

Hans-Gert Poettering,
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Jag är säker på att ni har tagit del av gårdagens uttalande av Irans president Mahmoud Ahmadinejad. Han anser att Israel bör utplånas från kartan och att detta är vad Ayatollah Khomeini skulle ha velat. Detta är en fruktansvärd sak att säga och genom att säga det sällar han sig till terrorister. Vi anser att Israels integritet och säkerhet har stort värde och måste försvaras.
På min grupps vägnar vill jag meddela att vi tänker följa upp detta. Vi kommer att lägga fram ett förslag vid parlamentets nästa sammanträdesperiod och jag skulle välkomna stöd från andra grupper. Jag ser att Silvana Koch-Mehrin och Hannes Swoboda är här, tillsammans med andra som skulle kunna tänkas ge sitt stöd. 
Hannes Swoboda,
   . – Herr talman! Om uttalandet verkligen löd på detta vis är det givetvis helt oacceptabelt för alla här i kammaren och något som inte kan förbigås med tystnad. Eftersom det krävs ett lämpligt gensvar vill jag på min grupps vägnar uttrycka mitt starka stöd för Hans-Gert Poettterings idé om att detta bör föras upp på föredragningslistan för nästa sammanträdesperiod. 
Silvana Koch-Mehrin,
   . – Herr talman! Om dessa uttalanden verkligen har gjorts anser vi att de är oacceptabla, skandalösa och farliga. Det är illa nog att en president talar på en konferens med temat ”En värld utan Sionism” och uttrycker sig på detta sätt. Det är fullständigt oacceptabelt och vi ställer oss bakom förslaget att ta upp frågan till debatt här i kammaren. 
Talmannen.
   – Era förslag har noterats, tillsammans med er avsikt att så småningom lägga fram ärendet för sådana organ som talmanskonferensen. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A6-0276/2005) av Manolis Mavrommatis för utskottet för framställningar om årsrapporten om Europeiska ombudsmannens verksamhet 2004 (2005/2136(INI)). 
Nikiforos Diamandouros,
   . – Herr talman! Jag vill tacka er för denna möjlighet att tala inför parlamentet och presentera årsrapporten för 2004, mitt första hela år i denna tjänst.
År 2004 var ett väldigt viktigt år för EU: ett år med en historisk utvidgning, val till Europaparlamentet, en ny kommission och en intensiv debatt om konstitutionen. Dessa händelser och den uppmärksamhet de väckte hos allmänheten fick betydande konsekvenser för ombudsmannen, vilket jag strax kommer att förklara.
Årsrapporten visar våra framsteg med att hantera klagomål, främja god förvaltningssed och göra medborgarna mer medvetna om det arbete som ombudsmannen utför. Totalt mottogs 3 726 klagomål, en ökning med 53 procent jämfört med föregående år. Ökningen av antalet klagomål är inte en följd av försämrad förvaltning från institutionernas sida, utan speglar snarare medborgarnas ökade allmänna medvetenhet om EU-frågor och växande kunskaper om sina rättigheter och hur dessa rättigheter kan utövas.
Som jag nämnde var 2004 ett år då EU-frågor gav upphov till rubriker över hela unionen. Jag gjorde även intensiva ansträngningar för att informera medborgarna om deras rätt att framföra klagomål till Europeiska ombudsmannen och för att upplysa om de positiva resultat som har uppnåtts. Allt som allt gav jag över 30 offentliga föredrag och presentationer och hade över 150 möten med ombudsmän, offentliga tjänstemän och andra samtalspartner i medlemsstaterna och kandidatländerna.
Under 2004 kunde jag hjälpa nästan 70 procent av dem som framförde klagomål till mig. Hjälpen yttrade sig på ett av tre sätt: genom att inleda en undersökning, överföra ärendet till ett behörigt organ eller genom att ge råd om vart vederbörande kunde vända sig för att finna en snabb och effektiv lösning på problemet. Under året avslutade jag 251 undersökningar. I 45 procent av fallen visade undersökningen att det inte förelåg något administrativt missförhållande. Ett sådant resultat är inte alltid negativt för den klagande, som åtminstone får en fullständig förklaring från det institutionella organet i fråga när det gäller dess agerande. Dessutom kan jag, även om det inte förekommer några administrativa missförhållanden, tala om för det institutionella organet hur det kan förbättra kvaliteten på sin förvaltning i framtiden. I sådana fall påpekar jag detta i en ytterligare anmärkning i det slutliga beslutet.
När det föreligger ett fall av administrativt missförhållande försöker jag, om möjligt, uppnå ett positivt resultat som tillfredsställer såväl den klagande som institutionen. I 28 procent av fallen ledde mina undersökningar antingen till att den berörda institutionen löste fallet till belåtenhet för den klagande eller till en vänskaplig förlikning. När det inte går att uppnå en vänskaplig förlikning avslutar jag ärendet med en kritisk anmärkning eller genom att lämna ett förslag till rekommendation.
Ett exempel på ett förslag till rekommendation som accepterades under 2004 var ett fall där kommissionen på frivillig grund beviljade ersättning till ett litet brittiskt företag som hade getts för kort tid att förbereda ett förslag till ett forsknings- och utvecklingskontrakt.
Om en gemenskapsinstitution eller ett gemenskapsorgan underlåter att reagera tillfredsställande på ett förslag till rekommendation är ombudsmannens yttersta vapen en särskild rapport till Europaparlamentet. Endast en särskild rapport lades fram under 2004, till följd av kommissionens vägran att ompröva lönegradsreglerna för presstalesmännen i sina delegationer. Jag lade fram förslaget till rekommendation i detta fall eftersom kommissionen inte hade gett en logisk och övertygande förklaring på variationerna i dess nuvarande praxis, trots att kommissionen hade alla möjligheter att göra detta under min undersökning.
Enligt min åsikt är det viktigt att EU-institutionerna är villiga att tänka om, snarare än att ge intryck av att agera på ett godtyckligt sätt. Jag är tacksam för parlamentets stöd i denna viktiga principfråga, vilket uttrycks i punkt 11 i Manolis Mavrommatis betänkande.
Två undersökningar på eget initiativ som rörde systemfrågor avslutades med positiva resultat under året. Kommissionen accepterade behovet av att förbättra administrationen av Europaskolorna och åtog sig att samarbeta med föräldrarna. Jag uppmuntrade kommissionen att försöka se till att skolorna själva erkände behovet av att delegera befogenheter till föräldrarna och vinna deras förtroende. Kommissionen godtog och följde även ett förslag till rekommendation för att införa ett förfarande för interna klagomål från utsända nationella experter.
Jag skulle nu vilja säga några ord om mina prioriteringar inför framtiden. Den första prioriteringen är att främja en medborgarinriktad strategi från EU-institutionernas och EU-organens sida i all deras verksamhet. Jag kommer därför att systematiskt söka efter möjligheter att nå ut till institutionerna för att uppmuntra till bästa praxis och främja vänskapliga förlikningar. Institutionernas och organens aktiva samarbete är avgörande för framgångarna i ombudsmannens arbete för medborgarna. Årsrapporten innehåller många exempel på hur institutionerna vidtar snabba åtgärder för att lösa fall som de uppmärksammats på och reagerar positivt på mina förslag och rekommendationer.
Vid besök hos institutionerna och organen har jag framhållit värdet av att reagera snabbt och konstruktivt på klagomål. Det övergripande målet för oss alla måste vara att garantera bästa tänkbara service till medborgarna. Jag kommer att fortsätta att arbeta för att få ett slut på den förvirrande situation som råder för närvarande, där olika institutioner och organ har olika regler för god förvaltningssed.
Parlamentet har redan antagit den europeiska kodexen för god förvaltningssed, den 6 september 2001. Texten innehåller de regler och principer som bör tillämpas av alla unionens institutioner och organ. Kodexen har fått ett brett erkännande internationellt, i medlems- och kandidatstaterna, i Europarådet och på andra håll i världen. Detta är, efter vad som sägs, en europeisk framgångssaga som både parlamentet och ombudsmannen har allt rätt att vara stolta över.
Jag blev uppmuntrad av de positiva reaktionerna från kommissionens ordförande på denna punkt när jag träffade kommissionen i maj i år. Med kommissionens samarbete anser jag att en gemensam kodex ska kunna antas under 2006.
Jag har även för avsikt att se över ombudsmannens stadgar. Mitt huvudsakliga mål här är att se till att medborgarna kan ha fullt förtroende för ombudsmannens förmåga att ta reda på sanningen under utfrågning av vittnen eller granskning av dokument. Jag skulle också vilja samarbeta med parlamentet för att se till att medborgarnas klagomål om brott mot de grundläggande rättigheter som nämns i stadgan kan föras inför EG-domstolen om en viktig principfråga inte kan lösas på något annat sätt. Parlamentet har redan all rätt som institution att hänskjuta ärenden till domstolen. Det skulle med hänsyn till detta vara bra om ombudsmannen hade befogenheter att ingripa i sådana ärenden – befogenheter som, har jag märkt, redan har beviljats Europeiska datatillsynsmannen, som jag hade ett mycket vänskapligt och produktivt möte med förra veckan.
En tredje prioritering är att fördjupa mitt nära samarbete med ombudsmännen i medlemsstaterna genom det europeiska nätverket av ombudsmän. Nätverket gör det möjligt att snabbt överföra ärenden, utbyta bästa praxis och främja ett fritt informationsflöde om EU:s lagstiftning och dess tillämpning på nationell, regional och lokal nivå. Målet är att främja god förvaltningssed över hela EU så att medborgarna kan åtnjuta sina rättigheter enligt EU:s lagstiftning. Det gläder mig att utskottet för framställningar, till följd av ett värdefullt förslag i De Rossa-betänkandet förra året, deltar i nätverket som fullvärdig medlem och representerades vid det möte med nationella ombudsmän som ägde rum i Haag i september.
Jag vill tacka ledamöterna i utskottet för framställningar och särskilt detta års föredragande, Manolis Mavrommatis, för deras stöd och konstruktiva förslag i parlamentets betänkande.
Jag har i dag redan nämnt många av de frågor där betänkandet innehåller kloka råd, åtminstone för ombudsmannen. När det gäller övriga punkter har jag redan åtagit mig att begära att få infinna mig i utskottet för framställningar när jag anser att det är tillrådligt och nödvändigt att lämna en särskild rapport till parlamentet till följd av ett avvisande av en vänskaplig förlikning eller förslag till rekommendation.
Tidigare denna månad lade jag fram två särskilda rapporter för utskottet. Den första handlade om den ekonomiska behandlingen av kommissionens personal, vars barn inte kan gå i Europaskolorna på grund av funktionsnedsättningar. I den andra rapporten fastställdes att rådet inte har gett någon giltig anledning till att man fortsätter att stifta lagar inom stängda dörrar. Rådet skulle enkelt kunna ändra sin arbetsordning för att sammanträden där rådet agerar i sin lagstiftande funktion ska bli öppna.
Jag är också engagerad i att förbättra informationen till medborgarna om de tjänster som medlemmarna i det europeiska nätverket av ombudsmän tillhandahåller. Jag avser att införa en interaktiv guide på vår webbplats för att hjälpa de klagande att hitta en lämplig ombudsman att kontakta, antingen på europeisk, nationell eller regional nivå.
För några veckor sedan firade vi de första tio åren med Europeiska ombudsmannen. För att uppmärksamma jubileumet publicerade vi en skrift om institutionens historia. Vi har även anordnat ett antal lyckade jubileumsevenemang, bland annat för Europaparlamentet den 27 september i år. Ytterligare evenemang kommer att äga rum de närmaste veckorna i både Strasbourg och Bryssel.
Jag anser att de förbindelser som präglas av samförstånd, förtroende och förståelse och som har upprättats det senaste årtiondet är en värdefull källa för att förbättra kvaliteten på den offentliga förvaltningen i Europa till förmån för medborgarna. Europaparlamentet och utskottet för framställningar är i detta avseende mycket viktiga partner för Europeiska ombudsmannen. 
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag tackar Nikiforos Diamandouros för vårt samarbete under förberedelserna och vid utarbetandet av detta betänkande. Jag riktar även ett varmt tack till utskottet för framställningar, Marcin Libicki, alla kolleger här i dag, Sir Robert Atkins och alla andra som har hjälpt till med betänkandet.
Fru kommissionsledamot, herr Diamandouros, mina damer och herrar! Ombudsmannen är en oberoende institution och ett instrument för att kontrollera EU:s administration. Utarbetandet av Europaparlamentets årliga betänkande om Europeiska ombudsmannens verksamhet baseras på den rapport som Nikiforos Diamandouros lade fram vid det sammanträde som utskottet för framställningar höll i Strasbourg.
Antalet klagomål ökade med 53 procent under 2004 jämfört med året innan. Trots att det antagits att utvidgningen skulle vara den huvudsakliga orsaken till det ökande antalet klagomål till Europeiska ombudsmannen stod de 10 nya staterna endast för 51 procent av ökningen. Fler klagomål betyder emellertid inte nödvändigtvis att EU-institutionerna har gjort sig skyldiga till fler fall av administrativa missförhållanden. Det betyder helt enkelt att medborgarna är mer välinformerade om sina rättigheter. Detta beror huvudsakligen på att ombudsmannen har varit mycket aktiv. Genom sina otaliga besök till medlemsstater och tredjeländer, offentliga föredrag, pressintervjuer och andra möten under 2004 har han hjälpt till att informera medborgarna om sin roll och om medborgarnas rätt att klaga. Trots Nikiforos Diamandouros arbete med att informera medborgarna råder det emellertid fortfarande förvirring om vad som faller inom Europeiska ombudsmannens behörighetsområde. Närmare bestämt föll under 2004 74,8 procent av de klagomål som togs emot av Europeiska ombudsmannen utanför ombudsmannens mandat. Europaparlamentet måste därför också bidra till att klargöra de olika befogenheterna hos de gemenskapsinstitutioner som EU-medborgarna kan vända sig till för att utöva sina rättigheter.
Jag skulle även vilja kommentera viss statistik i ombudsmannens årsrapport. Under 2004 avslutades 251 ärenden, varav 4 hade inletts på ombudsmannens eget initiativ. I 12 fall föreslogs vänskapliga förlikningar, 36 ärenden ledde till kritiska anmärkningar, inklusive en till parlamentet för underlåtelse att vidta lämpliga åtgärder för att se till att reglerna om rökning följdes i parlamentets lokaler, 17 förslag till rekommendationer utarbetades och en särskild rapport lades fram.
Ombudsmannens samarbete med EU-institutionerna och Europaparlamentet är rent allmänt viktigt för hur effektiv ombudsmannen är som institution. Som exempel skulle jag vilja ta upp de regelbundna genomgångarna och mötena mellan Nikiforos Diamandouros och utskottet för framställningar och dess ordförande samt hans möte med kommissionen den 25 maj 2005. I slutsatserna från detta möte betonades det gemensamma intresse som kommissionen och Europeiska ombudsmannen har av att såväl den korrigerande som ingripande aspekten av ombudsmannens arbete utförs på ett framgångsrikt sätt.
De flesta klagomål rör fall av administrativa missförhållanden. I enlighet med ombudsmannens årsrapport från 1997 är det fråga om ett administrativt missförhållande om ett offentligt organ underlåter att agera i enlighet med bindande regler eller principer. Av alla ärenden rörande administrativa missförhållanden gällde 22 procent bristande insyn och vägran att lämna ut handlingar, 19 procent gällde diskriminering och 12 procent gällde försening som kunnat undvikas. Dessutom handlade 9 procent om bristfälligt förfarande, 7 procent om orättvisa eller maktmissbruk, 6 procent om försummelse och 5 procent om felaktig rättstillämpning.
Med tanke på denna statistik bör ombudsmannen definiera begreppet administrativa missförhållanden med hänvisning till både de institutioner och organ som omfattas och de frågor som kan tänkas bli föremål för klagomål.
Herr talman, fru Wallström! Precis som i mitt betänkande skulle jag vilja påpeka att det vore mycket bra om ombudsmannen närvarade när Europaparlamentets utskott för framställningar sammanträder för att diskutera olika former av avslag som den berörda institutionen har meddelat eller för att komma fram till en vänskaplig förlikning. I ombudsmannens årsrapport visas dessutom bland annat ombudsmannens ansträngningar för att utvidga och stärka nätverket av nationella och regionala ombudsmän genom att utveckla utbytet av information och bästa praxis.
Om Europaparlamentets utskott för framställningar deltog i detta nätverk skulle detta kunna underlätta det praktiska samarbetet mellan EU-institutionerna och nationella och regionala ombudsmän. Det skulle dessutom göra det möjligt att öka de regelbundna kontakterna med de nationella parlamentens utskott för framställningar samt med medlemsstaternas ombudsmän.
Uppgiften om att 69 procent av klagomålen riktades mot kommissionen är särskilt intressant. Europeiska kommissionen bör inom en skälig tidsperiod utreda de klagomål som rör överträdelser för att se till att medborgarnas klagomål behandlas omgående och effektivt.
Till sist hade jag som utgångspunkt för mitt betänkande också använt Proinsias De Rossas betänkande om ombudsmannens årsrapport 2003. Jämförelsen mellan ombudsmannens rapporter för 2003 och 2004 gav ett positivt resultat och visade vilka punkter som är av särskilt intresse för utskottet för framställningar. Dessutom kan vi på detta sätt se vilka konkreta framsteg som har gjorts på ett år.
Avslutningsvis skulle jag vilja tacka er alla och givetvis sekretariatet vid utskottet för framställningar samt alla kolleger som med sina ändringsförslag bidragit till utarbetandet av detta betänkande. 
Margot Wallström,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden Manolis Mavrommatis för hans betänkande som är ett mycket användbart dokument. Det innebär att kommissionen kan ta hänsyn till Europaparlamentets synpunkter i ett antal viktiga frågor som ombudsmannen har tagit upp i sin årsrapport för 2004.
För mig handlar kommissionens förbindelser med ombudsmannen om att vi engagerar oss helhjärtat för att garantera god förvaltningssed och öppenhet och, i slutändan, demokrati. Samma sak gäller våra förbindelser med parlamentets utskott för framställningar. Europeiska ombudsmannen har för mig en betydande roll i att bygga broar mellan medborgarna och EU. Hans åtgärder bidrar till att stärka kommissionens interaktion och kommunikation med medborgarna. Kommissionen kommer därför att fortsätta att försöka hitta olika sätt att ytterligare främja sitt samarbete med och engagemang i Europeiska ombudsmannen.
Som det helt riktigt påpekas i Manolis Mavrommatis betänkande ökade antalet klagomål till EU-institutionerna och EU-organen från ombudsmannen med 53 procent under 2004. Jag instämmer med det som står i ombudsmannens årsrapport om att detta speglar medborgarnas ökade medvetenhet om Europeiska ombudsmannen, vilket är en utveckling som vi bör välkomna.
Mot bakgrund av kommissionens engagemang för att ytterligare förbättra och främja dess samarbete med ombudsmannen skulle jag vilja ta tillfället i akt att belysa den nyligen genomförda reformen av kommissionens interna förfaranden. Reformen syftar till att stärka garantierna för ett starkt politiskt ansvarstagande av varje kommissionsledamot när det gäller ombudsmannens undersökningar inom hans eller hennes område.
Kommissionen har beslutat att ersätta det befintliga bemyndigandet, som för närvarande endast ges ordföranden, med ett bemyndigande som ges den kommissionsledamot som ansvarar för det ämnesområde som tas upp i förfrågan till ombudsmannen. Samtidigt förstärker kommissionens generalsekretariat sin roll som bevakare av den politiska och administrativa sammanhållningen och konsekvensen hos kommissionens slutgiltiga svar till ombudsmannen. Denna reform kommer att träda i kraft den 1 november 2005.
Kommissionen måste dessutom öka sina ansträngningar för att gå med på de vänskapliga förlikningar som Europeiska ombudsmannen har föreslagit. Rekommendationer till kommissionen att följa upp vissa aspekter för att rätta till problem som belyses genom olika ärenden måste beaktas snabbt. Att föreslå lösningar som är till belåtenhet för medborgarna och administrationen är ett av ombudsmannens viktigaste verktyg.
Det bör återigen betonas att ombudsmannens undersökningar ofta inte bara leder till positiva resultat för de klagande, utan även bidrar till att förbättra kvaliteten hos våra administrativa tjänster.
I Mavrommatis betänkande berörs frågan om öppenhet, särskilt med hänsyn till genomförandet av förordning (EG) nr 1049/2001 om tillgång till handlingar, en grundläggande rättighet för medborgarna. I betänkandet påpekas också att förordning 1049/2001 nu omfattar EU-organ.
Vi kan också bekräfta att vi undersöker ansökningar om tillgång till handlingar ytterst noggrant och att undantag från rätten till tillgång tillämpas från fall till fall.
Ombudsmannens roll på detta område är verkligen viktig. Vi har gjort betydande framsteg i riktning mot bättre och mer öppenhet. Särskilt när det gäller tillgång till handlingar i överträdelseförfaranden. Det är ytterst viktigt att kommissionen får ett nödvändigt manöverutrymme för att följa sitt förfarande på ett helt och hållet oberoende sätt. I dessa fall måste man hitta en balans mellan principen om öppenhet och sekretess. För avslutade överträdelseförfaranden har kommissionen sett över sin praxis, och handlingar har nu i princip gjorts tillgängliga.
Kommissionen är fast besluten att tillämpa förfaranden som tillåter Europeiska ombudsmannen att uträtta sitt arbete. Till exempel är det nu möjligt för ombudsmannen att undersöka akter. Det gör det möjligt för honom att kontrollera att den information som lämnats av den berörda EU-institutionen eller EU-organet är fullständig och riktig. Det utgör därför en viktig garanti för den klagande och för allmänheten att ombudsmannen kan göra en grundlig och fullständig undersökning.
Kommissionen fäster stor vikt vid frågan om en kodex för god förvaltningssed, som är bindande för alla EU-institutioner och EU-organ. Vi överväger denna fråga förutsättningslöst.
Kommissionens egen kodex trädde i kraft i november 2000. Vi kommer att meddela resultaten av våra funderingar kring denna fråga till de berörda organen. Inrättandet av en europeisk förvaltningsskola nyligen ökar denna frågas betydelse.
Förslaget till ett nytt konstitutionsfördrag skulle ge unionen en specifik rättslig grund för att agera i denna fråga. Men med tanke på situationen måste vi betrakta frågan på ett annat sätt. En positiv avslutning av denna fråga är ändå möjlig och jag hoppas att vi kan uppnå de resultat som ombudsmannen och föredraganden har nämnt.
Låt mig säga några ord om ombudsmannens stadga. Under sitt besök hos kommissionen den 25 maj 2005 meddelade Nikiforos Diamandouros kommissionen att han hade bett Europaparlamentet att se över vissa aspekter av ombudsmannens stadga. Han skulle i synnerhet vilja ha befogenhet att delta vid förhandlingar inför EG-domstolen i ärenden som rör påstådda överträdelser av de rättigheter som anges i stadgan om de grundläggande rättigheterna.
Det bör noteras att det i denna fråga är Europaparlamentet som har initiativrätten och som kan ingripa genom majoritetsomröstning, under förutsättning att rådet ger sitt godkännande, och att kommissionen endast kan avge ett yttrande. Kommissionen kommer därför att undersöka varje nytt initiativ ytterst noggrant och förutsättningslöst.
Att beredvilligt samarbeta med ombudsmannen är inte bara vår skyldighet, utan det är även viktigt för att förbättra administrationen. Det är därför vi välkomnar ert betänkande. Jag kan försäkra er om att vi fortsätter att försöka få kommissionen att arbeta ännu närmare med ombudsmannen och med parlamentets utskott för framställningar. 
Richard Seeber,
   . – Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Diamandouros! Jag välkomnar ombudsmannens årsrapport och skulle också vilja gratulera min kollega Manolis Mavrommatis till hans förslag.
Det råder inget tvivel om att ombudsmannen är ett av de viktigaste instrumenten för att säkerställa medborgarnas ställning i kontakterna med institutionerna. Alltid när människor har kontakter med stora administrativa enheter är en oberoende, rak och framför allt fri extern övervakning ovärderlig. Det är förmodligen ingen slump att det var de skandinaviska länderna som på ett mycket tidigt stadium skaffade sig ett sådant instrument och att man redan 1970 hade tankar på att skapa ett sådant organ inom gemenskapen, något som till sist blev verklighet genom Maastrichtfördraget.
Ursprungstanken var att Europeiska ombudsmannen skulle fungera som en parlamentarisk kommissionsledamot som huvudsakligen skulle komma med råd och övervaka. I praktiken har utvecklingen emellertid gått snabbt, och ombudsmannen fungerar i dag som extern övervakare av EU:s offentliga förvaltning och uppmärksammar återkommande missförhållanden.
Om man tittar på siffrorna över klagomål ser man att de hela tiden ökar. Jag anser emellertid inte att det i första hand betyder att EU:s förvaltning har försämrats utan att fler och fler medborgare försöker utöva sina rättigheter. Därför är det inte lika betydelsefullt att de otillåtliga klagomålen ligger kvar på en konstant hög nivå, i genomsnitt 70–75 procent. Vad detta däremot tyder på är att någon anser att de har utsatts för orättvis behandling och vill göra något åt det.
Om detta inte är något man gör varje dag är det inte alltid så enkelt att hitta rätt form och människor frågar sig själva saker som: ”Har jag lämnat en heltäckande beskrivning av fakta i ärendet?”, ”Varför anser jag egentligen att jag har något att klaga på?”, ”Vilken rättighet har kränkts?”, ”Vilken institution bör reagera?”. De otillåtliga klagomålen bör därför ge oss tillfälle att fundera på hur vi kan skapa system som snabbt och utan byråkrati ger allmänheten ett tydligt och övertygande svar eller början till en lösning.
Därför förtjänar ombudsmannens ansträngningar för att skapa mer sammanhållna nätverk mellan nationella organ för klagomål och mellan dessa och ombudsmannen vårt helhjärtade stöd. Detsamma gäller hans ansträngningar för att förbättra kommunikationen. Det är endast på så sätt vi kan möta medborgarna där de nu befinner sig och stilla en del av den oro de känner inför en gemenskap som tyvärr fortfarande till största delen är en anonym enhet. I detta avseende finns det ett antal uppgifter som definitivt ligger på EU. Det behöver förbättra sin administration, öka öppenheten, snabba upp förfarandena och förenkla tillgången till lagstiftningen, inte minst genom icke-juridiska instrument som ombudsmannen själv eller parlamentets utskott för framställningar.
Därför är jag inte heller speciellt nöjd med det avsnitt i förslaget till betänkande som har rubriken ”Reflexioner kring hur ombudsmannens roll har utvecklats”, där det finns en hänvisning till vår tid ”då det pågår en debatt om bristerna från EU-institutionernas och de nationella regeringarnas sida när det gäller att informera människorna i unionen, efter de båda olyckliga folkomröstningarna om konstitutionsfördraget i Frankrike och Nederländerna” och mer av samma slag.
Vad betyder detta? Detta handlar givetvis inte så mycket om ett utbildningsmisslyckande som om frågan om hur vi kan förbättra gemenskapens kommunikation och politik. Det handlar inte om vårt mästrande förkunnande av saker som befolkningen i stort inte stöder.
I detta avseende ger betänkandet oss både en lägesanalys och ett uppdrag. Uppdraget är inte enbart att fastställa förbättrade regler som allmänheten stöder utan även att samtidigt se till att de genomförs på rätt sätt, samtidigt som ett av dessa instrument, nämligen ombudsmannen, utrustas med de befogenheter och det ansvar som krävs för att han ska kunna utföra sin övervakning på ett oberoende sätt, utan hänvisning till domstolarna, gratis och på ett medborgarvänligt sätt. 
Proinsias De Rossa,
   – Herr talman! Jag välkomnar Manolis Mavrommatis betänkande och jag välkomnar även Europeiska ombudsmannen till Europaparlamentet här i dag. Ombudsmannen är en direkt länk mellan medborgarna och EU, och ger medborgarna möjlighet att uttrycka sin oro över administrativa missförhållanden på europeisk nivå.
Utskottet för framställningar, det utskott som jag är ledamot i och som har utarbetat detta betänkande, är också en direkt länk för medborgarna, men det har en annorlunda roll så till vida att det ger medborgarna en möjlighet att se till att myndigheterna i medlemsstaterna följer EU:s regler, förordningar, finansiering osv. Så ombudsmannen och parlamentets utskott för framställningar kompletterar på sätt och vis varandra.
Jag menar att ombudsmannens existens har en avskräckande inverkan på administrativa missförhållanden, och tioårsdagen för detta ämbete är en god anledning att se över stadgan. Jag hoppas att parlamentet, som har detta ansvar, kommer att åta sig det under de närmaste tolv månaderna.
Ombudsmannens kansli har uppenbarligen löst många problem, men det har inte haft möjlighet att lösa alla. Att 75 procent av de klagomål som ombudsmannens kansli mottar inte hänför sig direkt till EU-institutioner och problem inom dessa är enligt min åsikt inte nödvändigtvis dåligt. Det visar att människor är medvetna om att det finns ett organ som kan hjälpa dem, och det faktum att ombudsmannens kansli hänvisar dem till ett lämpligt ställe där de kan få en lösning på sina problem är en viktig tjänst.
Jag skulle vilja ta upp ett antal frågor här, varav en gäller Europaskolorna. Ett betänkande håller på att utarbetas om Europaskolornas finansiering för att barn med särskilda behov ska kunna tas om hand på samma sätt som alla barn i Europaskolorna – avgiftsfritt med obligatorisk undervisning. Det är en fråga som kommissionen, och särskilt den kommissionsledamot som ansvarar för Europaskolornas budget, måste ta itu med. Om kommissionen inte lägger fram en detaljerad analys av vilka belopp som krävs för att skolorna ska kunna fylla sin funktion ordentligt, antingen genom att tillhandahålla undervisning för elever med behov av särskilt stöd inom skolorna eller genom att tillhandahålla den undervisningen utanför skolorna, så misslyckas vi som union och som arbetsgivare för föräldrarna till dessa barn.
Den andra frågan jag vill ta upp är kodexen för god förvaltningssed. Som redan har nämnts har denna antagits av parlamentet. Parlamentet självt tillämpar den och rådet tillämpar den. Det finns ingen som helst anledning till att kommissionen inte skulle kunna godta kodexen för god förvaltningssed så att vi får en gemensam kodex för alla tre institutionerna. Jag vill vädja till kommissionsledamot Margot Wallström att ta itu med denna fråga och ta upp ärendet med kommissionen.
Den sista punkten som jag vill ta upp rör den senaste särskilda rapporten, som är en sällsynthet – särskilda rapporter från ombudsmannen är sällsynta – angående frågan om att rådet bör sammanträda offentligt när det stiftar lagar. Ert arbete med att främja plan D – demokrati, dialog och debatt – håller på att undergrävas av att rådet fortsätter att vägra att stifta lagar offentligt. Vi skulle inte godta detta från parlamentet eller från något annat nationellt parlament, och rådet borde inte få komma undan med det. 
Luciana Sbarbati,
   Herr talman, mina damer och herrar! Jag tackar Manolis Mavrommatis för hans utmärkta betänkande och jag tackar även ombudsmannen.
Det första ombudsmannaämbetet i Europa inrättades i Sverige redan 1809. Som italienare skulle jag emellertid vilja påpeka att det var Giuseppi Mazzini – som föddes för två hundra år sedan – som skapade framställningsverktyget genom att ge medborgare, både enskilt och i grupp, rätt att lämna in framställningar i enlighet med artikel 10 i konstitutionen för den romerska republiken från 1849. Det var han som presenterade tanken på en politisk sammanslutning av Europas folk i form av sinsemellan förbundna fria nationalstater, en föregångare till den Europatanke som ett århundrade senare fick form och substans genom bildandet av kärnan till den nuvarande unionen.
I den rapport från ombudsmannen som vi behandlar i dag får vi en uppfattning om hur måna medborgarna är om att interagera med gemenskapsinstitutionerna. Vi måste emellertid ha i åtanke att 72 procent av de 3 726 klagomål som togs emot föll utanför ombudsmannens behörighet. Det är även betecknande att 51 procent av klagomålen kom från medborgare i de nya medlemsländerna. Det betyder att medborgarna fortfarande har en förvirrad uppfattning om unionen och om sina företrädare, att unionsmedborgarna onekligen är väl medvetna om sina rättigheter och att de vill utöva sitt medborgarskap genom att klaga. Det står emellertid också klart att de inte har förmåga att identifiera vem klagomålen ska riktas till.
Ombudsmannaämbetet och möjligheten att lämna in framställningar har blivit en framgång. Det kan vi inte bortse från. I dag måste vi emellertid gå djupare in på skälen till misstagen och till varför människor utnyttjar möjligheterna på fel sätt. Jag anser att något dessutom bör göras för att minska handläggningstiden för klagomål – vilket även nämns i Manolis Mavrommatis betänkande – genom att när det går förbättra informationsutbytet och samarbetet mellan institutionerna.
Mina damer och herrar! Europeiska ombudsmannen inrättades genom Maastrichtfördraget som en av beståndsdelarna i unionsmedborgarskapet. Detta är fortfarande en aktuell fråga som kräver nya rättigheter till följd av utvidgningen och migrationens och globaliseringens komplexitet. Jag anser att ombudsmannen helt och hållet har uppfyllt de tre mål som han satt upp: främjande av rättsstatsprincipen, god förvaltningssed och respekt för de mänskliga rättigheterna samt utvidgningen – och därmed närmare kontakt med alla medborgare, inklusive kontinuerlig kontakt med övriga ombudsmän i Europa. En politisk analys av uppgifterna visar emellertid att européer uppmärksammar och klagar till gemenskapsinstitutionerna och därmed i praktiken går förbi de nationella institutionerna. Även om människor uppfattar EU som en annan enhet – som de tror har makt och befogenheter – överensstämmer denna uppfattning sällan med verkligheten. Därför måste vi bli bättre på att lotsa EU-medborgarna till våra institutioner och samtidigt acceptera folkets mandat att uppmana regeringarna att bli mer öppna och överföra delar av sin suveränitet så att EU kan agera med större kraft
Som jag redan har påpekat är ombudsmannen ett oberoende, opartiskt organ. Han måste samarbeta med alla de övriga institutionerna och jag tror att han kommer att göra det så bra han kan, i samarbete med oss och de övriga institutionerna. 
David Hammerstein Mintz,
   . – Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka föredraganden för hans utmärkta betänkande, och Europeiska ombudsmannen för det arbete han utför varje dag och för hans årsrapport.
Kommissionsledamot Wallström! Er så kallade plan D för att föra oss närmare EU-medborgarna, öppna dörrarna till denna institution och främja dialog är visserligen värd vårt stöd, men det utesluter inte rätten att klaga till ombudsmannen eftersom det är han som erbjuder medborgarna en oberoende analys om de vill klaga på att EU-institutionerna har visat på prov på dålig förvaltning eller behandlat dem illa.
Det råder inget som helst tvivel om att en av de slutsatser som kan dras av folkomröstningarna i Frankrike och Nederländerna är att medborgarna inte vill bli behandlade som enbart passiva åskådare utan som dynamiska aktörer i den europeiska integrationsprocessen. De vill ha mer öppenhet och större möjligheter att delta.
Jag anser att ombudsmannen gör ett mycket bra arbete. Men jag skulle vilja ta upp en del av de problem som vi har haft, särskilt ett. Jag skulle vilja uttrycka min oro för och mitt ogillande av hur talmanskonferensen har behandlat den senaste och mycket viktiga särskilda rapporten från Nikiforos Diamandouros.
I denna rapport finns en fråga som har stor betydelse för medborgarna: Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (Olaf) samarbetade tydligen inte fullt ut med ombudsmannen när han utredde ett klagomål mot denna byrå.
Som behörigt utskott beslutade utskottet för framställningar därför att utarbeta ett betänkande och höra både ombudsmannen och Olafs direktör.
Jag blev både överraskad och förvånad över hur ledarna för de två stora politiska grupperna blockerade detta betänkande och inte tillät att denna utfrågning ägde rum. Och för att göra saken ännu värre förhindrade talmanskonferensen – på de två största gruppernas inrådan – utskottet för framställningar från att höra ombudsmannen och direktören för Olaf, något som jag hävdar att den enligt parlamentets arbetsordning inte får göra.
Jag anser att de skäl som har anförts – att vi höll på att välja en ny direktör för Olaf – inte kan accepteras och att kammaren bör undersöka denna fråga eftersom detta varken har varit bra för öppenheten eller för sättet att behandla medborgarnas klagomål.
Jag tror att dessa åtgärder orsakar ytterligare skada. De försvagar nämligen ombudsmannens roll, vilket är helt oansvarigt.
Efter överenskommelse med föredraganden Manolis Mavrommatis har jag lagt fram flera ändringsförslag till detta betänkande så att parlamentet kan reagera så fort ombudsmannen överlämnar en särskild rapport till oss.
Eftersom ändringsförslagen stöddes av mina kolleger i utskottet för framställningar utgör de nu en del av det betänkande som läggs fram för kammaren. Naturligtvis är det upp till parlamentet att avgöra huruvida det håller med om ombudsmannens rekommendationer.
Det vore emellertid oacceptabelt om ingen ståndpunkt antogs och ombudsmannens oerhört betydelsefulla roll skadades och försvagades. 
Mario Borghezio,
   Herr talman, mina damer och herrar! Vi anser inte att Europeiska ombudsmannens rapport för 2004 ger någon generell överblick över de aktuella principerna, trots att behovet av en sådan är stort. Som många talare har betonat visar resultaten från folkomröstningarna, som sänkte utkastet till europeisk konstitution i några av de stora länderna med betydande demokratiska traditioner, att det finns en stark känsla av otålighet och ett utbrett missnöje bland EU:s medborgare med EU-institutionernas demokratiska egenskaper.
De flesta EU-medborgare betraktar EU som ett monster och Europeiska ombudsmannen borde ha känt ett behov av att få göra sig till tolk för denna känsla, som uttryckts så tydligt. Den aktuella rapporten liknar emellertid ett dokument från ett statistikkontor. Den är steril och ger ingen antydan om någon strid om principerna och skälen bakom de ämnen som behandlas.
Vi behöver bara tänka på det känsliga området bidrag och offentlig finansiering, som kanske är det som i störst utsträckning gett EU-medborgarna intrycket av bristande öppenhet hos EU-institutionerna. Till vem kan EU-medborgarna vända sig när de ser en skylt för stora och kanske meningslösa arbeten med orden ”Finansieras av Europeiska unionen” och tänker på de pengar som de har betalat i skatt? Varför har ni aldrig tänkt på att kräva att det överallt där sådana skyltar sätts upp eller EU-finansierat arbete utförs bör finnas en anvisning om hur medborgarna – vanliga människor – kan komma i kontakt med den institution som bör tillgodose deras önskan om öppenhet?
När jag tänker på vad resultatet blir varje gång maffiabekämpningskommissionen i mitt hemland tar itu med användningen av EU-bidrag i vissa regioner undrar jag vad en ärlig medborgare från Sicilien, Apulien, Kalabrien eller Kampanien tänker när han eller hon ser offentliga arbeten som kanske utförs via ett upphandlingsförfarande utan insyn.
Jag anser att Europeiska ombudsmannen måste ändra inriktning och att det grundläggande, känsliga ämnet om en modern demokratis roll i Europa bör behandlas. I rapporten talar man i allmänna termer om kontakter med nationella ombudsmän, utan att specificera vad som diskuterats vid sådana möten eller förklara tanken bakom detta samarbete. Även om detta nätverk säkert är användbart och vi välkomnar det, finns det inte heller någon redogörelse för följderna av det arbete det kan utföra med hjälp av nationella ombudsmän i de enskilda medlemsstaterna.
Den idé om Europeiska ombudsmannens roll som framträder i rapporten är som omväxling något ”överbyråkratisk”. Dessutom, herr Diamandouros, är ert uttalande om vad ni har för avsikt att göra de första fem åren mycket allmänt. Ni begränsar er till att säga att medborgarna måste känna till sina rättigheter, utan att nämna att det för närvarande håller på att införas en åtgärd som starkt hotar medborgarnas frihet: den europeiska arresteringsordern. Låt oss därför upprätthålla de europeiska medborgarnas frihet! 
Marcin Libicki,
   . –  Herr talman! Jag gläder mig åt att få tala i denna debatt eftersom jag delar debattutrymmet med personer som jag har stor respekt för. Jag syftar på ombudsmannen Nikiforos Diamandouros, som utskottet för framställningar, där jag är ordförande, har ett mycket nära samarbete med, föredraganden Manolis Mavrommatis, som är en av de mest aktiva ledamöterna i vårt utskott, och kommissionsledamot Margot Wallström, som vårt utskott har nära och vänskapliga kontakter med.
Jag anser att en ombudsman behöver ha tre utmärkande drag för att utföra sitt arbete väl. Det första är att vara professionell och kompetent, och professor Diamandouros besitter i hög grad dessa egenskaper. Det andra är att vara objektiv och opartisk, och det råder ingen tvekan om att detta också är kvaliteter som han har. Vi känner inte till någon som har anklagat honom för att inte ha utfört sitt uppdrag på ett objektivt sätt och vi skulle ha fått reda på det om så hade skett. Jag vill upprepa att vi aldrig har stött på några sådana anklagelser. Det tredje utmärkande draget är något som inte nämns lika ofta nu för tiden, nämligen att utföra sina uppgifter med värdighet. Professor Diamandouros visar ett stort mått av värdighet när han utför sina uppgifter. Rollen som ombudsman kräver även en viss förmåga att göra arbetet till sitt eget. Det syns oerhört tydligt i professor Diamandouros energiska inställning och vi är glada att det är på det sättet.
Varje tjänsteman bör respekteras av sina kolleger och så är fallet när det gäller professor Diamandouros. Jag är mycket medveten om detta eftersom jag har nära kontakt med de nationella ombudsmännen, som är de bästa domarna. Professor Zoll, den polske ombudsmannen, har alltid uttryckt sin respekt för professor Diamandouros verksamhet, och vi ser detta som ett mycket övertygande bevis. Vårt utskott för framställningar är naturligtvis fullt medvetet om professor Diamandouros goda arbete och han omvaldes också av en klar majoritet. Vi skulle vilja tacka er för allt detta, professor Diamandouros, och jag skulle även vilja tacka föredraganden. 
Jean-Claude Martinez (NI ).
   – Herr talman, herr Diamandouros! I år fyller Europeiska ombudsmannen tio år, som vår föredragande Manolis Mavrommatis påpekar i sitt mycket heltäckande och glädjande betänkande.
Förlåt mig om jag säger det, herr Diamandouros, men ni har endast behörighet i frågor som rör administrativa missförhållanden. När det gäller den fetaost som tillverkas av mina grekiska vänner erkänns ni därför inte som behörig, inte heller i fråga om den fetaost som tillverkas i Lozère med hjälp av getmjölk från södra Frankrike.
Å andra sidan har ni definitivt behörighet i fråga om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Europaparlamentet, vilket 10 procent av ert arbete handlar om. Exempelvis är det en persons grundläggande rättighet att tala sitt modersmål. De 35 grupplösa ledamöterna får ingen tolkning från tolktjänsten vid gruppmöten. Varför är det så? Därför att de grupplösa utgör den felande länken mellan en apa och en politisk homo sapiens. När vi grupplösa talar med varandra kliar vi oss alltså i armhålorna, räcker ut tungorna och utstöter grymtningar. Det måste vara därför vi inte behöver några tolkar.
Det andra exemplet: alla har rätt till övernattningsmöjlighet, vatten och toaletter här i parlamentet. Nåväl, vi grupplösa ledamöter har kontor utan toaletter och utan vatten. Därför kräver vi att Genèvekonventionerna om krigsfångars rättigheter, särskilt rätten att gå på toaletten, tillämpas. Därför kommer jag att nominera er till nästa års Sacharovpris, herr Diamandouros, om ni fördömer kränkningen av de mänskliga rättigheterna för de 35 ledamöter som förvägras rätten att gå på toaletten.
Det är sant att turkarnas ankomst kommer att lösa problemet för de grupplösa ledamöterna eftersom vi kanske får tillåtelse att använda de turkiska ledamöternas toaletter. Det visar bara att Herrens vägar är outgrundliga. Det är Turkiets anslutning till EU som till slut kommer att leda till att de politiska minoriteterna – de grupplösa ledamöterna – respekteras inom Europaparlamentet…
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   – Herr talman, fru vice ordförande, herr Diamandouros, herr Mavrommatis! Låt mig inleda med att säga hur tacksam jag är för det betänkande som utskottet för framställningar och föredraganden Manolis Mavrommatis har utarbetat. Vad som gör det så framgångsrikt är att det går tillbaka till de viktigaste problem som ombudsmannen tar upp i sin rapport och försöker hitta en lösning på dessa.
Under det gångna året har utskottet för framställningar och ombudsmannen arbetat mycket bra tillsammans. Jag anser att deras sätt att hantera detta bör bli en modell inte bara för samarbetet mellan ombudsmannen och kommissionen utan även – och detta är en punkt som jag kommer att återvända till – för samarbetet mellan ombudsmannen och rådet. Även om detta arbetsförhållande i de flesta fall under 2004 präglades av en stor samarbetsvilja måste vi erkänna att det fanns några fall där resultatet kunde ha blivit betydligt bättre.
Den funktion som en ombudsman har – ett ämbete som har avskaffats i mitt hemland – är av grundläggande betydelse för EU, eftersom han eller hon kommunicerar direkt med EU-medborgarna och på så sätt för dem närmare EU:s institutioner. Trots alla svårigheter som Richard Seeber räknade upp har redan mycket uppnåtts. Vi bör trots detta fortsätta att försöka övertyga medborgarna om de fördelar som ombudsmannen kan erbjuda när det gäller att belysa de missförhållanden inom EU:s administration som är aningen allvarligare än de fall som Jean-Claude Martinez precis beskrev, och att följa upp dessa problem.
Genom sitt arbete garanterar ombudsmannen att de högsta förvaltningsstandarderna upprätthålls inom EU, i dess institutioner och dess organ. Även i de 113 – av totalt 251 – fall där det inte gick att fastställa något administrativt missförhållande gör ombudsmannen ett värdefullt arbete eftersom den berörda institutionen – exempelvis kommissionen – kan ange hur kvaliteten kan förbättras i framtiden. I enskilda fall kan ombudsmannen se till att institutionerna besparas omotiverad kritik eftersom han som utomstående kan hävda absolut objektivitet.
Manolis Mavrommatis påpekade att siffrorna de senaste fem åren konstant har ökat. Jag är säker på att detta speglar det förtroende som människor har för er. Vi bör emellertid sträva efter en närmare koppling mellan tillvaratagandet av intressena hos de medborgare som vänder sig till sina Europaparlamentsledamöter och arbetet vid er egen institution, så att vi på ett bättre och effektivare sätt kan ta hand om deras frågor.
Det är en sak till som jag skulle vilja tacka er varmt för, och det är ert positiva svar på den fråga från tyska – där jag fortfarande är medlem – som togs upp av Elmar Brok. Jag skulle vilja begagna mig av detta tillfälle för att påpeka att rådet, mot vilket min kritik riktas i detta fall, i dag återigen utmärker sig genom sin beklagliga frånvaro. Genom att hålla sina möten bakom stängda dörrar gör rådet ingenting för att nå det mål i den europeiska konstitution som det var med om att anta och som handlar om att vara så öppen som möjligt i försvaret av allmänhetens intressen och att höja sin röst för EU:s medborgare och invånare. Det är förvisso en positiv signal att en av EU:s institutioner kritiskt kan granska en annan och få vägledning i detta genom inget annat än den europeiska konstitutionen. För det skulle jag vilja tacka er varmt, herr Diamandouros. 
Alexandra Dobolyi (PSE ).
   – Herr talman! Till att börja med skulle jag vilja tacka både ombudsmannen och Manolis Mavrommatis för deras utmärkta betänkande. Jag skulle vilja inleda med en personlig kommentar. Jag är Europaparlamentsledamot från en ny medlemsstat och när vi diskuterade ombudsmannens årsrapport förra året hade jag ingen personlig erfarenhet av utskottet för framställningar eller ombudsmannaämbetet.
Som Manolis Mavrommatis påpekar i sitt betänkande har, tack vare ombudsmannens verksamhet förra året och hans kampanj i de nya medlemsstaterna, ett stort antal ungerska medborgare blivit medvetna om sin rätt att lämna in en framställning till EU. Jag är oerhört glad att se att de verkligen utövar denna rättighet. Det är ett stort stöd för medborgarna i de nya medlemsstaterna att ha ett annat forum att vända sig till – även om de framställningar som lämnas in inte alltid uppfyller unionens förväntningar och vi inte alltid vet vad vi ska göra med dem.
Margot Wallström nämnde i sitt anförande att kommissionen har en reformplan för att hjälpa oss i våra ansträngningar. EU-medborgare har rätt att förvänta sig att offentliga institutioner ska fungera effektivt och vara öppna för insyn. Jag hoppas att kommissionen i framtiden kommer att genomföra de reformer som nämndes i anförandet.
Jag delar de åsikter som många av mina kolleger har gett uttryck för under debatten, och även jag skulle – precis som ombudsmannen i sin särskilda rapport – vilja be rådet att överväga att öppna alla rådsmöten för personal från andra EU-institutioner. Om rådet emellertid fortsätter att insistera på att fatta alla politiska beslut bakom stängda dörrar bör vi åtminstone ha insyn i lagstiftningsförfarandet, och vi bör ha rätt att närvara när sådana beslut fattas. Nikiforos Diamandouros utarbetade ett material förra året som ledde till ännu närmare samarbete mellan ombudsmannen och utskottet för framställningar, och skapade det s.k. europeiska nätverk av ombudsmän som nämndes i inledningen. Även detta bör välkomnas, och jag är mycket glad över att även delegaterna i utskottet för framställningar har fått delta i detta nätverks sammanträden i år.
Jag skulle vilja sammanfatta mina kommentarer genom att påpeka att Europeiska ombudsmannens verksamhet de senaste tio åren har varit mycket framgångsrik. Det finns emellertid fortfarande en del att göra. Både vi och EU: s institutioner och organ måste inrikta oss på dessa uppgifter så att EU-medborgarna får en känsla av att vi arbetar för dem, för att hävda deras rättigheter och för att hitta lösningar i offentliga frågor som ligger i deras intresse. 
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
    –  Herr talman, herr Diamandouros! Jag skulle vilja tacka ombudsmannen för hans detaljerade redogörelse för sin verksamhet under 2004. I och med EU:s utvidgning med 10 nya medlemsstater var detta ett extra viktigt år. Jag skulle även vilja gratulera Manolis Mavrommatis och tacka honom för hans utmärkta rapport.
Europeiska ombudsmannen tog upp de tre utmaningar som han står inför. Det handlar om att genomföra de medborgerliga rättigheter som anges i EU-lagstiftningen, att uppfylla de högsta administrativa standarderna och att se till att de åtgärder som vidtas på medborgarnas vägnar är effektiva och av högsta kvalitet. Professor Diamandouros har mött samtliga dessa huvudutmaningar positivt. Jag skulle därför vilja gratulera honom, inte minst för hans försök att bistå människor i ärenden som faller utanför hans ansvarsområde.
Att denna institution har funnits i tio år är ett utmärkt exempel på att medvetenheten om medborgerliga rättigheter har ökat inom gemenskapen. Jag säger detta som företrädare för Polen, en ny medlemsstat, som har fått erfarenhet på detta område genom institutioner som den polska ombudsmannen och den polska barnombudsmannen. Alla dessa faktorer bidrar till att skapa ett europeiskt samhälle med medborgare som är medvetna om sina rättigheter och skyldigheter. Detta är något som jag skulle vilja betona.
Det återstår naturligtvis mycket att göra. Jag har upptäckt att särskilt ungdomar känner till stadgan om de grundläggande rättigheterna och kodexen för god förvaltningssed. Det gör att det finns skäl att vara hoppfull. Det är också oerhört viktigt att man överallt där det går följer principen om öppenhet.
Jag skulle vilja uppmärksamma ombudsmannen på en liten punkt. Jag anser att han gjorde fel som hänvisade till konstitutionsfördraget, eftersom detta dokument inte är rättsligt bindande och vi alla känner till hur situationen ser ut efter de två folkomröstningarna. Jag anser att de nuvarande bestämmelserna i Maastrichtfördraget fortfarande gäller. Till sist skulle jag vilja understryka att det vore fantastiskt om denna institution blev överflödig tack vare att lagstiftningen följdes till punkt och pricka. Om jag får skulle jag även vilja gratulera professor Nikiforos Diamandouros på årsdagen och önska honom många fler lyckliga år! 
Ryszard Czarnecki (NI ).
    –  Herr talman, herr Diamandouros! För första gången på över tio år vann ombudsmannens hemland, Grekland, för några veckor sedan EM i basket. Jag nämner detta eftersom det i parlamentets resolutionsförslag uppges att ombudsmannen har gett effektiv hjälp i nästan 70 procent av de ärenden som har hänvisats till honom. Jag kan försäkra ombudsmannen att hans landsmän, som är Europas bästa basketspelare, skulle tala om för honom att ingen har ett snitt på 70 procent lyckade två- eller trepoängskast och jag skulle vilja gratulera honom till att ha uppnått detta. Jag skulle också vilja gratulera honom till ökningen av antalet klagomål, eftersom detta är ett bevis på att människor tar hans institution på allvar och anser att den fyller ett verkligt behov.
Jag håller inte med om påståendet att endast hälften av denna ökning beror på de 10 nya medlemsstaterna, vilket uppges i resolutionsförslaget. Ordet ”endast” i denna mening bör ersättas med ”så mycket som”, eftersom Europeiska ombudsmannen är ett helt nytt begrepp för medborgarna i de nya medlemsstaterna. Ombudsmannen kan vara säker på att han i sinom tid kommer att bombarderas med klagomål. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   – Herr talman! Låt mig först gratulera min kollega, föredraganden Manolis Mavrommatis, som noggrant har gått igenom den jubileumsrapport om Europeiska ombudsmannens verksamhet under 2004 som har överlämnats till Europaparlamentet. Även jag stöder det nära samarbetet mellan ombudsmannen och Europaparlaments utskott för framställningar, eftersom det gör det möjligt för medborgarnas framställningar att direkt nå Europaparlaments beslutsfattare. Därigenom utgör de ett direkt mått på hur effektiv EU:s lagstiftning är. 
I den årsrapport för 2004 som Europeiska ombudsmannen har publicerat anges det att antalet klagomål ökade med 53 procent under 2004 jämfört med 2003. Ännu mer förvånande är att endast hälften av denna ökning beror på de tio nya medlemsstaterna. Med andra ord verkar det som om medborgarna och företagen i de nya medlemsstaterna är mindre missnöjda med EU, eller åtminstone mindre benägna att klaga.
Som företrädare för en av de nya medlemsstaterna kan jag berätta för er att inget av detta stämmer. Även om det är sant att en majoritet av de nya medlemsstaterna lämnade in färre klagomål i förhållande till sin befolkningsstorlek beror detta främst på att de är relativt ovana vid Europeiska ombudsmannen som institution, och inte på att de skulle vara mindre missnöjda.
På grund av bristande information och en ingrodd negativ prägling finns det tyvärr i de åtta nyanslutna postsocialistiska staterna en rädsla för att klaga som har sin grund i tidigare erfarenheter. Tyvärr är det så att medborgare fortfarande kontaktar oss Europaparlamentsledamöter informellt för att berätta om diskriminering som de har utsatts för av EU-institutionerna. Därför vet jag av egen erfarenhet att det även för oss är svårt att förmå dem att gå vidare med sina klagomål till ombudsmannen.
Som ledamot av Europaparlamentet, men inte EU-tjänsteman, ser jag fortfarande ett och ett halvt år efter anslutningen exempel på diskriminering. Ett exempel som jag skulle kunna ta upp är den praxis i parlamentet enligt vilken de skriftliga frågor vi ställer endast översätts till vårt modersmål och de femton gamla medlemsstaternas språk, och de svar som ges endast till vårt modersmål samt till engelska och franska.
Jag skulle särskilt vilja uppmärksamma Nikiforos Diamandouros på en diskriminerande företeelse i samband med rekryteringen till EU-institutionerna. Ett av villkoren för de uttagningsproven som tillkännagivits i de 25 medlemsstaterna är att provet genomförs på två av EU:s 15 språk. Detta betyder att en kandidat från en gammal medlemsstat kan skriva provet på sitt modersmål plus ett främmande språk medan en kandidat från en ny medlemsstat inte kan använda sitt modersmål.
Många liknande klagomål kommer in varje dag. Parlamentet debatterade Vaxholmsärendet i Sverige i tisdags men vi ser även liknande diskriminering mot företag i de nya medlemsstaterna. Låt mig ta upp fallet med Soko Bunda och Soko Pannonia som handlar om att dussintals ungerska företag nekats att komma in på den tyska marknaden med hjälp av metoder som till sist även domstolarna ansåg var felaktiga. Tillsammans med mina kolleger i Europaparlamentet har jag även kontaktat den kommissionsledamot som är behörig i denna fråga.
Med tanke på detta anser jag att det är oerhört viktigt att medborgarna fortlöpande får information. Jag blev oerhört glad när jag hörde att medborgarna i medlemsstaterna blir allt mer medvetna om sin rätt att kontakta ombudsmannen om administrativa missförhållanden som de upplever. Jag anser att det är särskilt viktigt att betona att ombudsmannen inte bara är en i raden av högre myndigheter eller en verkställighetsinstans – det är en särskild institution som har inrättats för att bistå medborgare som har synpunkter eller klagomål. Ett extra plus i ombudsmannens rapport för 2004 är att den förutom en uppräkning av fall och utredningar även innehåller en tematisk analys av den verksamhet som har genomförts. Jag är särskilt glad åt att ombudsmannen spelar en aktiv offentlig roll för att informera medborgarna. 
Genowefa Grabowska (PSE ).
    –  Herr Diamandouros! Som ombudsman företräder ni EU:s 450 miljoner medborgare. Detta gäller både när de skriver till er som enskilda personer och när de agerar i grupp. I lagstiftningen anges att varje EU-medborgare och varje fysisk person som är bosatt i en medlemsstat kan lämna in ett klagomål till er. Förutom vuxna människor som kan skydda sina egna intressen gäller detta de EU-medborgare som är minderåriga, dvs. barn. I er rapport finns det vissa indikationer på att er institution intresserar sig för denna fråga, men jag skulle vilja ställa en mer allmän fråga. I vilken utsträckning känner ni er personligt ansvarig för att företräda EU:s yngsta medborgare, och för att företräda deras intressen och behov vid deras kontakter med EU-institutioner?
Innan jag ställer min andra fråga till ombudsmannen skulle jag vilja gratulera honom till hans konsekventa tillämpning av kodexen för god förvaltningssed. Denna kodex har antagits av medlemsstaternas förvaltningar och blir allt populärare i hela Europa, inklusive i mitt hemland Polen. God förvaltning börjar emellertid med korrekt utförd rekrytering av personal och med rekrytering och anställning av tjänstemän helt utan diskriminering och med full respekt för principen om jämställdhet. I detta sammanhang skulle jag därför vilja fråga er vad ni anser om förfarandena för att anställa medborgare från de nya medlemsstaterna i EU:s institutioner. Kan det inte betraktas som diskriminering att få eller inga av dessa medborgare har anställts som tjänstemän, och i synnerhet inte som högre EU-tjänstemän?
Herr Diamandouros! Vårt mål är ett EU som är närmare medborgarna, och ni har tagit första steget i den riktningen. Ni är den som är närmast EU-medborgarna, och de både behöver och uppskattar er. Jag skulle vilja gratulera er till denna framgång. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ). 
   –  Herr talman! Europeiska ombudsmannen spelar en extremt viktig roll i ett demokratiskt europeiskt samhälle. Han är en direkt kontaktpunkt för medborgarna, som vänder sig till honom med klagomål om administrativa missförhållanden inom EU-institutionerna. Även om det stora flertalet av klagomålen, närmare bestämt 75 procent, rör frågor som ligger utanför hans behörighet, antyder det ändå att ombudsmannen ofta ses som en sista utväg i kampen mot nationella myndigheters inkompetens. Med tanke på detta bör tillhandahållandet av tillförlitlig och detaljerad information till medborgarna om deras rättigheter och Europeiska ombudsmannens roll prioriteras.
Professor Diamandouros förtjänar mycket beröm för det arbete som han hittills har utfört som ombudsman, däribland utarbetandet och distributionen av årsrapporter och en stark offentlig närvaro när det gäller att tillhandahålla information till medborgarna. Trots detta är det nödvändigt att ansträngningarna fortsätter för att göra denna verksamhet ännu effektivare. Ombudsmannen bör fungera som en väktare som garanterar god förvaltning i EU-institutionerna, och han bör ha ett ännu närmare samarbete med sina motsvarigheter på lokal och regional nivå. Medborgarnas klagomål måste behandlas snabbt och effektivt, och ombudsmannen bör därför stödjas i sina ansträngningar att uppmuntra EU-institutionerna att snabbare hantera klagomål. Dessa klagomål handlar bland annat om nekad tillgång till handlingar. Allmänhetens tillgång till handlingar om EU-institutionerna utgör ett bevis på att det råder öppenhet och insyn i dessa institutioners verksamhet, och vi bör därför ha som mål att garantera alla EU-medborgare denna rätt. När allt kommer omkring är det ju just dessa medborgare som institutionerna är till för.
Jag skulle vilja föreslå att Europeiska kommissionen för det första slutar att neka att lämna ut sina handlingar och för det andra utan dröjsmål antar kodexen för god förvaltningssed. På så sätt skulle man få ett slut på den nuvarande situationen där olika EU-institutioner tillämpar olika praxis.
Nikiforos Diamandouros,
   . – Herr talman! Jag vill börja med att tacka ledamöterna i parlamentet för deras vänliga yttranden om ombudsmannens arbete under det gångna året. Jag uppskattar verkligen uppmärksamheten och de mycket noggranna och konstruktiva kommentarerna. Jag ser att ett stort antal av kommentarerna kom från de nya medlemsstaterna, vilket jag varmt välkomnar som ett tecken på deras engagemang för den här institutionen. Jag välkomnar innebörden, karaktären, energin och syftet i synpunkterna från kommissionens vice ordförande, Margot Wallström. Jag är glad över att höra henne uttryckligen tillkännage den reform som kommissionen ska anta redan den 1 november och som kommer att göra det möjligt att behandla klagomålen på en högre nivå med en större grad av ansvarighet och enhetlighet.
Jag uppskattar kommissionsledamotens engagemang för utökat samarbete, särskilt de uppmuntrande orden om den föreslagna revisionen av stadgan. Jag konstaterar slutligen att vi kan se fram mot bindande riktlinjer. Jag anser att detta framgår av era positiva yttranden, och jag är mycket tacksam för den politiska vilja ni har visat i frågor som har att göra med ombudsmannen. Det är precis detta slags samarbete med kommissionen som jag ser fram mot. Jag vill offentligt tacka kommissionsledamoten för det.
Låt mig, när det gäller de olika kommentarerna från ledamöterna, kort nämna dem från Richard Seeber. Det är klart att vi har en stor andel otillåtliga klagomål, men vi har lyckats hjälpa 70 procent av dem som kom till oss och vars klagomål inte var tillåtliga. Jag tycker att det är bra att vi lyckas hjälpa så pass många medborgare, trots att de faller utanför vårt mandat.
Jag vill tacka Proinsias De Rossa för hans synpunkter. Vi det senaste mötet med de nationella ombudsmännen som hölls i september i Haag fattade vi särskilda beslut om hur vi via nätverket ska använda oss av mekanismer för att påskynda behandlingen av frågor utanför mandatet. Jag hoppas att jag kommer att kunna vidta ytterligare åtgärder för att minska antalet otillåtliga klagomål.
När det gäller David Hammerstein Mintz synpunkter, som jag tackar honom för, så avser den rapport som han hänvisade till 2005. Den är därför inte en del av min rapport till parlamentet för 2004, utan det är en rapport som gäller OLAF, som ska granskas nästa år. Jag anser att jag har fullgjort mitt uppdrag för parlamentet genom att lämna en särskild rapport. Det är nu upp till detta ärade organ att besluta om hur man önskar gå vidare.
Jag uppskattar synpunkterna från Mario Borghezio och Miguel Angel Martinez, men jag måste påpeka att ombudsmannen, till skillnad från parlamentet, inte är ett politiskt organ. Därför hör det inte till mitt ämbetsområde att engagera mig i det slags politiska aktiviteter som ni begär av mig. Jag är rädd för att om jag gjorde det så skulle detta organ, som jag har det yttersta ansvaret för, protestera mot att jag tar politiska initiativ som ligger utanför mitt ämbetsområde. 
Herr Martinez! Jag är medveten om de problem som uppstår på grund av att ni är en grupplös ledamot. Än en gång tänker jag dock begränsa mig till innehållet i era kommentarer. Era kommentarer faller emellertid utanför mitt mandats räckvidd eftersom de i stället handlar om politiska frågor. 
 Jag vill tacka Marcin Libicki för hans samarbete som ordförande för utskottet för framställningar. Jag är också tacksam mot alla medarbetare i utskottet för deras hjälp och jag hoppas att detta samarbete kommer att fortsätta.
Synpunkterna från Alexandra Dobolyi och Péter Olajos var mycket konstruktiva. Låt mig bara säga till Péter Olajos att jag för närvarande handlägger ett fall som gäller diskriminering i fråga om sökandes språk. Jag har bett om mer information. Detta särskilda fall granskas fortfarande och jag hoppas kunna rapportera till parlamentet nästa år om utgången.
Låt mig slutligen säga till Genowefa Grabowska att jag, som ni vet, är mycket lyhörd för frågor som gäller barn. En av mina särskilda rapporter till parlamentet i år handlade om gravt funktionshindrade barns behov av specialundervisning. Därför är detta något som verkligen angår mig och jag tar gärna andra klagomål under övervägande. Jag har faktiskt inte fått några andra klagomål som rör barn. Jag känner inte heller till att jag har fått några klagomål om rekrytering och tillsättning av högre befattningar. Men eftersom jag får många klagomål om rekrytering kommer jag att vara mycket lyhörd för det problemet.
Slutligen känner jag till att ett fall som rör rekrytering väntar på avgörande i förstainstansrätten. Det ligger därför per automatik utanför mitt ämbetsområde och jag måste avvakta rättsinstansernas beslut.
Jag skulle åter vilja tacka parlamentsledamöterna och kommissionsledamoten för deras synpunkter och stöd. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.

Hannes Swoboda (PSE ).
   – Herr talman! Jag skulle vilja säga något i enlighet med artiklarna 142 och 143 i arbetsordningen. Många av parlamentets ledamöter blev förvånade över att gårdagens budgetdebatt avslutades strax efter kl. 11.00, trots att det hade avsatts tid för debatten fram till kl. 12.00. Nu kan det mycket väl vara så att tiden inte var så väl uträknad, flera ledamöter var dessutom inte på plats, och det fanns de – kommissionen och rådet t.ex.– som yttrade sig förvånansvärt kortfattat.
Jag skulle dock vilja be Europaparlamentets presidium att överväga om det inte skulle gå att vara mer flexibel under sådana omständigheter, framför allt genom att ge ordet till de ledamöter som är kvar ända tills debatten avslutas – om de så önskar – eller låta dem tala längre. I stället fick ledamöterna endast en minut var på sig för sina anföranden och vi kastade bort nästan en timme utan att någon verksamhet bedrevs.
Skulle presidiet kanske kunna införa en regel om detta, så att denna debatt kan genomföras flexibelt och den tillgängliga tiden användas fullt ut?
Talmannen.
   – Tack så mycket, herr Swoboda. Vi noterar er begäran. 
Talmannen.
   – Mina damer och herrar! Innan vi inleder omröstningen måste jag ta upp en fråga med kammaren. Vid sitt möte i går beslutade talmanskonferensen att föreslå att debatten om mänskliga rättigheter i Västsahara undantagsvis inte skulle avslutas med en omröstning om ett resolutionsförslag, för att inte föregripa ad hoc-delegationens besök i den regionen den 11-15 januari nästa år.
Enligt vår arbetsordning måste jag lägga fram detta förslag till undantagsbeslut av talmanskonferensen för kammaren, och jag kommer att låta en ledamot tala för förslaget och en annan tala emot. 
Hans-Gert Poettering (PPE-DE ).
   – Herr talman! Jag vill faktiskt argumentera för en omröstning om resolutionen. I talmanskonferensen hävdade jag att det inte borde bli någon resolution, och jag motiverade detta med att vi borde vänta och se vad delegationen har att rapportera innan vi utarbetar resolutionen.
Jag måste förstås ha stöd av min grupp i detta, eftersom jag är dess ordförande, och alltså delgav jag dem detta i morse. Gruppen ansåg enhälligt att vi trots allt borde formulera en resolution i dag. Det betyder – och jag skäms inte för att erkänna det – att gruppens åsikt skilde sig från min.
Jag är skyldig att agera i enlighet med gruppens beslut och som den goda demokrat jag är stöder jag alltså …
... ja, och jag önskar att andra skulle göra likadant och säga att de accepterar det gruppen uppmanar sin ordförande att göra. Det är vår grupps åsikt att vi inte ska invänta delegationens resultat utan i stället visa vad vi tycker i frågan nu. Därför anser gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater att vi bör besluta om en resolution i dag.
Francis Wurtz (GUE/NGL ).
   – Herr talman! Situationen har förändrats eftersom Hans-Gert Poettering, medlem av gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, äntligen har anslutit sig till sin grupps ståndpunkt, det vill sig den ståndpunkt jag själv argumenterade för i talmanskonferensen. Dess innebörd är att taktiska överväganden inte på något sätt bör förhindra parlamentet att uttrycka sina åsikter om det akuta läget för de mänskliga rättigheterna i Västsahara
och att det skulle vara mer meningsfullt för parlamentet att innan den skickar ut en delegation formulera sin ståndpunkt, särskilt i fråga om de mycket allvarliga avslöjandena nyligen om att massgravar påträffats, så att delegationen kan ta upp denna fråga och uppmana de marockanska myndigheterna, och alla andra, att samarbeta med den nya FN-representanten. Därför tillstyrker jag den ståndpunkt som beskrevs nyss och som tveklöst kommer att anammas av hela kammaren, nämligen att vi ska hålla en omröstning efter vår debatt i eftermiddag. 

Talmannen.
   – Vi ska nu genomföra omröstningen. 

Giovanni Pittella (PSE ),
   Herr talman! Innan jag föreslår ett par tekniska justeringar vill jag tacka alla mina kolleger i parlamentet för den utmärkta debatt – koncis och saklig – som vi hade i går och för deras lojala samarbete så här långt, som, hoppas jag, kommer att fortsätta under omröstningen och därefter.
Precis som varje år vill jag be er att godkänna några tekniska justeringar innan vi genomför omröstningen. När det gäller budgetpost 15 06 06, Särskilda årliga evenemang, andra strecksatsen, bör orden ”på det nya Europamuseet” strykas. I budgetpost 19 03 06, Särskilda representanter för Europeiska unionen, bör orden ”utsänd personal” i avsnittet anmärkningar ersättas med ordet ”representanter” för att stämma överens med rubriken för budgetposten. Återstoden av anmärkningarna till denna post har strukits över på grund av ett tekniskt fel; det är alltså inte meningen att den delen av texten ska strykas.
I ändringsförslag 771 i block 4 bör det sammanlagda beloppet för betalningsbemyndiganden för budgetpost 22 02 01 01 skrivas i posten och slutligen bör det i posterna för Europeiska utvecklingsfonden skrivas in en påminnelse om att det preliminära budgetförslaget ska återinföras. Detta gäller posterna 21 03 01 till 21 03 015. 

Catherine Guy-Quint (PSE ).
   – Herr talman! Det jag tänker göra hör inte till gängse praxis. Vi har två ändringsförslag under nästa rubrik: ett ändringsförslag som lagts fram av budgetutskottet och ytterligare ett i fråga om särläkemedel som lagts fram av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet. Vi måste rösta för budgetutskottets ändringsförslag. När det gäller det andra ändringsförslaget handlar det om ytterligare 1 miljon euro för särläkemedel som behövs för Europeiska läkemedelsmyndigheten. Jag undrar om vi skulle kunna rösta om ändringsförslag 231 så att myndigheten kan driva sin verksamhet detta år med alla resurser den behöver.
Ni förstår att detta inte är det korrekta förfarandet rent tekniskt. Jag håller med fullständigt. Men det visar sig att vi har fått ny information sedan omröstningen i budgetutskottet. Om vi skulle kunna rösta för ändringsförslag 231, vilket skulle innebära ett tillägg av 1 miljon euro som fortfarande finns tillgängliga i budgetmarginalen, skulle vi kunna förbättra arbetsförhållandena avsevärt på ett så viktigt område.
Talmannen.
   – Om vi har förstått saken rätt vill ni att vi först ska rösta om ändringsförslag 231 och sedan om ändringsförslag 779. 
Catherine Guy-Quint (PSE ).
   – Herr talman! Vi kan rösta om ändringsförslag 779 också. Men om det går skulle jag vilja att vi utöver ändringsförslag 779 röstade för att bevilja ytterligare 1 miljon euro för särläkemedel till Europeiska läkemedelsmyndigheten. Jag vill påpeka att om någon invänder mot detta måste vi godta hans eller hennes invändning. 
Talmannen.
   – Är det någon av de politiska grupperna som motsätter sig detta? 
Salvador Garriga Polledo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi föredrar att följa ordningsprinciperna. Därför är den ursprungliga fördelningen på omröstningslistan att föredra. 
Talmannen.
   – Då fortsätter vi som planerat.
Giovanni Pittella (PSE ),
   Herr talman, mina damer och herrar! Om detta ändringsförslag antas bör vi också anta den standardfras vi har använt för alla liknande ändringsförslag, dvs. ”del av anslaget är avsedd för”, eftersom vi inte kan reservera specifika medel. 

Giovanni Pittella (PSE ),
   Herr talman, mina damer och herrar! För att undvika förvirring under omröstningen föreslår jag att vi röstar om ändringsförslag 74 när det gäller anmärkningarna och ändringsförslag 223 när det gäller beloppen. 
Talmannen.
   – Finns det några invändningar? 
Salvador Garriga Polledo (PPE-DE ).
   – Herr talman! Vi vill återigen säga att vi föredrar den fastställda omröstningsordningen. Vi förstår inte dessa ändringar i sista minuten.
Kathalijne Maria Buitenweg (Verts/ALE ).
   – Herr talman! I de ändringsförslag vi har framför oss har inte beloppen ändrats. Vi röstar inte om beloppen. Det föreligger bara en kommentar om det. Det är den enda förändringen. Vi ska bara rösta om kommentaren. Vi kommer att rösta om siffrorna senare. 
Talmannen.
   – Ni har helt rätt. Vi fortsätter som planerat.
Giovanni Pittella (PSE ),
   Herr talman, mina damer och herrar! Det jag sa tidigare gäller även för detta ändringsförslag: om det godtas bör standardfrasen antas, eftersom vi inte uttryckligen kan reservera medel, alltså ”del av anslaget är avsedd för”. 
Talmannen.
   – Vi har noterat detta och ska nu genomföra omröstningen om ändringsförslag 292.
Valdis Dombrovskis (PPE-DE ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! När det gäller avdelningen övriga institutioner i 2006 års budget behöver vi göra följande tekniska justering. Det datum som anges i ändringsförslag 473 och 475 – den 31 oktober 2005 – bör flyttas från fotnoterna till motiveringarna. 


Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Vi har ett problem: vi har varken tolkning eller fungerande mikrofoner i den här raden. Det gäller hela raden. 
Talmannen.
   – Jag skulle be den tekniska personalen att komma och lösa detta tekniska problem. 

Valdis Dombrovskis (PPE-DE ),
   . – Herr talman! På grund av tekniska problem kommer jag att tala engelska för att de kolleger som också har tekniska problem ska kunna förstå mig bättre.
Som ett resultat av omröstningen om förslaget till allmän budget bör följande tekniska justeringar göras. För det första bör beloppet i punkt 5 vara 7,7 miljoner euro. Punkt 27.b bör börja med ”Att inrätta 46 tjänster (21 A*, 1 tillfällig A*, 19 B* och 5 C*)”. I punkt 41 bör beloppet vara 3 398 000 euro. Dessutom bör det datum som nämns i punkterna 17, 23 och 25 ersättas med den 30 november 2005. 
Francesco Enrico Speroni (IND/DEM ).
   – Herr talman, mina damer och herrar! Valdis Dombrovskis talade engelska i stället för polska. Jag är medveten om att många ledamöter förstår engelska bättre än polska, men alla språk har samma status och det bör finnas tillgång till tolkning för alla språk, eller för inga. 
Talmannen.
   – Vi har haft tekniska problem som legat utanför kammarens kontroll och Valdis Dombrovskis har varit vänlig nog att samarbeta med sina kolleger i parlamentet. 
Talmannen.
   – Omröstningen är avslutad. 

Agnes Schierhuber (PPE-DE ).
   – Herr talman! I dag vid den första behandlingen av den allmänna budgeten röstade jag emot ändringsförslag 543, 301, 344 och 345, eftersom det inte görs någon åtskillnad i dem mellan avelsdjur, produktionsdjur och slaktdjur. Jag talar inte bara för mig själv utan också för Österrike när jag säger att jag är emot export av levande boskap för slakt, men eftersom det inte görs någon skillnad i värderingen av avelsdjur och slaktdjur innebär avskaffandet av exportstöden att den europeiska produktionen och boskapsuppfödarnas försörjning förstörs.
För det andra röstade jag för ändringsförslag 99, eftersom den gemensamma organisationen av marknaden för tobak fortfarande finns och är i kraft. 
Jan Andersson, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström och Åsa Westlund (PSE ),
   . – Vi vill att budgeten ska bidra till en hållbar social, ekonomisk och miljömässig utveckling för EU i enlighet med Lissabonstrategin. Vi har därför valt att stödja de ändringsförslag i omröstningen som prioriterar forskning, utveckling och utbildning. Vi vill dock inte stödja de ändringsförslag som ger mer pengar till direkt jordbruksstöd då detta stöd redan är överdimensionerat. Detta stöd resulterar i ett ineffektivt jordbruk som skadar miljön och som genom dumpning av överskott bidrar till att öka klyftorna mellan fattiga och rika i världen.
Vi vill inte heller ge pengar till stöd för tobaksodling då detta direkt bidrar till folkhälsoproblem. Vi anser att detta stöd ska snabbt trappas ned för att inom kort helt tas bort. De pengar som därigenom sparas kan därmed användas bland annat till åtgärder för att minska bruket och beroendet av tobak. Vi vill att direktstödet till sockerodlare ska reformeras då vi inte i längden kan stödja en produktion som till stor del är överflödig. Vi vill dock inte att odlare i utvecklingsländer ska bli utan levebröd och har därför röstat för ett övergångsstöd för att kompensera dem tills de hunnit ställa om sin produktion. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . – Junilistan anser att EU:s budget ska begränsas till 1,00 procent av medlemsländernas genomsnittliga BNI och stödjer därför i princip Rådets position. 2006 års budget är den sista budgeten inom det nuvarande finansiella perspektivet varför det är extra olyckligt att Europaparlamentet försöker flytta fram sina positioner inför de kommande förhandlingarna genom att föreslå kraftiga höjningar. Vi har därför valt att rösta nej till samtliga höjningar som Europaparlamentet föreslagit samtidigt som vi välkomat de få besparingar som endera budgetutskottet eller enskilda ledamöter lagt fram som ändringsförslag.
Det finns fler olyckliga budgetposter, men Junilistan beklagar i synnerhet det höga stödet till EU:s jordbrukspolitik, sammanhållningsfonden, fiskerinäringen samt de budgetposter som innehåller stöd till olika former av informationskampanjer. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
Ändringsförslag 263:
Denna budgetpost skulle ha gett rätt till att använda medel för att informera om fördelarna med euron. Eftersom Skottland för närvarande är en del av Förenade kungariket hör det inte till euroländerna och jag har följaktligen lagt ned min röst då detta inte är en fråga som berör mig.
Ändringsförslag 440:
Denna budgetpost skulle ha utvidgat AVS-församlingens översättningstjänster till att omfatta alla språk till skillnad från de nuvarande arbetsspråken i den församlingen. Även om jag i princip stöder utvidgandet av översättning på grundval av att alla språk har samma värde så skulle kostnaderna för denna övergång till ett så stort antal språk vara oöverkomlig. Det skulle också, misstänker jag, vara onödigt eftersom det nuvarande systemet hittills har fungerat tillfredsställande. 
Catherine Stihler (PSE ),
   . – Det är verkligen synd att parlamentet i dag har röstat för att behålla tobakssubventionerna. En halv miljon EU-medborgare dör varje år i onödan av tobaksrelaterade sjukdomar. Endast med gemensamma åtgärder kan vi kämpa mot tobaksindustrin och skydda folkhälsan. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ),
   – Jag röstade för ändringsförslaget om Europeiska sammanslutningen av oberoende fackföreningar 446 i budgetpost 04 03 03 02. 

Richard James Ashworth (PPE-DE ),
   . – Brittisk konservativ politik är helt inriktad på att se till att budgetåtagandena inte överstiger 1,0 procent av BNI. Vi vill se ett EU som använder skattebetalarnas pengar med förstånd till initiativ som främjar Lissabonmålen, samtidigt som bedrägeri, dålig förvaltning och slöseri som tobaksstöd motverkas.
Av dessa skäl har vi röstat mot ändringar eller förslag som skulle spräcka taket på 1,0 procent utan att de för den skull, enligt vår mening, skulle bidra till att främja hållbar tillväxt och arbetstillfällen i EU. Men vi stöder projekt som stimulerar utveckling och tillgång till nyskapande energilösningar. 
Niels Busk och Anne E. Jensen (ALDE ),
   – Ledamöterna i Europaparlamentet från Danmarks liberala parti röstade emot ändringsförslag 7, som lagts fram av Jens-Peter Bonde för gruppen Självständighet/Demokrati. Det liberala partiet motsätter sig export av levande djur och röstade emot budgetpost 05 02 13 04, men Jens-Peter Bondes förslag går inte att genomföra i praktiken och måste betraktas som orealistiskt och ogenomtänkt. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   . – Jag stöder Pittella-betänkandet inklusive ändringsförslagen 3004 och 3005, som återför 12 miljoner euro av 2006 års finansiering för Peace 11 till budgetrubriken för tekniskt stöd/innovativa åtgärder. Medlemsstaterna måste se till att den erforderliga flexibiliteten i budgeten inte på något sätt äventyrar fortsatt full finansiering av Peace 11, så som det förutsågs förra året när finansiering för det programmet garanterades t.o.m. 2006.
Den socialdemokratiska gruppen spelade en nyckelroll för att garantera 108 miljoner euro till Irlands Peace 11-program för 2006 och utlovar även fortsättningsvis sitt fulla stöd till programmet. John Hume, en tidigare medlem av socialdemokratiska gruppen, var den som utformade Peace-programmet, som i stor utsträckning har bidragit till försoningsprocessen. Om vi ska lyckas föra samman grupper från båda sidor av den sekteristiska skiljelinjen så är fortsatt finansiering av Peace-programmet avgörande.
Vi måste också stödja SDLP-kampanjen för ett Peace 111-program, genom att reservera 200 miljoner euro i budgeten för 2007–2013. Jag hoppas att minister Noel Tracy snarast tar upp detta, och att alla medlemsstater säkrar en smidig administrering av åtgärderna för att slutföra finansieringen av Peace 11 och garanterar fortsatt finansiering för ett Peace 111-program för 2007–2013. 
Ana Maria Gomes (PSE ),
   . – Jag röstade för ett avskaffande av subventionerna för tobaksproduktion. Jag anser att tobaksproduktionen, en grundläggande del av tobaksindustrin, inte längre bör subventioneras. Tobakens skadliga inverkan på folkhälsan (mer än 500 000 dödsfall per år till följd av sjukdomar som kan kopplas till tobaksanvändning) och därmed på medlemsstaternas och EU:s ekonomier, leder mig till slutsatsen att de mer än 100 000 euro som läggs på subventioner till dessa producenter inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken är moraliskt, politiskt och ekonomiskt oförsvarbara. Som jag ser det bör tobaksproduktionen och tobaksindustrin inte bara bli av med vårt stöd, utan även gradvis men snabbt avvecklas. Parlamentet måste utöva påtryckningar mot medlemsstaterna och kommissionen för att få en sådan ändring till stånd genom den EU-budget som antas.
Jag är naturligtvis medveten om problemet med de 3 500 arbetstillfällen som är beroende av tobaksproduktionen i Portugal. Därför anser jag att insatserna för att ställa om denna industri måste intensifieras för att trygga arbetstillfällen och ekonomisk överlevnad för producenterna i Portugal och i alla tobaksproducerande länder i EU. Därför stöder jag all ekonomisk uppbackning de kan få från gemenskapen eller nationella institutioner. Men att fortsätta politiken med EU-subventioner är…
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   – Syftet med denna röstförklaring är att fördöma hycklandet hos majoriteten i parlamentet, som, efter att tidigare ha godkänt planer på att skapa ett så kallat gemenskapsprogram med tillräckliga resurser för textil- och konfektionsindustrin, särskilt utformat för att hjälpa de minst gynnade regionerna med stöd till forskning, innovation, yrkesutbildning och små och medelstora företag, nu har avvisat ett tydligt förslag för att genomföra detta program inom ramen för gemenskapens budget 2006. Majoriteten i parlamentet är med andra ord skamlöst inkonsekventa.
Vi är mycket besvikna över att de förslag vi lagt fram och som fått stöd av olika ledamöter i kammaren har avvisats. Syftet var att
- skapa ett pilotprojekt för åtgärder inom textil- och konfektionsindustrin för att kunna inrätta ett gemenskapsprogram i framtiden,
- skapa återhämtningsplaner för fiskeriresurserna mot bakgrund av de sociala och ekonomiska konsekvenserna av fredningstiderna,
- främja flerspråkighet, inte minst i gemensamma parlamentariska AVS–EG-församlingen.
Vi argumenterade också för ett godkännande av andra förslag som vi lagt fram i fråga om återbeskogning och förebyggande av skogsbränder, bevarande av kulturarvet och stöd till samarbete mellan små och medelstora företag. 
David Martin, (PSE ),
   . – I omröstningen om budgeten röstade jag för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, för minskningar av tobakssubventioner, för ett slut på transporter av levande djur i mer än 8 timmar, mot nedskärningar i fredsprogrammet för Nordirland och för bistånd till banan- och sockerproducenter i AVS-länder. 
Claude Moraes (PSE ),
   . – Jag röstade för rubrik 3 i dagens omröstning om budgeten, eftersom jag vill lägga till minst 200 miljoner euro i betalningsbemyndiganden till en rad budgetrubriker för Lissabonstrategin som rådet minskade i första behandlingen.
Till de viktigaste områdena för att öka EU:s konkurrenskraft hör ökningar för program till stöd för små och medelstora företag, men framförallt för sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling. Betalningarna till utbildningsprogram ökas också med 35 miljoner euro för Sokrates, 20 miljoner euro för Leonardo da Vinci och 3 miljoner euro för e-lärande, vilket jag ger mitt fulla stöd. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . – Jag röstade för att stryka denna budgetpost, eftersom jag inte anser att vi i dessa dagar bör finansiera exporten av levande djur, som ofta sker under förskräckliga betingelser. Följaktligen röstade jag för att få slut på detta. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   . – Det grekiska kommunistpartiet är kategoriskt emot det gräsrotsfientliga preliminära förslaget till Europeiska unionens budget 2006.
Det faktum att det har godkänts av ledamöter från gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, den socialdemokratiska gruppen och så vidare visar intensiteten i Europeiska unionens och medlemsstaternas stadsbaserade regeringars gräsrotsfientliga attack mot arbetar- och gräsrotsklasserna för att öka vinsterna för de europatäckande storföretagen.
Förslaget åtföljer den gräsrotsfientliga reaktionära handlingsplan som diskuterades vid det informella toppmötet i England för att utöka de kapitalistiska omstruktureringarna inom ramen för Lissabonstrategin, göra drastiska nedskärningar i de sociala förmånerna, jordbruksproduktionen och de små och medelstora företagen och överföra resurserna för att stärka de militära kapitalistiska mekanismerna.
Tobaksodlarna står i skottlinjen, med nedskärningar på 1 miljard euro. Under förevändning att tobaksodling hänger ihop med kampanjen mot rökning förklaras gemenskapstobak vara farlig medan importerad tobak är harmlös. Dessa EU-beslut om den gräsrotsfientliga reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken innebär också en avveckling av det begränsade stödet till jordbruket fram till 2013.
Samtidigt som arbetslösheten och fattigdomen ökar explosionsartat och det finns enorma behov i fråga om folkhälsa, utbildning och så vidare, förs kapital över till kommunikationspolitiken för att dölja EU:s imperialistiska och gräsrotsfientliga karaktär.
Arbetarrörelsens kamp mot budgetförslaget måste omfatta EU:s hela gräsrotsfientliga politik. 

Niels Busk och Anne E. Jensen (ALDE ),
   . – Ledamöterna i Europaparlamentet från Danmarks liberala parti röstade emot ändringsförslag 4, som lagts fram av Jens-Peter Bonde för gruppen Självständighet/Demokrati. Det liberala partiet är för en reformering av reseersättningarna, så att alla rimliga och nödvändiga reseutgifter ersätts. Men Jens-Peter Bondes förslag är absurt och skulle inte gå att genomföra i praktiken. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag vill ta till protokollet att jag avstod från att rösta om ändringsförslag om reseersättningar till självkostnad eftersom jag anser att detta täcks av ledamotsstadgan. 
Mechtild Rothe (PSE ),
   . – Även om de parlamentsledamöter som tillhör det tyska socialdemokratiska partiet (SPD) vill att reseutgifter ska redovisas på ett sätt som avspeglar de faktiska kostnaderna, kommer vi inte att gå med på någon ändring som innebär att talmannen måste bryta mot arbetsordningen. 

Marie-Arlette Carlotti (PSE ),
   . – Om en månad, i Barcelona, kommer partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet att förändras radikalt utifrån ett antal kraftfulla idéer.
För det första behöver i kampen mot fattigdomen en Medelhavsversion av millennieutvecklingsmålen utarbetas och finansieras, och solidaritetsstrukturer som är jämförbara med dem som finns i EU:s regionalpolitik behöver vidareutvecklas.
Arbetet för att främja demokrati och mänskliga rättigheter måste bilda grundbulten i partnerskapet genom att artikel 2 i associeringsavtalen tillämpas i praktiken och underkommittéer för mänskliga rättigheter används i stor omfattning.
Kampen för att undanröja diskriminering av kvinnor och främja jämlikhet mellan könen måste vara ett konkret och prioriterat politikområde för EU. Det är kvinnorna som kommer att föra samman de olika folken och kulturerna kring Medelhavet.
Vi behöver gemensamma lösningar på immigrationsfrågan. Låt oss få ett slut på hycklandet och cynismen. Vi får inte försöka hålla våra händer rena medan vi låter våra partner i söder göra smutsjobbet. Vi måste lägga grunden till en gemensam hantering av migrationsflödena genom att anta en generös och enhetlig hållning till frågan om människors rörlighet i Medelhavsområdet.
Vi vill ha ett område av hållbar utveckling i Medelhavsområdet med ett program för att få slut på föroreningen av Medelhavet till 2020, tillsammans med en detaljerad tidsplan för genomförandet.
David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar detta betänkande. Jag skulle vilja att Barcelonaprocessen och strukturerna i större utsträckning användes till att uppmuntra dialog och interaktion (i ekonomiska, sociokulturella, utbildningsmässiga, tekniska sammanhang etc.) mellan Israel och dess grannar. Jag är övertygad om att detta är det enda sättet för människorna i denna region att kunna leva i fred. Det kan inte bli någon trygghet bakom barriärer. 
Andreas Mölzer (NI ),
   . – Nyligen försökte mer än 1 000 svarta afrikaner under en enda natt storma gränsen till Melilla för att komma in i det förlovade landet. Försöket kostade ett okänt antal av dem livet, medan många andra överlämnade sig åt de skoningslösa människosmugglare som, som alltid, lockade med Europa, landet av mjölk och honung som de drömmer om.
På det sättet tvingas desperata människor in i en hopplös situation, inte minst för att de ofta saknar möjlighet att återvända hem. Men det måste sägas att de lokala beslutsfattarna har sin del i ansvaret för tragedin, eftersom de har underlättat denna utveckling genom att i hemlighet ge uppehållstillstånd till mängder av illegala invandrare.
En alltför liberal och naiv inställning till olaglig invandring, vilket vi tyvärr inte minst sett exempel på i ”Kievaffären” nyligen, hjälper inte någon alls, leder inte till någonting annat än fler problem, framför allt genom att den gynnar människosmugglare och andra som deltar i organiserad brottslighet.
En okontrollerad befolkningstillväxt kommer att ytterligare spä på floden av ekonomiska flyktingar vid Marockos gränser och utanför Italiens och Maltas kuster, vilket kommer att kräva inte bara en EU-omfattande lösning av problemet utan också åtgärder för att skingra de orealistiska bilderna av paradiset Europa i de länder som flyktingarna kommer från, så att vi kan frigöra resurser för att förbättra livsvillkoren på plats. Det är just av den anledningen som det är så viktigt att upprätthålla Barcelonaprocessen som en metod för att bekämpa fattigdomen och fortsätta utvecklingen av handlingsplaner för varje land. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   – Syftet med Barcelonaprocessen var att skapa en vändpunkt i förbindelserna mellan EU och dess grannar i söder och att den sedan skulle bilda en ram för en samordnad och solidarisk utveckling av Medelhavsländerna.
När vi nu firar processens tioårsdag måste den justeras och förbättras för att partnerskapet ska kunna möta dagens utmaningar och att anpassa sig till en förändrad regional och internationell miljö.
Genom att den ekonomiska och sociala dialogen förs på både bilateral och regional nivå och möjligheter till samspel skapas bidrar Barcelonaprocessen till att banden stärks och förtroende skapas mellan folken.
Jag anser att den viktigaste punkten är förslaget om att inrätta ett Europa-Medelhavsfrihandelsområde fram till 2010, som skulle omfatta ett 40-tal länder och omkring 700 miljoner konsumenter.
Jag tvivlar inte på att en förbindelse som bygger på ett utvidgat frihandelsområde kommer att vara mer effektiv. Dessutom skulle det uppsving som detta skulle innebära för de sydliga ländernas ekonomier kunna bidra till utvecklingen i regionen och därmed till exempel förebygga de migrationskonflikter som vi har sett nyligen.
Jag röstade för Jäätteenmäkibetänkandet. 

Hélène Goudin, Nils Lundgren och Lars Wohlin (IND/DEM ),
   . – Vi anser att EU har en viktig roll inom sitt närområde för att främja demokrati och mänskliga rättigheter. Båda resolutionerna berör dock länder och områden som inte kan betraktas som EU:s närområde. Det är tydligt att syftet är att framhäva EU:s utrikes- och säkerhetspolitiska roll. För dessa ändamål är andra organisationer lämpade, exempelvis FN, OSSE samt Europarådet. De två sistnämnda organisationerna bör prioriteras när det gäller valövervakning och värnande av mänskliga rättigheter inom Europa.
Med anledning av ovanstående väljer vi att lägga ner våra röster i slutomröstningen om de två resolutionerna. Vi har dock valt att stödja några förslag som, enligt vår mening, ligger utanför EU:s utrikes- och säkerhetspolitik. Det gäller exempelvis förslagen om att inrätta ett frihandelsområde mellan EU och Medelhavsområdet till 2010, att utveckla ett samarbete för civil- och miljöskydd. 

Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   – Även om detta betänkande handlar om den föregående ombudsmannens verksamhet, under den mandatperiod som har avslutats, välkomnar vi det sätt han utförde sitt arbete på. Han försökte göra institutionerna uppmärksamma på medborgarnas klagomål, och i vissa fall lyckades han föra dessa ärenden till ett avslut.
Han lade också fram förslag för att se till att de berörda EU-institutionerna skulle svara snabbare, som om de godkänns kan öka ombudsmannens möjligheter att vidta åtgärder och lösa medborgarnas problem.
Dessutom var vi överens med föredraganden om att det behövs ett ökat samarbete mellan Europeiska ombudsmannen och Europaparlamentets utskott för framställningar, och att det bör göras insatser för att ge medborgarnas rättigheter en mer framskjuten plats.
Därför röstade vi för betänkandet. 
David Martin (PSE ),
   . – Jag välkomnar detta betänkande som med rätta lovordar ombudsmannen under 2004. Ombudsmannen har visat uthållighet och kraft vid behandlingen av klagomål från EU-medborgare som gäller EU-institutionernas verksamhet. Han har visat sig vara en sann förkämpe för medborgarnas rätt till rättvis och öppen behandling från institutionernas sida. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   – Europa står inför en kris i dialogen med sina medborgare. Europeiska ombudsmannen får fortfarande in klagomål som inte omfattas av hans mandat.
Därför slår det mig som oerhört viktigt att dialogen med medborgarna återupprättas, så att institutionernas befogenheter kan förklaras enkelt och tydligt.
Europeiska ombudsmannen har tagit initiativ i den riktningen och måste fortsätta att göra detta. Dessutom har den nuvarande ombudsmannen visat oss att han är väl medveten om sin roll genom att föreslå ett utökat samarbete med sina nationella eller regionala motsvarigheter och åtgärder för att främja en europeisk offentlig förvaltning av högsta standard.
Till sist vill jag påpeka att det är viktigt att detta inflytelserika organ förblir opartiskt, eftersom det agerar som medlare mellan EU:s offentliga förvaltning och medborgarna och erbjuder utomrättslig hjälp.
Därför röstade jag för Mavrommattisbetänkandet. 
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   . – Europeiska ombudsmannen inrättades vid toppmötet i Maastricht och ämbetet har nu funnits i tio år. Ombudsmannens uppdrag är att undersöka klagomål om administrativa missförhållanden inom EU:s institutioner och i medlemsstaternas offentliga förvaltning.
Det är uppenbart att detta ämbete tillgodoser behovet av att försköna EU i medborgarnas ögon, att styra reaktionerna mot den gräsrotsfientliga politiken till ofarliga kanaler, med andra ord till att handla om huruvida privatiseringen av allt, avskaffandet av arbetstagarnas rätt till lön och socialt skydd, övervakning och förtryck av fackföreningar och politisk verksamhet, förvaltas på ett bra eller dåligt sätt.
En god förvaltning är oförenlig med en gräsrotsfientlig och antidemokratisk politik.
Vi underskattar inte arbetstagarnas lidande till följd av administrativa missförhållanden, eller värdet av att underlätta deras förbindelser med byråkratin i Bryssel eller medlemsstaternas offentliga förvaltning. Men institutionen har väldigt lite att göra med de breda gräsrotsklasserna; den skapades inte för att lösa deras problem, utan används som en buffert mot missnöjet med den gräsrotsfientliga politiken i sig och med de administrativa metoder som används för att genomföra den.
För att bana väg för en lösning på de växande problemen för arbetstagarna måste arbetar- och gräsrotsrörelsens kamp mot EU:s gräsrotsfientliga politik intensifieras på alla plan. 


Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om mänskliga rättigheter i Västsahara(1).
Karin Scheele (PSE ),
   . – Herr talman! Även om jag tror att arbetet med att få fram resolutionen om mänskliga rättigheter i Västsahara var så svårt att alla inblandade måste vara ganska utmattade nu, är jag glad att parlamentet har stått emot påtryckningarna från Marocko och att kammaren i dag så gott som enhälligt har beslutat att behålla denna punkt på föredragningslistan i stället för att stryka den, vilket talmanskonferensen beslutade i går. Det var mycket viktigt för vårt självförtroende och för den bild av ett självsäkert parlament som vi ger omvärlden.
En viktig sak med denna resolution är att den kräver frigivning av sahariska politiska fångar, varav den mest framstående är Aminatou Haidar, som efter att ha sårats allvarligt togs till fånga den 17 juni i El Aaiún och kastades i det så kallade svarta fängelset där. Parlamentet har tagit ett initiativ på hennes vägnar tidigare; i juli undertecknade 178 ledamöter av Europaparlamentet ett krav på att hon skulle släppas fri. Men det som är så bra med den här texten är att den tar upp det verkliga problemet, nämligen att folkrätten fortfarande inte tillämpas i Västsahara och att det inte har hittats någon politisk lösning på denna konflikt.
Jag är mycket glad att vi åtminstone försöker ta med en hänvisning till råvaror i denna resolution, för vi vet att en av anledningarna till konflikten i Västsahara är regionens rikedom på råvaror och fisk. Parlamentet måste också i tydliga ordalag redogöra för anledningarna till denna konflikt om det vill bidra till att förbättra situationen. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   . – Jag vill inleda med att beklaga det märkliga försök vi nyss såg att hindra denna kammare från att uttrycka sin åsikt i en så viktig fråga som de mänskliga rättigheterna i Västsahara.
Om det initiativet hade lyckats hindra oss från att uttrycka denna åsikt skulle detta ha skapat ett mycket oroande prejudikat för kommande angelägna debatter och resolutioner om andra frågor som rör mänskliga rättigheter.
Därför är jag glad att förnuftet fick råda till slut och det gläder mig att vi i dag inte bara debatterar utan även, hoppas, jag antar en viktig resolution.
En resolution som dessutom är brådskande av några av de anledningar som Karin Scheele redan har nämnt och som jag vill understryka, eftersom jag anser att vi också måste ta tillfället i akt och uppmana marockanerna att spela en avgörande roll i lösningen av denna konflikt.
Just nu befinner sig flera människor i marockanska fängelser under fullständigt oacceptabla förhållanden, något som har konstaterats, kritiserats och fördömts i rapporter från Amnesty International och från Världsorganisationen mot tortyr.
Dessutom släppte Polisario flera politiska fångar och marockanska krigsfångar i augusti. Detta var rätt tillfälle för Marocko att visa sin goda vilja i denna konflikt, genom att göra en positiv gest, släppa fångar och informera om den behandling de får i marockanska fängelser.
Så har inte skett. Denna kammare – Europaparlamentet – måste därför yttra sig, denna resolution är viktig och vi måste tala högt och tydligt för att förbättra förbindelserna mellan Europeiska unionen och Marocko och för att en gång för alla kunna lösa – det vill jag framhålla – inte bara det särskilda problemet med de människor som hålls fångna utan även konflikten i Västsahara. 
Simon Coveney (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag är glad och lättad över att få tillfälle att tala för den gemensamma resolutionen. Jag vill göra det helt klart att jag fullständigt förkastar alla försök från parlamentets talman och från talmanskonferensen att vänta med detta förslag om situationen för de mänskliga rättigheterna i Västsahara tills någon framtida EU-delegation har avlagt ett besök och dragit sina slutsatser. Beslutet har fattats att gå vidare med denna brådskande fråga om Västsahara på de normala och vederbörliga vägarna. Olika gruppförslag debatterades och man kom överens om en gemensam kompromisstext och ett beslut fattades i plenum. Försök att i sista minuten bordlägga förslaget utan samråd hotade att skapa ett farligt prejudikat som enligt min uppfattning påtagligt skulle ha skadat trovärdigheten både hos det brådskande förfarandet, och kanske än viktigare, parlamentets arbete för frågor om mänskliga rättigheter i allmänhet.
När det gäller frågor om mänskliga rättigheter bör frågans politiska aspekter vara underordnade behovet av att uttrycka oro och kritik – om den är berättigad – som grundar sig på tillförlitliga fakta. De politiska aspekterna av Västsaharafrågan är komplicerade och jag vill i första hand inrikta mina kommentarer på mänskliga rättigheter, även om det uppenbarligen finns en överlappning däremellan.
I detta förslag välkomnar och värdesätter vi frigivandet av marockanska krigsfångar, men begär att de marockanska myndigheterna friger försvarare av mänskliga rättigheter. Vi kräver också frigivning av västsahariska politiska fångar och hjälp från myndigheterna att klara upp frågan med de försvunna. Vi uppmanar båda sidor att samarbeta till fullo med Internationella Röda Korset när det gäller dem som är försvunna och saknade sedan konfliktens början.
I förslaget yrkar vi på att befolkningen i Västsahara måste skyddas i allmänhet och i överensstämmelse med konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, särskilt inom området yttrandefrihet och rörelsefrihet, och vi kräver att varje politisk resolution måste stå i överensstämmelse med internationell rätt och de relevanta resolutionerna från FN:s säkerhetsråd.
Slutligen kräver vi i förslaget fritt tillträde till alla territorier i Västsahara för oberoende observatörer, frivilligorganisationer och fria medier. Jag är glad över att stödja förslaget och rekommenderar det till parlamentet. 
Marios Matsakis (ALDE ),
   . – Herr talman! För det första vill jag sälla mig till föregående talare och tala om hur underbart det har varit att se att de försök som vissa har gjort för att hindra parlamentet från att godta en gemensam resolution om Västsahara i dag inte har haft någon framgång. Låt detta bli ett prejudikat och en varning för framtiden: hyckleri och falska, bedrägliga manövrer får inte stå i vägen för vår vilja och beslutsamhet att fördöma kränkningar av mänskliga rättigheter överallt i världen.
Flyktingar skyddas av flera olika FN-resolutioner, FN-protokoll och FN-konventioner. I en del fall är detta skydd effektivt och i många fall räddar det liv. I andra fall är situationen olyckligtvis inte vad den borde vara och oskyldiga civila drabbas av hunger, dålig behandling, sjukdom och till och med död.
Så är för närvarande förhållandena för ett stort antal flyktingar i Västsahara. Det rapporteras från tillförlitligt håll att hundratals personer har utsatts för omänsklig behandling av de marockanska myndigheterna i regionerna kring de så kallade spanska enklaverna Ceuta och Melilla, där många invandrare har skjutits ihjäl då de försökt ta sig in på spanskt territorium. Ja, varför det finns spanskt territorium i Marocko, det är en annan historia. Det är, förmodar jag, av samma skäl som det finns brittisk mark i Cypern, eller att det finns – eller tills helt nyligen har funnits – fransk mark i avlägsna havsområden.
Kanske är modern kolonisation inte ett helt avslutat kapitel, men vem vill tala om så känsliga frågor? När allt kommer omkring är några av de gamla kolonialmakterna – vilket vi ständigt påminns om här i kammaren – strålande exempel på förkämpar för principerna om demokrati, frihet och respekt för mänskliga rättigheter. Det är inte mer än rätt.
För att återgå till ämnet för denna resolution och sammanfattningsvis så gör den gemensamma resolutionen det helt klart för Marockos regering, och för allt andra berörda parter, att vi inte förväntar oss mindre än att de gör sitt allra yttersta för att skydda flyktingarnas rättigheter i Västsahara. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . – Först vill jag uttrycka min glädje över att försöken att torpedera resolutionen om Västsahara har misslyckats. Som vi ser det bör denna debatt avslutas med en gest av solidaritet med det västsahariska folkets berättigade kamp för självständighet i enlighet med FN:s resolutioner. Precis som nämns i resolutionsförslaget måste en rättvis och hållbar lösning innefatta ett slut på den kolonisering som Västsahara drabbats av, och en självständig, oberoende och livskraftig västsaharisk stat måste skapas.
Trots intensiva ansträngningar, unilaterala eftergifter och gester för att visa god vilja från Polisario, den legitima företrädaren för det västsahariska folkets intressen, till exempel genom frigivningen nyligen av alla krigsfångar, hindras processen fortfarande av den omedgörliga inställningen hos den marockanska regeringen – som dock är det minsta av dess brott – som vägrar tillerkänna det västsahariska folket grundläggande rättigheter. Skyndsamma och effektiva åtgärder måste därför vidtas för att fullfölja avkoloniseringen av Västsahara. Det behövs också initiativ för att fördöma förtrycket av det västsahariska folket i de ockuperade territorierna och kräva att de västsahariska patrioter som hålls fångna av de marockanska myndigheterna släpps fria.
Dessutom måste det västsahariska folket få drägliga levnadsvillkor; alla de som lever i flyktingläger behöver omfattande bistånd i form av livsmedel, hälsovård och utbildning. 
Bernd Posselt,
   . – Herr talman! Även jag är glad att vi håller denna debatt i dag låt detta bli ett varningsskott för talmannen och talmanskonferensen, för annars hade ett farligt prejudikat skapats. I torsdags ansåg talmanskonferensen att Västsahara var en av de tre mest angelägna frågorna om mänskliga rättigheter som vi måste ta itu med, och det rådde inga meningsskiljaktigheter om detta ens i måndags.
Sedan tog en ambassadör en tur här i parlamentet och kort därefter visade det sig att en delegation var på väg. Det skulle ha skapat ett prejudikat. Nästa steg skulle kanske ha varit att en fråga om mänskliga rättigheter godtyckligt hade strukits från föredragningslistan på grund av en middag med Vladimir Putin, och nästa gång kanske det skulle ha varit på grund av en lunch med den kinesiske generalkonsuln eller något annat, och så där skulle det ha fortsatt. Detta är något som ingen grupp här i kammaren kan acceptera.
Jag vill gå vidare till det aktuella ärendet. Jag är i hög grad en vän av Marocko och jag anser verkligen att båda sidor delar ansvaret för denna konflikt. Både Marocko och Västsahara har varit offer för kolonialismen. Kolonialmakterna drog helt enkelt deras gränser i öknen med en linjal och det är därför frågan är problematisk och bara kan lösas genom förhandlingar och ömsesidiga överenskommelser. Det ligger i båda sidors intresse att vår delegation kan utföra sitt arbete där utan minsta hinder. Det är ett minimikrav och något som borde vara självklart. Det är skandalöst att det framförs hot om att den kanske inte kommer att tillåtas göra det. Samtidigt som vi respekterar båda sidor och vill göra vårt för att bidra till freden, måste det stå utom varje tvivel att fred bara är möjligt på rättslig grund, vilket i detta fall betyder folkrätten, med särskild hänvisning till mänskliga rättigheter. Det kan inte bli några fredsförhandlingar om inte de mänskliga rättigheterna accepteras villkorslöst och om inte samtliga politiska fångar släpps. Därför är vi redo att fungera som partner och som medlare; därför står våra tjänster till parternas förfogande. Vi kommer inte att ta någons parti – Europeiska folkpartiet kommer verkligen inte att göra det – men vi skräder inte orden när vi uttrycker vår åsikt att mänskliga rättigheter är mänskliga rättigheter, att politiska fångar är politiska fångar och att dessa fångar, om det finns en verklig önskan att lösa detta kvistiga problem, måste friges utan några om och men. 
Luis Yáñez-Barnuevo García,
   . – Herr talman! Jag vill sammanfatta några av de åsikter som har uttryckts, bland annat av några av mina goda vänner som jag har mycket gemensamt med: värderingar, idéer och mål.
Min långa politiska erfarenhet, särskilt av utrikespolitik, har lärt mig att det inte alltid är de som skriker högst eller får igenom de kraftfullaste resolutionerna som når de bästa resultaten. När en ståndpunkt antas måste många faktorer vägas in. Vi diskuterar en ordningsfråga, men ingen har påpekat att det som omvärlden kommer att se är hyckleriet i en parlamentsomröstning: 600 ledamöter säger att vi måste ha en debatt – och det röstade jag för och här är jag också – men sedan är vi bara 20 som deltar i debatten och vid omröstningen kommer vi att vara 70. Är detta verkligen tillräckligt, eller är det bara vi som tycker att dessa debatter på torsdagseftermiddagarna är viktiga? Vi måste vara lite mer realistiska och ta hänsyn till dessa faktorer.
Jag stöder den gemensamma resolutionen och målet att stödja det västsahariska folket och framför allt deras krav på självbestämmande – något de efter trettio år ännu inte har uppnått – men jag anser också att denna fråga hela tiden måste vägas mot det säkerhets- och stabilitetsproblem som vi står inför vid EU:s södra gräns och att vi måste ta hänsyn till Marockofaktorn, ett land med 30 miljoner invånare där det finns en latent fara för en återgång till islamism.
Vi måste genom att agera, eller inte agera, bidra till politiska reformer och en demokratisk process i det landet. 
Alyn Smith,
   . – Herr talman! Jag vill helhjärtat stödja de föregående synpunkterna från min gruppkollega, Raül Romeva i Rueda, och även uttrycka min egen förvåning över att situationen i Västsahara förblir så dålig som den uppenbarligen är efter alla dessa år av påtryckningar och påstått engagemang från EU. Situationen är i dag fortfarande lika allvarlig som den har varit i många år. Den otillständiga, tarvliga debatten vid gårdagens talmanskonferens visade fram EU:s sämsta sidor.
När vi Européer ägnar oss åt taktik, intern politik, hänsyn till våra egna inre förhållanden, blir vi svaga och splittrade. Om vi håller oss till våra grundläggande principer om att främja demokrati, mänskliga rättigheter, frihet från tortyr och framförallt frihet för dialog, då kan vi tala med hög och klar röst. Detta förslag går i den riktningen.
Vi måste noga betrakta det förslag som vi har framför oss i dag, vad är parlamentet annars till för? Förslaget är aktningsvärt och välgrundat och jag hoppas att delegationen från vårt parlament kommer att tala med en riktigt klar röst i den här frågan när den besöker regionen. 
Jaromír Kohlíček,
   . – I dagens Afrika finns det inga kolonier, inte heller några rester av sådana; så lyder i alla fall den teori som ofta läggs fram här i parlamentet av vissa konservativa ledamöter. Verkligheten är förstås en helt annan. De båda enklaverna Ceuta och Melilla är fortfarande kolonier, och Västsahara, som tidigare var den spanska kolonin Rio de Oro, har nu varit ockuperat av Marocko i ungefär 20 år. I resolutionen som vi har framför oss stöder parlamentet en folkomröstning om landets framtid, som har funnits på dagordningen under lång tid. Mina damer och herrar! Vi får inte glömma att det kommer att bli nödvändigt att inte bara stödja själva genomförandet av folkomröstningen, utan också att besluta om tekniska detaljer, t.ex. vem som har rätt att rösta.
Jag välkomnar det beslut som meddelades i dag om att låta en delegation från parlamentet besöka landet i januari nästa år. Jag anser att de ledamöter som ska ingå i den inte får glömma bort att detta är ett ökenland som är rikt på fosfattillgångar och att de bör ta upp alla sidor av problemet med företrädare för Polisario, Marockos regering och de två andra länder som de delar gräns med, särskilt Algeriet. Detta är enda sättet för oss att få en opartisk bild av hela läget. Det skulle också vara bra att inhämta Afrikanska unionens åsikter.
Det är viktigt att besluta om reglerna för deltagande i folkomröstningen. Det finns till exempel en stor grupp invandrare från Marocko som lever i landet, medan ett antal människor från den tidigare spanska kolonin fortfarande befinner sig utanför territoriet. Här finns ytterligare en rad hittills obesvarade frågor, och jag menar att ett uppfyllande av kraven i resolutionen kan bana väg för en lösning på dessa frågor, vilket i sin tur kan leda till en lösning på frågan om avkoloniseringen av Västsahara. 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   – Herr talman! Åren 1975 till 1991 var en period med blodiga konflikter i Västsahara mellan Marocko och Polisario som slutade med ett eldupphör som medlades fram av FN. Där krävs en folkomröstning om oberoende, som, det måste jag påpeka, ännu inte har genomförts, och som ska övervakas av MINURSO. Sjuttiosex länder erkänner nu den sahariska demokratiska republiken (SADR).
James Baker föreslog 2001 en period på fem års självstyre inom Marocko innan folkomröstningen hålls, men det förkastade Polisario, särskilt utifrån frågan om vem som skulle få rösta. Rättsligt sett är alltså fortfarande FN:s förlikningsplan från 1991 i kraft. Under tiden har Marocko fortsatt med sitt förtryck, inklusive de senaste oroväckande anklagelserna om godtyckliga arresteringar, dålig behandling av fångar i fängsligt förvar och till och med anklagelser om tortyr.
Algeriet har nu fått stora oväntade vinster från de höga oljeinkomster som landet åtnjuter och är därför i stånd att på nytt beväpna Polisario. Detta är ytterst farligt eftersom fientligheterna kan blossa upp på nytt. Vi måste undvika fientligheter och till varje pris förhindra att krig bryter ut. 
Iratxe García Pérez (PSE ).
   – Herr talman! För några månader sedan debatterade vi just här i kammaren behovet av att stödja det västsahariska folket med humanitärt bistånd. Vid det tillfället påpekade vi att denna situation är följden av en politisk konflikt som vi hittills inte har lyckats lösa.
I dag talar vi om en allvarlig och oroande situation, nämligen kränkningen av det västsahariska folkets mänskliga rättigheter: yttrandefriheten, demonstrationsrätten och rätten till rörlighet. Detta har vi blivit medvetna om de senaste månaderna både via människorättsorganisationer och via medierna.
Vi i detta parlament riktar därför i dag en kraftfull uppmaning till de marockanska myndigheterna om att frige de västsahariska politiska fångarna. Dessutom anser vi att detta besök av en delegation från Europaparlamentet är mycket viktigt för att inhämta korrekt förstahandsinformation om det aktuella läget i det västsahariska territoriet.
Det råder inga tvivel om att denna konflikt kräver beslutsamma ingripanden, både från internationella organ och från Europeiska unionen, för att få ett slut på tre decenniers orättvisa och lidande. Det är ett gott tecken att Förenta nationerna har utsett en ny representant inför folkomröstningen i Västsahara (MINURSO). Nu är det dags att göra det möjligt att fastställa villkoren för en lösning av konflikten och att erkänna det västsahariska folkets legitima krav på att själva få avgöra sin framtid.
Mina damer och herrar! Dagens debatt från inte bara bli ännu en debatt; inte heller får dagens resolution bli bara ännu en att lägga till raden av resolutioner vi redan har antagit om denna fråga. För de mänskliga rättigheternas och den sociala rättvisans skull är det vår plikt att arbeta för detta. 
Olli Rehn,
   . – Herr talman! Kommissionen ger även fortsättningsvis sitt fulla stöd till Förenta nationernas roll och till dess ansträngningar att hitta en politisk lösning på konflikten i Västsahara.
Vi delar förhoppningen om att det nya personliga sändebudet för Förenta nationernas generalsekreterare, Peter Van Walsum, och den nya särskilda representanten, Francesco Bastagli, kommer att ge förnyad kraft åt försöken att hitta en fredlig lösning. Kommissionen uppmuntrar alla berörda parter och det internationella samfundet att samarbeta fullt ut med dem i detta syfte.
Kommissionen välkomnar också att Polisario frigivit 404 marockanska krigsfångar. Detta är en mycket positiv åtgärd som tveklöst kommer att bidra till att en lösning uppnås.
Med tanke på de nya spända förhållandena i Västsahara har kommissionen följt den senaste månadens demonstrationer, arresteringar, rättegångar och hungerstrejker mycket noga och fortsätter att övervaka läget.
Kommissionen har genom sin delegation i Rabat och i samarbete med medlemsstaterna riktat framställningar på hög nivå till de marockanska myndigheterna och andra berörda parter, där den ger uttryck för oro och begär direkt information om läget och vilka åtgärder som kommer att vidtas. Dessutom fortsätter kommissionen att beslutsamt arbeta för mänskliga rättigheter, eftersom respekten för mänskliga rättigheter är en väsentlig princip för Europeiska unionens yttre förbindelser.
Inom ramen för våra bilaterala relationer med Marocko har en underkommitté för mänskliga rättigheter, demokratisering och gott styre inrättats. Datum för dess första möte kommer troligen att fastställas vid det möte som associeringsrådet EU–Marocko ska hålla i november. Denna underkommitté kommer att göra det möjligt för kommissionen att ta itu med frågan om mänskliga rättigheter i dess helhet, även yttrande- och mötesfriheten.
Dessa frågor – mänskliga rättigheter, demokratisering, politiska och administrativa reformer – beaktas också i den handlingsplan som kommissionen och Marocko enats om inom ramen för Europeiska grannskapspolitiken. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 16.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om mänskliga rättigheter i Uzbekistan(1).
Józef Pinior (PSE ),
   . –  Herr talman! Det bor omkring 20 miljoner människor i Uzbekistan, och det var här den legendariske Timur Lenk föddes. Landet ligger på Sidenvägen och, medvetet om sitt historiska arv som det är, spelar en avgörande geostrategisk roll där Europa möter Mellanöstern och Asien. Det uzbekiska folket och landets rika kultur innebär att det är ämnat att spela en nyckelroll i upprättandet av en internationell politisk ordning som bygger på fred, demokrati och respekt för mänskliga rättigheter.
Islam Karimovs auktoritära regim kväver det uzbekiska folkets demokratiska strävanden. Den kränker grundläggande mänskliga rättigheter och var ansvarig för massakern i Andizjan. I lördags, den 22 oktober 2005, häktades en oppositionsledare, affärsmannen Sanjar Umarov. Det har kommit alarmerande rapporter från hans advokat, Vitalij Krasilovskij, om den förödmjukande behandlingen av Sanjar Umarov under hans tid i häktet. Vitalij Krasilovskij är oroad över sin klients välfärd, eftersom han bara tillåtits besöka honom i fängelset under några minuter och Sanjar Umarov inte kunde svara sammanhängande på hans frågor under den tiden. Detta är en av Karimovregimens många kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Europeiska unionen kan inte förbli oberörd av situationen i Uzbekistan. Våra åtgärder måste vara inriktade mot det civila samhället i Uzbekistan och de måste bidra till att skapa goda förbindelser med det uzbekiska folket och samtidigt hjälpa dem som har drabbats av politiska förföljelser under den auktoritära regimen. Det är oerhört viktigt att företrädare för Europaparlamentet besöker Uzbekistan. De uzbekiska myndigheterna måste låta oss besöka Andizjan och träffa företrädare för medierna, oppositionen och frivilligorganisationerna. Jag vill uttrycka min förhoppning om att de goda förbindelserna mellan EU och Uzbekistan ska fortsätta och förbättras, eftersom dessa förbindelser kommer att stärka utvecklingen och det uzbekiska folkets välstånd. De kommer också att bidra till framväxten av demokrati och mänskliga rättigheter i Uzbekistan och i Centralasien som helhet. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ),
   . – Herr talman! Rådet fattade ett bra beslut om vapenembargo den 3 oktober. Uzbekistan behöver inga vapen, de kan användas till att förtrycka den egna befolkningen. Det är bra att vi idag kräver att en oberoende undersökning genomförs av vad som hände i Abizjan.
Media är hårt kontrollerat och opposition och folkrörelser hindras från att mötas. De krav vi ställer på president Karimov borde inte vara så svåra att uppfylla. Han behöver bara uppfylla sitt eget lands konstitution, för där står det att det ska råda fri rörlighet, föreningsfrihet och mötesfrihet och att domstolarna ska vara oberoende. Det är inget orimligt krav att en president ska följa sitt eget lands konstitution, och det är det vi kräver här idag. 
Simon Coveney (PPE-DE ),
   . – Herr talman! Jag ber om ursäkt. Jag skulle naturligtvis ha uppmärksammat kommissionsledamotens närvaro förra gången jag talade, men det gör jag den här gången.
Jag är glad över att få tillfälle att kort tala om förslaget om Uzbekistan. Uzbekistan är ett mycket stort och mycket inflytelserikt land i Centralasien. Dess stabilitet påverkar hela regionen direkt och EU har med rätta försökt att upprätta kontakter och relationer med denna betydelsefulla granne i vår närhet. Men för mig har detta förslag framförallt ett syfte: nämligen att återigen ställa frågan om vad som hände i Andijan i maj förra året och att komma med en ny begäran om en öppen och oberoende undersökning. Det tycks råda en uppfattning att vi genom att kräva att sanningen ska fram på något sätt tar parti mot myndigheterna i Uzbekistan. I EU är mänskliga rättigheter och internationell rätt centrala för vårt värdesystem och det är vårt ansvar att kräva att sanningen bakom denna mänskliga tragedi kommer fram.
I dag finns det tre versioner av ”sanningen”. För det första den officiella versionen från myndigheterna i Uzbekistan och president Karimov, enligt vilken dödandet var ett ”välbetänkt svar på ett islamistiskt uppror där 187 brottslingar dödades”. Sedan finns versionen från medier och frivilligorganisationer där det rapporteras om ett blodbad där kvinnor och barn mejades ned av beväpnad polis, kroppar släpades till en skola i närheten och lämnades att ligga där till nästa dag, varav en del inte var döda och sedan togs till sjukhus. Vi vet inte ens hur många som dödades. Uppgifterna varierar mellan 500 och 1 500 personer. För det tredje har vi lokalbefolkningen i Andijan, varav de flesta har tystats ned eller lider av minnesförlust, dvs. de är egentligen rädda för att tala ut eftersom en del av dem som gjort det har försvunnit.
EU måste kräva en oberoende undersökning och om vi får nej måste vi vidta åtgärder för att se till att detta får konsekvenser för förhållandet mellan Uzbekistan och Europeiska unionen. 
Ona Juknevičienė (ALDE ),
   . – Presidenten i Uzbekistan, Islam Karimov, ignorerar öppet och uppenbart det internationella samfundets önskan om att få fram hela sanningen om vad som hände i Andizjan i maj i år. Han skapar sin egen version av sanningen. President Karimov skapar denna sanning genom att öppet kränka mänskliga rättigheter, utplåna spåren av mord och neutralisera vittnen och deras släktingar. Det verkar som om det bara kan finnas en sanning i Uzbekistan – den som censurerats grundligt av myndigheterna. Terrorism och ekonomisk brottslighet – detta är de båda vaga etiketter som används för att dölja den öppna och våldsamma behandlingen av de så kallade fienderna till staten. Ändå anser jag att det måste finnas en tydlig linje mellan säkerhet och förtryck. Sedan oppositionen förbjöds har den radikaliserats. Sociala orättvisor och förtryck av oliktänkande främjar religiös extremism. Det kan erkännas att Uzbekistan är ett lockande mål för islamistiska extremister; men myndigheternas åtgärder hindrar inte islamisk radikalism, eftersom radikalism bara kan bekämpas med demokrati och ett oberoende rättsväsende, inte med förtryck. Herr talman, parlamentsledamöter! Jag uppmanar er att rösta för resolutionen i dag, eftersom jag anser att den är ännu en investering i försöket att främja en mångfald av åsikter bland Uzbekistans invånare, tillsammans med yttrandefrihet och mänskliga rättigheter. Det är den sanna vägen mot demokrati. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Det var inte bara i Ukraina, Georgien och Kirgizistan som auktoritära regimer tog makten efter Sovjetunionens sönderfall, utan detta skedde även, och i särskilt hög grad, i Vitryssland, Turkmenistan och Uzbekistan. Där var det inte demokratin som segrade utan en grupp människor som hade erfarenhet av den gamla statsapparaten och underrättelsetjänsten. Utan annan målsättning än att hålla sig kvar vid makten omvandlar dessa människor statliga företag till sin egen privata egendom, de manipulerar valresultaten, ger oppositionen så lite utrymme som möjligt, hindrar fria organisationer, begränsar pressen och, vid behov, använder våld mot sin egen befolkning.
Uzbekistan är redo för en radikal förändring men demonstranternas första steg i den riktningen slogs ned den 13 maj med ett brutalt våld som krävde hundratals liv. Sedan dess har omvärlden varit slående tyst. Kan detta ha något med ekonomiska och militära intressen att göra? Ska diktaturen i Uzbekistan få fortsätta för att den visade sig användbar vid det militära ingripandet i Afghanistan? Lämnar vi dess invånare i sticket? Europa får inte sätta deras fri- och rättigheter åt sidan för andra hänsyn. Resolutionsförslaget hjälper oss att inta den ståndpunkt som krävs. 
Marcin Libicki (UEN ),
   . –  Herr talman! Det är ett olyckligt faktum att det historiska genombrott som i Polen ledde till att en demokratisk regering bildades 1989 och som sedan ledde till Berlinmurens fall och till hela det Moskvaledda kommunistblockets sönderfall inte ledde till framväxt av demokratiska regeringar med respekt för mänskliga rättigheter i alla länder i det forna kommunistblocket. De omvandlingar vi bevittnade i Polen, Slovakien, Tjeckien och Ungern, där system som byggde på respekt för de mänskliga rättigheterna inrättades, skedde inte till en början i Ukraina. Vi väntar fortfarande på en sådan omvandling i Vitryssland, och tyvärr finns det inga tecken på något sådant i Uzbekistan heller.
Händelserna den 13 maj 2005 var ett slags mått på de förhållanden som råder i Uzbekistan. Regeringens inställning när den vägrar låta utländska observatörer undersöka vad som orsakade alla dödsfallen och när den hotar journalister och förhindrar extern övervakning, innebär att Europaparlamentet måste inta en beslutsam hållning i denna fråga. Därför kräver vi att alla dessa frågor ska utredas och att demokrati ska införas i Uzbekistan. 
Bernd Posselt,
   . – Herr talman! Uzbekistan är ett uråldrigt kulturlandskap som har frambringat stater som furstendömena Bukhara och Kokand och som sedan föll offer för en aggressiv kolonialism. I dag har vi diskuterat europeisk kolonialism i Afrika, men i det här fallet var det Sovjet och kommunismen som stod för kolonialismen i spåren på den tsarregimens kolonialism i Centralasien. Det var inte förrän 1989, då kommunistregimen i Centraleuropa föll, som denna kolonialism fick ett slut – något jag vill påpeka för Jaromír Kohlíčeks skull.
Vi måste se realistiskt på situationen där. Dessa länder straffades genom att förvandlas till monokulturer, sedan blev de plundrade och utarmade och nu har de slagit in på den mödosamma vägen mot att bli självständiga stater. Man måste känna en viss sympati för deras situation och de behöver all hjälp vi kan erbjuda. Men det betyder inte att vi kan blunda för kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Vad vi kräver är klart och otvetydigt: vi kräver att den uzbekiska regeringen ska upphöra att hindra de utredningar som redan är försenade, att den ska släppa alla politiska fångar och respektera grundläggande och mänskliga rättigheter. Om vi ska göra några framsteg måste det emellertid ske genom dialog och inte genom att den andra parten behandlas som ett barn.
Vi måste vara medvetna om närvaron av terrorister och destabiliserande element i hela regionen, för att inte nämna det fortsatta inflytandet från Moskva, som nyligen har försett Uzbekistan med stora mängder minor, något vi ofta haft tillfälle att debattera här i parlamentet, som bland annat är avsedda att ytterligare befästa landets gränser. Ryska trupper är fortfarande närvarande och de agerar som om detta fortfarande var en koloni. Det kan vi inte heller bara acceptera, eftersom detta är en region där stormakternas viktigaste geostrategiska intressen kolliderar, inte minst inom energiområdet.
Så låt oss säga högt och tydligt att det på detta område finns två motsatser: mänskliga rättigheter och öppet och rättvist partnerskap å ena sidan och kolonialism i vilken form det vara må å andra sidan. 
Karin Scheele,
   . – Herr talman! I dagens resolution fördöms den uzbekiska regeringens vägran att ge någon insyn i samband med utredningarna av händelserna i maj 2005, och det betonas hur viktigt det är att inrätta en oberoende internationell undersökningskommission som skulle kunna föra fram alla detaljer i ljuset utan dröjsmål och kunna observera pågående processer utan inblandning.
Exakt hur många som miste livet i Andizjan de där dagarna i maj är något som den globala allmänheten ännu inte har lyckats ta reda på. Människorättsorganisationernas uppgifter varierar mellan 500 och 1 000, medan den uzbekiska regeringen säger att antalet offer var 176. Om och om igen använder president Karimov islamism som ett trubbigt instrument för att oskadliggöra sina politiska motståndare – oavsett partifärg. Därför måste vi tydligt klargöra våra krav på att de människorättsaktivister, journalister och medlemmar av oppositionen som fortfarande är fängslade ska frisläppas. 
Tobias Pflüger,
   . – Herr talman! Alla som har sett de brutala kränkningarna av mänskliga rättigheter i Uzbekistan skulle förvänta sig skarp kritik av regimen i Uzbekistan, inte att den tonas ned på det sätt vi nyss hört Bernd Posselt göra. I stället åtnjuter Uzbekistan ett mycket nära samarbete med en EU-medlemsstat. Denna medlemsstat är Tyskland, som driver en militärbas i Termes som är ytterligt geopolitiskt betydelsefull, särskilt när det gäller de militära operationerna i Afghanistan. Jag har fått veta av NATO att detta inte är en av deras baser, även om den används av NATO-länder och även av Nederländerna, Belgien, Sverige, Norge, Danmark, Förenade kungariket, Frankrike, Grekland och Spanien – samtliga EU-medlemsstater.
Tyskland ger Uzbekistan ett omfattande ekonomiskt och militärt stöd som sägs uppgå till 2 miljarder euro, tillsammans med vapenfabriker, gamla vapen och så vidare. EU:s politik för de mänskliga rättigheterna är bara hyckleri om de brutala kränkningarna av de mänskliga rättigheterna å ena sidan kritiseras rättmätigt, samtidigt som å andra sidan geopolitiska hänsyn medför att Uzbekistans regering får militärt och ekonomiskt stöd. 
Urszula Krupa,
   . –  Herr talman! I slutspurten inför parlamentsvalet i Uzbekistan, som kommer att hållas i december, debatterar Europaparlamentet än en gång kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Uzbekistan är en före detta Sovjetrepublik, men trots att den till viss del frigjort sig från kommunistregimen fortsätter man att utöva makt på samma sätt. Islam Karimov, den tidigare kommunistiske generalsekreteraren, som nu innehar ämbetet som president, har visat sig vara en diktator. Han försöker blidka de rivaliserande makterna Ryssland, Europa och Förenta staterna; de senare har använt militära baser i landet tills helt nyligen. Uzbekistan är en region av strategisk och ekonomisk betydelse för såväl Ryssland som Förenta staterna, vilket komplicerar situationen i republiken ytterligare. Sedan 2001 har landet varit en av USA:s viktigaste allierade i kampen mot terrorism i Asien.
Tillsammans med Ryssland ingår Uzbekistan även i gruppen ”Shanghai Five”, ett forum för att bekämpa terrorism i Asien. Moskva använder hotet från den islamistiska fundamentalismen som ett medel för att skrämma Uzbekistan till att stanna kvar under dess inflytande.
Uzbekistan är ett land med rika naturresurser, bland annat olja och gas. Främst tack vare bistånd från USA har landet åstadkommit en viss ekonomisk framgång. Det är också ett land där etniskt skiljaktiga grupper av muslimer, ortodoxa och katoliker tidigare levt tillsammans i fred. Men på senare tid, bland annat till följd av konflikter mellan påtryckningar från utlandet och Karimovs auktoritära metoder, har landet bevittnat kränkningar av de mänskliga rättigheterna och förföljelse av oppositionen, särskilt den islamiska oppositionen.
Den 13 maj stoppades en demonstration i Andizjan med våld och man tror att flera hundra civila dödsoffer kan ha krävts. Trots protesterna har de som utförde massakern inte ställts inför rätta, och pressen har förbigått tragedin med tystnad. Rapporter från utländska observatörer, Amnesty International och Human Rights Watch talar om en tortyr utan motstycke av regimkritiker i de uzbekiska fängelserna, om kränkningar av mänskliga rättigheter och om trakasserier av de oberoende journalister och politiska aktivister som avslöjade sanningen om händelserna den 13 maj. Efter ett antal misslyckade mordförsök riktade mot honom, talar nu Islam Karimov om muslimska kritiker som fanatiker och terrorister och rättfärdigar därigenom förföljelserna av oberoende politiska tänkare inom oppositionen.
Påven Johannes Paulus II påminde oss om att frihet alltid är en utmaning. Han sa också att makt är en utmaning för friheten, och att den bara kan utövas genom att tjäna andra. Det internationella samfundet och makthavarna måste alltid låta mänsklig värdighet och mänskliga rättigheter gå före ekonomiska intressen. Därför kräver vi ett slut på förföljelserna och respekt för mänsklig värdighet och för de grundläggande skyldigheter som följer av stadgan om de grundläggande rättigheterna och av demokratins principer. 
Olli Rehn,
   – Herr talman! Till följd av massakern i Andijan och att Uzbekistan framhärdar i att avvisa en oberoende internationell undersökning av dessa händelser har Europeiska unionen intagit en mycket bestämd hållning gentemot Uzbekistan genom antagandet av rådets slutsatser den 3 oktober, efter de tidigare slutsatser som antagits efter maj.
Detta restriktiva åtgärdspaket omfattar ett partiellt upphävande av partnerskaps- och samarbetsavtalet, ett vapenembargo, ett selektivt viseringsförbud och övervägande av åtgärder inom ramen för Förenta nationerna och OSSE. Det är en mycket tydlig och stark politisk signal från unionen till Uzbekistan.
Kommissionen ger sitt fulla stöd till medlemsstaterna för införandet av viseringsförbudet, och åtgärder för dess genomförande håller för närvarande på att slutföras. Kommission ger likaledes sitt fulla stöd till genomförandet av vapenembargot och har utarbetat lagstiftning för rådet som ska kunna träda i kraft omgående.
När det gäller partnerskaps- och samarbetsavtalet har kommissionen omgående inställt alla vidare tekniska möten med Uzbekistan. Det innebär att vi har suspenderat underkommittéerna för handel och investering och för rättvisa, frihet och säkerhet liksom även samarbetskommittén.
Även om initiativet till ett möte för samarbetsrådet ligger hos medlemsstaterna anser kommissionen att ett sådant möte ändå skulle kunna äga rum för att inte vår politiska dialog med Uzbekistan helt ska avbrytas.
Kommissionen noterar beslutet att uppskjuta det sjätte mötet för den parlamentariska samarbetskommittén EU–Uzbekistan och beklagar att delegationen varken skulle få lov att resa till Andijan-regionen eller få oinskränkt rätt att träffa företrädare för oppositionen, frivilligorganisationer och oberoende medier.
I fråga om gemenskapens biståndsprogram har kommissionen beslutat om en minskning och förändring av EU-bistånd från 11 miljoner euro till 9,25 miljoner euro i år, och från 9 miljoner euro till 7,25 miljoner euro nästa år. Trots dessa nedskärningar anser vi absolut att riktat EU-bistånd bör fortsätta. Det bör inriktas på att minska fattigdomen i Ferghana-dalen och på att utveckla ett civilt samhälle liksom på rättsliga och juridiska reformer och utbyggnaden av högre utbildning.
Jag vill ta detta tillfälle i akt att betona att situationen för de mänskliga rättigheterna var dyster redan före händelserna i maj och gav kommissionen anledning till stor oro. För att bara nämna ett av skälen till oro så skulle kommissionen varmt välkomna en offentlig utfästelse som stöd för president Karimovs fördömande av tortyr.
Dessutom kommer kommissionen att fortsätta att försöka förmå uzbekerna att få till stånd ett omedelbart moratorium för alla dödsdomar före avskaffandet av dödsstraffet 2008. Kommissionen känner också oro inför rapporter om internering och trakasserier av människor, däribland försvarare av mänskliga rättigheter, journalister och lokala aktivister som har ifrågasatt myndigheternas version av händelserna.
Kommissionen kommer att fortsätta sina insatser för kampen mot narkotikahandel, förbättrad gränsförvaltning, energinät och transportvägar. Att utesluta Uzbekistan från sådana regionala program skulle skada Uzbekistans grannar mer än själva Uzbekistan. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 16.00. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om sex resolutionsförslag om fallet Tenzin Delek Rinpoche(1).
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   . –  Herr talman! En av de sista stora tibetanska lamorna, Tenzin Delek Rinpoche, har ägnat de senaste 20 åren åt att försöka skydda den tibetanska kulturen. Som ledande religiös företrädare i Tibet har han också spelat en aktiv roll i ekonomiska, kulturella och sociala frågor. Denne tibetanske lama har sedan länge varit en nagel i ögat på de kinesiska myndigheterna, även om han aldrig har deltagit i politiska demonstrationer.
Som andlig ledare med ett helhjärtat engagemang för viktiga sociala frågor som uppförandet av skolor för föräldralösa barn, härbärgen, lokala vägar och hjälp till gamla, är han en ledande förespråkare för fred, vars handlingar inte är det minsta aggressiva. Hans popularitet ledde dock till att han betraktades som ett hot av de lokala kinesiska myndigheterna, som arresterade honom under förevändning av att han påstods ha hjälpt till att organisera ett antal attacker. Han anklagades för terrorism och dömdes till döden, utan vare sig bevis eller en rättvis rättegång. Han har hållits fängslad under omänskliga förhållanden i flera månader i väntan på avrättning, och hans nuvarande dåliga hälsotillstånd är en direkt följd av utdragen tortyr.
Därför uppmanar vi de kinesiska myndigheterna att förbättra förhållandena under hans fångenskap. Vi uppmanar också den kinesiska regeringen att vidta åtgärder för att förbättra villkoren för andra fångar, avskaffa tortyr, och, framför allt, avskaffa dödsstraffet. Som del av det internationella samfundet måste vi mycket klart visa att vi inte går med på att människor fängslas utan att det har bevisats att de är skyldiga. Kina måste respektera de internationella standarderna för mänskliga rättigheter, mänsklig värdighet och medborgerliga rättigheter. Därför vill jag också uppmana internationella organisationer att pressa Kina att äntligen delta i en konstruktiv dialog för att lösa Tibetfrågan en gång för alla. 
Eva Lichtenberger (Verts/ALE ),
   . – Herr talman, mina damer och herrar! Detta är inte första gången vi har haft anledning att debattera det förfärliga fallet med Tenzin Delek Rinpoche och att konstatera att Kina är obenäget att söka någon försoning. Långt därifrån: hans garantier för en öppen och rättvis rättegång har inte stärkts, och vad som är ännu värre är att tortyren och de omänskliga villkoren för hans fångenskap – utan rättvis rättegång, tänk på det – nu har lett till att hans liv är i fara. Detta måste vi absolut säga vår mening om, och inte för första gången.
Vi här i kammaren är skyldiga oss själva att agera nu, för vi har redan begärt en rättvis behandling av denne man som nu är nära döden och vars enda brott bestod i att han var en älskad lärare och andlig vägledare. Nu är det tid för oss att agera och att än en gång ställa krav på den kinesiska regeringen.
Det som gör detta än mer nödvändigt är att det verkar som om medlemsstaternas och deras regeringar i sin växande aptit på den kinesiska marknaden blir allt mer försiktiga med att ta upp frågor om mänskliga rättigheter i dialogen med sina kinesiska partner. I en tid som denna och i ett sammanhang som detta är vi skyldiga oss själva att försvara våra värderingar. Det är vi här i detta parlament som måste göra det som våra regeringar underlåter att göra.
I ett läge där Tibet är självständigt endast på papperet och inte i verkligheten, där dialogen med Dalai Lama, som började så lovande, aningen avbryts eller skjuts upp gång på gång, och där Kina ännu inte garanterar de mänskliga rättigheterna, måste vi höja rösten, säga vår mening och kräva att denna situation får ett slut och att ordningen återställs. 
Thomas Mann (PPE-DE ),
   . – Herr talman! De resolutioner vi antog den 18 november 2004 och 13 januari 2005 ledde tillsammans med massiva diplomatiska protester och aktioner från människorättsorganisationer till vissa resultat; de ledde faktiskt till att den respekterade laman Tenzin Delek Rinpoches dödsstraff omvandlades till livstids fängelse. De kinesiska myndigheterna betraktar honom som en brottsling, anklagar honom för att undergräva statens säkerhet och – utan bevis – för inblandning i bombattentat. De fortsätter att förvägra honom en rättvis rättegång med internationella observatörer närvarande.
Jag håller helt och hållet med de båda föregående talarna om att den verkliga anledningen till att han fängslats är hans stora inflytande över det tibetanska folket och hans stöd för Dalai Lama. Dödsstraffet har visserligen upphävts, men det verkar som om det kommer att verkställas med andra metoder; efter att ha utsatts för tortyr och isolering kan han nu varken tala eller röra sig och hans liv hänger på en tråd.
Alla politiska grupper här i parlamentet uppmanar kineserna att inte dröja längre med att förbättra villkoren för honom och att strikt följa bestämmelserna i FN:s konvention om behandlingen av fångar. Vi insisterar på att Manfred Nowak, FN:s särskilde rapportör i tortyrfrågor, fritt ska få träffa Tenzin Rinpoche; han kommer till Kina på ett inspektionsuppdrag om tre veckor.
Europeiska kommissionen, rådet och medlemsstaterna måste göra en tydlig koppling mellan de politiska fångarnas öde i Kina och ett fortsatt vapenembargo mot landet. Embargot måste upprätthållas utan undantag så länge kränkningarna av de mänskliga rättigheterna fortsätter. Den kinesiska ambassaden i Bryssel har försökt ingripa och hävdar att detta är interna frågor och att inga utomstående organisationer eller personer har rätt att lägga sig i. Dessa förtryckande uttalanden är ytterligare ett exempel på det otillfredsställande resultatet av toppmötet mellan EU och Kina den 5 september och på att dialogen om de mänskliga rättigheterna ännu inte gett några påtaliga resultat. Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater vill betona behovet av att upprätthålla internationella standarder och värderingar.
Något som verkligen ger en kraftfull signal till alla de som förföljs av politiska, religiösa eller kulturella skäl, är att Europeiska unionen insisterar på att allt samarbete med andra länder ska ske på villkor – utan undantag – att de mänskliga rättigheterna respekteras. De som vill att konfrontation ska ersättas av samarbete måste upprätthålla de mänskliga rättigheterna och avstå från att kränka dem, för de mänskliga rättigheterna är universella.
Elizabeth Lynne (ALDE ),
   . – Herr talman! Det är inte vår sak att avgöra om Tenzin Delek Rinpoche är skyldig eller oskyldig. Men det är vår sak att lyfta fram kränkningar av mänskliga rättigheter när vi ser dem. Det finns berättigade farhågor om denna internering, rättegång och dom, och enligt min mening handlade detta om ett justitiemord.
I en nyhetsbulletin från den 24 oktober sa den kinesiska regeringen att det var en intern kinesisk affär som vi inte hade någon rätt att blanda oss i. Om det är frågan om mänskliga rättigheter har vi all rätt att blanda oss i, det är vår uppgift. Det är oklart om Tenzin Delek Rinpoche hade full tillgång till rättshjälp under hela rättegången. Kineserna säger att han hade två advokater. Mina källor uppgav att han inte hade någon försvarsadvokat överhuvudtaget. Mina källor uppger också att han inte erkände och aldrig har erkänt detta påstådda brott, trots den tortyr som han enligt uppgift har utsatts för under flera månader före sin rättegång. När han ställdes inför rätta för tre år sedan gav detta upphov till högljudda internationella protester och då utlovade så vitt jag vet den kinesiska regeringen en förnyad rättegång i högsta domstolen. Den har inte blivit av. Han måste få en rättvis rättegång i full överensstämmelse med internationella normer för rättvisa rättegångar eller genast friges. Det finns inga andra alternativ. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . – Herr talman! Förtrycket i Tibet förekommer ofta på parlamentets föredragningslista. Kina betraktar det landet som en tom duk; det ska koloniseras och göras tillgängligt, och sedan kan det vidareutvecklas enligt modernt kinesiskt manér. Just nu handlar allt om disciplin och ekonomisk tillväxt, utan utrymme för andra åsikter. Detta strider mot tibetanernas kultur, traditioner och intressen. De har lärt sig att överleva i sitt ogästvänliga land och de vill lämnas i fred.
Detta problem återfinns även inom Kina bland andra folk med annorlunda språk och kultur, t.ex. uighurerna, som är besläktade med de turkiska folken i de forna Sovjetrepublikerna i Centralasien, men ända sedan Dalai Lamas flykt till Indien har den mesta uppmärksamheten riktats mot Tibet.
Vi kan inte se några egentliga förbättringar i Kinas sätt att behandla tibetanerna. Även om våra uttalanden här i parlamentet definitivt inte gett de resultat vi ville åstadkomma är det ändå rätt att fortsätta oförtröttligt. Kina bör inte få intrycket att Europa har accepterat status quo för att skydda sina egna ekonomiska intressen.
Slutligen måste dödsstraffet avskaffas i Kina, precis som i USA och resten av världen. Detta bör vi kämpa för globalt och vi bör kämpa för de mänskliga rättigheterna. 
Marcin Libicki (UEN ),
   . –  Herr talman, fru kommissionsledamot! Än en gång debatterar vi Tibet här i kammaren. Under dagens debatt måste vi fråga oss om de åtgärder som Europaparlamentet och kommissionen har vidtagit har varit effektiva. Att vi håller ännu en debatt i frågan tyder tyvärr på att de inte har varit det.
Vissa ledamöter har hävdat att dessa frågor tillhör Kinas interna angelägenheter, och detta är den hållning kinesiska ambassaden i Bryssel intar. Men så är inte fallet. Begreppet intern angelägenhet, som används för att rättfärdiga alla brott mot den egna nationen, är en doktrin som bara omfattas av tyranner och som aldrig har använts i det civiliserade Europa. Under århundradena har den katolska kyrkan och andra religioner krävt att medborgarna ska behandlas riktigt och de har motsatt sig tanken på att härskare kan göra vad de ville med sina egna medborgare. I dag betonar de internationella organisationerna ständigt att interna angelägenheter som innebär att grundläggande moraliska principer kränks berör hela mänskligheten.
Vi måste vara medvetna om att detta handlar om mer än en enda munk. Det är inget mindre än en utplåning av Tibet och den tibetanska kulturen och nationen, av den enda anledningen att denna fredliga nation existerar. Bara det att det finns en nation som skiljer sig från deras egen i kulturellt, historiskt och socialt hänseende är skäl nog för att de kinesiska myndigheterna ska försöka krossa den. I stället för att välkomna färdigställandet av en järnvägsförbindelse mellan Tibet och Kina borde vi bli förskräckta över utvecklingen, eftersom den bland annat syftar till att förstöra Tibet ytterligare genom att översvämma landet med kinesiska invånare och entreprenörer.
Parlamentet är mycket aktivt i denna fråga och den tvärpolitiska gruppen för Tibet har en mycket engagerad och energisk ordförande i Thomas Mann. Men vi måste göra mer. Jag vill påminna kommissionsledamoten om att det är hög tid för kommissionen att agera beslutsamt för att lösa problemen i Kina en gång för alla, eftersom dess status som mäktigt EU-organ betyder att den utan tvekan har möjlighet att göra detta. Första steget borde vara att rädda denna stackars tibetanska munk.
Olli Rehn,
   . – Herr talman! Situationen för de mänskliga rättigheterna i Tibet är en angelägenhet som ständigt oroar Europeiska unionen och som står mycket högt på dagordningen för dialogen om mänskliga rättigheter mellan EU och Kina. I detta sammanhang har Europeiska unionen alltid inriktat sig på minoriteternas rättigheter, särskilt i Tibet, och uppmanar de kinesiska myndigheterna att skydda det tibetanska folkets kulturella, religiösa och språkliga egenart.
Under denna dialog har de kinesiska myndigheterna regelbundet uppmärksammats på fallet med den tibetanske munken Tenzin Delek Rinpoche. Dessutom har EU:s trojka riktat tre framställningar till den kinesiska regeringen, två förra året och en i början av detta år, när trojkan träffade den kinesiske utrikesministern Tang Jiaxuan.
Vid alla dessa tillfällen har Europeiska unionen gett uttryck för sitt angelägna krav på dödsstraffets avskaffande i Kina, uttryckt förhoppningen att Tenzin Delek Rinpoche inte ska avrättas och bett om information om förhållandena i hans fängelse och hans hälsotillstånd. Även om vi välkomnar de kinesiska myndigheternas beslut av den 26 januari 2005 i år att omvandla Tenzin Delek Rinpoches dödsstraff till livstids fängelse är Europeiska unionen alltjämt mycket bekymrad över de frågetecken som kvarstår kring hans rättegång och det hårda straff han dömts till. Europeiska unionen är fast besluten att fortsätta att följa denna fråga mycket noga inom ramen för dialogen om mänskliga rättigheter mellan EU och Kina.
På ett mer allmänt plan och som en del av den övergripande politiken för Tibet har Europeiska unionen under många år krävt, och kommer att fortsätta att kräva, upprättandet av en direkt dialog mellan Dalai Lama och de kinesiska myndigheterna som det enda realistiska sättet att hitta en varaktig lösning på Tibetfrågan. Det tredje besöket av Dalai Lamas särskilda sändebud i slutet av förra året var ett hoppingivande steg som bör följas upp ytterligare. 
Talmannen.
   – Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 16.00.
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ).
    –  Jag är helt och hållet för frihandel, men vi måste fråga oss om vi ska handla fritt med ett land som inte alls bryr sig om andra friheter. Jag anser inte att kulturell mångfald kan rättfärdiga Kinas agerade. Dödsstraffet är oacceptabelt i alla kulturer eftersom det är en förolämpning mot mänskligheten själv. Kina är stolt över den nya järnvägen till Tibet, som är den högst belägna i världen. Men det är värt att påpeka att investeringar i infrastruktur inte är det enda som utmärker en stor civilisation.
Om Kina kan bygga den här sortens järnvägar borde det också kunna förbättra livsvillkoren för sina fångar. Det enda som behövs är den politiska viljan. Det är oerhört viktigt att vapenembargot mot Kina upprätthålls, för Tenzin Delek Rinpoches öde är ett talande bevis på att landet inte har tagit lärdom av händelserna den 4 juni 1989. Detta är ett viktigt datum för människor i både Polen och Kina. Det är en symbol för hopp för de förra, eftersom det var dagen för det första delvis fria parlamentsvalet.
Men i Kina har denna dag kommit att symbolisera förtryck, eftersom det är årsdagen av tragedin på Himmelska fridens torg. När det begav sig 1989 bar jag ett märke med de kinesiska orden för frihet och demokrati. Dessa både värden som jag önskar att de tibetanska och kinesiska folken fick uppleva i dag. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Herr talman! Det har minst fem gånger denna sammanträdesperiod hänt att hörlurarna för hela raden bakom mig där jag normalt sitter – och därmed alltså tolkningen – inte har fungerat. Mikrofonen har heller inte fungerat, så att man hade kunnat påtala detta för ordföranden. Vi har visat stor flexibilitet under omröstningarna och fortsatt med dessa från den raden, men nästa gång behandlas många viktiga ärenden, bl.a. Reach, och då måste vi se till att tekniken fungerar annars kan det hända att sessionen avbryts på det mest olämpliga sätt, så jag hoppas att ni kan lösa det till nästa månad. 
Talmannen.
   – Tyvärr är detta ett återkommande problem. Vi ska undersöka detta noga och hoppas att det inte händer under nästa sammanträdesperiod. 
Talmannen.
   – Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Talmannen.
   – Omröstningen är avslutad. 
Talmannen.
   – Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
