Försämringen av den humanitära situationen i Sri Lanka (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om ett resolutionsförslag från utskottet för utrikesfrågor om försämringen av den humanitära situationen i Sri Lanka.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill först av allt tacka ordföranden för utskottet för utrikesfrågor för att han gick med på att godkänna det förfarande som anges i artikel 91 och föra upp denna brådskande resolution på förra måndagens dagordning, eftersom vi redan vid vårt senaste plenarsammanträde här i Strasbourg hade en brådskande resolution om Sri Lanka om samma fråga. Jag vill även tacka parlamentet för att det gick med på att hålla denna debatt i kväll. Jag tackar även er, fru kommissionsledamot, för att ni kom till den här debatten, eftersom jag vet att det är en svår tidpunkt för er.
Vi ville ha denna resolution eftersom vi måste skicka en kraftfull politisk signal till regeringen och företrädarna för tamilerna på Sri Lanka, eftersom situationen förvärras dag för dag. Vi har förstahandsuppgifter från tamilska familjer och människor som är i Europa och som alltid skickar meddelanden och redogörelser till oss om vad som händer dem och vad som händer deras familjer som är fångade i konflikten mellan de tamilska tigrarna och den lankesiska armén. Dessa människor får utstå ett riktigt fruktansvärt lidande.
Vi vet inte hur många människor som är drabbade, men vi beräknar att mellan 150 och 200 000 personer behöver evakueras. Men vad avses med ”evakueras”? Hjälporganisationerna vill att vi ska evakuera dem till havs, men än en gång måste vi ställa frågan: vart då? Vart ska dessa människor ta vägen?
I eftermiddags träffade jag en liten flicka som var född i ett flyktingläger på Sri Lanka och som nu är i Europa. Om det betyder att dessa människor måste lämna sitt land för att åka och bo i flyktingläger så är inte det heller någon lösning.
Därför kräver vi i resolutionen att det blir en faktisk vapenvila. Det kommer naturligtvis att hållas en debatt med gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater om en omedelbar eller tillfällig vapenvila. Vi kräver verkligen att myndigheterna inför en omedelbar vapenvila så att de civila kan föras i säkerhet, eftersom vi vet att människor har dödats. Vi har haft ett annat exempel på detta i dag med dessa vittnesuppgifter. Vi kräver naturligtvis i resolutionen att den lankesiska regeringen ska samarbeta med hjälporganisationer och länder som är beredda att hjälpa till att lösa konflikten. Vi frågar också om EU kan hjälpa till att tillgodose det akuta behovet av livsmedel och läkemedel.
Får jag slutligen på min grupps vägnar säga - eftersom det är på gruppen De gröna/Europeiska fria alliansens initiativ som vi lade fram den här brådskande resolutionen i måndags i utskottet för utrikesfrågor - att vi ber vissa av våra kolleger, som har andra intressen i landet, att ta frågan på största allvar. Jag vill påminna er om att vissa politiska grupper under en längre tid har bett att få tillfälle att tala om situationen på Sri Lanka och att vi av inrikespolitiska skäl i vissa länder inte har kunnat debattera frågan om tamilerna och deras situation som har försämrats sedan 1980-talet.
Eftersom ni är här hos oss, fru kommissionsledamot, kan vi kanske ställa oss en annan fråga. EU tycks kunna hjälpa till med att lösa konflikter. Kanske har det blivit dags för oss att överväga möjligheten att inrätta ett konfliktlösningsorgan inom EU.
Vi kan se att man i Kaukasus och på alla andra ställen i världen tar EU på allvar för de förslag som det lägger fram. När vi i dag löser konflikter får vi inte längre bara vara en stödjande deltagare utan måste vara en faktisk främjare av konfliktlösning. Jag anser att om vi i dag kan börja lägga grunden för att lösa konflikten med ett starkt EU-deltagande och ett kraftfullt budskap till myndigheterna så kommer vi också att öka vår betydelse som politisk union.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Som en av två medordförande i Tokyokonferensen om fredsprocessen i Sri Lanka har Europeiska kommissionen och jag själv följt utvecklingen i Sri Lanka mycket uppmärksamt. Vi är djupt oroade över den rådande situationen och konfliktens tragiska humanitära konsekvenser, som kom till uttryck i de slutsatser som antogs av rådet för allmänna frågor och yttre förbindelser den 23 februari och i medordförandenas uttalande, som utfärdades lokalt den 3 februari.
Vi är särskilt oroade över den svåra situationen för de tusentals personer som har förflyttats inom landet och blivit instängda i stridsområdet i norra Sri Lanka, vilket ni så riktigt påpekar. Vi står inte längre inför en kris, utan jag menar att situationen redan har utvecklats till en humanitär katastrof. Detta bekräftades för oss av en rad oberoende källor, däribland FN och Internationella Rödakorskommittén. Regeringen meddelade nyligen att den hade öppnat två evakueringsvägar i norra och södra delen av den säkra zonen. Det är ett positivt steg, men vi vill veta hur det ska fungera i praktiken.
Vi har uppmanat parterna - Tamilska befrielsetigrarna (LTTE) och myndigheterna i Sri Lanka - att ge civilbefolkningen det skydd som krävs enligt internationell humanitär rätt och möjliggöra för befolkningen att tryggt och frivilligt lämna stridsområdet. Både LTTE och den lankesiska armén bär ansvaret för de senaste månadernas dramatiska ökning av antalet civila dödsoffer. Det finns ett omedelbart och trängande behov av insatser för att rädda liv i Sri Lanka, vilket också har bekräftats av FN:s biträdande generalsekreterare Sir John Holmes, som riktat uppmärksamheten mot de höga dödstalen, samt av Internationella Rödakorskommittén.
Kommissionen är övertygad om att utgången av denna kris kommer att få varaktiga konsekvenser för fred, försoning och sammanhållning i Sri Lanka, och stöder i det sammanhanget med eftertryck den uppmaning som Sir John Holmes har riktat till Sri Lankas regering om att avbryta alla fientligheter för att ge civilbefolkningen möjlighet att sätta sig i säkerhet utanför stridsområdet, och till LTTE om att släppa iväg civilbefolkningen och enas kring ett fredligt slut på striderna.
Medordförandena har också vädjat till LTTE om att rörelsen ska lägga ned sina vapen, men tyvärr har denna vädjan avvisats och rentav ignorerats. Vi menar att regeringen i Sri Lanka har en skyldighet att skydda alla sina medborgare och enas om ett humanitärt eldupphör - vilket även påpekades i rådets senaste slutsatser - så att sjuka och sårade kan lämna Vanni och se till att livsmedel och läkemedel släpps in i området. Detta föreslogs också av Indien i förra veckan.
Vi är fortsatt oroade över situationen för de mänskliga rättigheterna i Sri Lanka, mot bakgrund av rapporter om utomrättsliga avrättningar, bortföranden och allvarliga hotelser mot medierna. Det är mycket viktigt att regeringen följer upp de mest iögonfallande enskilda fallen. Denna typ av brott får inte ske ostraffat.
Avslutningsvis är Europeiska kommissionen fortsatt övertygad om att det inte finns någon militär lösning på den etniska konflikten i Sri Lanka, och det är också min åsikt. Det krävs en inkluderande dialog som kan leda fram till en politisk uppgörelse. Varaktig fred och återförening kan bara uppnås om man tar i tu med de frågor som ursprungligen orsakade revolten och genom att alla folkgrupper ges tillräckligt utrymme. I egenskap av medordförande har jag alltid hävdat att det är nödvändigt att få till stånd en politisk lösning genom någon form av maktdelningspaket, något som har varit uppe till diskussion, avfärdats och nu återigen är föremål för diskussion.
Charles Tannock
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Fru kommissionsledamot! Det brutala inbördeskriget i Sri Lanka närmar sig äntligen ett slut. Självklart är det fortfarande för tidigt att säga om det kommer att innebära slutet för Tamilska befrielsetigrarnas (LTTE) terrorverksamhet.
Vi bör absolut inte stödja ett permanent eldupphör i detta skede om det ger Tamilska tigrarna möjlighet att omgruppera sig. Enligt min mening är deras enda alternativ nu att lägga ned sina vapen eller lida ett militärt nederlag vilket kommer att kräva fler dödsoffer. Ett långsiktigt eldupphör vore katastrofalt - det framgår av självmordattacken i Sri Lanka tidigare i veckan - eftersom LTTE är hänsynslösa, blodtörstiga och med rätta har utpekats som en terrororganisation av både EU och Förenta staterna.
Vi måste beslutsamt stödja president Mahinda Rajapaksa i hans ansträngningar för att få ett slut på den revolt som bara har vållat Sri Lanka ett oerhört humanitärt lidande och allvarligt bromsat den ekonomiska utvecklingen på denna vackra ö. Tusentals oskyldiga civila internflyktingar är emellertid fortfarande instängda i en smal strandenklav. Dessa civila måste ges möjlighet att fly så att armén kan avsluta sin offensiv. Det är förkastligt, men bara vad man kan förvänta sig av de tamilska tigrarna, att de utnyttjar dessa civila som mänskliga sköldar. Tigrarna har vägrat att lyssna till världssamfundets vädjanden om att de ska ge upp och upprätta en tillfällig humanitär korridor.
Det är dock nödvändigt att FN och andra organisationer ges möjlighet att organisera en trygg evakuering från stridsområdet för dessa civila, för att undvika ytterligare blodbad. Sri Lanka inser att man har ett eget ansvar i det avseendet och vill undvika civila dödsoffer, men arméns tålamod är förståeligt nog begränsat och man fruktar att LTTE ska försöka komma undan vid ett evakueringsförfarande sjövägen, genom att beblanda sig med civilbefolkningen.
Därför stöder vi i den här delen av kammaren förslaget om att upprätta en humanitär korridor och ett tillfälligt och omedelbart eldupphör eller inställande av fientligheterna, men vi vill också att LTTE ska besegras fullständigt och ersättas av ett fredligt, rättvist och multietniskt Sri Lanka, med största möjliga självstyre för de områden där den tamilska befolkningen är i majoritet och en rättvis fördelning av resurser och maktbefogenheter inom ramen för en enhetlig lankesisk stat.
Robert Evans
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag välkomnar varmt denna debatt i kommissionsledamotens närvaro och jag vill tacka henne för hennes viktiga, kraftfulla och insiktsfulla uttalande. Detta är utan tvekan en mycket viktig fråga, även om det är beklagligt att vi diskuterar den klockan elva på kvällen med en så låg närvaro i kammaren. Men jag tror inte att det avspeglar intresset för denna fråga, eller situationens allvar i många ledamöters ögon. För att upprepa kommissionsledamotens ord är vi djupt oroade över situationen. I kvällens debatt framhålls också att situationen har förändrats och att vi, som Marie Anne Isler Béguin inledningsvis sa, behöver skicka en tydlig signal om att situationen har förvärrats och blir svårare för varje dag.
Jag stöder det ursprungliga resolutionsförslaget som lades fram, med undantag för det enda ordet ”tillfälligt”. Jag beklagar det språkbruk Charles Tannock just använde, när han sa att ett långsiktigt eldupphör skulle vara en katastrof. Jag vill vädja till er: självklart är vi inte intresserade av bara få till stånd ett tillfälligt eldupphör. I alla krigshärdar världen över har parlamentet, som består av empatiska personer, argumenterat för ett permanent eldupphör som kan bereda väg för en diplomatisk återuppbyggnad, så att dialogen kan komma igång och så att vi kan skapa just det där fredliga, rättvisa och multietniska samhället som Charles Tannock talade om och som jag också förordar.
Därför välkomnar jag De grönas första ändringsförslag, ändringsförslag 1, och jag är säker på att alla anständiga personer här som månar om civilbefolkningen i Sri Lanka gör detsamma. Det säger sig självt att ett tillfälligt eldupphör förutsätter att kriget senare återupptas, något ingen önskar. En återgång till krig betyder fler döda, mer lidande och fler humanitära tragedier, och jag kan inte tro att någon i parlamentet, oavsett partitillhörighet, verkligen vill detta.
Samma sak med ändringsförslag 2: jag stöder även detta ändringsförslag eftersom man fördömer alla våldshandlingar på båda sidor i konflikten, oavsett vem som utför dem. Vi kan inte tolerera något våld, inte heller den nyligen genomförda självmordsattack som har nämnts.
Så till ändringsförslag 3, 4 och 5. Jag vill läsa upp ett kort stycke som jag har fått av en lankesisk parlamentsledamot i Jaffnadistriktet, Selvarajah Kajendren, daterat den 10 mars. Han säger: ”Jag vill omedelbart uppmärksamma er på de civila dödsoffren i Sri Lanka. Armén avfyrade artilleripjäser med klusterammunition från klockan två till tio på morgonen tisdagen den 10 mars 2009” - det vill säga nu i veckan. ”Sri Lankas regeringstrupper attackerade urskillningslöst alla parter i den ”säkra zonen” med alla slags dödliga projektiler, varav en del är förbjudna i många länder. I denna urskillningslösa beskjutning med klustergranater dödades drygt 130 civila, däribland barn, och fler än 200 skadades allvarligt.”
Jag tror inte att någon påstår att detta är påhittat. Jag menar dessutom att vi alla vill göra allt vi kan för att få ett slut på den typen av våld. Han hänvisar också till sin kollega S. Kanakaratnam, som bor mitt i den så kallade säkra zonen. Han säger att 2 544 civila har dödats i bombkampanjer i dessa ”säkra zoner” mellan den 1 januari till den 6 mars i år, och drygt 5 828 civila har skadats allvarligt. Ändå har den lankesiska armén fortsatt sitt bombardemang både från luften och med artillerield, och dödat i genomsnitt 30 till 40 civila per dag.
Jag tror inte att han hittar på detta. Utifrån vad kommissionsledamoten sa och de uppgifter som lämnats av frivilligorganisationer som har tagit sig så nära området de har kunnat, verkar det stämma med det verkliga händelseförloppet.
Angående ändringsförslag 6 vill jag hänvisa till rapporten från Sir John Holmes, som skickades till mig av Sri Lankas ambassadör i Bryssel. I sin rapport skriver han att några av transitlägren är kraftigt överbefolkade. Hans ord går igen i mitt ändringsförslag och det är riktigt att vi bör känna oro över dessa läger. Jag har en del bilder från lägren. Alla är välkomna att titta på dessa bilder som har skickats till mig. Återigen utgår jag från att de är äkta och inte förfalskade. Jag vet att kommissionsledamotens kontor i Colombo följer utvecklingen mycket noga och har täta kontakter med folk i det verkliga riskområdet.
Genom ändringsförslag 7 och 8 förstärks den ursprungliga hänvisningen till krigsområdet så att de civila behoven kan tillgodoses fullt ut. Vi kräver fritt tillträde inte bara till stridsområdet utan även till flyktinglägren, så att de humanitära organen, som alla här i kammaren stöder, garanteras obegränsat tillträde. Ledamöterna på alla sidor i kammaren stöder de humanitära organisationernas arbete.
I ändringsförslag 9 föreslås slutligen att vi skickar denna resolution till FN:s generalsekreterare, eftersom jag menar att detta är en internationell humanitär kris, vilket framgår av rubriken, och att vi måste göra allt som står i vår makt. Därför tackar jag De gröna för detta förslag och uppmanar samtliga kolleger att stödja de ändringsförslag som har lagts fram av alla politiska grupper.
Marie Anne Isler Béguin
Herr talman! Jag vill tacka Benita Ferrero-Waldner för hennes anförande och för hennes svar på hjälporganisationernas uppmaningar och nödropen från de människor som är fångade.
Vi är rädda för att hamna i en liknande situation som i Burma efter tsunamin 2006 då juntan hindrade det humanitära biståndet från att komma fram. Nu måste vi därför göra allt vi kan för att det humanitära biståndet och vårt stöd ska nå de människor som behöver det.
Jag vill dock även vända mig till mina kolleger i gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater och den socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet eftersom jag anser att vi måste vädja till förstånd. Vi lade fram det här förslaget till en brådskande resolution för att ge parlamentet möjlighet att uttrycka sin åsikt och anta en ståndpunkt i morgon.
Jag vill dock inte under några omständigheter att den ena eller andra sidan inte röstar för resolutionen på grund av meningsskiljaktigheter om huruvida det ska vara en omedelbar eller en tillfällig vapenvila, vilket vi inser eftersom debatten redan har ägt rum. Jag uppmanar er därför uppriktigt att handla klokt.
Å andra sidan vill jag säga följande, särskilt till Charles Tannock, för att upprepa det som Benita Ferrero-Waldner sa: väpnade konflikter har aldrig löst några problem. Det vet vi. Krig löser aldrig någonting.
Jag anser att det är oansvarigt att kräva en tillfällig vapenvila av hänsyn till de drabbade människorna. Det skulle faktiskt innebära att vi skickar tillbaka dem in i striden någon gång i framtiden - och vilken framtid det vore - när människorna har evakuerats. Kan vi tillåta oss själva att låta människor evakueras? Tamiler är ett markägande folk. De vill därför återvända till sin mark. De är lankeser.
Jag menar därför att vi noga måste studera frågan. Jag är emellertid beredd att göra eftergifter och dra tillbaka ändringsförslag, förutsatt att vi tillsammans kan nå en gemensam ståndpunkt för att skicka denna tydliga politiska signal till hela världen.
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Vi bör inte göra oss några illusioner om de fruktansvärda konsekvenser kriget får för civilbefolkningen och vår moraliska skyldighet att göra allt vi kan för att minska deras utsatthet och bidra till att ge humanitärt stöd. Därför antog parlamentet sin brådskande resolution om Sri Lanka för mindre än tre veckor sedan.
I årtionden har Sri Lanka plågats av en terroristkampanj ledd av den internationellt svartlistade organisationen LTTE. Det går inte att jämställa terrorister med en demokratisk regerings lagliga armé. Låt oss komma ihåg att det var LTTE som upphöjde självmordsbombningen till en taktik, att man var först med att använda sig av kvinnor vid självmordsattacker och öppet använder sig av barnsoldater och mänskliga sköldar. Under de senaste 26 åren har man systematiskt planerat och genomfört tusentals mord över hela Sri Lanka och så sent som för två dagar sedan mördades 14 människor i en självmordsattack under den islamiska festivalen i Mataradistriktet.
LTTE befinner sig nu i en desperat slutstrid och vänder sig då, vilket är typiskt i liknande situationer, till internationella apologister i hopp om att de ska rädda deras skinn. En liten minoritet ledamöter i kammaren var missnöjda med den resolution som antogs av en majoritet i parlamentet, och skamligt och olämpligt nog ville de främst fördöma den lankesiska regeringen. Vi kan inte stödja ändringsförslag som bygger på anonyma och ofta ologiska påståenden, likt de vi har hört från Robert Evans, eller lösryckta citat ur någon NGO-rapport. Vi har inga goda skäl att ifrågasätta regeringens bestämda uppfattning att regeringstrupper inte har beskjutit de säkra zonerna och inte heller kommer att göra det.
För sex dagar sedan uppmanade FN:s generalsekreterare LTTE att avlägsna vapen och stridande från områden med stor civilbefolkning och samarbeta i alla humanitära insatser som syftar till att minska civilbefolkningens lidande. Europeiska unionen har fördömt LTTE:s agerande att förhindra civila från att lämna stridsområdet.
Det bästa alla här i kammaren kan göra är att uppmana LTTE att lägga ned sina vapen och släppa taget om civilbefolkningen. Då kommer den efterlängtade humanitära hjälpen att kunna distribueras, folk kan börja se fram emot ett bättre liv och hela Sri Lanka kan återvända till den demokratiska vägen och bygga ett rättvist och mer blomstrande samhälle för alla sina medborgare, fria från terroristernas förtryck.
Jo Leinen
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot! Jag håller helt och hållet med er om att vi behöver en politisk och inte en militär lösning på Sri Lanka. Jag har besökt landet många gånger som ledamot av Sydasiendelegationen. Jag vet att folket längtar efter fred efter 25 år av våldsamheter.
Jag måste dock säga att de tamilska tigrarna i den här typen av krig borde göra någonting, vilket de tyvärr inte gör. Ni nämnde också det och utrikesministrarna krävde den 23 februari återigen att organisationen omedelbart skulle lägga ned sina vapen och upphöra med terrorn. Ni kan ju bara tänka er en medlemsstat i EU där terror har härskat i 25 år. Det är lätt att föreställa sig att det finns en hel del kaos och oroligheter. Jag stöder tamilernas sak men jag förkastar lika bestämt de tamilska tigrarnas metoder. I veckor har vi hört att mer än 100 000 människor utan vidare har gripits i detta lilla distrikt. Reuters rapporterade så sent som i går att människor enligt vittnesuppgifter blir skjutna när de försöker lämna området. Vi måste således uppmana de tamilska tigrarna och krafterna bakom dem att sluta använda dessa metoder. Spelet är slut. De kan inte fortsätta så här.
Uppenbarligen utsätts de civila i krigszonen för spärreld från båda sidor. Vi måste också uppmana regeringen att respektera internationell rätt och tillåta humanitära insatser. Det är fundamentalismen på båda sidor som skördar så många offer. Jag tycker att vi bör börja arbeta med att återställa ordningen efter kriget. Som ni sa måste det trettonde tillägget till Sri Lankas konstitution genomföras. Detta skulle ge möjlighet till en decentralisering i form av regionalt styre av det folk som bor där och EU kan ge värdefull hjälp här. Jag är säker på att ni i kommissionen och vi i EU är beredda att göra det.
Paul Rübig
(DE) Herr talman, fru Ferrero-Waldner, mina damer och herrar! Jag anser att det som kommissionsledamoten sa, det vill säga att en militär lösning inte är möjlig, behöver rapporteras på förstasidorna på Sri Lanka. Man borde rapportera om att regeringen, när det gäller spänningarna i landet och de problem som har hopat sig där genom åren, faktiskt fortsätter att komma med ett erbjudande. Den stupar helt enkelt på kommunikationsstrategin.
Man måste naturligtvis också inse att Sri Lankas strategiska position också ger utrymme för externa faktorer, och sätter externa faktorer i rörelse som är mycket svåra att kontrollera enbart inom landet. Man måste därför också vara noga med att se till att det ekonomiska läget förbättras och att infrastrukturen i dessa områden förbättras så att det blir möjligt för parterna i konflikten att kommunicera med varandra. Kanske vore det möjligt att använda en eller annan medlare här.
Erik Meijer
(NL) Herr talman! Det som nu sker på Sri Lanka har varit på gång i ganska många år. Det är inte bara ett humanitärt problem utan framför allt ett allvarligt politiskt nederlag. Efter år av våldsam kamp för frigörelse av den nordöstra delen av landet erbjöd sig en tidigare norsk regering att medla mellan den lankesiska majoritetsregeringen och den tamilska rebellrörelsen. Den norska förhandlare som länge arbetade med att nå en fredlig lösning är nu minister i den nya regeringen. Tyvärr har detta förslag till fredlig lösning dock övergetts sedan dess.
Under sommaren 2006 gav den lankesiska regeringen upp fredsförsöken och valde återigen att ensidigt införa en militär lösning. Denna regering arbetar nu förmodligen under föreställningen att den lyckades åstadkomma stora framsteg, medan det i verkligheten har blivit ännu svårare för de två folken att samexistera som jämlikar i fred och harmoni. Framtiden ser ohyggligt våldsam ut utan en kompromiss om en fredlig lösning. Vi måste återgå till fredsförhandlingar utan vinnare eller förlorare.
Michael Gahler
(DE) Herr talman! Tack för att ni talar klarspråk, fru kommissionsledamot. Jag anser att vi nu huvudsakligen måste inrikta oss på civilbefolkningens öde och det enda som faktiskt kan tillämpas här är det som sades i ministerrådet den 23 februari, nämligen att EU kräver en omedelbar vapenvila. Jag är emot att lägga till ordet ”tillfällig”, eftersom den humanitära katastrof som ni talade om då kommer att fortsätta.
Jag anser också att vi i det här läget, där människor är fångade i stridszonen, måste motsätta oss alla våldshandlingar som hindrar människor från att lämna zonen. I det läget spelar det för mig ingen roll om det är de tamilska tigrarna eller regeringstrupperna som står för våldet. Vi måste inrikta oss på själva folket.
Kanske kan jag komma med en synpunkt till mina kolleger från den före detta kolonialmakt som förbereder sig på att lämna vår grupp. Jag hoppas att det intryck som jag har fått, det vill säga att det även finns ett visst inhemskt incitament att så ensidigt gå till angrepp mot enbart de tamilska tigrarna, inte stämmer. Jag hoppas också att de inte har någon specifik väljargrupp i åtanke.
Robert Evans
(EN) Herr talman! Det här är ingen ordningsfråga. Jag sa till er kollega att jag ville utnyttja ”catch the eye”-förfarandet för att yttra mig, vilket jag har rätt att göra och trodde att jag hade gjort.
Jag vill tacka Erik Meijer för hans synpunkter. Han nämnde också det modiga arbete som utförts av norrmannen Erik Soldheim, som jag träffade för 10 dagar sedan i Oslo.
Jag instämmer helhjärtat med Michael Gahler, som mycket förnuftigt påpekade att det är civilbefolkningens öde som oroar oss. Jag anser att det viktigaste ändringsförslaget av alla är ändringsförslag 1, där man kräver ett omedelbart och fullständigt eldupphör, vilket måste ligga i hela det lankesiska folkets intresse.
Det finns många bevis. Det rör sig inte om indicier. En del härrör från den regionala hälsovårdschefens kontor, som är underställt Sri Lankas regering. De talar om en humanitär katastrof och om befolkningens undermåliga levnadsförhållanden. Samma uppgifter hörs från Europeiska kommissionen, Internationella Rödakorskommittén, FN, Internationella krisgruppen och den holländska flyktingorganisationen Refugee Care Netherlands. Rubriken för kvällens debatt är försämringen av den humanitära situationen i Sri Lanka, och det är vår skyldighet att göra allt som står i vår makt för att förhindra detta, något jag tror att vi kan, bara vi hittar rätt väg att gå.
Talmannen
Mina damer och herrar! Jag har noga följt arbetsordningen. Eftersom jag kunde ge fem talare ordet och endast tre faktiskt talade beslutade jag att även ge Robert Evans ordet.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag vill tacka ledamöterna för en mycket viktig debatt, även om den var kort och ägde rum sent på kvällen.
Ända sedan den här kommissionens mandatperiod inleddes har jag som vice ordförande varit starkt oroad över situationen i Sri Lanka. Vid vissa tillfällen har vi känt hopp - mest i början - men det hoppet har nu grumlats. Jag ville delta i Genèveprocessen, men det verkar ha varit svårt för den lankesiska regeringen. Hur som helst bröt den processen tyvärr samman. Jag var också beredd att bege mig till den norra delen för att inleda en medling, likt min företrädare Chris Patten. Men i norr var man inte redo - enligt den officiella versionen hade Vellupilai Prabhakaran mässling eller vattkoppor. Hur som helst är jag helt enig med Michael Gahler, som sa att vi måste sätta människorna och de humanitära aspekterna först - det är också vad jag vill.
Som så ofta är fallet har vi varit de största humanitära biståndsgivarna i Sri Lanka. Under 2008-2009 gav EU 19 miljoner euro i humanitärt bistånd, som därefter förmedlades via partnerorganisationer som Internationella Rödakorskommittén, FN och en del icke-statliga organisationer. Dessa organisationer är beredda att hjälpa de drabbade grupperna, men de har stora problem att få tillträde till krigsområdet, problem som de berättat för oss om. Sedan september 2008 har Rödakorskommittén varit det enda organ som haft tillåtelse att arbeta i de områden i Vanni som kontrolleras av LTTE. Världslivsmedelsprogrammet har fått tillåtelse att skicka några matkonvojer, men detta har bara räckt för att täcka ungefär hälften av behoven. Sedan 2008 har vi försett dessa båda organisationer med ytterligare 7 miljoner euro i humanitärt bistånd. Både i Colombo och i Bryssel har vi dessutom också konsekvent drivit linjen att de humanitära organisationerna ska ges ökat tillträde till dessa befolkningsgrupper.
Därför kan jag bara framhålla - tillsammans med övriga medordförande och även Norge i första hand - att vi har tagit varje tillfälle i akt att försöka förmå de stridande parterna att genomföra eldupphöröverenskommelsen från 2002 och lösa konflikten på fredlig väg, men ingenting har fungerat. Åtskilliga uppmaningar om att parterna ska återvända till förhandlingsbordet har fullständigt ignorerats och olyckligtvis har den militära vägen kommit att dominera. Världssamfundets handlingsutrymme har minskat mer och mer under de senaste tre åren, men ingen av medordförandena har lämnat sitt uppdrag. Vi har alla hållit fast vid vårt åtagande att försöka hitta en fredlig lösning på konflikten, vilket framgår av medordförandenas senaste pressmeddelande av den 3 februari, som ni säkert alla har läst.
Vad vi måste göra är därför att återigen kräva humanitärt tillträde, få ut hjälparbetare och civilbefolkning och därefter, när tidpunkten är den rätta, börja verka för en politisk dialog med de stridande parterna och försöka övertyga dem om att en politisk lösning är enda vägen ut ur konflikten. I annat fall kommer det att bli ett gerillakrig, vilket inte kommer att lösa några problem på denna vackra ö. En gång var den ett paradis, och den kan bli ett paradis på nytt.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, den 12 mars 2009.
