Hur dialogerna och samråden om mänskliga rättigheter fungerar med tredjeländer (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Elena Valenciano Martínez-Orozco, för utskottet för utrikesfrågor, om hur dialogerna och samråden om mänskliga rättigheter fungerar med tredjeländer.
Elena Valenciano Martínez-Orozco  
föredragande. - (ES) Fru talman! Europeiska unionens födelse var inspirerad av omistliga värderingar. På samma sätt som vi nära övervakar medlemsstaterna för att försäkra oss om att de inte bryter mot rätten till frihet, liv och demokrati måste vi genom dialog ha ett avgörande inflytande på de länder som vi har politiska, handelsmässiga och ekonomiska förbindelser med eller med vilka vi har partnerskap m.m., så att även de respekterar de mänskliga rättigheterna.
Med tanke på att EU:s yttre förbindelser är så komplexa och omfattande kan det utrymme som ägnas åt dialog och samråd om mänskliga rättigheter med tredjeländer gå förbi obemärkt eller hamna i bakgrunden. Att tillåta detta skulle vara ett mycket allvarligt misstag.
Detta betänkande handlar om de aspekter som vi måste förbättra, vilket är EU:s skyldighet i enlighet med artikel 11 i EU-fördraget och som också ingår i den politiska etiken. De mänskliga rättigheterna måste stå i förgrunden för EU:s utrikespolitik och EU bör utnyttja sitt inflytande för att förbättra levnadsvillkoren för människorna i de länder som EU har förbindelser med. Detta är en av de politiska huvudfrågorna i betänkandet.
När vi förhandlar om ekonomiska avtal eller handelsavtal med ett land som bryter mot de grundläggande rättigheterna kan vi inte lägga fram siffror, överenskommelser och avtal på bordet samtidigt som vi skamligt sopar den situation som landets medborgare lever i under mattan.
Att lämna de mänskliga rättigheterna utanför förhandlingsrummet är ytterst cyniskt. Vi måste också titta närmare på den roll som det civila samhället och människorättsförsvararna spelar, eftersom deras röster är både viktiga och nödvändiga för att utvecklingen ska gå framåt i förtryckta samhällen.
Det betänkande som vi diskuterar i dag är en utvärdering av ett av EU:s huvudsakliga instrument för att uppnå de mål jag har nämnt och för att tydligt definiera den roll som vi vill spela i världen. Det är endast genom respekt och ömsesidighet som vi kan nå framsteg i uppgiften att främja de mänskliga rättigheterna.
Det är absolut inte fråga om att agera med hjälp av tvång eller paternalism. Vi kan inte läxa upp någon, men vi är skyldiga att vara konsekventa i våra yttre åtgärder, främja förbindelser med de länder som gör framsteg och undvika obalans och godtycklig behandling som undergräver vår trovärdighet.
I det betänkande som jag lägger fram för parlamentet efterlyser vi åtgärder på tre nivåer: mer konsekvens vid genomförandet av dialoger och samråd, vilket kräver bättre samordning mellan rådet, som beklagligtvis inte är närvarande vid denna debatt, kommissionen och parlamentet, genom att tillämpa en mekanism som underlättar smidig kommunikation och förhindrar inkonsekvens mellan de olika gemenskapsinstitutionerna. Det handlar om att vi verkligen ska föra ut samma budskap.
Det handlar också om öppenhet kring genomförandet av dialoger och samråd, vilket bör vara en princip och inte ett undantag på det människorättsliga området. Den flexibilitet och pragmatism som krävs för att nå specifika resultat får inte skymma dialogens agenda, mål eller resultat.
Vi vill att Europaparlamentets roll ska stärkas, eftersom den verkligen är bristfällig vid genomförandet av detta instrument, och för detta behövs ingen rättslig eller formell motivering.
Europaparlamentet är berett att agera ansvarsfullt inom ramen för sina yttre befogenheter. Parlamentet har etablerat sig som Europas huvudsakliga institution på området för mänskliga rättigheter och sätter dessa rättigheter i centrum. Vi kommer att använda alla metoder som vi förfogar över för att spela vår roll som politisk garant för unionens yttre åtgärder.
Europaparlamentet uppmanar kommissionen och rådet att lyssna och praktiskt genomföra rekommendationerna i betänkandet, som har ett brett stöd bland alla politiska grupper i parlamentet.
Parlamentets röst måste höras. Vi vet att det vi begär kommer att kräva stora insatser, och vi överväger därför att öka resurserna för främjandet av de mänskliga rättigheterna, både i kommissionen och i rådet, som inte är företrätt i denna debatt.
Detta är dock ett minimikrav för en europeisk union som inför världen hävdar att mänskliga rättigheter är omistliga europeiska rättigheter. Om vi vill vara trovärdiga måste vi arbeta tillsammans för detta.
Joe Borg
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! I det betänkande som utarbetats av föredraganden Elena Valenciano Martínez-Orozco och i den resolution som parlamentet ska rösta om behandlas ett ytterst viktigt men också alltmer komplicerad instrument för EU:s externa politik för mänskliga rättigheter.
Kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner (som beklagar att hon inte kan delta i debatten i dag) hade därför instruerat sina tjänsteavdelningar att stödja föredraganden på alla sätt i hennes svåra uppgift att granska hur dialogerna och samråden om mänskliga rättigheter med tredjeländer fungerar.
Betänkandet utgör ytterligare ett tillskott till parlamentets utomordentliga arbete med att utvärdera EU:s uppsättning av människorättsinstrument, genom sina regelbundna årsrapporter, Agnolettobetänkandet om klausuler om mänskliga rättigheter, EIUC-studien (European Inter-University Centre) om effekterna av parlamentets verksamhet på det människorättsliga området, samt undersökningen om riktlinjerna för att bekämpa tortyr. Betänkandet kompletterar även på ett användbart sätt den regelbundna översynen av rådets och kommissionens dialoger och samråd om de mänskliga rättigheterna.
Kommissionen gratulerar föredraganden och parlamentet till detta betänkande och till den detaljerade analysen och rekommendationerna om EU:s dialoger och samråd om de mänskliga rättigheterna.
Av alla människorättsliga instrument som står till vårt förfogande anser kommissionen att det förmodligen är dialogerna som ger bäst möjlighet att säkra positiva långsiktiga resultat i arbetet med att öka respekten för de mänskliga rättigheterna i världen, så länge som vi är beredda att satsa tillräckligt med tid och energi på dem.
Vi är fast övertygade om att det enda sättet för EU att göra framsteg med att förbättra människorättssituationen i tredjeländer är genom tålmodigt arbete för att övervinna meningsskiljaktigheterna och genom övertalning, och detta gäller inte bara våra bilaterala förbindelser, utan även inom ramen för multilaterala organ, vilket utvecklingen i FN:s människorättsråd visar.
Den stora variationen och det stora antalet EU-dialoger och samråd om mänskliga rättigheter - som dessutom stadigt ökar - gör en övergripande utvärdering mycket svår.
Strukturerade dialoger, som dialogen med Kina, avtalsbaserade dialoger som de som vi för med många grannländer, samråd med likasinnade partner, som med USA och Kanada, och våra lokala trepartsdialoger med en rad olika länder skiljer sig åt i många avseenden, antingen när det gäller periodicitet, politisk nivå, vilka samtalspartner det rör sig om, hur djupgående diskussionerna är eller att en del av dialogerna kombineras med civilsamhälleliga evenemang och andra inte gör det.
Kommissionen ser absolut inte denna variation som någon brist för instrumentet, utan anser tvärtom att den visar på dialogernas dynamik och potential, vilket är en tillgång som måste bevaras. Både inom EU:s riktlinjer för dialogen om de mänskliga rättigheterna och Cotonouavtalet (AVS-EU) betonas vikten av flexibilitet för att ta hänsyn till de olika situationer som råder i länderna, ländernas utveckling över tiden och de dynamiska förhållandena mellan ett visst tredjeland och EU.
Även om det är viktigt att behålla gemensamma grundläggande riktlinjer och mål för dialogen skulle det inte vara klokt att strikt anpassa alla de olika aspekterna i dialogerna. För att detta instrument ska vara effektivt måste det vara skräddarsytt och kunna anpassas till ändrade omständigheter.
Det är även viktigt att tänka på att de olika dialogerna och samråden befinner sig i olika mognadsskeden. Inom ramen för dialogen med Kina eller samråden med likasinnade länder har mer eller mindre konsoliderade aspekter utvecklats under flera års tid, vilket möjliggör mer intensiva och djupgående diskussioner.
I andra fall, t.ex. dialogerna med grannländer, finputsar vi fortfarande instrumenten och är i färd med att bygga upp det nödvändiga förtroendet för att möjliggöra verkligt meningsfulla diskussioner.
Vi är därför övertygade om att det, även i dessa fall, så småningom kommer att bli möjligt att behandla frågor som t.ex. deltagande av experter från linjeministerier, civilsamhällets deltagande eller övervägande av enskilda ärenden så snart en solid grund för arbetet har skapats.
Avslutningsvis kan ni vara säkra på att de rekommendationer som har riktats till kommissionen kommer att granskas noggrant, och ni kan räkna med att vi kommer att arbeta för att förbättra informationen till parlamentet för att öka insynen i dialogerna och samråden om mänskliga rättigheter.
Feleknas Uca  
Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill börja med att uppriktigt tacka föredraganden för betänkandet. Jag är glad över att hon helt och hållet har beaktat min rekommendation i yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män. Man bör särskilt uppmärksamma kvinnornas roll i dialoger om mänskliga rättigheter med tredjeländer när det gäller kvinnors hälsa och säkerhet. Mänskliga rättigheter inbegriper kvinnors rätt att fatta beslut om sitt liv och barnafödande utan att de diskrimineras eller utsätts för tvång eller våld. Tyvärr beaktas dessa frågor fortfarande inte tillräckligt i de människorättsliga dialogerna.
Roberta Alma Anastase
för PPE-DE-gruppen. - (RO) Fru talman! På Europeiska folkpartiets vägnar välkomnar jag utarbetandet av detta betänkande som är av stor betydelse för framtiden när det gäller EU:s dialog och samråd med tredjeländer och för Europaparlamentets roll.
EU är framför allt en union med demokratiska värderingar som förespråkar fred, tolerans och respekt för de mänskliga rättigheterna. Det är därför mycket viktigt att de dialoger som inleds och genomförs med tredjeländer inriktas på behovet av att garantera och skydda de grundläggande fri- och rättigheterna och de mänskliga rättigheterna, inte bara i Europa, utan i hela världen.
Syftet med detta betänkande är att föreslå en lösning för att förbättra EU:s genomförande av dialoger och samråd med tredjeländer på det människorättsliga området. Betänkandet är inriktat på tre sätt att öka effektiviteten: konsekvens i dialoger och samråd, öppenhet och synlighet.
Det är också viktigt att Europaparlamentet får en mer aktiv roll i processen. Jag anser att parlamentet har en legitim rättighet att delta i dialogen, att genomföra den demokratiska granskning som Europas medborgare har gett parlamentet i uppgift att göra.
Jag vill tacka föredraganden för vänligheten att i betänkandet analysera dialogen med de grannländer som finns öster om EU. Att skapa ett verkligt demokratiskt område vid vår östra gräns är en viktig utrikespolitisk prioritering för EU och den människorättsliga dialogen bör betraktas som ett mycket viktigt instrument. Inrättande av gemensamma underutskott för mänskliga rättigheter skulle också vara ett viktigt steg för våra grannländer, där de mänskliga rättigheterna för närvarande kontinuerligt inskränks.
Jag skulle vilja koncentrera mig på en sak, även om den inte är en del av grannskapspolitiken. Ryssland är ytterligare ett partnerland i öster som till sist måste acceptera att en direkt dialog inom området för mänskliga rättigheter endast kan leda till ett bättre liv för de egna invånarna.
Avslutningsvis vill jag särskilt nämna att det är glädjande att även kvinnors rättigheter har tagits upp i betänkandet!
Véronique De Keyser
Fru talman! Elena Valenciano tar upp en mycket viktig aspekt av de europeiska värderingarna i sitt betänkande: dialogen om de mänskliga rättigheterna. Denna dialog, som nämns i olika avtal med många länder och i olika instrument, är på sitt sätt ett tecken på Europas mjuka makt.
Enigheten kring detta betänkande har varit mycket stor. De enda ändringsförslag som lades fram i dag kom från den extrema högergruppen Självständighet/demokrati. Egendomligt nog kom alla dessa ändringsförslag från mina landsmän, ledamöterna i Vlaams Belang. Men vad vill egentligen denna grupp som nyligen ådrog sig misstänksamhet när de i Bryssel stödde en demonstration mot islam som hade förbjudits av myndigheterna? Det är ganska intressant.
För det första: de vill begränsa de mänskliga rättigheterna till medborgerliga och politiska rättigheter och stryker rättigheter som rör sociala frågor, miljö, ekonomi och kultur från texten. De åberopar FN:s internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter, men undviker samtidigt att säga att FN:s generalförsamling också har röstat igenom den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Detta är de snabba att glömma.
För det andra föreslår de att könsstympning, tidiga äktenskap och människohandel ska knytas till religiösa traditioner - otvivelaktigt islam - men det är grymt att göra denna koppling. Detta stämmer absolut inte! Dessa traditioner är förkastliga. De kan vara kulturella traditioner, kanske traditioner inom vissa folkgrupper, men de är kriminella och är inte på något sätt religiösa.
Slutligen, för det tredje: ITS ger sig på Erdogans och Güls parti i en lång straffpredikan, som märkligt nog saknar grund.
Sammanfattningsvis är betänkandet av Elena Valenciano utmärkt. Hållningen är öppen, men samtidigt mycket bestämd. Innehållet är allt annat än milt. Läs t.ex. punkt 22, där det står att dialogerna om mänskliga rättigheter alltid bör stödjas av diplomatiska påtryckningar på alla nivåer och jag talar nu till rådet! Det är synd att vissa extrema grupper använder det som grund för intolerans och hat.
Anders Samuelsen
Fru talman, mina damer och herrar! Först och främst vill jag lovorda Elena Valenciano för hennes välbalanserade betänkande och tacka henne för att hon har varit så tillmötesgående och införlivat många av de ändringsförslag som vårt utskott lade fram. Resultatet är ett tydligt och väl genomarbetat betänkande som innehåller många bra rekommendationer för att förstärka EU:s dialoger med tredjeländer om de mänskliga rättigheterna och för att främja de mänskliga rättigheterna och demokratin.
EU måste förbättra sin roll som en aktiv aktör för att främja de mänskliga rättigheterna, och jag är därför nöjd med att rådet har tagit initiativ till att låta de mänskliga rättigheterna ingå i EU:s politik. Det är bra att Europaparlamentet förespråkar att de mänskliga rättigheterna systematiskt ska ingå i EU:s dagordning för politiska dialoger och utrikespolitik. Det är endast genom att systematisera dialogen som vi kan förbättra användningen av riktmärken och se till att vår strävan för att främja de mänskliga rättigheterna blir kontinuerlig. EU bör dock inte ställa upp så stränga krav för dialogen att de ursprungliga målen glöms bort för alla krav på rapportering enligt indikatorer. Dialogen måste användas för att skapa ett engagerande och förtroendeingivande politiskt utrymme där man inte bara identifierar överträdelser, utan även lyfter fram de framsteg som görs på det människorättsliga området.
Vi måste erkänna att dialogerna om de mänskliga rättigheterna står inför stora utmaningar. Den människorättsliga situationen är oroväckande i många länder. Det är avgörande för EU:s förbindelser med viktiga handelspartner att vi fäster ökad vikt vid att koppla samman handelsförbindelser med reformer på området för mänskliga rättigheter. Handelsavtal med tredje länder bör ses som ett redskap med konsekvenser som sträcker sig längre än rent ekonomiska konsekvenser. Miljöfrågor och frågor rörande de mänskliga rättigheterna måste ingå och jämställas med ekonomiska frågor redan från början. Dialogerna med tredjeländer måste bidra till att förstärka de demokratiska, sociala och politiska rättigheterna samt rättigheter på miljöområdet, och därför bör det också klargöras att handelsavtal måste innehålla en tydlig mekanism för hur och när avtalen kan upphävas om en handelspart inte uppfyller klausulerna om mänskliga rättigheter och demokrati. Det råder dock inget tvivel om att de största framstegen uppnås genom att ge tredjeländer incitament för att uppfylla de politiska och ekonomiska krav som ingår i avtalen. Vi måste göra en avvägning i bilaterala dialoger om hur vi kan utöva påtryckningar samtidigt som vi har ömsesidighet och en genuin dialog som hörnsten.
Hélène Flautre
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Fru talman! Jag anser att Elena Valenciano mycket tydligt visar i sitt utmärkta betänkande att vi har en stor mängd konkreta förslag som säkert kan vara användbara för det portugisiska ordförandeskapet, eftersom det har angett att det har som mål att uppnå påtagliga resultat när det gäller mänskliga rättigheter och demokrati. Vi har länge efterlyst mer konsekvens och öppenhet och fler resultat i våra diskussioner med tredjeländer tillsammans med kommissionen och rådet. Det enda som återstår är faktiskt att gå från ord till handling.
Jag är övertygad om att ni lika väl som jag vet att allt som behövs är organisation för att göra dialogerna om mänskliga rättigheter mer effektiva, så att det blir möjligt att överbrygga meningsskiljaktigheterna. För det första innebär detta att man måste fastställa tydliga, officiella mål för varje dialog så att en konsekvent, gemensam strategi skapas, vilken kan användas på högsta nivå.
För det andra innebär det att man måste fastställa indikatorer som möjliggör en verklig utvärdering av de resultat som uppnås i dialogen och att vi parlamentsledamöter informeras om detta, exempelvis när en delegation besöker landet, så att den kan kontrollera vilka framsteg som har gjorts och diskutera detta med samhällsmedborgare och människorättsaktivister och kan ställa mer detaljerade frågor till sina partner om de insatser som gjorts inom ramen för dialogen. I detta hänseende väntar vi fortfarande på information om vilka indikatorer som ska användas för att utvärdera den dialog som nyligen inleddes med Uzbekistan.
För det tredje innebär det att man måste garantera att de mänskliga rättigheterna beaktas inom hela EU:s utrikespolitik, vilket inbegriper handelspolitiken, invandringspolitiken och kampen mot terrorism. Det är vår trovärdighet i samtalen om mänskliga rättigheter som står på spel. Kan någon till exempel förklara hur vi för närvarande kan diskutera införande av riktlinjer mot tortyr med Jordan i underutskottet för mänskliga rättigheter, det första underutskott som har inrättats inom grannskapspolitiken och som nu visas upp som modell, när vi vet att EU:s medlemsstater har tecknat entreprenadavtal med CIA om tortyr? Hur kan vi diskutera och föra en kamp mot tortyr i detta underutskott?
Vår främsta uppgift som parlamentsledamöter är att utvärdera lämpligheten i EU:s åtgärder och för att göra detta kan ni räkna med att delegationerna, utskotten och hela parlamentet deltar i detta arbete och att de kommer att fortsätta att kämpa för att deras ståndpunkt ska beaktas fullt ut, vare sig det innebär att en dialog ska inledas, omorienteras eller om nödvändigt avbrytas.
Luisa Morgantini
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Elena Valenciano så mycket, eftersom en av de saker som betonas i hennes omfattande betänkande är att EU måste vidta ytterligare åtgärder vid samråd om mänskliga rättigheter, och faktum är att det är ett arbete som leder utvecklingen framåt för oss alla.
Jag anser att hennes begäran om ökad konsekvens och öppenhet för alla är nödvändig, liksom att det civila samhället blir mer delaktigt i utrikespolitiken. Framför allt är det viktigt att bekräfta slutmålet och inte inledningen av en politik som i så många fall grundas på dubbla måttstockar. Hélène Flautre nämnde exempelvis frågan om tortyr.
Jag anser också att det är mycket viktigt att planera för bättre samordning mellan olika organ och att inrätta underutskott, och att framför allt öka samarbetet med nationella parlament och Europeiska kommissionens delegationer runtom i världen.
När det gäller dubbla måttstockar anser jag dock att det är viktigt att påpeka att inte heller vi i EU fullföljer de avtal vi undertecknar. Jag tänker till exempel på artikel 2 i associeringsavtalen. Jag håller dock med om en sak som Véronique De Keyser sa om de ändringsförslag som lagts fram. Vi tackar Elena Valenciano för att hon har godtagit många av våra ändringsförslag. De som har lagts fram är negativa, förutom ett ändringsförslag som inte lades fram av någon grupp, utan av Hélène Flautre, och det gällde ökad övervakning, närvaro och samstämmighet under faserna efter val.
Jag anser också, precis som Elena Valenciano säger, att kommissionen och rådet borde öka parlamentets delaktighet i den politiska dialogen, beakta vår ståndpunkt och på ett mer konsekvent sätt ge oss mer information, både under och efter förhandlingar med tredjeländer, vilket i alla händelser föreskrivs i artiklarna 21 och 24 i fördraget.
När det gäller behandlingen av denna fråga i allmänhet anser jag även att det inte bara krävs att man informerar om åtgärder, utan också att man investerar i personal, något som är mycket viktigt. Jag minns exempelvis med sorg en fråga som Europaparlamentet tog upp nyligen. Ordförandekonferensen förkastade en begäran om att inrätta ett utskott för mänskliga rättigheter med fullständiga befogenheter. Jag anser att det var ett misstag, eftersom det hade varit en utmärkt möjlighet att se och få en uppfattning om styrkan och möjligheterna med en integrerad politik för mänskliga rättigheter.
Bastiaan Belder
Fru talman! Föredraganden har utarbetat ett viktigt betänkande. Att främja mänskliga rättigheter i länder som EU har förbindelser med är en uppgift som unionen måste genomföra ansvarsfullt. Strukturerade dialoger om mänskliga rättigheter är verkligen mycket viktigt i detta hänseende. Just därför är det i samband med detta betänkande sorgligt att konstatera att expertseminariet med Kina som var planerat att genomföras i maj förra året inte ägde rum.
Att upprätthålla goda förbindelser mellan Kina och Europa kräver dock engagemang från båda sidor. Nyligen har alarmerande rapporter kommit från organisationer som t.ex. Amnesty International, Psy, Human Rights in China och Compass Direct som ger mig anledning att ifrågasätta detta engagemang. ”Motståndare”, vilket inkluderar religiösa minoriteter och journalister, avvisas från psykiatriska institutioner av politiska skäl. Det ökända ankang-systemet är verklighet i Kina, särskilt inför de olympiska spelen. Detta är ytterst beklagligt.
Jag skulle därför vilja be rådet och kommissionen att regelbundet fortsätta ta pulsen på situationen för de mänskliga rättigheterna i Mittens rike. Folkrepubliken Kina är en strategisk partner som det är viktigt att upprätthålla harmoniska förbindelser med, men inte till vilket pris som helst, så att praktik går hand i hand med teori när det gäller följande ord i betänkandet: ”Dialogerna om mänskliga rättigheter [...] utgör en väsentlig del av den övergripande strategi inom Europeiska unionen som syftar till att främja hållbar utveckling, fred och stabilitet.”
Irena Belohorská
(SK) För det första vill jag tacka ledamot Elena Valenciano för hennes arbete med denna ytterst viktiga fråga om de mänskliga rättigheterna, som är ett känsligt verktyg som ofta tyvärr inte får den uppmärksamhet det förtjänar. Jag instämmer därför i den ståndpunkt som uttrycks i betänkandet, nämligen att mer uppmärksamhet bör ägnas åt de reformer som våra partnerländer genomför i frågor rörande mänskliga rättigheter och demokrati. Jag anser att EU måste göra allt som står i dess makt för att utveckla ett mer effektivt och samstämmigt bemötande inom det internationella samarbetet och dialogen med tredjeländer.
Det gläder mig att man i betänkandet försvarar och framhåller att skyddet av kvinnor och barn systematiskt måste integreras i alla dialoger och samråd om mänskliga rättigheter mellan EU och tredjeländer. Som föredragande för underutskottet för mänskliga rättigheter arbetar jag för en strategi för barnens rättigheter. I mitt betänkande betonar jag nödvändigheten av att de enskilda bestämmelserna om barn i väpnade konflikter måste komplettera varandra och att man måste beakta åtagandena från Paris om att skydda barn från att olagligt rekryteras eller utnyttjas av väpnade styrkor eller väpnade grupper.
Jag vill betona att kontrollerna av det bistånd som EU ger måste skärpas, exempelvis som en del av det humanitära biståndet, för att undvika att EU-medel till utbildning eller medicinsk vård för barn eventuellt används för att köpa lätta handeldvapen som kan användas av barn. Dialogerna får inte begränsas till att endast röra frågor om demokrati eller skydd av medborgerliga och politiska rättigheter, utan måste också omfatta frågor som direkt rör EU, t.ex. miljöfrågor eller hälsoskyddsfrågor. Det är viktigt att fastställa kriterier för inledande, avbrytande och slutförande av en politisk dialog och att definiera de mål vi vill uppnå.
För att nå våra mål måste vi engagera oss i en dialog och inte bara ställa ensidiga krav på tredjeländerna. Vi måste sträva efter att etablera ett konstruktivt samarbete och vi måste samarbeta med lokala människorättsorganisationer och icke-statliga organisationer som är verksamma i de aktuella länderna. EU måste ge ytterligare finansiellt stöd och respekt för de mänskliga rättigheterna måste fastställas som villkor för detta stöd. Utbetalningar av medel till länder som inte respekterar de mänskliga rättigheterna måste stoppas eller skjutas upp.
Charles Tannock
(EN) Fru talman! Betänkandet av Elena Valenciano Martínez-Orozco om främjande av mänskliga rättigheter och demokrati förblir en viktig hörnsten i EU och för de gemensamma värden som förenar våra 27 medlemsstater. Detta är även en central komponent i den externa politiken, i våra strategiska allianser med länder utanför EU:s gränser, i ett bredare perspektiv i Europarådet med 47 medlemsländer, i vårt transatlantiska partnerskap i Nato och med likasinnade länder inom FN.
Allteftersom unionen har utvecklats och har ingått fler och fler formella handels- och samarbetsavtal har det även blivit naturligt att ställa vissa villkor om grundläggande mänskliga rättigheter i avtalen med våra globala partner, även om det i bästa fall rör sig om tillfälliga och inkonsekventa arrangemang - med hjälp av ett särskilt instrument, Europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter, och vid behov med stöd av dialogerna och samråden om mänskliga rättigheter.
Syftet med den europeiska grannskapspolitiken som jag är parlamentets medföredragande för, är att sammanföra en rad grannländer som åtar sig att inrätta ett gemensamt område för fred, stabilitet, säkerhet, full respekt för de mänskliga rättigheterna och demokratin, tryckfrihet, ett oberoende rättssystem, rättsstatsprincipen och välstånd. Grannskapspolitikens handlingsplaner bygger på de befintliga avtalsramarna, som är rättsligt bindande enligt fördraget - associeringsavtal med Euromed-partner eller partnerskaps- och samarbetsavtal med f.d. Sovjetstater - som vanligen innehåller klausuler om mänskliga rättigheter och demokrati. Dessa avtal övervakas, och ju närmare grannlandet står EU när det gäller gemensamma värderingar, desto större bistånd och handelssamarbete beviljas av EU. Dessa handlingsplaner övervakas av underutskott som en del av en pågående dialog.
Geopolitiska hänsynstaganden ska inte spela in, åtminstone inte teoretiskt sett, men i praktiken dominerar oftast de realpolitiska hänsynstagandena. Vem skulle till exempel våga hota Folkrepubliken Kina med att införa sanktioner i samma omfattning som vi gjorde mot Uzbekistan med anledning av de allvarliga bristerna i fråga om mänskliga rättigheter och demokrati i Kina, vilket även min kollega Bastiaan Belder nämnde? Det är vad jag vill säga.
(Applåder)
Józef Pinior
(PL) Fru talman! Jag vill börja med att gratulera min kollega Elena Valenciano Martínez-Orozco till utarbetandet av betänkandet om hur dialogerna och samråden om mänskliga rättigheter fungerar med tredjeländer. Dagens betänkande gäller ett av EU:s viktigaste politikområden. För Europaparlamentet är de mänskliga rättigheterna EU-politikens varumärke. I dagens betänkande tas detta område upp på ett mycket djupgående och genomarbetat sätt.
Jag vill uppmärksamma rekommendationerna i betänkandet till rådet och kommissionen. Först och främst betonar vi nödvändigheten av ökad interinstitutionell samstämmighet för att finna sätt att förbättra samordningen mellan EU:s olika institutioner (rådet, kommissionen och parlamentet). Människorättspolitiken måste verkligen samordnas generellt på EU-nivå. Vi måste sätta stopp för förfarandet att var och en av de viktigaste EU-institutionerna agerar på ett visst sätt, på eget initiativ, om jag får använda den formuleringen.
Målen för dialogerna och samråden bör grundas på principen att de mänskliga rättigheterna är universella, odelbara och beroende av varandra. Vi rekommenderar att de kriterier som införs inte bara ska omfatta civila och politiska rättigheter, utan också ekonomiska och sociala rättigheter samt rättigheter rörande miljö och kultur.
I betänkandet betonas att Europaparlamentets roll i EU:s människorättspolitik måste förstärkas. Detta är ett krav som återkommer i alla betänkanden som antas av parlamentet på människorättsområdet. Kravet är tydligt - Europaparlamentet måste stå i centrum av ett system för de viktigaste EU-institutionerna, dit EU:s människorättspolitik är koncentrerad, eftersom parlamentet är en folkvald institution och som sådan har en moralisk och politisk rättighet att ha ett grundläggande intresse i denna fråga.
Vi anser också att det är nödvändigt att stärka de interparlamentariska församlingarnas och delegationernas roll i dialoger och samråd om mänskliga rättigheter.
Slutligen insisterar vi på att kvinnors rättigheter ska vara en integrerad del av de mänskliga rättigheterna och uppmanar kommissionen att uttryckligen och systematiskt inkludera främjande och skydd av kvinnors rättigheter inom alla områden med anknytning till de mänskliga rättigheterna som omfattas av EU:s befogenheter.
Lydie Polfer
(FR) Fru talman! Jag vill först tacka Elena Valenciano för detta betänkande som är en kombination av mod och ambition, och jag stöder henne i alla förslag. I betänkandet bekräftar EU på nytt att de mänskliga rättigheterna är universella och de förankras som grundläggande principer för unionens förbindelser med tredjeländer.
Även om det är viktigt att bekräfta och återigen bekräfta att de mänskliga rättigheterna i dag är universella, så är det dock lika viktigt, och verkligen hög tid, att vi gör oss av med en dogm inom den internationella politiken, nämligen den illusion som vi själva alltför ofta använder för att lugna oss med, nämligen att ekonomisk utveckling leder till demokratisering och skydd för de mänskliga rättigheterna. De senaste decennierna har en annan bild målats upp. Vi måste faktiskt konstatera att en utveckling i två hastigheter pågår, å ena sidan ser vi en hejdlös globalisering av ekonomin, men å andra sidan tycks den plötsliga demokratiseringsvåg som skapade demokratier i Europa, Latinamerika och Östasien efter det kalla krigets slut ha ebbat ut. I stället bör vi notera att ekonomisk tillväxt och auktoritära regimer ofta hänger ihop världen över. Tvärtom tycks snabb ekonomisk tillväxt till och med ge legitimitet åt dessa regimer och bidra till att deras makt stabiliseras.
I dag inriktas vårt intresse och vår oro med rätta på situationen för de mänskliga rättigheterna i stora tillväxtländer som Kina och Ryssland. Men låt er inte luras: flera av de länder som räknas till de mest utvecklade i världen - inklusive en del som är våra allierade i ekonomiskt hänseende - respekterar inte sina medborgares grundläggande rättigheter. Jag tänker särskilt på Singapore, ett land med en blomstrande och modern ekonomi, där befolkningen drar nytta av alla de fördelar som ett utvecklat land har, förutom politisk frihet, närmare bestämt yttrandefrihet och mötesfrihet.
Detta fick vi mycket tydliga bevis för i bemötandet av Singapores myndigheter gentemot en delegation av ledamöter från min grupp i april i år, en delegation som jag tillhör. De lokala myndigheterna hindrade oss från att tala vid ett möte med medlemmar av Singapores liberala parti och hotade att arrestera oss.
Även om denna erfarenhet var störande var den också mycket avslöjande och bekräftade på nytt för mig att skyddet av de mänskliga rättigheterna inte nödvändigtvis går hand i hand med ekonomisk utveckling, och att EU faktiskt inte kan nöja sig med en ekonomisk strategi för de berörda länderna. Tvärtom måste unionen fortsätta att spela sin roll som försvarare av de mänskliga rättigheterna och ständigt påminna utländska ledare om att de mänskliga rättigheterna gäller för alla människor i hela världen.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Fru talman! Främjandet av de mänskliga rättigheterna är hörnstenen i Europeiska unionens utrikespolitik. Jag håller med föredraganden om att rådet och kommissionen systematiskt bör införliva människorättsfrågor i EU:s program för politisk dialog med tredjeländer.
Det skulle också vara en bra idé att garantera att mänskliga rättigheter oftare införlivas på alla områden för unionens utrikespolitik, däribland de yttre aspekterna av unionens interna politik. Alla tillgängliga instrument bör användas för att nå detta mål. I detta hänseende anser jag att parlamentets roll bör ökas. Exempelvis skulle rådet kunna översända utvärderingar av varje dialog och samråd som hålls till parlamentet och det ansvariga utskottet var sjätte månad, samt en övergripande förklaring om inriktningen för arbetet, inte om enskilda resultat.
Det skulle också vara lämpligt att införa ett rutinmässigt samrådssammanträde med Europaparlamentets ledamöter efter varje dialog- och samrådsrunda. Det skulle ge ledamöterna möjlighet att delta i centrala beslut om att fortsätta eller avbryta en viss dialog. Jag anser också att det skulle vara en bra idé att vi ledamöter får delta i beslutsprocessen om att inleda en ny dialog och att vi informeras om syftet, formerna och förfarandena för att införa nya dialoger.
Jag anser likaså att rådet och kommissionen för att göra sina åtgärder mer effektiva borde införliva rekommendationerna och slutsatserna från parlamentets resolutioner, särskilt resolutioner om mänskliga rättigheter, i sina dagordningar för dialogerna.
Raül Romeva i Rueda
(ES) Fru talman! Under en och en halv minut vill jag summera några av de grundläggande idéer som har lett till att vi inte bara stöder, utan också tydligt kämpar för detta initiativ, och jag vill naturligtvis också gratulera Elena Valenciano till hennes arbete och hennes förmåga att nå samförstånd i denna fråga.
Jag vill även välkomna det intresse som kommissionsledamot Joe Borg har visat och att han och herr Mattisen är här, men samtidigt beklagar jag att de två platser som tillhör rådet är tomma. Jag anser att rådet borde ha varit närvarande under denna debatt, vilket som sagt måste nämnas och upprepas.
De tre viktiga punkter som jag vill lyfta fram är för det första att det är nödvändigt att förbättra instrumentens konsekvens, något som vi inte kan betona starkt nog, och för det andra att vi inte kan beklaga vissa händelser men hålla tyst om andra när det passar våra intressen.
Den andra punkt som jag anser vara viktig, och som också har nämnts, men jag vill upprepa den, är att det krävs större insyn i detta slags mekanism som kräver ökat deltagande av parlamentet. Det har sagts många gånger att vi är mycket förvånade, milt sagt, över bristerna i många av dessa debatter, inte bara när det gäller deltagandet, utan även den information som vi ofta begär.
Sist, men inte minst, vill jag lyfta fram vikten av att 14 punkter i detta betänkande ägnas åt kvinnornas roll när det gäller de mänskliga rättigheterna, och som vice ordförande för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män välkomnar jag att många av de ändringsförslag som vi diskuterade och antog i utskottet har tagits med.
(Applåder)
Erik Meijer
(NL) Fru talman! Det breda stödet med tyngdpunkt på mänskliga rättigheter är något relativt nytt. Tidigare betonades dessa frågor huvudsakligen av socialistiska eller liberala grupper. Vänstersidan var främst inriktad på rätten till bostad, inkomst, bekvämligheter, medbestämmande, en hälsosam miljö, fred och befrielse från kolonial ockupation - och allt detta inte bara för dem som redan åtnjöt dessa rättigheter, utan särskilt för alla dem som ännu inte kan utöva dessa rättigheter eller endast kan göra det i begränsad utsträckning. Liberalerna var huvudsakligen inriktade på individens rättigheter och rätten till företagande. För vissa andra politiska krafter var de mänskliga rättigheterna mindre viktiga.
Även nu när det råder större enighet än någonsin tidigare om de mänskliga rättigheternas betydelse finns det fortfarande en skillnad mellan idealen och verkligheten. De rikaste och mest demokratiska länderna handlar i eget intresse och tenderar att prioritera stöd till regimer som garanterar gas- och oljeleveranser och de försöker på nationell nivå krossa de rörelser som är mest i strid med västerländska intressen. Att tillämpa dubbla måttstockar är ett sätt att avfärda motiverad kritik från vissa länder med att den är meningslös, arrogant inblandning.
I betänkandet av Elena Martínez-Orozco påpekas med rätta att långdragna dialoger om mänskliga rättigheter med ovilliga regeringar inte är ett meningsfullt mål och att sådana dialoger inte får tillåtas att stranda på grund av bristande öppenhet och demokratisk kontroll. Det råder bred enighet om betänkandet. De ändringsförslag som har lagts fram kommer huvudsakligen från tre flamländska ledamöter från gruppen Självständighet/demokrati i Europaparlamentet. De brister som de identifierar är för det mesta korrekta, men de formuleringar och de strykningar de föreslår ger intryck av att det inte är fråga om att försöka nå lösningar, utan att det handlar om att ge upp på grund av bristande resultat. Det är en illusion att tro det skulle vara bättre för Europa att avskärma sig från resten av världen för att garantera lugn och ro, välstånd och trygghet på det egna territoriet. Ändringsförslag som inte bidrar till jämställdhet och demokrati för alla och solidaritet med de fattiga och hungriga människorna i världen får inte vårt stöd.
Kathy Sinnott
(EN) Fru talman! Vi i EU fäster stort värde vid mänskliga rättigheter. Vi försöker uppmuntra de nationer som vi har förbindelser med att ha ett bra människorättsligt skydd. Dialog är en viktig utgångspunkt, men vi måste vara villiga att även riskera ekonomiska fördelar om vi ska kunna agera kraftfullt och realistiskt inom ramen för våra dialoger.
Kina finns med i betänkandet, och vi känner till fall av allvarliga politiska och religiösa förföljelser i Kina. För två år sedan träffade jag en psykiater i Kina som var ordförande för en organisation för funktionshindrade. Han talade stolt om för mig att det nästan inte fanns någon med Downs syndrom i hans stad med över 10 miljoner invånare, eftersom de inte fick leva.
Denna diskriminering mot personer med funktionshinder kräver en direkt dialog, utan hänsyn till de ekonomiska aspekterna i förbindelserna mellan EU och Kina.
När det gäller handelsförbindelserna måste vi vara villiga att agera beslutsamt för att kunna utöva påtryckningar på regeringen för att förbättra den människorättsliga situationen i landet, men vi måste också vara försiktiga, så att dessa åtgärder inte leder till att de fattigas situation i landet förvärras ännu mer.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Fru talman! Jag anser att Elena Valenciano Martínez- Orozco har utarbetat ett mycket innehållsrikt betänkande, med den tydliga målsättningen att stärka och förbättra EU:s externa åtgärder inom ramen för dialogerna och samråden om mänskliga rättigheter med tredjeländer.
I kväll talar vi om ett av de viktigaste människorättsliga instrument som EU har till sitt förfogande för att främja de mänskliga rättigheterna i våra förbindelser med tredjeländer. Jag uppskattar det kritiska men även konstruktiva tillvägagångssätt som föredraganden har valt för att behandla utmaningarna för människorättsdialogernas genomförande i fråga om det övergripande perspektivet och det interinstitutionella samarbetet.
Jag stöder helhjärtat de flesta av rekommendationerna i betänkandet och resolutionen. Jag vill särskilt uppmärksamma behovet av att öka insynen och ta fram indikatorer för fastställda riktmärken för att nå praktiska resultat som kan stödjas av EU:s övriga utrikespolitiska verktyg.
Jag stöder starkt rekommendationen om att övervaka de specifika riktmärkena för den människorättsliga dialogen mellan EU och Kina och samråden mellan EU och Ryssland, och hoppas att de snart kan utvecklas till en strukturerad dialog för att utvärdera nyttan av dialogerna om de mänskliga rättigheterna.
Det är även viktigt att tillämpa och utnyttja resultaten från dialogerna om de mänskliga rättigheterna inom ramen för det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDHR) och att systematiskt koppla samman dessa båda verktyg.
Jag stöder helhjärtat rekommendationen om att Europaparlamentets roll och deltagande i interparlamentariska församlingar inom ramen för dialogerna om de mänskliga rättigheterna med de berörda länderna bör förstärkas i framtiden.
Sist men inte minst måste de mänskliga rättigheterna vara hörnstenen i vårt politiska budskap, och det är mycket viktigt att vi utformar vårt budskap på ett konsekvent och öppet sätt, med ett starkt politiskt åtagande från samtliga EU-institutioner och medlemsstater.
Evgeni Kirilov
(EN) Fru talman! Nu när den åttaåriga tvisten om de bulgariska sjuksköterskorna och den palestinske läkaren i Libyen är över anser jag att det finns ett trängande behov av en saklig utvärdering av den människorättsliga situationen i landet.
I sitt betänkande påpekar Elena Valenciano Martínez-Orozco att det är nödvändigt att inleda en dialog om mänskliga rättigheter med Libyen. Jag stöder inrättandet av en sådan dialog inom ramen för Barcelonaprocessen. Vi får emellertid inte glömma vad som har skett eller tolerera att EU-medborgare har förts bort, torterats (vilket till och med överste Muammar Khadaffis son har erkänt), suttit i fängelse i åtta år och utsatts för en farsartad rättslig process, och sedan uppföra oss som om vi borde vara tacksamma mot, eller belöna, den libyska sidan för att de släppte dem till slut.
Det har redan kommenterats utförligt i europeiska medier att dessa händelser kan användas som en modell för diktaturer som vill utveckla förbindelser med EU. Dessutom har Libyen uttalat sig mycket kritiskt om att Bulgariens president benådade sjuksköterskorna efter det att de hade återvänt till Bulgarien, som om landet förväntade sig att vi skulle föra dem till fängelset direkt från flygplatsen.
Enligt den överenskommelse som kommissionen hade träffat med Libyen blev Bulgarien tvunget att åta sig att betala en libysk skuld på 56 miljarder US-dollar för Benghazi-fonden. Andra EU-länder kommer att spendera ännu mer. Vi måste återigen ha klart för oss att detta humanitära bistånd utnyttjas politiskt av den libyska regimen för att dölja sanningen och beskylla västvärlden för att ha smitt ihop en komplott för att avsiktligt smitta ned arabiska barn. Denna absurda anklagelse är fortfarande aktuell.
Libyen har fortfarande inte visat att landet har för avsikt att genomföra reformer, och vi får inte skapa intrycket att vi tillämpar dubbla måttstockar för att det finns så mycket olja och gas i landet.
Detta är ett eldprov för hur trovärdiga EU:s människorättsliga normer egentligen är.
Sarah Ludford
(EN) Fru talman! I detta utmärkta betänkande har Elena Valenciano Martínez-Orozco sammanställt parlamentets analys av möjligheterna, men även den återstående potentialen, för EU:s människorättsliga dialoger på ett allsidigt sätt. Vi begär att rådet, som tråkigt nog är frånvarande här i kväll, ska agera. EU kommer aldrig att nå optimala resultat för sin människorättsstrategi om den inte tillämpas på ett systematiskt och sammanhängande sätt, och det krävs även insyn och regelbundna översyner.
Vår trovärdighet på det människorättsliga området beror naturligtvis på om vi lever som vi lär. Hur kan vi uppmana länder som Jordanien, Egypten, Libyen, Marocko eller Algeriet att upphöra med tortyr när vi vet att USA gett dem i uppdrag att utföra tortyr och att EU-länder stått i maskopi med USA? Vi agerar skenheligt i stället för trovärdigt. Vi måste sopa rent framför egen dörr här i parlamentet. Rådets tystnad sedan vårt betänkande om extraordinära överlämnanden i februari passerar inte obemärkt.
En av de dialoger som vi bör föra mest aktivt är dialogen med likasinnade länder och jag välkomnar därför punkterna 115 och 116, där parlamentet uppmanar EU att söka synergier och utbyta erfarenheter när människorättsliga frågor behandlas i dialogerna med USA, Kanada, Japan och Nya Zeeland.
Under de senaste sex åren har de flesta europeiska länder delat oron för terrorkriget, men EU har inte agerat kraftfullt för att se till att USA respekterar de grundläggande rättigheterna och rättsstatsprincipen.
Jag menar naturligtvis inte att USA är den sämsta människorättsförsvararen i världen. Men USA borde föregå med en exemplarisk tillämpning av de mänskliga rättigheterna, och det sorgliga är att EU inte sänder budskap i den riktningen. Enligt rådets riktlinjer för bekämpning av tortyr kommer EU att göra demarscher och offentliggöra uttalanden där det berörda tredjelandet uppmanas att vidta effektiva åtgärder mot tortyr och misshandel. Vilka demarscher har gjorts? Vilka uttalanden om bortföranden, tortyr och Guantánamo Bay har offentliggjorts? Det råder bara en generad tystnad.
En artikel i veckans Economist kanske kan ge en ledtråd. Den har rubriken ”Tjeckerna har få bundsförvanter”, och i artikeln förklarar man att Tjeckien under sina tre år av EU-medlemskap har skaffat sig ett rykte om att främja de mänskliga rättigheterna i alla lägen. Fantastiskt! Utmärkt! Det hurrar vi för! Längre fram i texten står det att ett sådant agerande är ett irritationsmoment inom Bryssels utrikespolitiska maskineri. EU-diplomater menar tydligen att Tjeckien är ”ute på farliga vägar” och till och med agerar ”oprofessionellt” - vilket utan tvivel är den värsta förolämpningen i en diplomats arsenal. Dumma och naiva tjecker! De tror på retoriken om EU att är en värdegemenskap som bygger på respekten för de mänskliga rättigheterna. De tror att det faktiskt är meningen att artiklarna 6 och 7 i EU-fördraget om EU:s värden demokrati, grundläggande rättigheter och rättsstatsprincipen ska tillämpas! Men de gamla cynikerna i det brittiska utrikesdepartementet eller i det franska utrikesdepartementet på Quai d'Orsay kommer att ta dem ur den villfarelsen.
Jag håller med den tjeckiske utrikesministern Karel Schwarzenbergs, som inte ser någon motsägelse mellan att vara vän till Amerika och kritisera landets kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Han motsätter sig både det amerikanska handelsembargot mot Kuba och Guantánamo Bay. ”Jag är emot Guantánamo eftersom jag anser att lägret utgör en kränkning av de mänskliga rättigheterna”, säger han kort och gott.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Fru talman! Jag skulle vilja hänvisa till tre aspekter i detta utomordentliga betänkande. För det första parlamentets roll i den demokratiska granskningen av strategidokument om finansiella instrument för externt stöd.
Vid det senaste plenarsammanträdet diskuterade och kritiserade vi återigen det faktum att kommissionen inte har uppfyllt sitt åtagande om öppenhet och parlamentarisk granskning beträffande finansiella instrument för utvecklingssamarbete. Jag hoppas att det inte kommer att upprepas på detta område.
För det andra skulle jag vilja att kommissionen uppmanas att snart som möjligt informera parlamentet om när och hur det föreslår införande av uppföljningsmekanismen för valobservationsuppdrag, något som föreslås i betänkandet.
För det tredje och sista uppmanas rådet och kommissionen i betänkandet att analysera, stödja och samordna utarbetandet av kriterier för EU:s dialoger med åtgärder från andra givare och internationella organisationer, särskilt FN:s nuvarande mekanismer.
I morgon kommer en brådskande resolution att diskuteras i parlamentet om finansiering av den särskilda tribunalen för Sierra Leone för krigsbrott, som har inrättats av FN. Jag anser att detta är ett exempel på att samordningen mellan EU och de internationella organisationerna för närvarande är bristfällig och att det står klart att mycket arbete fortfarande återstår att göra.
Jag hoppas därför att betänkandet kommer att vara ett framsteg i riktning mot samordning.
Bernd Posselt
(DE) Fru talman! I dag har en grupp Yesidi-kurder demonstrerat utanför parlamentet och jag anslöt mig till dem tillsammans med Feleknas Uca med flera. Denna demonstration, som genomfördes av en grupp som både har förföljts av terrorism och hotats av folkmord, var ytterligare ett exempel på de förhoppningar som sätts till parlamentet när det gäller människorättsfrågor. Det är därför det är så viktigt att vårt arbete för mänskliga rättigheter genomförs systematiskt och konsekvent, och att man undviker vissa misstag.
Det första allvarliga misstaget är att skilja mellan stora och små länder när det gäller de mänskliga rättigheterna, vilket drabbar små länder hårt och ger goda vinster till stora länder med vilka vi delar viktiga ekonomiska och strategiska intressen. Detta är något som många av våra regeringar gör oavsett politisk inriktning, men som man undviker att göra i detta betänkande. Frågorna om Kina och Ryssland behandlas på ett modigt sätt i betänkandet, och jag är tacksam för att Angela Merkel vid sitt senaste besök i Kina och vid ett besök i Ryssland för en tid sedan mycket klart och tydligt förklarade att det är möjligt att både utöva intressen och trots detta, eller på grund av detta, på ett tydligt sätt ta upp de människorättsliga frågorna.
Det andra misstaget vi inte får göra är följande: En österrikisk författare, Gerd-Klaus Kaltenbrunner, sa en gång att det finns två typer av förtryckta samhällen och enskilda offer: en typ med och en typ utan sexuell dragningskraft. En typ står i rampljuset ett tag och den andra typen ignoreras. Mänskliga rättigheter måste gälla alla, både dem som är och dem som inte är i centrum för särskild internationell uppmärksamhet just då.
Det tredje misstaget vi måste undvika - och även detta är viktigt - är att föra in partipolitik i denna fråga. Jag beklagar därför det Erik Meijer sa i sitt anförande, en person som jag annars högaktar. Försök att fråga Tunne Kelam eller Vytautas Landsbergis, som hotades av Sovjetunionens förföljelser, vem det var som argumenterade för deras fall då på 1980-talet, om det var vår grupp eller Erik Meijers grupp. Man kan hitta exempel på obalanser och tendenser att missbruka de mänskliga rättigheterna för partipolitiska syften överallt. Vi bör undvika att ge oss in på detta spår och i stället följa den väg som presenteras i Elena Valencianos utmärkta betänkande, och inrätta en människorättspolitik med objektiva normer som går utöver partigränserna och lever upp till Europaparlamentets långvariga tradition att främja de mänskliga rättigheterna.
Katrin Saks
(ET) Jag vill tacka föredraganden för ett bra betänkande och ett utmärkt lagarbete. Jag skulle vilja belysa två punkter rörande våra dialoger om mänskliga rättigheter med tredjeländer. Jag kommer faktiskt att upprepa vad föregående talare sa, men jag anser att det är så viktigt att det är värt att upprepa.
Först och främst gäller det frågan om motstridiga intressen och värderingar, en fråga som är mycket viktig även för mig. Det är ingen hemlighet att vi samtidigt som världen har globaliserats har försökt att prioritera våra egna intressen och värderingar. Om vi inte hänvisar till och förespråkar våra egna värderingar när våra intressen står på spel kommer vi så småningom att glömma dem. Jag välkomnar föredragandens flexibilitet. Vi lade tillsammans fram ändringsförslag om Ryssland och Centralasien. Det är regioner där intressena ofta har företräde och våra egna värderingar har hamnat i bakgrunden.
Europeiska unionen måste påminna sina partner om de internationella arrangemang och åtaganden som de anslutit sig till. Som föredragande i Europarådet anser jag förvisso att intressena kommer i första hand för stora länder, men samtidigt är vi väldigt ivriga att peka ut små stater. Normerna bör dock vara desamma för alla.
För det andra skulle jag vilja hänvisa till vårt uppförande gentemot tredjeländer i en mindre viktig fråga och hur detta påverkar och understöder de mänskliga rättigheterna och målsättningarna på detta område i våra värdländer. Vi måste alltid inge hopp och inte motsatsen, dvs. ta hoppet ifrån dem. Varje steg vi tar för att ta itu med orsakerna till problemen observeras noggrant. Jag anser exempelvis att stödet från väst var viktigt och nödvändigt för balterna och deras ambitioner, och jag anser att verklig frånvaro av sådant stöd är deprimerande. Också i detta hänseende bör vi betona för våra partner att de måste uppfylla sina skyldigheter.
Slutligen tas dessa punkter som sagt upp i betänkandet, och jag tackar föredraganden ännu en gång för det utmärkta lagarbetet.
Hannu Takkula
(FI) Fru talman! Först och främst vill jag tacka föredraganden, Elena Valenciano Martínez-Orozco, för hennes utmärkta och välfokuserade betänkande. Det är mycket viktigt att de mänskliga rättigheterna behandlas i ett europeiskt forum som Europaparlamentet. Jag håller helt och hållet med föredraganden när hon säger att de mänskliga rättigheterna bör stå i centrum för EU:s utrikespolitik.
När vi talar om mänskliga rättigheter måste vi komma ihåg att de inte får behandlas rent retoriskt eller endast nämnas i politiska tal och vid särskilda tillfällen. De bör vara en vardaglig realitet både inom EU och i förbindelserna med andra länder - tredjeländer.
Vad innebär mänskliga rättigheter exakt ur samtliga aspekter? Såsom jag ser det är de mänskliga rättigheterna omistliga rättigheter som en människa har från det att hon föds tills hon dör, och omfattar också ofödda barns och äldre människors rättigheter. I dessa rättigheter ingår kvinnors rättigheter, vilket har sagts tidigare, och barns rättigheter, men de omfattar också funktionshindrades, sjukas och äldre människors rättigheter, dvs. alla. Vi måste komma ihåg att varje människas liv är värdefullt och unikt. Jag skulle även vilja säga att varje människas liv är heligt, och ingen får ta en annan människas liv - ta ifrån henne hennes rättigheter.
Om vi i EU kunde vara överens med andra om uppfattningen att människovärdet och de mänskliga rättigheterna alltid står över marknadsvärdet skulle vi vara på rätt spår, på rätt väg. Tyvärr visar det sig att vi mycket ofta låter marknadsvärdet tränga undan de människorättsliga värdena. Kina är ett land där det finns många exempel på detta, och de är mycket tydliga för oss i dag. Vi måste nu dessutom också beakta situationen i exempelvis Ryssland. Vilka är de mänskliga rättigheterna i Ryssland? Vi ser dem, vi känner till namngivna fall - Hodorovski med flera. Vad har vi uppnått som en europeisk värdegemenskap? Som en europeisk värdegemenskap måste vi tillämpa det vi förespråkar i praktiken och försvara de mänskliga rättigheterna och människovärdet överallt, inom unionen, men också i våra förbindelser med tredjeländer och utvecklingsländer.
Francisco José Millán Mon
(ES) Fru talman! Under andra halvan av 1900-talet och framför allt under de tre senaste årtiondena har demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna gjort enorma framsteg, men det återstår fortfarande mycket att göra.
För några månader sedan i Berlin, i den förklaring som antogs på 50-årsdagen för Romfördragets undertecknande, uttryckte EU-institutionerna formellt sin önskan att främja frihet och demokrati i världen.
Inom ramen för denna strategi måste vi arbeta öppet med principen att respekten för de mänskliga rättigheterna påverkar hela världssamfundet och att dessa rättigheter är universella. Dessa två idéer nämns i slutdokumentet som antogs vid toppmötet i New York 2005.
Teorin att det finns delar av världen som, av ett eller annat skäl, inte behöver ta hänsyn till de mänskliga rättigheterna är inte godtagbar - med andra ord teorin om att det finns regimer som man inte kan kräva att de respekterar friheterna.
Jag skulle här vilja erinra om de utmärkta essäerna av nobelpristagaren Amartya Sen om demokratins globala rötter och demokratin som ett universellt värde. Sammanfattningsvis bör främjandet av de mänskliga rättigheterna spela en mycket viktig roll i EU:s förbindelser med alla tredjeländer.
Ett av verktygen för detta är dialog, och jag anser därför att det skulle vara bra att utarbeta ett betänkande för att bidra till att organisera och systematisera de dialoger om mänskliga rättigheter som EU för med andra länder.
Jag välkomnar att man i punkt 31 i betänkandet uppmanar rådet att fastställa tydliga kriterier för när en dialog ska inledas, avbrytas eller avslutas och att man gör en konsekvensanalys innan. Jag håller också med om att denna dialog inte ska vara ett mål i sig själv.
Jag vill avsluta genom att kortfattat ta upp Kuba, som inte nämns i betänkandet, där de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna tyvärr ännu inte respekteras. Rådet beslutade emellertid att föreslå att man inleder en omfattande dialog med Kuba under vilken man tar upp dessa rättigheter.
Det är välkänt att de flesta i parlamentet inte stöder den bitvis osammanhängande politik som rådet har praktiserat under de senaste tre åren gentemot Castroregeringen. Vi anser att den främsta prioriteringen bör vara att visa beslutsamhet när det gäller att kräva ett frigivande av politiska fångar.
Ana Maria Gomes
(PT) Jag vill gratulera min kollega Elena Valenciano till hennes viktiga betänkande i vilket hon lägger fram konkreta förslag till att låta parlamentet delta i de politiska dialogerna om mänskliga rättigheter som förs av rådet och kommissionen.
Detta handlar inte bara om att stärka EU som en global aktör på interinstitutionell nivå. Det handlar om att försöka dra nytta av det mervärde som Europaparlamentets deltagande kan skapa för innehållet i dessa dialoger och för det praktiska resultat de bidrar till inom ett område där olika europeiska regeringars och myndigheters okänslighet och osäkerhet utgör en olycklig kontrast till Europaparlamentets engagemang och historiska ledarskap - Europaparlamentet som är den institution som representerar EU-medborgarnas röst.
Det måste erkännas att det finns många fall av inkonsekvens som minskar EU:s trovärdighet. Så sent som i förmiddags under debatten om terrorism kritiserade jag medlemsstaternas samröre med Bushadministrationens program för handel med tortyr.
Låt oss emellertid också beakta den europeiska utvecklingspolitiken som egentligen ska främja en sund politisk styrning och sålunda även de mänskliga rättigheterna. Det nuvarande portugisiska ordförandeskapet siktar till och med på att stärka förbindelserna med Afrika i detta sammanhang. Varför lyckas inte kommissionen och rådet ens tillämpa de instrument som redan finns tillgängliga för dem, t.ex. Cotonouavtalet som innehåller särskilda artiklar om mänskliga rättigheter?
Det är redan i dag tydligt för 77 miljoner etiopier och många fler miljoner afrikaner att EU inte tar Cotonouavtalet på allvar. Trettioåtta valda parlamentsledamöter, journalister och aktivister som hade fängslats i Etiopien efter valet 2005, som övervakades av en delegation från EU, släpptes nyligen tack vare upprepade påtryckningar från Europaparlamentet, samtidigt som rådet har varit obegripligt tyst.
Andra är emellertid fortfarande fängslade, t.ex. Netsanet Demissie och Daniel Bekele. Kommer de någonsin att kunna tro på Cotonouavtalet och EU? Det finns exempel på handlingsförlamning eller till och med ett vämjeligt lismande från EU-företrädarnas sida runtom i världen - från Addis Abeba till Peking, från Moskva till Riyad och från Teheran till Havanna.
Låt oss hoppas att rapporterna om att en kommissionsledamot nyligen bad om ursäkt till Sudans regering för att undvika utvisning av lokala kommissionsdelegater visar sig vara ogrundade.
Anna Ibrisagic
Fru talman! I en värld där demokrati och mänskliga rättigheter inte alltid är självklara - inte i vårt grannskap och ibland inte heller inte i vissa länder som visserligen inte är medlemmar i EU, men som ändå är en del av vårt Europa - blir EU:s relationer med omvärlden ännu viktigare. Varje sådan relation, oavsett om det handlar om ett möte, en dialog eller ett avtal, är ett tillfälle där vi måste lyfta våra värderingar och ställa krav på de länder som ännu inte lever upp till innebörden av orden humanitet, mänskliga rättigheter och demokrati.
Betänkandet som vi behandlar i dag är i grunden bra. Det belyser en del svårigheter som uppstår när man handskas med olika formuleringar och synsätt på vad mänskliga rättigheter innebär men jag menar ändå att det borde ha varit mer kritiskt när det gäller vårt förhållningssätt gentemot t.ex. Kina eller Ryssland. Att vara kritiska mot de länder som inte respekterar mänskliga rättigheter och som inte är demokratiska är vår skyldighet, men att kritisera sådana länder som dessutom själva tror att de är demokratier är ett måste - inte bara för vår egen trovärdighets skull utan för alla människor som bor i dessa länder och som inte ens har möjlighet att uttrycka sin kritik.
Demokrati och mänskliga rättigheter i EU är en självklar sak och ibland tror man därför att det är någonting som alltid har funnits, som finns nu och som alltid kommer att finnas kvar. Men vi som är födda i diktaturer vet att för demokrati och mänskliga rättigheter måste man kämpa varje dag. Därför räcker det inte att säga att människorättsarbete pågår, att det finns förbättringar. Det finns också mycket kvar att göra, som vi så ofta säger. Vi måste i våra dialoger vara mycket tydligare och mycket mer konkreta, både i vår kritik och i våra krav och vi måste börja benämna saker med deras rätta namn om vi vill lämna efter oss en bättre värld till våra barn.
Pierre Schapira
(FR) Fru talman! Vid denna sena timme har många saker redan sagts, men jag vill verkligen tacka Elena Valenciano för detta betänkande. Betänkandet är ett viktigt bidrag för att göra EU:s utvecklingspolitik öppnare och effektivare på det människorättsliga området.
Jag passar även på att uppmana rådets och kommissionens företrädare att genomföra ett bättre interinstitutionellt samarbete. Det är verkligen nödvändigt att skapa en dialog mellan rådet, kommissionen och parlamentet så att man bättre kan samordna åtgärderna på området för mänskliga rättigheter och undvika att motsägelser och dubbelarbete stör budskapet till omvärlden.
Det är tyvärr en fråga som ständigt tas upp på nyheterna. För att ta Myanmar som specifikt exempel, så är vår politik gentemot landet omöjlig att förstå för dem som inte är insatta i frågan. EU:s medlemsstater har åtagit sig att följa en gemensam ståndpunkt som stöder nationell försoning, demokrati och mänskliga rättigheter, men i praktiken är medlemsstaterna splittrade vilket har skapat en svag och verkningslös ståndpunkt som inte påverkar regeringen i Myanmar.
EU har ingen tydlig politisk strategi. Vi koncentrerar oss bara på humanitärt bistånd, vilket naturligtvis är nödvändigt men inte tillräckligt. Vi har inte intagit någon ståndpunkt om hur vi vill att FN:s säkerhetsråd ska hantera situationen i Myanmar, vilket inte ger något stöd för en resolution. Kommissionen har dessutom minskat stödet till projekt för främjande av de mänskliga rättigheterna och demokratin i Myanmar. EU har helt enkelt inte utnyttjat sina möjligheter att på ett positivt och effektivt sätt främja och stödja demokratin och de mänskliga rättigheterna i landet.
Den senaste underlåtenheten att hörsamma vår uppmaning att frige nobelpristagaren Aung San Suu Kyi bevisar detta. Europaparlamentet gav henne dock Sacharovpriset 1990. Detta exempel visar på ett utmärkt sätt att våra tre institutioner måste agera tillsammans och lägga fram en sammanhållen, förståelig politik till skydd för de mänskliga rättigheterna.
Luís Queiró
(PT) Fru talman, mina damer och herrar! Det betänkande som vi debatterar förtjänar vårt stöd eftersom man grundligt undersöker ett ämne som är högst relevant för EU:s yttre dimension, och jag vill därför gratulera föredraganden.
Det värsta som kan hända i samband med EU:s engagemang för att främja de grundläggande mänskliga rättigheterna i världen skulle vara att det blev en isolerad fråga som behandlades separat. Alternativet, det rätta valet menar jag, är att betrakta främjandet av de mänskliga rättigheterna som både en moralisk plikt, av uppenbara skäl, och som att det ligger i EU:s intresse eftersom den instabilitet, de migrationsströmmar och de politiska och militära oroligheter som kopplas till brott mot de mänskliga rättigheterna ger upphov till kriser som gör världen till en farligare plats.
Jag instämmer därför i den grundläggande frågeställningen, men vi bör undersöka vilken metod vi ska använda. Om EU bara skulle ha förbindelser med länder som respekterar de mänskliga rättigheterna på samma sätt som vi, skulle dessa förbindelser endast omfatta ett fåtal länder. Om EU på omvänt sätt alltid skulle ta hänsyn till ekonomiska, energimässiga, geostrategiska och andra intressen skulle man snart upptäcka att man i stället för att försvara omedelbara fördelar skapade större framtida risker.
Vad vi måste hoppas på är en sammanhållen EU-strategi som innefattar ett märkbart och kvantifierbart främjande av de mänskliga rättigheterna på den utrikespolitiska dagordningen. Det är inget alternativ att tilldela budgetmedel utan att utvärdera resultatet av tillämpningen av dessa medel eller låtsas stödja förslag som aldrig genomförs.
I detta sammanhang är nästa toppmöte mellan EU och Afrika ett tillfälle som man inte får missa. Om vi vill hjälpa Afrika och afrikanerna - och det vill vi - måste vi vara lika generösa som kravställande. Vi får inte, som jag nämnde, lura oss själva att tro att vi bara kan upprätta förbindelser med länder som respekterar de grundläggande värdena, utan vi måste bevara övertygelsen att dagordningen för de mänskliga rättigheterna är en del av vår politik för förbindelserna med dessa länder. I annat fall skulle vi böja oss för någon diktators idéer och sända ut ett budskap som inte handlar om goodwill utan om vår brist på politisk förmåga och förhandlingsstyrka.
En bättre värld är en säkrare värld och EU får inte blanda ihop den mjuka kraften hos sin diplomati med fantiserad kraft, eller ännu värre, med ingen kraft alls.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Jag gratulerar Elena Valenciano till hennes utmärkta betänkande. Hon har lagt fram några mycket viktiga förslag. Samtidigt vill jag påpeka att det finns åtskilliga luckor, vilket inte är hennes fel, men de står för idémässiga brister inom Europaparlamentet och EU.
För att ta exemplet Kina protesterar vi med all rätt mot överträdelserna av de mänskliga rättigheterna eller begränsningarna av religionsfriheten, men vi nämner aldrig de 700 miljoner personer som bor i byar och som inte har någon social trygghet eller pension. Jag ställer frågan: är inte detta en viktig mänsklig rättighet? Jag kan ta upp ytterligare saker. I hela betänkandet nämns inte frågan om de nationella minoriteterna i Kina en enda gång.
EU bör nu till sist vakna upp och inse, antingen det handlar om västra Balkan eller någon annan plats i världen, att man måste vara ärlig i sin hantering av frågan om minoriteter och nationella minoriteter om man vill ha stabilitet. Europaparlamentet behöver närvara vid flera seminarier som hålls av Europarådet för att till sist förstå att mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter är två helt skilda frågor!
Det är oacceptabelt att man överhuvudtaget inte nämner frågan om nationella minoriteter i betänkandet eller frågan om migrerande minoriteter eller västeuropeiska migrerande minoriteter. Så sent som i dag just här i parlamentet har jag sagt att integrationen av nya minoriteter i Frankrike, Storbritannien och Nederländerna befinner sig i kris. Om Europaparlamentet och EU inte ändrar inställning kommer de inte att kunna hantera internationella problem och konflikter och kommer inte att ha den moraliska tyngd som krävs för att ha rätt att döma Kina. Vi bör sopa rent framför vår egen dörr när det gäller våra egna olösliga minoritetsfrågor här i EU.
Tunne Kelam
(EN) Fru talman! EU:s dialoger med tredjeländer har inte varit tillräckligt konsekventa och detta kan undergräva trovärdigheten hos EU:s människorättspolitik. Det är två slutsatser som man kan dra av detta betänkande.
Vårt budskap till kommissionen och rådet är därför mycket tydligt: människorättsfrågorna bör bli en praktisk politisk fråga. Med andra ord får de inte bestämmas av strategiska eller geopolitiska intressen.
Den största utmaningen är fortfarande att genomföra dessa ädla mål i våra befintliga förbindelser. Det finns en tydlig intressekonflikt och skilda åsikter inom ramen för EU:s förbindelser med diktaturen i Kazakstan. När det gäller Ryssland och Kina och vår oro inför situationen i dessa länder, bör vi även fråga oss om dialogerna, som de har förts hittills, har bidragit till verkliga förbättringar av situationen.
På tal om Ryssland måste de sluta att hävda att partnerskapet mellan EU och Ryssland grundas på gemensamma värden. Med tanke på det rådande läget låter det helt enkelt ironiskt. Vi måste kalla saker för deras rätta namn, eftersom Vladimir Putins Ryssland förmodligen liknar Hitlertyskland i mitten av 1930-talet.
Om inte EU tar itu med dessa realiteter med all sin styrka och auktoritet blir vi delaktiga i ansvaret för de brutala kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Ryssland.
Samtidigt uppmanade Gerhard Schröder EU att inte belasta Ryssland med överdrivna krav på mänskliga rättigheter och demokrati. Faktum är att EU tyvärr fortfarande saknar ett verkligt grepp, även om man gör så gott man kan för att skapa en lämplig avvägning mellan de mänskliga rättigheterna och de ekonomiska och strategiska intressena.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Man kan aldrig uppmärksamma dialogen om de mänskliga rättigheterna tillräckligt mycket, och jag skulle därför vilja välkomna en talare som har lagt fram många förslag och utvärderingar. Europaparlamentet vill, och kan, delta mer aktivt i rådets och kommissionens dialog med tredjeländer om de mänskliga rättigheterna, eftersom det har den nödvändiga potentialen och erfarenheten. Parlamentsledamöternas kreativitet och självständighet kan komplettera kommissionens och rådets realism. Vi måste vara ännu mer aktiva i frågan om människorättsförsvararnas ställning och för miljön i vilken de arbetar, och även i frågan om ekonomiska, sociala och miljömässiga mänskliga rättigheter. Även om förbindelserna mellan EU och Förenta staterna överskuggas av Irakkriget och Guantanamofrågan är de sunda på grund av våra gemensamma värderingar. EU och Ryssland kopplas samman genom gas- och oljerörledningar, men dialogen om mänskliga rättigheter i Ryssland får inte bli uddlös på grund av energikällor och kommersiella intressen. Detta stora land håller på att söka efter en nationell idé och en särskild väg. Låt mig här nämna en kommentar som har snappats upp i Moskva: tidigare trodde vi felaktigt att vi hade slagit in på den rätta vägen i Ryssland; nu tror vi felaktigt att vi har slagit in på en särskild väg. Ingen motsätter sig Rysslands rätt att slå in på en särskild väg om majoriteten av landets medborgare vill det. Det är en helt annan sak om detta åtföljs av begränsningar av yttrande- och pressfriheten och av verksamheten i icke-statliga organisationer eller undantag för vissa partier. Man försöker inte upprätta en dialog om mänskliga rättigheter med Vitryssland. Jag tror emellertid att det inte bara är människorättsförsvararna i detta land som är intresserade av det, utan även EU. Skälet till att vi aktivt kritiserar Vitryssland gäller också för vissa länder i Centralasien och södra Kaukasien som t.o.m. deltar i den europeiska grannskapspolitiken. Större förluster och lukten av olja och gas bör emellertid inte dämpa inställningen till överträdelser av de mänskliga rättigheterna.
Geoffrey Van Orden
(EN) Fru talman! Jag måste säga att det inte var lätt att plöja igenom det här betänkandet. Det är alltför långt och innehåller för många upprepningar, men det handlar om en viktig fråga.
Jag är en ståndaktig försvarare av verkliga mänskliga rättigheter. Men jag måste bekänna att jag har svårt att förstå varför konceptet utvidgas till att omfatta nästan alla tänkbara aspekter av mänsklig aktivitet: sociala, miljömässiga, ekonomiska och kulturella rättigheter, för att nu bara nämna några, som gång på gång nämns i sammanhanget.
Kränkningarna av de mänskliga rättigheterna runt om i världen har aldrig uppmärksammats så mycket som i dag, men detta har paradoxalt nog inte lett till några förändringar till det bättre i många av de länder där de värsta kränkningarna sker. EU har en viktig roll att spela för att främja rättsstatsprincipen och respekten för de mänskliga rättigheterna, men EU:s ovana att strunta i sina egna regler bidrar absolut inte till att uppmuntra till reformer bland de värsta regimerna. I detta avseende tänker jag särskilt på Zimbabwe och Burma, där EU på falska grunder har struntat i sina egna inreseförbud och målinriktade sanktioner vid flera tillfällen. Och sedan undrar vi varför våra åtgärder är så ineffektiva, medan tyrannerna skrattar åt oss!
Många afrikanska länder har inte uppfyllt sina skyldigheter att införa ett gott styrelseskick. Det är inte särskilt förvånande när EU:s företrädare i dialogerna inte sänder några starka budskap.
Vi har försökt att få andra afrikanska länder att förena sig med oss i insatserna för att åstadkomma förändringar till det bättre i Zimbabwe i åratal, till ingen nytta. Under tiden störtas landet in i ekonomiskt kaos och miljontals invånare lämnas åt svält och nödlidande under Robert Mugabes arroganta diktatur.
Nu verkar det som om EU återigen kommer att bryta mot sina egna regler och bjuda in Robert Mugabe eller andra zimbabwiska ministrar som är belagda med inreseförbud till toppmötet mellan EU och Afrika i Lissabon i december.
Jag skrev till Portugals premiärminister om detta den 3 juli. Jag har inte fått svar ännu. Rådet är inte här för närvarande, men ordförandeskapet kanske skulle kunna tala om vad det har för avsikt att göra i denna fråga? I går hörde jag att Benita Ferrero-Waldner, kommissionsledamot med ansvar för yttre förbindelser, har sagt att de kanske kommer att bjuda in utrikesministern i stället för Mugabe! Utrikesministern har också inreseförbud, han är nummer 83 på listan. Kan ordförandeskapet tala om för oss vad som egentligen kommer att hända i det här avseendet?
Gabriela Creţu
(RO) Herr talman, kolleger! Att säga att kvinnors rättigheter är en integrerad del av de mänskliga rättigheterna kan betraktas som en tautologi eftersom de ingår i dessa. Verkligheten visar att de bara nonchaleras explicit. Vi har nyligen inventerat förseningarna när det gäller uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen i vilka kvinnor är en målgrupp, men även en nödvändig faktor för påskyndande av processen.
I Elena Valencianos utmärkta betänkande uppmanas kommissionen och rådet att beakta könsdimensionen i dialogen med partnerländerna. I en dialog finns det dock minst två parter och vi företräder en av dem. Vi anser att effektiviteten hos åtgärderna för att främja och försvara kvinnors rättigheter, såväl som kontrollen över deras genomförande, också är beroende av de europeiska partiernas, institutionernas och våra regeringars lyhördhet gentemot könsfrågor. Graden av effektivitet har att göra med uppnåendet av deras egna mål som anges i färdplanen för jämställdhet mellan kvinnor och män.
Vi behöver inte uppfinna sofistikerade indikatorer för att se att det i EU:s regeringar inte finns någon kvinna eller man som okritiskt försvarar traditioner och sedvänjor som överträder kvinnors rättigheter. Vi vet alla att beslutet att inleda en dialog om mänskliga rättigheter fattas på grundval av åtskilliga kriterier som fastställs av rådet när vissa situationer ses som oroande i partnerlandet.
Till och med i det optimistiska fallet då alla medlemsstater i rådet stöder kvinnors rättigheter undrar jag vilken typ av exempel vi statuerar för ett land som vi begär ska vidta åtgärder för representation i politiska strukturer. Tyvärr gäller även anmärkningen för Europaparlamentet där det finns en stor reserv för att reformeringen av våra egna strukturer omfattar en välavvägd könsfördelning.
Vi vill se en följdriktighet mellan EU-institutionernas och medlemsstaternas uttalanden och handlande. Det är nödvändigt att ha en följdriktighet mellan gemenskapens politik och instrument så att de inte påverkar åtgärderna för kvinnors rättigheter på ett negativt sätt i partnerländerna. Att tala om kvinnor är viktigt, men att låta dem tala är viktigare. Detta gör att man kan förbättra det politiska klimatet, fredsprocesserna och minska korruptionen i världen.
Bogusław Sonik
(PL) Fru talman! Betänkandet har mitt fulla stöd, särskilt för att det handlar om ett av de mest akuta problemen som inte bara rör EU utan hela världen. Kvaliteten på dialogen och samråden med tredjeländer om mänskliga rättigheter beror främst på åtgärdernas följdriktighet och öppenhet. Jag betonar att vägen till maximering av nyttan av dialogen är att stärka samarbetet, särskilt mellan EU:s tre beslutsfattande institutioner. Vi måste specificera just de mål vi hoppas på att uppnå.
Den föreslagna ökningen av följdriktigheten bör också omfatta den allmänna praxisen att separera människorättsdialogen från andra bilaterala förbindelser. I betänkandet betonas faktiskt att hyckleri av denna typ bör elimineras när det gäller Kina. Formuleringen är emellertid inte tillräckligt kraftfull när det gäller förbindelserna med Ryssland. De människorättsliga kriterier som vi tillämpar bör anges tydligt för alla länder och det viktigaste av allt är att de bör vara identiska.
Beklagligt nog bryter man ganska ofta mot denna regel. Allmänt accepterade standarder tillämpas selektivt, beroende på de fördelar som kan fås i samband med denna typ av åtgärd. Så ser situationen ut när det gäller Ryssland, som jag har sagt, i och med att EU är Rysslands främsta handelspartner. Detta faktum innebär utan tvekan ömsesidiga fördelar. Vi får emellertid inte låta relativiseringen av de mänskliga rättigheterna ske på bekostnad av goda handelsförbindelser. Jag hoppas att jag inte behöver påminna er om att användningen av tortyr och förföljelser av rasistiska skäl är vanligt förekommande i Ryssland, t.ex. i Tjetjenien, samtidigt som organisationen ”Reportrar utan gränser” placerar landet på 147:e plats på en rankningslista över pressfriheten i världen, vilket är farligt nära länder som Kina och Nordkorea.
Konsekvensen som jag talar om har också att göra med Kuba, som för övrigt inte nämns i detta betänkande. Precis som Ryssland verkar EU, i egenskap av främsta handelspartner, blunda för det som pågår där. Förutom resolutionen i juni har man inte vidtagit några särskilda åtgärder. Vi läser då och då att Europaparlamentet kräver ett eller annat eller beklagar något, men tänker vi på vad som händer som ett resultat av detta? Sacharovpriset har ännu inte tilldelats ”kvinnorna i vitt” från Havanna.
Ytterligare en mycket viktig del i samband med mänskliga rättigheter är behovet att förbättra det instrument som styr det ekonomiska stödet till oppositionen i länder med en otillräcklig demokratisk nivå. Jag vill särskilt betona hur viktigt det är att fastställa behoven på ett korrekt sätt. Oppositionsgrupperna karakteriseras ofta av en svag formaliseringsgrad. Vi måste göra allt som står i vår makt för att se till att pengarna når rätt personer och inte dem som innehar makten. Lita på mig, jag har personliga erfarenheter av denna situation och för sådana personer är specifika åtgärder av mycket större värde än resolutioner och försäkringar.
Jag vill utnyttja denna diskussion om mänskliga rättigheter för att rikta er uppmärksamhet på situationen för kristna i länderna i Mellanöstern. Vi har fått oroväckande information om detta. I augusti arresterades två kristna aktivister från Kristna föreningen i Mellanöstern och anklagades för att ha spritt aggressiva anti-islamiska budskap. I Algeriet har regeringen begränsat den religiösa friheten för icke-muslimer och detta har fått direkta konsekvenser för kristna som bor i landet. Alltmer radikala muslimers förföljelser påverkar även kristna i länder som t.ex. Irak, Egypten och Libanon.
Joe Borg
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag uppskattar debatten om betänkandet, som vittnar om parlamentets stora engagemang i människorättsfrågan.
Med anledning av debatten vill jag framföra kommissionens kommentarer om rekommendationerna om ökad insyn i dialogen och Europaparlamentets och det civila samhällets organisationers delaktighet i alla aspekter av dialogerna och samråden - en fråga som har tagits upp i många inlägg.
Några av betänkandets rekommendationer ingår redan i de normala förfarandena, vilket till exempel gäller rekommendationerna om informationsmöten och genomgångar. De tre institutionerna bör dock noggrant överväga de olika förslagen och ta fram lämpliga lösningar, samtidigt som hänsyn tas till EU:s rättsliga ram och de arrangemang mellan parlamentet och kommissionen som fastställs i ramavtalet från maj 2005.
Om vi gör detta skulle vi agera på ett praktiskt sätt. Å ena sidan betyder detta att vi inte får gömma oss bakom regler och förordningar och skylla på att verksamheten måste fungera, och å andra sidan måste vi noggrant utvärdera den politiska möjligheten till och konsekvenserna av ökad insyn för dialogens effektivitet och frågan om hur villiga tredjeländerna är att inleda en dialog överhuvudtaget.
Konsekvenserna för den befintliga dialogen och förbindelserna med tredjeländer måste noggrant övervägas, för att undvika att EU förlorar ett effektivt instrument.
Jag är i alla händelser övertygad om att vi kommer att lyckas finna lämpliga lösningar för att både tillgodose behovet av information och bibehålla och öka instrumentets effektivitet.
När det gäller frågan om att infoga människorättsklausuler i handels- och sektorsavtal anser inte kommissionen att det finns något behov av att kopiera människorättsklausulen i associeringsavtalen, partnerskaps- och samarbetsavtalen eller sektorsavtalen.
Att det inte finns en sådan klausul i sektorsavtal utgör inget hinder för att genomföra samråd om mänskliga rättigheter med det berörda landet eller tillämpa något annat av EU:s instrument på det människorättliga området.
När det gäller samarbetsprogrammen för demokrati och mänskliga rättigheter vill kommissionen påminna parlamentet om att man i det nya instrumentet, det europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDHR), avsätter särskilda medel för projekt i komplicerade länder, som t.ex. Kuba och Burma/Myanmar, som har nämnts i debatten.
När det gäller frågan om de mänskliga rättigheternas universalitet vill jag betona att EU ansluter sig till principen om att alla mänskliga rättigheter är universella, odelbara, ömsesidigt beroende och står i förhållande till varandra.
Enligt denna princip, som proklamerades av Världskonferensen om mänskliga rättigheter i Wien, ska de mänskliga rättigheterna behandlas globalt på ett rättvist och likställt sätt. Alla mänskliga rättigheter är likställda och har lika stor betydelse. Detta utesluter naturligtvis inte att vissa rättigheter uppmärksammas mer vid ett möte till följd av händelser ute på fältet eller för att våra dialogpartner väljer att betona vissa frågor mer än andra.
Kommissionen finner det särskilt glädjande att ett antal av betänkandets rekommendationer handlar om kvinnors rättigheter och att dessa rättigheter bör ingå i dialogerna. Vi får inte heller glömma andra rättigheter och andra grupper som förtjänar vår uppmärksamhet.
När det gäller frågan om valobservationsuppdrag instämmer kommissionen i att politisk dialog, och särskilt dialogen om de mänskliga rättigheterna, utgör en möjlighet när det gäller att uppmuntra partnerländerna att genomföra uppföljningar av rekommendationerna från EU:s valobservationsuppdrag. I detta sammanhang förespråkar kommissionen även ett kontinuerligt engagemang från cheferna för EU:s valobservationsuppdrag.
Dessa uppföljningar bör inriktas på de åtgärder som har vidtagits av politiska myndigheter och valmyndigheter, på en aktiv roll för civilsamhället och på demokratifrämjande, däribland valreformer.
Kommissionen är inte övertygad om att det är nödvändigt införa en särskild och fristående protokollmekanism för eftervalsstrategier för detta ändamål. Kommissionen anser att det redan finns mekanismer för stöd, dialog och övervakning för att se till att eftervalsstrategierna och stödet till demokratiseringsprocessen fungerar, och att dessa mekanismer bör tillämpas även i fortsättningen.
När det gäller den särskilda frågan från Geoffrey Van Orden kommer jag att framföra hans kommentarer och frågor till tillkommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner, som utan tvivel kommer att besvara dem.
Avslutningsvis vill jag säga att jag har noterat de många andra kommentarerna om särskilda situationer. Jag försäkrar er om att jag kommer att vidarebefordra dessa kommentarer till kommissionsledamot Ferrero-Waldner, som självklart kommer att beakta dem.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 6 september 2007.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Alessandro Battilocchio  
skriftlig. - (IT) Jag vill uppriktigt tacka föredraganden för hennes arbete eftersom jag anser att det är mycket viktigt att anta en konsekvent europeisk politik om mänskliga rättigheter och demokrati när vi deltar i den internationella dialogen. Saken är den att argument som grundas på ekonomiska och strategiska intressen alltför ofta har prioriterats framför de goda avsikter och europeiska värden som tas upp här i parlamentet. Med särskild hänvisning till ekonomiska avtal och handelsavtal med tredjeländer eller WTO-förhandlingar, riktar EU ibland otillräcklig uppmärksamhet mot rättigheterna för arbetstagare, minoriteter, kvinnor och barn utanför EU och blir därmed en tyst medbrottsling vid kriminella illdåd och oacceptabla sedvänjor. En europeisk politik för sociala, ekonomiska och energirelaterade frågor som gör EU mer självständigt när det gäller mänskliga resurser och energiresurser skulle också hjälpa EU att klippa av vissa geopolitiska band som i vissa situationer tvingar det att inte kommentera mänskliga rättigheter. Många resolutioner och förklaringar från Europaparlamentet om specifika situationer får ofta ingen genomslagskraft: det är viktigt att både rådet och kommissionen i högre grad uppmärksammar uppmaningar från europaparlamentsledamöter, vilka ger en röst åt krav från personer eller etniska grupper som annars utesluts från alla former av kommunikation.
Hanna Foltyn-Kubicka  
Bland de många bra saker som tas upp i detta betänkande är föredragandens uppmaning till rådet och kommissionen att låta parlamentet i högre grad delta i förberedelserna inför och uppföljningarna av dialogerna med tredjeländer särskilt värd att nämnas. Europaparlamentet är trots allt en institution vars åsikter om frågor som rör mänskliga rättigheter tas på största allvar i hela världen.
Vi bör emellertid inte glömma bort att dialog med länder utanför EU inte får bli ett mål i sig självt. Man bör kategoriskt betona att mänskliga rättigheter inte kan ingå i förhandlingar eller köpslående med en diplomatisk eller ekonomisk grund. Överträdelser av dessa rättigheter kan inte tolereras och EU måste, tillsammans med sina organ, helt och fullt försvara denna princip mot bakgrund av sina historiska, kulturella och moraliska värderingar.
Vad vi behöver göra är i stort sett att utöva ständiga och konsekventa påtryckningar på länder som t.ex. Ryssland och Kina, med vilka man redan har inlett en institutionaliserad dialog sedan en tid tillbaka. Det är nödvändigt att övervaka överenskommelser och skyldigheter i sammanhanget genom återkommande samrådsrundor, eftersom det bara är på detta sätt man kan nå verklig framgång. I detta sammanhang är det glädjande att man i betänkandet nämner områden inom vilka dessa länder fortfarande har mycket att göra. Tråkigt nog finns det dock fortfarande väldigt många problem som dessa.
