unionen. Däri säger man bland annat att man inte accepterar att vi lägger oss i Kinas inre angelägenheter. Jag hoppas att de värderade representanterna för Kina läser dagens dagordning och ser att vi lägger oss i inre angelägenheter var som helst i världen när det gäller mänskliga rättigheter - vi för ingen kampanj mot Kina, utan för mänskliga rättigheter.
Mänskliga rättigheter kan inte sopas under mattan för ekonomiska intressen. Därför är det så beklagligt att Frankrike, Tyskland, Spanien och Italien har låtit ekonomiska intressen komma före människorättsintresset. Jag måste tillägga att det är tur att småstaterna inom EU inte av kvalificerade majoritetsbeslut är tvingade att hålla tyst, utan att vi fortfarande har rättigheten för småstaterna att tala med egen stämma. Det är det som gör att Danmark med stöd av Sverige och förhoppningsvis andra småstater i EU kan fullfölja den berättigade kritiken mot brister i mänskliga rättigheter i Kina.

Swoboda
Fru ordförande, herr kommissionär! Jag skulle ändå vilja ge uttryck för, att varje kommissionär, i synnerhet kommissionär Marín, förtjänar en viss grundläggande respekt från denna församling och att när personen ifråga inte längre är närvarande ska motsvarande avhållsamhet visas.
Jag skulle vilja göra några kommentarer avseende resolutionen. För det första vill jag en gång för alla säga, att det Europeiska socialdemokratiska partiets grupp i denna församling naturligtvis entydigt fördömer varje brott mot de mänskliga rättigheterna, även så i Kina - där det finns tillräckligt av den varan.
För det andra beklagar jag djupt, att den europeiska unionen inte kunnat finna en gemensam attityd gentemot Kina. Med hänvisning till det senaste anförandet skulle jag vilja anmärka, att vi inte heller accepterar argumentet, att frågor om mänskliga rättigheter utgör interna angelägenheter. Vi har både rätt och skyldighet att bekymra oss om dessa över hela världen.
Ändå kommer vi inte att samtycka till denna resolution, eftersom författarna tyvärr använder ett språk och en terminologi som vi, i synnerhet med avseende på den geografiska, territoriella och politiska situationen, inte kan acceptera och som inte tar någon hänsyn till att det går att inleda en genuint kritisk dialog med Kina.
Ty när det här talas om kinesiskt område och anslutna territorier, när här görs åtskillnad mellan Kina, Tibet, Inre Mongoliet och Östturkestan, så går det med en sådan terminologi inte att söka få till stånd det nödvändiga samtalet och inleda en dialog med Kina, även om vi givetvis kritiserar brotten mot de mänskliga rättigheterna där och helt och fullt ställer oss bakom att dessa respekteras.
Låt oss betänka - och varje resolution ska tas på allvar och inte bara avfärdas med att det är ju bara en resolution - att den på det sätt som den här är utformad på kort eller lång sikt och det inte förhandlingsvägen utan på en annan ofredens väg skulle kunna leda till separationer, till upplösning av Kina i dess territorier. Det skulle jag inte vilja önska världen och Europa. Om ni nämligen verkligen sökt gemenskapen hade det gått att finna ett annat språkbruk och då hade vi också kunnat samtycka till resolutionen men så här går detta dessvärre inte. Vi avstår därför från att rösta.

Dybkjær
Fru ordförande, det är en sorgens dag för parlamentet, och huvudansvaret ligger hos de två stora grupperna. De har nämligen beslutat, att vi inte skall ha ett självständigt, skarpt och konkret beslut EU mot Kina. Vid en tidpunkt, då regeringarna i EU är oense om temat mänskliga rättigheter kontra handelsintressen, väljer parlamentet att lämna walk-over. Man kan fråga sig, vad denna debatt om aktuella och brådskande frågor egentligen är värd. Skall vi bara uttala oss, när det inte är farligt för oss själva, när det med andra ord ges en gratis runda. I dag hade parlamentet kunnat visa sitt berättigande genom att i en konflikt mellan ländernas regeringar klart anmäla ett absolut företräde för mänskliga rättigheter. Men man valde att räkna pengarna, låta handelsintressena vara avgörande. Om det skall vara linjen i framtiden, behövs inte parlamentet. Vi är tydligen bara inställda på att rätta kommatecken i förslag till direktiv hellre än att prägla den verkliga politiska dagordningen.
Inför regeringskonferensen, där parlamentet gärna vill ha mer makt, har vi beslutat att inte använda den makt vi har. Det kan hända att detta gläder regeringarna, men vi sviker medborgarna, och det är dem vi representerar. Medborgarna behöver inte ett parlament, som endast koncentrerar sig på pengar, utan ett politiskt parlament.

Ephremidis
Fru ordförande, det är Turkmenistans tur nu. Ett nytt hörn av det gigantiska Kina attackerades och gick ut och anslöt sig till Taiwan - Hongkong - Tibet - Macao, stenkastning mot dagens Kina! Det är en taktik som bär spår av en kvarleva från det kalla kriget. Å andra sidan, är vi överens om att någon måste blanda sig i när det handlar om mänskliga rättigheter, varhelst dessa kränks. Detta förutsätter emellertid en trovärdighet hos den kränkande, som måste respektera de mänskliga rättigheterna på sitt eget område.
Denna resolution, fru ordförande, är inte trovärdig, den är ogrundad. Den underminerar Europaparlamentets trovärdighet när man diskuterar sådana frågor på detta absolut ogrundade sätt. Ni skaffade information, mina kollegor, från vissa som har intresse av att skapa liknande historier runt Kina, ni gav dem en officiell karaktär och ni lade fram en resolution och ni kom och diskuterade. Var finns bevisen? Var finns era grunder? Konkret underminerar ni parlamentets trovärdighet och det är en av anledningarna - jag refererar till föregående resolution, som fastän den är trovärdig, fastän den är solid, inte tar någon hänsyn. I verkligheten tar inte Europaparlamentets resolution hänsyn, därför att dess auktoritet är underminerad. Detta skedde med ett antagande av okunniga. Hur många gånger tog vi inte fram den, och med hur många konkreta uppgifter! Ingen lägger någon vikt vid detta eftersom parlamentet, med sådan taktik som den gällande resolutionen om Turkmenistan, inte längre är trovärdigt och dess åsikt har inte längre någon tyngd.

Blokland
Fru ordförande! De nyligen inträffade oroligheterna i den kinesiska provinsen Östturkestan, varvid de kinesiska myndigheterna avrättade ett stort antal uigurer, befäster ännu en gång det dåliga rykte som Kina har på området för efterlevnad av den mänskliga rättigheterna. Den nyligen inträffade händelsen i Östturkestan är här tyvärr ett tydligt exempel på det. Uigurerna har lidit svårt under den kommunistiska regimen. Under 60-talet deporterades ett stort antal uigurer till andra platser, och under 50-, 60- och början av 70-talet har tiotusentals uigurer avrättats.
Den senaste händelserna i Turkestan visar även på nytt att den kinesiska överheten inte respekterar religionsfriheten. Det framgår bl.a. av den påtvingade stängningen av mer än 100 koranskolor och arresteringen av många islamska ledare.
Enligt en färsk rapport från den amerikanska människorättsorganisationen Human Rights Watch/Asia betraktar den kinesiska regeringen alla troende som potentiella säkerhetsrisker. Regeringen har övertygelsen att det som kallas "fientliga element utifrån " använder religionen för att destabilisera Kina och kasta omkull regeringen. För denna kinesiska religionspolitik är inte bara muslimerna i Östturkestan offer. I hela Kina förföljs särskilt de kristna som tillhör kyrkor som inte är officiellt registrerade.
Det är med tanke på dessa allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna illa att länderna inom Europeiska unionen inte lyckas gemensamt lämna in en resolution i FN där Kina fördöms.
Jag stöder därför den danska regeringens modiga steg och pekar därvid på det faktum att den kinesiska regeringen tackar Frankrike för dess konstruktiva hållning, vilket faktiskt borde ge den franska regeringen något att tänka på.

Amadeo
Fru ordförande, tydligen har de leninistiska politiska idéerna inte helt lämnat de kinesiska ledarna, om de envisas med att, inom sitt land, inte tillerkänna de olika befolkningar som utgör en del av detta land rätten till etnisk, religiös, kulturell och även politisk olikhet.
Vid detta tillfälle uppehåller vi oss vid det allvarliga förtrycket av religionsfriheten som förekommit i östra Turkistan, vilket under det senaste året lett till att mer än hundra koranskolor har stängts och mer än etthundraåttio muslimska troende, lärare och studenter arresterats. Leninismen och stalinismen har således inte försvunnit från Kina om man ännu använder sig av dödsstraff, av tvångsförflyttning av befolkningsgrupper, av födelsekontroll. Allt detta kan snedvrida den etniska sammansättningen i området, kränka ursprungsbefolkningens kultur och undertrycka utövandet av den islamiska religionen. Med samma hårdhet - vill vi påpeka - behandlas de katolska minoriteterna, vilka ännu idag utsätts för outhärdlig behandling och begränsning i religionsutövandet.
Nationella Alliansen ger därför sitt stöd till resolutionen.
Situationen i de ryska fängelserna :

Schroedter
Fru ordförande! Uppenbarligen kan vi numera inte tillräckligt ofta upprepa, att de mänskliga rättigheterna inte utgör någon intern angelägenhet utan är en internationell fråga. Även Ryssland har skrivit under FN-konventionen om tortyr och den internationella pakten om medborgerliga och politiska rättigheter. 1996 blev Ryssland medlemmar av Europarådet. Men fortfarande torteras människor på ryska polisstationer och i fängelser med slag och med syrebrist tills de är nära kvävningsdöden och de tvingas bli kvar i omänskliga, smärtsamma kroppsställningar. Häktade sover i skift, eftersom de inte har några liggplatser. Frampressade medgivanden används som bevismaterial i domstolsprocesser.
Det är nödvändigt, att kommissionen vid förhandlingarna om ekonomiskt bistånd särskilt tar upp dessa missförhållanden och kräver att de upphör. Den måste kräva, att det dekret upphävs, som gör det möjligt att hålla människor i häkte 30 dagar utan anklagelse. Den måste vidare kräva, att tortyrfallen reds ut. Inom ramen för handlingsprogrammet och det tillsammans med Europarådet framarbetade demokratiprogrammet TACIS måste den ställa en väsentlig del till förfogande för att förbättra situationen i fängelserna och för att ge fängelsevakterna en utbildning i människovärdigt umgänge med fångarna.

Lenz
Fru ordförande! Igår har vi här i denna församling också hört några klagomål avseende europeiska fängelser. Det är en punkt.
Den andra punkten är emellertid, att Ryssland gått med i Europarådet och därigenom accepterat en hel rad villkor, vilka också gäller för just denna sektor. På samma sätt som vi tvingar folk till korrigering måste det också ske här. Man ska naturligtvis efter förövarna inte glömma offren. En human behandling är också en beståndsdel i ett demokratiskt organiserat samhällssystem. Och om vi klagar på våra egna förhållanden, då kan vi naturligtvis inte blunda för ännu mycket värre förhållanden i andra länder.
Vi, den europeiska unionen, hjälper redan idag till med program i andra länder. Jag har nyligen i Venezuela sett ett sådant fängelse, där vi hjälper till stödja utbildningsprogram. Vi skulle också här kunna försöka att initiera hjälpprogram, det gäller bara att de också fungerar. Det är det krav som vi också måste ställa mycket entydigt. Också återinlemmandet i samhället ingår ju enligt våra värderingar i ett bestraffningssystem.
Nu kan vi säkert inte begära allt av ryssarna från idag till imorgon men vi ska dock med kraftigt eftertryck tala om för dem, att de förhållande, som råder i deras fängelser, också för ungdomar, naturligtvis inte leder till bättring utan på sin höjd bara till att kriminalitet, droger och korruption sprider sig. Det borde vi också sagt dem före bakgrunden till deras anslutning till det demokratiska europeiska samhället genom inträdet i Europarådet.
Laos:

Hardstaff
Fru ordförande! Jag är tacksam gentemot de kollegor som funnit tid här i eftermiddag att debattera dessa tre mäns - Thongsouk Saysangkhi, Latsami Khamphoui och Feng Sakchittaphong - belägenhet. De har suttit fängslade i en avlägsen region i Laos alltsedan 1990, och dömdes vid sin rättegång 1992 till ytterligare 14 år i fängelse. Deras brott låg i att uttrycka opposition mot Laos makthavande förtryckarregering, och förespråka en fredlig förändring till ett pluralistiskt statsskick.
De inspirerades till sitt handlande av det som hände under hösten 1989 i Central- och Östeuropa, och det kanske ger oss en särskild skyldighet att inte glömma dem. De inspirerades av de händelserna att förfäkta motsvarande fredliga övergång till demokratisk pluralistisk demokrati, från autokratiskt enpartivälde.
Amnesty International fick nyligen tag på en utskrift av 1992 års rättegång, som mycket tydligt visar att det inte förelåg några inslag av sabotage eller av våldshandlingar. Feng Sakchittaphong sade faktiskt i rätten: " Jag vill att den demokratiska förändringen skall genomföras på ett fredligt sätt, utan demonstrationer på gatorna, utan konfrontationer och utan omstörtning" . Detta uttalande var tillräckligt omstörtande i Laos för att leda till en drakonisk dom. Amnesty International har också fått in belägg för de förhållanden dessa tre män lever under, och jag citerar: " De är fängslade i isolering i ett fångläger i en avlägset liggande nordlig del av landet, under förhållanden som kränker internationella normer. De tillåts inte tala med varandra, trots att de alla hålls fångna i samma rum, och de sägs lida av hälsoproblem som kräver medicinsk behandling, vilket de inte fått. Deras familjer får sällan tillstånd att besöka dem, och de förvägras regelbunden korrespondens.
Amnesty International anser dessa interneringsförhållanden utgöra grym, inhuman och förödmjukande behandling. Jag uppmanar Europaparlamentet denna eftermiddag att förena sig med Amnesty International i att betrakta dessa män som samvetsfångar och att kräva deras omedelbara frigivning.

Soulier
Fru ordförande och ärade kollegor, jag skall fatta mig kort. Jag har tillbringat större delen av mitt liv på försvarsbänken och jag vet att inga ord är obetydliga, var än de uttalas.
I sitt fängelse väntar dessa människor på att någon skall tala för dem och vi vet att Europa inte alltid är medvetet om sin makt och sitt inflytande, ju längre bort desto större gehör för våra uttalanden. Det är därför viktigt att regeringen i Laos inser att förhandlingar eller avtal med Europeiska unionen inte är möjliga så länge den behandlar människor som endast begär rättvisa, orättfärdigt och - jag måste säga det - så skamligt.
Jag hoppas att det som sägs här även hörs i det fängelset.
Bosnien-Hercegovina:

Posselt
Fru ordförande! Jag har just än en gång varit i Bosnien och där har jag konstaterat en kraftig förändring. En förändring som avgjort ingjuter mod i många människor. Det finns tecken till hopp och till dessa hoppets tecken hör också, att påven Johannes Paulus II väntas till Sarajevo kommande veckoslut, inte för ett trosevenemang utan som ett tecken på dialog mellan kulturer och religioner. Jag fann det uppmuntrande att se, att professor Topic i Sarajevo, som skulle förbereda detta besök, gjorde detta via sin organisation Napredak. Det finns alltså kroater, serber och muslimer som gemensamt förbereder sig för denna händelse. Samtidigt finns det också i de av serberna ockuperade delarna av Bosnien-Hercegovina avgjort avsteg från trosbekännelseriktningarna. Så börjar i viss mån i det serbockuperade Banja Luka biskop Komarica, som redan har varit här i parlamentet, liksom också muftin av Banja Luka att gemensamt engagera sig mot den internationella gemenskapen med mycket stor effekt på rättigheterna för deras serbiska medborgare. Detta utgör avgjort tecken på hopp, tecken på att denna ödesgemenskap Bosnien-Hercegovina kan bestå i fortsättningen trots problemen med motsättningarna.
Å andra sidan finns det kraftiga splittringstendenser. Till dessa splittringstendenser hör hotet från administrationen i den s k Republika Srpska att kommande veckoslut försvåra eller omöjliggöra resan till Sarajevo för på deras territorium bosatta medborgare i Bosnien-Hercegovina, som vi ju vidare erkänner som en stat, genom att ta ut en avgift om 70 tyska mark - i tysk valuta - vilket ju naturligtvis ingen äger där. Till detta kommer naturligtvis rädslan för registrering. Detta är visserligen ett permanent fenomen men det hotar att trappas upp nästa veckoslut, även för de människor, vilka i enlighet med republiken Bosnien-Hercegovinas lagar kan resa in legalt men som likaså inte tillåts genomresa. Och mot detta måste vi protestera kraftigt, så att detta tecken till hopp inte blir ett bakslag.
Läget i Kambodja :

Guinebertière
Fru ordförande, otryggheten och bristen på en trovärdig politisk ram förblir de viktigaste hindren för återuppbyggnaden av Kambodja som har mycket svårt att resa sig från ruinerna efter tjugofem års krig.
Vi stöder dock minröjningarna i Kambodja, som är den enda lösningen för att frigöra landområden och ge jordbrukarna möjlighet att återigen odla risfält. Granatattacken i Phnom Penh mot en fredlig demonstration med deltagare från Khmerernas nationella parti, då 19 personer dödades och över 100 skadades, tillhör detta nya tillstånd av spänning och politiskt våld inför vilket ordningsmakten visar en provocerande och föredömlig passivitet.
Den internationella gemenskapen får inte längre finna sig i att de mänskliga rättigheterna i Kambodja kränks, framför allt då den finansiellt stöder uppkomsten av en ekonomi som gynnar den politiska stabilitet som främjandet av en alltför vacklande demokrati kräver.
Endast fria och rättvisa val som engagerar samtliga politiska grupperingar som kan bjuda terrorismen motstånd kan garantera en varaktig inrikes fred. Jag hoppas därför att Europeiska unionen kan stödja valens genomförande.

Apolinário
Fru ordförande! Ett snabbt inlägg bara för att, för min grupps räkning, säga att vi är för denna gemensamma resolution, i vilken attentaten den 30 mars fördöms och tar tydlig hänsyn till det offentliga fördömandet av attentatet som de ansvariga för regeringskoalitionen uttryckt.
Vi anser att det är nödvändigt att förhöja valprocessens värde och att det är viktigt att de europeiska institutionerna gör en uppföljning av denna valprocess, och vi uttrycker hopp om att denna mycket allvarliga incident inte kommer att upprepas och att den inte kommer att överskugga den kommande röstningen 1998, då det till sist blir möjligt befolkningen i Kambodja, att fritt kunna rösta, utan tvång och med respekt för de mänskliga rättigheterna.

Bertens
Fru ordförande! Oppositionsledaren Sam Rainsy engagerar sig sedan länge för att gynna demokratin och bekämpa korruptionen i Kambodja. Han hindras i dessa aktiviteter. Demokrati och rättsstat är inte ännu särskilt starka i Kambodja. Bakom kulisserna undertrycker Hun Sen, premiärministern, alla demokratiska krafter i landet.
Attentatet den 30 mars i år är inte den första gången som oppositionspartiernas möten störs på ett allvarligt sätt. För ett och ett halvt år sedan inleddes inte heller en seriös undersökning av andra aktiviteter från regeringens sida mot oppositionen. Många betvivlar att man även denna gång, efter 16 döda och 100 skadade, kommer att uppträda adekvat.
Den ständiga försämringen av den politiska situationen i Kambodja vållar mig och min partigrupp ansenlig oro särskilt med tanke på valen 1998. Redan nu måste unionen göra tydliga markeringar i riktning mot den kambodjanska regeringen. Om det någon gång skulle vara lämpligt med en varning för att låta den s.k. förebyggande diplomatin verka, så är det nu, inte genom denna resolution naturligtvis, utan för att verkligen via FN och via unionen försöka hjälpa den bräckliga demokratin.

Telkämper
Fru ordförande! Vi är upprörda över angreppet med handgranater mot en fredlig demonstration av aktivister från Khmer National Party i Phnom Penh den 30 mars 1997. Nitton människor dödades vid angreppet och hundratals skadades. Med denna granatattack skulle väl Sam Rainsy, ledare för KNP i Kambodja, och prominenta oppositionsledare mista livet. En vaktman dödades. Det som är skrämmande i sammanhanget är att polisen inte gjort någonting och att denna händelse kunde äga rum, därför att de statliga krafterna tillåtit den. Och detta är ett uttryck för läget i Kambodja. Denna situation får den europeisk unionen inte längre finna sig i! Vi kan kräva en undersökningskommission, den internationella allmänheten måste här få en rapport. Brott mot de mänskliga rättigheterna utan straffpåföljd på det sätt som praktiseras i Kambodja får inte fortsätta. Det bästa botemedlet är fria val; fria och rättvisa val utgör en garanti för demokratiska strukturer, så att detta tillstånd avslutas och för detta bör vi alla gemensamt arbeta.

Soulier
Fru ordförande och ärade kollegor, man bedömer en regim enligt det sätt den behandlar sina oppositionspartier och det är meningslöst att denna regim undertecknar ett samarbetsavtal med oss, med Europeiska unionen, om den behandlar oppositionen med granater och kulsprutor.
Genom våra uttalanden måste ledarna i Kambodja inse att organisationen och utvecklingen av valen som kommer att hållas 1998 utgör en test för att ta utreda om Europeiska unionen skall gå vidare enligt slutna avtal.

Sichrovsky
Fru ordförande! Hur välkommet det än vore att stödja en demokratisk utveckling i Kambodja genom hållandet av fria val, så kommer detta inte att kunna stabilisera demokratin där så länge som representanter och sympatisörer för de röda khmererna inte fullständigt utestängs från denna process.
Tyvärr har denna vänsterfascistiska rörelse, som bär ansvaret för den andra förintelsen under detta århundrade, integrerats i fredsprocessen. Detta var ett avgörande misstag vid Parisförhandlingarna.
Vi uppmanar därför det europeiska parlamentet, att i alla framtida krav stå fast vid, att de röda khmererna varken direkt eller indirekt kan påverka denna politiska process och att de också står helt utanför den demokratiska utvecklingen.

Marín
Fru ordförande, jag skall börja med att svara på frågorna om mänskliga rättigheter i kronologisk ordning, så som de har ställts av ledamöterna.
Angående Cypern: kommissionen känner naturligtvis till situationen kring menonitenklaverna på norra Cypern. Jag skulle vilja påminna om att, med anledning av det uppdrag som genomfördes av Europarådet i februari 1996, uppmärksammade oss den försvunna Lord Finsberg på de många problem som drabbade den grekcypriotiska befolkningen som bor på den norra delen av ön. Och faktiskt beklagade, förra månaden, i december, FN: s generalsekreterare och säkerhetsrådet än en gång situationen. Kommissionen delar den oro Europaparlamentet uttryckt angående dessa enklaver och anser att rätten att besöka dem bör beviljas utan på förhand uppställda villkor. Dessa svårigheter är liknande dem som möter kommissionen i de åtgärder man försöker genomföra på norra delen av ön, åtgärder som hindras av karaktären på de villkor som de faktiska myndigheterna i zonen brukar ställa upp.
Vad beträffar Kina och Östturkestan beklagar kommissionen att man nödgas konstatera att det är omöjligt att nå enhällighet inom Europeiska unionen om resolutionen angående Kina vars presentation var tänkt för den pågående sessionen i FN: s kommission för mänskliga rättigheter. Kommissionen har tagit alla tillfällen i akt som har bjudits för att ta upp problematiken om mänskliga rättigheter med de kinesiska myndigheterna, såväl inom ramen för den specifika dialogen om mänskliga rättigheter som i den mer generella, i den globala politiska dialogen. Europeiska unionen är för en positiv inställning som gör det möjligt att presentera grunden för en konstruktiv relation. I denna fråga har man uttalat sig för samarbetsåtgärder i arbetet för att främja de mänskliga dimensionerna i Kina, vilka kan tjäna som princip för en effektiv dialog med detta land.
Beträffande händelserna i Östturkestan anser kommissionen att en direkt dialog mellan de centrala kinesiska myndigheterna och representanterna för den uiguriska befolkningen utan tvivel skulle kunna bidra till en lösning på de problem som nu föreligger.
Vad gäller situationen i de ryska fängelserna, är kommissionen medveten om den oroande situationen beträffande de ryska fängelserna och delar Europaparlamentets oro. Vi erhåller och kontrollerar rapporter om hälsoförhållanden i fängelserna, om matbrist och om fysisk och psykisk misshandel. Genom sina hjälpprogram och demokratiprogrammet Tacis och speciellt inom ramen för Lienprogrammet finansierar kommissionen flera projekt för att förbättra den humanitära situationen i Ryssland. Tillsammans med Europarådet finansierar kommissionen en rad projekt avsedda att hjälpa Ryssland för att landet skall kunna uppfylla de åtaganden som det åtog sig i samband med att det blev medlem av Europarådet.
Angående Laos är det klart att kommissionen känner till Amnesty Internationals rapport om fallet med de tre samvetsfångarna och har noggrant tagit del av dess innehåll. Kommissionen försöker just nu att få fram nya uppgifter om bakgrunden till dessa fall. I detta syfte har man uppmanat den av Laos demokratiska folkrepublik ackrediterade EG-delegationen, att undersöka situationen, i nära samarbete med ambassadörerna för de medlemsstater som är representerade i Vientiane. Så snart vi har fått ny information kommer kommissionen att kontakta ledamöterna här för att berätta om detaljerna i detta initiativ.
Bosnien-Hercegovina: kommissionen är överens om att påvens besök i Sarajevo utgör ett viktigt tillfälle för att ena alla invånare i Bosnien-Hercegovina. Därför beklagar kommissionen att Republika Srpskas myndigheter har aviserat införandet av en avgift för de som passerar gränsen mellan republiken och det övriga Bosnien för att besöka Sarajevo, med just påvens ankomst som motiv. Denna avgift skulle dessutom klart bryta mot den fria rörligheten för personer vilken omfattas av Daytonavtalet. Kommissionen stödjer därmed kraftigt de ansträngningar som görs för att övertyga myndigheterna i Republika Srpska att de genast omvärderar denna fråga.
Vad det gäller Kambodja måste jag i kommissionens namn kraftfullt upprepa samma känslor som ni här har uttryckt, och som nu även ministerrådets ordförandeskap uttalat, över den kriminella attack som den 30 mars orsakade flera offer bland oppositionens anhängare som deltog i en tillåten och fredlig demonstration. Efter undertecknandet av fredsavtalet i Paris i oktober 1991, åtog sig kommissionen en betydelsefull roll i återuppbyggnadsplanerna för landet, vilka omfattar ett flertal initiativ för att befästa demokratiprocessen och förbättra befolkningens levnadsvillkor. Om vi emellertid tar i beaktande det snara undertecknandet av detta samarbetsavtal, menar kommissionen att de kambodjanska myndigheterna bör göra vad som är möjligt för att bevara perspektiven att uppnå fred och en rättsstat. I detta sammanhang bidrar kommissionen till förstärkandet av demokratiseringsprocessen med ett specifikt program för att upprätta en klar röstlängd för valet 1998. Vi är intresserade av att skriva under avtalet i april därför att det, som ni vet, i avtalet finns en rad klausuler som handlar om respekten för mänskliga rättigheter, om friheten och om demokratin och utvecklandet av det civila samhället. Även om det, efter vad som har inträffat, kan vara svårt att tänka sig att avtalet skall skrivas under redan i april, anser vi att det är en bra handling för båda parter därför att när vi väl har det undertecknade avtalet, har Europeiska unionen en legal grund och legitimitet för att kunna rikta sig till den kambodjanska regeringen.

Ordföranden
Jag tackar Marín!
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är yttrande om resolutionsförslag (B4-0293/97) av Newens för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om de mänskliga rättigheterna i republiken Yemen.

Newens
Fru ordförande! Innan Yemen enades i maj 1990 förlänades mänskliga rättigheter och demokratisk frihet mycket litet respekt i såväl Nord- som Sydyemen. Efter enandet förbättrades sakernas tillstånd betydligt, fram till det fruktansvärda kriget i april till juli 1994, då sydsidans tidigare ledning kastades ut. Sedan dess har många allvarliga brott mot mänskliga rättigheter förekommit. Amnesty Internationals färska rapport av den 27 mars 1997 innehåller information om " försvinnanden" , olagliga arresteringar, malträtering, misshandel och tortyr av internerade personer, och om dödsstraff som utdömts på grundval av bevisning som kan ifrågasättas.
Andra organisationer, såsom den yemenitiska organisationen för mänskliga rättigheter, Europa, har företett ytterligare bevis, däribland listor på offer, från vilka man inte kan bortse. Man har dessutom en grym strafflag, som kan utdöma prygel, amputering och avrättning för äktenskapsbrott och för handlingar riktade mot republiken och mot islam.
Uppskattningsvis 1.250 personer, som flydde till utlandet efter inbördeskriget, är rädda för att återvända, och har fått sina egendomar konfiskerade.
Yemen har emellertid samtyckt till många fördrag om mänskliga rättigheter, och har tagit in många av deras stadganden i sina egna lagar. Skälet till att de inte tillämpats är att oegentligheterna utövas av beväpnade grupper, i synnerhet säkerhetsstyrkornas gren för politisk säkerhet, vilka endast ansvarar inför presidenten.
Dessa oegentligheter måste upphöra och omedelbara steg måste tas för att få dem som ännu är internerade frigivna, ändra domar om prygel och amputation, upphäva dödsdomar och ge flyktingar möjlighet att återvända hem, utan fruktan för vedergällning för att ha satt sig upp mot regeringen.
Det är väldigt viktigt att Europeiska unionen tillhandahåller bistånd. Jag stöder med eftertryck det nya samarbetsavtalet, men det bör villkoras väsentliga förbättringar vad gäller de mänskliga rättigheterna. Vi vill alla se förbättringar och utveckling i Yemen, och se stora framsteg när det gäller de fattigas och sämre lottades förhållanden, men mänskliga rättigheter och nationell försoning utgör nödvändiga förutsättningar för att uppnå detta.

Friedrich
Fru ordförande, mina damer och herrar! Landet Yemen har en mycket, mycket svår historia bakom sig: årtionden av uppdelning, två system, en del under socialistisk misshushållning. Idag bemödar det sig om att sätta in sina krafter på att finna sin egen väg i en besvärlig omgivning. De 18 miljonerna invånare i Yemen åtnjuter idag i många avseende större frihet än i många av grannstaterna i denna region. Yemen bemödar sig också om fredliga lösningar på konflikter i regionen, vare sig det nu gäller öar i Röda Havet eller gränsproblem med grannlandet Saudiarabien.
Kidnappningarna på senare tid kunde under effektiv medverkan från regeringens sida avslutas på kort tid utan människoliv gick till spillo.
Nu stundar ett parlamentsval den 27 april och jag förespråkar varmt att valobservatörer från Europaparlamentet sänds dit. Och, mina damer och herrar, det vore fel, om vi i denna svåra situation skulle hota med att dra in det sannerligen beskedliga finansiella biståndet från den europeiska unionen. Detta innebär, bästa kollega Newens, att ditt förslag överhuvudtaget bara kan diskuteras med de framlagda ändringsförslagen, vilka till stor del också kan stödjas av vår grupp.
Landet bemödar sig mycket om, att i detta svåra läge stegvis finna en demokratisk väg. Det befinner sig i ett isolerat läge, emedan Gulfstaterna, trots att motsvarande ansökan sedan månader, ja, sedan år ligger på deras bord, inte vill ta upp Yemen i sin elitklubb. Landet ingår varken i vårt Medelhavsprogram, eftersom det tyvärr inte ligger direkt vid Medelhavet, och det finns inte heller något associationsavtal med detta land. Därför vore det verkligen felaktigt, om vi lät Yemen fortsatt vara isolerat. Detta land har förtjänat stöd och med ändringsförslagen kommer vi kristdemokrater att stödja detta förslag.

Van Dijk
Ja, herr Friedrich, jag är rädd att jag bara gör det värre, för jag har lämnat in ett par ändringsförslag. Jag anser att Newens resolution är en utmärkt resolution, men tyvärr får kvinnornas mänskliga rättigheter inte en chans på det hela taget i denna resolution, och därför har jag lämnat in ett par ändringsförslag för att peka på kvinnornas situation. Den har försämrats ordentligt, och det är väl för närvarande så att det utvecklas lagstiftning som kommer att träda i kraft efter valen, där kvinnor åläggs ett förbud att vittna inför domstol. Och det är verkligen så att det förestår lagstiftning som åter kommer att möjliggöra äktenskap för minderåriga, och i länder där man bryter mot de mänskliga rättigheterna, är det ofta så att man särskilt bryter mot kvinnornas mänskliga rättigheter. Att man uppträder särskilt repressivt mot kvinnor, och det är fallet även i Yemen. Hur prekär än situationen ändå kan vara, så förstår jag inte att kristdemokraterna anser att de mänskliga rättigheterna kan underordnas våra relationer. Jag anser att det borde vara tvärtom.

Marín
Fru ordförande, skyddet av de mänskliga rättigheterna i Yemen och i synnerhet organiserandet av fria och rättvisa val, är frågor av särskilt intresse som kommissionen ägnar all nödvändig uppmärksamhet. Unionen och andra internationella samarbetspartners har, i sina kontakter med den yemenitiska regeringen, upprepade gånger betonat att valen den 27 april kommer att utgöra ett prov för dess politiska system. Samtidigt måste vi medge att utvecklingen av Yemens politiska struktur genomförs vid ett särskilt svårt läge, internt och i relationerna med omvärlden. Kommissionen och andra givare, bland dem majoriteten av medlemsstaterna, har därför föredragit att erbjuda en rad positiva åtgärder för att stödja Yemen i förstärkandet av de demokratiska strukturerna. Europeiska kommissionen har således avsatt 700 000 ecu som stöd till den tekniska organiseringen av valen, den lokala kontrollen och även främjandet av det kvinnliga valdeltagandet, liksom en rad tekniska stödåtgärder för rådgivning under hela processen.
Naturligtvis, Newens, Friedrich och van Dijk, känner vi till att fyra oppositionspartier har beslutat att inte ställa upp i valet. Men betänk att, i brist på demokratisk vana, finns det i detta land fortfarande 4 000 kandidater som representerar ett halvt dussin partier, förutom ett stort antal oberoende kandidater. Det borde inte heller förvåna oss att detta fenomen inträffar då det är första gången landet går emot en demokratisk normalisering.
Följaktligen har Europeiska kommissionen och medlemsstaterna riktat in sig på en lösning med de möjligheter som står till buds därför att vi, och där ger jag Friedrich rätt, har varit tvungna att tillsammans med Yemen skapa en sui generis -lösning. Sui generis -lösning därför att det är ett land som inte har några relationer med sina grannar. Länderna kring Persiska viken låter inte landet komma med i sin klubb, samtidigt som relationerna med den afrikanska politiska omgivningen också är begränsade. Därför tog vi tidigare upp idén om att skapa ett bilateralt samarbetsavtal. Varför? Av samma skäl som jag tidigare förklarade angående Kambodja, att samarbetsavtalet med Yemen, som man vill underteckna inom kort, också inkluderar demokratiklausulen om respekten för de mänskliga rättigheterna. Och när vi har det undertecknade samarbetsavtalet klart kommer kommissionen att ha lagliga och internationella möjligheter och legitimitet att utveckla program med inriktning på en demokratisk utveckling i detta land.
Därefter måste jag, vad gäller valen, markera att jag hoppas att några av er deltar, för kommissionen har med de yemenitiska myndigheterna förhandlat fram att det skall finnas en internationell delegation med valobservatörer. Och vi hoppas att 40 observatörer från Europeiska unionen kommer att närvara vid valens genomförande. Jag tycker att det vore en utmärkt idé om åtminstone de tre ledamöter som har engagerat sig i denna fråga, bestämmer sig för att resa till Yemen och delta som valobservatörer.
Detta skulle vara en utmärkt idé, min käre vän Newens.

Ordföranden
Tack, Marín!
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
B4-0295/97 av W G van Velzen m fl för Europeiska folkpartiets grupp om humanitärt bistånd till Bulgarien; -B4-0314/97 av Papakyriazis m fl för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om humanitärt bistånd till Bulgarien; -B4-0317/97 av Goerens för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om humanitärt bistånd till Bulgarien; -B4-0335/97 av Wolf och Müller för Gruppen De gröna i Europaparlamentet om humanitärt bistånd till Bulgarien; -B4-0299/97 av Piha m fl för Europeiska folkpartiets grupp om brådskande bistånd till Karelen; -B4-0312/97 av Ahlqvist och Paasilinna för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om humanitärt bistånd till Karelen; -B4-0316/97 av Väyrynen och Ryynänen för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om situationen i Karelen och andra delar av den nordvästra Ryssland; -B4-0333/97 av Seppänen m fl för Gruppen Europeiska enade vänstern - Nordisk grön vänster om situationen i ryska Karelen; -B4-0334/97 av Hautala och Schörling för Gruppen De gröna i Europaparlamentet om situationen i Karelen.Bulgarien:

Van Velzen, W.G.
Fru ordförande! Herr kommissionär! Mina damer och herrar! Det bulgariska folket blöder av åratals misshushållning av det f.d. bulgariska kommunistpartiet, och nu det socialistiska partiet.
Korruption, plundring av landet far hårt fram med nationen. Stor fattigdom, hyperinflation och till och med brist på bröd blev följderna, och man måste importera spannmål till höga kostnader på grund av förskingring, och Bulgarien som var en kornbod. Som tur är har president Stojanov kunnat övertyga det bulgariska socialistiska partiet om att de inte kunde gå längre, och det har tillkommit en interimsregering.
Fru ordförande! Interimsregeringen har fått ett bra svar från den internationella gemenskapen. G-24 har från världsbanken ställt nittio miljoner dollar till förfogande för finansiell hjälp 1997. IMF kommer förhoppningsvis att i morgon ställa sex hundra åttioåtta miljoner dollar till förfogande för standby arrangements , och Europeiska unionen lånar tvåhundrafemtio miljoner ecu som hjälp med betalningsbalansen och fyrtio miljoner ecu till social och strukturell hjälp. Det är ett stort tecken på förtroende från den internationella gemenskapen för denna interimsregering. Det förekommer sällan att en interimsregering får ett så viktigt tecken, men det är samtidigt en signal till den bulgariska befolkningen att den 19 april, när det är val, göra slut på de många åren av misshushållning av det bulgariska kommunistiska partiet med tillhörande socialistiska parti och att välja att bygga upp landet och att välja ett konstruktivt perspektiv, i medvetande om att det, så smärtsamt det än är, kommer att bli reformer under de kommande två åren. Jag tror att resolutionen på den punkten är ett uttryck för vår solidaritet med den bulgariska befolkningen.

Papakyriazis
Fru ordförande, Bulgarien, ett historiskt land i Europa, ett land med rika mänskliga och materiella krafter, ett land som är förbundet med Europeiska unionen med en anslutning i sikte, detta Bulgarien befinner sig i en mycket svår situation. Det har kommit in i en stor ekonomisk kris, följaktligen både social och politisk, och som bröt ut under de senaste få månaderna, men som naturligtvis är resultatet av en utveckling som varat under många år, från 1989 och framåt, en kris som kulminerade och som lyckligtvis kom ut på den väg som leder till respekten för demokratin, d.v.s. till de förhastade valen den 19 april. Och Bulgarien befinner sig fortfarande i en svår geografisk och geopolitisk ställning, en känslig ställning. Detta land har med betydelsefulla initiativ och offer visat sin styrka att bli en stabiliserande faktor i området.
Med den gemensamma enhälliga resolutionen vill vi såsom Europaparlamentet sända ett meddelande till det bulgariska folket. Ett meddelande där vi visar att vi bryr oss om, följer, hjälper och stödjer det bulgariska folket i den svåra ansträngningen och vi vill upprepa vårt behov av att fortsätta och bredda det humanitära biståndet, och inte bara till Bulgarien, varhelst det behövs och på det sätt det behövs.

Goerens
Fru ordförande, Bulgarien har ännu inte lyckats komma igång efter diktaturens fall. Det kan försvaras med arvet från det förflutna, en oerhörd stor statsskuld och embargot mot Serbien. Man kan däremot inte förneka att Bulgariens oförmåga att inleda verkliga reformer i högsta grad försämrar utsikterna för landet som dock hade fastställt mycket ambitiösa mål.
Jag har dessutom blivit övertygad om att Bulgarien inte kommer att reda ut sina problem på egen hand trots de ansträngningar vi har rätt att kräva från landet. Med sina oerhörda problem ställer Bulgarien frågan om samarbetsmekanismerna med Europeiska unionen står i höjd med utmaningen. Landet måste få mindre hjälp på det humanitära planet och större hjälp att genomföra djupgående reformer.

Wolf
Fru ordförande, kära kollegor! Jag tror, att problemet i Bulgarien klargör flera saker. Om detta har redan en del sagts och även Goerens bidrag var mycket belysande. Vi måste fråga oss, om den typ av bistånd och vägledning, som erbjuds länderna i Central- och Östeuropa för att bemästra övergångskrisen, verkligen är tillräcklig.
Förvisso rör det sig i detta sammanhang också om frågan vilka politiska krafter där som agerar hur, liksom om att den politiska eliten, byråkratin och maffian varken är i stånd att eller vill utveckla sitt land, vilket vi också upplevt på annat håll. Men vi måste fråga oss om vi är medskyldiga: vad kan vi göra för att faktiskt infria de löften vi givit gentemot Östeuropa och särskilt också på Balkan? Och då måste vi allvarligt fråga oss, om inte vårt bistånd borde sträcka sig längre än till att bara ge humanitärt bistånd i en nödsituation.
Karelen:

Habsburg-Lothringen
Fru ordförande, jag skulle gärna vilja ta upp resolutionen om Karelen och Murmanskområdet. Till att börja med skulle jag vilja uttrycka min glädje över att denna region, som ligger så i direkt anslutning till den europeiska unionen men ändå så långt borta, att endast ett fåtal känner till den, äntligen diskuteras i parlamentet. Jag gläder mig också åt att många finska parlamentsledamöter, helt oberoende av partitillhörighet, skrivit under på detta behov till tecken på att här verkligen nöd är för handen och att ideologi inte får spela någon roll.
Den karelska republiken och Murmanskområdet tillhör den ryska federationens nordliga ekonomiska zon och är därmed kommunikationsstrategiskt, för att nu uttrycka det milt, något avlägsna. Efter det att detta område under detta århundrade genom sin geografiska, språkliga och kulturella närhet till Finland, liksom också genom sin starka vilja till självbestämmande, ständigt värjt sig mot den ryska ockupationen, tillhör det naturligtvis inte heller idag de prioriterade områdena för ryskt bistånd. Detta oaktat kan det absolut inte accepteras, att Ryssland idag sätter alla upptänkliga administrativa käppar i hjulen för det humanitära bistånd som ska komma denna region till del.
Här måste också tilläggas, att kontrollen i denna region ofta utövas av andra institutioner än de statliga. När jag senaste gången själv förde in humanitärt bistånd i denna region hade jag uteslutande det något tvivelaktiga valet att förlita mig på antingen den ryska maffians skydd eller skyddet från organisationen för de f d Afghanistankämparna.
Idag har vi den 10 april. Hos oss skiner solen ännu vid denna tid på dygnet - i Karelen och trakten kring Murmansk snöar det, det är kallt med minusgrader och människor dör av hunger och köld. Det är helt enkelt vår uppgift att uppmana kommissionen, att utnyttja varje upptänkligt program som TACIS, INTERREG eller andra gränsöverskridande program och göra allt, för att avhjälpa denna människoovärdiga situation i vår omedelbara närhet.

Andersson
Fru ordförande! Denna resolution om Karelen är oerhört viktig. Karelen är ett närområde till EU, och det är viktigt att samarbetet med EU byggs ut. Det finns goda exempel, jag kan nämna ett från mars månad i år, då Västerbottens län i mitt hemland Sverige tecknade ett samarbetsavtal med Karelen.
Den svenske författaren Stig Dagerman skrev en gång: " För tider utan hopp finns inget värre fängelse än framtiden" . Det är ord som mycket väl kan beskriva den situation som finns i dag för tusentals människor i Karelen. Vi har alla genom internationella media kunnat följa den akuta situation som nu råder. Det finns ett akut behov av humanitära insatser med mat, läkemedel och andra livsförnödenheter som omedelbart måste komma befolkningen till del i Karelen, eftersom människorna där lever under i det närmaste svältförhållanden.
Krav måste ställas på de ryska myndigheterna att dessa hjälpsändningar verkligen kommer fram till rätt adressat och inte fastnar någonstans på vägen. Framför allt är situationen allvarlig för Karelens barn. Vi vet redan i dag att det finns 3 000 barn som har omhändertagits av myndigheterna, eftersom föräldrarna inte kunnat försörja sina barn. Även om situationen är akut, får det emellertid inte stanna vid akuta humanitära insatser. Vi måste ha långsiktiga insatser som stärker den socioekonomiska situationen och den demokratiska situationen i Karelen.
Den alarmerande situationen i regionen riskerar att bli en faktor som gör att befolkningen i Karelen kanske säger att det var bättre förr och vill ha något som fanns tidigare. Det vore olyckligt om det blev på det sättet. Ett Europa i fred och frihet kräver ett vidare engagemang för Karelens framtid, som också är en del av Europas egen framtid.
Ärade ledamöter! Vi talar alltså inte bara om ett ögonblick av välgörenhet, utan om en del av vårt arbete för ett Europa i fred och frihet. Låt oss därför från och med nu se till att vårt engagemang sträcker sig framåt för människorna i Karelen.

Gahrton
Fru ordförande! Karelen är naturligtvis lika mycket en del av Europa som Sicilien, Kreta, Kanarieöarna eller andra delar av Europa som vi ofta diskuterar här. Karelen tillhör också vår historia. Det har varit under svenskt herravälde, under ryskt, under finländskt och nu är det återigen under ryskt herravälde.
Karelen har drabbats av det ryska kaoset mer än många andra delar av Ryssland. Karelen har drabbats av den chockterapi som inte minst västeuropeiska ekonomer med sina dåliga råd har lyckats lura Ryssland att ägna sig åt. I detta sammanhang har naturligtvis Europeiska unionen också ett betydande ansvar. Det är ett " hett" område som kan hamna i konflikt. I Karelen har vi en kommunistisk regering i den autonoma Karelska Republiken. I Finland finns grupper som drömmer om att ändra gränserna och på något sätt återta delar av Karelen. Det är klart att de socioekonomiska förhållandena i Karelen påverkar människornas sinnesstämningar och gör situationen riskfylld, om man inte snart ingriper och ser till att regionen får hjälp. Det är klart att Europeiska unionen har ett mycket stort ansvar dels genom att man indirekt på olika sätt faktiskt har ett medansvar för att situationen är som den är, dels genom att Karelen, som jag tidigare sade, givetvis är en del av Europa.

Paasilinna
Fru ordförande, ryssarna har hamnat i ett märkligt läge. Det kommunistiska systemet har raserats, men det kapitalistiska fungerar inte alls ännu. En katastrof håller på att växa fram alldeles vid vår yttre gräns. Finska hjälpsändningar har stött på stora svårigheter vid gränsen. Det är fråga om att antingen så deltar inte den ryska tullkommittén eller så är det en rent lokal inkassering, som de ryska myndigheterna omedelbart måste ingripa mot.
År 1992 gav unionen livsmedelshjälp till Ryssland. Varorna överlämnades till livsmedelsaffärer och intäkterna från försäljningen borde ha använts till humanitär hjälp. Till stor del blev det tvärtom: människorna köpte nog då ännu västliga livsmedel för sina besparingar, men pengarna gick till den ryska maffian. Därför måste hjälpen nu ovillkorligen levereras direkt till hjälpobjekten, till daghem, ålderdomshem osv., och de lokala myndigheterna kan hjälpa till. Annars hamnar också den här hjälpen i maffians händer.

Blokland
Fru ordförande! Det finns alla anledning att erbjuda det bulgariska folket humanitärt stöd. Genom den förra regeringens vanstyre har situationen försämrats så att befolkningen är utan hopp till följd av hunger och elände. Situationen i sjukhusen och barnhemmen är katastrofal.
Det är hjärtskärande att se hur frivilligorganisationer anstränger sig att föra in hjälpvaror i Bulgarien, eftersom det finns en mängd byråkratiska regler i kraft som finns kvar från tidigare regimer. På sista tiden har jag konfronterats med en kristen församling i Sofia som sedan 1990 försöker bli erkänd. Eftersom den inte är erkänd, får de inte hyra en byggnad och ta emot hjälpvaror från systerförsamlingar i Nederländerna.
När nu krisen är så stor, är det himmelsskriande. Därutöver tillkommer att ett uteblivet erkännande medför att en sådan kristen församling betraktas som en sekt och t.o.m. får problem med import av biblar.
Det finns alltså alla anledning att ge nödhjälp tillsammans med uppmaningar att snabbt vidta åtgärder som bl.a. avser religionsfrihet och därmed rätten utöva gudstjänst fritt.

Zimmermann
Fru ordförande, Bulgarien befinner sig i en svår ekonomisk och social kris. P g a hög inflation, arbetslöshet och en våldsam stegring av livsmedelspriserna befann sig många människor de senaste månaderna i en nästan hopplös situation. Det finns från den europeiska unionen men framför allt också från många privata hjälporganisationer - Blokland har just hänvisat till detta - några bra projekt, vilka bidrar till att lindra den allra värsta nöden.
Särskilt barn, kvinnor, sjuka och gamla människor behöver snabb hjälp. Den hittillsvarande regeringens krisbekämpningsprogram antogs och jag hoppas, att den nya bulgariska regeringen kommer att fortsätta detta program efter valen. Ett klart regeringsprogram och en omstrukturering av ekonomin och parallellt därmed reformer inom det sociala området erfordras omgående. Bulgarerna behöver européernas stöd och solidaritet, eftersom de hör till Europa. Bulgarien behöver dessutom också ett starkt stöd från oss, eftersom människorna har stora förhoppningar på oss.
Jag hoppas, att den nya regeringen efter valen tillsammans med parlamentet och framför allt med det bulgariska folket samt med vårt stöd kommer att kunna övervinna denna kris.

Myller
Fru ordförande, svältkatastrofen inom Europas närområden är ett faktum. I Karelen och andra delar av Ryssland som gränsar till unionen, har i synnerhet barnens och åldringarnas situation under hela vintern varit särskilt svår. Från början av året har nödhjälp skickats från Finland genom Röda korset och samfundet Finland-Ryssland. Läget har dock inte förbättrats och därför behövs nu hjälp från hela unionen.
Man bör dock sträva efter att använda områdets egna resurser och förvaltningsorganisationer så långt möjligt för att eskortera hjälpen ända fram. Med EU: s Tacis-program finansieras för närvarande ett utvecklingsprogram för Karelens social- och hälsovårdsförvaltning. Dessa resurser borde utnyttjas också för leveranserna av nödhjälp, för på så sätt förstärks de samhällsstrukturer som håller på att utvecklas i området och dess egna möjligheter att i framtiden klara sig från sådana här katastrofer. Detta är enligt min uppfattning en synnerligen viktig omständighet att beakta i detta sammanhang.

Marín
Fru ordförande, vad angår problemet med det humanitära biståndet till Bulgarien, bekräftar jag att under de 6 senaste månaderna har kommissionen uppbringat 73, 6 miljoner ecu som hjälp till Bulgarien. Det innefattar ett socialt brådskande hjälpprogram, Phare, till ett värde av 20 miljoner ecu, ett bidrag från Echo på 1, 1 miljoner för brådskande hjälp med mediciner och livsmedel, liksom 12, 5 miljoner ecu för energiimport bekostat av Phare.
Kommissionens målsättning är fortfarande i första hand att stödja den ekonomiska reformprocessen och i andra hand att upprätthålla det sociala stödet i form av socialt bistånd för att mildra den sociala kostnaden för reformerna och stärka befolkningens accepterande av dessa. Övriga delar av unionens biståndsinsatser presenterades nyligen av min kollega Van den Broek i Sofia. Innehållet är följande: för det första, ett nytt makrofinansiellt lån från unionen på 250 miljoner ecu. För det andra, 20 miljoner ecu som bekostas av Phareprogrammet för teknisk hjälp vid tillämpningen av regeringens reformprogram. Och slutligen, socialt tilläggsstöd inom ramen för Phare, till de mest behövande grupperna i Bulgarien, på totalt 20 miljoner ecu som skall läggas till det redan befintliga programmet.
Kommissionen deltog å sin sida i förrgår på ett G24-möte på hög nivå i Bulgarien. Tack vare flera stödåtaganden från länder, associerade med G24, kunde Bulgariens finansiella underskott för år 1997 täckas. Där konkretiserades också humanitära hjälpåtaganden och i november kommer ett nytt G24-möte att äga rum för att granska framåtskridandet i landets reformer och uppbära kapital för 1998 års betalningsbalans.
Slutligen, i våra relationer med detta land får vi inte förlora det långsiktiga målet med dess anslutning till unionen ur sikte. Bulgarien bör å sin sida, efter många års försening, anta reformens utmaningar, och den provinsiella regeringens politiska vilja att initiera sådana reformer är uppmuntrande, en vilja som vi hoppas kommer att godkännas efter de allmänna valen den 19 april.
Kommissionens kontor för humanitärt bistånd, ECHO, skall noggrant granska varje konkret begäran som inges. Emellertid måste jag påminna om, vilket dessutom har påpekats av några ledamöter, att de humanitära organisationerna kämpar mot allt större hinder när de försöker föra in den humanitära hjälpen i regionen och mot de svårigheter som den ryska tulltjänsten normalt sätter upp.
Problemet med tullkontrollen har redan tagits upp med de ryska myndigheterna. Jag vill ändå göra en kommentar här. Svårigheterna uppstod framför allt i det ögonblick då kontoret för internationellt humanitärt bistånd och tekniskt stöd som tidigare fanns inom utrikesministeriet, försvann ur den nya regeringens struktur. För närvarande har inte den nya ryska regeringen fattat något definitivt beslut angående det organ som ansvarar för införseln av humanitärt stöd i de ryska regioner som, likt Karelen, vidkänner allvarliga svårigheter.

Ordföranden
Tack, kommissionär Marín!
Jag förklarar debatten för avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

Aelvoet
Kollegor! I samband med omröstningarna om aktuella och brådskande frågor skulle jag gärna fästa er uppmärksamhet på att idag på förstasidan av alla tidningar i Mexiko meddelar att den officiella representanten för Europeiska kommissionen i Mexiko, under tryck av därvarande regering, har dragit in stödet till akademin för de mänskliga rättigheterna i Mexiko som redan hade godkänts, och det skulle utbetalas alldeles efter valen. Det var insatsen av en omröstning denna vecka här i parlamentet, där vi hade begärt att nu diskutera Mexiko eftersom det var brådskande. Det avvisades av högern, jag gör er alla medansvariga för det faktum att Akademin för de mänskliga rättigheterna som hade kunnat få pengar från oss, nu inte får det, eftersom vi vägrade utöva tryck på kommissionen.

Ordföranden
Fru Aelvoet, ni har framfört vad ni ville säga, men som ni känner till så är kammaren suverän i dessa avseenden, och det är upp till kammaren att besluta om vilka ärenden som skall tas med bland de brådskande frågorna.

Omröstning
de Vries
Herr ordförande! Enligt min lista skall vi nu rösta om Adam- och Baldarellibetänkandena. Enligt mina omröstningsnoteringar föreslås omröstning med namnupprop för samtliga ändringsförslag. Kan ni kontrollera om det fortfarande stämmer? Om det fortfarande gör det så undrar jag om ni kan be de grupper, som begärt alla dessa omröstningar med namnupprop för samtliga ändringsförslagen, att ta saken under nytt övervägande, eftersom det synes som om vi skulle kunna åstadkomma den politiska poängen med en omröstning med namnupprop i slutet?
(Applåder)

Ordföranden
Nu när Baldarellibetänkandet återkallats är situationen inte så besvärlig som ni tror.

Hallam
Herr ordförande! Jag är djupt rörd över det plötsliga intresse Gruppen oberoende för nationernas Europa visar för ämnet fiske, i synnerhet som dess högt värderade ledare faktiskt besökte Newlyn i England igår, och talade om sitt engagemang för fiskenäringen. Det är synd och skam att Sir Jimmy Goldsmith, trots gruppens alla omröstningar med namnupprop och ändringsförslag, inte ens kan bemöda sig att närvara i denna kammare!
(Applåder)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin och Wibe
Vi valde vid omröstningen att inte ställa oss bakom utskottets betänkande. Vi anser att betänkandet hanterar väsentliga frågor för det framtida fisket och känner uppskattning över det arbete som Adam genomfört för att finna en kompromiss mellan olika intressen, men vi upplever att utskottets betänkande, trots detta, inte kan anses ge en fullgod balans i fråga om bevarandet av fiskeresurser och behovet av att förhindra byråkratiska och för målgruppen svårhanterliga regleringar som inte ger några egentliga effekter på målsättningen att bevara fiskeresurser.

Novo
Om vi från början hade skäl att avhålla oss från att rösta i förhållande till Adambetänkandet om förslaget om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna - vilket vi mycket ingående utvecklade under vårt inlägg i debatten - har vi, efter diskussionen och efter kommissionens kommentarer och svar, nu dubbel anledning till att göra detta, framför allt, för att åskådliggöra de egentliga ändamålen och avsikterna hos Europas " styrelse" i denna fråga.
Kommissionen var faktiskt mycket klar när den tillstod att man inte kommer att godkänna ändringsförslagen om inrättandet av en övergångsperiod för tillämpningen av den nya förordningen, det realistiska förslag som vi hade lagt fram för fiskeriutskottet som fått föredragandens stöd.
I jämförelse med den ekonomiska ersättning som åtföljer införandet av förordningen kan detta ställningstagande från kommissionens sida kan allvarligt ifrågasätta kommissionens verkliga åtagande i att vidmakthålla dessa resurser.
Vi väntar oss att fiskeriministermötet den 14 och 15 april skall komma att godkänna och införa sådana bestämmelser i det slutliga förslaget, även om kommissionen - som det här visat sig - inte är överens i denna fråga.
Vi väntar oss att en sådan position kommer att försvaras där av de medlemsstaters regeringar som är mest berörda, bland vilka man helt klart måste räkna in mitt lands regering.

Van der Waal
Taget i dess helhet utgör kommissionens betänkande om ändring av de tekniska åtgärderna avsevärda förbättringar jämfört med dagens system. Kommissionen har lyckats framlägga ett paket som är översiktligare och enklare jämfört med de existerande åtgärderna. Via ökningen av fiskeredskapens selektivitet och skyddet av vissa zoner ges ett betydande bidrag till tillbakaträngningen av fångsterna av ung fisk. Särskilt glädjande är det att kommissionen ytterligare begränsar kapaciteten för flottan i 12-milszonen. Fiskbeståndens barnkammare finns i många fall i dessa zoner.
Jag är inte enig med kommissionens betänkanden på alla punkter. Enligt min åsikt åläggs vissa fisken onödiga begränsningar. T. ex. medför begränsningarna av kummelfisket avsevärda problem för djuphavstrålfisket av taggmakrill. Det handlar inte om att via flankerande politik till skydd av ung fisk, sätta viktiga fiskerisektorers existens på spel. Eventuell sanering av fiskeriflottor hör hemma i det fleråriga styrprogrammet (MGP). Föredragandens förslag till ändring av kummelfisket stöder jag däremot av hjärtat. Men den föreslagna gränsen för tunga i kombination med den s.k. ett-näts-regeln begränsas fiskeflottans flexibilitet i onödig utsträckning. I kommissionens förslag utvidgas visserligen det område där man får fiska just tunga, men otillräckligt. Därför har jag lämnat in ett ändringsförslag som placerar gränsen för tunga i sin helhet till 56º nordlig bredd. Därmed kan man förekomma att de fiskare som fiskar på de fina fiskegrunden i området mellan 55º och 56º nordlig bredd går miste om fångster av sandskädda, bergtunga, stor tunga och liknande, genom att de måste fiska med minsta maskvidd på 110 mm.
Den största delen av ändringsförslagen från Adams betänkande har jag stött. Med den föredragande anser jag att det är önskvärt med ett närmare engagemang från fiskarna och en bättre vetenskaplig underbyggnad av vissa åtgärder. Ändringsförslagen med avseende på fiskeredskapens selektivitet ansluter väl till sektorns praktiska möjligheter. Man kommer att tänka på förslaget att undanta djuphavsflottan från förbudet mot garn som är tjockare än 8 mm. Pläderingen för en kompensationsreglering vid inkomstbortfall för fiskare till följd av tekniska åtgärder, stöder jag emellertid inte. Den gemensamma fiskeripolitiken måste skapa villkoren för en konkurrenskraftig flotta. Inkomststöd hålls snarare icke räntabla skepp på benen på ett konstlat sätt.
Betänkande (A4-0094/97) av Kindermann
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin och Wibe
Vi ställde oss vid omröstningen bakom betänkandet med följande beaktanden för ställningstagandet: Vi välkomnar principiellt ett förvaltningssystem som möjliggör ett integrerande av Sverige och Finland i den gemensamma fiskeripolitiken (GFP). Vi önskar dock framhålla att kommissionens förslag är tidigt väckt, eftersom det föregår IBSFC: s beredningsprocess och därmed inte kan beakta det bättre underlag som därifrån kan erhållas samt de möjligheter som även därigenom kan erhållas för att finna multilaterala lösningar för hela Östersjön och inte som kommissionens förslag nu innebär, dvs. endast de delar som lyder under medlemsstaternas överhöghet och jurisdiktion. Vi menar vidare att kommissionens förslag riskerar att innebära onödiga administrativa belastningar för såväl yrkesfisket som för berörda myndigheter. Undertecknade menar att utskottets lagstiftningsresolution med dess förändringar bättre än kommissionens förslag beaktar vad som ovan anförts.

Erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0029/97) av Fontaine, för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om kommissionens lägesrapport till Europaparlamentet och rådet (KOM(96)0046 - C4-0194/96) om tillämpningen av den generella ordningen för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning, avfattad i enlighet med artikel 13 i direktiv 89/48/EEG.

Fontaine
Herr ordförande, jag vill klargöra att det handlar om ett betänkande från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt.
Betänkandet som jag fått äran att presentera för kammaren berör lägesrapporten om tillämpningen av den generella ordningen för erkännande av examensbevis inom ramen för det nya angreppssätt som kommissionen föreslog 1989. Ni kommer ihåg att Europaparlamentet antog detta horisontella angreppssätt väl medvetet om den noggranna uppföljning som krävdes över hur det praktiskt skulle genomföras. Vi är tacksamma mot kommissionen för det mycket detaljerade betänkande den presenterar efter de fem år som direktivet avser. Bägge målen har uppnåtts. Kommissionen lägger fram en lägesrapport med mycket viktig information, men jag saknar exakt statistik speciellt över antalet ansökningar och svar - avslag eller antagningar - som lämnats. Vi skulle då kunna bedöma den fria rörligheten inom gemenskapen ännu bättre.
För det andra vet vi idag i viss mån vilka förbättringar som krävs för att systemet skall bli så effektivt som möjligt för medborgarna. Den viktigaste frågan är om direktivet utgör det praktiska instrument eller ej, som anhängarna till den fria rörligheten efterlyst.
Herr ordförande och ärade kollegor, lägesrapporten har dock vissa nyanser. Jag måste nämna att vårt utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt i hög grad uppskattade att få träffa de nationella samordnare som ansvarar för direktivets konkreta tillämpning i varje medlemsstat. Vi tackar kommissionen för att den möjliggjort dessa möten. Vi fick tillfälle att komplettera vår utvärdering och kunde med tillfredsställelse se att attityderna utvecklades positivt.
I sitt betänkande noterar kommissionen för övrigt att kompensationsmekanismen genom examensbevis fortfarande utgör undantag, samtidigt som provtjänstgöring inte uppvisat några större svårigheter. Bland de positiva punkterna kan nämnas synergieffekten mellan gemenskapens program Erasmus, numera Socrates, och direktivet samt det faktum att direktivet verkar stimulera konvergensen mellan våra utbildningsprogram.
Allt detta är mycket bra. Utskottet för rättsliga frågor har dock tvingats fastslå att många hinder alltjämt kvarstår. Det är inte av ren slump som över hundra klagomål lagts fram sedan direktivet började tillämpas. Av denna anledning är jag mycket tacksam över de ändringsförslag som Cot och Schmidbauer lagt fram för den socialdemokratiska gruppen, i vilka klagomålen tas upp.
Flera svagheter utgör dessa hinder. Först direktivets ofullständiga och otillräckliga anpassning till vissa medlemsstaters lagstiftning. Avsaknaden av exakt definition för högskolenivån utgör ett annat hinder. Den frågan togs upp bland annat vid mötet med de nationella samordnarna och måste förtydligas. Men rent allmänhet utgör den akademiska världens rådande tankesätt hindren.
Vi vill även betona informationsfrågan. Det är en svår fråga, inte bara inom detta område, det vet vi. Men det visar sig att även om de migrerande nu är medvetna om sina rättigheter till erkännande av examensbevis, vet de inte hur systemet fungerar och hur de kan överklaga. Därför, bästa kollegor, måste lämplig information spridas till medborgarna. Samordnarna har gjort ett utomordentligt arbete och deras roll måste förstärkas. Det är en sak som vi begär.
Slutligen vill utskottet för rättsliga frågor förebygga en svårighet som kan uppstå om, vilket vi hoppas, den fria rörligheten skulle utvecklas betydligt. Fram till idag har ingen bestämmelse antagits om intagningsspärr i vissa medlemsstater för vissa yrken, som gör att tillträdet till ett yrke är begränsat till ett bestämt antal studenter. Vi uppmanar därför kommissionen att undersöka denna fråga.
Ärade kollegor, herr ordförande, utifrån detta konstaterande och dessa observationer anser vi att det behövs ändringar. Men vi anser också det vara väl genomtänkt av kommissionen att föreslå 1999. Då får vi ett större observationsfält och vår lägesrapport blir mer fullständig. Fram tills dess krävs största vaksamhet. Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt vill å sin sida i samråd med kommissionen påbörja det förändringsarbete som krävs för att denna viktiga aspekt av Europa skall bli verklighet för flertalet medborgare.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande, för det första vill jag gratulera föredraganden för hennes goda arbete, och i detta fall är det inte retorik. Om det är en vana att gratulera föredragandena så är det mindre vanligt att man framhäver kommissionens dokument. Men detta är ett användbart dokument. Föredraganden har med rätta framhävt några brister, men det gör det inte mindre sant att kommissionens dokument fyller sitt syfte: att ge en tämligen exakt bild av läget. Den första slutsats man kan dra, och Fontaine har pekat på det, är att det fortfarande är tidigt, det har gått för kort tid för att kunna dra slutsatser som leder fram till en lagreform. Och att det är klokt att vänta till 1999 för att reformera direktiv 89/48/EEG.
Vad är det väsentliga i de slutsatser som man kan dra av Fontaines betänkande, som stöds av PPE-gruppen, tillsammans med de två ändringsförslagen från den socialistiska gruppen? Konstaterandet av att det idag, då bristen på fri rörlighet, den fjärde friheten i fördragen, många gånger leder till modlöshet och skepsis, har gjorts klara framsteg på detta område vilket inger hopp som är värt att framhäva.
Detta direktiv vilar på en balans mellan två artiklar: artikel 3 som speglar det ömsesidiga förtroendet mellan staterna: om någon har erkänts rätten att utöva ett yrke i en medlemsstat, bör det ömsesidiga förtroendet mellan staterna, fördragens grund, göra det möjligt att utöva detta yrke i en annan medlemsstat, och artikel 4 som har en begränsande karaktär och fastställer kompensationsåtgärder för de fall där denna balans inte uppträder.
Än en gång visar sig i detta fall de två stora linjerna som hela tiden från början av processen med det europeiska bygget korsat varandra. Å ena sidan rädslor och begränsade perspektiv och trångsynthet. Å andra sidan framtidsvisionen, visionen om ett mångkulturellt Europa, och det gäller att bevara denna kulturella mångfald, bevara den för att det är en rikedom och en allas arvegods, men samtidigt ett Europa som är ett Europa nostra , ett Europa där den fria rörligheten är en verklig rättighet, inte bara en formell rättighet som finns reglerad i fördraget.
Jag skulle slutligen vilja säga, herr ordförande, att det finns en artikel, artikel 2, som slår fast att allt detta är till förmån för principen om politisk integration. Således kan man inte automatiskt reglera ställningen i förhållande till tredje land, såsom utskottet för kultur eftersträvar i sitt betänkande.

Florio
Herr ordförande, i UPE-gruppens namn skulle jag vilja lyckönska föredraganden, Fontaine, för det utförda arbetet. Det förslag hon lägger fram för oss kommer säkert att ges bifall från vår grupp.
Jag skulle kort vilja påminna om att direktivet 89/48/EEG har utgjort en viktig vändning i gemenskapens politik när det gäller rörelsefrihet för de medborgare som har en högre utbildning. Med detta direktiv har kommissionen i själva verket beslutat att radikalt ändra den lagstiftande politik som hittills följts när det gäller fri rörlighet för personer som har för avsikt att utöva ett yrke i ett annat medlemsland: inga fler talrika och detaljerade vertikala direktiv för varje yrke, utan lagar av allmän karaktär och med horisontell giltighet som ger regler som ska tillämpas för erkännande av examina inom alla de områden som ännu inte regleras av ett särskilt direktiv.
Systemet har sedan utökats med ett andra direktiv för yrkestitlar och ett direktiv som uppdaterat de redan befintliga sektoriella direktiven. Den fria rörligheten grundar sig på artiklarna 52 och 59 i Romfördraget, vilka har direkt tillämplighet och som tillerkänner medborgarna rättigheter under direkt skydd av de nationella domstolarna.
Jag kommer särskilt till de frågor som uppkommit ur resolutionsförslaget och skulle sammanfattningsvis vilja påminna om det lämpliga i att erkänna de examina som erhållits i tredje land och som erkänts av ett medlemsland, att upplysa medborgarna om deras rättigheter, att övervinna sammanblandningen av ett erkännande för akademiska syften och ett erkännande av yrkesutbildningar, att garantera en riktig utredning av anmälningar om brott som framförts av medborgare till den exekutiva kommissionen och Europaparlamentet, det lämpliga i att stärka de nationella samordnarnas roll för att påskynda konvergensprocessen mellan undervisnings- och utbildningsprogrammen och för att förbättra insynen i erkännandeprocessen.
På alla dessa områden finns det med all säkerhet ur praktisk synvinkel mycket att göra. Byråkratin i de enskilda staterna måste med all säkerhet anstränga sig många gånger för att den teoretiska tillämpningen av gemenskapens direktiv ska övergå i praktisk tillämpning, vilken ofta är kringgärdad av tusen byråkratiska hinder.
Jag tror ändå att vi rör oss i rätt riktning, liksom alldeles säkert arbetet av föredraganden, Fontaine.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Föredraganden, Fontaine, förtjänar utomordentliga lovord för det arbete som hon har utfört. Ändå vet hon precis lika bra som jag vet och som kommissionären vet, och på det vill jag snart ha en reaktion, att hennes betänkande är för optimistiskt och att medlemsstaterna, och visst inte bara Fontaines medlemsstat, gång efter annan tar varje tillfälle i akt att bedriva marknadsskydd. Även på området för tilldelning av examina.
Jag tror att vi måste komma till det konstaterandet att vi i längden inte längre kan överlåta utbildningspolitiken till de nationella medlemsstaterna och att nästa steg är att vi måste reglera det på gemenskapsnivå. Under tiden har man gjort vissa framsteg och tack vare EG-domstolen som ofta, eller i detta fall första domstolsinstansen i ärende 1690, ärendet Panagiotopoulou, förklarar den direkta effekten av direktiv 89/48. Jag tror att det är ytterst viktigt.
Men jag vill ytterligare ännu en gång peka på ett dåligt exempel - efter att Fontaine t.ex. i advokatdirektivet tydligt fördömde motståndet från de nationella yrkesgrupperna och försökte bryta dem - och där finns åtminstone en öppning - att t.ex. ännu en gång i den första yrkesgruppen, där vi började med erkännandet av examina, de medicinska yrkena, Frankrike fortfarande bedriver skydd av marknaden beträffande protégiste dentaire . Det finns ett europeiskt direktiv om detta, men det har tolkats så i Frankrike att man fortfarande kastar folk i fängelse som med rätta enligt det europeiska direktivet även kan utöva sitt yrke i Frankrike. Och där måste en förändring komma till stånd och Fontaines betänkande bidrar till det.

Blot
Herr ordförande och ärade kollegor, Fontaines betänkande är utmärkt och vi ställer oss bakom det.
Som föredraganden nämnde är det riktigt att kommissionens rapport tyder på framsteg i tillämpningen av den generella ordningen för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning inom Europeiska unionen. I synnerhet tack vare dessa nya bestämmelser hoppas jag att Saint-Benoît-broderskapet i framtiden kommer att återuppstå, denna gränsöverskridande universitetsgemenskap i Europa på 1100- och 1200-talen som fick sin inspiration från en och samma civilisation grundad både på latinet och den romerska rätten, och även på de grekiska och kristna värderingar som vi fortfarande har idag.
Jag vill inte gå in på bestämmelsernas detaljer som tas upp i Fontaines betänkande, men jag vill betona vikten av utbyten på högskolenivå för ett gränsområde som mitt, nämligen Elsass som valt mig och som geografiskt och kulturellt ligger mitt i Europas Rhendal. Samarbete mellan universitet pågår redan i stor skala, bland annat mellan universiteten i Baden-Württemberg och Elsass, och även med Basel i Schweiz, men utvecklingen av den generella ordningen för erkännande av examensbevis som pågår kan ytterligare utöka samarbetet som ännu är ofullständigt.
Vi betraktar detta som positiva åtgärder och hoppas att rekommendationerna i Fontaines betänkande snarast kommer att kunna genomföras.

White
Herr ordförande! Jag vill gratulera Fontaine till ett betänkande som håller den klass vi alltid förväntar oss av henne.
Får jag säga att vi på vänstersidan här i kammaren, när vi talar om den inre marknaden alltid har förfäktat att den måste ha en social dimension, och att det, när arbetskraft säljs på den inre marknaden, är ofrånkomligt med en social dimension, och det ömsesidiga erkännandet av examensbevis utgör en del därav.
Jag tog till orda tidigare i veckan, i debatten om körkort, och hävdade då som nu att en del av den fria rörligheten i Europeiska unionen ligger i att inse att det föreligger olika rättsliga system i denna union, men att det icke förty är möjligt att erkänna examensbevis och lagar. Ni känner i sanning till, herr ordförande, liksom jag, att i Förenade kungariket så har England och Skottland skilda och separata rättsliga system, men är ändå förmögna att erkänna vissa principer inom Förenade kungariket, och jag vill hävda att samma tes även bör tillämpas med avseende på det ömsesidiga erkännandet av examensbevis. Återigen är exemplen Skottland och England tillämpliga.
Herr ordförande, jag misstänker att ni har andra examina än vad jag har, men de erkänns ömsesidigt inom Förenade kungariket. Många hävdar faktiskt, och jag är säker på att ni gör det, att skotska examina naturligtvis är överlägsna dem i England. Icke desto mindre så accepterar och förstår vi, vad gäller högre utbildning, behovet av ömsesidighet.
Får jag avslutningsvis säga att jag är jurist till yrket. Mitt examensbevis, där jag avbildas med hår och ett svart skägg, och som har formen av ett kort med översättningar till nio språk, daterar sig i själva verket till ett direktiv från 1987, innan detta parlament var ett riktigt parlament, och det visar att vi arbetat med den här frågan under en mycket lång tid, och jag hoppas att vi, till förmån för all de där ungdomarna på läktaren, kan skynda på vårt arbete så att vi kan dra nytta av en inre marknad med en social dimension.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Skulle ni vilja vara snäll att uppmärksamma White på det faktum att det nu är 1997, och att detta parlament har existerat under en väldigt, väldigt lång tid. Han blandade förmodligen ihop siffrorna, som alltid är ett besvärligt kapitel för jurister.

Ordföranden
Jag tror han menade 1977, innan detta parlament var direktvalt. Men eftersom han sade så snälla saker om skottarna så tänkte jag inte korrigera honom.

Rosado Fernandes
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra några små kommentarer till vår kollega Fontaines arbete och också angående det här försöket till byråkratisering av erkännandet av examensbevis, som alltid oroat mig.
Jag tror trots allt att marknaden bör räkna med att ett examensbevis kan dölja en idiot. Jag tror alltså att det är svårt att examensbeviset i sig har något värde, automatiskt, och jag tror att ett examensbevis aldrig bör uppväga den arbetserfarenhet som den som innehar examensbeviset genomgått. Jag har undervisat i Amerika med min doktorsgrad i klassiska språk från Lissabons universitets humanistiska fakultet och aldrig tog amerikanerna upp något problem med erkännandet av min examen. De tillstod att det arbete jag gjort var tillräckligt bra för att jag skulle kunna vara universitetslärare.
Europa - som aldrig haft utbildningsproblem eller någon tendens att vilja uppnå ekvivalens, jag menar inte undervisningen, men kvaliteten på utbildningen, och för vissa länder har det visat sig vara bra att andra länder haft en lägre kvalitet på utbildningen - måste nu naturligtvis ta itu med problemen att erkänna examensbevisen. Alla vet vi att det i ett land finns skolor, universitet, yrkesskolor, att det finns skolor på medelnivå som inte ger så bra examensbevis som andra skolor i samma land.
Jag tror alltså att ju mindre kommissionen och byråkraterna blandar sig i den automatiska bedömningen av examina desto bättre fungerar den fria rörligheten för medborgarna. Men jag tycker att det borde vara av grundläggande betydelse att Europa bekymrade sig om en viss ekvivalens i utbildningen på alla nivåer och inte bara bekymrade sig om att göra valutan ekvivalent. Det vore i alla fall en mycket intressantare och mer produktiv förebild med större rikedom.

Amadeo
Herr ordförande, den numera nödvändiga samordningen mellan universitetsundervisning och yrkesutbildning utgör ett av de instrument som sedan länge identifierats för att försöka sätta stopp för den sysselsättningskris som idag drabbar hela gemenskapen och inte bara denna.
Undervisning och yrkesutbildning kämpar emellertid för att hitta ett berättigande särskilt när det gäller de hinder som smyger sig in i systemen för erkännande av examina, särskilt inom den högre undervisningen. Tillämpningen av det direktiv som diskuteras idag talar om 11.000 medborgare som är intresserade av ett fungerande system, där man just i erkännandet av akademiska titlar finner de största hindren. Vi tror för övrigt att denna siffra hänför sig endast till dem som haft modet att anmäla att de har svårigheter och att verkligheten är betydligt allvarligare. Europa skulle således ha förlora den anda som under seklens lopp framhävt betydelsefulla universitet som världens kunskapstempel, om vi inte idag lyckas erkänna att de kunskaper som förmedlas vid gemenskapens högskolor är allmängiltiga? Fontaine gör således rätt i att anmäla de förseningar i tillämpningen av direktivet som hopar sig. Vi vill påminna om att yrkesbenämningar som lantmätare, tandläkare och många flera inte vunnit erkännande i alla länder inom unionen och att dessa yrken inte är särskilt skyddade. Också vi ansluter oss till en begäran om en styrkt dialog mellan nationella myndigheter och kommissionens organ just för ett lämpligt informationssystem, med så mycket insyn som möjligt. Vi ber er också, herr ordförande, att utöva nödvändigt tryck på de belgiska, grekiska och tyska regeringarna, vilka för närvarande är de mest envisa när det gäller att hindra medborgare från andra medlemsländer utöva fria yrken, detta för att ge medborgarna ett bevis på det Europa som alltför många gånger fördunklats.

Sichrovsky
Herr ordförande, hur välkommet ett enhetligt högskolediplom än må vara åstadkoms därigenom egentligen ingenting av det, som ska komma till uttryck genom avslutade studier. I praktiken är det ofta av liten betydelse, om studenter från olika högskolor har samma behörighetsrätt till de enskilda yrkeslinjerna inom hela den europeiska unionen, utan det är enbart en jämförbar utbildningsnivå som utgör en förutsättning för lika yrkesmöjligheter inom hela EU.
Den ofta använda argumenteringen, att varje universitet, liksom också varje land, ska ha rätt att utveckla sina egna läroplaner kan enbart rättfärdigas, om detta leder till en kvalitativt jämförbar nivå på utbildningen för studenterna. Särskilt viktigt är det här att respektera subsidiaritetsprincipen, som ger medlemsstaterna möjlighet att besluta om en yrkesverksamhet ska regleras eller inte. Det ska således, trots erkännande av examensbevisen, vara möjligt att i de enskilda länderna själva reglera kraven på yrkeskompetens genom juridiska och administrativa föreskrifter.
Om man nämligen helt avstår från en anpassning av läroplanerna i de enskilda länderna kommer vi snart att inom den europeiska unionen få ungefär samma förhållanden som i USA, där diplom från ett universitet garanterar en väsentligt högre nivå än ett jämförbart diplom från ett annat. I det moderna konkurrenssamhället, som genom den fria marknaden garanterar framgång och karriär, kommer då framför allt studenter från s k elituniversitet att vinna insteg. Om sedan tillträde till dessa elituniversitet enbart blir möjligt med motsvarande ekonomisk insats, så leder detta till olika förutsättningar för studenter, vilket betyder olikhet allt efter familjernas eller andra mecenaters ekonomiska styrka.
Den fria tillgången till arbetsmarknaden inom hela EU, vilket väl är meningen med de enhetliga examensbevisen, garanteras således inte uteslutande genom erkännande av examensbevisen. Det vore en skendemokrati, som inte kommer att fungera i realiteten.

Schmidbauer
Herr ordförande, den allmänna och yrkesinriktade utbildningen är ett arbetsmarknadspolitiskt instrument, som anpassar de yrkesmässiga kvalifikationerna till kraven på den inre marknaden och spelar en viktig roll i kampen mot arbetslösheten. I alla unionens medlemsstater är utbildningssystemen i nuläget endast otillräckligt förberedda och inbördes avstämda, för att reagera på denna utmaning.
Det allmänna regelverket om erkännande av högskolediplom har här en avgörande funktion att fylla. Det gäller att förverkliga målsättningen med fri rörlighet för personer, d v s rätten för unionens medborgare, att bo och arbeta i andra medlemsstater i unionen och samtidigt bekämpa arbetslösheten. I utskottet för framställningar har vi på senare år ständigt genom ett avsevärt antal framställningar fått klart för oss, att den fria rörligheten inte fungerar riktigt och särskilt då inte vad gäller erkännande och likabehandling av examensbevis och yrkeskompetensbevis.
Framställningarna ger parlamentet en överblick över svårigheterna hos de europeiska och nationella förvaltningarna, över medborgarfrånvända och byråkratiska åtgärder, över brott mot de gemenskapsrättsliga principerna och totalt sett över brister i samband med det europeiska enandet och unionens medborgares delaktighet i sammansvetsandet av Europa. De så upplevda bristerna i gemenskapslagstiftningen bör utnyttjas som underlag för utvidgade och förbättrade rättsliga föreskrifter. Mot denna bakgrund välkomnar jag Fontaines utmärkta betänkande och jag skulle ur min synvinkel i min egenskap av ledamot av utskottet för framställningar vilja få med våra erfarenheter. Det viktigaste kravet i sammanhanget är då, att i direktivet ta med hänsyn till förvärvad yrkeserfarenhet efter erhållet examensbevis, eftersom det bara på detta sätt går att säkerställa utövandet av rätten till fri rörlighet för att främja en medborgartillvänd utbildnings- och sysselsättningspolitik.

Marín
Herr ordförande, jag skulle först vilja gratulera utskottet för rättsliga frågor och alldeles speciellt föredraganden Fontaine för kvaliteten på hennes betänkande och även för det personliga intresse som hon har visat angående erkännande av examensbevis, något som utgör en grundläggande fråga för de europeiska medborgare som verkligen vill utöva sin rätt till fri rörlighet.
Vi är nöjda med att utskottet för rättsliga frågor anser det lämpligt att i princip acceptera de grundläggande slutsatser som läggs fram i kommissionens betänkande, exempelvis att direktivet 89/48/EEG om " generell ordning" svarar mot de förväntningar som skapades när man beslutade anta ett nytt horisontellt närmande för frågan om erkännande av examensbevis. Vi har kunnat konstatera att ni, i princip, uttrycker er enighet med Europeiska kommissionen angående de viktigaste problem som tillämpningen av direktivet under dess två första år har gett upphov till.
Fontaine sade att det kanske saknas en mycket mer genomarbetad statistik för att man skall kunna göra en utvärdering. Statistiken, Fontaine, visar att det idag faktiskt är knappt 11 000 medborgare i hela Europeiska unionen vars examensbevis har erkänts. Varför enbart 11 000 medborgare? Kanske för att vi bara har 2 år bakom oss. I andra hand för att många av de problem ni har pekat på är uppenbara och måste korrigeras.
Vilka är dessa problem? För det första systemet för arbete och förtroendeförhållandena. Förhållandet och samarbetet med de nationella samordnarna är absolut grundläggande och förtroendeförhållande måste etableras i dessa möten mellan de nationella samordnarna. Det är av värde att man i det gemensamma mötet mellan dessa samordnare och utskottet för rättsliga frågor har tydliggjort den viktiga roll de nationella samordnarna, som skall tillämpa direktivet, har när det gäller att verka för det ömsesidiga förtroendet, vilket är absolut nödvändigt för att den generella ordningen skall vara lyckosam. Endast genom förtroende kan man på ett effektivt sätt utvidga den ordning som förutses i direktivet.
För det andra finns det andra problem som definitionen av begreppet högre utbildning och balansen mellan artikel 3, erkännande av examensbevis i sig, och artikel 4 som under vissa omständigheter tillåter medlemsstaterna att införa komplementerande villkor. Jag sticker inte under stol med att det i denna fråga finns en stor meningsskiljaktighet, som ni mycket väl känner till, mellan Europeiska unionen och vissa medlemsstater vad gäller tolkningen av direktiven. Detta har oundvikligt fört oss in i en situation som inte är den bästa: att anhängiggöra ärenden enligt artikel 169 i fördraget, mot några medlemsstater, vilket säkert kommer att innebära en dom från EG-domstolens sida.
Med hänsyn till de förtroendeförhållandenas vikt är det att föredra att systemet fortskrider genom förtroendeförhållanden mellan medlemsstaterna framför att kommissionen systematiskt skall behöva lösa direktivens tolkningsproblem genom att anhängiggöra ärendet och lägga fram klagomål vid EG-domstolen.
Jag är övertygad om att kommissionens åsikt kommer att bli den rådande men vi vet alla att ett klagomål enligt artikel 169 i EG-domstolen i Luxemburg är tidsödande, oberoende av att vi i slutändan kan vinna klagomålet.
Ni pläderar för bättre information och en större tydlighet på alla nivåer. Nåväl, nyligen har initiativet " Medborgarnas Europa" inletts, vars första rättesnören är de om erkännande av examensbevis. Låt oss hoppas att det går att förstå ordningens funktion bättre allt eftersom direktivet börjar tillämpas. Jag tror också att vi idag generellt sett befinner oss i en jämförelsevis bättre situation än i inledningen.
Två specifika punkter har lagts fram av utskottet för rättsliga frågor, det är examenbesvis utfärdade av tredje land och inflytandet från gemenskapsnivåns rörlighet på de nationella bestämmelserna om numerus clausus , ett mycket delikat problem eftersom det finns medlemsstater som tillämpar numerus clausus , och andra som inte gör det, och för tillfället finns det dessutom medlemsstater som undersöker denna valmöjlighet.
Vad jag kan säga er Fontaine, är att för närvarande studerar kommissionen den bästa lösningen för att lösa såväl problemet med accepterande av examensbevis utfärdade av tredje land, som problemet med de länder som tillämpar numerus clausus .
Angående de föreslagna förändringarna, som Fontaine stödjer, vill jag säga att kommissionen kommer att genomföra lämpliga förändringar så snart som möjligt. Slutligen vill jag gratulera er, och övriga ledamöter som har talat och tydliggjort vikten av detta tema. Direktivet har säkerligen ännu inte nått sin marschfart men ni vet mycket väl att alla harmoniseringsdirektiv har problem med tröghet. Det är därför att föredra att de genomförs utifrån politiska förhandlingar och regler om förtroenden och inte genom klagomål till EG-domstolen. Detta är kommissionens åsikt.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Nej, det är ingen ordningsfråga. Jag vill ställa en kompletterande fråga till kommissionen. För jag ställde en specifik fråga till kommissionären och jag får anta att hans flamländska sedan hans vistelse i Brügge inte har förbättrats särskilt mycket, men han svarade implicit, medan jag alltså skulle vilja ha en bekräftelse av honom. Han säger: Vi måste utgå från Cassis de Dijon -doktrinen om ömsesidigt förtroende. Men jag sade: Är kommissionären egentligen inte av den åsikten att vi med anledning av de ständigt förekommande åtgärderna för marknadsskydd egentligen borde ta nästa steg genom en gemenskaplig utbildningspolitik. Det fick jag inget svar på. Kanske vill han inte, men jag skulle ändå gärna vilja höra det från honom.

Marín
Herr ordförande, direktivet är korrekt och ansvaret för att förverkliga erkännandet av examensbevisen måste åligga medlemsstaterna. Kanske era barnbarn, eller mina, kommer att ha den stora förmånen att få befinna sig i ett mer enat Europa, med ett lingvistiskt system där språket inte utgör hinder, med ett akademiskt poängsystem som gör att platsen man studerar på saknar betydelse eftersom alla yrken erkänns automatiskt genom ett beslut på gemenskapsnivå. Ni har säkert rätt Wijsenbeek men en kommissionsledamot måste hålla sig på jorden. Och er vision tycks mig för tillfället alltför svävande.

Ordföranden
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 18.40)

