Bröstcancer
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0159/2003) av Jöns för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om bröstcancer i Europeiska unionen [2002/2279(INI)].

Jöns (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Låt mig först kort säga att det gläder mig mycket att kunna meddela er att vi i dag på åhörarläktaren har 15 nationella ordförande för Europa Donna, den europeiska koalitionen mot bröstcancer, som följer denna debatt.
Bröstcancer angår oss alla. Var 150:e sekund ställs diagnosen bröstcancer i Europeiska unionen. Varje år insjuknar 216 000 kvinnor i denna sjukdom. Fortfarande dör 79 000 kvinnor i sjukdomen trots att bröstcancer går att bota i 90 procent av fallen - om den upptäcks i tid och behandlas korrekt. Dessa kvinnor dör oftast i en ålder då de bär ett stort socialt ansvar. Bröstcancer är fortfarande den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor mellan 35 och 55 år. Men varje år skulle 25 000 kvinnor kunna räddas om alla medlemsstater erbjöd lämpliga förebyggande åtgärder, dvs. mammografiscreening enligt EU:s riktlinjer. Härigenom garanteras kvinnorna nämligen att radiologerna arbetar uteslutande med röntgenundersökningar av bröst och avläser cirka 5 000 röntgenbilder årligen för att få det tränade öga som krävs.
Det är fullständigt oacceptabelt att endast åtta medlemsstater erbjuder nationella program för mammografiundersökning elva år efter att EU-riktlinjerna lades fram. Medan hela 90 procent av kvinnorna mellan 50 och 69 år i Sverige, Finland, Nederländerna och Förenade kungariket genomgår screening erbjuds denna förebyggande undersökning i mitt hemland Tyskland endast knappt två procent av kvinnorna i samma ålder. Detta trots att mammografiscreening enligt Världshälsoorganisationen bevisligen kan minska dödligheten med så mycket som 35 procent.
Men inte heller den bästa tidiga diagnos tjänar någonting till om de efterföljande behandlingarna är otillräckliga eller rentav felaktiga. Därför uppmanas medlemsstaterna i betänkandet att bygga upp ett geografiskt heltäckande nätverk av interdisciplinära bröstcenter över hela EU, närmare bestämt ett interdisciplinärt bröstcenter per 330 000 invånare. Dessa skall certifieras av en oberoende instans och naturligtvis regelbundet certifieras på nytt. Hela läkarlaget och all vårdpersonal på dessa sjukhusavdelningar skall uteslutande vara specialiserade på god- och elakartade sjukdomar i bröstet. Varje enskilt fall skall diskuteras vid en interdisciplinär fallkonferens. Det är särskilt viktigt att kirurgen endast utför bröstoperationer och att centrumet årligen opererar minst 150 förstagångsdiagnosticerade fall, eftersom specialisering kräver erfarenhet.
Dessa bröstcenter är mycket viktiga eftersom de kvinnor som behandlats där bevisligen har bättre utsikter att tillfriskna. Antalet patienter som överlever i Sverige - där det genomförs screening och där det finns nationella bröstcenter - är 16 procent högre än i Österrike, där man saknar bådadera. För övrigt är det så att det endast finns geografiskt heltäckande nät i Sverige, Danmark, Portugal och Förenade kungariket. Just eftersom dödligheten och chansen att överleva är så olika måste vi utveckla en gemensam europeisk strategi i kampen mot bröstcancer. Vi måste bli snabbare på att skaffa och bättre på att utbyta information, införa benchmarking och ha bästa praxis som ledstjärna. Detta är det enda sättet att rädda livet på fler kvinnor och samtidigt bidra till lägre kostnader i hälso- och sjukvården. Endast så - det är min övertygelse - kan vi utöva positiva påtryckningar på länder som fortfarande försummar detta.
Detta gäller också nationella cancerregister som är en grundförutsättning för tillförlitliga uppgifter och som bara finns i hälften av medlemsstaterna. Vårt krav på regeringarna att till 2008 skapa förutsättningar för att sänka dödligheten i hela EU med 25 procent är för övrigt ingen utopi. Detta går att uppnå om både politikerna och läkarkåren vill. Förenade kungariket har agerat på ett föredömligt sätt. Jag uppmanar kommissionen att under 2006 utarbeta en första halvtidsrapport tillsammans med oss. Vi vet ju alla att kommissionen står på vår sida, vilket inte minst förslaget till rådets rekommendation om förebyggande av cancer åter bevisar. Endast om uppmaningarna i detta betänkande snabbt omsätts i praktiken kommer varje kvinna i Europa inom en snar framtid att oberoende av bostadsort, social status och utbildningsnivå ges samma optimala förutsättningar för tidig upptäckt och behandling.
(Applåder)

Diamantopoulou
Herr talman! Det är inte första gången som Jöns på ett tydligt och effektivt sätt aktualiserar en så viktig fråga som kampen mot bröstcancer. Detta är viktigt och bevisar än en gång att en enskild individs engagemang och systematiska arbete kan föra politiken framåt. Jag skulle därför personligen vilja gratulera Karin Jöns både till kvaliteten i betänkandet och det kontinuerliga engagemanget i denna viktiga fråga.
Kampen mot bröstcancer är en av de frågor som prioriteras på folkhälsoområdet. Ett antal siffror har tagits fram. Jag anser att det är viktigt att vi upprepar dem för att få en bild av problemets omfattning. Det förekommer 220 000 nya fall per år och 75 000 kvinnor mister årligen livet till följd av denna sjukdom. Men enligt beräkningar och studier skulle man kunna rädda livet på 25 000 av dessa kvinnor per år om man genomförde vederbörliga kontroller av alla kvinnor i Europeiska unionen. Förebyggande åtgärder genom regelrätta kontroller kan således rädda liv, och detta är betänkandets budskap.
I sitt betänkande undersöker Jöns såväl lämpliga metoder för cancerscreening som lämpliga metoder och effektiva rön vad beträffar behandling och vård i samband med bröstcancer. Det är viktigt att nämna att många av de uppgifter och förslag som formuleras härrör från de olika åtgärder som kommissionen vidtog mellan 1987 och 2002 inom ramen för det tredje ramprogrammet ?Europa mot cancer?.
Dessa program, liksom det nya folkhälsoprogrammet, visar kommissionens engagemang i kampen mot denna allvarliga sjukdom. En viktig politisk faktor på europeisk nivå är sålunda de register och den kunskap som vi i dag förfogar över med hänsyn till vad som sker i medlemsstaterna. Detta gör att vi kan välja de mest lämpliga och effektiva metoderna, men även att medlemsstaterna själva kan upptäcka sina egna brister.
Den andra viktiga politiska och selektiva faktorn är förslaget till rekommendation, som väsentligen bevisar kommissionens engagemang. Det gäller förslaget till rekommendation om cancerscreening som utfärdades den 5 maj. Syftet med detta förslag är att formulera rekommendationer för genomförande av kontrollprogram i stor skala på grundval av tillförlitlig vetenskap. Denna rekommendation lades fram redan under mötet i rådet (hälso- och sjukvård) som hölls i måndags. Vad omfattar den då? I allt väsentligt omfattar den ett främjande av de åtgärder som syftar till att förena kontrollmetoderna med de resultat som nås i de olika medlemsstaterna. Detta innebär att det numera bör finnas kvantitativa uppgifter i medlemsstaterna om den procentuella minskningen av dödstalet till följd av cancer.
Kommissionens förslag till rekommendation är en allmän ram som naturligtvis inte kan vara av bindande lagstiftande karaktär, eftersom vi alla känner till att detta är en fråga som faller under medlemsstaternas befogenhet. Men i detta förslag till rekommendation räknar man med att betänkandet läggs fram i enlighet med screeningprogrammet mot cancer och på grundval av de uppgifter som medlemsstaterna skall lämna in senast vid utgången av det tredje året efter det datum då de godkändes. Betänkandet skall utgöra grunden för utvärderingen och analysen av eventuella ytterligare åtgärder.
Efter förslaget till rekommendation som, vilket jag nämnde, var det andra grundläggande elementet i EU:s politik efter en första inventering av nuläget, kommer åtgärdsprogrammet nu som det tredje viktiga elementet. Kommissionen har vidtagit omfattande åtgärder inom ramen för folkhälsoprogrammet för åren 2000-2008. Dessa program tillvaratar resultaten och framgångarna från tidigare program, inräknat programmen mot cancer, och nätverken i fråga. Och här vill jag inför åhörarläktarna uttrycka min tacksamhet gentemot företrädarna för nätverken och ordförandena för de organisationer som arbetar i kampen mot cancer och säga att det även enligt vår erfarenhet är uppenbart att dessa organisationers roll, att dessa frivilliga personers och det civila samhällets engagemang spelar en mycket viktig roll och att vi ser att det i ett stort antal länder har genomförts väsentliga förbättringar och förändringar av situationen på området bröstcancer tack vare arbetet i dessa nätverk. Givetvis arbetar vissa av dem även utanför Europa.
2004 avser kommissionen att lägga fram en slutlig rapport för Europaparlamentet och rådet om resultaten av programmet ?Europa mot cancer?. Detta program, folkhälsoprogrammet, omfattar utbyte av information och lämpliga metoder mellan medlemsstaterna. Det handlar i huvudsak om att främja det mellanstatliga samarbetet så att ett land kan lära av ett annat. Detta är förenligt med punkt 13 i Jöns betänkande. Givetvis erkänner och stöder vi dessutom behovet av gemensamma strategier och åtgärder inom områden som forskning, teknisk utrustning och teknisk utveckling, vilket även är förenligt med punkt 6 i betänkandet.
Kommissionen utvärderar just nu de åtskilliga förslag till projekt som har lagts fram för 2003 års finansiering. I anslutning till prioriteringarna inom arbetsprogrammet för 2003 skall myndigheterna ta hänsyn till det slutliga valet av prioriteringar som finns angivet i betänkandet, och vi kommer givetvis att ta hänsyn till alla de rekommendationer som har formulerats.
När det gäller förslaget att arrangera en konferens för att analysera slutresultatet av programmet ?Europa mot cancer? anser jag att detta bör diskuteras med de kommande ordförandeskapen. Jag skulle vilja ge uttryck för viss tvekan vad beträffar möjligheten att organisera ett sådant möte inom ramen för det italienska ordförandeskapet eftersom tiden är så begränsad, men givetvis kan vi försöka finna bästa möjliga tidpunkt.
Låt mig slutligen upplysa er om att kommissionen har för avsikt att inrätta en Internetportal med hälsoinformation. Denna portal kommer att utgöra en källa till information om folkhälsan i Europeiska unionen. Innehållet kommer att omfatta ett stort antal frågor och portalen kommer att bli en gemensam plats för medborgare, patienter, läkare, experter, behöriga myndigheter och nätverk. Vi tror att denna portal kommer att bli ett betydelsefullt redskap för utbyte av erfarenheter, men också för att främja politiken.
Herr talman! Jag skulle vilja avsluta med att på Byrnes vägnar - som till följd av viktiga åtaganden inte har kunnat närvara - tacka Jöns för hennes särskilda bidrag till förverkligandet av denna vår gemensamma målsättning, och jag gratulerar henne varmt.
(Applåder)

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Herr talman! Varje familj, varje hushåll i Europeiska unionen har någon gång kommit i kontakt med den fruktansvärda sjukdomen cancer, som man aldrig blir av med, även om man kan återfå hälsan igen. Att Europeiska unionen inte bara är aktiv när det gäller att förebygga cancer och att upptäcka denna fruktansvärda sjukdom, utan också skapar möjligheter att bota cancer med hjälp av forskningsprogrammet 400 miljoner euro har anslagits till detta forskningsprogram är trots allt hoppingivande. Detta är också anledningen till att Karin Jöns och jag, på uppdrag av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna och tillsammans med gruppens alla medlemmar, har samarbetat på ett utmärkt vis för att se till att föredragande Jöns betänkande som ni har framför er verkligen kan stödjas till hundra procent av vår grupp. Tillsammans har vi följt en väg som vi anser vara den bästa för alla som ställs, som kommer att ställas eller som har ställts inför problemet.
Det finns stora skillnader i Europa. Jag är stolt över mitt hemland. Vi har ett perfekt screeningprogram, vilket dock inte innebär att det inte finns mer att göra även där. Det finns skillnader i den bemärkelsen att bröstcancer är ett större problem för kvinnor i de nordeuropeiska länderna, åtminstone förekommer det oftare där, medan det förekommer mer sällan i andra länder - och då räknar jag även med de blivande medlemsstaterna - men även chansen att tillfriskna skiljer sig mycket inom Europeiska unionen. Detta leder till att det som påbörjades på 90-talet med mammografiscreeningprogrammen nu måste förbättras ytterligare, och det är därför vi sitter här nu. Jag skall genast kommentera det ytterligare.
Jag vill också be Europeiska kommissionen att uppmärksamma andra program och andra typer av cancer som också kan botas och som jag anser att vi egentligen har ägnat för lite uppmärksamhet fram till nu. Jag nämner livmodercancer, som med hjälp av HPV-testet går att upptäcka på ett mycket tidigt stadium och som Europeiska unionen bör uppmana medlemsstaterna att motarbeta mer aktivt, för om livmodercancer upptäcks i tid kan den i de flesta fall botas. Samma sak gäller prostatacancer. Samma problem. I de nya programmen bör vi även ägna detta större uppmärksamhet.
Vad vi har gjort är att vi har undersökt om Europeiska kommissionens riktlinjer och program är tillräckligt adekvata för att komma fram till lösningar i de fall då vi egentligen bara kan ge medlemsstaterna rekommendationer på den här punkten. Ett antal punkter har enligt min mening skärpts. Och då nämner jag först och främst screeningen. Förutom screeningen är det emellertid också av utomordentligt stor vikt att kvinnor får omedelbar behandling om det finns misstankar om bröstcancer. Jag måste säga att det i mitt land finns utrymme för förbättringar på den på punkten. Tidig upptäckt alltså, men också tidig behandling. Detta är av utomordentligt stor vikt och jag ber er, fru kommissionär, att uppmärksamma den saken.
Något annat vi skall undvika när ett cancerfall har konstaterats är att behandling ges på varje litet sjukhus. Ett interdisciplinärt och multidisciplinärt samarbete för att lösa problemet ger de bästa möjligheterna att bli botad och jag anser att varje kvinna i Europeiska unionen har denna rättighet.
Stihler (PSE).
Herr talman! Vi har väntat länge på denna diskussion och jag skulle vilja tacka föredraganden, Jöns, för allt arbete hon lagt ned i denna fråga. Det krävs ofta att en person driver en fråga framåt och når resultat. Om det inte vore för Jöns och allt hennes hårda arbete skulle vi förmodligen inte sitta här i dag och diskutera denna fråga.
Bröstcancer är ett av de största hälsoproblem som Skottland och Europeiska unionen som helhet står inför. Det är den vanligaste cancerformen bland kvinnor i Skottland och den näst vanligaste dödsorsaken för kvinnor över lag. Denna sjukdom drabbar en av nio kvinnor och kräver 13 000 liv i Förenade kungariket varje år. Trots framsteg när det gäller diagnostisering och behandling är bröstcancer den främsta dödsorsaken för kvinnor mellan 35 och 55 år. En ganska skrämmande statistik. Vad kan vi då göra för att förhindra bröstcancer, och hur kan vi se till att kvinnor som fått diagnosen får bästa möjliga behandling?
Först och främst måste screeningen prioriteras, vilket föredraganden påpekar. Även om behandlingen i Skottland och Förenade kungariket är bättre än i de flesta andra medlemsstater, här finns specialiserade sjuksköterskor och det ges stöd för att inrätta bröstcenter, är det fortfarande så att man till skillnad från när det gäller tester med hjälp av cellprov inte tillämpar allmän screening för kvinnor förrän de fyllt 50 år. Inom ramen för det skotska bröstscreeningprogrammet erbjuds för närvarande kvinnor mellan 50 och 64 år screening vart tredje år. Detta är en bra början, men vi vet att det alltid finns mer att göra. Jag skulle vilja att fler unga kvinnor inom Europeiska unionen liksom i kandidatländerna erbjöds screening. Trots att kvinnor som har bröstcancer i släkten är mer medvetna om riskerna och påbörjar screening tidigare, så finns det mer vi kan göra för att få medlemsstaterna att främja en snabbare och bättre diagnostisering.
Nyligen genomförda studier visar att man genom förbättrad screening av unga och medelålders kvinnor skulle kunna minska dödligheten med ungefär en fjärdedel.
När det gäller förebyggande åtgärder är det för det andra intressant att man i betänkandet nämner att bröstcancer har ökat över hela världen sedan slutet av andra världskriget. Detta kan delvis förklaras av en förbättrad diagnostisering och även människors kunskaper om ärftlighet, men den miljö vi lever i och vår livsstil, våra vanor och vår allmänna livskvalitet kan också spela in. Därför är det så viktigt med forskning liksom med de direktiv som Europeiska unionen antar på andra områden. Det nya kemikaliedirektivet som just nu bearbetas i den parlamentariska processen kan till exempel ses som ett sätt att försöka minimera de risker vi som medborgare av Europeiska unionen ställs inför i vår vardag, och detsamma gäller vårt arbete med avseende på dioxiner och meddelandet om e-hälsa.
För det tredje måste vi se till att organisationer som Europa Donna som har uträttat så mycket inom Europa för att öka medvetenheten kring bröstcancer får det stöd de förtjänar. Kvinnor inom Europeiska unionen som får diagnosen bröstcancer måste informeras om vilka behandlingsalternativ som finns tillgängliga för dem. Det är viktigt att patienter har tillgång till användbar information om bröstcancer och stödsystem.
Betydelsen av information och medvetenhet löper avslutningsvis genom hela betänkandet. Det är detta som utgör vårt mål och det som vi alla bör sikta på.

Boogerd-Quaak (ELDR).
Herr talman! Även jag vill gratulera kollega Jöns till betänkandet. Min grupp har talat mycket uppskattande om betänkandet, trots det faktum att ett antal ledamöter anser att vissa delar går för långt i fråga om subsidiaritetsprincipen och därför har avstått från att rösta i utskottet. Betänkandet som sådant har rönt uppskattning för sin höga kvalitet av alla i min grupp. Jag anser att det är oerhört viktigt.
Jag uppskattar också kommissionsledamoten och hennes syn på vad som bör ske utifrån det här betänkandet. Hon har sagt att det är viktigt att samla in och registrera kunskap. Den åsikten delar jag till fullo. Medlemsstater kommer verkligen att lära känna sina egna svaga punkter bättre om de ser hur det ser ut hos andra på andra sidan gränsen. Detta är verkligen ingen lyx. Om vi granskar betänkandet så ser vi att risken att drabbas av bröstcancer är 60 procent högre i Västeuropa än i Östeuropa. Detta borde vi väl ändå lära oss något av! Vari ligger orsakerna till detta? Om vi ser till ökningen av antalet kvinnor med bröstcancer så finns det också anmärkningsvärda skillnader. I Europeiska unionen ökar till exempel antalet kvinnor med bröstcancer mest i mitt hemland. Detta måste man väl ändå kunna finna orsaken till?
I betänkandet läser vi till exempel att kvinnor i städer drabbas oftare av bröstcancer än kvinnor i landsbygdsområden. Omfattande forskning är alltså nödvändig för att utröna vilka faktorer som verkligen ger upphov till bröstcancer. Är det i själva verket så att bruket av östrogen snarare framkallar än motverkar bröstcancer? Många av de här frågorna är otillräckligt besvarade och jag anser att det är utmärkt att den forskning som vi alla kan lära oss av bedrivs gemensamt på europeisk nivå. Till syvende och sist är det på så vis pengarna används bäst.
Stor uppskattning hyser jag också för de frivilliga organisationer och de medborgarorganisationer som har gjort mycket för att höja kvaliteten på behandlingen. Personligen är jag en varm förespråkare för behandling vid bröstcenter. Inte bara för att chansen att överleva är större där, utan också för helhetsbemötandet av kvinnors problem. Vissa kvinnor upplever faktiskt detta som en kroppslig kränkning. En kränkning av deras sätt att betrakta sig själva som kvinna. Länge ägnade man knappt någon uppmärksamhet åt detta, i stället såg man i allt för hög grad till de tekniska sidorna av sjukdomen.
Herr talman! Jag anser att det är utomordentligt viktigt att vi går vidare med det som kommissionsledamoten har föreslagit. Jag uppskattar också hennes plan på att lägga ut information om cancer i allmänhet på Internet. Även Oomen-Ruijten har nämnt ett antal exempel som är viktiga. Jag hoppas att det inte skall dröja innan vi ser allt detta förverkligat och att konferensen som har förordats kommer att organiseras inom kort.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, fru kommissionär! Sist jag besökte gynekologen berättade hon för mig att risken i Belgien har ökat från en kvinna av tio till en kvinna av åtta. Detta är skrämmande siffror och jag tror att det fortfarande är en oerhört traumatisk upplevelse för en kvinna, för henne själv och hennes familj, att upptäcka att hon har bröstcancer, även om cancern - om den upptäcks på ett tidigt stadium - kan botas. Men en av åtta är alltför många och Belgien ligger på fjärde plats efter Nederländerna, Danmark och Frankrike. Dessutom måste vi också beakta att det finns oacceptabelt stora skillnader i chansen att överleva beroende på om man bor i det ena eller det andra landet.
Tidig upptäckt, diagnos, behandling och eftervård bidrar till att tusentals kvinnor överlever, men överlevnadschanserna varierar från 81 procent i Frankrike till 58 procent i Polen och Slovakien. Detta måste stämma oss till eftertanke. Kvaliteten på undersökningen måste alltså vara tillförlitlig och i det sammanhanget gör det mig ändå bekymrad att endast åtta länder överväger att genomföra allmänna screeningtester. Detta är ett ämne för diskussioner. I Belgien hyser man vissa betänkligheter, dels på grund av kostnaderna, dels är jag dock säker på att man från medicinskt håll också pressar på för att ha kvar de individuella medicinska undersökningarna av den egna läkaren. Fru kommissionär, det vore bra att kritiskt granska resultaten av de olika tillvägagångssätten i ljuset av det ni kallade samarbete i samband med kunskapsinhämtande.
Det finns en gemensam europeisk strategi, men det är nödvändigt att göra mer än att bara förebygga cancer. Orsakerna måste också undersökas närmare. Olika kolleger, bland annat Boogerd-Quaak, har påpekat att det fortfarande finns många outforskade områden. I synnerhet vill jag uppmärksamma er på kollegan Jöns rekommendation i punkt 11 och be er ta upp detta med er kollega Busquin, eftersom en patentering av gener skulle kunna få till följd att monopolet hindrar bröstcancerforskningen i onödan.

Mussa (UEN).
Herr talman, fru kommissionär! Jag gratulerar föredraganden Karin Jöns till hennes betänkande som är rikt på innehåll och lovar goda resultat. Eftersom jag leder en bröstklinik i Italien vet jag vad jag talar om.
Jag instämmer helt i alla uppmaningarna till medlemsstaterna i syfte att få upp andelen kvinnor som spontant genomgår mammografiundersökningar till över 70 procent, en andel som ingen nation hittills har uppnått. Jag anser att uppmaningen att skapa incitament och sprida initiativ i fråga om utbildning på de tekniska och sociala planen i medlemsstaterna, att ge bröstcancerpatienter psykologiskt stöd samt att verka för utbildning och specialistutbildning på gemenskapsnivå är mycket betydelsefull. Jag kan tillägga att den sistnämnda utbildningen skall ges inom universitetens ram, på masternivå. Dessa kurser skulle också kunna finansieras med våra utbildningsresurser. 
Uppmaningen att snarast upprätta europeiska cancerregister så att vi äntligen får tillförlitliga siffror inom Europeiska unionen och kan jämföra hur den neoplastiska sjukdomen som helhet utvecklas verkar bra. Det är rätt att medlemsstaterna uppmanas att utnyttja resurserna i strukturfonderna för att finansiera infrastrukturen på hälsoområdet. Jag håller fullständigt med om föredragandens uppmaning att också estetiska ingrepp som bröstimplantat skall finansieras av sjukförsäkringen, liksom peruker och annat som patienten behöver för att återställa en kroppslig identitet som så mycket som möjligt liknar den hon hade före sjukdomen. I många stater får patienterna själva bekosta dessa saker.
Några punkter i betänkandet är jag dock tveksam till. Först och främst vill jag framhålla att det i ett betänkande av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor saknas en viktig komponent för att detta utskott skall kunna kalla sig jämställdhetskämpe. Föredraganden nämner inte manliga cancerpatienter med ett ord. Denna cancertyp drabbar tyvärr också män: i åldersgruppen 58 till 63 år insjuknar omkring en man på 100 000 i bröstcancer. Jag kan tillägga att deras prognos är mer ogynnsam än kvinnornas just eftersom de inte genomgår mammografi och cancern därmed upptäcks för sent.
Jag undrar om inte utskottet åtminstone borde tillerkänna männen samma rätt till information som kvinnorna. Mäns bröstcancer utgör bara en procent av alla bröstcancerfall, och jag förstår att den inte har en sådan ekonomisk betydelse att man kan tänka sig att införa särskilda kontroller. Däremot anser jag att det krävs en kampanj för att medvetandegöra den manliga delen av befolkningen så att männen genom tidig diagnos kan öka sin livslängd och livskvalitet på samma sätt som kvinnorna. Risken att insjukna i bröstcancer gäller framför allt unga personer på grund av den utbredda användningen av kvinnliga hormon och metaboliserande läkemedel som utlöser en - ofta obehandlad - gynekomasti. 
Den andra frågan som jag skulle vilja ta upp är punkt 7g i betänkandet. Jag tycker att det är onödigt att påminna patienterna om möjligheten att utöva sin rätt att anmäla läkaren, eftersom detta redan ingår i patienträttigheterna. Det är också skadligt, eftersom det kan äventyra förtroende mellan läkare och patienter, vilket det terapeutiska resultatet enligt undersökningar och forskning till 50 procent beror av. Jag tycker att det är mer legitimt att denna slags kontroll av behandlingens kvalitet utförs av de institutioner som har detta till uppgift, till exempel den europeiska kommittén för kontroll av bröstcenter, Specialist Breast Unit.

Avilés Perea (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Under 2000 drabbades drygt 216 000 kvinnor av bröstcancer i Europeiska unionen och fler än 79 000 dog till följd av sjukdomen.
Bröstcancer är den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor mellan 35 och 55 år. Cancertalen skiljer sig väsentligt mellan de olika länderna i Europeiska unionen och är högre i de nordliga länderna och lägre i de södra, som Grekland och Spanien. Litauen och Lettland uppvisar också låga siffror. Varje år ökar antalet i alla länder. Ekonomiska, miljömässiga men även kulturella faktorer har en stor inverkan på dessa siffror. Bröstcancer drabbar i högre utsträckning kvinnor i högre samhällsklasser.
De europeiska riktlinjerna för att upptäcka cancer på ett tidigt stadium, som är det effektivaste medlet för att nå ett bra resultat och en hög grad av överlevnad, är bara rekommendationer utan rättslig bindning. Nationalstaterna utarbetar sina planer för förebyggande arbete och behandling med stora inbördes skillnader. I vissa medlemsstater är programmen regionala och det finns fortfarande medlemsstater där screeningprogrammen inte når alla kvinnor i riskåldern.
Detta betänkande som kommer mycket lägligt och är välgjort försöker dra uppmärksamheten till detta problem som särskilt drabbar kvinnor i hela Europeiska unionen. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har varit framgångsrikt i utarbetandet. Alla kvinnor har rätt till screening av hög kvalitet, behandling och eftervård. Vi måste därför åtgärda de nuvarande skillnaderna mellan medlemsstaterna. Bl.a. varierar chansen att överleva med upp till 16 procent.
Fortfarande är tidig upptäckt det bästa sättet att bota cancer. Gemenskapsprogrammet ?Europa mot cancer? har varit mycket framgångsrikt och förebildligt, och därför bör vi fortsätta på samma väg i framtiden. Screening, med fastställda program för regelbunden undersökning av kvinnor från 50 år och uppåt, bör tillämpas i alla medlemsstater och i kandidatländerna.
Kvinnors medverkan och medvetande är oerhört viktigt eftersom den manuella undersökningen är till mycket god hjälp, utan att förtiga att mammografi är den mest effektiva tekniken för att upptäcka cancer på ett tidigt stadium. Kampen mot bröstcancer bör prioriteras i hälsopolitiken och medlemsstaterna bör utveckla en effektiv hälsopolitik och strategier för att bli bättre på tidig upptäckt, diagnos och behandling.
Betänkandet är mycket innehållsrikt, detaljerat och exakt och jag vill gratulera Jöns till viljan att acceptera förslag och ändringar, vilket har berikat texten.

Gröner (PSE).
Herr talman! Innan min talartid går ut vill jag klargöra följande: Stihler talade som föredragande av yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Jag talar för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Europeiska socialdemokratiska partiets grupp vill tacka parlamentet för det breda stödet för Jöns betänkande. Utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor kräver i betänkandet att kampen mot bröstcancer görs till en hälsopolitisk prioritering på EU-nivå. Förebyggande arbete, tidig upptäckt, diagnos, behandling och eftervård i samband med bröstcancer måste utvecklas som en enhet och tillämpas med hög kvalitet i medlemsstaterna. Detta bör enligt vårt förslag kunna uppnås till 2008 med kommissionens stöd.
Var tjugonde minut dör en kvinna i bröstcancer i Europa. I Tyskland insjuknar varje år 46 000 kvinnor i denna sjukdom och 19 000 dör under samma tidsperiod. Bröstcancer drabbar oftast kvinnor i en ålder då deras sociala ansvar i familjen och arbetslivet är som störst. Bröstcancer är fortfarande den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor mellan 35 och 55 år. Jag vill på Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar varmt tacka föredragande Jöns för de positiva följderna av hennes arbete, inte bara för det som hennes personliga seger över bröstcancern har inneburit, utan även för att hon kämpar för att alla kvinnor i unionen skall få bästa möjliga behandling. En geografiskt heltäckande screening, det vill säga en kvalitetssäkrad tidig diagnos och inrättande av bröstcenter är vad våra mål går ut på. Motsvarande riktlinjer har utvecklats av EUSOMA och den europeiska organisationen för cancerforskning och cancerbehandling samt Europa Donna. Nu handlar det om att snabbt övergå till handling. De multidisciplinära bröstcentren skall samla radiologer, onkologer, patologer, psykologer och kirurger som skall samråda med patienten om den bästa behandlingsformen för henne. I Sverige, Förenade kungariket och Nederländerna har dödlighetssiffran sjunkit med 30 procent.
Nu står 400 miljoner euro till förfogande genom det sjätte ramprogrammet för forskning. Även nationella cancerregister skall omedelbart upprättas så att vi äntligen får tillförlitliga fakta om hur var och en av riskfaktorer såsom tobak, kost, miljöpåverkan eller livsstil påverkar cancer. Detta är särskilt betydelsefullt när vi talar om bröstcancer.
Naturligtvis kommer även andra intressen in i bilden. I delstaten Bayern, som är mina hemtrakter, går vi t.ex. en annan väg genom att röntgen kommer att överlåtas åt allmänpraktiserande läkare. Men ett optimalt förebyggande arbete kan endast uppnås genom att man följer EU-riktlinjerna. Behandlande läkare skall avge minst 5 000 mammografiutlåtanden per år för att ha ett tillräckligt tränat öga och tillräcklig erfarenhet för att upptäcka symtom på fem till sju millimeter. Den som inte vill genomföra detta strävar snarare efter att företräda sin yrkeskårs intressen än att uppnå vårt uttalade mål att rädda livet på tusentals kvinnor. Var sjunde eller åttonde kvinna kommer att drabbas. Vi kan räkna igenom rad för rad här och se hur många av oss det blir.
Hermange (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill precis som ni välkomna de ledamöter av manligt kön som finns i kammaren eftersom den sjukdom det är fråga om faktiskt även berör män, vilket Mussa påpekade. När denna sjukdom drabbar oss drabbar den även våra partner, våra familjer och våra barn. Dessutom råder det kring denna sjukdom ett psykologiskt klimat som inte kan undgå att påverka vår omgivning.
Tillgänglig statistik är som föredraganden framhåller svår att jämföra i brist på enhetliga kriterier. Den visar ändå att bröstcancer stagnerar eller ökar beroende på vilken medlemsstat det gäller. Sjukdomen är således, såsom har sagts, en av de främsta dödsorsakerna bland kvinnor i åldrarna 35-55 år. Det är därför nödvändigt att på EU-nivå prioritera tidig upptäckt och ett helhetsomhändertagande av patienterna.
Detta påpekas i betänkandet av Jöns, som förordar screeningprogram för att upptäcka sjukdomen. Detta skall ske inom ramen för interdisciplinära center, något som är mycket, mycket viktigt. På så vis kan man vid behov givetvis sörja för det medicinska omhändertagandet men även det psykologiska och sociala omhändertagandet, något som i vissa fall också är till hjälp i behandlingen av sjukdomen. Kvalificerad personal skall svara för omhändertagandet, både under och efter behandlingen.
I Frankrike lade en kommission för information om cancer fram en rapport i januari 2003, och tack vare detta har den franske presidenten helt nyligen låtit utarbeta en nationell plan mot cancer, en plan som innehåller slående likheter med ert betänkande, såväl när det gäller verklighetsbeskrivningen som de mål som skall uppnås.
Med tanke på de fysiska och psykologiska problem som en behandling mot bröstcancer medför och för att garantera kvinnorna bästa möjliga livskvalitet är det nödvändigt att agera förebyggande och uppmuntra kvinnor i alla åldrar att låta undersöka sig regelbundet. Detta kan ske genom en ändamålsenlig politik med information och förebyggande åtgärder.
Detta är skälet till att vi inte kan annat än instämma i behovet av att samordna medlemsstaternas nationella politik, fullfölja utvecklingen av europeiska riktlinjer på mammografiområdet, intensifiera forskningen och se över problemet med att Europeiska patentverket beviljat patent för gener samt inrätta andra register än de nationella register som för närvarande finns.
Betänkandet av Karin Jöns, såsom det har antagits av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, verkar således uppfylla detta mål. PPE-DE-gruppen har därför beslutat att rösta ja, eftersom jag måste säga att detta betänkande visar prov på ett visst mod. Och eftersom vi har förmånen att ha en kvinnlig kommissionsledamot här i dag och eftersom vi vet att 400 miljoner euro har avsatts för det femte ramprogrammet: varför inte göra cancer till en huvudprioritering i Europa från 2004, fru kommissionär?
Detta vore ett entusiasmerande svar på Jöns förslag om en konferens.

Karamanou (PSE).
Herr talman! Även jag vill innerligt gratulera Jöns till hennes mycket viktiga bidrag för att göra Europeiska unionens institutionella organ medvetna om denna aktuella fråga om bröstcancer. Detta har hon inte endast gjort genom att utarbeta detta utmärkta betänkande utan även genom att arrangera motsvarande utställning i Europaparlamentet och en offentlig debatt där några av de främsta vetenskapsmännen i Europa deltog och där även den ansvarige kommissionsledamoten Byrne var närvarande.
Under denna offentliga utfrågning kunde vi med bedrövelse, besvikelse och förvåning konstatera att det är mycket små medel som avsätts för forskning om sjukdomar som i regel drabbar kvinnor, t.ex. benskörhet, följder av menopausen och bröstcancer. Vi kunde alltså konstatera att man avsätter större medel för de sjukdomar som i huvudsak drabbar män - och detta säger jag till de manliga kollegerna - än för de sjukdomar som drabbar kvinnor, dvs. att även när det gäller kampen mot sjukdomar och hälsoproblem förekommer det diskriminering på grund av kön. Och jag vill uppmana Europeiska kommissionen att uppmärksamma detta, för enligt vad som framgår av de uppgifter som kommissionsledamoten och andra kolleger hänvisade till drabbas en av åtta kvinnor av denna fasansfulla sjukdom som i synnerhet uppkommer i åldrarna 35-55 år.
Vi i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor yrkar på ytterligare forskning om orsakerna, diagnos i ett tidigt skede, förebyggande åtgärder och behandling efter det att sjukdomen har utvecklats. Givetvis känner vi till de försök som har gjorts från Europeiska kommissionens sida, och jag skulle vilja tacka er, fru kommissionär, för alla de positiva meddelanden ni har gett oss i dag angående främjandet av åtgärder och program med särskilda målsättningar, men framför allt för att resultaten kommer att utvärderas och att ni kommer att ta hänsyn till de förslag som formulerats i Jöns betänkande och i den rekommendation som planerats för medlemsstaterna, och slutligen att ni även kommer att dra fördel av de möjligheter som den nya tekniken ger oss, i synnerhet Internet. Jag tackar er så mycket för de positiva åtgärder som ni har informerat om.

Bastos (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kolleger! Jag skulle vilja börja med att tacka för kommissionsledamotens inlägg som visar att kommissionen anstränger sig för att bemästra detta allvarliga folkhälsoproblem tillsammans med medlemsstaterna som är de som är behöriga på hälso- och sjukvårdsområdet.
Saken är den att antalet bröstcancerfall ökar oroväckande i Europeiska unionen. Som exempel skulle jag vilja nämna att bröstcancer är den huvudsakliga dödsorsaken hos kvinnor över 45 år i Portugal. I mitt hemland har vi 3 500 nya fall per år och varje dag dör fem kvinnor i denna sjukdom. Trots allt finns det en sann politisk vilja och konkreta åtgärder för att förbättra situationen. Därför tackar jag föredraganden för hennes utmärkta betänkande som får oss att inse hur många fall det finns av denna cancertyp, både i Europa och globalt. Hon uppmanar oss alla att handla snabbt och göra kampen mot cancer till en av hälso- och sjukvårdspolitikens viktigaste prioriteringar i Europeiska unionen.
Vi står inför en utmaning att drastiskt minska dödligheten i bröstcancer i Europa, men även att eliminera skillnaderna mellan medlemsstaterna när det gäller hälsovårdens kvalitet och därmed kvinnors möjlighet att överleva. Därför bör vi agera på olika nivåer:
För det första förebyggande vård och cancerkontroll: Det är viktigt att driva upplysningskampanjer som informerar om att en tidig diagnos av sjukdomen ökar möjligheten att bli frisk. Därför bör medlemsstaterna införa tvååriga kontroller av kvinnor mellan 50 och 69 år, vilket är vad som också rekommenderas i EU:s riktlinjer om mammografikontroller.
För det andra diagnos. I alla medlemsstater bör kvinnor kunna få besked om resultatet av en mammografiundersökning inom fem dagar och inte behöva vänta längre än fyra veckor på behandling efter diagnos.
För det tredje behandling och eftervård. Kvinnor som drabbats av bröstcancer bör behandlas av arbetslag med olika yrkesgrupper som har och fortlöpande får lämplig yrkesutbildning. För att klara sig igenom behandlingstiden så bra som möjligt bör patienterna ha tillgång till psykologiskt stöd, sjukgymnastik och social service. Efter behandlingen är en medicinsk och känslomässig uppföljning viktig.
Låt mig avsluta med ett hoppfullt meddelande om att vi en dag kommer att bemästra och utrota denna sjukdom. Låt oss därför göra det bästa inte bara av de 400 miljoner euro som har avsatts för cancerforskningen i det sjätte ramprogrammet för forskning utan även av det nya åtgärdsprogrammet på området folkhälsa 2003-2008 för att utveckla innovativa initiativ och projekt.
Zrihen (PSE).
Fru kommissionär! Vi diskuterar i dag en svår och även smärtsam fråga inte bara för kvinnor, utan ofta även för hela familjer. Den statistik vi just har nämnt - att en kvinna av tio har drabbats eller kommer att drabbas av sjukdomen - visar att det är den vanligaste dödsorsaken hos kvinnor i åldrarna 35-55 år och att vi kanske hade kunnat undvika förlusten av 75 000 kvinnor per år om vi hade vidtagit förebyggande åtgärder mycket tidigare. Därför kan vi inte annat än göra detta gissel till en av våra käpphästar under de kommande åren. Jag vill därför tacka Jöns för detta betänkande och framför allt för den uthållighet hon har visat och den höga kvaliteten på hennes arbete.
Vi måste alltså främja och stimulera förebyggande metoder för att upptäcka sjukdomen, informera och genomföra förebyggande kampanjer riktade till kvinnor. Min erfarenhet inom detta område får mig emellertid att tro att det finns andra hinder som ibland är socioekonomiska och ofta kulturella. Vi vet att en tidig diagnos för närvarande fortfarande är det bästa sättet att förbättra prognosen och behandlingen och att tidig upptäckt gör bröstcancern till en sjukdom som är lättare att bota och mindre traumatisk för patienten. Vidare är det viktigt att hjälpa de kvinnor som drabbats av sjukdomen. Därför är nätverken av interdisciplinära vårdcenter som erbjuder kvinnorna ett medicinskt omhändertagande och psykologiskt och socialt stöd helt grundläggande i hela denna struktur.
Till sist vill jag påpeka att vi inte får sätta punkt i och med dagens debatt. Kampen mot bröstcancer måste ingå i ett brett program och ytterligare forskning krävs. Av det skälet anser jag att detta faktiskt bör kopplas till det sjätte ramforskningsprogrammet och de 400 miljoner euro som finns avsatta för cancerforskning. Jag vill upprepa att jag tycker att betänkandet om bröstimplantat som antogs i februari utgör ett positivt bidrag av hög kvalitet till denna aspekt på kvinnors hälsa. Kommissionens förslag till rekommendation till medlemsstaterna för bättre cancerscreening blir dessutom ett tillfälle att fortsätta debatten om denna för kvinnor ack så viktiga fråga, som jag dock vill tillägga även är viktig för samhället i stort.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman, ärade kommissionär! Betänkandet om bröstcancer som nu behandlas och som har utarbetats av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor är välbalanserat och genomtänkt. För detta förtjänar föredraganden Karin Jöns ett särskilt tack. 
Betänkandet lägger tyngdpunkten på kvalitetsstandarder och bästa praxis, vilket kan utvecklas genom folkhälsopolitiken och överföras till alla medlemsstater. För tillfället råder det stora skillnader mellan medlemsstaterna och regionerna när det gäller kvaliteten i vården av bröstcancerpatienter. Detta återspeglas tyvärr direkt i möjligheten för kvinnor som insjuknat i bröstcancer att överleva, där den ojämna tillgången till screening, diagnostisering och vård har en direkt påverkan.
Enligt färsk statistik från Världshälsoorganisationen dör varje år omkring 80 000 kvinnor inom unionen till följd av bröstcancer. Det är den vanligaste cancerformen bland kvinnor och den vanligaste dödsorsaken bland medelålders kvinnor. Uppskattningsvis kommer en ökad levnadsstandard och förändrade levnadsvanor för kvinnorna i de nya medlemsstaterna att förvärra situationen ytterligare. Det är mycket brådskande att upprätta nationella cancerregister som täcker hela den utvidgade unionen för att vi skall få beviskraftig och jämförbar information som grund för forskningen. För närvarande finns ett sådant register, förutom i mitt hemland, endast i sju av unionens medlemsstater, och de täcker inte ens hälften av unionens medborgare.
Det är önskvärt att kommissionen speciellt inriktar gemenskapens resurser på att effektivisera forskningen om orsakerna till och vårdformerna för bröstcancer samt på metoder för att bedöma vårdens effektivitet.
Utöver de socioekonomiska faktorerna och livsstilen utgör ärftlighet en betydande riskfaktor när det gäller bröstcancer. Hittills har man identifierat två genetiska fel som orsakar bröstcancer. Europeiska patentbyrån behandlar för närvarande en ansökan om patentering av dessa bröstcancergener. Beviljandet av ett sådant patent skulle vara mycket skadligt med tanke på utvecklingen av forskning och vård. Patentbyråns beslut har överväldigande betydelse. Alla europeiska aktörer har intresse av och är skyldiga att se till att människans genetiska kod inte patenteras utan att den är fritt tillgänglig för forskning och utveckling av medicinsk vård.
Slutligen vill jag ta tillfället i akt och tacka er, kommissionär Diamantopoulou, för att ni med sådan vänlighet tog emot en grupp finländska skolelever i april och bemödade er om att träffa dem personligen i parlamentet. Vi blev alla mycket betagna av ert mänskliga och mycket varma bemötande, vilket inspirerade och uppmuntrade dessa unga i deras problem.
Swiebel (PSE).
Herr talman! Ledamot Jöns har skrivit ett utmärkt betänkande. I Europeiska unionen är bröstcancer den vanligast förekommande dödsorsaken hos kvinnor mellan 35 och 55 år, det har redan nämnts tidigare. Bara av den anledningen förtjänar frågan all uppmärksamhet. Men även kvinnor över 55 år drabbas hårt, det kan vara bra att påpeka även detta. En av kärnpunkterna är att det i medlemsstaterna för närvarande finns stora skillnader i diagnostiseringen, kvaliteten på behandlingen, vården av kvinnor med bröstcancer och således också chansen att överleva. Men det borde väl ändå inte få spela någon roll i vilket land eller i vilket område eller på vilket sjukhus man behandlas? Detta gäller för övrigt också sjukdomar som drabbar män, och då tänker jag i synnerhet på prostatacancer.
Det är alltså dags för Europeiska unionen att visa sig mer aktiv i kampen mot bröstcancer i alla länder, inklusive kandidatländerna, för att höja vården till en högre nivå. Rekommendationerna i det betänkande som har lagts fram anknyter till detta. Jag gläder mig också åt kommissionsledamotens ord, de visar på hennes positiva inställning.
Ett antal medlemsstater har redan allomfattande screeningprogram. I Nederländerna finns ett sådant program för kvinnor mellan 50 och 75 år. För en tid sedan kallades jag själv till en undersökning och jag måste säga att det är väldigt tryggt att veta att en tidig upptäckt ökar chansen att bli botad. Ett annat positivt element i kampen mot bröstcancer är att behandling i multidisciplinära läkarlag leder till avsevärt bättre resultat, och i mina ögon är det i detta sammanhang ingen överflödig lyx att ägna större uppmärksamhet åt de psykosociala sidorna av saken. Bröstcancer hos kvinnor är inte bara en teknisk-medicinsk angelägenhet.
För det tredje är det nödvändigt att registrera jämförbara europeiska uppgifter om utvecklingen av bröstcancer. Sådana uppgifter kan ytterligare stimulera till en ökad europeisk forskning, framför allt forskning om orsakerna till bröstcancer. För en sak skall vi inte glömma: om orsakerna vet vi inte mycket. Kort sagt, ett utmärkt och mycket konkret betänkande som förtjänar att genomföras och som vi bör få diskutera ytterligare.

Ghilardotti (PSE).
Herr talman! Att Europaparlamentet i dag tar upp denna viktiga och känsliga fråga som handlar om miljoner människors, miljoner kvinnors hälsa på vår kontinent och i hela världen, beror som vi alla förstår på Jöns beslutsamhet och medkänsla. Också jag vill tacka henne från hjärtat.
Med tanke på att bröstcancer kan botas i 90 procent av alla fall om diagnosen ställs i ett tidigt skede och sjukdomen behandlas korrekt - detta framgår ju inte minst av de uppgifter som Jöns har lagt fram och av den senaste forskningen -, med tanke på att bröstscreening av hög kvalitet utförd inom ramen för ett regionalt eller nationellt program kan reducera dödligheten av bröstcancer med så mycket som 35 procent för kvinnor mellan 50 och 69 år och att dödligheten för kvinnor mellan 40 och 49 år enligt nämnda vetenskapliga undersökningar kan reduceras med 20 procent bör alla kvinnor ges tillgång till screening, behandling och eftervård av hög kvalitet, oberoende av var de bor, deras sociala ställning, yrke eller utbildningsnivå.
De viktigaste punkterna i Jöns betänkande är just en utmärkt strategi för förebyggande åtgärder, en snabb behandling och en god eftervård. Därför menar jag att uppmaningen till medlemsstaterna och kommissionen - jag tackar kommissionsledamoten för hennes betryggande ord i förmiddags - att göra kampen mot bröstcancer till en prioriterad fråga inom hälsovårdspolitiken och att utveckla och genomföra strategier som kan förbättra de förebyggande åtgärderna i syfte att minska dödligheten i bröstcancer i unionen med 25 procent till 2008, är en av de viktigaste punkterna i detta betänkande, vid sidan av rätten för de kvinnor som lider av bröstcancer att behandlas av ett interdisciplinärt läkarlag. Det är alltså viktigt att medlemsstaterna skapar ett finmaskigt nät av auktoriserade bröstcenter som arbetar interdisciplinärt och följer bestämda kvalitetskrav. 
Till sist vill jag påminna om forskningens betydelse. I det sjätte ramprogrammet avsätts resurser till forskningen: detta är bra, men vi måste arbeta för att öka dessa forskningsresurser, bland annat genom att öka medlemsstaternas engagemang.

Valenciano Martínez-Orozco (PSE).
Herr talman! Låt mig inledningsvis i likhet med alla andra gratulera Jöns till hennes engagemang, hennes arbete och det utmärkta betänkandet.
Herr talman! Bröstcancer är den vanligaste cancerformen i Europeiska unionen. Jöns betänkande tar lägger många viktiga uppgifter och en hel del som medlemsstaterna bör beakta.
Såväl folkhälsoprogrammet 2000-2008 som det sjätte ramprogrammet för forskning är verkligen lämpliga områden för att gå vidare med uppgiften att minska följderna av bröstcancer. Forskning och genterapi kommer också att hjälpa till.
Låt oss också gratulera till och tacka för det arbete som görs i de nationella och internationella nätverken mot cancer. Utan dem skulle det förmodligen vara omöjligt att gå vidare i denna uppgift. Vi bör dock komma överens om vissa frågor, som t.ex. vid vilken ålder det är nödvändigt att inleda screeningprogrammen. Vi kanske börjar sent och tvingas harmonisera denna behandlingsform. Det är också viktigt att göra inhämtningen av information enhetlig så att verklighet och behandling närmar sig varandra. Skillnaderna i följderna av bröstcancer i de olika länderna i Europeiska unionen, och mellan dessa och kandidatländerna, är enorma. Det är mycket viktigt att vi alla samarbetar för att göra situationen mer enhetlig.
Förmodligen är de allra viktigaste punkterna hälsoutbildning, förebyggande åtgärder, tidig upptäckt, manuell undersökning och naturligtvis mammografi. Snabb behandling är nödvändig. Många kvinnor saknar kunskap om hur de kan undersöka sig själva och i vilket skede i livet de behöver söka behandling. Därför menar jag att det är viktigt att Jöns arbete har denna inriktning eftersom vi alla kommer att tjäna på det.

Talmannen.
 Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0156/2003) av Schnellhardt för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av officiella kontroller av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel (KOM(2002) 377 - C5-0340/2002 - 2002/0141(COD)).
Ärade ledamöter! Eftersom vi har problem i dag med flygen är jag rädd att jag måste vara mycket strikt vid tidsfördelningen. Jag ber er därför att ni alla, för att underlätta presidiets arbete, har självdisciplin och strikt följer den talartid ni tilldelats.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag vill be om ursäkt på Byrnes vägnar som på grund av andra åtaganden inte kan närvara vid denna viktiga diskussion om livsmedelshygien.
Frågan om livsmedelshygien har rönt stort intresse och detta är inte obefogat om vi betänker de kriser som har drabbat livsmedelsindustrin under de senaste åren.
Den särskilda faktasamling som vi i dag diskuterar berör de officiella kontrollerna av livsmedel av animaliskt ursprung. Förslaget omfattar särskilda bestämmelser för kontroll av kött, musslor, fiskprodukter, mjölk och mjölkprodukter, men givetvis är diskussionen koncentrerad på besiktningen av kött. Det föreslagna systemet för officiell kontroll som skall genomföras i det skede då färskt kött produceras har följande egenskaper:
För det första har det sin grund i vetenskapliga rön. Den officiella veterinären har en central roll inom hela tillsyns- och besiktningssystemet. Systemet består i officiella kontroller av det system som det aktuella företaget tillämpar, men också i officiella besiktningsåtgärder. Det berör således både företaget och de behöriga myndigheterna. Man har anammat principen ?från jord till bord? och ägnar sig åt frågor som rör hälsan men också behandlingen av djur. Man relaterar till de officiella kontrollernas frekvens och intensitet utifrån risknivån. Jag vet att vissa ledamöter i parlamentet kommer att uttrycka sin oro över eventuella tendenser att privatisera officiella kontroller. Jag vill vara fullständigt tydlig i det här fallet: det finns inga sådana risker. Det huvudsakliga ansvaret vilar alltid på de behöriga myndigheterna, och målet är att på bästa möjliga sätt fördela personalresurserna inom de behöriga myndigheterna med hänsyn till den risk som företagen utgör, dvs. hur deras historik ser ut när det gäller att följa bestämmelserna. Det system som jag talar om, dvs. de officiella kontrollerna, ligger dessutom i linje med lagstiftningsprinciperna för livsmedel i allmänhet, särskilt när det gäller frågan om ansvar, och man intar en flexibel hållning gentemot de små företagen när detta anses nödvändigt. På samma sätt vill jag här hänvisa till diskussionerna och ledamöternas oro i samband med den flexibilitet som små företag behöver i jämförelse med stora företag och säga att villkoren i detta fall verkligen skapas för flexibilitet utifrån traditionella metoder för livsmedelsframställning, företag i landsbygdsområden och behovet av strukturella förändringar i företagen.
Om vi lämnar köttsektorn, som mina tidigare påpekanden huvudsakligen rör, vill jag säga att de bestämmelser som rör musslor också har omarbetats på grundval av vetenskapliga utlåtanden. Dessa nya bestämmelser syftar i huvudsak till att skydda konsumenten från risker i samband med konsumtion av dessa produkter. I mitt andra inlägg i slutet av debatten och efter ledamöternas kommentarer kommer jag att ta upp de föreslagna ändringsförslagen.

Schnellhardt (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Först vill jag tacka alla för det utmärkta stöd jag fick när jag utarbetade detta betänkande - medlemmarna i de politiska grupperna, kommissionen och rådet.
Det var också glädjande att lyssna till kommissionsledamotens uttalanden eftersom hon verkligen går på vår linje. Föreliggande förslag till förordning är en nödvändig och viktig del av hela begreppet om att förbättra livsmedelssäkerheten i EU och att öka kvaliteten på produkterna i tredje länder som exporterar till EU samt att skapa en europeisk livsmedelslagstiftning.
I första hand är syftet att skapa ett förstärkt konsumentskydd i samband med konsumtionen av livsmedel av animaliskt ursprung. Den officiella veterinären står som kommissionsledamoten påpekade i centrum för den officiella kontrollen. Veterinären har de erforderliga yrkesmässiga förutsättningarna vilket gör att vi kan välkomna initiativet. De detaljkrav som ställs på den officiella veterinären kommer att leda till förändringar i utbildningen i medlemsstaterna, men de behövs också för att vetenskapliga rön skall kunna omsättas i handling.
Vi bör dock undvika att tvinga officiella veterinärer som i många år har utfört sina arbetsuppgifter på ett plikttroget sätt att genomgå nya prov till följd av denna förordning. Veterinärerna kommer att bistås av officiella assistenter. Det som är viktigt för att detta skall fungera bra är att de båda funktionerna åtnjuter en oberoende ställning.
Kontrollorgan som på ett eller annat sätt är beroende av det företag som skall kontrolleras kan inte med bästa vilja i världen fatta ett oberoende beslut. Därför avvisar jag bestämt möjligheten att personal från företaget i stället för officiell kontrollpersonal skall kunna medverka eller hjälpa till i kontrollen av slakt av svin eller nöt. Ärade kommissionsledamöter! Ni har helt enkelt låtit er ledas av ekonomiska tvång på denna punkt. Vi har för avsikt att öka livsmedelssäkerheten i EU och med dessa åtgärder kommer ni att uppnå precis det motsatta, vilket också är skälet till att vi avvisar dem. Vi skall inte glömma att det endast är exakta och oberoende resultat av officiella kontroller som för oss närmare den nya tanken på en nationell och i slutändan europeisk riskanalys och som är ett viktigt instrument i riskhanteringen. Detta är också grunden för hur verksam den europeiska livsmedelsmyndigheten blir.
Det förhåller sig annorlunda i livsmedelsföretagens obligatoriska tillämpning av egenkontroller som ett led i att stärka livsmedelsföretagens egna ansvar för att deras produkter inte utgör någon hälsorisk och att de håller hög kvalitet. Det bör därför vara möjligt att i de fall då risken är reducerad och det genomförs egna kontroller begränsa officiella kontroller till resultaten av dessa egna kontroller. Detta beslut bör fattas av den behöriga myndigheten och inte vara bindande. Den viktigaste faktorn bör alltid utgöras av en riskbaserad och flexibel metod i officiella kontroller baserad på nyttan av företagets produkter. Detta är långt bättre än en metod som baserar sig på produktionsintensiteten och bidrar också till att stärka den behöriga myndighetens ställning.
Det förhåller sig återigen annorlunda med tillämpningen av traditionella metoder i produktionen i företag som har liten produktion och ligger i avlägsna områden. Här är möjligheterna att genomföra förordningen oftast objektivt begränsade. Undantag från bestämmelserna bör dock endast inskränka sig till flexibilitet i närvaron av officiell kontrollpersonal och informationsutbytet. En minskning av den hygieniska standarden kan under inga omständigheter accepteras. Begreppet från producent till konsument är en viktig princip för en hög livsmedelssäkerhet. Systemets funktion är beroende av kvaliteten på informationen i kedjan från lantbrukaren till kyldisken men - vilket jag särskilt vill påpeka - även tillbaka till lantbrukaren. Detta är i allt väsentligt en helt ny metod, och det är något vi ständigt bör framhäva. Informationen bör dock begränsas till de kriterier som är av betydelse för slaktdjursbesiktningen och livsmedelssäkerheten.
Information om veterinärmedicinska behandlingar utan betydelse för livsmedelssäkerheten, t.ex. järntabletter till spädgrisar, behöver inte förmedlas, detta för att begränsa mängden information. Jag tror att en ökad medverkan från vetenskapligt håll i livsmedelsproduktionen är en garanti för att nödvändig information läggs fram, vilken mycket väl kan vara olika från fall till fall.
Frågan om antalet inspektörer, särskilt på slakterierna, har hittills varit omtvistad inom Europeiska unionen. Jag anser att vi bör uppmana Europeiska kommissionen att lägga fram ett förslag som är objektivt och orienterat efter regioner och företag, det kommer vi inte ifrån! Jag vet att detta är mycket svårt men vi måste försöka lösa den uppgiften!
Den nya strategin kommer tveklöst att leda till en förbättrad livsmedelssäkerhet i Europeiska unionen. Tack för samarbetet och uppmärksamheten.
(Applåder)

Hudghton (Verts/ALE)
Herr talman! Låt mig tacka huvudföredraganden och det ansvariga utskottet för arbetet med detta viktiga förslag. Det är för konsumenternas och definitivt producenternas och leverantörernas skull viktigt att vi har ett förnuftigt system för skydd av folkhälsan. 
När det gäller fiskodling och vattenbruk står vi inför en del särskilda utmaningar. Det är kanske inte alltid lämpligt att helt enkelt överföra kontroller som är utformade för animaliska produkter till produkter från fiskodling och vattenbruk. Vissa aspekter och utmaningar som har att göra med fisksjukdomar, dioxinnivåer och så vidare är exempelvis mycket specifika och kräver därför regelbundet uppdaterade och bekräftade vetenskapliga råd som grund för kontroller och för att mäta förekomsten av toxiner.
Tvåskaliga mollusker ger naturligt upphov till särskilda utmaningar, och kanske bör testsystemet för exempelvis kammusslor inte vara identiskt med systemet för att kontrollera andra musslor eller arter. Vi måste se till att kontrollen av tvåskaliga mollusker anpassas efter respektive art. Det nuvarande förslaget beträffande toxinnivåer grundar sig på kanadensiska och japanska undersökningar av musslor, och konsekvenserna av den planerade typen av kontroller skulle kunna bli omfattande för kammusselindustrin. Både för konsumenternas skull men också för dem som är beroende av dessa industrier för sitt uppehälle måste vi vara mycket noga med att se till att man fastställer riskbaserade åtgärder som är rimliga i förhållande till de problem som föreligger.
Grossetête (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Dagens förslag till förordning är en helt nödvändig och mycket viktig del av den strävan att öka säkerheten på livsmedelsområdet som inletts efter de olika kriser som vi olyckligtvis har genomgått inom livsmedelssektorn i Europa - och samtidigt är förslaget en logisk följd av denna strävan.
Även om den europeiska livsmedelskedjan är en av de säkraste i världen - vilket jag gärna vill påminna om - har vi gjort bedömningen att det krävs bestämmelser för spårbarhet och märkning. Alla beslut som tas vittnar visserligen om Europaparlamentets politiska vilja men också om ett ointresse för själva tillämpningen. Vad som ofta saknas på livsmedelssäkerhetens område är liksom på många andra områden en effektiv kontroll av att befintliga lagbestämmelser och regler tillämpas.
Jag gratulerar föredragande Schnellhardt till det utmärkta arbetet i denna fråga. Syftet är att inrätta ett strikt kontrollsystem för såväl produkter av europeiskt ursprung som importerade produkter. Det nya begrepp som vi ofta har nämnt och som har utvecklats av Europeiska kommissionen - ?från ax till limpa? - blir fullt tillfredsställande först när det görs en fortlöpande och tillräcklig kontroll av de livsmedel som släpps ut på marknaden, från produktion till konsumtion.
För att återupprätta konsumenternas förtroende krävs att en konsument som köper kött eller vilket annat livsmedel som helst kan känna trygghet och lita på de uppgifter som finns i produktens märkning. Konsumenten skall kunna lita på att den produkt som skall konsumeras är hälsosam. För att så skall vara fallet är det som föredraganden påpekade nödvändigt att utarbeta oberoende officiella kontroller samtidigt som företagarnas egenansvar inom sektorn förstärks. Jag vill i detta sammanhang framhålla veterinärernas roll och det nödvändiga i en oberoende kontrollverksamhet. Det hjälper också att visa sunt förnuft genom att anta bestämmelser som tar hänsyn till företagens storlek och som inte bestraffar de små företaget, eftersom detta är ett problem som uppstår för de små och medelstora företagen. Det är därför glädjande att några sådana ändringar har gjorts, lika glädjande som det är att kommissionsledamoten nämnde behovet av flexibilitet.
Självklart får ändringarna inte genomföras på bekostnad av konsumenternas säkerhet. Att informationsöverföringen håller hög kvalitet och att förteckningarna över godkända anläggningar regelbundet uppdateras kommer att avsevärt underlätta kontrollerna och samordningen mellan medlemsstaterna. Jag menar att allt detta görs i syfte att öka konsumenternas förtroende och kommer att leda till att produkter som är säkrare för alla oss konsumenter släpps ut på marknaden.

Corbey (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig inledningsvis gratulera de tyska veterinärerna. De har försvarat sina yrkesmässiga intressen på ett utmärkt vis. Låt mig också tacka vår kollega Schnellhardt. Vad vissa delar beträffar är jag inte införstådd med tillvägagångssättet, men han har arbetat förutsättningslöst och överläggningarna har ägt rum under mycket trevliga former. Detsamma gäller tyvärr inte alla tyska veterinärer. Det cirkulerar en hel del vilseledande information om innehållet i förslagen. Frågan är därför om utslaget av dagens omröstning verkligen återspeglar parlamentets åsikt? För tydlighetens skull: jag talar nu inte för min grupps räkning. Kollega Bart Staes har redan funnit en träffande formulerat: köttet är svagt. För att uttrycka sig ännu starkare, en del av köttbranschen är särskilt svag när det gäller att göra processen kort med de egna missförhållandena. Hormoner, främmande proteiner, vatteninjektioner, föroreningar och skadliga bakterier - allt detta torde låta bekant.
Vi har gjort gemensam livsmedelssäkerhet till en av de främsta prioriteringarna under vår mandatperiod. Vi har lyckats fastställa allmänna principer för den europeiska politiken för livsmedelssäkerhet. Tillsammans har vi beslutat att producenten skall bära huvudansvaret för sina produkter. Detta är en bra och tydlig princip. I dag skall vi besluta hur vi i Europa skall inrätta ett kontrollsystem för produkter av animaliskt ursprung. Med andra ord, var skall kontrollerna genomföras, vad skall kontrolleras och vem skall utföra kontrollerna? I ljuset av den allmänna livsmedelslagstiftningen tycks frågan vara enkel att besvara. Producenten ser till att hans biff, fläskstek och kycklingfilé är felfri, och myndigheterna svarar för den slutliga kontrollen.
Kommissionen vill att köttproducenter, och då främst svin- och nötproducerande företag, skall ges utrymme att under stränga villkor själv få bära ansvaret. Delar av köttbranschen vill verkligen ta detta ansvar och själv åtgärda missförhållanden. Det är synd att föredraganden vill omintetgöra den möjlighet som kommissionens förslag omfattar. Det är naturligtvis märkligt att vi först beslutar att lägga det övergripande ansvaret hos producenterna för att nu i dag riva upp samma beslut. Bara av den anledningen röstar jag emot ändringsförslag 135.
Jag har förstått att tyska veterinärer och brittiska köttinspektörer fortfarande behöver vänja sig vid tanken på att köttbranschen kan bära ett egenansvar. De tror att köttproducenternas personal inte förmår eller klarar av att övervaka kvaliteten. Ärligt talat anser vi hur som helst att vi måste göra något åt auktoritära företag som inte tolererar att arbetstagare kritiserar kvaliteten på deras produkter. Men bortsett från detta ber jag var och en att tänka efter noggrant. Köttbranschen är en oerhört reglerad och noggrant kontrollerad bransch, men det finns heller ingen annan bransch som lika ofta drabbas av skandaler. BBC sände för en tid sedan en dokumentär om missförhållandena i den nederländska fjäderfäbranschen.
En utökad myndighetskontroll kommer tyvärr inte att bidra till att reducera oegentligheter i sektorn. Tvärtom kommer det att få motsatt effekt eftersom det fråntar företagen deras ansvar. Jag anser att vi måste lägga ansvaret hos producenterna på ett sätt som konsumenterna känner igen. Därför ber jag er uppmärksamma ändringsförslag 127. Vi måste se till att köttet inte förblir anonymt, detta är det mest effektiva sättet att förbättra kvaliteten och säkerheten. Om fläskstek och kycklingfilé marknadsförs under en tydligt märkesbeteckning så blir det av största vikt för producenten att hantera köttet med omsorg. I nuläget kan företagen fortsätta att bära sig åt lite hur som helst, för konsumenterna har ändå ingen aning om varifrån kycklingfilén kommer. På så vis kommer klagomålen och incidenterna aldrig att upphöra. Naming and shaming är ett ytterst effektivt sätt att förbättra livsmedelssäkerhet och kvalitet. För tydlighetens skull vill jag tillägga att företagens egenansvar givetvis inte ersätter ett offentligt ansvar och offentliga kontroller. 
Ärade kolleger! Slutligen vill jag uppmana köttbranschen att vara mer självkritisk. Vi måste naturligtvis också granska oss själva kritiskt. Vårt arbetssätt är inte särskilt öppet. Mängden ändringsförslag är för stor och alltför många ändringsförslag är av tekniskt slag. Det är absurt att vi i dag röstar om var på kaninbenet märkningen skall göras, om testning av kött från hermafroditiska svin och om juver från brucellosinfekterade djur kan tjäna som livsmedel. Om vi inte koncentrerar oss på de politiska huvuddragen så är det bara köttbranschen och veterinärerna själva som kommer att kunna bedöma vårt arbete. Därigenom blir det väldigt lätt att sprida vilseledande information. Därmed gynnas inte konsumenten och därmed ifrågasätts också politiken som sådan.

Paulsen (ELDR).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Jag måste ge Schnellhardt, föredragande för detta betänkande liksom för de två föregående, oerhört mycket beröm för ett gediget och genomtänkt arbete, som vi i den liberala gruppen stöder till nästan 100 procent. Det finns vissa små detaljer där vi inte är överens, men detta är så obetydligt att jag inte behöver ramsa upp det. Jag tycker att ni har utfört ett fantastiskt bra arbete i alla dessa tre betänkanden, som är tekniskt svåra och som har oerhörd betydelse för alla medborgare i Europa. Vi äter ju normalt minst tre gånger per dag.
Skandaler dyker upp om och om igen. Just nu handlar det, som fru Corbey sade, mycket om att man ?fixar? med köttet. Man plockar in vatten och konstiga proteiner, som om kött inte vore protein i sig själv. I det avseendet finns bara en väg att gå, och det är total öppenhet i våra system. Vi måste redovisa för allmänheten, för konsumenterna när vi hittar snusk, när vi hittar fusk, när märkning och innehållsdeklarationer inte stämmer med innehållet i paketet. Det måste bli ett system med name and shame för de företag som inte sköter sig. I dag löper vi en risk i unionen att ekonomiskt gynna the bad guys och ekonomiskt straffa the good guys, och vi måste vara ytterst försiktiga så att vi inte gör det. Jag kommer att plädera en gång till för en fullständig öppenhet. Vi har t.ex. en extrem öppenhet i allmänna livsmedelslagen. Låt oss fortsätta så rakt igenom. Den bästa inspektören är nog nästan den som skall köpa och äta produkten.
Det behövs en vass och tydlig lagstiftning, eftersom vi alla vet att de faktiska inspektionerna sker på golvet, lokalt och regionalt. Vilken titel och funktion inspektörerna än hava må behöver de en mycket stark och tydlig lagstiftning i ryggen, som inte lämnar några tvivel om deras auktoritet och deras rättigheter.
När det gäller små företag, så måste jag be att vi lägger över lite till mitt betänkande som kommer snart och som handlar om kostnaderna för inspektionerna. Det är inte riktigt att ge de små traditionella företagen undantag från hygienreglerna, däremot skall de ha undantag från för höga kostnader.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman! Vi har här ett bra betänkande och det har vi inte minst föredraganden att tacka för, som utfört ett gott arbete och visar att han även förstår sig på det praktiska.
Vi hörde just att vi bör skilja företagen åt utifrån deras storlek, men där skulle jag vilja vara lite mer försiktig. Det har inte med företagens storlek att göra utan med hur öppna de är. Och när vi säger att det krävs ett koncept för att skapa insyn från producent till konsument, då är småföretagen öppna just eftersom kontakten med dem är direkt. Om något inte är som det skall har konsumenterna insyn och kan också meddela detta.
Herr Schnellhardt! När ni skriver ?Förtroende är bra, men kontroll är bättre? så är det förvisso riktigt, men utan förtroende som bygger på gott omdöme kommer vi ingenstans. Vi måste veta vem vi kan ha förtroende för. Huvudproblemet är att kött släpps ut anonymt på marknaden och att ingen kan spåra det. I denna anonymitet förekommer handlingar som rentav är brottsliga eller metoder som knappt håller sig inom lagens råmärken och som ingen konsument kan ställa sig bakom.
Vi hörde just talas om att man pumpar in proteinlösningar och vatten i kycklingbröst för att sälja billiga råvaror dyrt och proteinet förstörs så till den grad att DNA inte går att spåra och det inte går att bestämma vilken djurart proteinet kommer från, då är detta ett exempel på hur man i det fördolda trampar på etiken inom livsmedelskonsumtionen på bekostnad av konsumenternas hälsa. Därför handlar det om att vi skall stärka förtroendet, det förtroende som är motiverat. Men det har också att göra med att konsumenternas omdöme förbättras. Det är alltså inte bara producenten som har ett ansvar utan även konsumenterna måste ta ansvar för sin hälsa och sätta sig in i frågorna.

Mathieu (EDD).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Den springande punkten i livsmedelssäkerheten är den officiella kontrollen av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel, vilket är ämnet för det betänkande av Schnellhardt som vi i dag behandlar. De fyra bilagorna till förordningen behandlar färskt kött, skaldjur, fiske samt mjölk och mjölkprodukter. Jag skall nöja mig med att ta upp några punkter, som i mina ögon är de viktigaste.
Först och främst måste ett undantag som har att göra med primärproduktionen infogas i förordningen. Jag anser att primärproduktion av livsmedel för privat bruk och direktförsäljning från tillverkare till slutkonsument eller till lokala butiker och restauranger i liten skala måste ses som en traditionell livsmedelsproduktion som skall tillförsäkras särskilda metoder för saluföring. Jag stöder därför ändringsförslag 11 och 12 från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Dessutom anser jag att det är de behöriga myndigheterna i varje medlemsstat som är bäst lämpade att bedöma situationen och utfärda föreskrifter som ger konsumenten bästa möjliga skydd.
Jag anser det också vara av största vikt att begreppet traditionella småföretag infogas i förordningen. Detta bör ge tillräcklig flexibilitet utan att man tummar på eller försämrar livsmedelssäkerheten för konsumenterna. Begreppet traditionella småföretag kommer att hjälpa mindre slakterier att överleva jämnt fördelade över EU-området. Låt oss därför inte röra oss i riktning mot alltför strikta regelverk som är svåra att genomföra i praktiken och som leder till att slakterierna i närområdet läggs ned. Det skulle underlätta att bevara dessa slakterier, eftersom vi då inte skulle behöva lagstifta om högsta tillåtna transportsträckor, transporttider och antal djur per lastbil. Låt oss vara ärliga: det är bara genom att korta livsmedelskedjan som vi kan göra framsteg.
För att uppnå detta mål är det viktigt att uppmuntra tillverkare och näringsidkare som uppvisar ett bättre slutresultat genom att bevilja dem en sänkning av de kostnader som de officiella kontrollerna medför. Detta får givetvis inte ske på bekostnad av livsmedelssäkerheten.
Godkännandet av anläggningar är en annan besvärlig fråga. Vem skall bära ansvaret? Skall det ligga på gemenskapsnivå eller på nationell nivå? Vilken roll spelar subsidiariteten i detta avseende? Jag föredrar modellen med dubbla behörigheter som ålägger medlemsstaterna att upprätta en aktuell förteckning över godkända anläggningar samtidigt som detta förbättrar deras egna nationella kontrollbestämmelser. Det vore dock enligt min mening kontraproduktivt av kommissionen att kräva att medlemsstaterna tillhandahåller namnen på anläggningarna i ett gemensamt format på telematisk väg. Det räcker att medlemsstaterna utbyter dessa förteckningar. På samma sätt finns det inga skäl att införa enhetliga administrativa sanktioner då hygienreglerna inte följs. Stängning av slakterier och offentliggörande av sanktioner faller helt under medlemsstaternas behörighet.
Det svårlösta problemet med import av animaliska produkter från tredje land tas upp på ett bra sätt. Medlemsstaterna skall förfoga över en förteckning över godkända anläggningar som är kontrollerade och auktoriserade och som följer de hygienregler och regler för tillverkning och lagerhållning som tillämpas i tredje land.
Jag är däremot mer orolig när det gäller djurens välfärd, som inte får överskugga livsmedelssäkerheten, och när det gäller veterinärinspektörens helt dominerande roll. Jag tycker att officiella assistenter bör få delta i besiktningar före slakt på slakteriet. Så är redan fallet i Frankrike och jag förstår inte varför detta skall ändras.
Jag stöder föredraganden när det gäller ändringsförslag 111-114 om viltkött. Där föreslås en analys av de restsubstanser som inte har orsakats av själva jakten.
För att fortsätta på temat viltkött har jag däremot ett par reservationer mot kommissionens förslag, framför allt när det gäller förekomsten av gamla och oläkta frakturer. Är frakturer gamla, är de följaktligen inte längre oläkta, utan har redan läkt. Då finns inte längre några risker ur livsmedelssynpunkt.
När det sedan gäller gasbildning i mag-tarmkanalen kanske ni känner till att jägare omedelbart tar ur viltet som en åtgärd för livsmedelssäkerhet, och jag kan inte förstå hur den inspekterande eller officiella veterinären då skall kunna kontrollera förekomsten av gas i mag-tarmkanalen.
När det gäller förekomsten av de hälsofarliga parasiter som räknas upp tror jag att det vore klokt att bifoga förteckningen till förordningen i syfte att undvika tolkningsproblem.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Jag vill tacka min kollega Schnellhardt som tack vare sin yrkesmässiga bakgrund kunnat lägga fram ett betänkande grundat på sakförhållanden. En god livsmedelskontroll är viktig för att ge konsumenterna största möjliga skydd, exempelvis i fråga om rått kött, viltkött, skaldjur, mjölk och mjölkprodukter. Därför måste också tillverkare och förädlare i framtiden dokumentera alla steg i produktionskedjan. Även detaljer om foder som använts och djurens hälsostatus skall noteras. Livsmedel och dess beståndsdelar kan på så vis spåras ända tillbaka till ursprunget i en sorts genomskinlig produktionskedja. Detta är det enda sättet för livsmedelsmyndigheterna att reagera snabbare och påvisa exempelvis bristande kvalitet i en problemsituation och även komma till rätta med problemen. Detta berör i synnerhet små och medelstora företag, vilket kommissionens förslag också understryker. De nya hygienreglerna utgör en enorm belastning för dessa företag. De nya utgifterna kommer dock att resultera i en påfallande ökning av livsmedelssäkerhet för konsumenten, förutsatt att kraven på företagen är hållbara och rimliga.
Mot denna bakgrund har jag tillsammans med föredraganden lagt fram några ändringsförslag som beaktar den flexibilitet som behövs för dessa traditionella småföretag, utan att kraven på hygien för den skull åsidosätts. Det handlar om att erkänna de traditionella småföretagen i förordningens definitioner. Vi har inte bara stora slakterier utan även en mängd små slakterier i Europa. Ett stort slakteri som dagligen slaktar tusentals djur måste kontrolleras annorlunda och i en annan omfattning än ett traditionellt litet slakteri som slaktar ett fåtal djur per dag. Intervallerna för kontrollerna bör också utformas mer flexibelt för mindre företag. En sådan bestämmelse måste också fastslå vem som skall inspektera ett företag och när. En kontrollplan utförd av de behöriga myndigheterna och föregången av en riskanalys bör räcka. Hälsorelaterade krav bör bara ställas om de faktiskt är relevanta för människors hälsa.
Jag förväntar mig av förordningen ett ökat egenansvar för producenterna och förädlarna av livsmedel. Konsumenterna i Europa kommer att dra omedelbar nytta av detta. Jag är dock även mycket mån om att vi som lagstiftare tar hänsyn till den traditionella småföretagsstrukturen i Europa för att se till att både produktionen och leveranserna av livsmedel är hållbara, tillfredsställande och säkra, även i de mer glesbefolkade områdena i Europa.
Stihler (PSE).
Herr talman! Detta betänkande har varit en aning kontroversiellt och de många ändringsförslagen visar att så fortfarande är fallet. Livsmedelssäkerhet har högsta prioritet för konsumenterna och i denna förordning kommer man att fastställa särskilda bestämmelser för genomförandet av officiella kontroller av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel. 
Livsmedelslarm är bara ett alltför välbekant fenomen för konsumenterna i Europeiska unionen. För bara några veckor sedan avslöjades i BBC:s TV-program Panorama en skandal avseende fjäderfä. Man hade upptäckt att kycklingar avsedda att användas som livsmedel injicerats med gris- och nötköttsprotein. I programmet avslöjades hur man inom bearbetningsindustrin pumpade kycklingar fulla med vatten för att få dem att se större ut. Fortfarande återstår mycket att göra till skydd för konsumentsäkerheten inom Europeiska unionen och i kandidatländerna.
Om vi vill ha ordentliga EU-bestämmelser för genomförandet av kontroller av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel, behöver vi ett direktiv som stärker konsumenternas förtroende och förhindrar att skandaler inträffar. Den allmänna uppfattningen är dock att dessa kontroller utförs på olika sätt i de olika medlemsstaterna. I vissa utförs de av en veterinär, och i andra av ytterst skickliga och kvalificerade köttinspektörer.
Det finns en växande oro, vilket föredraganden i allra högsta grad är medveten om, för att betänkandet skall äventyra köttinspektörernas oberoende i Förenade kungariket. Som deras företrädare har sagt så ger det oberoende de nu åtnjuter en makt som de inte skulle ha haft om de varit anställda av företaget där de utför sitt arbete. Exempelvis talade en köttinspektör om för mig att hon skulle ha stoppat en produktionslinje om ett kycklinghuvud inte hade huggits av ordentligt, vilket borde vara välkommet med tanke på den betydelse man i denna kammare fäster vid djurens välfärd. Om det uppstår problem som rör köttkvaliteten har inspektören på samma sätt befogenhet att förhindra att köttet överförs från produktionslinjen till livsmedelsaffärerna. Om inspektörerna förlorade sitt oberoende och anställdes av de företag där de utför sitt arbete skulle livsmedelssäkerheten offras för en ökning av vinsten.
Betänkandet bör välkomnas, men vi måste beakta skillnaderna mellan medlemsstaterna med avseende på kontroller och betydelsen av att bevara köttinspektörernas oberoende ställning i Förenade kungariket.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka föredraganden för detta betänkande. En aspekt har en särskild betydelse för min valkrets i Wales, och eftersom andra ledamöter har täckt in de flesta delarna av betänkandet skulle jag vilja fokusera just på denna fråga.
Betänkandet omfattar andra animaliska produkter än kött, inklusive vattenbruksprodukter. Eftersom vi i Wales har haft särskilda problem med testningen av hjärtmusslor är detta just nu mycket viktigt för oss. Skörden av hjärtmusslor utgör en mångårig och högt värderad industri i de walesiska kustområdena, såsom Burry Inlet och Welsh Dee. Omkring 3 000 människor är direkt sysselsatta i branschen, i huvudsak i små företag och som egenföretagare. Nu har dock de största fiskevattnen för hjärtmusselfiske i dessa områden varit stängda i två år, vilket har gett upphov till betydande påfrestningar och till och med konkurser. Orsaken till stängningen var upptäckten av oidentifierade toxiner under tester, även om inte ett enda sjukdomsfall har rapporterats.
I direktiv 2002/225/EG godkänns användning av två olika testmetoder för att upptäcka toxiner, och den metod som har använts i Förenade kungariket har starkt ifrågasatts under de senaste månaderna. Som en tidigare talare nämnde är det viktigt med både allmänhetens och producenternas förtroende.
Den springande punkten i detta sammanhang och också den punkt som är relevant för detta betänkande är att det i dagsläget inte finns någon standardiserad kontroll av toxiner när det gäller säkerheten med avseende på tvåskaliga skaldjur inom Europeiska unionen. Detta har inneburit att hjärtmusslor från andra länder inom EU som inte har varit underkastade samma kontroller har kunnat importeras och säljas i Wales under den period då hjärtmusselbäddarna har varit stängda i Wales.
Syftet med betänkandet är att förbättra kontrollerna inom ramen för livsmedelshygienen och vår första prioritering är allmänhetens hälsa. För att uppnå detta behöver vi tydliga och detaljerade bestämmelser, men förutsättningarna skall vara desamma över hela Europa, vilket i detta fall innebär en harmoniserad och mer effektiv testmetod. Detta betänkande kommer att ta oss i rätt riktning och det är mycket välkommet.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Låt mig inleda med en ordningsfråga. Jag har förstått att det nu inte kommer att bli någon diskussion om Mallioris betänkande. Mallioris betänkande har parodierats och angripits i en del länder, inklusive mitt eget, och man är skyldig oss en liten diskussion om detta. Jag är ledsen över att det inte är möjligt, och jag vet att Malliori kommer att vilja tala om detta.
Jag vill gratulera Schnellhardt till hans betänkande och engagemang. Jag håller med om nästan allt han säger. Man skulle kunna hitta en del områden - exempelvis när det gäller närvaro av veterinärer, självdöda djur osv. där det kan finnas för många regler. När det gäller inspektionen av lokaler där livsmedel bereds måste det dock göras en oberoende granskning. I mitt hemland har granskningar utförda av vår myndighet för livsmedelssäkerhet visat att det är vanligt med försummelser och att regler kringgås när det gäller sättet att bereda livsmedel och hantera särskilda riskmaterial liksom i fråga om sättet att se på andra frågor. Det sägs att allting på en fabrik nuförtiden handlar om säkerhet inom anläggningen, säkerhet för arbetstagarna osv. Vem skulle våga ifrågasätta de anställdas rätt och befogenhet att rapportera om försåtliga tillvägagångssätt vid deras egen fabrik?
Faktum är, vilket har påpekats i denna diskussion, att beredningen av vissa livsmedel - till exempelvis det som framgick av TV-programmet Panorama - har varit ganska skandalös. Jag tror inte att arbetstagarna i dessa fabriker är tillräckligt modiga och villiga för att rapportera om dessa metoder till myndigheterna. Därför behöver vi fristående inspektörer, och vi bör inte ta dem från fläskkötts- och kalvköttssektorn. Om vi agerar klokt i detta avseende håller vi fast vid principen att det utöver HACCP-systemet alltid skall finnas en oberoende inspektion som en extra säkerhet. Konsumenterna kräver detta och det behövs av hänsyn till allmänhetens säkerhet.
Maat (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill rikta beröm till kommissionen för förslaget och jag hoppas att parlamentet inte kommer att avvika för mycket från det. Kommissionen visar prov på goda insikter, nämligen att man kan utöka kontrollen av livsmedel och särskilt kött genom att lägga ett större ansvar på dem som skall utföra kontrollerna. På den punkten vill jag ansluta mig till det som vår grupps vice ordförande, Françoise Grossetête, har sagt. Utifrån de kristdemokratiska principerna kan man säga att man vill lägga ett större individuellt ansvar där detta hör hemma. Detta innebär att företag som fungerar bra, som använder sig av bra märkessystem, kan göra mer själva och att det samtidigt skall finnas större utrymme för småföretagare att fortsätta sitt arbete. Detta innebär också att det nuvarande arbetssättet i fråga om fjäderfä bör utvidgas till nötkött och svinkött. Det innebär också att ansvaret för från-jord-till-bord-garantin skall uppfyllas samtidigt som inga avvikelser tolereras i det så kallade INR-systemet. Jag delar inte helt föredragandens ståndpunkt att en veterinär skall fatta det avgörande beslutet om ett djur är säkert för livsmedelskedjan eller inte i fall som inte handlar om en heltäckande administrativ avhandling. På utsidan kan man inte se allt. Jag är emot ändringsförslag 135 och för ändringsförslag 127 och jag avvaktar omröstningen med tillförsikt.

Ebner (PPE-DE).
Herr talman, ärade fru kommissionär, ärade kolleger! Schnellhardts betänkande som vi har framför oss är en del av ett mycket större projekt. Schnellhardt är med sin bakgrund sakkunnig på området och därför bygger hans betänkanden på fakta, även om det för en lekman ibland blir alltför tekniskt. Men detta talar ju till hans fördel, inte nödvändigtvis till vår. Jag vill först och främst lyckönska honom till det dokument vi har framför oss.
Vi behöver livsmedelssäkerhet. Detta är en fråga som vi alla är förtrogna med och ställer oss bakom. Kött, mjölk och fisk är basföda och har därför tillskrivits ett särskilt värde i detta betänkande. En kontroll som är professionell är av överordnad betydelse och helt avgörande. Det tjänar ju ingenting till att vi enas om långtgående standarder om vi inte samtidigt ägnar kontrollerna och sanktionerna vederbörlig uppmärksamhet eller ännu värre ignorerar dem. Här är vi tvivelsutan i trygga händer när det kommer an på veterinärerna och jag hoppas att även konsumenterna värdesätter denna professionella kontroll.
Herr talman! Jag har naturligtvis all förståelse för att kollegerna som strömmar in här inte tar hänsyn till det vi avhandlar just nu, jag sitter ofta själv i samma båt. Men om ni ville se till att akustiken blev lite bättre skulle man åtminstone höra vad man själv säger och inte bara detta fruktansvärda sorl. Jag hoppades att åtminstone ni skulle lyssna på mig, herr talman. Diamantopoulou gör ju det.
(Talmannen avbryter talaren och ber om ordning i kammaren.)
Tack, herr talman.
Problemen med storleken och att det saknas insyn i företagen har berörts flera gånger. Jag tror att vi helt enkelt behöver större flexibilitet för de mindre företagen, fru kommissionär. Vi kan inte behandla stora slakterier och små traditionella företag på samma sätt. Jag ber att detta beaktas på lämpligt sätt och att det skapas förutsättningar även för de små och medelstora företagen att överleva samtidigt som hänsyn tas till detta nödvändiga, detta absolut nödvändiga konsumentskydd.

Diamantopoulou
Herr talman! Jag skall försöka fatta mig kort, och genom att förbigå de ändringsförslag som vi samtycker till skall jag i huvudsak koncentrera mig på de ändringsförslag där det förekommer vissa reservationer.
Låt oss börja med frågan om flexibiliteten för de små företagen som föregående talare nämnde, men som även flera andra ledamöter har berört: Vi samtycker fullständigt till behovet att skydda flexibiliteten för de små företagen i enlighet med de riktlinjer som fastställts i den första och andra uppsättningen hygienregler. I mitt inledande anförande hänvisade jag till speciella förhållanden där flexibiliteten ställs inför särskilt känsliga faktorer. Kommissionen godtar sålunda ändringsförslag 3, 11, 12 och 138 på villkor att vissa justeringar görs i formuleringarna.
En ny definition av gruppen småföretag, som föreslås i ändringsförslaget, anses emellertid inte nödvändig. En andra huvudsaklig faktor som många talare har hänvisat till gäller den officiella veterinärens roll inom slakterier. Kommissionen kan stödja införandet av flexibilitet i riskanalysen. Jag hänvisade till detta i mitt inledande anförande och detta kommer att gälla både stora och små företag. Följaktligen kan kommissionen godta ändringsförslag 134, 141 och 142. Vi kan inte godta ändringsförslag 85 och 86 eftersom vi anser att de på ett orättvist sätt begränsar flexibiliteten. När det gäller frågan om att anlita företagets personal för att utföra vissa kontrolluppgifter gläder sig kommissionen åt enigheten med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Punkt 6 i ändringsförslag 21 beträffande kött från fjäderfä och hardjur är inte förenlig med det tillvägagångssätt som har antagits för färskt kött och som föreskrivs i förslagets bilaga 1.
Förslaget i ändringsförslag 87, dvs. att skilja på ansvaret för produktion och kontroll inom företaget, bedöms som särskilt positivt. Kommissionen kan inte godta ändringsförslag 127, 135, 136, 139, och 140 eftersom de inte är förenliga med den linje som företräds av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och inte heller med kommissionens linje eller principerna i den europeiska foderlagstiftningens. Jag vill därför be er att återigen se över innehållet i dessa ändringsförslag och att inte framhärda i att de skall antas.
När det gäller den information som bör tillhandahållas vid slakt av djur kan kommissionen även godta en viss flexibilitet. Men dessa bestämmelser får inte undergräva systemet i sin helhet. Följaktligen kan vi inte godta ändringsförslag 71, 72, 73, 101, 102, 103 och 107.
Vad beträffar frågan om marina biotoxiner i musslor har kommissionen lagt vetenskapliga rön till grund för sitt dokument. Det utgör allvarliga risker för livsmedelsskyddet. Att i detta sammanhang tillåta en överdriven flexibilitet är inte något som gagnar konsumenterna och följaktligen kan kommissionen inte godta ändringsförslag 6 och den första delen av ändringsförslag 122 och 123. I ändringsförslag 4, 25 och 70 upprepas kraven enligt vårt förslag om utförandet av officiella kontroller av foder och livsmedel som kommissionen drev igenom i mars.
När det slutligen gäller den återkommande frågan om kommittéförfarandet anser kommissionen att det är av största vikt att kommissionen kan vidta åtgärder för att tillämpa eller anpassa bilagorna, så att man i dessa kan ta hänsyn till aktuella vetenskapliga framsteg. Jag skulle vilja påstå att kommissionen faktiskt har problem med förslaget från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om att utesluta denna bestämmelse. Vi samtycker följaktligen inte till ändringsförslag 38 men stöder ändringsförslag 130. Kommissionens ståndpunkt i fråga om samtliga ändringsförslag finns att tillgå på sekretariatet.
Herr talman! Hygienrekommendationerna är några av de viktigaste åtgärdspunkterna i vitboken om livsmedelssäkerhet. Jag vill varmt tacka Schnellhardt och alla ledamöter i utskottet som har hjälpt till med detta dokument som är av särskild betydelse för producenter och konsumenter.

Talmannen.
Tack så mycket, fru kommissionär.
Malliori har ordet för en ordningsfråga.

Malliori (PSE).
Herr talman! Jag beklagar att vi på grund av tidsbrist har tvingats ändra föredragningslistan och att mitt betänkande måste flyttas fram till kl. 15.00 i eftermiddag. Genom att åberopa artikel 145 i arbetsordningen, och på min grupps vägnar, vill jag be att omröstningen om mitt betänkande som inte omfattas av kompromisspaketet och som handlar om märkning skall ske utan debatt och vill helt enkelt be kommissionen att göra sitt uttalande i frågan.

Talmannen.
Tack, fru Malliori.
Banotti (PPE-DE).
Herr talman! Jag har blivit kontaktad av flera kolleger som är oroade över den lobbying som förekommer utanför ingången till Europaparlamentet. Jag skulle vänligen vilja be mina kolleger och dem som bedriver lobbying för undertecknandet av listan att låta ledamöterna få spelrummet och friheten att underteckna dessa resolutioner utan att behöva ta sig igenom en korseld för att komma in i kammaren. Jag beklagar att jag är tvungen att ta upp denna fråga, men det börjar bli något av ett problem för oss, och jag har lagt märke till att en hel del kolleger oroas av detta. Jag tackar för tillfället att få framföra detta.

Talmannen.
Tack, fru Banotti, ni har som vanligt alldeles rätt.
Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja återknyta till Mallioris förslag. Jag yttrade mig i denna fråga redan under den förra plenarsessionen. Vi har följande problem: På måndagen godkänner vi en föredragningslista och varje torsdag gör vi avsteg från den. Jag tror nämligen inte att det som står på föredragningslistan återges korrekt. Enligt Malliori sköts behandlingen av hennes betänkande upp till i eftermiddag, men det stämmer inte. Enligt dagens föredragningslista skall betänkandena av Jöns hela vägen till Fourtou behandlas mellan klockan 10.00 och 16.30. Vi har hela tiden haft tid fram till klockan 16.30. Och jag måste säga att om det blir en grundprincip att var och en som är färdig med sitt betänkande till klockan 12.00 på torsdagen kräver att betänkandet skall behandlas utan debatt, då skall han direkt på måndagen när föredragningslistan antas meddela att han inte önskar någon debatt.
Jag påpekade förra gången att detta utgör ett farligt precedensfall, och det gör det verkligen! På konstgjord väg genom att reformera föredragningslistan fråntog man oss två timmar av aktuell och brådskande debatt. Dessa har kortats ned till en timme med motiveringen att man behövde tid för annat arbete. Då skall man också utnyttja den tiden eller ge oss våra två timmar av aktuell och brådskande debatt tillbaka!
(Applåder)

Talmannen.
Posselt uttalade sig mot Mallioris förslag. Vill ni tala om samma frågan, fru McKenna? Vill ni uttala er för förslaget?
McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! När det gäller denna punkt bryr jag mig inte om vad vi gör. Malliori vill gärna att detta godkänns av Europaparlamentet i dag och hon måste ge sig av i eftermiddag. Hon är angelägen om att detta skall gå igenom under det grekiska ordförandeskapet. Jag vill inte vara motsträvig genom att säga att vi kommer att rösta emot det, men som Posselt har sagt så måste vi vara försiktiga när det gäller prejudikat.
Som Malliori har sagt är det framför allt så att vi skulle vilja ha ett tydligt yttrande från kommissionen beträffande märkning. Kommissionen har gjort utfästelser beträffande märkning i annan lagstiftning. Vi skulle vilja ha ett yttrande från kommissionen beträffande detta nu, oavsett vad denna kammare beslutar och oavsett om vi kommer att föra en diskussion eller inte.

Diamantopoulou
Herr talman! Föredraganden har i dag lagt fram ett ändringspaket som både rådet och kommissionen kan stödja. Kommissionen vill tacka Malliori och be ledamöterna att stödja henne i hennes ansträngningar.
När det gäller frågan om märkning kan kommissionen inte stödja ändringsförslag 12 av följande anledning: Kommissionen anser att om ett livsmedel har röksmak bör konsumenten informeras om huruvida produkten innehåller rökaromer eller har blivit rökt på konventionellt sätt. För att bibehålla konsekvensen i vår lagstiftning bör detta dock tas upp i direktivet om märkning och inte i det aktuella förslaget. Kommissionen utarbetar för närvarande ett lagförslag som även omfattar ett ändringsförslag till direktivet om märkning. Detta ändringsförslag innebär att termen ?rökaromer? skall ingå i förteckningen över ingredienser om livsmedlets röksmak beror på tillsats av rökaromer.

Talmannen.
Tack, fru kommissionär.
Eftersom vi har haft ett uttalande mot och ett uttalande för Mallioris förslag går vi direkt över till omröstning om Mallioris förslag, dvs. att omröstningen om hennes betänkande skall genomföras utan debatt.
Mallioris förslag har godkänts och omröstningen kommer att ske utan debatt.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill endast ta upp två punkter som dock är betydelsefulla, varav den ena är en principfråga. För det första: Framöver skall vi redan på måndagen besluta om en fråga är tillräckligt viktig för en debatt eller inte. Vi har fastslagit att denna fråga skall behandlas på torsdag eftermiddag. Varför stryker vi den då på torsdagen? Om en fråga är viktig är den det både på förmiddagen och på eftermiddagen.
För det andra - och detta är en central fråga som jag senast tog upp i samband med en annan diskussion en annan torsdagseftermiddag - ni, eller talmannen före er, har just genomfört en omröstning som inte är tillåten. Enligt arbetsordningen är det endast parlamentets talman som själv avgör om en debatt skall strykas eller inte. Detta är talmannens eget beslut och det finns mycket tungt vägande skäl för detta. Vi röstade om föredragningslistan i måndags och jag undrar nu om beslutet att ändra föredragningslistan är talmannens eget eller inte.
(Applåder)
Enligt arbetsordningen är det endast talmannen som är behörig att besluta men han har inte tagit detta ansvar.
(Applåder)

Talmannen.
Vi diskuterar inte detta vidare, herr Posselt. Enligt min uppfattning har ni misstolkat bestämmelserna. Termen ?talman? tillämpas på den person som sitter som ordförande för stunden, därför blir det ?talman? eller ?vice talman?. Vidal-Quadras Roca tillämpade artikel 145 korrekt. Vad beträffar punkten att vara flexibel eller strikt, så behöver vi bevara en viss flexibilitet när det gäller vår föredragningslista

Talmannen.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
Betänkande (A5-0179/2003) av Caroline F. Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2037/2000 vad gäller de användningsområden för haloner som är av avgörande betydelse, export av haloner, export av produkter och utrustning som innehåller klorfluorkarboner samt kontroller av bromklormetan (KOM(2002) 642 - C5-0554/2002 - 2002/0268(COD))
(Europaparlamentet antog texten.)

Betänkande (A5-0150/2003) av Winfried Menrad för utskottet för sysselsättning och sociala frågor om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om en ram för främjande av arbetstagarnas ekonomiska delaktighet (KOM(2002) 364 - 2002/2243(INI))
(Europaparlamentet antog texten.)
Betänkande (A5-0156/2003) av Horst Schnellhardt för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av officiella kontroller av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel (KOM(2002) 377 - C5-0340/2002 - 2002/0141(COD))
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0122/2003) av Minerva Melpomeni Malliori, för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om rökaromer som används eller är avsedda att användas i eller på livsmedel (KOM(2002) 400 - C5-0348/2002 - 2002/0163(COD))
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Efter omröstningen:

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar, men eftersom minoriteter är garanterade yttrandefrihet vidhåller jag att omröstningen stred mot reglerna.
(Talmannen avbröt talaren.)

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Som en ordningsfråga kan jag nämna att jag från en mycket säker källa fått information om att kommissionen över en natt offentliggjorde ett uppdaterat dokument om denna ytterst viktiga och övergripande förordning. I dokumentet behandlas förändringar beträffande arealuttag, WTO-kontroller, förändringar när det gäller arrendering av mark och en mängd andra frågor. Vi har ännu inte fått se detta dokument. Jag skulle vilja be kommissionsledamot Fischler tala om för oss om detta kommer att påverka resultatet av det vi skall rösta om i dag. Eftersom våra ständiga representanter och jordbruksattachéer mottog dokumentet först nu på morgonen har vi inte haft möjlighet att ta det under övervägande.

Fischler
Jag kan förklara detta helt kort. Det finns inget nytt kommissionsförslag och det som tillsänts er är ingenting annat än protokollet från det som hittills diskuterats i rådets arbetsgrupp och det påverkar inte det dokument som vi skall rösta om här.
Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Herr talman! Följande omröstning rör ändringsförslag 33. Punkt 3 i inledningen till detta ändringsförslag rör yttre skydd. I den tyska versionen står det ?ett lämpligt yttre skydd?, medan originalet lyder ?ett kvalificerat yttre skydd?. Detta är inte samma sak och jag ber därför att den tyska versionen ändras så att den ligger i linje med originalet även om detta inte är god tyska. Jag vill också att detta tas till protokollet.
Talmannen.
Jag har av sekretariatet fått veta att ni har rätt. Tjänsten hade redan uppmärksammat detta och kommer att se till att versionerna på samtliga språk stämmer överens.
Före omröstningen om lagstiftningsresolutionen:

Wynn (PSE)
Herr talman! Vi har vinnlagt oss om ett nära samarbete med Cunha och övriga föredraganden för att vara säkra på att följa artikel 63a i arbetsordningen när vi genomför den slutliga omröstningen i frågan. 
Av de ändringsförslag som budgetutskottet lagt fram framgår att siffrorna är förenliga med budgetplanen fram till 2006. Under denna omröstning har dock flera ändringsförslag som inte blivit bedömda antagits. Bedömningarna genomförs tillsammans med kommissionen för att man skall kunna säkerställa att siffrorna ligger kvar inom ramen för budgetplanen.
Kan kommissionen mot bakgrund av omröstningarna om dessa ändringsförslag informera oss om beräkningarna håller sig inom budgetplanen? Om så är fallet är allting väl, men i annat fall måste vi ändra formuleringen från ?förenliga med? till ?inte förenliga med?, om inte annat för saklighetens skull. Om kommissionsledamot Fischler inte har svaret nu föreslår jag, om kammaren är enig med Cunha, att vi när bedömningen är klar ser till att den korrekta formuleringen förs in i den slutliga versionen i EUT.

Talmannen.
Det låter mycket förnuftigt. Om det inte finns starka skäl att invända är det rimligt att vi ser till att dokumentet motsvarar det vi har beslutat.

Cunha (PPE-DE)
Herr talman! Jag tycker att budgetutskottets ordförande har rätt. Det är uppenbart att avsikten med de ändringsförslag vi har godkänt är att allt i slutändan skall stämma med budgeten. Därför skulle jag vilja säga att det finns tillräckligt med handlingsutrymme på detta område för att så att säga vid behov ändra formuleringen så att den stämmer.

Wynn (PSE)
Herr talman! Det gäller exakt samma sak igen. Man har röstat fram fyra ändringsförslag utöver dem som utskottet röstade fram. Enligt våra ändringsförslag är de förenliga. Om vi inte omedelbart kan få en försäkran om att de verkligen är det måste vi ändra formuleringen till ?inte?. Kan jag be er tillämpa samma förfarande? Detta gäller även för alla andra betänkanden i denna fråga, och jag kanske därför kan få slippa besväret att ständigt resa mig.

Talmannen.
Jag är alltid pigg på att förhindra att ni tvingas hoppa upp och ned, och därför har jag noterat er anmärkning, herr Wynn.
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)

Betänkande (A5-0174/2003) av Dominique F.C. Souchet för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (KOM(2003) 23 - C5-0042/2003 - 2003/0008(CNS))
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande(A5-0175/2003) av Dominique F.C. Souchet för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för torkat foder för regleringsåren 2004/05 till 2007/08 (KOM(2003) 23 - C5-0044/2003 - 2003/0010(CNS))
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0183/2003) av Carlos Bautista Ojeda för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för ris (KOM(2003) 23 - C5-0043/2003 - 2003/0009(CNS))
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande(A5-0177/2003) av Elisabeth Jeggle för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om införande av en avgift inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (KOM(2003) 23 - C5-0046/2003 - 2003/0012(CNS))
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0181/2003) av Elisabeth Jeggle för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1255/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (KOM(2003) 23 - C5-0045/2003 - 2003/0011(CNS))
(Europaparlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0189/2003) av María Rodríguez Ramos för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om det multifunktionella jordbruket och reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (2003/2048(INI))
(Europaparlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag

Lagendijk (Verts/ALE).
Herr talman! I går under debatten om Oostlanders betänkande tillfrågades jag av föredraganden om jag inte ville lägga fram ändringsförslag 11 - som var avsett att ersätta punkt 52 - som ett tillägg till punkt 52. Då sade jag att jag var beredd att göra detta. Därefter uppstod oklarhet om hur texten i punkt 52 skulle lyda efter att ändringsförslag 11 hade lagts fram som ett tillägg. För att undvika alla eventuella missförstånd skulle jag vilja läsa upp texten i punkt 52 på engelska som den skulle lyda efter att ändringsförslag 11 hade lagts fram som ett tillägg till punkt 52.

Swoboda (PSE).
Herr talman! Jag vill bara klargöra att om detta är ett tillägg så ställer sig min grupp bakom det.
(Applåder)

Oostlander (PPE-DE)
Herr talman! Inledningsvis gick jag med på ett tillägg, men eftersom ordet ?villkor? har lagts till i den infogade texten anser jag att det här inte är det förslag vi diskuterade i går. Alltså är jag emot att det här muntliga ändringsförslaget läggs fram.

Talmannen.
Det förefaller råda en viss osäkerhet om detta är ett muntligt ändringsförslag.

Lagendijk (Verts/ALE).
Herr talman! Det är inte ett muntligt ändringsförslag.

Talmannen.
Vi kommer följaktligen att rösta om ändringsförslag 11 som ett tillägg.
(Europaparlamentet antog resolutionen.)

Gemensamt resolutionsförslag

Fraisse (GUE/NGL)
Herr talman! Jag hade begärt att få ordet tidigt för att säga att jag har godkänt de av Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna föreslagna strykningarna i artikel 10, 17 och 34 och i beaktandemening C.
Jag vill också påpeka att jag strax kommer att lägga fram ett muntligt kompromissändringsförslag till ändringsförslag 32.

Fraisse (GUE/NGL)
Herr talman! Jag föreslår alltså att mitt förslag inte längre skall ha bindande karaktär och att innehållet samtidigt skall förtydligas enligt följande formulering: ?uppmanar medlemsstaterna att beakta integreringen av ett jämställdhetsperspektiv vid sändning av idrottstävlingar?.
Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag beklagar att jag tar upp problemet igen. Det är faktiskt inte så att jag vill vara besvärlig men yttrandefriheten åtnjuter ett mycket starkt skydd. Även om exempelvis talmanskonferensen beslutar att ett betänkande skall behandlas utan debatt kan 32 ledamöter förhindra detta. Nu smyger sig ett nytt förfarande in. På måndagen beslutar vi om en debatt på torsdag eftermiddag. Ledamöterna utgår från att denna debatt kommer att äga rum. Sedan säger en kollega på torsdagseftermiddagen, förra veckan liksom denna: ?Men jag måste resa hem så jag vill inte ha någon debatt?. Även för detta finns det ett förfarande i arbetsordningen som går ut på att endast en talare per grupp uttalar sig. Hänsyn tas inte heller till detta förfarande utan till en formulering enligt vilken föredragningslistan även kan ändras på förslag av talmannen. Men för det första var det inte på förslag av talmannen, för det andra har inte talmannen gett någon motivering, för det tredje måste det här förbli ett undantag och för det fjärde förelåg faktiskt inte någon viktig orsak. Det enda svar ni kunde ge var: ?Vi måste bli mer flexibla?.
Här handlar det om en garanterad minoritetsrätt, yttrandefriheten. Jag vill verkligen be presidiet att klargöra under vilka förutsättningar en talman kan föreslå att stryka en punkt från föredragningslistan som vi fattade beslut om i måndags och om talmannen behöver motivera detta. Annars sätts en minoritetsrätt regelbundet ur spel på torsdagseftermiddagarna genom en slumpmässig majoritet. Då är de artiklar i arbetsordningen ingenting värda som skyddar denna minoritetsrätt, i synnerhet artikel 111.
(Applåder)

Talmannen.
Vi kommer inte att komma överens, herr Posselt, för jag håller fast vid min ursprungliga tolkning av artikel 145. Jag vidarebefordrar dock gärna detta för tolkning till utskottet för konstitutionella frågor. I artikel 145 görs dock mycket klart att talarlistan kan avbrytas när som helst under en debatt. Det kom ett förslag från plenum som talmannen sedan antog i sitt eget namn och lade fram för kammaren. Kammaren röstade därefter i enlighet med artikel 145.
Jag tänker inte diskutera detta med er, herr Posselt, eftersom jag vill gå på lunch, och jag kommer inte att hålla med er. Som jag sade kommer jag att hänvisa ärendet till utskottet för konstitutionella frågor.
Swoboda (PSE).
Herr talman! Jag vill framhålla följande i den fråga som Posselt tagit upp. Jag vill bara säga att jag tror att talmannen har förfarit riktigt. Jag föredrar dock att ge min egen åsikt i frågan något senare i ljuset av de omröstningar som återstår.
I den nya arbetsordningen har vi en bestämmelse som ger rådet och kommissionen rätt att efter en föredragande också ta ställning till betänkandet. Allt som oftast blir det så att föredraganden får fem minuter varefter rådet talar i femton minuter och kommissionen i tio eller femton minuter, oftast inte ens om själva betänkandet. Detta utlöser problemet att parlamentarikerna får allt mindre tid för att själva yttra sig om betänkandet.
Därför vill jag be ordförandeskapets och kommissionens talskrivare att i möjligaste mån begränsa sig till fem eller maximalt tio minuter.
(Applåder)
Annars missbrukas en i grunden bra bestämmelse i vår nya arbetsordning till långrandiga utläggningar som ofta inte har med betänkandet att göra. Jag vill be talmannen - om han är införstådd med detta - att underrätta rådet och kommissionen i frågan.

Talmannen.
Detta är en fråga som tidigare har diskuterats vid talmanskonferensen och som skulle kunna diskuteras i det sammanhanget igen. Det enda vi kan göra när det gäller de andra institutionerna är att ge dem en vägledande talartid inför diskussionerna. Vi kan inte tvinga på dem en talartid.

Van Hulten (PSE).
Herr talman! Tre gånger hade Posselt ordet utan att jag svarade honom, men den fjärde gången vill jag ändå göra det eftersom vi alla vet att det i själva verket inte handlar om hur länge debatterna här pågår. Posselt bekymrar sig över frågan om Strasbourg kommer att förbli Europaparlamentets sammanträdesplats. Som jag ser det är det i första hand viktigt att den här församlingens demokratiskt fattade beslut respekteras. För mig är det också viktigt att de som anser det vara så förfärligt viktigt att vi fortsätter träffas i Strasbourg också dyker upp. Som ni vet är de franska och tyska ledamöterna de största förespråkarna för denna församling i Strasbourg, men vid denna tidpunkt är de inte närvarande. Detta i motsats till dem som föredrar att sammanträda i Bryssel.

Gillig (PSE).
Herr talman! Jag vill stödja Posselts ståndpunkt rörande det senast framlagda argumentet om arbetsordningen när en debatt i en fråga står på föredragningslistan. Oavsett debattämne och oavsett debattform anser jag det vara oacceptabelt att man i sista stund och av ren opportunism beslutar att det inte blir någon debatt när en text behöver debatteras. Detta handlar om ren opportunism. I detta parlament skall vi inte fastställa föredragningslistan och organisera sammanträden utifrån vad som är opportunt i olika läger.
För det andra tycker jag att detta än en gång visar att föredragningslistan för torsdag eftermiddag röjer en tydlig önskan om att tömma detta sammanträde på sitt innehåll, något som är helt oacceptabelt. Alla betänkanden som skall behandlas på torsdag eftermiddag måste behandlas med samma mått av respekt. Men eftersom det är få betänkanden, och så kallade mindre viktiga betänkanden, så avfolkas parlamentet och betänkandena - som framför allt handlar om mänskliga rättigheter och andra frågor - ägnas inte någon debatt värd namnet för att klargöra de olika ståndpunkterna. Van Hulten beskrev problemet mycket bra, nämligen de ständiga strävandena att bryta mot fördraget och se till att Strasbourgs rätt att vara parlamentets säte inte erkänns. Det gäller även måndag eftermiddag. Även där ser man tydligt vilka knep som används.

Talmannen.
Som ni vet, fru Gillig, var jag inte talman när beslutet fattades, men jag stöder helt det avgörande som träffades av vice talmannen, som var talman vid det aktuella tillfället. Han agerade utifrån bestämmelserna. Det är inte upp till talmannen att bedöma om bestämmelserna är förnuftiga, utan att tillämpa dessa, och han tillämpade dem enligt deras bokstav. Om det råder oenighet om tolkningen av bestämmelserna skall jag gärna förvisa frågan till utskottet för konstitutionella frågor.
Vi kan diskutera kring hur klokt det är att stryka punkter från föredragningslistan, men detta föreskrivs i bestämmelserna. Det enda talmannen gjorde var alltså att tillämpa de gällande bestämmelserna.

Wieland (PPE-DE).
Herr talman! Enligt mitt förmenande har Van Hulten valt helt fel metod. Det handlar till att börja med inte om dem som är för fredagen men inte är här på fredagen, utan om dem som var emot fredagen och nu behandlar torsdagen på samma sätt som de behandlade fredagen tidigare och inte är här på torsdagen. Några av de största motståndarna mot fredagen har inte varit här sedan middagstid. Vi måste äntligen nå fram till dessa personer!
Bastos (PPE-DE)
Detta betänkande om arbetstagares ekonomiska delaktighet i företagen är ett viktigt bidrag för att överbrygga motsättningen kapital versus arbete. Arbetstagare som är delaktiga, antingen i vinsten eller i företagens kapital, blir mer motiverade och produktiva, och därmed stärks företagets konkurrenskraft och avkastning. Ekonomisk delaktighet bidrar även till att följande två syften uppfylls: Ett förverkligande av en europeisk social modell och ökad sysselsättning.
Det är ett bra betänkande och därför röstar jag för.
Jag instämmer i de principer som nämnts angående hur en modell för ekonomisk delaktighet bör vara beskaffad, bland annat: Frivilligt deltagande, krav på tydlighet, öppenhet och enkelhet, undvikande av oskäliga risker för arbetstagarna, förebyggande av effekter av ekonomiska konjunkturcykler och förenlighet med arbetstagarnas rörlighet.
Jag beklagar att Europeiska kommissionen har föreslagit få lösningar för de små och medelstora företagen, då det är nödvändigt att genomföra undersökningar om andra former av delaktighet i de små och medelstora företagen och överväga andra alternativ.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Efter redogörelser den senaste tiden som ifrågasätter hur grundliga kontrollerna som genomförs i en del medlemsstater egentligen är, är det viktigt att aktualisera bestämmelserna för de officiella kontrollerna av produkter av animaliskt ursprung, särskilt när det gäller färskt kött, skaldjur och mjölk. Förslaget till förordning gläder mig och jag vill bland de nya bestämmelserna framhålla den roll som veterinärerna fått, grundligare och mer frekventa kontroller, kontrollernas vetenskapliga underlag och en större flexibilitet i fråga om små företag.

Ribeiro e Castro (UEN)
Förslaget till direktiv följer förfarandet för att omarbeta den gemensamma lagstiftningen på området allmänna bestämmelser om livsmedelshygien, frågor om sanitära inspektörer som är knutna till saluföringen av produkter av animaliskt ursprung och officiella kontroller av produkter av animaliskt ursprung. Det är särskilt viktigt med en förenklad byråkrati i kombination med en hög kvalitet på kraven i denna fråga eftersom det redan har bevisats fullt ut att hygienstandarden för de varor som erbjuds konsumenterna varken är jämn eller tillförlitlig.
De åtgärder som nämns i förslaget gör att alla aktörer i livsmedelskedjan får ett större ansvar, vilket ökar konsumenternas förtroende som blivit så försvagat av den senaste tidens kriser. Det blir därför nödvändigt för oss att främja samstämmighet och öppenhet i genomförandet av denna nya rättsliga ram utan att för den skull glömma de särskilda behov som de små producenterna har, vilka tenderar att hamna ännu längre ned på listan när information förmedlas och förändringar i lagstiftningen genomförs.
Jag menar att Europeiska kommissionen bör beakta det ändringsförslag som föredraganden har lagt fram om medlemsstaternas behov av att anpassa sig till de nya bestämmelserna.
Därför röstade jag för betänkandet.

Moreira da Silva (PPE-DE)
Nu upplever vi en fullständig avreglering i EU av tillståndet att använda rökarom i livsmedel - i vissa medlemsstater finns det restriktioner medan lagstiftning saknas i andra. Det krävs därför en lagstiftande definition som harmoniserar tillståndsförfarandet. Jag är också nöjd med upprättandet av en positiv lista som baserar sig på de senaste vetenskapliga rönen och på riktlinjer från den europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet. Därför förväntar vi oss att försiktighetsprincipen - grunden för all EU-politik om livsmedel - också tillämpas då en ny ansökan om rökarom läggs fram.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för samtidigt som jag påpekade vikten av tydligare bestämmelser för människors hälsa. Jag instämmer med andra ord - förutom i frågor av teknisk art - i föredragandens förslag att omklassificera de medicintekniska produkterna. Hon föreslår en rättslig ram och bland annat en distinktion mellan medicintekniska produkter med farmakologisk effekt och andra. Samma gäller för medlemsstaternas antagande av nödvändiga åtgärder för att garantera att medicintekniska produkter som går att spåra inte används igen.
Slutligen beslutade jag mig för att stödja betänkandet då det tar upp nödvändigheten att ha med tydliga anvisningar om hur allmänheten får tillgång till handlingarna. Spridningen och främjandet av information till medborgarna skall prioriteras, särskilt på detta område, både för att främja medborgarnas deltagande och för att skapa den höga nivå av konsumentskydd som vi vill uppnå.

Paulsen och Olle Schmidt, (ELDR)
 Vi är kritiska till ovanstående betänkanden om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Enligt vår uppfattning representerar betänkandena en förlegad jordbrukspolitik som inte motsvarar det moderna, globala samhällets villkor och behov.
Som exempel kan nämnas det protektionistiska kravet på ?ett totalt kompenserande arealstöd för risproducenter, samt en fast importavgift?, jämte framhållandet av systemet med importtullar och exportbidrag som ett sätt att stabilisera den inre marknaden ?i förhållande till prisfluktuationerna på världsmarknaden?. Kommissionens förslag framstår i jämförelse som ett steg i rätt riktning. Vi har därför valt att helt rösta emot dessa betänkanden.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! De förslag till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som Fischler lagt fram har drivits på av Världshandelsorganisationen och jordbrukarna måste inse att det är denna organisation som bör utgöra deras egentliga måltavla. Jag är oroad över att kommissionsledamoten visar större intresse för avreglering av handeln än för god jordbrukssed. Europeiska unionens miljölagstiftning och lagstiftning med avseende på livsmedelssäkerhet kan bilda ett säkerhetsnät mellan jordbruket och Världshandelsorganisationen. Jordbrukarna måste vakna och sluta motsätta sig miljölagstiftningen, som exempelvis nitratdirektivet, och inse att denna lagstiftning kan skydda dem mot Världshandelsorganisationen. Principen om ömsesidig överensstämmelse, vilket innebär överensstämmelse med miljö- och säkerhetslagstiftningen, utgör en viktig del av Europaparlamentets förslag. 
Kommissionen gör rätt i att föreslå att respekten för aktuella bestämmelser för livsmedelssäkerhet skall vara ett krav för att ta emot bidrag. Det är dock av största vikt att samma normer gäller även för importerade livsmedel, eftersom de antibiotiska preparat som nyss förbjudits inom Europeiska unionen annars skulle kunna leta sig tillbaka till våra tallrikar.
Europaparlamentets kompromiss visar vägen och omfattar en väsentlig omprioritering av medel till förmån för landsbygdens utveckling. Denna kompromiss möjliggör en anpassning genom att skilja mellan gynnade och missgynnade regioner och kommer därför att innebära bättre ersättning för de fattigare regionerna, vilket är välkommet.
Vi måste dock också förhindra att varor som tilldelas stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken dumpas utanför Europeiska unionen, vilket tvingar ned världspriserna på bekostnad av utvecklingsländerna och på ett effektivt sätt hindrar de allra fattigaste jordbrukarna från tillgång till de europeiska marknaderna.

Sturdy (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionen och Cunha för deras hårda arbete. Som brittiska konservativa fattade vi motvilligt beslutet att inte stödja rekommendationerna i Cunhas betänkande. Vi ser att det finns ett behov av reformer, och vi ser ett behov av reformer för våra jordbrukare. Därför kan vi inte stödja en övergripande eller partiell frikoppling, och eftersom detta utgjorde en väsentlig del av Cunhas betänkande kan vi inte stödja detta.
Vi stöder dock kommissionen i dess lagstiftningsresolution och vill att rådet snarast möjligt når en överenskommelse. Vi anser att kommissionen med sitt förslag är inne på rätt linje.
Jag skulle vilja tillägga att Cunha är en respekterad ledamot i kammaren och också en vän till mig personligen. Vi, alltså även jag personligen, anser dock att jordbrukare har behov av trygghet. Cunhas betänkande skulle förmodligen innebära ännu en reform och det kan vi inte acceptera.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck och Wachtmeister (PPE-DE)
 Vi vill att jordbruket successivt skall avregleras samt att jordbruksbidragens storlek skall minskas och röstar därför nej till detta förslag.
Kommissionens förslag till mid term review var ett steg i rätt riktning mot ett avreglerat jordbruk till förmån för produktionsjordbruket. Det finns allvarliga brister i kommissionens förslag. Vi är emot alla former av modulering eftersom det missgynnar rationella jordbruk. Vi anser vidare att ersättningen skall vara knuten till den brukade arealen. Det kompromissförslag vi nu röstat om ger låsningseffekter som är skadliga för europeiskt jordbruk och är ett steg tillbaka i reformprocessen.
50 procent av Europas bönder är äldre än 55 år. Kommissionens förslag kan ses mer som ett bra pensionsförslag för bönder än en avvecklingsplan för subventionspolitiken. Däremot ges inga tydliga spelregler för de 8 procent av Europas bönder som är under 35 år och är jordbrukets framtid.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi röstade för att detta betänkande skulle avvisas eftersom det godtar principen, må vara i något lägre grad, om frikoppling av produktionsstöd, eftersom det inte lägger fram något egentligt moduleringsförslag, inte fastställer någon begränsning av jordbruksstöden och i vissa aspekter försämrar det ursprungliga förslaget. Förslaget omfattar heller inte partiell frikoppling, utan snarare i praktiken en total frikoppling av stöden för odlade grödor och nötkreatur. I förslaget understryks en obligatorisk nationell medfinansiering av åtgärder för landsbygdens utveckling och nämnda modulering får en karaktär av frivillighet, vilket inte bara skadar principen utan även en gemensam omfördelning av besparingarna, vilket drabbar Portugal.
I moduleringsförslaget skiljer man mellan olika nedskärningar som måste göras i missgynnade regioner, och undantagstaket höjs till 2 500 euro, men samtidigt gör man ingen skillnad mellan olika producenter, vilket framför allt straffar de medelstora producenterna i förhållande till de stora.
Vi beklagar att våra förslag inte har godkänts, särskilt förslagen om modulering, om fördubbling av det särskilda stödet för jordbrukare som får mindre än 5 000 euro och att undanta jordbrukare som får mindre än 10 000 euro från nedskärningar, vilket skall finansieras med upp till 100 000 euro per jordbrukare.

Isler Béguin (Verts/ALE)
Kommer parlamentet att hörsammas? Det är den fråga vi måste ställa oss i dag inför jordbruksministrarnas toppmöte i Luxemburg. Efter en imponerande enhällighet i jordbruksfrågan, som för övrigt måste berömmas, är den viktigaste frågan att veta om rådet kommer att kunna fånga bollen i luften och införliva parlamentets ståndpunkt i sitt förslag om den framtida organisationen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Gruppen De gröna beklagar att medbeslutandet inte är tillämpligt på jordbruksområdet. Om så vore fallet skulle europeiska jordbrukare och konsumenter ha ett bättre utgångsläge. Attitydförändringen har nämligen gått fort och åt rätt håll. Man har vänt ryggen åt det kostsamma och slösaktiga jordbruk som förstör landsbygden för att gå i riktning mot ett jordbruk med respekt för kvinnor och män, deras arbete, för jorden och miljön. Kort sagt det miljömedvetna jordbruk som Gruppen De gröna alltid har förespråkat.
Denna reform av den gemensamma jordbrukspolitiken över en tioårsperiod är en satsning på ett nytt modernt jordbruk i vilket jordbruksyrkets hela sociala, ekonomiska och miljömässiga verklighet beaktas. Det är mot detta jordbruk den kompromiss som uppnåtts här i kammaren strävar, och vi kan inte annat än glädjas åt detta, även om det är överraskande med tanke på hur långt ifrån varandra parterna stod för bara en kort tid sedan.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Kuntz (EDD)
Jag har röstat mot Cunhabetänkandet som i stora drag stöder sig på Fischlers förslag som omfattar en genomgripande reform av den gemensamma jordbrukspolitiken i form av en översyn efter halva tiden av Agenda 2000. Reformen bygger på att jordbruksstödet frikopplas och moduleras samt förutsätter miljöhänsyn.
Jag kan inte ställa mig bakom denna reform som tydligt syftar till att ytterligare avreglera jordbrukspolitiken, fortsätta sänka priset på jordbruksprodukter och frikoppla jordbrukarnas inkomster från produktionen för att förekomma eventuella krav från Världshandelsorganisationen. Sammanfattningsvis leder reformen till en nedmontering av det europeiska och särskilt det franska jordbruket, i den urspårade globaliseringens namn.
Man borde istället ha inriktat sig på en mer stabil gemensam jordbrukspolitik som stärker aktörernas ansvar och utgår från priser som ger en skälig ersättning. Med detta dokument kommer jordbruket att gå mot en allt större koncentration i kombination med en sorts byråkratisering av ett jordbruk som antingen är dömt till överproduktion eller kommer att förvandlas till ett avlönat trädgårdsarbete.

Lulling (PPE-DE)
Jag har stor förståelse och hyser rentav beundran för det enorma arbete som alla våra föredragande har utfört under Joseph Dauls utmärkta ordförandeskap. Jag vet hur svårt det har varit att få majoritet för dessa betänkanden. Därför beklagar jag att jag ändå inte kan stödja Cunhas betänkande fullt ut. Detta eftersom även den föreslagna lösningen med en partiell frikoppling skulle äventyra det mångfunktionella jordbrukets fortsatta existens i det missgynnade området Luxemburg, med kända ekonomiska, sociala och ekonomiska effekter som följd.
Jag varken kan eller vill ta detta ansvar här i dag. Det kommer att uppstå problem när betalningsanspråken skall regleras, oavsett om de frikopplas helt eller delvis. Jag är rädd att förslaget att flytta över betalningsanspråken tillsammans med den arrenderade marken kommer att leda till stora ekonomiska och rättsliga problem. Detta kommer också att leda till oförutsebara spekulationer på de aktiva företagens bekostnad.
Också de grundläggande problemen med moduleringen kommer att kvarstå även om minskningen genomförs långsammare. En minskning av stöden genom modulering kommer att leda till en oskälig sänkning av lantbrukarnas inkomst. Beloppet på 7 500 euro är för lågt för våra bönder och därför har jag lämnat in ett ändringsförslag om att höja detta belopp till 10 000 euro. I annat fall skulle i princip alla bönder i Luxemburg förlora upp till 20 procent av sina inkomster, vilket vore katastrofalt.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Meijer (GUE/NGL)
Ända sedan industrialiseringen har livsmedelspriserna hållits nere på konstgjord väg, och på så sätt har man även kunnat hålla industriarbetarnas löner nere. Sedan dess är bönder tvungna att hela tiden producera mer till ständigt sjunkande vinster. Europeiska unionens bidragssystem var ett sätt att nå en proportionerligt ökande ekonomi och en ökad produktion per hektar. Bönderna kompenseras för en del av de otillräckliga inkomsterna genom skattepengar. Sydeuropeiska småbönders och byars överlevnad har i hög grad blivit beroende av bidragspolitiken. Därför betraktar de den nuvarande gemensamma jordbrukspolitiken som det bästa EU har att erbjuda, även om de helst skulle vilja se rättvisare fördelningsnycklar. Varje förändring betraktar de som ett skoningslöst nyliberalt anfall. De är rädda för att ett nytt system endast kommer att fungera som bidrag för jordägande och inte kommer att kunna motverka markspekulation och utflyttning från landsbygden. I Nordeuropa har man däremot redan sanerat bort de flesta småbönderna och den allmänna opinionen ser jordbruksfonderna som en form av byråkrati, ett slöseri med pengar och en miljöförstöring som måste stoppas så fort som möjligt. Jag stöder kravet på en övergång från produktstöd till inkomstgarantier och stöd för landskapets bevarande. Det nuvarande förslaget tycks emellertid främst syfta till att blidka amerikanerna i Världshandelsorganisationen, till gagn för exporten av andra EU-produkter.

Nicholson (PPE-DE)
Större delen av de betänkanden vi nyss har röstat om kan jag stödja och instämma i. Jag ser inte många problem i Jeggles och Souchets betänkanden, men med Cunhas betänkande är det annorlunda.
Den nuvarande gemensamma jordbrukspolitiken, som har reformerats vid flera olika tillfällen genom åren, har blivit för framtung av byråkrati, och jag menar snarast att förslaget ytterligare förvärrar ett redan problematiskt läge. Vad är det nu vi har uppnått? Frikoppling, modulering, en successiv sänkning och tvärvillkor i stället för god jordbrukssed och en återgång till hederligt arbete. Jag tror uppriktigt sagt att en partiell frikoppling kommer att visa sig vara den sämsta tänkbara lösningen och varken främja industrin inför framtiden, bidra till att rationalisera industrin eller uppmuntra ungdomar att göra karriär inom jordbruket.
Detta kommer omedelbart att innebära fler kontroller och inspektioner och mindre tid för jordbrukaren att sköta sin boskap. Jag kommer att rösta emot betänkandet för att förhindra att jordbruksindustrin på Nordirland på lite längre sikt förstörs i effektivitetens namn.
Parish (PPE-DE)
De brittiska konservativa röstade emot kommissionens förslag i dess ändrade lydelse men för lagstiftningsresolutionen. Detta gjorde vi inte därför att vi stöder innehållet i Europaparlamentets betänkande utan därför att det är nödvändigt att Europaparlamentet avger ett yttrande så att rådet kan gå vidare till beslut. Europas jordbrukare måste få tydlig vägledning inför framtiden.
Vi stöder kommissionsledamot Fischlers förslag om en reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken och anser att detta borde ha lagts fram långt tidigare. Vi står helt bakom planerna på att frikoppla betalningar från produktionen och välkomnar den allmänna förenklingen av jordbruket.
Vi anser också att Fischlers förslag kommer att säkerställa existensen för det europeiska jordbruket i ett utvidgat Europa med tjugofem medlemsstater. Förslagen, så som de är utformade i Europaparlamentets dokument, skulle bara ytterligare förvirra och komplicera ett redan nu överdrivet byråkratiskt system och tvinga jordbruket in i en ännu djupare tillbakagång. Kommissionens reformer kommer att ge oss en stark position när vi sitter kring bordet vid Världshandelsorganisationens möte i Cancun. Vi hoppas att kommissionsledamot Fischler står på sig och går vidare med sina planer i Luxemburg nästa vecka. Vi och de europeiska jordbrukarna önskar honom all framgång!

Sacrédeus, Wijkman (PPE-DE)
 Det råder ingen tvekan om att EU:s jordbruksstöd måste reformeras för att kunna skapa en sund världsmarknad. Tyvärr tar reformförslaget inte upp det som i vår mening borde vara den viktigaste förändringen och som har störst snedvridande effekt på världsmarknaderna och fattiga länders möjlighet att utnyttja sina komparativa fördelar, nämligen exportsubventionerna.
Förslaget från kommissionen erkänner dock jordbrukets multifunktionalitet och möjliggör en ökad modulering, dvs. en ökad flexibilitet då det gäller att stödja uppgifter som ligger utanför själva matproduktionen, såsom bevarande av biologisk mångfald och kulturlandskapet, eller andra former av miljöåtgärder. Det underlättar också för att ytterligare reformer kan göras längre fram.
Samtidigt finns det i frikopplingen uppenbara risker för en konserverande och passiviserande effekt, som bland annat försvårar för ett välbehövligt generationsskifte inom jordbrukarkåren. Europaparlamentets förslag är därför ur dessa två aspekter en kompromiss som skapar framtida utrymme för ytterligare nödvändiga förändringar. Sammantaget har vi därför, trots många invändningar, valt att stödja betänkandet i slutomröstningen.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.

Skinner och Watts (PSE)
Vi stöder fullt och fast kommissionens ursprungliga förslag till en reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken så som det framställts av Europaparlamentet utan ändringar, med undantag för ändringsförslag 38 och 99 som hänför sig till hälsa och säkerhet.
Den gemensamma jordbrukspolitiken måste reformeras. Betalningarna måste kopplas till bindande tvärvillkor när det gäller miljön, landsbygdens ekonomi och direktiven om djurhälsa.
Europaparlamentets ståndpunkt kommer att bidra till att vidmakthålla ett system som är till skada för miljön, landsbygdens ekonomi och djurens välfärd, motverkar höga hälso- och säkerhetsstandarder och skadar produktionen i utvecklingsländerna.

Souchet (NI)
Principen om frikoppling av det direkta jordbruksstödet är dålig, oavsett om man som Europeiska kommissionen vill frikoppla det totala stödet eller om detta skall frikopplas partiellt, ?i ett första skede?, enligt rekommendationen i Cunhabetänkandet. Den gemensamma jordbrukspolitiken kommer att bli ännu mer komplicerad och byråkratisk. Man förlorar fullständigt ur sikte att direktstödet till jordbrukarna skall utgöra en kompensation för de prissänkningar och minskade inkomster som jordbrukarna drabbats av genom de föregående reformerna. Dessa stöd förvandlas till en livränta som är helt skild från jordbruksverksamheten och därmed omöjlig att motivera i skattebetalarnas ögon. Instrumenten för kontroll och styrning av produktionen i form av de gemensamma marknadsorganisationerna förlorar sin effektivitet och Europas förhandlingsposition i Världshandelsorganisationen försvagas. Kommissionen är sin vana trogen villig att rasera ett gemensamt politikområde. En strategi som syftar till att genomföra en reform så omöjlig att tillämpa och så oacceptabel som denna är i själva verket bara ännu ett steg mot att helt och hållet utplåna den offentliga politik som skulle omarbetas.
Den enda glädjande punkten är att mitt ändringsförslag om energigrödor och grödor som odlas för industriellt bruk uttagen mark har antagits. Tack vare detta bör dessa framväxande näringar kunna konsolideras.

Figueiredo (GUE/NGL)
Landsbygdens utveckling tycks nästan vara ett universalmedel mot allt ont och all obalans som drabbar de olika jordbruken i EU. Men den utgör också en del av strategin att minska utgifterna för den gemensamma jordbrukspolitiken och avregleringen av jordbruksmarknaderna i samband med utvidgningen och förhandlingarna i Världshandelsorganisationen.
Syftet med marknadsmekanismerna är dock att balansera priser och särskilt inkomster oberoende av behovet att lösa de befintliga djupa orättvisorna. Landsbygdens utveckling förutsätter att det finns jordbrukare och en jordbruksproduktion. Kommissionens förslag förstärker inte anslagen till landsbygdens utveckling, utan överför snarare en del av anslagen från marknadspelaren, vilket kräver en åternationalisering av en del av den gemensamma jordbrukspolitikens kostnader.
De förslag som finns i detta betänkande är i huvudsak positiva, även om ramen är densamma som tidigare. Omröstningen handlar om de föreslagna förbättringarna, bland annat följande: stöd till missgynnade områden, unga jordbrukare, landsbygdens kvinnor, främjande av jordbruksprodukter, en höjning av de olika befintliga stöden inräknat vårt förslag om en höjning med 100 euro i kompensationsstöd för de mest missgynnade områdena.

Marques (PPE-DE)
Jag tackar kollegan Karl Erik Olsson för hans utmärkta betänkande om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1257/1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden, och om upphävande av förordning (EG) nr 2826/2000, vilket jag stöder, särskilt med tanke på behovet att skapa villkor för att utveckla jordbruket i de svagaste regionerna med de största problemen i Europeiska unionen. På så sätt undviker vi att landsbygden töms på sin befolkning och vi bevarar kulturlandskapet och därmed miljön samtidigt som vi försöker förbättra levnadsförhållandena för befolkningen i dessa områden.
Jag skulle även vilja understryka att Europaparlamentet alltid bör stödja en jordbrukspolitik som tar hänsyn till miljön och endast stödja jordbrukare som följer gemenskapens bestämmelser och ungdomar som vill etablera sig som jordbrukare. Det tål att understrykas att detta även är ett sätt att främja sysselsättningen i Europa.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.

Figueiredo (GUE/NGL)
Detta förslag till förordning om marknaden för spannmål är ett tydligt tecken på strategin i den gemensamma jordbrukspolitikens senaste reformer: sänkta priser och en progressiv avreglering av marknaderna. Kompensationsbetalningar görs bara delvis och som ett direktstöd som täcker 50 procent av prissänkningarna. Denna strategi främjar en koncentration och intensifiering av produktionen och en ökning av produktionsenheternas storlek, vilket mångdubblar osäkerhetsfaktorn för landsbygden. En minskning av spannmålsstödet med 45 procent innebär dessutom en kostnadsökning för budgeten på 630 miljoner euro.
Vi stödjer flera av föredragandens förslag, särskilt att havre skall upptas på listan över godkända spannmål och de uttalanden som gjorts till försvar för gemenskapens intressen, men vi kan inte godta principen om frikoppling av produktionsstöden i spannmålssektorn.
Vi avvisar också tanken på stöd för potatisstärkelsesektorn som endast omfattar vissa stora industrijordbruk i några få medlemsstater då det snarare finns behov av att reglera och stödja produktionen av matpotatis.
Det är nödvändigt med en bred reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som garanterar samma stöd och marknadsreglering för produkter från Medelhavsområdet. Annars går det inte att lösa de djupa orättvisorna vid fördelningen av stöden, och producenterna i regioner och länder med ett klimat som bättre lämpar sig för andra typer av produkter ges därmed fel signaler.
Patakis (GUE/NGL)
Kommissionens förslag utgör en fortsättning på 1992 års översyn och är inriktad på en sänkning av interventionspriserna med 5,9 procent och en viss kompensation för denna sänkning genom direkt arealersättning. Detta förslag gynnar intressena inom mjölindustrin och den del av detaljindustrin som har att göra med spannmål eftersom det garanterar dem billiga råvaror. Samtidigt minskar veteproducenternas inkomster eftersom kompensationen inte är hundraprocentig utan endast femtioprocentig, priserna och kompensationen förblir oförändrade och påverkas inte av den genomsnittliga inflationen i gemenskapen och slutligen sjunker det genomsnittliga interventionspriset till följd av förslaget att avskaffa de månatliga höjningarna av interventionspriserna.
De ändringsförslag som Europaparlamentets föredragande har lagt fram har en mer positiv inriktning än kommissionens förslag, med undantag för hänvisningen till durumvete, vilket regleras i en annan förordning. I själva verket följer de emellertid samma inriktning som kommissionens förslag och skiljer sig endast i fråga om kvantitativa uppgifter. Man varken ifrågasätter eller föreslår åtgärder som skulle kunna stjälpa kommissionens grundläggande resonemang. Trots korrekta konstateranden visar ändå betänkandet på en verkningslös och skönmålande politik som gynnar de multinationella företagens intressen på bekostnad av de små och medelstora jordbruken.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.
Figueiredo (GUE/NGL)
Enligt förslaget till förordning skall den gemensamma organisationen av marknaden för torrfoder fasas ut från och med perioden 2008/2009. Kommissionens förklaring rör miljöaspekter, särskilt användning av fossila bränslen vid dehydrering men även användningen av bevattning. Men miljöfrågorna kan lösas på annat sätt, med planer för minskad energi från fossila bränslen, naturlig förtorkning i solen eller användning av förnybara energikällor.
Vi måste ändå se på denna sektor som ytterligare en källa till produktion av växtproteiner som Europeiska unionen lider en tilltagande brist på. Bristen uppgår redan till 35 miljoner ton soja, dvs. att EU endast täcker 23 procent av sitt behov av växtproteiner. Läget kommer att förvärras i och med utvidgningen. Om produktionen försvinner innebär det att vi behöver importera två miljoner ton sojakakor, framför allt från USA, med alla de risker det innebär med genmanipulerade livsmedel.
Därför håller vi med föredraganden, trots miljöfaktorn, när det gäller att behålla den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden eftersom marknadsinstrumenten förstärks och det totala stödet höjs till 68 euro per ton från och med perioden 2004/2005.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.

Figueiredo (GUE/NGL)
Rissektorn genomgår en svår period på grund av den obalans som orsakats av den samtidiga ökningen av den inhemska produktionen och av importen, vilket beror på preferenser och sänkta tullar under de senaste åren. Situationen kommer sannolikt att förvärras på grund av de sjunkande tullavgifterna till följd av programmet ?Allt utom vapen?, Världshandelsorganisationens kommande förhandlingsomgång och möjligheten till ?triangelbildning? och missbruk av interna processåtgärder.
Intressena hos de producerande medlemsstaterna i söder och de konsumerande medlemsstaterna i norra Europa skiljer sig dessutom åt. Sistnämnda konsumenter tycks föredra en variation av ris. Detta är ett tecken på att EU är ganska bristfälligt.
Detta förslag till förordning är oacceptabelt. Kommissionen föreslår en minskning av stödbeloppet med 50 procent till ett grundbelopp på 150 euro per ton, en kompensation motsvarande 88 procent av den kompensation som tillämpades på spannmål vid de tidigare reformerna och en kvantitativ begränsning och glömmer i sammanhanget bort den särskilda karaktären i denna monokultur som är koncentrerad till områden med särskilda kännetecken och utan möjlighet till en alternativ produktion. Man ignorerar också att denna kultur har de högsta kostnaderna inom jordbrukssektorn när det gäller investeringar i maskiner, utrustning och anläggningar, huvudsakligen specialutrustning, varför all påtvingad nedläggning av näringsverksamheten skulle försätta risodlarna i en svår ekonomisk situation.
Därför instämmer vi med föredraganden.

Patakis (GUE/NGL)
Syftet med kommissionens förslag är att krympa gemenskapens produktion och att öka importen från tredje länder. Ris odlas på vattensjuk mark i EU och Grekland och det är svårt att finna alternativa lösningar. Därför anser vi att kvoten på 203 000 hektar som föreslås för Grekland är oacceptabel, en kvot som är lägre än den förra som vi överskred.
De föreslagna åtgärderna minskar risodlarnas inkomster och ökar detaljindustrins vinster. Detaljindustrin kommer att kunna köpa råvaran till ett mycket lågt pris eftersom interventionspriserna kommer att dras ned i förhållande till detaljpriserna, utan att denna minskning kommer att täckas av ersättningarna trots kommissionens motsatta påståenden. Dessa påståenden saknar grund eftersom ersättningens storlek beräknas utifrån skillnaden mellan interventionspriset före översynen och priset för privat lagring efter översynen.
Trots att föredragandens ändringsförslag är mer positiva överensstämmer de ändå inte med hans objektiva konstateranden om läget på detta område. Föredraganden instämmer inte i att interventionen bör avskaffas, men han godtar den drastiska minskningen med 50 procent av interventionspriserna som praktiskt taget upphäver den. Han konstaterar att massimport är ett problem men frångår inte kommissionens kvoter. Av denna anledning och på grund av att föredragandens förslag inte radikalt förbättrar situationen, utan accepterar att den förvärras, kommer vi inte att rösta för betänkandet.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.

Figueiredo (GUE/NGL)
I detta förslag till förordning föreslår kommissionen en förlängning av en ändrad form av mjölkkvoter fram till 2014/2015 utan att säga något om framtiden. Att behålla ett system med kvoter är viktigt för att garantera en produktion av mjölk i hela Europeiska unionen och trygga producenternas avkastning.
Ett slut på kvotsystemet, som de stora kvotöverskridande producentländerna skulle vilja ha, skulle innebära en avreglering av sektorn, en större koncentration av produktionen och en kraftig prissänkning, som framför allt skulle drabba de små och medelstora producenterna i mindre produktiva och mer missgynnade områden.
Därför är det nödvändigt att utvärdera allmänt höjda kvoter för alla länder och vidta mer konkreta åtgärder för att bekämpa en koncentration av produktionen, både på regional nivå och i händerna på några få producenter. Man bör ju ta hänsyn till specifika förhållanden liknande dem som råder i Portugal, särskilt i ett ytterområde som Azorerna där det är viktigt att höja kvoten för att inte bestraffa en sektor med betydande effekter för samhällsekonomin i ett område med stora strukturella nackdelar.

Lulling (PPE-DE)
Jag kan i stora drag stödja föreliggande betänkanden om mjölkmarknadsordningen eftersom kvotregleringen bibehålls som ett instrument för produktionsstyrning och prisgarantier fram till 2014. Detta kommer att ge en planeringssäkerhet och trygghet som är helt nödvändig för de familjedrivna jordbruksföretagens fortlevnad. Men jag stödjer ändå ändringsförslagen till betänkandena om mjölksektorn som med rätta pekar på att särskilt de missgynnade områdena inom mjölkproduktionen tillskrivs en central betydelse. Därför måste särskild hänsyn tas till medlemsstaternas speciella situation när beräkningsgrunden för mjölkstödet fastställs genom en differentierad sänkning av interventionspriset för smör och magra mjölkpulver. I dessa områden kommer det att utbetalas fem euro per ton mer i stöd.
Sammanfattningsvis vill jag säga om jordbruksbetänkandena att jag inte är helt övertygad om att vi är så pressade att agera att vi redan i dag måste bränna allt krut inför förhandlingsrundan i Cancun. Då löper vi risk att tvingas till mer långtgående eftergifter som skulle leda till en avveckling av vår gemensamma jordbrukspolitik och därigenom ett slut för det småskaliga jordbruket i stora delar av Europa.
Till sist har jordbruksbudgeten fastslagit för åren fram till 2013. Därför är vi inte heller lika pressade av budgetskäl som kommissionen och vissa här i parlamentet gång efter annan vill göra gällande.

Patakis (GUE/NGL)
Förslagen rörande mjölksektorn håller fast vid den orättvisa fördelningen mellan länder, och för Grekland har man lagt kvoterna på en oacceptabelt låg nivå. Till följd av detta ökar landets beroende av mjölkprodukter, och producenterna kvävs av det enorma medansvaret.
I EU föredrar vi att öka interventionen, dvs. att återkalla överskott av mjölkprodukter från överfyllda marknader från i huvudsak de norra länderna, i stället för att rikta de belopp som avsätts för intervention till de behövande länderna, t.ex. Grekland, som inte kan täcka behoven på den nationella marknaden ens till hälften. Det är frustrerande att kvoternas procentuella ökning som beviljas som kompensation för riktprisernas minskning är större för de utvecklade länderna och mindre för de mindre utvecklade länderna. Det är betecknande att man i förslagen talar om en ökning av kvoterna med 6 000-14 000 ton för Grekland och 335 000-110 000 för Nederländerna. Landets djurhållning döms till stagnation och grekerna blir tvungna att konsumera pastöriserade importerade produkter, eftersom färsk mjölk inte hinner nå fram till landet, och detta trots att man har möjlighet att öka produktionen för att täcka landets behov.
Vi kräver en rättvis fördelning av kvoterna på grundval av befolkningskriterier, konsumentbehov och produktionsmöjligheter och därför kommer vi att rösta emot dessa betänkanden som går i diametralt motsatt riktning.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.
Figueiredo (GUE/NGL)
Mjölkproduktionen har stor betydelse i de mest missgynnade områdena. Därför är det viktigt att minimipriserna täcker kostnaderna för arbete och produktion och att familjejordbruket och det markbaserade arbetet skyddas. Överföringen av rätt till produktion utan mark och minskade priser, tillsammans med bristen på konkreta åtgärder för områden med särskilda svårigheter (stängning av kollektiva mjölkningslokaler, brist på ekonomiskt stöd för mjölktransporter i inlandsområden bergsområden osv.) har gjort att produktionen har koncentrerats och tusentals jordbrukare försvunnit, särskilt i Portugal.
Vi förkastar kommissionens förslag att minska stödbeloppen till 28 procent under de kommande fem perioderna. Bristen på åtgärder för att bekämpa en koncentration av produktionen och spekulering i mjölkkvoternas ekonomiska värde är inte godtagbar, man har heller inte planerat en uppdatering av fetthalterna och anpassar den efter det faktiska medelvärdet.
Vi håller med föredraganden då hon föreslår höjda stödbelopp i förhållande till kommissionens förslag, fullständig kompensation för sänkta priser genom direktstöd och framför allt ett tilläggsbidrag på 5 euro per ton för de mest missgynnade områdena. Men vi håller inte med om att riktpriserna bör tas bort.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.
Caudron (GUE/NGL)
I denna debatt intar jag en tydlig ståndpunkt.
För det första är den nuvarande gemensamma jordbrukspolitiken verkligen inte perfekt. Den är kostsam och ibland orättvis. Ändå är det denna gemensamma jordbrukspolitik vi i dag har att tacka för att vi fortfarande har ett jordbruk i Europa.
För det andra måste den gemensamma jordbrukspolitiken förmodligen reformeras för att anpassas till dagens situation i Europa och internationellt. Den måste styras mer effektivt mot kvalitets- och miljömål och mål som handlar om att bevara sysselsättningen på landsbygden.
Det som nu föreslås, skickligt kamouflerat i rättvisans och miljöns slitna kläder (under den kända ?frikopplingsparollen?), kommer dock oundvikligen inom 10 år att leda till att den gemensamma jordbrukspolitiken försvinner. I dess spår kommer också ett genuint europeiskt jordbruk som är diversifierat och självförsörjande att försvinna.
Av det skälet kan jag inte acceptera de förslag som läggs fram.

Figueiredo (GUE/NGL)
Aldrig tidigare har det talats så mycket om multifunktionella jordbruk som nu, särskilt i samband med den nuvarande reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Det verkar rentav vara så att många först nu blivit medvetna om jordbrukets multifunktionella karaktär. Jordbruksnäringen har ju alltid medfört något positivt för utvecklingen av landsbygden genom att bidra till en ökad sysselsättning, utveckling av andra begynnande näringar, regional planering, bevarande av miljön, kulturlandskapet och det kulturella arvet.
Därför är det viktigt att det finns en politik som främjar ett brett och tätt nätverk av små och medelstora familjejordbruk och en utveckling av de lokala och regionala marknaderna. Det är uppenbart att det är den nuvarande gemensamma jordbrukspolitiken, med dess reformer, som bär det tyngsta ansvaret för att det multifunktionella jordbruket har förstörts i och med den successiva avregleringen av jordbruksmarknaderna.
Därför stödjer vi föredraganden som hävdar att det behövs konkreta åtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken snarare än ?avsiktsförklaringar?, vilket inte är fallet med kommissionens förslag till reform av jordbrukspolitiken. Vi stödjer de förslag som föredraganden lägger fram, men vi tycker det är synd att hon inte vågar lite mer.

Marques (PPE-DE)
Jag tackar kollegan María Rodríguez Ramos för hennes utmärkta betänkande om multifunktionella jordbruk och reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, vilket jag stödjer, framför allt när det gäller försvaret av en europeisk jordbrukspolitik som också tar hänsyn till jordbrukets många olika funktioner, särskilt för att få befolkningen att stanna kvar på landsbygden, bevara miljön, landskapet och kulturarvet samt inför begreppet territoriell sammanhållning.
Jag vill också understryka att Europaparlamentet är stolt över sitt agerande för att säkerställa respekten för den mångfald som finns i Europa, vilket i fråga om jordbruket betyder att vi också skall ta hänsyn till icke-kommersiella aspekter för att nå en harmonisk utveckling i Europeiska unionen.

Meijer (GUE/NGL)
Min första kommentar till den nya jordbrukspolitik som kommissionsledamot Fischler presenterade den 10 juli 2002 var följande: 'En vällovlig brytning med det förgångna, men långt ifrån en lösning för de drabbade'. Reformen lades fram som en belöning för kvalitet och livsmedelssäkerhet med målet inställt på ett bättre miljö- och konsumentskydd. Bevarandet och utvecklingen av landsbygden skulle bli mindre beroende av strävan efter en allt intensivare produktion. Mitt parti, det socialistiska partiet i Nederländerna, har alltid eftersträvat en sådan omsvängning. Jordbruksorganisationerna och lantbrukarnas representanter i Europaparlamentet rasade. Detta är begripligt eftersom risken dessvärre är stor att stora grupper av bönder återigen slås ut. Inte bara småbönderna i Frankrike, Spanien och Grekland utan till och med storbönderna i Nederländerna som numera är starkt beroende av banklån. I förhållande till deras arbete och pengarna som de har investerat är deras inkomster lägre än man kunnat förvänta sig, och för vissa kan inkomsterna komma att minska rejält. Böndernas framtid kan endast tryggas om man vågar bryta med den fria marknadens logik och i stället belönar dem för landskapsvård, miljöskydd och hälsosamma livsmedel. Annars kvarstår pressen att genom skalökning, ytterligare markexploatering och exportbidrag leverera billigare än amerikanerna och andra konkurrenter utanför EU.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag anser att det multifunktionella i jordbruket skall beaktas i processen för att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken, och jag menar att rådet och kommissionen bör godkänna denna tanke.
Jordbruksnäringens sociala, miljömässiga och territoriella effekter fick faktiskt inte den uppmärksamhet de förtjänade av gemenskapens institutioner som i huvudsak har inriktat sin jordbrukspolitik på kvalitativa och ekonomiska frågor. Det är inte mer än rättvist att understryka att de nästan omätbara offentliga tillgångar och positiva effekter som härrör från det konventionella jordbruket starkt överväger jordbrukets ekonomiska fördelar.
Det stämmer därför att särskild uppmärksamhet bör riktas mot befolkningen på landsbygden, att konkreta åtgärder bör vidtas som sträcker sig längre än till landsbygdens utveckling och att en bibehållen jordbruksnäring bör prioriteras och stödjas genom att jordbrukens betydelse på lokal nivå tillvaratas och att produktionen ställs om för en hållbar och kvalitativ utveckling.
Jag stöder också föredragandens åsikt att behovet att kontrollera konkurrensens nyckfulla svängningar på en marknad som befinner sig i en avregleringsprocess måste vara förenligt med den svåra balansgången att ha tillräckligt många lantbrukare på marknaden för att jordbruksnäringen skall vara tryggad.
Jag har därför röstat för betänkandet.

Sandbæk (EDD)
Junirörelsen motsätter sig EU:s massiva jordbruksstöd som åsidosätter både utvecklingsländerna, EU:s nya medlemsstater, miljön och de ekologiska intressena.
Konsumenterna tvingas betala dubbelt: dels betalar de stödet via skattsedeln, dels betalar de onaturligt höga priser för sina dagligvaror.
Även om villkoren i någon mån skulle förbättras för det breda jordbruket liksom från en ekologisk synpunkt så vore detta fortfarande orättvist gentemot tredje land, EU:s nya medlemsstater och EU-medborgarna.
Junirörelsen vill avskaffa stödet helt och kan inte stödja en förändring som innebär att nya områden omfattas av stödsystem av ett eller annat slag.
Junirörelsen anser att det enda egentliga sättet att komma ifrån diskrimineringen är att skapa lika villkor genom nedskärningar i jordbruksstödet med siktet inställt på en total avveckling.
Poettering (PPE-DE).
Herr talman! För Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraternas räkning vill jag kommentera Oostlanders betänkande som följer. Vi har röstat för detta betänkande för att det kan vara ett sätt att föra Turkiet närmare de europeiska normerna. Men vi fäster stor vikt vid att detta betänkande inte automatiskt leder vidare. Mot bakgrund av ett eventuellt turkiskt medlemskap i Europeiska unionen är det många medlemmar av vår grupp som inte delar åsikten att Turkiet bör bli medlem, även om vi naturligtvis önskar nära partnerskaps- och vänskapsförbindelser med landet. I så måtto anser vi det vara viktigt att klargöra - när vi nu har gett vårt stöd åt Oostlanders betänkande - att det när och om det blir aktuellt med ett beslut om ett turkiskt medlemskap i EU blir upp till var och en att själv avgöra detta och att alla sådana beslut ligger i framtiden. Vårt stöd för Oostlanders betänkande innebär på inga villkor ett preliminärt beslut som banar väg för något som helst sådant beslut som kan komma att fattas i framtiden.

Dehousse (PSE).
Herr talman! Flera av oss har röstat nej till resolutionen i Oostlanders betänkande. Vi har många olika skäl till detta. Det handlar dels om ställningstaganden i sakfrågan, men även om den mycket negativa och av djup splittring präglade anda som rådde vid flertalet av dagens omröstningar. Vi anser i grund och botten att Turkiet bör ha en plats i Europeiska unionen, precis som landet sedan flera årtionden har en plats i Europarådet. Men Turkiet måste uppfylla klart definierade krav. Detta sägs i resolutionen, men det sägs otydligt och fel krav ställs. Å ena sidan är det att gå för långt att lägga sig i turkisk lagstiftning. Å andra sidan är det en grov miss att inte tydligt säga att det kurdiska folket har rätt till självbestämmande, för övrigt helt i enlighet med FN-stadgan. Detta är vad vi vill framhålla genom att rösta nej.

Andersson och Karlsson (PSE)
 Vi valde att rösta för betänkandet, trots att vårt förslag om att stryka formuleringen om att ?Europeiska unionens politiska värderingar framför allt är baserade på Europas judisk-kristna och humanistiska kultur? förkastades.
Vi ogillar formuleringen, men eftersom betänkandet i övrigt är bra valde vi att rösta för det.

Berthu (NI)
Vi har röstat mot Oostlanders betänkande om Turkiets anslutningsansökan, även om föredraganden visat en viss vilja att nyansera rådets och kommissionens sedvanliga ståndpunkter. Det verkar därför som om vissa parlamentsledamöter börjar låta sig påverkas av budskapet underifrån.
Framför allt verkar man i betänkandet inse vilket enormt arbete som återstår innan vi har förankrat värderingar som påminner om dem i Europeiska unionen, inte bara i Turkiets statsapparat (något som skulle kräva att det auktoritära statsväsendet raserades), utan även hos de breda folklagren i Turkiet.
Men till syvende och sist vågar man i Oostlanders betänkande inte bryta tabut, utan man fortsätter att låtsas som om man trodde att det i slutet av 2004 kommer att vara möjligt att på allvar inleda anslutningsförhandlingar med Turkiet, om landet fram till dess anstränger sig för att uppfylla Köpenhamnkriterierna.
För vår del anser vi att man måste vara mer realistisk, och inte underskatta de djupgående skillnaderna mellan Turkiet och Europa. Under alla förhållanden vill vi inte att folken än en gång skall ställas inför fullbordat faktum utan att de skall rådfrågas innan förhandlingarna inleds.

De Keyser (PSE)
Oostlanderbetänkandet är som en rysk docka - det döljer dolda budskap. Försök förstå något, den som kan, av parlamentets ja-röst i dag. Vissa röstade ja för att välkomna den ansiktslyftning som utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har gett betänkandet för att mildra dess ursprungliga råhet. Andra röstade ja för att inte ge Turkiet en negativ signal och redan på förhand avvisa landets anslutning. Ytterligare andra röstade ja för att stödja kravet på ett Europa med judisk-kristna rötter - en debatt som nu rasar i konventet. Det är detta krav som socialisterna har försökt stryka genom ändringsförslag 12, som förkastades med 172 röster mot 162.
Förvirringen kring de underförstådda frågor som ställts till ledamöterna och förlusten av ändringsförslag 12 har fått mig att rösta nej till detta betänkande. Och jag vill hänvisa till mitt inlägg i kammaren den 4 juni. ?Om inte punkt 3 ändras, som åberopar sig på europeiska värderingar som bygger på den judisk-kristna kulturen, kommer den att vara en örfil för ett land som har en muslimsk regering men vilar på en i huvudsak konfessionslös tradition. För oss kommer detta att vara oacceptabelt och innebära att gamla spöken återvänder och att religionen griper in i politiken?.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi stöder inte de olika punkterna eller formuleringarna som står i resolutionen, bland annat dem som handlar om ?Europas judisk-kristna och humanistiska kultur? eller när det gäller landets förbindelser med Nato.
Resolutionen räknar upp ett antal frågor av yttersta vikt som t.ex. förbudet mot vissa politiska rörelsers verksamhet, frågan om amnesti åt politiska fångar, användning av tortyr och andra former av våld och förtryck, militärens kontroll av landets politiska liv eller den militära ockupationen av norra Cypern och Turkiets misslyckande i fråga om att tillämpa FN:s resolutioner där.
Så sent som i förrgår genomförde min partigrupp ett initiativ om förhållandena i Turkiet där olika människorättsorganisationer deltog. En av de viktigaste tankar som fördes fram - trots de punktvisa grundlagsändringar och lagändringar som dessa organisationer ansåg vara positiva, varav vissa dock ännu inte har genomförts i praktiken - var att vi inte får mildra våra fördömanden av uppgifter om våld och oegentligheter från de turkiska myndigheterna sida utan stärka solidariteten med alla de som kämpar och gör motstånd.
Vi för vår del kommer att fortsätta att stödja alla initiativ i den riktningen.

Grossetête (PPE-DE)
Jag lade ner min röst.
Jag instämmer i de många frågor som väcks i detta betänkande och jag gratulerar min kollega Oostlander till ett arbete av hög kvalitet.
De grundläggande fri- och rättigheterna i Turkiet uppfyller inte Europeiska unionens krav. Många ansträngningar återstår fortfarande att göra innan detta land har blivit i sann mening demokratiskt.
Det är även viktigt att Turkiet ser nyktert på sin historia, framför allt genom att offentligt erkänna det folkmord armenierna utsattes för.
Jag har lagt ned min röst om detta betänkande eftersom frågan om Europas gränser inte berörs och eftersom man inte föreslår något alternativ till Turkiets anslutning, som har konsekvenser vi inte kan överblicka.
Att motsätta sig en sådan anslutning handlar inte om att förkasta Turkiet. Tvärtom föreslår jag att man inrättar ett särskilt forum för förbindelserna med Turkiet, som skall hjälpa landet i dess ekonomiska och sociala utveckling och stödja de åtgärder som vidtas för att upprätta en stabil demokrati.

Howitt (PSE)
Vi ledamöter i Europaparlamentet som tillhör brittiska Labour har givit denna resolution vårt stöd eftersom vi anser att det är viktigt att uppmärksamma de reformer som genomförs av den turkiska regeringen och att ge dem en positiv respons som uppmuntran till vidare förändring på deras väg mot anslutning till Europeiska unionen. Vi fördömer dock hänvisningen till en särskild religiös tradition i resolutionen, eftersom vi anser att detta strider mot det multietniska samhälle med många olika trosinriktningar som är verklighet i samtliga av våra länder. Dessutom vill vi föra till protokollet vad vi anser vara förvrängningar i en del av texten. För det första bör vi när det gäller skäl D, punkt 24, erkänna att ett antal olika valsystem används i de olika europeiska länderna och att faktiskt omkring en fjärdedel av de nuvarande parlamentariska ledamöterna i Turkiet är av kurdiskt ursprung. För det andra vill vi när det gäller tredje stycket, medan vi upprepar vår starka önskan om framsteg vad beträffar Cypern, påpeka att detta aldrig har gjorts till något direkt villkor för Turkiets anslutning till Europeiska unionen - och det vore fel att ändra på det i denna resolution. När det gäller punkt 19 tolkar vi det som att Loizidou-målet nu är löst, vilket vore välkommet.
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Korakas (GUE/NGL)
Ledamöterna i det grekiska kommunistpartiet röstar mot betänkandet om Turkiets anslutning till EU därför vi anser att detta inte skulle gynna arbetarna och det turkiska folket i allmänhet, utan endast Turkiets plutokrati och EU.
Många anser att Turkiets anslutning skulle medverka till landets demokratisering. Detta har lett till tullunionen och att landet har fått status som kandidatland men inte till demokratisering. Förtrycket av folket har fortsatt, fängelser är fyllda av politiska fångar som hålls fängslade under omänskliga förhållanden. Arresteringarna, tortyren och mördandet fortsätter.
Åtgärder för att tysta de oppositionella politiska krafterna har gått så långt att man förbjudit partier såsom Turkiets kommunistiska parti och HADEP. Ett förbud av DEHAP är nära förestående. Armén fortsätter att spela den dominerande rollen och hotet om en militärkupp är dagligen överhängande. Armén fortsätter att ockupera 37 procent av Cypern.
Föredraganden erkänner å ena sidan mycket av det som nämnts ovan, men han lovordar regeringen för dess goda intentioner och föreslår att man skall påskynda Turkiets finansiering med skattefinansierade EU-medel, som med största sannolikhet kommer att användas för att förstärka de undertryckande mekanismerna.
Vi fördömer EU:s skenheliga politik som framför allt är att underhålla starka intressen och vi solidariserar med dem som kämpar under svåra förhållanden för demokrati, fred och samhällelig utveckling i Turkiet, förvissade om att de radikala förändringarna kommer att infinna sig till följd av att kampen växer.

Lang (NI)
Efter östutvidgningen kommer Turkiets anslutning att fullborda våra nationers ekonomiska och sociala bankrutt.
Efter att ha utsatts för konkurrensen från polska jordbrukare kommer våra jordbrukare inte att överleva konkurrensen från Turkiet, som kommer att bli den främsta stödmottagaren i den gemensamma jordbrukspolitiken.
Våra sista industrier som inte har utlokaliserat sin verksamhet till öst kommer nu att göra detta till Turkiet, där kostnaderna för arbetskraft är ännu lägre än i Östeuropa.
Med stöd av bestämmelserna i de europeiska fördragen, särskilt Schengenavtalet och Maastrichtfördraget, kommer 70 miljoner turkar (100 miljoner inom tjugo år) att ges möjlighet att fylla på invandrarnas led i våra länder och därmed rasera våra sociala trygghetssystem som i första hand är avsedda för våra mest lågavlönade landsmän.
Våra folk är medvetna om dessa uppenbara sanningar, men inte deras ledare. I brist på folkomröstning kommer Europavalet nästa år att bli ett tillfälle för våra landsmän att säga nej till att ett asiatiskt land - Turkiet - går med i EU.

Mauro (PPE-DE)
Det finns åtminstone två goda principiella skäl, om inte fler, till att den franska delegationen för Gruppen Unionen för nationernas Europa röstar mot detta betänkande.
Det första gäller bakgrunden till betänkandet, som är Turkiets planerade anslutning till Europeiska unionen.
Turkiet är arvtagare till en stor civilisation. Turkiet skiljer sig dock kulturellt från Europas judisk-kristna och humanistiska kultur, ligger geografiskt i Mindre Asien (till 95 procent) och tillhör inte den indoeuropeiska språkgruppen. Som jag ser det saknar Turkiet därför helt behörighet att gå med i unionen. Ja till samarbete med EU, men nej till medlemskap!
Det andra skälet handlar om Europeiska unionens skyldighet att respektera tredje länders nationella oberoende. Det är dock fullständigt klart att detta extrema betänkande utgör ett uppenbart fall av inblandning i en suverän stats inre angelägenheter.
Med vilken rätt och i namn av vilken moral tar sig Europeiska unionen rätt att döma och ibland fördöma Turkiet på detta sätt? Vem tror vi att vi är när vi exempelvis pekar ut ?arméns alltför stora roll (som) tyvärr hämmar Turkiets utveckling mot ett demokratiskt pluralistiskt system??
Betänkandet uttrycker förakt för det turkiska folket och gör som helhet Europa en riktig björntjänst.

Meijer (GUE/NGL)
Förra året kom ett nytt parti överraskande till makten i Turkiet. Tack vare tioprocentsspärren för representation i parlamentet erhöll det partiet omedelbart majoriteten och i övrigt återstod endast ett annat parti, det parti i vilket Atatürks mer eller mindre socialdemokratiska efterföljare har sin hemvist. Den nya premiärministern Erdogan utmålades tidigare som en extremist och fråntogs sina politiska rättigheter. Nu betraktas han som muslimdemokraternas anförare och dem skulle man då kunna jämföra med kristdemokrater i andra länder. Av ett sådant nytt regeringsparti skulle man kunna förvänta sig att det ser till det faktum att det finns anmärkningsvärt många politiska fångar i Turkiet, att partier förbjuds, att armén innehar stor makt och att den mycket stora kurdiska befolkningsgruppen fortfarande inte har någon förvaltningsrätt, rätt till undervisning, rättskipning, sysselsättning och media på det egna språket. Hittills har även den här regeringen förnekat de här problemen och den verkar inte förändra särskilt mycket. Därför är det bra att Turkiet inte kan börja förhandla om medlemskap i EU utan villkor på förhand, på grundval av illusionen att allt då kommer att bli bättre av sig självt. Betänkandet hade kunnat vara skarpare och tydligare, men jag stöder grundtanken att Turkiet en gång kan bli medlem i EU när landet har blivit en demokrati.

Vlasto (PPE-DE)
Jag lade ner min röst i den slutliga omröstningen om Turkiets ansökan om medlemskap i Europeiska unionen. Jag tycker inte att Europeiska unionens strategi för Turkiets ansökan om EU-medlemskap är realistisk, inte sedan beslutet i Helsingfors 1999 då landet fick status som kandidatland.
Europaparlamentet granskar varje år de framsteg Turkiet gör på vägen mot en anslutning, samtidigt som en sådan anslutning inte är aktuell. Anslutningsförhandlingarna har inte inletts och vi har för närvarande ingen tidsplan för dem.
Det är stats- och regeringscheferna som när de samlas i Europeiska rådet i december 2004 kommer att avgöra om det finns skäl att fastställa en tidsplan för att inleda anslutningsförhandlingar på grundval av en lägesrapport om situationen i Turkiet.
Jag förstår därför inte varför Europaparlamentet i dag för vilken gång i ordningen intar en ståndpunkt i denna fråga och jag har därför valt att inte stödja den.

Bastos (PPE-DE)
Enligt Europeiska rådets slutsatser i Lissabon har den öppna samordningsmetoden syftet att ?sprida en bättre praxis som gynnar en större konvergens mellan ländernas strategier när det gäller EU:s objektiva mål ?.
Ändå har sättet på vilket den öppna samordningsmetoden har tillämpats visat sig ha svagheter. Därför är det viktigt med förtydliganden, särskilt när det gäller en definition av vilka ämnen som skall tillämpas, rörligheten hos alla nationella aktörer så att arbetet inte begränsas av att endast en liten elit deltar, en samordning med övriga gemenskapsinstrument så att metoden blir ett komplement till lagstiftningen och inte en ?kamouflerad alternativ bestämmelse?. Därför stöder vi rekommendationen att i den framtida författningen infoga en artikel som handlar om den öppna samordningsmetoden och definierar och fastställer metodens ramar och arbetssätt.
Jag är också nöjd med kravet på samråd med utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor i frågor som faller inom utskottets behörighet och fördelen med att Europeiska kommissionen genomför en undersökning av metodens effektivitet.
De föreslagna åtgärderna kommer säkert att bidra till att den öppna samordningsmetoden blir bättre. Därför röstade jag för detta utmärka betänkande.

Berthu (NI)
Jag utmanar alla att vid läsningen av Smets betänkande försöka förstå exakt vad som menas med ?öppen samordningsmetod?. Detta är inte föredragandens fel. Själva konventet hade nämligen tänkt föra in en definition av denna arbetsmetod i sitt förslag till ?europeisk konstitution? men gav till slut upp inför svårigheterna med denna uppgift (artikel I-14 i det nuvarande förslaget).
Det var Europeiska rådet i Lissabon som i mars 2000 myntade detta uttryck men gav det en alltför vag definition. Ändå är avsikten ganska tydlig. Det handlar om att inrätta en flexibel samordning som ger regeringarna möjlighet att närma sig varandra, utbyta erfarenheter och om så krävs fastställa övergripande riktlinjer för att därefter vara flexibla i tillämpningen.
Därefter går tolkningarna tyvärr isär. Vi anser att man bör utveckla metoden så att den blir ett alternativ till den stelbenta harmoniseringen inom fördragets tillämpningsområde. ?Integrationsivrarna? vill tvärtom använda sig av metoden för att nagga medlemsstaternas befogenheter i kanten och rentav skärpa förfarandet genom att förvandla det till en sorts toppstyrd planeringsmetod som skall kombineras med bindande sifferindikatorer. Missförståndet är totalt.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag röstade för och är glad över initiativet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Jag instämmer med föredraganden då hon (i kölvattnet av de perspektiv som förespråkats av konventets fyra arbetsgrupper) menar att den öppna samordningsmetoden bör bli föremål för en mer exakt definition och infogas i fördragen. Alla nationella rapporter bör visa hur företrädare för det civila samhället såsom arbetsmarknadens parter och lokala, regionala och nationella myndigheter, parlamentet inräknat, har konsulterats.
Jag har alltid stått upp för och understrukit de nationella parlamentens och befolkningarnas viktiga och oersättliga roll på lokal nivå (särskilt de som berörs eller målgruppen) när ?samhällsviljan? skall utkristalliseras och formuleras, för detta motsvarar inte en federalistisk syn på den så kallade ?europeiska viljan?, detta är snarare ett resultat av ?en önskan att förstå?, en sammanslagning av olika intressen, en konvergens av värden och mål. Att dela med sig av god praxis, tillsammans med den öppna samordningsmetoden, är förstås en väg som det är viktigt att förbättra, utforska och också utvidga till andra områden, tack vare den nytta den visade sig ha i samband med sysselsättningspolitiken - den möjliggör en sann konvergens och kollektiv rikedom utan de mer eller mindre bindande egenskaper som lagstiftning har.
Slutligen stödde jag också förslaget att begära att kommissionen genomför en undersökning av metodens effektivitet.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman! För en stund sedan godkände vi Fraisses betänkande om kvinnlig idrott på elitnivå. Jag är emellertid en smula bekymrad över det vi röstade om i punkt 10 och i enlighet med vilken vi uppmanar Europeiska unionen att ekonomiskt stödja verksamheten hos det europeiska nätverket ?Europa, kvinnor och idrott?. Jag har nämligen intrycket att det rör sig om en privat organisation i vilken en kusin till kollegan Fraisse är ordförande eller spelar en annan viktig roll. Jag anser att det egentligen inte går för sig att Fraisse inte erkänner dessa intressen. 
Innan något sådant tillämpas av kommissionen skulle jag vilja att vi klarlägger vad av detta som är sant, för vi har inte intrycket att det rör sig om en viktig organisation. Även om det inte framgår av texten om det är en privat organisation eller inte så har vi låtit undersöka detta, och det visar sig faktiskt vara så. Egentligen tycker jag inte att det är rättvist. Olika parlamentsledamöter hade frågor om detta, men av finkänslighet har vi inte tagit upp det under plenarsammanträdet. Ändå skulle jag vilja att allt detta undersöks.

Bastos (PPE-DE)
Idrotten är fortfarande ett område där det förekommer stor ojämlikhet mellan män och kvinnor. Därför instämmer jag i detta betänkande och stöder de initiativ som syftar till att minska orättvisorna när det gäller elitidrottares inkomster, ekonomiska resurser och yrkesmässig omskolning. Kvinnors närvaro bör främjas på chefsposter, i beslutsfattande ställning, i tekniska och medicinska grupper och som domare. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot idrottens inflytande över friidrottarnas hälsa, förebyggandet och kampen mot trakasserier och sexuellt utnyttjande och för att öka massmediala täckningen av kvinnoidrott, bör uppmärksammas särskilt.
Det har visat sig att skolidrotten är på tillbakagång. Gymnastikens och idrottens uppgift bör understrykas och definieras för en adekvat utbildning av lärare. Åtgärder bör även vidtas så att kvinnor kan utöva idrott på sin fritid och förbättra sina möjligheter att utöva idrott på sin arbetsplats.
Slutligen bör kvinnors deltagande i idrott främjas i gemenskapsprogram och europeiska åtgärder och lämpliga mänskliga och ekonomiska resurser tillhandahållas tillsammans med de nödvändiga mekanismerna för att kontrollera och följa upp dessa åtgärder.
Maaten (ELDR)
Den här veckan röstar Europaparlamentet om två betänkanden från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor. Sällan har jag sett en så stor kvalitetsskillnad i betänkanden från ett och samma utskott. Betänkandet om bröstcancer i Europeiska unionen är utmärkt och det har Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp alltså röstat för. I betänkandet om kvinnor och idrott förklarar man att ?kvinnlig idrott är ett uttryck för rätten till jämställdhet och alla kvinnors rättighet att förfoga över sin kropp och ta plats i det offentliga utrymmet?. Europeiska kommissionen skall inrätta en enhet ?kvinnor och idrott?, TV-kanaler skall åläggas att sända mer kvinnlig idrott, och idrottsutövning på arbetsplatsen skall till och med innefattas i kollektivavtal! Kvinnlig idrott är väldigt bra, men för den sakens skull är det ingen grundläggande rättighet. Idrottsutövning tycks mig vara något som människor helt enkelt bör ägna sig åt och inte något som skall åläggas av Europaparlamentet. Av den anledningen har Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp röstat mot det här betänkandet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Idrott är en aktivitet med många dygder, t.ex. utveckling av laganda och ömsesidigt stöd i lagsporter, något att göra på fritiden, uppenbara fördelar för hälsan, möjlighet att känna hur viktigt det är att följa regler och t.ex. uppkomst av ett etiskt medvetande. De initiativ som främjar idrotten kan därför aldrig bli för många. Då idrotten uppfyller det gamla maximet ?en sund själ i sund kropp? bör det börja redan i skolan och det är mycket viktigt att alla, män och kvinnor, får lika och lämpliga villkor då de ägnar sig åt idrott.
Kvinnors bristande närvaro vid beslutsfattande som rör idrott i idrottsförbund och föreningar är inte en fråga som är specifik för just idrotten, men det är en fråga som bör få lämplig uppmärksamhet även på detta område. Kvinnors deltagande bör uppmuntras av unionen även om vi menar att vissa förslag inkräktar väldigt mycket på både medlemsstaternas kompetens och idrottsföreningarnas egen förmåga till organisation - med andra ord en dubbel kränkning av subsidiaritetsprincipen.

Stirbois (NI)
Jag skall erkänna att detta betänkande ändå har en förtjänst, nämligen att det roade mig. Redan titeln - ?Kvinnor och idrott? må kunna förbrylla, men innehållet är bortom all förståelse! Hur många gånger jag än läser och läser detta märkliga betänkande förstår jag ändå inte hur det hänger ihop.
Jag har valt ut några klassiska ställen om idrottsutövning som en grundläggande rättighet, om idrott som ett starkt könsbestämt och stereotypt område där de dominerande mönstren för manlighet och kvinnlighet lever kvar men också överträds och om att medierna behandlar kvinnoidrotten socialt diskriminerande och enligt sexuella stereotyper. Vi är mållösa.
Nej, helt klart finner jag inte något som helst berättigande för detta betänkande, om det inte vore att ge en parlamentsledamot möjlighet att ägna sig åt en stilövning värdig den mest framstående komiker. Låt oss därför efter ?Kvinnor och idrott? hoppas på ett betänkande om ?Idrott och sexuella minoriteter?!
Vem var det som sade ?att tala utan att säga något och inte säga något när man talar är i politiken de båda huvudprinciper som följs av alla som borde tiga innan de talar??
Caudron (GUE/NGL)
Bröstcancer och cancer i allmänhet är ett gissel som enligt min åsikt inte röner tillräckligt kraftfulla insatser på EU-nivå och i medlemsstaterna när det gäller forskning, förebyggande åtgärder, vårdkvalitet och en psykologisk uppföljning av patienterna som ofta lämnas åt sig själva när de konfronteras med denna grymma sjukdom.
Jag stöder därför allt som görs för att åtgärda situationen och påminner om de anslag jag för detta ändamål fick Europaparlamentet och rådet att godkänna i samband med mitt betänkande om det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling. Jag stöder därför givetvis vår kollega Jöns utmärkta och kloka betänkande och de ansträngningar hon fortlöpande ägnar åt denna fråga.

Figueiredo (GUE/NGL)
Förekomsten av bröstcancer har ökat stadigt. Det betänkande som nu har godkänts handlar om att förebyggande åtgärder, tidiga kontroller, diagnos, behandling och uppföljning av sjukdomen bör förbättras.
Enligt Världshälsoorganisationen diagnostiserades 216 000 nya bröstcancerfall i Europeiska unionen under 2000 och sjukdomen skördade samma år 79 000 liv. Denna form av cancer är den vanligaste hos kvinnor genom att den drabbar en av nio, den är också den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor mellan 35 och 55 år. Risken att drabbas av bröstcancer är 60 procent högre i Västeuropa än i Östeuropa. Därför bör vi skapa de nödvändiga villkoren för att minska dödligheten i bröstcancer i Europeiska unionen med 25 procent till 2008. Medlemsstaterna uppmanas att erbjuda alla kvinnor mellan 50 och åtminstone 69 år bröstscreening vartannat år enligt EU-direktiven om bröstscreening av god kvalitet eftersom endast åtta av 15 medlemsstater i EU har nationella kontrollprogram. Alla kvinnor som har drabbats av denna cancerform bör ha rätt till behandling av multidisciplinära läkarlag. Därför har vi röstat för förslaget.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jag tackar föredraganden för detta så viktiga och aktuella betänkande. Dess vikt och aktualitet bekräftas av uppgifter från Internationella centret för cancerforskning (IARC) enligt vilka drygt 79 000 avled under 2000 till följd av bröstcancer. Den mycket stora majoritet som nåddes i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, endast två avstod och ingen röstade emot, bekräftar också att betänkandet handlar om en rättvis och relevant fråga.
Bland föredragandens förslag vill jag lyfta fram viljan att göra kampen mot bröstcancer till en prioriteringsfråga på det hälsopolitiska området, att införa en modell för tvååriga kontroller för alla kvinnor mellan 50 och 69 år och att läkare och sjukvårdspersonal regelbundet genomgår en kompletterande fortbildning. En tydlig satsning för att bota denna typ och andra typer av cancer är också avgörande.
Jag tillhör dem som tycker att cancer fortfarande verkligen är ?århundradets sjukdom? och att den bör få all vår uppmärksamhet.

Ries (ELDR)
Bröstcancer utgör den främsta dödsorsaken bland kvinnor. 2000 ledde denna för industriländerna typiska sjukdom till att över 79 000 människor dog i Europa. Enbart i Belgien räknar man varje år till inte mindre än 10 000 nya fall av bröstcancer och 3 500 dödsfall.
Mycket återstår att göra! Därför har jag röstat ja till Jöns betänkande, som är ett mycket innehållsrikt betänkande, ibland nästan för innehållsrikt, där hon föreslår intressanta vägar för att till 2008 minska dödligheten med 25 procent. För att lyckas med detta framhåller betänkandet identifiering av riskfaktorer, samordning av medlemsstaternas politik och screeningprogram, vilket är motiverat.
Det är nämligen avgörande att mammografiundersökningar är kostnadsfria i hela unionen för kvinnor i åldrarna 50-69 år. Det är minst lika väsentligt att söka upp de minst informerade och minst tillgängliga kvinnorna. De mobila screeningprogram som sedan drygt tio år tillbaka finns i provinsen Liège i Belgien har gjort det möjligt att testa över 70 000 kvinnor. Dessa kvinnor skulle inte på eget initiativ ha låtit testa sig hos en läkare eller på ett sjukhus, inte utan ?mammobilen?, som initiativet kallas.
Wieland (PPE-DE).
Herr talman! Arbetsordningen försätter mig i en nödsituation. Vi behandlar nu röstförklaringar. Vi har nu skriftliga röstförklaringar. Dessa används för att parlamentet inte skall behöva behandla allt.
Vi kommer nu till förklaring 5/2003. I den engelska versionen står det crimes, i den tyska Verbrechen. I den tyska versionen är ?Verbrechen? en straffbar handling som bestraffas med minst ett års fängelse. Jag menar att detta är för starkt och har därför under signeringen lagt till: ?Jag undertecknar under förutsättning att den riktiga översättningen är Straftat?. Det är samma problem på danska: forbrydelser betyder också ?Verbrechen?. Jag vill be er vidarebefordra ärendet till arbetsordningsutskottet för att finna en lösning. Översättaren var förtvivlad och sade att 260 personer redan har skrivit på och att det inte går att ändra den tyska och den danska versionen nu. Jag vill ändå att man för Europeiska unionens officiella tidning (EUT) för till protokollet att jag inte skrivit under för Verbrechen utan för den korrekta översättningen av det engelska ordet crime, vilket är Straftat som både omfattar allvarliga och mindre allvarliga brott.

Talmannen.
Jag vet inte vilket språk den ursprungliga versionen var skriven på, men det normala förfarandet är att se till att alla versioner överensstämmer med språket i ursprungsversionen. Vi har noterat er anmärkning.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag har rätt att avge både en personlig förklaring och en förklaring om arbetsordningen. Van Hulten uppmanade mig att respektera demokratiska beslut. Det var ett demokratiskt beslut som fattades om att behandla detta betänkande i eftermiddag så där har jag inte kränkt något demokratiskt beslut. Vidare åberopade ni artikel 145 och jag vill fästa er uppmärksamhet vid artikel 145.2 där det klart och tydligt står följande: ?Om förslaget godkänns eller begäran beviljas har endast en ledamot från varje politisk grupp som ännu inte haft ordet rätt att göra inlägg.? Om artikel 145 verkligen hade tillämpats innebär detta att en medlem i varje grupp skulle ha getts möjlighet att uttala sig! Jag vill be att dessa sakförhållanden fullständigt klargörs!

Talmannen.
Förklaringen är enkel. Varje enskild talare i diskussionen hade strukit sig, och det blev därför ingen debatt i alla fall.
Röstförklaringarna är avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.51 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Protokollet har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Grossetête (PPE-DE).
Herr talman! I gårdagens protokoll står jag inte upptagen som närvarande trots att jag givetvis var här och deltog i alla namnupprop. Jag har redan begärt att detta skall rättas till. Tack.

Talmannen.
Även jag kan intyga att ni var närvarande.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0157/2003) av Janelly Fourtou för utskottet för framställningar om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och Europeiska ombudsmannen om klagandes ställning i ärenden om överträdelser av gemenskapsrätten [KOM(2002) 141 - C5-0288/2002 - 2002/2148(COS)].

Fourtou (PPE-DE)
Herr talman! Respekten för gemenskapsrätten är en grundläggande förutsättning för Europas utveckling.
Europeiska kommissionen står som garant för att gemenskapsrätten tillämpas och måste upprätthålla goda relationer till den medborgare som inkommer med ett klagomål till en av kommissionens enheter, vare sig den klagande är vittne till en överträdelse mot gemenskapsrätten eller själv har drabbats eller förmodas ha drabbats av en sådan.
Det meddelande som ligger till grund för detta betänkande tyder på kommissionens vilja att skapa insyn och effektivitet. Kommissionen offentliggör nämligen i konsoliderad form sin interna arbetsordning som styr förbindelserna med den klagande, precis som kommissionen har åtagit sig att göra. Kommissionen ser vidare till att hålla kontakt med den klagande under hela den tid utredningen varar och följer då en strikt planeringskalender.
Vad som fick Europeiska kommissionen att se över sina administrativa metoder för kontakterna med de klagande var framför allt en initiativundersökning och kritik som riktats mot den europeiska ombudsmannen med anledning av ett ifrågasatt beslut rörande ett klagomål samt en upprepad begäran från Europaparlamentet.
Låt oss påminna oss om att kommissionen vid bedömningen av ett klagomål förfogar över oinskränkta befogenheter i det skede då överträdelseförfarandet inleds och i det skede då ett ärende förvisas till domstolen. Vad det här är fråga om är alltså inte att på nytt ta upp behandlingen av klagomål utan att möjliggöra att medborgarna får information, framför allt om hur handläggningen av deras ärende fortskrider. Vi konstaterar med tillfredsställelse att kommissionens förslag går i helt rätt riktning. Vi bedömer att de administrativa åtgärder som kommissionen har vidtagit inom ramen för behandlingen av klagomål är synnerligen positiva och att de gör det möjligt för den klagande att fortlöpande hålla sig informerad om hur förfarandet fortlöper. Den svarstid på ett år som kommissionen åtar sig att inte överskrida för varje enskilt fall förefaller oss dessutom högst rimlig, med tanke på antalet ingivna klagomål och hur komplicerade fallen är.
Jag saknar dock en sak i detta meddelande, och det är frågan om dubbla ingivanden av klagomål och framställningar. Som ni vet är kommissionen inte den enda instans som tar emot medborgarnas frågor om institutionernas funktionssätt och tillämpningen av gemenskapsrätten. Man vänder sig också i allt större utsträckning till Europeiska ombudsmannen och Europaparlamentet - via parlamentets utskott för framställningar. Det händer således att ett klagomål som en medborgare har rest även har ingivits i form av en framställning till parlamentet, av samma medborgare. Detta är vad jag kallar dubbla ingivanden, och var och en av dessa behandlas olika beroende på vilken institution de hamnat hos, och detta enligt olika tidsplaner, vilket som ni förstår skapar förvirring både hos medborgarna och hos institutionerna själva.
Det förefaller lika önskvärt som logiskt att de beslut som gemenskapens institutioner fattar avseende klagomål, överklaganden och framställningar blir föremål för en samordning mellan de berörda institutionerna i en självklar strävan efter effektivitet för medborgaren.
Av det skälet uppmanar vi kommissionen att omgående se över det interinstitutionella avtalet från 1989. Vi bör också beakta att ombudsmannafunktionen sedan dess har införts i ett stort antal medlemsstater, liksom rätten att inge framställningar, vilket avsevärt har ökat antalet överklaganden.
Trots all den kompetens kommissionen har för att handlägga klagomål skulle medborgarna inte klara sig utan utskottet för framställningar som ser på de frågor som tas upp och besvarar dem ur ett mer politiskt perspektiv. Kommissionen och parlamentet kompletterar dock givetvis varandra i uppgiften att säkerställa den effektivitet som krävs. Behovet av information kommer för övrigt att öka under de närmaste åren i och med att tio nya medlemsländer ansluter sig till gemenskapen.
Låt mig avslutningsvis nämna en ytterst lovande satsning av kommissionen. Det gäller inrättandet av nätverket Solvit. Solvit syftar till att mycket snabbt - och när jag säger mycket snabbt innebär detta tio veckor plus ytterligare fyra veckor om nya problem tillkommer - lösa återkommande gränsöverskridande problem som rör den inre marknaden och därmed undvika rättsliga åtgärder. Det originella med Solvit är att medlemsstaterna deltar i ett partnerskap tillsammans med kommissionen när ett ärende behandlas. Detta är ett bevis på integration som för övrigt röner en allt större framgång och kommissionen är värd alla gratulationer till detta framsteg som i slutänden syftar till att förenkla medborgarnas liv, med respekt för gemenskapsrätten.
(Applåder)

Diamantopoulou
Herr talman! Kommissionen noterar med tillfredsställelse att Fourtou i sitt förslag till betänkande välkomnar meddelandet om klagandens ställning i ärenden om överträdelser av gemenskapsrätten.
Detta meddelande tjänar två syften. För det första att öka allmänhetens medvetenhet om vilka förfaranden som är tillämpliga för klagomål som hanteras av kommissionen. För det andra att skärpa den interna disciplinen beträffande rapportering till klaganden i de huvudsakliga skedena av förfarandet, inräknat när ärenden avslutas, då så bedöms vara lämpligt.
Kommissionen är redo att samarbeta med parlamentet för att finna lösningar som förbättrar samordningen av de båda institutionernas svar på nationella åtgärder som inte är förenliga med gemenskapsrätten, åtgärder som kommer till institutionens kännedom antingen via framställningar eller klagomål.

Camisón Asensio (PPE-DE).
Herr talman! Det är ett välkänt faktum och vi som är ledamöter i utskottet för framställningar har länge känt till att parlamentet och Europeiska ombudsmannen inte är särskilt nöjda med det sätt på vilket kommissionen behandlar klagomål från de europeiska medborgarna. Kritik har ofta framförts.
Därför tog ombudsmannen med anledning av ett klagomål avseende Macedonian Joint Venture en gång upp behovet av att kommissionen skulle se över sina metoder för att hantera medborgarnas klagomål, med andra ord i respekt för dialogen mellan kommissionen och de europeiska medborgarna.
Därför har vi nu detta meddelande från kommissionen där kommissionen erkänner att dialogen behöver en bättre grund, särskilt administrativt, i den ständiga personliga kontakten med de medborgare som lagt fram klagomålet eller framställningen och i klassificeringen av klagomål för att hantera dem på ett värdigare och förnuftigare sätt.
I detta läge kommer Fortous betänkande. Jag gratulerar henne till det genomförda arbetet. Överenskommelsen bör hållas in i det sista. Vi ber kommissionen att ta till sig de mycket förnuftiga förslag som betänkandet innehåller.
Jag upprepar därför att vi till hundra procent stöder detta betänkande, och till kommissionen säger vi att läget just nu är särskilt gynnsamt intressant med anledning av de tio nya medlemsstaternas inträde i Europeiska unionen.

Keßler (PSE).
Herr talman, ärade kolleger! Först och främst vill jag tacka min kollega Fourtou och lyckönska henne till betänkandet! Min grupp är av den uppfattningen att kommissionens meddelande går i rätt riktning eftersom det erkänner hur viktig klagandens roll är vid utredningen av överträdelser mot gemenskapsrätten. Europeiska kommissionen måste bemöta medborgaren som en leverantör av tjänster och värna om medborgarens intressen. Detta är det enda sättet att förmedla känslan av att EU är en union för medborgarna. Unionsmedborgaren måste ständigt informeras om på vilka sätt de medborgerliga rättigheterna kan tas tillvara. Detta bör gälla för kommissionen även om det skulle visa sig att kommissionen i ett visst fall inte är rätt kontaktpartner. Medborgaren måste ha en känsla av att det är detta som är Europa, och jag säger Europa eftersom många medborgare inte gör skillnad på de olika institutionerna. Medborgaren har därför rätt att få ett svar. Därför välkomnar jag särskilt det faktum att meddelandet innefattar även denna aspekt.
Men jag hade önskat mig klarare formuleringar, nämligen att kommissionen i varje enskilt fall skall ange en alternativ rättslig utväg för klaganden. Varje medborgare skall behandlas och informeras individuellt och personligt. Kommissionen skall underrätta klaganden utan dröjsmål och konsekvent och då är det viktigt att klaganden också har en reell möjlighet att lägga fram sin klagan för kommissionens tjänsteenheter på plats för att närmare precisera den.
De goda föresatser som meddelandet innehåller skall nu omsättas i praktiken och får inte förbli en teori på papperet. Liksom föredraganden är även jag av den åsikten att tidsfristen på ett år för behandlingen räcker. Men det innebär att ett år skall bli till regel och att medborgaren kan förlita sig på att det verkligen kommer ett beslut inom ett år. Förevändningen att kommissionen inte skulle ha tillräckligt med personal för detta godtar jag inte! Precis som Fourtou beklagar jag att det i meddelandet inte görs någon koppling till framställningar. Utskottet för framställningar har i åratal krävt ett bättre samarbete mellan institutionerna. Detta togs upp redan i betänkandet av Perry och Keßler.

Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Låt mig inledningsvis gratulera inte bara föredraganden till betänkandet utan även kommissionen till meddelandet. För oss utgör detta ett betydelsefullt steg med avseende på erkännandet av de medborgare som lämnar in ett klagomål till kommissionen och av deras lagstadgade rättigheter. Det är också första gången kommissionen har antagit allmänna bestämmelser för hur man skall hantera medlemsstaters överträdelser av gemenskapsrätten. Sådana allmänna bestämmelser utgör ofta en markant förbättring av praxis i ett antal av våra medlemsstater.
För det andra erinrar jag mig att när den förre ombudsmannen, Jacob Söderman, bad kommissionen anta bestämmelser för hur klaganden skall behandlas bestod hans rekommendation i att man skulle erkänna klaganden som en part i ett administrativt förfarande. Min grupp anser att detta bör vara det slutliga målet men att de antagna bestämmelserna ändå utgör en verklig förbättring. Kanske kommer Europeiska unionens institutioner och kontor att få möjlighet att göra ännu fler framsteg genom antagandet av en administrativ lagstiftning.
För det tredje vill jag beröra ett område inom vilket min kollega Wyn och jag lade fram ett ändringsförslag som avslogs av utskottet, vilket är ovanligt eftersom vårt utskott normalt visar prov på mycket gott omdöme. I den nuvarande versionen av betänkandet konstaterar man att kommissionen har oinskränkt makt när det gäller behandlingen av klagomål.
Vi medger att kommissionen behöver en viss handlingsfrihet beträffande om och när ett överträdelseförfarande skall inledas, men denna bestämmanderätt skall tillämpas i överensstämmelse med kommissionens skyldighet att se till att gemenskapens lagstiftning genomförs och tillämpas.
Artikel 211 som gör kommissionen till fördragens väktare och artikel 226 som ger kommissionen rätt att inleda överträdelseförfaranden, är den viktigaste garantin i fördragen för att regelverket skall tillämpas. Därför är vi oroade över att denna definition av kommissionens bestämmanderätt är mycket vid, och vi skulle föredra att den i stället beskrevs som en särskild rätt att göra bedömningar.
Slutligen vill jag nu när konventet håller på att avslutas betona vikten av att låta kommissionen bevara sin roll när det gäller att övervaka genomförandet av gemenskapslagstiftningen. Antalet klagomål som kommissionen mottagit och antalet framställningar till Europaparlamentet visar tydligt att medborgarna behöver denna möjlighet.

Bösch (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag lyckönskar också föredraganden till hennes mycket korta och koncisa betänkande. Det fokuserar på sakfrågan som går ut på att vi behöver mer öppenhet och insyn i kommissionens förvaltning och gentemot unionsmedborgarna. Detta har vi hört redan tidigare. Jag tror att en tidsfrist på ett år inte bara är rimlig utan dessutom mycket generös. Det finns medlemsstater där denna tidsfrist är mycket kortare. Vi bör tillsammans försöka undvika dubbelarbete i samband med klagomål. Det har vi redan hört och det är ett mål vi har i parlamentet, i synnerhet i utskottet för framställningar.
Kommissionen har fortfarande svårt att göra förvaltningen öppen och medborgarvänlig. Vi har alla någon gång tvingats försvara det relativt låga antalet tjänstemän på 17 000 till 18 000 som kommission sysselsätter eftersom kommissionen utåt sätt oftast agerar som om den hade ungefär 100 000 tjänstemän. Jag behöver knappast påminna om den kurragömmalek som kommissionen för närvarande leker i samband med Eurostatskandalen som visar att kommissionen ännu inte har lärt sig att en modern förvaltning hör ihop med öppenhet och insyn. Låt oss se på ombudsmannens rapport från förra året där 75 procent av ärendena gällde er institution, fru kommissionär. Det fanns bland dessa en del klagomål som hade kunnat redas ut ganska enkelt - 27 procent av klagomålen från EU-medborgarna handlade nämligen om bristande öppenhet och insyn samt undanhållen information. Återigen handlar det uteslutande om insyn. Prodi lovade som bekant något helt annat när han tillträdde för tre år sedan. Vidare gällde 15 procent förvaltningstekniska dröjsmål som hade kunnat undvikas. Frågan om sena betalningar är ju klassisk i unionen.
Jag menar att här finns goda möjligheter till förbättringar utan stora kostnader. Allt vi behöver är den goda viljan, och jag tror att det vore bra, fru kommissionär, om parlamentet på grundval av era egna utfästelser att avhandla ärendena inom ett år kunde få regelbundna rapporter av er.
(Applåder)

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstning kommer att äga rum efter debatterna om brotten mot de mänskliga rättigheterna.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är debatter om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0293/2003 av Hartmut Nassauer och Bernd Posselt för PPE-DE-gruppen om läget i Indonesien, särskilt i provinsen Aceh,
B5-0298/2003 av Luigi Vinci för GUE/NGL-gruppen om läget i Indonesien, särskilt i Papua och Aceh
B5-0301/2003 av Bastiaan Belder för EDD-gruppen om läget i Indonesien, särskilt i Aceh
B5-0302/2003 av Proinsias De Rossa, Martin Schulz, Christa Randzio-Plath och Margrietus J. van den Berg för PSE-gruppen om läget i den indonesiska provinsen Aceh
B5-0307/2003 av Bob van den Bos för ELDR-gruppen om läget i Indonesien, särskilt i Papua och Aceh
B5-0311/2003 av Matti Wuori, Patricia McKenna och Nelly Maes för Verts/ALE-gruppen om läget i de indonesiska provinserna Aceh och Papua.
Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Vi ägnar oss i dag åt en av de svåraste krissituationerna i Asien, en situation som hela tiden hotar att bli ännu farligare. Vi kan inte ta itu med denna fråga om vi använder klichéer i vanlig ordning.
Indonesien är en värld av många folk och har en geografi som spränger alla våra europeiska dimensioner. Man kan inte skära allting över en kam. Vi har problemet att Aceh är ett gammalt historiskt sultanat från vilket avsevärda kulturella impulser utgått i denna region. Aceh var en stor sjöfartsnation och har också påverkat omgivningen politiskt. Därifrån spred sig islam mycket starkt i Asien och ön har utvecklat ett mycket starkt och sunt självmedvetande. Under koloniseringen likriktades Aceh och många andra länder i regionen och efter avkoloniseringen blev Aceh en del av den konstgjorda staten Indonesien.
Vi vill på inget sätt ifrågasätta staten Indonesiens integritet. Landet är ju av ekonomiska och geostrategiska skäl en av våra viktigaste och värdefullaste partner. Men det är också så att vi måste se på verkligheten, och den handlar just om att man i Indonesien begått misstaget att lösa problematiken med de överbefolkade öarna Bali, Java och Sumatra genom den så kallade transmigrationspolitiken. Man har med andra ord försökt flytta befolkningen från dessa öar till andra öar med en annan kulturell och historisk prägel och på så sätt skapat nya befolkningsmajoriteter, vilket har lett till en lång rad etniska och religiösa konflikter. Dessa konflikter är inte som på Moluckerna enbart en konflikt mellan muslimer och kristna, utan i Aceh råder även konflikter mellan muslimer och muslimer eller olika etniska grupper.
Låt oss därför agera med stor försiktighet i frågan. Å ena sidan bör vi ställa tydliga krav på att våldsyttringarna och terrorverksamheten upphör. Å andra sidan bör vi också kräva att den indonesiska regeringen som är vår partner fullgör sina förpliktelser, det vill säga genomför bestämmelserna om självstyre för Aceh fullt ut och ser till att demokrati och rättsstatliga principer får råda. Särskilt gäller det också att humanitära organisationer, internationella observatörer och internationella medier medges tillträde. Indonesien bör inte ha något att dölja utan är vår partner. Indonesiens sätt att behandla Acehs självkänsla och frihet är emellertid också ett viktigt kriterium.
(Applåder)

Meijer (GUE/NGL).
Herr talman! Gränserna i tredje världen är till stor del en produkt av europeiskt kolonialstyre. Folk som ville höra ihop har skingrats eftersom området de bodde i delades upp mellan koloniala ockupationsmakter. Däremot är folk som skulle vilja ha en självständig stat utelämnade åt stora mäktiga grannländer som vill göra området de bor i till en koloni. I områden där man har funnit metaller eller petroleum i marken blir det särskilt svårt att förändra statsgränserna på ett fredligt sätt. 
Indonesien är en produkt av mer än tre århundraden av nederländsk kolonialism. Fem stora öar och ett oräkneligt antal mindre öar sammanfördes under ett styre för att förse det land som 1800-talsförfattaren Multatuli kallade en rövarstat vid Nordsjön med billiga råvaror och handelsvaror. De två områden i vilka den indonesiska armén nu försöker bekämpa separatiströrelser, Aceh på Nordsumatra och Västpapua, fogades senast till det nederländska koloniala riket. Först omkring 1900 ockuperades de av den nederländska kolonialarmén och i Aceh föregicks ockupationen av ett långt och blodigt krig.
Av ön Nya Guinea, som till en början var uppdelad mellan Nederländerna, Tyskland och Förenade kungariket och vars invånare, papuanerna, fortfarande levde som på stenåldern, hade Nederländerna knappast något intresse innan Indonesien frigjorde sig från Nederländerna i självständighetskriget. På den tiden var detta den sista koloniala stödpunkten i Asien. Efter påtryckningar från Förenta staterna, som ville ha goda förbindelser med Indonesien, tvingades Nederländerna att avstå området för 40 år sedan. Den utlovade folkomröstningen om huruvida man skulle ansluta sig till Indonesien eller inte blev aldrig av.
1945 försökte Nederländerna dela upp Indonesien i ett självständigt, tätbefolkat Java och ett antal satellitstater förbundna med Nederländerna runt omkring. Många indoneser och särskilt deras ledare och militärer betraktar det fortfarande som en stor framgång att de omöjliggjorde denna uppdelning. Utifrån det kan man finna en förklaring till den indonesiska arméns mäktiga roll, som sedan många år vakar över mineraler och förtrycker etniska minoriteter, liksom till den långvariga ockupationen av det tidigare portugisiska Timor och ett tidigare försök att annektera brittiska Malaysia.
I Indonesien handlar det nu om problem som Europa och Förenta staterna har förorsakat. Därför är det bra att även Europaparlamentet ägnar uppmärksamhet åt dessa missförhållanden. Till skillnad från tidigare får detta inte göras med hjälp av militära ingrepp utifrån, istället genom diplomatiska och om nödvändigt ekonomiska påtryckningar. För att möjliggöra demokrati och genomföra de indonesiska folkens självbestämmande måste vi alltid beakta de här orsakerna och dessa känsliga punkter.

Belder (EDD).
Herr talman! Den politiska skörheten i Indonesien är uppenbar. Det legendariska smaragdbältet hotar att brista i Papua längst österut och i Aceh i väst. Jakartas motåtgärder, framför allt militära sådana, har hittills haft omvänd effekt. Såväl i Papua som i Aceh underminerar de den centrala myndighetens löften om självstyre. Detta gynnar en farlig radikalisering. Framför allt i Aceh som alltid har brunnit för sitt oberoende - Nederländerna har blodiga erfarenheter av detta - kan en upptrappning av den långvariga konflikten mellan Jakarta och GAM-rebellerna leda till en ny härd för internationell islamitisk terrorism. Den här skrämmande utsikten borde stämma Jakarta till ett taktfullt uppträdande. En delaktig omvärld, ärade kommission och råd, är ett absolut måste i det sammanhanget.

Casaca (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Freden och rättsstatligheten har tagit ett stort steg tillbaka i Indonesien dels till följd av avbrottet i eldupphör och de förnyade fientligheterna i Acehprovinsen, dels till följd av de spänningar som nyligen har uppkommit i Irian Jaya, mera känt som Papua Nya Guinea. 
Indonesien är ett av världens största länder och har den unika sitsen att de har problem inte bara på grund av sin geografi, sin historia och framför allt i samband med avkoloniseringsprocessen - vilket för övrigt redan har citerats här av vår kollega Mayer, och däri ligger också upprinnelsen till problemen med det f.d. sultanatet Aceh -, utan även problem på grund av det brutala förtrycket och diktaturen och Indonesiens expansionism som tog sig uttryck i annekteringen av Irian Jaya och det militära maktövertagandet i Östtimor.
Dessa två sistnämnda omständigheter hjälper oss att förstå allvaret och det svåröverskådliga i den situation vi nu får uppleva i detta land. Avkoloniseringen av Östtimor, som ägde rum då Suhartos diktatur hade fallit, blev ett historiskt steg för en omkastning av denna interna expansionistiska logik, något karakteristiskt för Indonesien, samt västvärldens inställning, vilken hade stött, aktivt eller genom försummelse, erövringen av denna nya lilla nation i Sydostasien.
Vi vet ju att det inte handlade om en fredlig aktion. Den kunde bara ha skett på ett bra sätt om en extern militärstyrka hade satts in. FN visade ju sin oförmåga att på egen hand bemöta den beväpnade indonesiska reaktionen. Därför, samtidigt som jag är medveten om att det inte tjänar någonting till att alltid uttala sig mot väpnade aktioner, får det oss att tro att vi befinner oss i en situation där, så som det understryks i vår gemensamma resolution, allt måste göras för att få slut på den väpnade konflikten och försöka öppna dialogen igen mellan den indonesiska regeringen och de separatistiska rörelserna i Aceh och med företrädare för Irian Jaya.
Förutom att vi tar ansvar för alla de åtgärder som krävs för att återinföra eldupphör i Aceh och dialogen med Irian Jaya bör vi också införa en utrikespolitik för Indonesien grundad på respekten för mänskliga rättigheter, för minoriteter och för en interetnisk och interreligiös dialog. Och dessa principer skall vara överordnade geopolitiska överväganden eller ekonomiska intressen som alltid är dåliga föredömen under sådana omständigheter och som gett oss så dåliga resultat förut. De bör också vara överordnade deterministiska överväganden såsom territoriell integritet eller rätten till självbestämmande, vilket ibland kan vara svårt att definiera i början.

Van den Bos (ELDR).
Aceh har aldrig velat vara beroende. Så var det redan under den nederländska kolonialmaktens ockupation och det har egentligen aldrig förändrats. Geografiska, etniska och religiösa men framför allt ekonomiska anledningar ligger till grund för detta. Inkomsterna från naturgas är en ständig källa till spänning. Skall dessa tillfalla den indonesiska regeringen, militären, rebellerna eller invånarna själva? Sedan 1976 terroriseras befolkningen, både av den indonesiska militären och av GAM-rebellerna. Av egen erfarenhet vet jag hur farligt det är att bara förflytta sig i det här området. Under årens lopp har förhandlingarna mellan GAM och den indonesiska militären aldrig lett till några önskvärda resultat. Den verkliga anledningen skulle mycket väl kunna vara att det ligger i båda parters intresse att vidmakthålla den anarkistiska situationen eftersom båda två tjänar på det. 
Sedan de senaste förhandlingarna misslyckades har den indonesiska regeringen övergått till en storskalig militäroffensiv som lätt kan urarta till fruktansvärda övergrepp på båda sidor. Regeringen i Jakarta har försäkrat att de mänskliga rättigheterna kommer att respekteras, men vem kan övervaka det i det här bergiga urskogsområdet? Därför är det av största vikt att internationella observatörer sänds till området och att de får ett fullgott militärt skydd. Europeiska unionen måste med all kraft uppmana både den indonesiska regeringen och GAM att nå en fredlig lösning, med rättvisa avtal om fördelningen av mineraler. Militära lösningar har aldrig blivit långvariga i Aceh.
Det är ytterst beklagligt, herr talman, att Papuas särskilda självständighetslag har upphävts och ersatts med en ny lag, enligt vilken området delas upp i tre provinser. Äntligen såg det ut som om man hade funnit en lösning som alla kunde vara tillfreds med och som skulle garantera stabiliteten. Men Megawati är alltför lyhörd för militären och har inte det politiska modet att genomdriva sin egen vilja. Till följd av den här politiken vill inte papuanerna heller höra dit längre, och det kan ju ändå inte ha varit meningen.

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, ärade kommissionsledamot, ärade kolleger! De historiska omständigheterna visar att vi som europeisk gemenskap inte kan förbli likgiltiga inför det som utspelar sig i Indonesien, Aceh och Papua Nya Guinea. Kriget som pågår och som har pågått i Aceh i 27 år visar att den koloniala eran har efterverkningar än i dag. Vi måste övertyga indonesierna om att politiska lösningar är det enda sättet att lösa den här politiska konflikten. Ett konkret och tydligt vapenembargo för den indonesiska regeringen skulle kunna vara ett första steg, men samtidigt måste vi kunna övertyga den indonesiska regeringen om att ett land med 150 miljoner invånare och så många tusentals öar inte kan styras som något enhetligt. 
Om det finns en vilja till självbestämmande och självstyre, både i Aceh och bland papuanerna, så måste man ta detta i beaktande. 12 000 offer i Aceh, dagliga grymheter, kränkningar av medborgarna, våldtäkter, attacker mot byar, allt detta måste stoppas och man måste nå en politisk lösning. Och även i Papua måste man återgå till den lösning som skapar utsikter om självstyre. Vi är inga förespråkare för att enskilda stater uppstår överallt, men det kan väl ändå inte vara så att en ödesdiger centralism som har påtvingats mot befolkningens vilja och med militära medel till slut skulle innebära lösningen. En rättvis lösning på den politiska frågan är nödvändig för att fred skall råda och för att rikliga naturtillgångarna äntligen skall kunna utvinnas till förmån för hela befolkningen och under medverkan av dem som har bott där sedan urminnes tider.
Västvärlden får inte göra sig medskyldig till Indonesiens militära lösningar, utan måste på ett konsekvent sätt insistera på en politisk lösning som skapar utsikter om självstyre, låt vara att det då blir inom ramen för den indonesiska staten.

Tannock (PPE-DE).
Herr talman! Indonesien deltar för närvarande i sin största militära operation sedan invasionen av Östtimor 1975, mot GAM-rebellerna i Aceh, efter att en fem månader gammal vapenvila brutit samman. Redan kommer rapporter om ett utbrett lidande och om brott mot de mänskliga rättigheterna. 
Konflikten har sitt ursprung i det faktum att sultanatet Aceh, även om det tekniskt sett aldrig införlivades i holländska Östindien, var ett av de områden som överlämnades av Holland till Indonesien 1949 efter de FN-stödda samtalen mellan Indonesien och den forna kolonialmakten. Acehneserna började nästan omedelbart, trots det muslimska broderskapet, slåss för sin självständighet och provinsen tilldelades en särskild status. Oroligheterna förvärras av den indonesiska regeringens utnyttjande av provinsens gas- och oljeresurser, såväl som av folkomflyttningspolitiken som inneburit att många javaneser kommit till provinsens kust- och industriområden för att leva och arbeta.
Det är nu tydligt att den tidigare vapenvilan, vilken från Europeiska unionens sida delvis syftade till att ge Indonesien stöd i den världsomspännande kampen mot terrorismen samtidigt som acehnesernas mänskliga rättigheter skyddades, nu har avbrutits. President Megawati vill förstås förhindra att Indonesien splittras. Armén förefaller obetänksamt nog ha övertalar henne att en militär lösning är möjlig. Det är högst osannolikt att det militära alternativet skulle vara det enda som fungerar på lite längre sikt. Man behöver nu snabbt finna en politisk lösning.

Lynne (ELDR).
Herr talman! Den indonesiska regeringen måste formellt ta avstånd från kränkningar av de mänskliga rättigheterna såsom det olagliga dödandet, utomrättsliga avrättningar inräknat, försvinnanden och tortyr. Regeringen måste göra klart för säkerhetsstyrkorna att inga överträdelser tolereras och att förövare kommer att ställas inför rätta. Båda sidor måste ansluta sig till de internationella mänskliga rättigheterna och till internationell människorättslagstiftning, och denna anslutning skall synas i praktiken.
Det skall även finnas en ordentlig befälsordning för säkerhetspersonal. Dessa skall underrättas om att de kommer att hållas rättsligt ansvariga för brottsliga handlingar - alltså inte enbart de som utför handlingarna utan även de som utdelar ordern.
Brott mot kvinnor och barn bör inte tolereras under några omständigheter, men dessvärre pågår detta för närvarande.
Den indonesiska regeringen måste vidta åtgärder för att skydda dem som försvarar de mänskliga rättigheterna och personer som arbetar professionellt med information och rapporterar om dessa grymheter.
(Applåder)

Reding
Herr talman! Jag skulle vilja dela upp mitt inlägg i två delar, där den första handlar om Acehprovinsen och den andra om Papua Nya Guinea.
När det gäller Acehprovinsen stod kommissionen tillsammans med ordförandeskapet som en av fyra medordförande för Tokyokonferensen (Japan, Förenta staterna, Europeiska unionen, Världsbanken). Denna konferens drev fram undertecknandet av ett avtal om eldupphör mellan Indonesiens regering och rebellerna i Aceh. Jag vill framhålla att avtalet bygger på Indonesiens territoriella enhet.
Avtalet om ett slut på striderna är det mest långtgående försök som gjorts för att lösa en konflikt som pågått i 26 år nu och som kostat cirka 12 000 människor livet - till övervägande del oskyldiga civila.
Kommissionen bidrog via sin mekanism för snabba insatser genom att satsa 2,3 miljoner euro på att placera ut femtio internationella observatörer i Acehprovinsen. Olyckligtvis har situationen i området under tiden spårat ur.
Den 17-18 maj deltog kommissionen i Tokyo tillsammans med övriga medordförande i tolv timmar långa förhandlingar mellan Indonesiens regering och Rörelsen för ett fritt Aceh (GAM). Syftet var att rädda det hotade avtalet om eldupphör. Olyckligtvis strandade diskussionerna med följden att Indonesiens president utlyste krigstillstånd och inledde en mycket omfattande militär aktion.
Därefter kan kommissionen endast instämma i vad parlamentsledamöterna har sagt. Situationen är mycket allvarlig, den information vi får är mer än oroande och brotten mot de mänskliga rättigheterna är allvarliga. Vi är också mycket oroade både över uppmaningen till internationella organisationer och hjälporganisationer att lämna provinsen och över den militära censur som ålagts de pressorgan som bevakar situationen på plats eller rapporterar om händelseutvecklingen i provinsen.
Herr talman! Kommissionen anser att en varaktig fred i Acehprovinsen inte kan återupprättas genom en militär aktion, även om det påstås att aktionen genomförs i bästa avsikt. Detta är skälet till att vi är absolut övertygade om att nyckeln till fred även fortsättningsvis ligger i goda styrelseformer, rättvisa, respekt för de mänskliga rättigheterna, den demokratiska processen och utveckling.
Vi noterar uttalandet av Yudhoyono, minister för samordning av politiska frågor och säkerhetsfrågor. Enligt detta uttalande kommer hans regering att följa Genèvekonventionen och humanitär rätt i Acehprovinsen. Men det internationella samfundet bör uppmana Indonesiens regering att se till att frivilligorganisationer och internationella hjälporgan ges tillträde till provinsen och garantera deras säkerhet eftersom detta är en nödvändig förutsättning för att snabbt och med god insyn förmedla den hjälp som medborgarna och de värst drabbade folkgrupperna är i skriande behov av.
Vi är övertygade om att det inte finns någon annan möjlighet än att återuppta dialogen kring ett förhandlingsbord. Den indonesiska regeringens uttalande, där man säger sig vara öppen för förhandlingar, stärker oss i denna uppfattning. Vi kommer därför att uppmuntra regeringen och GAM att snarast föreslå en ram som kan göra det möjligt att återuppta förhandlingarna. Kommissionen kommer på samma sätt som övriga parter som står bakom initiativet att vara fortsatt beredd att underlätta processen med alla tillgängliga medel.
Herr talman! Jag kommer nu till andra avdelningen av ledamöternas frågor, nämligen situationen i Papua Nya Guinea. Ni känner säkert till den särskilda lag om Papuas självstyre som Indonesiens parlament antog 2001. Med hjälp av slutsatserna i en undersökning som genomförts gemensamt av indonesiska och europeiska sakkunniga mobiliserade kommissionen 2002 medel via sin mekanism för snabba insatser för att stödja de indonesiska myndigheternas genomförande av denna lag och till deras förfogande ställa en expert på decentraliseringsfrågor och indonesiska förhållanden. Och jag hävdar med eftertryck att detta initiativ antogs med full respekt för Indonesiens territoriella enhet från Europeiska unionens sida och att de indonesiska myndigheterna samtyckte och medverkade fullt ut. Kring mitten av 2003 har kommissionen föreslagit att ett tekniskt bistånd skall ges till provinsregeringen i Papua och att den särskilda lagen om självstyre skall träda i kraft. Genomförandet av detta program har ännu inte godkänts av Indonesiens regering. Kommissionen hoppas att enbart tekniska skäl ligger bakom denna försening.
Kommissionen har tagit del av presidentdekretet av den 27 januari 2003 om inrättandet av tre nya provinser i Papua Nya Guinea och noterat att det indonesiska parlamentet, som skall bekräfta inrättandet av dessa provinser, ännu inte har yttrat sig. Vi är icke desto mindre mycket oroade över de följder tillämpningen av detta dekret kan få för genomförandet av den särskilda lagen om självstyre i Papua Nya Guinea. Vi är fortsatt övertygade om att den väg som öppnats genom den särskilda lagen fortfarande är den väg de indonesiska myndigheterna måste gå. Kommissionen uppmanar Indonesiens regering att genomföra den särskilda lagen och står fast vid sitt erbjudande om bistånd i detta sammanhang. Samtidigt upprepar kommissionen sitt stöd för Indonesiens territoriella enhet och är fortsatt uppmärksam på respekten för de mänskliga rättigheterna i denna provins, liksom i alla övriga provinser i Indonesien.

Talmannen.
 Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0297/2003 av Marianne Eriksson, Fausto Bertinotti, Yasmine Boudjenah och Luisa Morgantini för GUE/NGL-gruppen om arresteringen av Aung San Suu Kyi i Burma
B5-0303/2003 av Walter Veltroni, Glenys Kinnock, Margrietus J. van den Berg och Martin Schulz för PSE-gruppen om arresteringen av Aung San Suu Kyi (Burma)
B5-0305/2003 av Geoffrey Van Orden, Nirj Deva, Thomas Mann, Hanja Maij-Weggen och Lennart Sacrédeus för PPE-DE-gruppen om Burma
B5-0306/2003 av Bob van den Bos för ELDR-gruppen om Burma
B5-0310/2003 av Patricia McKenna och Marie Anne Isler Béguin för Verts/ALE-gruppen om Burma.
Junker (PSE).
Herr talman! Det verkar utspela sig ett drama utan slut i Burma. En brutal junta har i åratal terroriserat den burmesiska befolkningen som lever i svår fattigdom. Regimen trakasserar tusentals tvångsarbetare, tusen och åter tusen politiska fångar tynar bort i landets fängelser. Den president som en gång valdes på demokratisk väg med överväldigande majoritet och som har mottagit både Nobelpriset och Europaparlamentets Sacharovpris har suttit inspärrad i många år. Efter att det en kort tid hade funnits en liten strimma av hopp om en viss demokratisering arresterades hon på nytt den 31 maj tillsammans med nio andra partimedlemmar.
Som ni säkert tagit del av i medierna är det oklart hur många människor som faktiskt fått sätta livet till på grund av militärens våldsamma övergrepp och vilket öde som har drabbat vice ordföranden för det förföljda partiet Nationella alliansen för demokrati. Det är möjligt att även presidenten skadades i den senaste attacken. Detta är ett mycket allvarligt bakslag med tanke på att frigivningen av Aung San Suu Kyi för precis ett år sedan närde hoppet att regimen skulle vara beredd att genomföra reformer. I andan av detta hopp inleddes den politiska dialogen under överinseende av FN:s särskilt sändebud Razali Ismail, men tyvärr finns det en risk att han nu inte kommer att få möta Aung San Suu Kyi under besöket som planerats för i morgon. Då kommer positionerna att hårdna ytterligare.
Militärt våld, politiska förföljelser och frihetsberövande av människor som trots alla hot om efterräkningar kämpar med fredliga medel för demokrati får inte tolereras. Därför har rådet uppmanats att omedelbart återinföra de sanktioner mot regimen som temporärt hade hävts. Men vi skall också klargöra att rådet, kommissionen och inte minst Europaparlamentet håller alla dörrar öppna i den burmesiska befolkningens intresse. Det betyder att vi liksom förut är redo att bidra till att främja en nationell försoningsprocess. Men det måste finnas indikationer på att en sådan försoningsprocess är önskad och kommer att drivas av alla parter. Men så länge det militära våldet är förhärskande kan ingen hoppas på tolerans från Europaparlamentet och övriga europeiska institutioner.
(Applåder)

Chichester (PPE-DE).
Herr talman! Vi beklagar arresteringen i helgen av Aung San Suu Kyi, ledaren för Nationella demokratiförbundet i Burma, vilket och visar att militärregimen i Burma inte har för avsikt att genomföra några demokratiska reformer. Rapporter om personskador är ännu mer oroande. Denna händelseutveckling ger även upphov till ett ifrågasättande av hur effektivt Europeiska unionens agerande mot denna militärdiktatur har varit.
Vi kräver att Aung San Suu Kyi och alla politiska fångar omedelbart friges och att restriktionerna mot Nationella demokratiförbundet, universiteten och andra institutioner hävs.
Den ytterst oroande försämringen av den politiska situationen under de senaste dagarna är bara den senaste vändningen i en historia av ständiga brott mot de mänskliga rättigheterna. Vem som helst som uttrycker motstånd mot regimen utsätts för trakasserier och arresteringar och får frukta för sitt liv. Etniska minoriteter som karennifolket och shanfolket utsätts alltjämt för ett våldsamt förtryck, och det finns över 130 000 flyktingar i läger på gränsen mellan Thailand och Burma. Tyvärr står vi inför ännu ett exempel där EU:s och det ännu bredare internationella samfundets ansträngningar för att uppmuntra en förändring inte har lett till särskilt många konkreta resultat. Det är uppenbart att vi ännu inte har lyckats komma åt regimen på ett kännbart sätt.
I april fattades beslut om att utvidga EU:s reseförbud för regimen och att frysa tillgångar, men detta sköts upp till oktober i hopp om en förbättring av situationen. Situationen har klart försämrats och rådet bör omedelbart agera för att genomföra de åtgärder som man kommit överens om i sin gemensamma ståndpunkt.
Situationen skulle bäst kunna lösas om regimen i Burma ville respektera resultaten från valen 1990, vilket det internationella samfundet konsekvent krävt.

Van den Bos (ELDR).
De burmesiska generalerna gör verkligen allt för att stanna kvar vid makten. Motståndare tystas. Oppositionsledaren Aung San Suu Kyi har tillbringat hälften av de senaste 14 åren i husarrest. Nu har hon återigen arresterats med motiveringen att detta skulle vara för hennes egen säkerhets skull. Juntan är fullkomligt paranoid och kontrollerar förvaltning, rättskipning, ekonomi och burmesernas privatliv. Det finns ingen som helst form av demokrati och befolkningen hålls ovetande. Alla som har fått undervisning misstros. Vid varje studentdemonstration stänger regeringen universitetet. I hela 14 år har landet befunnit sig i kris, det råder brist på allt, förutom korruption. Den frodas som aldrig förr. Regimen diskriminerar Rohingyabefolkningen systematiskt. Någon verklig försoning mellan regering och opposition är det inte tal om. 
För att slå blå dunster i ögonen på väst vidtas då och då kosmetiska åtgärder, som exempelvis FN-representanten Razali Ismails besök. Burma har en av de mest förödande regimerna i världen. Den internationella gemenskapen har tolererat detta alltför länge. De mer än tusen politiska fångarna måste omedelbart friges och alla repressiva åtgärder hävas. Europeiska unionen bör placera Burma som en viktig punkt på föredragningslistan under Aseankonferensen på Bali. Så länge trycket från de kringliggande länderna förblir minimalt kommer generalerna inte att ge sig av i första taget. Vidare bör Europeiska unionen skärpa sin sanktionspolitik ytterligare. Affärskontakter måste upphöra helt, alltså inga investeringar heller. Det finns en risk för att generalernas beslutsamhet leder till en känsla av att vi egentligen inte kan göra något åt det i vilket fall som helst. Men, herr talman, vi är skyldiga den tålmodiga och orubbliga Aung San Suu Kyi och Burmas nödlidande befolkning att göra allt för att driva generalerna från makten.

McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! Jag håller med om och stöder det mesta av det som har sagts, men jag skulle vilja lyfta fram två punkter. Den första handlar om var Aung San Suu Kyi befinner sig. Hon har inte synts till på flera dagar, faktiskt inte sedan i slutet av maj då det rapporterades att upp till 70 personer dödats av juntan och att hon hade fått en huvudskada. Det faktum att hon inte har synts till och att det är okänt var hon befinner sig ger upphov till stor oro kring huruvida hon är vid liv och vilket i tillstånd hon i så fall befinner sig. Parlamentet och övriga institutioner bör rikta ett mycket starkt budskap till de burmesiska myndigheterna om att internationella organ omedelbart skall ges möjlighet att komma i kontakt med henne. Detta är av avgörande betydelse. Vi måste omedelbart få veta i vilken situation hon befinner sig.
Den andra punkten jag skulle vilja ta upp rör själva resolutionen och uppmaningen om nya val. Jag har förstått att samtliga politiska grupper är eniga om att detta bör strykas. Detta är glädjande eftersom det skulle utgöra en mycket farlig signal vid denna tidpunkt. Det skulle med andra ord innebära att man gav efter för generalernas logik och inte accepterade folkets beslut och i stort sett underminerade Nationella demokratiförbundet. Det är glädjande att de grupper som ville infoga detta nu har enats om en strykning, för detta skulle i nuläget vara en ytterst farlig och dålig signal till den militära regimen i Burma.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! I Burma har 20 ledande oppositionella arresterats, däribland San Suu Kyi, Nobels fredspristagare 1991, innehavare av Sacharovpriset och ordförande för den demokratiska alliansen. Över hundra av alliansens kontor har stängts, anhängarna förföljs och sätts i förvar och enligt uppgift dödades nyligen 70 sympatisörer av militärjuntans stridskrafter i norra delen av landet.
De senaste åren, efter att Europeiska unionen helt korrekt hade hävt handelslättnader och spärrat utländskt kapital, kunde man inledningsvis ana vissa positiva effekter. Aung San Suu Kyi släpptes ur sin husarrest 2002 och det fanns välgrundade förhoppningar om reformer. Därför beslöt EU att lätta på vissa sanktioner mot slutet av året. Gruppen Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokraterna uppmanar Burmas regering att frige Nobelpristagaren, medkämparna och de politiska fångarna nu. Förföljelser och mord måste få ett omedelbart slut! Universitet, skolor och Demokratiska alliansens kontor måste öppnas igen. Vi kräver också fria val under överinseende av oberoende internationella observatörer. Om militärjuntan fortfarande vägrar att genomföra de reformer som är så akuta måste visumvägran utökas och kapitalet fortsätta frysas utan möjlighet till nyttjande. Aseanländerna, FN och det internationella samfundet måste ta sitt ansvar så att trycket från Europa får ett brett stöd.

Casaca (PSE).
Herr talman! Låt mig bidra med min röst till det som Junker och övriga kolleger har sagt här i dag och uttrycka min djupa besvikelse och oro över fängslandet av Aung San Suu Kyi, som är en levande symbol för frihet och demokrati i Burma och hela världen, samt för den våg av förtryck som sveper över det landet.
De frågor som har ställts tål att upprepas: Hur länge skall Burmas regims åtnjuta straffrihet? Är det meningsfullt att fortsätta att satsa på en medlingsprocess på dessa villkor? Och slutligen, av vilken anledning tillämpade inte rådet genast de sanktioner som antogs i rådets gemensamma ståndpunkt den 28 april? Detta är den vädjan som också jag ville understryka så här i slutet av mitt inlägg.

Sandbæk (EDD).
Herr talman! Inledningsvis vill jag säga att de uppmaningar som förs fram i resolutionsförslaget har mitt fulla stöd. Det råder inget tvivel om att det krävs en skärpning av EU-sanktionerna mot Burma. Militärjuntan har i och med arresteringen av Nobelpristagaren Aung San Suu Kyi och 19 andra partimedlemmar återigen bevisat att de inte har för avsikt att förbättra de demokratiska förhållandena i landet. Militärjuntans påstående att detta sker med tanke på Aung San Suu Kyis säkerhet är en förolämpning mot varje tänkande individ och jag är helt enig med min kollega Patricia McKenna om att vi omedelbart skall kräva att få veta var hon befinner sig och få möjlighet att komma i kontakt med henne.
Därför kan vi bara hoppas att en skärpning av de internationella sanktionerna skall få militärjuntan på bättre tankar. Jag anser att det är viktigt att rådet skärper kraven när det gäller de mänskliga rättigheterna och även i fortsättningen stöder kravet från FN:s särskilda sändebud på en villkorslös frigivning av alla fångar och att en verklig dialog återupptas med oppositionen. En solid och legitim demokrati kan ju endast återupprättas genom en dialog där alla berörda politiska aktörer deltar.

Reding
Herr talman! Kommissionen instämmer helt med de röster som höjts i parlamentet och är mycket oroad över de senaste händelserna, förföljelsen och det politiska våld som drabbat Aung San Suu Kyi och anhängarna av Nationella demokratiförbundet vid deras resor i norra delen av Burma. Det faktum att Burmas myndigheter bekräftar att Aung San Suu Kyi och medlemmar av ledningen för hennes parti skall ha arresterats för sin egen säkerhets skull är mycket oroande och kommissionen instämmer helt i alla era krav på en omedelbar och villkorslös frigivning av Aung San Suu Kyi och ledarna i hennes parti.
Den burmesiska regeringens beslut att fängsla Aung San Suu Kyi och hennes medarbetare och att stänga Nationella demokratiförbundets kontor och universiteten är ett stort steg bakåt för den internationella försoningsprocessen, och dessa beslut bör hävas snarast möjligt. Det är hög tid att Burmas regering visar att den deltar i den nationella försoningsprocessen och tillsammans med Aung San Suu Kyi, Nationella demokratiförbundet och övriga demokratiska krafter i landet arbetar för att återupprätta demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna och rättsstaten.
Mot denna bakgrund och med tanke på FN:s särskilda sändebud Razali Ismails förestående besök i Burma, vilket inleds den 6 juni, uppmanar kommissionen Burmas myndigheter att fullt ut och på ett konstruktivt sätt samarbeta med Razali Ismail och ge honom tillstånd att träffa Aung San Suu Kyi och övriga demokratiska ledare under fria former.
När det gäller tillämpningen av de sanktioner som nämns i den gemensamma ståndpunkten om Burma av den 28 april 2003 kan jag försäkra parlamentets ledamöter att kommissionen mycket noga följer händelseutvecklingen och är fortsatt beredd att med mycket kort varsel genomföra dessa sanktioner om läget inte förbättras.
Tillåt mig att personligen uttrycka min stora respekt och beundran för denna framstående politiker, Aung San Suu Kyi, som tilldelats Europaparlamentets Sacharovpris och Nobels fredspris, en demokratins och frihetens brinnande fackla. Jag hoppas av hela mitt hjärta att hon mår relativt bra och att hon med alla demokratiska krafters hjälp skall kunna klara sig ur detta både för sin egen och för sitt folks skull.
(Applåder)

Talmannen.
Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i eftermiddag efter debatterna.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om sex resolutionsförslag om Zimbabwe:
B5-0287/2003 av Geoffrey Van Orden, John Alexander Corrie, Nirj Deva, Jacqueline Foster, Neil Parish, Charles Tannock, Mary Elizabeth Banotti, Michael Gahler, Eija-Riitta Anneli Korhola, Klaus-Heiner Lehne, Hanja Maij-Weggen och Lennart Sacrédeus för PPE-DE-gruppen om Zimbabwe
B5-0299/2003 av Luigi Vinci, Joaquim Miranda och Luisa Morgantini för GUE/NGL-gruppen om Zimbabwe
B5-0300/2003 av Bastiaan Belder för EDD-gruppen om läget i Zimbabwe
B5-0304/2003 av Glenys Kinnock och Martin Schulz för PSE-gruppen om läget i Zimbabwe
B5-0308/2003 av Bob van den Bos och Jan Mulder för ELDR-gruppen om läget i Zimbabwe
B5-0309/2003 av Nelly Maes, Didier Rod, Paul A.A.J.G. Lannoye, Inger Schörling och Marie Anne Isler Béguin för Verts/ALE-gruppen om Zimbabwe.

Balfe (PPE-DE).
Herr talman! Vid ett flertal tillfällen har Europaparlamentet efterlyst en utvidgning och en sträng tillämpning av sanktionerna mot Mugabes regim. Trots detta har det inte kommit något svar från rådet. När hela frågan om demokratisk ansvarighet inom Europeiska unionen nu diskuteras är det dags att rådet tar större notis om Europaparlamentets resolutioner. Rådet förnyade sanktionerna mot regimen, om än i försvagad form. Reseförbudet mot Mugabe och äldre medlemmar i hans regim har inte genomförts på ett effektivt sätt. Så sent som förra månaden deltog handels- och näringslivsministern i ett EU-möte i EU:s säte Bryssel organiserat av AVS, en institution som skapats av Europeiska unionen. Vi klarar alltså inte ens av att genomföra ett reseförbud när det gäller våra egna institutioner. 
I november förra året var det Europaparlamentets tur att understryka sanktionerna genom att neka Zimbabwes företrädare tillträde till Europaparlamentet. Detta ledde naturligtvis till att mötet sköts upp, men vi måste genomföra detta full ut. Om afrikanska länder är beredda att undergräva AVS för att försvara Mugabe så låt dem göra det. Men låt oss sluta att ständigt göra undantag när det gäller reseförbudet.
Situationen är betydligt allvarligare för närvarande. Vardagen kantas av motgångar i Zimbabwe, det blir alltmer ont om livsmedel och bränsle, inflationen ökar med 50 procent i månaden och konsumentpriserna kommer att stiga med minst 300 procent de kommande månaderna. Zimbabwes befolkning svälter, 12,6 miljoner är i behov av livsmedelsbistånd och de strejker och demonstrationer som har ägt rum är bevis på det internationella samfundets misslyckande med att agera på ett effektivt sätt mot Mugabe. Genom denna resolution uppmanas vi att förnya våra ansträngningar.

Belder (EDD).
Herr talman! Trakasserier, markstölder, mord, bedrägerier, valfusk, frihetsberövanden, svält: detta är de instrument Mugabes skräckregim använder sig av för att dra ner det en gång så välmående Zimbabwe ännu djupare i en svindlande våldsspiral. Från den här humanitära katastrofen når oss än i dag de individuella offrens ångestskri. Vad skall man till exempel säga när man hör talas om sekreteraren som arbetade för MDC, oppositionspartiet, som en natt överfölls i sitt hem av Mugabes hejdukar? Beskyllningen löd: prostituerad åt oppositionsledaren Morgan Tsvangirai. Straffet: vaginal införsel av en gevärspipa med dödshotelser och andra krav som jag låter bli att formulera här. 
Det var i detta fasaväckande sammanhang som Tsvangirai uppmanade den drabbade befolkningen till en veckas fredliga protester. Med den numera rutinmässiga arresteringen av oppositionsledaren försökte den hänsynslösa diktatorn kväva även det här nödropet. Analogt med den föreliggande resolutionen anser även jag att det är obegripligt och minst sagt föga trovärdigt att rådet, stick i stäv mot det av rådet självt utfärdade reseförbudet, ändå förhandlar med den här brottsliga regimen i Bryssel. Precis som andra afrikanska regimers kontaktvilja är detta en skymf mot den nödlidande befolkningen i Zimbabwe.
Med största möjliga eftertryck uppmanar jag kommissionen och rådet att kompromisslöst avvisa den här regeringen. Och i överensstämmande med punkt 5 ber jag rådet att föregå med gott exempel inför den internationella gemenskapen och verkligen följa en allmän strategi för att återupprätta demokratin, rättsstaten och respekten för de mänskliga rättigheterna i Zimbabwe.

Junker (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Vi ser även i Zimbabwe skeenden som verkar utvecklas till en historia utan slut. Våldet som eskalerar upplevde jag själv när jag var där som observatör för parlamentsvalen. Jag utgav mig inte för att företräda Europeiska unionen eftersom EU inte erkänns. Mer än 30 oppositionella politiker har mist livet i denna händelseutveckling och vi ser för närvarande hur våldet trappas upp ytterligare. Vi måste ta oss an uppgiften att förhindra att Mugabe tar till skarpa vapen mot fredliga demonstranter och att han använder svälten som vapen mot sitt folk! Vi har redan hört att över hälften av befolkningen är hänvisad till livsmedelsbistånd. Detta skapar för oss ett dilemma: om vi inte vill att människor svälter ihjäl måste vi hjälpa dem och därigenom oavsiktligt medverka till att maktförhållandena upprätthålls.
Priserna på livsviktiga varor skenar i väg i Zimbabwe, inflationen skjuter i höjden och är nu den högsta i världen. Ekonomin är raserad, exporten och turismen som tidigare var en rik inkomstkälla har eliminerats. Den rättsstatlighet som en gång var så pålitlig har satts ur spel, och de senaste övergreppen visar att rådets sanktioner mot Mugaberegimen förvisso infördes på goda grunder. Men de har inte tillämpats konsekvent och detta måste omedelbart ändras! Om man förväntar sig att regimen skall ta intryck av dessa åtgärder måste också åtgärderna vidtas konsekvent. Vi hade samma problem vid en AVS-församling som avbröts som ett resultat av detta. Vi kommer att ställas inför samma problem igen. Om kommissionen beviljar inresetillstånd inför AVS-förhandlingar eller andra arrangemang kommer inte detta system att stärkas men vår ställning, som vi intagit för återupprättandet av rättsstatligheten och demokratin till skydd för de mänskliga rättigheterna, kommer att försvagas.
Detta försvagar även vår ställning inom AVS-församlingen där vi bemödar oss om att få över även de afrikanska partnerländerna på vår sida, och det är verkligen ingen lätt uppgift. Vi har blivit besvikna. Vi har upplevt att vi inte får stöd i kampen för de mänskliga rättigheterna och i förlängningen för ett människovärdigt liv i detta land med alla demokratiska rättigheter.
Men, och detta vill jag verkligen poängtera, drygt en fjärdedel av AVS-länderna röstade ändå som vi i en hemlig omröstning som hölls och vissa vågade rentav öppet och i klartext fördöma det som händer i Zimbabwe. Låt oss dock påminna alla som sitter vid bordet med Mugabe i Afrika om att stödet för en sådan regim knappast kan vara att följa den lagliga vägen. Vi måste klargöra vår ståndpunkt mycket tydligt, och det samma gäller även kommissionen!
(Applåder)

Maes (Verts/ALE).
Herr talman, fru komissionär, mina damer och herrar! Jag gläder mig åt den ton som Junker slog an och ber de brittiska konservativa om lite mer skärpa när de om och om igen tar upp Zimbabwe. Vi har tagit upp detta många gånger tidigare och egentligen med sorgligt få resultat. Inget annat land har vi antagit så många resolutioner om med så liten effekt. Låt oss också se till proportionerna. 
Zimbabwe är inte landet med det största antalet offer för krig och våld i Afrika, men inte desto mindre försämras läget ytterst dramatiskt. Den ekonomiska situationen i landet har aldrig varit så dålig och den blir sämre för varje dag. 7,2 av de 12,4 miljoner invånarna svälter, de mänskliga rättigheterna kränks och så vidare. Tortyr hör till vardagen och arresteringar av journalister gör tryckfriheten till ett skämt.
Zimbabwes folk äger emellertid viljan att genomföra en fredlig övergång. MDC ökar trycket genom strejker och politiska aktioner och detta bör vi stödja. Vi bör stödja Tsvangirai, som blev valets moraliska segrare. Om det inte hade förekommit valfusk skulle han antagligen ha varit statschef nu. Oppositionen ökar trycket, men alltfler afrikanska länder är också beredda att utöva tryck, det kunde vi notera i AVS-församlingen. Det har inte alltid lett till resultat, men det var ändå viktigt att Mbeki och Nigerias president tillsammans utövade påtryckningar den 5 maj, även om detta inte tycks leda till några omedelbara resultat.
Men med vilken rätt förväntar vi oss att det skall gå undan? Hur hanterar Europa det här trycket? Parlamentet kräver gång efter annan att all dialog skall upphöra. Är det den rätta metoden? Rådet använder sig uppenbarligen av en annan metod och vill tillämpa sanktioner i den utsträckning dessa inte hindrar den normala dialogen i internationella organisationer.
Vi måste nu en gång för alla veta vad vi vill. Jag uppmanar parlamentet att utöva tryck och att fortsätta utöva tryck, och att inte hela tiden ha delade meningar om tillvägagångssättet. Jag stöder varje sund åtgärd som ställer Mugabes regim mot väggen, men jag förstår också att Zimbabwes folk, som redan har lidit svårt för demokratin, vill undvika att det slutar med ett blodigt krig. Vi måste veta vad vi vill, rådet måste veta vad de vill och inte som vid mötet med G8-länderna lägga till en rad om Zimbabwe bakom kulisserna. Sådant leder ingen vart. Vi lider med Zimbabwes befolkning, men vi drömmer också om att demokratin till slut kommer att segra.

Sacrédeus (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill vända mig till den som borde ha funnits på åhörarläktaren i dag, nämligen till Robert Mugabe: Er uppgift, herr Mugabe, var att ge Zimbabwes folk frihet, demokrati och rättssäkerhet. Ni har i stället gett Zimbabwes folk förtryck, terror, misshandel, tortyr och dödande.
Er uppgift, herr Robert Mugabe, var att ge Zimbabwes folk en ny framtid, en ny jämställdhet och ett likaberättigande mellan medborgarna. Det var inte att skapa en omvänd rasism, inte att förnedra och förtrycka människor på grund av deras hudfärg, deras politiska uppfattning eller deras partitillhörighet.
Er uppgift, herr Robert Mugabe, var att ge Zimbabwes folk mat och en framtid. Det var inte att ge Zimbabwes folk hunger, svält, förtvivlan och död. Er uppgift var dessutom att bli en del av Zimbabwes historia, av dess ljusa och positiva historia. Det var inte att gå till historieböckerna som en ökänd, grym, inskränkt och ondsint diktator.
Herr Mugabe, jag har haft förmånen att möta många värdiga människorätts- och demokratikämpar i ert fina land Zimbabwe. Era truppers och era soldaters våld mot dem kommer inte att segra. Om ett år är ni inte längre Zimbabwes ledare.

Gahler (PPE-DE).
Herr talman! Jag undrar hur länge vi vill upprepa denna ritual med Zimbabwe i den aktuella och brådskande debatten. Vi har hunnit enas om så många resolutioner att vi bara hänvisar till dem blockvis och inte längre räknar upp dem. Mitt sista anförande skulle egentligen kunna vara en bandupptagning för i grunden har ingenting ändrats. Det har snarare blivit värre för människorna där. Även de som har skrivit ned de ord som vår värderade kommissionsledamot strax kommer att framföra skulle i stora stycken förmodligen ha kunnat använda samma sak som de skrev förra gången i stället, för läget har inte förändrats.
Det stora politiska problemet för EU är inte vad EU gör utan snarare vad EU inte gör. Jag vill säga till rådet, som i vanlig ordning inte är närvarande, att även underlåtenhet kan vara ett brott. Måste det först gå så långt som i Kongo? Det som Nelly Maes hävdade stämmer, nämligen att tillståndet på andra håll i Afrika är värre än i Zimbabwe. Måste situationen först bli som i Kongo? Hur många måste dö innan rådet åtminstone slutar att hälsa Zimbabwes industri- och handelsminister välkommen till EU eller för att rådet skall börja vidta effektiva åtgärder mot Mugabe? Vi sänder en insatsstyrka till Kongo. Uppenbarligen har tillräckligt många redan dödats där. I Zimbabwes fall har inte en enda minister vägrats inresa. Jag förordar starkt att vi under fransk ledning gemensamt försöker återskapa freden. Jag vill också vara tydlig med att vi inte kan acceptera att Frankrike fortsätter att förhindra, fördröja eller aktivt motverkar effektiva åtgärder. Rådet måste klart och tydligt ta sitt ansvar, och om det behövs skall vi kalla berörda enskilda regeringar till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik så att dessa kan förklara sitt handlande.
(Applåder)

Reding
Herr talman! Jag antar att rådets företrädare har noterat parlamentsledamöternas synpunkter. När det gäller kommissionen är vi medvetna om det faktum att förhållandena i Zimbabwe är mycket osäkra, för att nu uttrycka sig diplomatiskt. Vi följer noga händelseutvecklingen denna vecka. Vi vet att det spända läget förvärras, att det politiska våldet trappas upp och att kränkningar av de mänskliga rättigheterna, den bristande respekten för rättssamhället och det mänskliga lidandet breder ut sig. Vi fördömer starkt de repressiva åtgärder som vidtagits mot oppositionen, framför allt förra måndagens arrestering av oppositionsledaren Morgan Tsvangirai och andra medlemmar av Rörelsen för demokratisk förändring (MDC). Dessa åtgärder skall ses mot bakgrund av regeringens ansträngningar för att stävja de strejker som MDC har uppmanat till nu i veckan. Med tanke på situationens allvar har kommissionen helt ställt sig bakom det gemensamma uttalande om Zimbabwe som rådets ordförandeskap offentliggjorde den 3 juni.
Vidare är vi också mycket oroade över den humanitära krisen i Zimbabwe. Av det skälet deltar vi aktivt i åtgärder som syftar till att möta de mest trängande behoven. Under det gångna året satsade vi närmare 93 miljoner euro i form av akut livsmedelshjälp och humanitär hjälp, för att inte bestraffa Zimbabwes befolkning och lindra dess lidande. Vi kommer att fullfölja de projekt som syftar till att direkt bistå landet, i synnerhet inom den sociala sektorn och i fråga om respekten för de mänskliga rättigheterna och rättssamhället.
Som vanligt fortsätter kommissionen att utforska alla möjligheter till dialog för att påverka situationen till det bättre. Vi stöder alla påtryckningar från det internationella samfundet, från afrikanska statschefer och från samarbetsorganisationen för staterna i Södra Afrika (SADC) som kan utövas på Zimbabwes regering för att förmå den att respektera de mänskliga rättigheterna, rättsstaten och de demokratiska principerna. Låt oss återigen obevekligt betona att dessa begrepp är grundläggande drag i Cotonouavtalet, som EU och Zimbabwe har gemensamt. I detta sammanhang gläder sig kommissionen åt det initiativ som nyligen togs av tre afrikanska presidenter och som syftar till att uppmuntra ett återupptagande av dialogen mellan parterna. Kommissionen delar helt den oro som kom till uttryck vid G8-mötet i Évian om den fruktansvärda situationen i landet.

Talmannen.
Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.

Talmannen.
Resolutionsförslag om fall av kränkningar av de mänskliga rättigheterna samt av demokratiska och rättsstatliga principer:
Gemensamt resolutionsförslag av grupperna PPE-DE, PSE, ELDR, Verts/ALE, GUE/NGL och EDD om läget i Indonesien, särskilt i provinsen Aceh och Papua (B5-0293/2003, B5-0298/2003, B5-0301/2003, B5-0302/2003, B5-0307/2003, B5-0311/2003) 
(Före omröstningen.)

Maes (Verts/ALE).
Herr talman! Skulle ni kunna godta ett muntligt ändringsförslag som innebär att jag endast behåller namnen på de mest kända människorättsaktivisterna. Det finns oerhört många, men de första två, Nazar och Kautsar, måste stå kvar. Övriga tvingas vi stryka eftersom vi inte vill nämna fler namn. Den människorättsorganisation som vi vill nämna är Amnesty International. Vi kräver ett omedelbart frikännande istället för frigivande.

Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Enligt röstlistan skulle ett muntligt ändringsförslag nu har lagts fram av en medlem av Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster som tyvärr inte är här. Jag skulle gärna överta det muntliga ändringsförslaget, vilket också meddelades under debatten.
Det gäller sjunde stycket och innebär en strykning av formuleringen ?och att val utan fördröjning genomförs med internationella observatörer?. Texten skulle därefter lyda: ?kräver att SPDC släpper greppet om makten och att valresultaten respekteras fullt ut?.

Talmannen.
Finns det några invändningar mot att Lambert lägger fram ett muntligt ändringsförslag?
Van den Bos har ordet.

Van den Bos (ELDR).
Herr talman! Som jag ser det är det inte önskvärt att hävda att inga val bör hållas. Det skulle naturligtvis göra ett oerhört märkligt intryck. I och för sig förstår jag Gruppen De grönas argument. Oppositionspartierna är givetvis ännu inte redo för val och skulle kunna manipuleras. Min grupp kan endast stödja ändringsförslagen om orden ?utan fördröjning?, without delay, stryks. Då skulle vi kunna rösta för. Om språkrörets formulering står fast så kommer vi att rösta emot.

Talmannen.
Fru Lambert, stöder ni van den Bos argument?

Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Kontentan av vårt muntliga ändringsförslag skulle bli att vi i själva verket ber att resultaten från de tidigare valen skall betraktas som gällande och genomföras. Formuleringen ?utan fördröjning? ändrar innebörden i det vi försöker göra. Det skulle vi inte kunna acceptera, så jag antar att vi helt enkelt får rösta.

Rübig (PPE-DE).
Herr talman! Jag ber att omröstningarna i framtiden skall hållas på de tider som anges i föredragningslistan så att kollegerna har möjlighet att närvara.

Talmannen.
Herr Rübig, avsikten var att vi skulle genomföra omröstningen efter debatterna och detta har vi gjort.
McCarthy (PSE).
Jag vill tacka mina kolleger, särskilt Fourtou, Oreja, Manders och Echerer, för deras stöd för detta initiativ till skriftlig förklaring. Jag vill tacka alla ledamöter som undertecknade det, trots att de ibland kände sig överväldigade av vår entusiasm och våra mycket nitiska övertalningsförsök. Det är tydligt att piratkopieringen nu har antagit epidemiska proportioner i Europa och utgör ett allvarligt hot mot konsumenters hälsa och säkerhet genom att piratkopior av leksaker, läkemedel och reservdelar kommer in i Europeiska unionen. Enbart under 2002 fördubblades beslagen av sådana varor inom Europeiska unionen. 
Jag anser att förklaringen sänder en stark signal från kammaren till medlemsstaterna och kandidatländerna om att de skall agera för att slå ner på piratkopieringen. Parlamentet har nu med stöd av majoriteten manat till handling. Det italienska ordförandeskapet bör ta tag i frågan och placera den högst upp på sin dagordning. Vi hoppas att medlemsstaterna inte skall ignorera eller avvisa kammarens krav på handling.

Talmannen.
Detta var den sista punkten på föredragningslistan. Protokollet från detta sammanträde kommer att delas ut för justering av parlamentet i början av nästa sammanträdesperiod.

Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 16.40.)

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Denna diskussion om Strasbourg är inte planerad. Skulle jag vänligen kunna få be om att vi går vidare till röstförklaringen?

Ribeiro e Castro (UEN)
De portugisiska jordbrukarna har sedan länge haft all anledning att kritisera denna djupt orättvisa jordbrukspolitik. Det är allmänt känt och behöver inte repeteras att det är Portugal och dess jordbruk som tjänar minst på den gemensamma jordbrukspolitiken i Europeiska unionen.
Då jag röstade om de ändringsförslag som gällde ett fullständigt förkastande av Europeiska kommissionens förslag ville jag politiskt markera portugisernas missnöje och min besvikelse över kommissionens ursprungliga förslag som inte motsvarade våra legitima anspråk på något som helst tillfredsställande sätt.
Jag erkänner dock kollegan Arlindo Cunhas utmärkta arbete och medger att det är viktigt att införa en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Sistnämnda krävs både av ekonomiska skäl - dvs. skäl som är kopplade till förhandlingar med Världshandelsorganisationen - och utifrån konsumenternas krav och behovet att tillmötesgå nya slags anspråk som är mindre produktionsinriktade och mer inriktade på landsbygdsområdet. Jag tror att Europaparlamentets ställningstagande har den fördelen att det får reformen att utvecklas till mer förnuftiga ställningstaganden, balanserade och rättvisa, särskilt tack vare det successiva och försiktiga tillvägagångssättet. Låt mig ändå hellre fria än fälla kommissionsledamot Fischler eftersom han i slutet av debatten lovade att kommissionen nu skall stödja produktionen i Medelhavsområdet i samma utsträckning som man har stött andra produkter. Därför röstade jag för majoriteten av parlamentets förslag men lade ned min röst i slutomröstningen.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Omröstningen är en skamlös bekännelse av vad EU menar med ?samarbete? med länderna på Balkan. Samtidigt avslöjar den även för de mest misstrogna varför bombräderna i Jugoslavien genomfördes och vad som var syftet med att bryta upp landet.
Inom ramen för en tydligt nykolonialistisk politik har Europaparlamentet uppmanat länderna på Balkan att närma sig EU och de euroatlantiska modellerna och menat att en anslutning till EU skulle vara ländernas unika framtidsperspektiv, att de bör ändra sin politiska struktur och nationella lagstiftning och fördöma sitt förflutna. Parlamentet uppmanar dem till och med att införa ett tillförlitligt system för åtal, registrering och information, utbilda polisen i enlighet med föreskrifterna för Europol, samarbeta till fullo med ?domstolen? för Jugoslavien men även reformera utbildningssystemen enligt EU-standard.
Detta är den bas på vilken den grekiska regeringen och EU bygger sin politik i Balkanländerna: att underkuva och avskaffa av varje form av nationellt oberoende för att underlätta monopolens infiltration och plundringen av ett folk och ett land.
Genom att rösta emot denna motbjudande text betonar ledamöterna i det grekiska kommunistpartiet att behovet att förstärka folkets kamp mot EU:s imperialistiska expansionism och mot de monopolistiska intressena blir alltmer akut.

Gahrton (Verts/ALE)
 Ett demokratiskt Turkiet är välkommet i EU - förutsatt att konflikter med grannar och minoriteter är lösta.
Turkiet utgör en principtest för EU. Skall EU förbli en instängd judisk-kristen fästning med taggarna utåt eller en bred samarbetsorganisation för alla europeiska folk, nationer, regioner, samt språkliga och kulturella grupper? För miljöpartiet är svaret klart: Vi hoppas Turkiet fortsätter på reformvägen så att formella förhandlingar om EU-medlemskap kan inledas nästa år.
Jag är för ett turkiskt medlemskap, under förutsättning att landet bland annat reducerar arméns roll i det politiska livet och eventuellt helt avskaffar det nationella rådet, att landets minoriteter, kurderna, armenierna och syrierna, får samma rättigheter som övriga medborgare och att yttrandefriheten säkerställs.
I betänkandet upprepas också en gammal önskan från tidigare EP-resolutioner 1987 och 2002 om att Turkiet skall erkänna folkmordet som skedde i Armenien 1915.
En försoning mellan turkar och armenier får inte falla på en historisk tolkningsstrid, men det är litet märkligt att dagens turkiska politiker har så svårt för att reservationslöst erkänna ett historiskt faktum - att den fascistiska ungturkiska regimen i desperation beordrade massmord på armenier, något som de ungturkiska ledarna straffades för av turkiska domstolar efter kriget.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Den öppna samordningsmetoden är ett lömskt sätt för att driva igenom EU:s politik utanför fördragens ramar. Metoden består i att fastställa riktlinjer, överföra dem på nationell politik, övervaka, utvärdera och omvärdera dem. Metoden framstår som ett samordningsförfarande på frivilliga grunder och som en mekanism för utbyte av erfarenheter, men det faktum att den inte kräver lagstiftning på gemensam nivå gör den särskilt dunkel och följaktligen idealisk för att driva igenom en impopulär politik eller en politik som ligger utanför EU:s befogenheter.
Sedan metoden antogs har den tillämpats åtskilliga gånger i frågor som rör sysselsättning, socialpolitik, forskning, företagspolitik, utbildning, flykting- och asylpolitik osv. Följaktligen ställs folket i EU:s medlemsländer inför en serie arbetstagarfientliga åtgärder (t.ex. förhållandet mellan arbetsmarknadens parter, pensioner men också den notoriska Bolognaprocessen för universiteten) utan att vara medvetna om att dessa åtgärder kommer från EU.
I det betänkande som vi går igenom motsätter man sig inte metodens antidemokratiska grunddrag utan i stället försöker man försköna den och ge den en demokratisk fasad. Av dessa orsaker röstade vi ledamöter från det grekiska kommunistpartiet emot betänkandet, liksom utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Arbetstagarna kommer inte att låta sig vilseledas av EU:s politik hur mycket man än försöker skyla över den.

Sacrédeus (PPE-DE)
 I betänkandet uppmanas konventet, i punkt 4, ?att ge idrotten en rättslig grund i det kommande unionsfördraget där idrottens kulturella, fostrande och sociala funktion erkänns och som innefattar en hänvisning till kvinnors och mäns lika tillträde till idrottsutövande och ansvar?. I alla stycken kan jag dela det som här sägs om idrotten - men inte att EU skall ges lagstiftningsrätt över även detta område. Därför har jag röstat nej till betänkandet.
Ett svenskt ordspråk säger att ?den som gapar över mycket, mister lätt hela stycket?. EU vare sig kan, eller skall, ta på sig lagstiftningsrätt för idrotten. Det vore att sträcka unionens anspråk för långt och utan att man äger förmåga att leva upp till detta ansvar. Subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna talar entydigt för att idrotten inte tillförs något mervärde, utan tvärtom betydande nackdelar, genom en centraliserad lagstiftning på europeisk nivå långt borta ifrån idrottsföreningarna, klubbarna och utövarna.

Fitzsimons (UEN)
År 2000 drabbades omkring 216 000 kvinnor i Europeiska unionen av bröstcancer, och 79 000 av dessa dog. Bröstcancer är den vanligaste dödsorsaken bland kvinnor mellan 35 och 55 år. Vi måste minska dödligheten i bröstcancer inom Europeiska unionen.
Bara åtta av 15 medlemsstater i Europeiska unionen har landsomfattande screeningprogram avseende bröstcancer. Alla medlemsstater skall erbjuda kvinnor mellan 50 och 70 år en mammografiundersökning vartannat år enligt europeiska riktlinjer. Programmen bör uppfylla vissa kvalitetsstandarder. Två radiologer skall var för sig läsa av varje mammografibild. Bildkvaliteten, liksom den strålningsdos som utrustningen avger, skall kontrolleras regelbundet.
Jag välkomnar tilldelningen av 400 miljoner euro till cancerforskning inom ramen för Europeiska unionens sjätte ramprogram för forskning. Ytterligare forskning krävs avseende förhållandet mellan bröstcancer och potentiella riskfaktorer, såsom tobaksanvändning. 
Jag skulle vilja uppmana Europeiska kommissionen att lägga fram ett förslag till en rekommendation om mammografi och att göra detta så snart som möjligt.

