Befästande av stabilitet och välstånd på västra Balkan - Situationen i Bosnien-Hercegovina (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om betänkandet av Anna Ibrisagick, för utskottet för utrikesfrågor, om stärkt stabilitet och välstånd på västra Balkan och rådets och kommissionens uttalanden om situationen i Bosnien och Hercegovina.
Anna Ibrisagic
föredragande. - Fru talman! Det är nu nästan 15 år sedan kriget i Bosnien tog slut och ganska exakt 10 år sedan Natos bombkampanj tvingade serbiska styrkor att lämna Kosovo. Det kommer i december även att vara 17 år sedan jag själv kom till Sverige som flykting från det krig som hade satt mitt forna hemland i brand och gjort bittra fiender av de bosniaker, kroater och serber som tidigare hade levt tillsammans som grannar. Att vare sig Bosnien, Kosovo eller något av de andra länderna på västra Balkan har fallit tillbaka i krig sedan dess har vi helt och hållet EU och Nato att tacka för. Men även om vapnen har tystnat, lever arvet från kriget vidare i politiken och i samhället i regionen. Den enda möjligheten som finns för människorna i dessa länder att överkomma sitt förflutna är att fortsätta vandra vägen mot EU-medlemskap. Endast den morot och den piska som utgör den centrala dynamiken i anslutningsprocessen kan få ländernas regeringar att inrikta sig på att genomföra det arbete och de reformer som en gång för alla kan cementera stabilitet och välstånd på västra Balkan.
I det betänkande som jag har skrivit på detta tema, och som Europaparlamentet nu ska rösta om i morgon, går jag igenom de olika initiativ och projekt som EU och dess medlemsstater på ett eller annat sätt är inblandade i för att försöka bygga upp samhällen som är redo att möta EU-medlemskapets hårda krav. Jag tänker inte gå in på detaljerna i betänkandet här, men det finns två saker som jag särskilt vill lyfta fram.
Det första är att det finns en grundläggande skillnad mellan länderna i den pågående utvidgningsprocessen och de länder som anslöts 2004 eller 2007. Länderna på västra Balkan härjades för bara lite mer än ett årtionde sedan av fullskaligt krig och etnisk rensning. Detsamma kan lyckligtvis inte sägas om Ungern, Estland eller Rumänien. Men det innebär även att EU inte bara kan kopiera manualen från tidigare utvidgningar och tillämpa den på Balkan. Ett exempel på detta som jag tar upp i mitt betänkande rör förbuden mot att utvisa misstänkta brottslingar åtalade i andra länder. Sådana förbud finns i dag i alla länder på Balkan, men EU ställer i dagsläget inga krav på att detta ska avskaffas. Detta gör man med motiveringen att några liknande krav inte ställdes på till exempel Slovakien eller Polen. Det borde vara uppenbart varför denna analogi inte håller. Jag skulle tro att det är ytterst få misstänkta krigsförbrytare som sitter och gömmer sig undan rättvisan i Slovakien, men jag kan tala om att det är betydligt fler i Serbien eller Bosnien. Rättvisa är grunden på vilken försoning kan byggas. Straffrihet för krigsförbrytare är fullständigt oacceptabelt, och jag vill därför uppmana kommissionen och medlemsstaterna att återigen lyfta frågan om möjligheten att få länderna i regionen att arbeta mot ett gemensamt avskaffande av dessa förbud.
Det andra är att anslutningsprocessen som sagt är väldigt tuff och krävande, vilket den ska vara. Ställer man inte hårda krav och insisterar på att de uppfylls fullt ut, uppnår man inte heller några verkliga resultat. När kraven redan är så hårda och svåra att uppfylla, är det absolut sista vi kan göra att sätta nya käppar i hjulen för länderna som önskar bli medlemmar, käppar som inte har med ländernas förmåga att uppfylla EU:s medlemskriterier att göra.
Jag tänker även på dem som hävdar att EU redan är fullt och inom överskådlig framtid inte kan ta emot fler medlemmar. Men som jag påpekar i mitt betänkande går det tekniskt sett utmärkt att fortsätta att ta emot nya medlemsstater även om Lissabonfördraget inte skulle träda i kraft. För detta behövs det dock politisk vilja, och det är det som är mitt och mina kollegers här i parlamentet uppdrag att skapa.
Petr Nečas
rådets tjänstgörande ordförande. - (CS) Fru talman, mina damer och herrar! Jag är tacksam mot Europaparlamentet för att det anordnar den här viktiga debatten i eftermiddag. Jag läste med stort intresse betänkandet av Anna Ibrisagic om framtida stabilitet och välstånd på Balkan, och resolutionsförslaget om Bosnien och Hercegovina som utarbetats av Doris Pack. Rådet instämmer med mycket av det som sägs i betänkandet, och vi delar många av de åsikter och farhågor som uttrycks om situationen i Bosnien och Hercegovina.
Jag vill inrikta mina inledande synpunkter direkt på Bosnien och Hercegovina, eftersom stabiliteten där är avgörande för västra Balkans framtid som helhet, och även därför att den nuvarande situationen fortsätter att vara en källa till oro. Rådet har deltagit både i att utforma och genomföra en strategi som stöder Bosniens och Hercegovinas säkerhet och integritet. Rådet har även stött de nödvändiga reformerna för att säkra en fredlig framtid i välstånd. Därför håller jag inte med om att rådet inte skulle ägna tillräcklig uppmärksamhet åt Bosnien och Hercegovina.
Vi vet alla att vi fortfarande lever i efterdyningarna av de tragiska händelserna under 1990-talet, vilket Anna Ibrisagic också nämnde här. Bosnien och Hercegovina, som under årtionden stod som symbol för nationernas, kulturernas och religionernas fredliga samexistens, förvandlades till en förödande konflikthärd. Sedan dess har EU:s politik bestått i att arbeta för stabilitet och försoning med utgångspunkt från löftet om en europeisk framtid för hela Balkanregionen. Trots detta möter vi fortfarande hätsk nationalistisk retorik inriktad på att fördjupa de nationella skillnaderna i Bosnien och Hercegovina och förhindra nationell försoning. Med tidens gång har dessa konflikter ännu inte lösts, och inte heller har såren läkts mellan de tre nationer som utgör Bosnien och Hercegovina.
Inte desto mindre är det överraskande att den nationalistiska retoriken och åsikterna går ihop med det gemensamma intresset hos alla folkgrupper på Balkan och deras politiska representanter inom ramen för en europeisk framtid för Bosnien och Hercegovina. Invånarna i Bosnien och Hercegovina strävar helt enkelt efter ett tryggare liv och välstånd. De vill gå framåt och litar på att landet integreras i europeiska och andra strukturer som en garanti för framtida stabilitet. Även om lokala politiska ledare talar en hel del om Bosnien och Hercegovinas framtid i EU, är det svårt att se något verkligt engagemang i deras handlingar för denna dagordning. Konflikten mellan intresset för en starkare europeisk orientering och nationalismen leder till en verklig risk att Bosnien och Hercegovina på grund av sina inre konflikter halkar efter, samtidigt som resten av regionen västra Balkan fortsätter utvecklas.
Oron över en dylik framtida utveckling i Bosnien och Hercegovina har inneburit att landet står kvar högst upp på vår åtgärdslista och är föremål för ständig uppmärksamhet. Bosnien och Hercegovina har varit och fortsätter vara ämne för intensiva förhandlingar på alla nivåer i rådet. Kommissionen och rådets sekretariat utvecklar sina kontakter med partner i landet i ett försök att föra den politiska processen vidare och hjälpa Bosnien och Hercegovina hålla takten med resten av regionen. Medlemsstaterna kompletterar den europeiska dagordningen genom sina egna insatser på bilateral nivå. Vi uppskattar även i hög grad den uppmärksamhet som detta parlament ägnar Bosnien och Hercegovina. Jag vill uttrycka min tacksamhet till de många närvarande parlamentsledamöter som har stött alla åtgärder för stabilitet och politisk mognad i Bosnien och Hercegovina.
EU fortsätter främja en europeisk framtid för hela regionen, inräknat Bosnien och Hercegovina. Det krävs dock avsevärda insatser för att uppfylla kriterierna för EU-inträde. Det innebär att man utvecklar en samförståndsstrategi och att man är redo att göra omfattande förändringar. Detta kan inte åstadkommas över en natt. Det betyder inget mindre än en fullständig politisk, ekonomisk och social omvandling.
Bosnien och Hercegovina måste genomföra betydande förändringar av sina inre strukturer och beslutsprocesser. Vi är besvikna över bristen på framsteg inom ramen för det bosniska ministerrådet och parlamentsförsamlingen. De uppfyller inte på långa vägar kraven. De nationella organen behöver snabbt stärkas och förbättras på operativ nivå så att verkliga resultat uppnås, inklusive reella framsteg inom EU-relaterade program. Detta är avgörande, eftersom EU endast kan förhandla med Bosnien och Hercegovina som helhet, inte med dess enskilda delar. Prioriteringarna i det europeiska partnerskapet är också klara. Unionen är alltid redo att bidra, men den kan inte och vill inte ta på sig uppgifter som politikerna i Bosnien och Hercegovina ska ta hand om.
Trots de fortsatta nationalistiska politiska programmen inser vi att kompromiss och överenskommelse är möjliga i Bosnien och Hercegovina. Vi bevittnade exempelvis detta tidigare i samband med antagandet av de två polislagarna som beredde väg för undertecknandet av stabiliserings- och associeringsavtalet, eller vid lösningen av Brčko-frågan, vilken innebar att ett av de viktigaste målen fastställda av det fredsgenomförande rådet uppnåddes. Men även i dessa fall uppnåddes framstegen och undertecknades avtalen alltid efter avsevärda påtryckningar från världssamfundet.
Det krävs en mycket mognare inställning. Det är av yttersta vikt att lokala politiska ledare agerar ansvarsfullt, tar initiativ och är medvetna om vem Bosnien och Hercegovina verkligen tillhör och vem som verkligen är ansvarig för landets framtid. Befolkningen i Bosnien och Hercegovina förtjänar ett bättre resultat av rösterna de lade i valurnorna. Detta är en aspekt som ni som politiker mer än någon annan kan hjälpa till att stödja. En sådan utveckling skulle leda till betydande framsteg när det gäller världssamfundets närvaro i Bosnien och Hercegovina. Förändring är nödvändig. Så många år har gått sedan fredsavtalet undertecknades. Bosnien och Hercegovina måste nu stå på egna ben, överge sitt ”protektorataktiga” sätt att tänka och bli en trovärdig och mogen stat. I syfte att uppnå detta utarbetade det fredsgenomförande rådet för världssamfundets räkning en lista med fem mål och två villkor som Bosnien och Hercegovina måste uppfylla innan förändring kan sägas ha uppnåtts. Detta utgör ett verkligt mogenhetstest och stöds helhjärtat av EU.
Fem plus två-listan är inte bara ytterligare en uppräkning av tilläggsvillkor och förutsättningar. Det är en noggrant sammanställd förteckning över krav som är grundläggande om Bosnien och Hercegovina ska kunna omvandlas till en modern och mogen stat, vilket skulle göra det möjligt att dra tillbaka den höge representantens kansli. Varje modern stat behöver ett väl fungerande rättssystem, effektiva skattemyndigheter, att alla frågor kopplade till statlig egendom har lösts samt tillgång till en konstitutionell domstol på lika villkor för alla medborgare.
Vi har redan många gånger välkomnat uttalandet i Prud av de tre politiska ledarna förra november, där de åtog sig att samarbeta för att gynna utvecklingen i Bosnien och Hercegovina. Vi stöder de avtal som har uppnåtts och uppmanar de politiska representanterna att fortsätta sitt arbete med tanke på det kommande mötet i ledningsgruppen för det fredsgenomförande rådet i slutet av juni. Jag är helt övertygad om att de olösta frågorna kopplade till statlig egendom kan lösas och inte bör förhindra en lösning. Men initiativ på politisk nivå kräver mer allmänt stöd. Av det skälet vill jag uppmana samhället i dess helhet i Bosnien och Hercegovina att ta del av reformarbetet. Särskilt mediernas roll bör vara mer konstruktiv.
EU:s uppdrag är tydligt. Det är av yttersta vikt att det politiska ledarskapet i Bosnien och Hercegovina samarbetar ännu mer för att överbrygga historiska skillnader och leda landet mot större integration med Europa. EU kommer alltid att vara redo att hjälpa till i denna strävan, som är avgörande inte bara för Bosnien och Hercegovina i sig utan även för stabiliteten och säkerheten i regionen i stort. Jag vet att vi i denna process kan räkna med stödet från ledamöterna i detta parlament. Jag är tacksam för detta stöd.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Det gläder mig att västra Balkan är tillbaka på Europaparlamentets dagordning under denna vecka. Under de senaste åren har en stabilisering ägt rum i regionen, inte minst tack vare regionens europeiska perspektiv, med EU-medlemskap som slutgiltigt mål så fort villkoren har uppfyllts i varje land. Kroatiens förhandlingar har nått rätt långt. F.d. jugoslaviska republiken Makedonien är en kandidat som ser fram emot att inleda sina förhandlingar, och vi har ett nätverk av stabiliserings- och associeringsavtal. Stabiliteten i Kosovo har upprätthållits under förra årets viktiga utvecklingsprocesser.
Vi får dock inte riskera dessa framgångar genom att slå oss till ro eller låta oss distraheras av andra - ibland kanske mer brådskande - frågor. Många kommer att ha frågor om EU:s utvidgning mitt i den ekonomiska krisen, och diskussionerna kommer att intensifieras i takt med att vi närmar oss nästa val till detta parlament.
Detta är förståeligt, och för egen del känner jag av våra medborgares oro för framtiden, jobben och välfärden. Samtidigt får vi nu inte göra EU:s utvidgning till syndabock för något som den inte bär ansvar för. Vi bör inte göra den till syndabock för våra egna inhemska ekonomiska och sociala problem. Därför krävs det en allmän debatt med välinformerade deltagare för att få oss alla att bli engagerade och göra framsteg i denna viktiga region.
Det har förekommit krav på en konsolidering av EU. Detta är just vad vi har gjort under de senaste åren sedan det förnyade samförståndet om utvidgningen som antogs av Europeiska rådet och stöddes av Europaparlamentet i december 2006. Nyckeln till detta förnyade samförstånd är att inte ta på sig fler åtaganden utan i stället hålla sig till de befintliga åtagandena och respektera dem. Med andra ord: om länderna på västra Balkan uppfyller de fastställda villkoren kan de röra sig i riktning mot ett EU-medlemskap.
I detta sammanhang välkomnar jag varmt Anna Ibrisagics betänkande. I betänkandet betonas med rätta att det är av grundläggande vikt att västra Balkan erbjuds en europeisk framtid. Det är den huvudsakliga drivkraften för välbehövliga reformer och en större stabilitet på västra Balkan. Tio år efter de fruktansvärda händelserna i Kosovo bör vi påminna oss själva om vilken kraft ett EU-perspektiv har. Det bidrar än i dag till att befästa stabiliteten och freden i en region som i praktiken utgör vår egen gårdsplan snarare än vår bakgård.
Vi kan inte ta ledigt från vårt arbete för fred och stabilitet på kontinenten. Samtidigt som EU genomför sin egen institutionella reform måste vi fortsätta arbeta parallellt med en omsorgsfullt hanterad anslutningsprocess i flera steg på västra Balkan som stärker både institutionerna och det civila samhället där.
Anslutningsförhandlingarna med Kroatien har hittills gått bra. Därför har kommissionen i november 2008 föreslagit en vägledande färdplan för att nå det sista steget i anslutningsförhandlingarna före slutet av 2009, förutsatt att Kroatien uppfyller villkoren. Det finns fortfarande mycket arbete kvar att göra, och många reformer måste påskyndas av Kroatien. Tyvärr blockeras nu förhandlingarna på grund av gränstvisten mellan Kroatien och Slovenien. Detta är en bilateral fråga som i praktiken har blivit ett europeiskt problem.
Sedan januari har jag i nära samarbete med det tjeckiska ordförandeskapet och en trio bestående av de tjeckiska, franska och svenska regeringarna tagit ett initiativ för att underlätta en lösning. Syftet är att finna en lösning på gränsfrågan och göra det möjligt för Kroatiens förhandlingar om EU-anslutning att fortsätta. Detta är fortfarande ett pågående arbete, och vi har behövt mycket tålamod och beslutsamhet för att hålla farten uppe och göra framsteg. I går ägnade vi hela dagen åt samtal med Sloveniens och Kroatiens utrikesministrar, samt de tjeckiska, franska och svenska utrikesministrarna. Jag vill tro att vi inte är så långt ifrån att hitta en väg framåt och övervinna dessa hinder så att vi kan fortsätta med Kroatiens anslutningsförhandlingar inom kort.
När det gäller f.d. jugoslaviska republiken Makedonien välkomnar jag det i stort sett tillfredsställande genomförandet av president- och kommunalvalen. Under de senaste månaderna har vi betonat betydelsen av dessa val för landets europeiska framtid. Landet har svarat positivt på vårt budskap och därmed bekräftat sin vilja att gå vidare i anslutningsprocessen. De viktigaste prioriteringarna för reformerna bör dock inte glömmas bort. Det har verkligen blivit dags att öka arbetet med att leva upp till de riktmärken som har fastställts för inledande av anslutningsförhandlingar.
Jag vill tacka Doris Pack för hennes förslag och välkomna möjligheten att diskutera Bosnien och Hercegovina med er i dag, i detta mycket avgörande ögonblick. Förra året gjorde Bosnien och Hercegovina framsteg på vägen mot en europeisk integration, särskilt genom undertecknandet av stabiliserings- och associeringsavtalet och ikraftträdandet av interimsavtalet. Det har skett en positiv utveckling även under de senaste månaderna, till exempel genom Prud-avtalet och framgångar i Brcko-frågan samt de steg som har tagits på vägen mot en folkräkning 2011. Genomförandet av SAA-interimsavtalet går också i stort sett enligt planerna.
Samtidigt som vi måste vara mycket bestämda på att ”5+2”-villkoren ska uppfyllas för att den höge representantens kansli ska stängas finns det nu en möjlighet att de skulle kunna uppfyllas under de kommande månaderna. De åtgärder som nyligen vidtagits för upprättande av en förteckning över statlig egendom är också positiva i detta avseende.
Här finns det dock, liksom för resten av regionen, inget utrymme för självbelåtenhet. Överlag har reformerna gått långsamt, även EU:s viktigaste prioriteringar, och det finns fortfarande en del utmaningar kvar. Nationalistisk retorik gör sig fortfarande gällande, vilket skapar onödiga politiska spänningar. Detta måste förändras om Bosnien och Hercegovina vill fortsätta på sin väg mot EU och undvika att hamna efter sina grannländer.
Den serbiska regeringen fortsätter att engagera sig för att gå vidare i sin europeiska dagordning, med en hel del positiv utveckling under senare tid. I takt med att landet allt mer känner av de negativa effekterna av den globala finansiella krisen kommer det dock att bli mycket viktigt att inte viktiga reformåtgärder försummas. Den strukturella anpassningen måste fortsätta och landet måste fullgöra sina åtaganden, särskilt när det gäller domstolarna och rättsstatsprincipen.
För närvarande undersöker vi sätt att lindra verkningarna av den finansiella krisen, i nära samarbete med min kollega Joaquín Almunia. Till exempel tittar vi på vårt IPA-program, där vi överväger att omvandla en del av det nationella anslaget för 2009 till direkt budgetstöd, även med stöd av de internationella finansinstituten.
Vi uppskattar parlamentets uthålliga stöd för EU:s insatser i Kosovo, som fortfarande är en europeisk prioritering och avgörande för den regionala stabiliteten. Europeiska rådet har flera gånger bekräftat att Kosovo delar ett europeiskt perspektiv med resten av västra Balkan. Rådet har bett kommissionen att använda gemenskapsinstrument för att främja ekonomisk och politisk utveckling samt att föreslå åtgärder för att framsteg ska kunna ske i den riktningen.
I höst kommer kommissionen att lägga fram en undersökning om detta. Vi kommer att undersöka hur Kosovo som en del av den större regionen kan göra framsteg mot en integration med EU inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen.
Om vi till sist ser på 2009 allmänt sett och västra Balkan som helhet har det gjorts ganska stora framsteg när det gäller avregleringen av viseringssystemet, vilket bevisar att länderna kan svara med effektiva reformer om incitamenten är de rätta. Detta är troligen det politikområde inom EU som betyder mest för vanliga människor - vanliga medborgare - på västra Balkan. Innan det tjeckiska ordförandeskapet avslutas hoppas vi kunna lägga fram ett förslag om visumfritt resande för de länder som har nått längst på detta område och uppfyller de fastställda villkoren. Detta skulle kunna göra det möjligt för rådet att fatta beslut om visumfritt resande för de länder som har nått längst före utgången av 2009.
Kära vänner! Jag räknar med ert stöd i denna avgörande fråga om visum och, mer allmänt, när det gäller västra Balkans EU-perspektiv.
Bastiaan Belder
föredragande för yttrandet från utskottet för internationell handel. - (NL) I sitt yttrande om det berömvärda betänkandet av Anna Ibrisagic understryker utskottet för internationell handel betydelsen av verkliga utsikter till EU-medlemskap för den politiska och ekonomiska utvecklingen i staterna på västra Balkan.
Med hänsyn till att man kan observera en monopolistisk marknadskraft inom viktiga ekonomiska sektorer i regionen skapas ett dubbelt hinder, särskilt när detta åtföljs av partipolitiska band. Den inre utvecklingen stagnerar och europeiska företag håller sig borta. Det främsta exemplet på detta är den obehindrade uppgången för Delta Holding i Serbien, med dess inflytelserike direktör Miroslav Mišković som ”bläckfisk” i toppen. Kommissionsledamoten träffade honom i oktober.
Jag frågar kommissionen: vilka motåtgärder har ni vidtagit gentemot Belgrad? I en läckt rapport från den lokala amerikanska ambassaden, efterlystes i maj 2007 ett skyndsamt slut på Delta Holdings monopol, både i Serbiens eget intresse och med tanke på landets europeiska integration. Kommissionsledamoten talade om en motor för utvecklingen. Jag måste säga att det finns en hel del grus i denna serbiska motor.
Doris Pack
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Efter det så kallade Prud-avtalet på hösten förra året mellan företrädarna för de tre största politiska partierna i Bosnien och Hercegovina, om gemensamma politiska åtgärder på olika politikområden, gav vi upp allt hopp om verklig förändring i det politiska livet. Var befinner vi oss i dag? Det var i huvudsak tomma löften som vid närmare granskning gick upp i rök. Den etniska klyftan i Bosnien och Hercegovina har fördjupats. Bristen på förtroende har ökat. Befolkningen manipuleras genom oansvarig politik baserad på rent etniska kriterier, i stället för att de verkliga problemen åtgärdas. Alla i Bosnien och Hercegovina behöver få möjlighet till bra utbildning, alla behöver ett fungerande rättssystem, de behöver jobb. Kort sagt behöver de kunna hoppas på en bättre framtid.
EU har hjälpt landet i åratal med en hel del pengar och personal, men de behöver uppenbarligen också statliga förvaltningsstrukturer som kan tillgodogöra sig och använda dem. Jag vill ta upp tre viktiga punkter. Frågan om statlig egendom måste lösas. Konstitutionella reformer måste hanteras på basis av ett brett politiskt och samhällsmässigt samförstånd. Endast hela staten Bosnien och Hercegovina kan gå med i Europeiska unionen.
Färdplanen för förenklade viseringsförfaranden måste slutföras. Medborgarna, liksom deras politiker, vill kunna resa fritt. Så politikerna bör se till att klartecken ges i slutet av året. Alla medborgare behöver ett fungerande rättssystem, inte ett system genom vilket en sorts rättvisa gäller i ett fall och annan rättvisa i ett annat fall. Frustrationen breder ut sig överallt. Det civila samhället behöver snabbt få större inflytande på samtliga områden, för att påminna politikerna om deras uppdrag.
Det är dock svårt att sticka ut hakan, eftersom partiernas politiska nätverk finns i hela landet. De få jobb som kanske erbjuds beror på partiernas välvilja. Vi önskar den höge representanten all lycka i att lösa den gordiska knut som ligger i politikernas passivitet, laissez-faire och laissez-aller, så att freden och stabiliteten äntligen kan återvända och befolkningens framtid blir ljusare än den är för närvarande.
Hannes Swoboda
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Till att börja med skulle jag för den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet vilja tacka båda föredragandena. Det är bra betänkanden som kommer att få brett stöd.
Jag skulle vilja anknyta till vad kommissionsledamot Olli Rehn sa, eftersom det framstår som det viktigaste budskapet i dagens debatt: nämligen att integrationsprocessen, återupptagandet av förbindelserna med länderna i sydöstra Europa inte bör avbrytas, inte bara i dessa länders intressen, utan även i vårt eget intresse. Kommissionsledamoten sa att man måste vara realistisk i kommissionen. Kanske vi skulle kunna vara lite mer idealistiska i parlamentet, men när allt kommer omkring måste även vi vara realistiska. Vägen är lång och svår, och målet kommer inte att nås över en natt. Därför ger synpunkterna jag hör från vissa personer, i stil med ”låt Kroatien gå med och det kommer att räcka ett tag”, fel signal. Inget av det som Doris Pack efterlyser och med rätta kräver kommer att inträffa om människorna där känner att de ändå inte är välkomna i Europeiska unionen och att deras inträde ändå kommer att skjutas upp.
Den andra punkten är att vi tydligt och klart måste slå fast att de bilaterala problem som för närvarande bekymrar oss, åtminstone förfarandet, processen, bör lösas på samma sätt som bilaterala frågor. I framtiden bör de tas itu med innan förhandlingar inleds, så att de inte hindrar hela förhandlingsförfarandet.
För det tredje är det också väldigt viktigt vad ministern sa. Vi kan inte göra jobbet för landets politiker och befolkning. Människorna i landet måste göra sitt jobb själva. Som Doris Pack sa måste politikerna lösa sina egna problem. Detta kommer i sin tur att öppna vägen till Europeiska unionen. Denna väg måste vara beroende av dessa länders prestation och inte av vår beredvillighet. Vår beredvillighet måste finnas till hands.
Johannes Lebech
för ALDE-gruppen. - (DA) Herr talman! Huvudinriktningen i Anna Ibrisagics resolution om västra Balkan är fullständigt tydlig. Hon har betonat sambandet mellan reformer i regionen och sannolikheten för ländernas EU-inträde. Detta är den dynamik som vi tillämpade på ett så fantastiskt sätt vid den senaste stora EU-utvidgningen. I resolutionen fastställs ett antal praktiska områden där dessa länder skulle kunna förbättra sina prestationer, liksom de många ökända problem som ansätter regionen. För mig är det dock i dag lika viktigt att för dessa länder, deras politiker och befolkning påpeka att de måste uppfylla sin del av uppgörelsen. De måste själva delta aktivt i processen, eftersom det inte bara är tänkt att Europeiska unionen ska göra jobbet. Integrationsprocessen måste dessutom främjas inifrån dessa länder. Det innebär att de måste bekämpa korruption och brottslighet och skapa ett starkt civilt samhälle samt kunskapsbaserade ekonomier och samhällen. Det är den process vi skulle vilja se, så att vi kan se fram emot att alla länder på västra Balkan en dag kan bli fullvärdiga medlemmar av Europeiska unionen. Detta kommer att utgöra grunden för fred, säkerhet och samarbete - även i den delen av Europa.
Paul Marie Coûteaux
Herr talman! Det kommer inte i fråga för oss att godkänna ett sådant betänkande. För det första är de ständiga hänvisningarna till Lissabonfördraget oacceptabla, eftersom detta fördrag inte har ratificerats och utan tvivel aldrig heller kommer att ratificeras. Ni måste förlika er med detta: företaget inriktat på att införa en ren och perfekt överstatlighet, vilket inleddes för åtta år sedan av det stora Giscardkonventet, har fullkomligt misslyckats.
Framför allt kan vi inte godta betänkandets ironiska prägel. Själva titeln ”stärkt stabilitet och välstånd på västra Balkan” är ett häpnadsväckande hyckleri. Det är i själva verket ett häpnadsväckande betänkande, i vilket det, med det uppenbara syftet att bereda väg för inträdet av nya länder, särskilt Bosnien, det så kallade Makedonien, Albanien, och - varför inte? - Kosovo med, talas som om den nuvarande situationen på Balkan vore stabil, vilket fullständigt ignorerar det fruktansvärda spel som bedrivs av två stormakter, Förenta staterna och Tyskland, vilka nogsamt har deltagit i den politiska uppsplittringen av hela regionen.
Jag skulle vilja påminna er om att Nato-styrkorna i syfte att åstadkomma denna splittring gick så långt som att bomba Belgrad, huvudstaden i en europeisk stat. Den kommande tioårsdagen av denna ödesdigra händelse kommer naturligtvis att förbigås med tystnad, men jag tänker påminna om den här.
Kosovo är symbolen för detta politiska splittringsföretag. Man ser lätt fördelen dessa makter har av ett sådant laglöst område, som är öppet för alla typer av olaglig handel och genom sitt läge i hjärtat av vår kontinent naturligtvis är en mycket lämplig plats för anläggandet av militärbaser.
I Kosovo avtäcks dock det sanna ansiktet hos en politik inriktad på balkanisering av Europa. Detta är ett Europa i tysk stil, ett Europa med regioner eller etniska grupper, detta Europa med hundra flaggor som genom att eliminera medlemsstaterna gradvis kommer att eliminera de politiska viljorna i syfte att avväpna befolkningarna och lämna ut dem till oligarkier av alla möjliga olika schatteringar.
I betänkandet förbigås allt detta med tystnad. Det är under tystnad, under täckmantel av de vanliga goda avsikterna, som Europa håller på att balkaniseras och neutraliseras till den grad att det försvinner ur historien. Allt detta kommer dock att dömas av historien. Under tiden ska jag låta er ta itu med er uppgift.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Anna Ibrisagics betonar självfallet i sitt betänkande att stabiliteten på västra Balkan är vår främsta prioritering. Jag anser till och med att EU-medlemskapet utgör det kitt som binder samman regionen i fred och stabilitet. Vi förväntar oss fortfarande att Kroatien ska bli nästa land att gå med i EU, om Slovenien löser sin gränstvist, såvida inte lilla Island hinner före.
I verkligheten är dock saker och ting aningen mer komplicerade, med ett Bosnien och Hercegovina som trots Daytonavtalet fortfarande är långt ifrån att bli en riktig nation och ett Grekland som blockerar Makedoniens framsteg när det gäller namnfrågan. Till detta kommer kreditkrisen och Tysklands och Frankrikes allmänna invändningar mot all fortsatt utvidgning innan Lissabonfördraget har ratificerats, även om jag anser att detta bara är en förevändning för att stoppa all utvidgning.
Beslutet av många EU-länder och USA att erkänna Kosovo som ett självständigt land har också skapat nya skiljelinjer i en region som tidigare har drabbats så hårt av splittring. Vi vet redan att Kosovo inte kan gå med i EU eftersom vissa medlemsstater inte kommer att erkänna landet, och samma sak gäller medlemskap i FN. I motsats till detta rör sig grannländerna Serbien, Montenegro och Makedonien sakta men säkert mot ett EU-medlemskap. Detta skulle kunna leda till att Kosovo blir en isolerad enklav, utan EU-medlemskap men finansierad av EU:s skattebetalare under flera decennier framöver.
Försöket att lösa en fråga genom ett internationellt ensidigt dekret har skapat fler problem än det har löst, särskilt inom själva regionen. Ett mer balanserat och genomtänkt förhållningssätt skulle faktiskt kunna göra det möjligt för människorna i Kosovo att åtnjuta fördelarna av ett EU-medlemskap. Tålamod i alla frågor är en dygd, inte minst inom utrikespolitiken.
Libor Rouček
- (CS) Mina damer och herrar! Även i dessa ekonomiska kristider får inte EU glömma sitt åtagande gentemot länderna på västra Balkan i fråga om en framtida EU-utvidgning. Därför välkomnar jag denna debatt och att åtagandet när det gäller framtida utvidgning tydligt bekräftas. Alla invånare i Bosnien och Hercegovina, landet vi ägnar särskild uppmärksamhet åt i dagens debatt, har ett starkt intresse av europeisk integration. I detta sammanhang måste det betonas att löftet om EU-medlemskap gavs Bosnien och Hercegovina som ett land, inte dess enskilda delar. Av det skälet måste de effektiva reformer som krävs för EU-inträde genomföras, vilket vi har upprepat många gånger här. De konstitutionella reformerna i Bosnien och Hercegovina bör utmynna i en fungerande centraliserad stat med nödvändiga legislativa, budgetmässiga, verkställande och rättsliga befogenheter, vilka möjliggör en fungerande inre marknad, inriktning på politisk, ekonomisk och social sammanhållning och försvar av landets intressen utomlands, även en dag som medlem i EU. Jag vill avsluta genom att uppmana länderna på västra Balkan, rådet och kommissionen att öka arbetet med att avskaffa viseringsordningen. Visumfria kontakter och personers fria rörlighet skulle vara till stor hjälp för länderna på västra Balkan på vägen mot EU-medlemskap.
Jules Maaten
(NL) Jag ska bara ta upp ämnet Bosnien och resolutionen av Doris Pack, som vi kommer att ha nöjet att stödja i morgon.
Att diskutera Bosnien är alltid frustrerande, och jag är glad att kommissionsledamoten även har kunnat nämna några positiva saker när det gäller utvecklingen i Bosnien. Ändå undrar man ibland om glaset är halvfullt eller halvtomt. Jag undrar till och med ibland var glaset är någonstans när det gäller Bosnien.
Hannes Swoboda har just sagt att ett problem med landets utveckling är att man har en känsla av att oavsett vilka förändringar som genomförs, så kommer landet ändå inte att ansluta sig till unionen. Men när jag talar med människor på plats får jag precis motsatt intryck, nämligen att de säger: ”Vi kommer att bli medlemmar utan att behöva förändra något, eftersom de så desperat vill ha oss.” Vilken av de båda missuppfattningarna vi än talar om måste vi göra oss av med dem båda.
Om reformer genomförs i landet och om de börjar bygga upp ett anständigt rättssystem och bekämpa byråkratin är en europeisk framtid realistisk, men inte annars. Detta budskap måste vara tydligt, och det tycks som om Doris Pack i sin resolution lyckas på ett enastående sätt med just detta.
Pierre Pribetich
(FR) Herr talman! Stabilitet och välstånd på Balkan, det är ett mål - det är målet - eftersom frågan om fred i vårt område ligger bakom allt detta.
Ja, anslutningsprocessen är ett verktyg, men den bör inte sakta bli som Penelopes svepningsklädnad, där vi på natten river upp vad vi har vävt under dagen.
Balkans naturliga böjelse är att gå med i Europeiska unionen. Det är en tydlig politisk vilja. Det är ett ljus som, särskilt för befolkningen, utgör en signal.
Jag talar inte om utvidgning, men vad som framför allt behövs är att gynna integrationen av länderna och regionerna på Balkan. Ja, vi måste visa att vi ställer krav, att vi kräver demokrati och rättvisa, men att hela tiden utnyttja dessa krav för att avvisa integration är enligt mig ett grundläggande politiskt misstag. Som bevis anför jag bland annat problemen med bilaterala konflikter. Vi måste enas om - och detta nämns i betänkandet - en process för att lösa bilaterala problem, men utan att för den skull blockera anslutningsprocessen. Det är ett sätt att bygga och återuppbygga vår Europeiska union, utvidgad med samtliga länder på Balkan.
Angelika Beer
(DE) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamot Olli Rehn för att än en gång ha gett oss en översikt om västra Balkan i dag.
Jag har just kommit tillbaka från Makedonien och Kosovo och vill ta upp tre saker. Den första är Europeiska unionens oenighet. Om den framhärdar i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kommer vi inte att uppnå någon stabilitet och kommer inte att överbrygga de etniska klyftorna på Balkan.
För det andra har strategin hos de tyska konservativa i CDU så att säga slagit ned som en bomb på Balkan, eftersom det europeiska perspektivet genom den berövas sin trovärdighet. Om den europeiska valkampanjen genomförs på det sättet kommer det att leda till en ny konflikt på Balkan.
För det tredje, och det är skälet till varför vi bör agera nu, inte bara för att bevara perspektivet men även för att göra det genomförbart: Grekland måste häva blockaden i Nato mot Makedoniens medlemskap, och vi måste enas om att erkänna Kosovos självständighet, annars kommer Eulex-uppdraget att bli lidande.
Erik Meijer
(NL) Bosnien och Hercegovina är i själva verket ett Jugoslavien i fickformat, ett förbund där olika folkgrupper måste välja mellan att leva fredligt tillsammans eller bekämpa varandra.
Sedan Jugoslavien föll sönder 1992 har det gjorts försök att omvandla Bosnien och Hercegovina till en enhetlig stat, men utan framgång. Jag tror inte att det kommer att bli möjligt vare sig på kort eller på lång sikt. Enighet om faktisk styrelse mellan de tre folken och deras politiska ledare blir endast möjlig när ingen känner sig hotad längre av de andra eller av resten av världen. Endast när EU:s höge representant och de utländska soldaterna har dragits tillbaka från landet kommer en kompromiss att bli möjlig. Fram till dess kommer stagnationen att fortsätta.
Därför röstar jag inte ja till resolutionsförslaget om landet, vilket endast kan leda till att protektoratet förlängs och därmed även stagnationen. Vi måste hålla i minnet att det i Bosnien och Hercegovina huvudsakligen finns tre folkgrupper, av vilka ingen utgör någon majoritet i landet och av vilka några känner tillhörighet till Serbien, en del med Kroatien, medan andra vill betona en särskild bosnisk identitet. Vi måste ta hänsyn till det.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) Herr talman! Det är ett nöje för mig att delta i debatten om detta dokument, i vilket det framhävs att den bästa grundvalen för samtliga länders framtid i regionen är deras fullständiga integration som medlemsstater i Europeiska unionen.
Balkan har varit och kommer alltid att vara en europeisk region. Att främja samarbete på regional nivå bör även vara en av Europeiska unionens grundläggande strategier. Jag vill rikta uppmärksamheten på behovet att stödja den interparlamentariska dialogen på regional nivå som en viktig del av den europeiska integrationsprocessen.
EU:s medlemsstater i regionen kan spela en viktig roll i processen. Stöd till verksamheten vid regionalcentret för samarbete är särskilt viktigt. Det fortsätter och upprätthåller framgångsrikt politiken och principerna i stabilitetspakten inriktade på att göra regionen västra Balkan till ett säkert och stabilt område.
Jag stöder ett avskaffande av viseringsordningen som ett viktigt steg i riktning mot integration av västra Balkan.
Petr Nečas
rådets tjänstgörande ordförande. - (CS) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka för en väldigt nyttig debatt. Jag är också glad över att EU:s medlemsstater har gett sitt generella stöd till tanken om en förenkling av viseringsförfarandet för länderna på västra Balkan. Jag instämmer fullständigt med Libor Roučeks mycket starka vädjan i detta avseende, eftersom stärkandet av de personliga kontakterna mellan medborgarna i länderna på västra Balkan och medborgarna i EU säkerligen är ett positivt steg som kommer att bidra till att överbrygga känslan av isolering som vissa av dessa stater har, och vilket kommer att bidra till att skapa ett Europa utan hinder. Jag är även fast övertygad om att den ekonomiska kris vi befinner oss i för närvarande inte får göras till en förevändning för att sakta ned utvidgningsprocessen, vilket bland andra Libor Rouček också anförde. Tvärtom är det särskilt viktigt för regionens stabilitet att processen inte tappar fart.
Jag är också glad över att det har gjorts framsteg i förhandlingarna om Montenegros ansökan om EU-medlemskap, som rådet just har lämnat över till kommissionen för förslag. Ordförandeskapet betraktar detta steg som en mycket viktig signal till hela regionen. Vi anser även att det är viktigt att hindren för anslutningsförhandlingarna med Kroatien har avlägsnats. Vi anser att det inte gynnar dagordningen för utvidgning att den tyngs ned av bilaterala frågor. Framsteg när det gäller Serbiens europeiska integration utgör även fortsättningsvis en utmaning och är beroende av ett fullständigt samarbete med den berörda internationella tribunalen, vilket inbegriper att de kvarvarande anklagade grips och överlämnas. Ordförandeskapet arbetar hårt på att det provisoriska avtalet om handel och kommersiella frågor ska tillämpas från EU:s sida, samt att ratifikationsprocessen av stabiliserings- och associeringsavtalet som undertecknades förra året ska inledas. Betydelsen av stabiliserings- och associeringsprocessen för reformer i Serbien och för att stödja den i huvudsak EU-tillvända regeringen går inte att bestrida. Presidentvalen och de lokala valen i före detta jugoslaviska republiken Makedonien har levt upp till de flesta internationella krav och allmänt erkända villkor för fria och demokratiska val. Det står dock klart att landets framsteg i riktning mot kandidatställning kommer att förbli minimala om man inte löser den bilaterala tvisten om dess namn.
När det gäller Bosnien och Hercegovina måste landet gå framåt. Att vara beroende av världssamfundet är inte till nytta utan undergräver snarare principen om ansvarighet och befriar lokala politiker från ansvar, som Hannes Swoboda med rätta påpekade. Jag vill ta tillfället i akt att uppmana de politiska ledarna i Bosnien och Hercegovina att aktivt gå samman för att leda sitt land i riktning mot en bättre framtid. Det är kontraproduktivt att falla tillbaka på en politik baserad på etniska principer, som Doris Pack så träffande formulerade det. Den planerade övergången från den höge representantens kansli till ett kansli för Europeiska unionens särskilda representant innebär varken att världssamfundet eller EU lämnar Bosnien och Hercegovina. Tvärtom finns EU på plats för att hjälpa och är fullkomligt medvetet om att Bosnien och Hercegovina inte är vilken kandidat som helst utan ett mycket speciellt fall med mycket känsliga frågor och problem. Som en del av sin strategi planerar EU att inrätta ett kansli och en politik för fred, och kommer att vara redo att överta all samordningsverksamhet från världssamfundet i Bosnien och Hercegovina. Men vi kommer endast att göra det när Bosnien och Hercegovina visar att landet är redo för en sådan stor kvalitativ förändring. Det första större steget i riktning mot EU togs genom undertecknandet av stabiliserings- och associeringsavtalet, men det var bara början. Vi är redo att fortsätta ge stöd i denna oundvikligen utdragna process.
År 2009 är ett viktigt år och kan vara avgörande för Bosnien och Hercegovina. För det första ligger övergången från den höge representantens kansli till ett kansli för Europeiska unionens särskilda representant inom räckhåll. För Bosnien och Hercegovina innebär det ett viktigt steg i riktning bort från beroende. För det andra bör perioden efter nästa allmänna val 2010 utnyttjas till fullo för att främja den nödvändiga dagordningen för reformer, vilket som Doris Pack med rätta påpekade inbegriper konstitutionella reformer. För det tredje fortsätter hela regionen att utvecklas. Bosnien och Hercegovina får helt enkelt inte lämnas på efterkälken. Jag vill avsluta med något som vi alla vill. Vi vill att Bosnien och Hercegovina ska uppnå framsteg. Vi uppskattar stödet från ledamöterna i Europaparlamentet i vår strävan för att nå detta mål.
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka samtliga för den ansvarsfulla debatten och ert stöd till ett europeiskt perspektiv för västra Balkan. Jag delar den oro som uttrycktes av ledamöter som Doris Pack, Hannes Swoboda och Jules Maaten när det gäller den politiska utvecklingen i Bosnien och Hercegovina.
Ibland verkar det som om Bosnien och Hercegovina har en ofelbar förmåga att skapa och faktiskt förnya politiska spänningar, även om det sunda förnuftet säger att vi bör kunna förvänta oss en gynnsammare utveckling i en annan riktning och att politisk försoning ska kunna vara en del av den politiska framtiden i Bosnien och Hercegovina.
Jag instämmer med Jules Maaten att länderna på västra Balkan har den gemensamma uppfattningen att de en dag ska kunna gå med i Europeiska unionen om de uppfyller villkoren för unionsmedlemskap baserade på Köpenhamnskriterierna. Detta gäller även Bosnien och Hercegovina. I fråga om villkoren för dem kommer det inte att finnas några genvägar eller någon prutmån, och om någon tror det har han eller hon fel. Det är väldigt viktigt att detta riktiga sätt att tänka får fäste i den inhemska politiska debatten i Bosnien och Hercegovina, så att medborgarna kan dra sina egna slutsatser om vilken sorts politik de har rätt att förvänta sig från demokratiskt valda politiker.
Jag ser Bosnien och Hercegovinas framtid på följande sätt, och min uppfattning är baserad på samarbetet med Javier Solana. Tillsammans har vi utarbetat flera meddelanden om landets framtid och Europeiska unionens roll där. För det första är vårt mål att avlägsna oss från Daytonepoken och gå in i Brysselepoken, det vill säga från epoken med världssamfundets höge representant till Europeiska unionens förstärkta närvaro i Bosnien och Hercegovina. Detta innebär antagligen också ett system med två roller, som inbegriper både EU:s särskilda representant och chefen för Europeiska kommissionens representation, så att vi kan utnyttja Europeiska unionens politiska och ekonomiska resurser på bästa sätt.
Självfallet kan ett protektorat inte ansöka om EU-medlemskap, och av det skälet är denna övergång en strukturell del, ett centralt element i Bosnien och Hercegovinas närmare relationer med Europeiska unionen. Även på grund av detta ligger det i landets politikers och särskilt medborgares intresse att villkoren i förändringsprocessen uppfylls.
Frågan har även politisk betydelse, eftersom det är alltför lätt att skylla problemen i Bosnien och Hercegovina på världssamfundet, när folk inte vill se sig själva i spegeln. Det är alltför lätt att skylla på den höge representanten när man i stället borde förhandla och försöka nå en överenskommelse med sina landsmän och landsmaninnor. Jag hoppas att den politiska kulturen i Bosnien och Hercegovina kommer att förbättras och mogna och att landets medier också kommer att ta ansvar för att negativt, nationalistiskt språkbruk inte får mer utrymme än i dag.
För det andra behöver landet konstitutionella reformer för att kunna bygga upp ett livskraftigt styrelsesystem. För närvarande är styrelsesystemet i Bosnien och Hercegovina för kostsamt, för ineffektivt och helt enkelt oförenligt med EU-medlemskap. Följaktligen måste konstitutionen förändras - genom evolution, inte revolution - och jag är glad att det finns tecken på att ledande politiker diskuterar saken i denna anda.
För det tredje slutligen, utgör viseringsundantag en central del av Bosnien och Hercegovinas framtid i Europa, och jag är säker på att landet genom detta kan bli en del av den europeiska huvudströmningen, vilket säkerligen kommer att ligga i landets, dess medborgares och även Europeiska unionens intresse.
Anna Ibrisagic
föredragande. - Herr talman! Jag vill tacka Petr Nečas för engagemanget i denna debatt här i kväll. Jag vill också tacka Olli Rehn för att han lyfte fram bilaterala konflikter som de facto har blivit europeiska problem och för att han betonade vikten av att vi inte får offra utvidgningen på grund av den finansiella krisen.
Bilaterala konflikter håller just nu tillbaka Kroatiens och Makedoniens möjligheter att fortsätta på vägen mot EU-medlemskapet i den takt de klarar av att utföra de nödvändiga reformerna. Genom mitt betänkande sällar sig Europaparlamentet till den kör av röster som insisterar på att bilaterala konflikter måste fortsätta att vara just bilaterala och inte blandas ihop med anslutningsprocessen.
Till sist vill jag säga att jag anser att utvidgningen till västra Balkan är för viktig för fred, frihet och välstånd på vår egen kontinent för att vi skulle äventyra den.
Det är detta budskap som jag vill att mitt betänkande ska skicka till de 500 miljoner européer som snart ska välja ett nytt parlament, till medlemsstaternas regeringar, till kommissionen och till människor och politiker på västra Balkan. Detta är ett budskap som är extra viktigt att få ut i en tid då den ekonomiska krisen riskerar att leda till att alltfler människor och politiker i Europa vill stänga dörren om sig och inte låta fler människor få bo, arbeta och handla var de vill på vår kontinent. Jag hoppas därför även att detta är ett budskap som mina kolleger i detta parlament tar med sig ut i den stundande valrörelsen. Om Europa har blivit kallare och mer inåtvänt, då är det nämligen vår främsta uppgift i denna församling att arbeta för att det återigen ska bli välkomnande och öppet.
Talmannen
Jag har mottagit ett resolutionsförslag, som ingetts i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum fredagen den 24 april 2009.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Alexandru Nazare  
Regionen västra Balkan är ett speciellt fall bland de länder som ligger i närheten av Europeiska unionen. Det är en region som står inför en rad utmaningar, där många fler besvärliga perioder måste gås igenom innan integrationsprocessen kan slutföras. Det är dock en region vars utsikter att gå med i EU är klara och entydiga.
Både mina ledamotskolleger och jag ville se till att detta faktum principiellt bekräftas i resolutionen och i enskildheterna inom ramen för EU:s samspel med länderna i området. Som jag framhävde i mina ändringsförslag är vi oroade över ett antal frågor: viseringsordningen, processen för att informera medborgarna om EU, det ekonomiska samarbetet med staterna på västra Balkan, minoritetsrättigheter, studieprogram i EU för ungdomar från regionen, samt stärkandet av den interparlamentariska dialogen redan innan dessa stater går med i EU.
Vi anser att den europeiska enandeprocessen kan fortsätta på medborgarnivå när den har saktat ned på institutionell nivå. Jag anser även att vi genom detta perspektiv kan fortsätta visa vårt engagemang för regionens stabilitet på praktiska sätt i stället för genom retorik, eller ur en historisk synvinkel.
Csaba Sándor Tabajdi  
skriftlig. - (HU) Europeiska unionens utvidgningspolitik är det bästa tillgängliga verktyget för att bevara stabiliteten och den rådande freden i västra Balkan-regionen. Vi hoppas kunna välkomna Kroatien 2011, under det ungerska ordförandeskapet, men detta beror på om Kroatien slutligen enas med Slovenien om att inleda bilaterala förhandlingar genom internationell medling om uppdelningen av Piranbukten. Syftet med förhandlingarna om Piranbukten är att lösa den pågående gränstvisten mellan de båda länderna. I brist på detta kommer Kroatien säkerligen inte att kunna bli medlem i gemenskapen. Ett ytterligare villkor är också att Kroatien fullständigt samarbetar med Internationella krigsförbrytartribunalen i Haag när det gäller att spåra upp och lämna ut krigsförbrytare.
