Återupptagande av sessionen
Talmannen. -
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 25 april 2002.

Talmannen. -
Kolleger, den 6 maj sköts Pim Fortuyn ihjäl, en nederländsk politiker och kandidat i denna veckas allmänna val i Nederländerna, i Hilversum. Samma dag, för egen del och på parlamentets vägnar, fördömde jag oreserverat detta mord och uttryckte vår fullständiga solidaritet med det nederländska folket och med offrets familj, vänner och kolleger.
Yttrandefrihet är en av våra mest grundläggande och högst värderade rättigheter - ett kärnvärde i våra demokratier. Som demokrater försvarar vi varje människas rätt att deltaga fritt i det politiska livet och att utöva hans eller hennes demokratiska rättigheter. Detta inbegriper rätten att uttrycka sina idéer, vare sig vi tycker om dessa idéer eller ej. Just detta är grunden för vårt demokratiska system.
Under det att vi fördömer detta, och alla politiska våldshandlingar när och var de än må ske och vem som än utför dem, skulle jag vilja be er att hålla en tyst minut.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Talmannen. På Europaparlamentets vägnar skulle jag också vilja välkomna frigivandet av Daw Aung San Suu Kyi ur husarrest.
(Applåder)
Daw Aung San Suu Kyi mottog Sacharovpriset från denna kammare 1990 och Nobelpriset 1991. Hon har alltid varit en frontfigur i kampen för demokrati, frihet och mänskliga rättigheter i hennes eget hemland i synnerhet. Detta frigivande och hennes rätt att än en gång leva sitt partipolitiska liv är ett märkbart steg framåt mot införandet av demokrati i Burma. Jag hoppas att det snart följs av frigivandet av Burmas återstående politiska fångar.
Jag hörde Aung San Suu Kyis krav förra veckan på en gemensam politik om Burma från Europaparlamentet. Jag uttryckte en förhoppning på vår kammares vägnar att detta frigivande skall följas av utarbetandet av en sådan politik i aktivt samarbete med Europeiska unionen. Vi ser fram emot att, inom en inte alltför avlägsen framtid, få välkomna henne i denna kammare för att ta plats och tala i egen hög person där det förr var hennes make och andra som mycket vältaligt talade i hennes ställe.

Van Orden (PPE-DE). -
Herr talman! Jag hoppades att vi skulle kunna påskynda frågan om de så kallade plane-spotters (12 brittiska och två nederländska medborgare) som fälldes den 26 april vid en domstol i Kalamata i Grekland. De fick mycket stränga domar. Jag talar i synnerhet på mina väljares, Paul och Lesley Coppins, vägnar. De förklarades skyldiga till brott som inte var brott i deras egna länder. Domarna var fullkomligt oproportionerliga.
Detta väcker tvivel om alla ambitioner att utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen grundat på ömsesidig tillit mellan juridiska system. Det avslöjar utan tvivel potentiella brister i den europeiska arresteringsordern.
Herr talman, jag skulle vilja be er att uttrycka vår oro till de grekiska myndigheterna och uppmana dem att påskynda överklagandet för de så kallade plane-spotters med målet att upphäva deras domar.

Katiforis (PSE).
Herr talman! Jag vill av hela mitt hjärta stödja er åsikt att försiktighet krävs i eventuella ingripanden då en fråga är under rättslig prövning såsom fallet är med de personer som har flygplansräkning som hobby. Jag är säker på att fallet är under rättslig prövning, överklaganden kommer att ske och oavsett vad man kan tycka om vissa ledamöters vedermödor i ens valkrets är principen om den delade makten alltför viktig för att vi lättvindigt skall begära ingripanden i denna princip.
Beträffande den europeiska arresteringsordern skulle även jag, herr talman, verkligen bli mycket rädd om Van Orden skulle stå i begrepp att arrestera mig.

Manders (ELDR).
Jag beklagar att endast tre brådskande frågor kan behandlas på grund av trängseln på föredragningslistan. Jag ansluter mig till det Katiforis och ni själv anser om att vi, när vi talar om de så kallade planespotters, inte skall blanda oss i nationell straffrättspolitik men det här visar dock att det finns skäl att bättre harmonisera straffsatserna för lagöverträdelser på europeisk nivå, särskilt med hänsyn till de åtgärder som vidtagits sedan den 11 september. Liberalerna ville begära en brådskande debatt i frågan, men tyvärr trängdes det undan av andra prioriteter. I de andra debatterna om brådskande frågor lägger man fram cirka en resolution per månad, och i det avseendet beklagar jag att vi inte tar upp en europeisk fråga.

Talmannen. -
Jag kommer att ta upp frågan men samtidigt hålla i åtanke behovet att respektera uppdelningen av makten mellan de politiska och juridiska myndigheterna.

Beazley (PPE-DE).
Herr talman! Ni är säkert medveten om den svåra chocken över den allvarliga tågolyckan förra fredagen vid Potters Barstationen i Hertfordshire, då sju människor miste livet och runt 70 människor skadades.
Då olycksutredningarna fortfarande pågår, är detta inte rätt tillfälle att dra slutsatser, men jag hoppas att ni, på parlamentets vägnar, kommer att framföra kondoleanser till och deltagande med offrens familjer genom de brittiska myndigheterna, och även uppmuntra kommissionen att fortsätta sitt samarbete med järnvägsmyndigheter i säkerhetsfrågor. Detta är en mycket hårt trafikerad pendlingssträcka; bokstavligen tusentals människor trafikerar den varje dag. Jag, bland många andra, reste exakt samma sträcka kvällen innan. Några kilometer längre bort på sträckan ligger platsen för dödsolyckan som inträffade i Hatfield för bara 18 månader sedan. Därför tror jag att ert initiativ i detta avseende skulle bli mycket uppskattat.

Talmannen. -
Jag skall göra det på kammarens vägnar.

Andrews (UEN).
Herr talman! En ordningsfråga; Ni är säkert medveten om att nästan en tredjedel av det irländska folket skickade över 1 miljon kort till Tony Blair, den brittiske premiärministern, och krävde en nedläggning av Sellafields upparbetningsanläggning. Gång på gång har brister upptäckts i denna kärnkraftsanläggning, och de flesta oberoende experterna har tydligt förklarat att den är högst suspekt och osäker.
Blair hade vänligheten att ta upp dessa farhågor i underhuset. Med hänsyn till det irländska folkets uttryckta oro och de bevis som redan finns tillgängliga för oss och den återkommande oron som framförts i denna kammare av mig och många andra, skulle jag vilja be er, herr talman, antingen genom ett personligt besök eller i egenskap av ordförande i detta parlament, att besöka Sellafieldanläggningen i Cumbria. Om ni skulle samtycka, kanske ni skulle kunna få sällskap av en oberoende expert som kan utföra en detaljerad undersökning av anläggningen och sedan rapportera till parlamentet. Ni är fullständigt medveten om det irländska folkets oro och i synnerhet invånarna på ostkusten i min egen valkrets Dublin.

Chichester (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja försvara British Nuclear Fuels i Sellafield och arbetarna i anläggningen som upprätthåller högsta möjliga standard i sitt arbete.
Vi är ganska trötta på att våra vänner på andra sidan Irländska sjön inte kommer ihåg den rådande inställningen och att de inte har någon respekt för den stora mängden vetenskapliga och andra bevis som stödjer Sellafields goda arbete. Jag önskar att våra irländska vänner kunde koncentrera sig på sina egna angelägenheter och inte försöka lägga sig i ett annat medlemslands interna angelägenheter.

Ahern (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill bara påminna Chichester, apropå den tidigare ordväxlingen om Sellafield, om att mina väljare längs Irlands ostkust, och i synnerhet County Louth, är mycket oroliga för utsläpp från Sellafield, i synnerhet utsläppen i vattnet i Carlingford Lough som stadigt ökar. British Nuclear Fuels (BNFL) närvarade vid en utfrågning i Europaparlamentet i april och var i ett korsförhör av mig tvungna att bekräfta att utsläppen från Sellafield för närvarande steg. Detta har allvarliga konsekvenser för ett annat medlemsland. Vid utfrågningen fick vi faktiskt höra hur utsläppen från Cap de la Hague påverkade Isle of Wight.
Mina väljare och europeiska medborgare i allmänhet har rätt att vara oroade för hur sådan kärnbränsleteknik påverkar deras egna medlemsländer. Vi fick veta detaljerna från, bland andra, chefen för kärnkraftsinspektionen i Förenade kungariket Lawrence Williams, som närvarade vid utfrågningen.

Kuhne (PSE)
Herr talman! På plenums uttryckliga begäran här i parlamentet införde Fontaine under sin tid på posten en regel som sade att liknande inlägg som rör arbetsordningen hamnar efter omröstningen på föredragningslistan.
(Applåder)
Skall jag tolka den praxis som ni har infört som att ni återigen ändrar på denna regel och att jag framöver inför varje sammanträde i plenum måste fundera ut vilken fråga från min valkrets som jag skall ta upp här kl. 17.00? Jag förmodar att frågan är av intresse även för ett stort antal andra ledamöter här i rundan som inte kommer från ett bestämt område av världen. Det vore bra om jag kunde få upplysningar om detta.
(Applåder)

Talmannen. -
Herr Kuhne, er synpunkt att vi borde ta itu med föredragningslistan först är tydlig, och det är precis vad jag gjorde.

Schleicher (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar! Föredragningslistan tillåter inte att begäran om brådskande debatt görs med så kort varsel. Delegationen för samarbetet med Georgien befann sig förra veckan i Georgien. Med anledning av kommunalvalen den 2 juni ville vi informera oss om huruvida dessa val förlöper korrekt. Vi fick veta att två partier redan har nekats deltagande i valen, och just nu har vi också erfarit att ytterligare ett parti har nekats tillträde, nämligen det parti som förre talmannen i parlamentet bildade efter att ha lämnat Sjevardnadze.
Vi vill gärna framföra detta offentligt och förstås gärna diskutera saken med kommissionen och rådet. Även om majsammanträdet inte har plats för fler brådskande frågor anser vi att detta är mycket brådskande, för i juni har kommunalvalen redan hållits. Vi menar att detta måste föras fram här och nu. Vi vill dock gärna ha närmare information från rådet och kommissionen, för vi är mycket oroade för att det skall hållas val som inte är demokratiska. Vi vill hjälpa Georgien, men grunden måste vara demokratiska förhållanden. Detta vill jag föra till protokollet.

Talmannen. -
Det kommer att tas till protokollet.

Lynne (ELDR).
Herr talman! Jag vill begära att ni skriver till de indiska myndigheterna igen om fallet Ian Stillman, den döve brittiske biståndsarbetaren som fängslades i Indien, dömd för knarksmuggling. Som ni vet, försågs han inte med teckentolk vid rättegången.
Jag är tacksam för att ni skrev förut, men förra veckan avslogs hans begäran om resning i högsta domstolen. Huvuddomaren påpekade att funktionshindrade och döva är benägna att smuggla knark, något som jag finner fullkomligt skandalöst. Jag skulle vara tacksam om ni kunde skriva igen, och även använda ert goda ämbete beträffande de så kallade plane-spotters. Det är inte fråga om regeringen och domstolarna här, det är regeringen och säkerhetstjänsten.

Berès (PSE).
Herr talman! Tack för den rättstillämpning som ni värnar om i detta parlament. I denna anda anser jag det vara i sin ordning att hedra terrorismens offer, i synnerhet när de är medborgare i ett av Europeiska unionens medlemsländer.
Jag anser att det är riktigt att vår kammare hedrar de offer för attentatet i Karachi som kommer från Cherbourg, som jag inte representerar. Det förefaller mig vara riktigt att vi hedrar dessa offer liksom de personer som sårades i dag och att vi framför våra kondoleanser till deras familjer.

Talmannen. -
Ni har rätt, fru Berès. Vi skall göra det.

Santini (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja göra ett påpekande som har med er avsikt att sedan övergå till att diskutera dagordningen att göra: jag tycker verkligen inte att det är tillräckligt att bara en av punkterna i debatten om aktuella och brådskande frågor skall ägnas åt situationen i Madagaskar. Det som pågår i Madagaskar är någonting mycket allvarligare än så och det förtjänar mycket mer än ett ögonblicks uppmärksamhet.
Herr talman! Som ni vet sitter president Ratsiraka kvar efter parlamentsvalet, men alla försök att återupprätta demokratiska relationer med hans utmanare, Marc Ravalomanana, går om intet. Och inte bara det: folkets uppror har under de senaste dagarna lett till att hamnarna, transporterna och livsmedelsförsörjningen är helt blockerade. Många barn och gamla dör redan av svält.
Jag vet att den resolution som vi kommer att diskutera på torsdag eftermiddag - som alltid och oundvikligen i en liten intim skara - framför allt kommer att handla om politik och ekonomi. Herr talman! Detta är en fråga om respekt för mänskliga rättigheter. Det har kommit ett nödrop från en orden med italienska och franska nunnor, som också har noterat en oroande försämring av hur de blir behandlade av icke önskvärda regeringsföreträdare. Risken är kort sagt att det skapas ett klimat av förtryck och upphävande av mänskliga rättigheter. Det är inte enbart ekonomiska frågor det handlar om.
Jag ber er därför att ge denna fråga en värdigare plats på dagordningen.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman! Jag har informerats om att det i Slovakiens parlament har framlagts förslag om ändring av strafflagen och att fängelsestraff enligt denna ändring skall föreskrivas för dem som uttrycker sympati för kommunistiska idéer. Vi fördömer uttryckligen försöket att göra kommunisternas politiska verksamhet straffbar och detta dessutom strax före valet vid vilket Slovakiens kommunistparti förväntas få representation i parlamentet. Det är tydligt att det direkta målet är att skrämma väljarna.
På samma beslutsamma sätt fördömer vi att kommunism och fascism likställs vilket sker i samma ändringsförslag, det vill säga att brottslingarna likställs med sina offer och att tyranni likställs med motstånd, och detta dessutom under rådande förhållanden med en ökning i Europa av extrema högerkrafter av fascistiskt slag.
Herr talman! Eftersom Slovakien är ett kandidatland skulle jag vilja begära ert ingripande för att hindra en sådan utveckling.

Cappato (NI).
Herr talman! Den 24 april, under sammanträdesperioden i Bryssel, hindrades kollegan Jean-Marie Le Pen att hålla en presskonferens i vårt parlament och två av våra ledamotskolleger träffades i ansiktena av en tårta.
Här handlar det inte om att försvara Jean-Marie Le Pen, det klarar han förmodligen alldeles utmärkt själv. Det handlar naturligtvis heller inte om huruvida man delar hans idéer eller ej - jag tror att om det finns några i detta parlament som röstar mot honom i alla frågor är det just de radikala ledamöterna - utan om att försvara parlamentets värdighet. Enligt Europeiska unionens principer från upplysningen och Voltaire skall man göra allt för att försvara rätten att ha just de åsikter man inte delar. Då kan man inte acceptera att de ledamöter av detta parlament som en del av oss betraktar som fascister, kommunister eller radikala inte skall ha samma rättigheter som andra ledamöter. Detta var en allvarlig händelse och vi måste svara på den med precisa åtgärder. Jag tycker också att vi skall göra en intern utredning för att ta reda på hur detta kunde hända. Syftet är att försvara oss alla, verkligen inte bara kollegan Le Pen.

Talmannen. -
Herr Cappato, för er och för övriga i kammarens information; den kvällen då incidenten ni talar om inträffade, bad jag presidiet om en utredning i frågan. Resultatet av denna utredning kommer att beaktas i dag vid nästa presidiesammanträde.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0125/2002) av Hanja Maij-Weggen för utskottet för konstitutionella frågor, om att i arbetsordningen införa en förteckning över de parlamentshandlingar som allmänheten via registret ges direkt tillgång till (2002/2055(REG)).

Maij-Weggen (PPE-DE)
. (NL) Den 3 juni i år skall rådet, kommissionen och parlamentet helt ha infört den europeiska lagstiftningen angående offentlighet inom administrationen, alltså förordningen om tillgång till handlingar. För Europaparlamentets del innebär det att förteckningen med handlingar från Europaparlamentet som skall vara direkt tillgängliga via registret, måste införas som en bilaga till parlamentets arbetsordning. För den extra bilagan krävs medhåll från en majoritet av ledamöterna; i dag kommer en debatt om detta att äga rum och i morgon är det dags för omröstningen.
Den förteckning son lagts fram är till allra största delen resultatet av en exakt juridisk tillämpning av förordningen. En arbetsgrupp under ledning av parlamentets vice generalsekreterare har utarbetat den första förteckningen. I utskottet för konstitutionella frågor har ett litet antal handlingar tillförts, för vilka det inte är obligatoriskt men dock önskvärt att de blir offentliga. Jag kan nämna arbetsdokumenten, rekommendationerna och förklaringarna från delegationerna - vilka inte fanns med på den ursprungliga förteckningen - presentationslistorna från plenar- och utskottssammanträdena - vilka ändå finns med i protokollet och alltså indirekt är offentliga - och listan över parlamentsledamöternas medarbetare.
Som föredragande står jag bakom dessa tillägg, vilka delvis även kommer från mig själv. När det gäller offentliggörandet av listan över medarbetare så tycker jag att det bör överensstämma med kansliets beslut av den 11 juni 2001, dvs. att ledamöter och medarbetare själva måste ansvara för uppgifterna i den offentliga listan.
Herr talman! Jag hoppas att den fullständiga förteckningen kan godkännas som den är. Inskränkningar som inte överensstämmer med förordningen kan dock inte accepteras eftersom vi annars via Europeiska gemenskapernas domstol ändå kommer att få i uppdrag att återigen komplettera förteckningen och då har parlamentet skämt ut sig. Med den här förteckningen uppfyller Europaparlamentet alla förpliktelser när det gäller genomförandet av förordningen. Är då allt i sin ordning? Tyvärr är det ännu inte riktigt så. Vi anser att varken Europeiska kommissionen eller rådet har uppfyllt villkoren för genomförandet av förordningen. Framför allt när det gäller handlingar från tredje part, till exempel från medlemsstaterna eller från externa organisationer, är allt ännu inte ordnat. När det gäller utrikes- och försvarspolitiken så har visserligen förordningen företräde framför det tidigare Solanabeslutet men man har ännu inte hittat någon definitiv lösning för förtroliga och hemliga handlingar. Det måste också ordnas. I allmänhet är offentligheten för handlingar från tredje part fortfarande ett stort problem eftersom särskilt kommissionen och rådet i det fallet är återhållsammare än önskat. Egentligen måste det snabbt bli så att medlemstater som ännu inte har någon ordentlig lagstiftning inom området offentlighet inom administrationen, även själva utarbetar den sortens lagstiftning så snabbt som möjligt. Då kan de invändningar som vissa medlemsstater fortfarande åberopar försvinna. Det får inte vara så att öppenheten gentemot medborgarna i det ena EU-landet är mycket större än i det andra och det får absolut inte vara så att bristen på öppenhet i vissa EU-länder undergräver genomförandet av vår förordning.
Jag uppmanar därför kommissionen att lägga fram ett direktiv som tvingar alla EU-medlemsstater till mer öppenhet och insyn och till offentlighet inom förvaltningen. Jag kommer också obestridligen att ta upp den här frågan i konventet om Europas framtid, där jag är ledamot.
Till sist, herr talman, tycker jag att det är viktigt att vi inte väntar för länge med att utvärdera den här förordningen. Med den här förordningen har vi gjort stora framsteg men det finns fortfarande en del saker att försvara. Den första utvärderingen kommer att äga rum i slutet av året och jag hoppas få vara med där. Det är dock så, herr talman, att förordningens vinnare är våra egna medborgare. De kommer, främst via Internet, att kunna hämta in mycket mer information än tidigare och det är bra för parlamentets goda rykte, det är bra för de europeiska institutionernas goda rykte och det är framför allt bra för demokratin i Europa i allmänhet.

Perry (PPE-DE).
Herr talman! En av parlamentets nyckelroller är att rikta parlamentets granskande blick mot kommissionens dunkla skrymslen och mot ministerrådets ännu dunklare vinklar och vrår. Våra meriter för detta kommer att förstärkas oerhört om vår egen kammare är i ordning, och därför gratulerar jag föredraganden, Maij-Weggen, för hennes mycket öppna syn på denna fråga. Vi måste själva vara så öppna som möjligt.
Jag skulle vilja göra er uppmärksam på två specifika frågor ur mitt perspektiv som vice ordförande i utskottet för framställningar. Jag stödjer betänkandet där det står att framställningar bara skall bli tillgängliga för allmänheten med framställarnas medgivande. För de flesta framställare är det inte ett problem, eftersom de vill få så mycket publicitet som möjligt, men det finns tillfällen då de behöver vara konfidentiella. Till exempel, om jag får åberopa framställningarna om Lloyds i London, ett av de så kallade Names fick höra att om han klagade till parlamentet eller kommissionen skulle all ekonomisk ersättning som betalades till honom från Lloyds kunna dras tillbaka - ett mycket allvarligt hot. Jag åberopar detta som ett exempel från den allmänna sfären, men det finns andra.
Att vi måste arbeta för större insyn med andra institutioner står klart. För att åter hänvisa till exemplet med Lloydframställningarna: kommissionen meddelade i december förra året att den övervägde överträdelseförfarande mot den brittiska regeringen. Den brittiska regeringen svarade på kommissionens viljeförklaringsbrev den 30 april, i allra sista stund, men fortfarande vägrade kommissionen och den brittiska regeringen att låta parlamentet eller framställarna få reda på deras svar. Jag fördömer den brittiska regeringens och kommissionens hemlighetsmakeri, och jag vill att de skall tillåta full insyn, och därför måste vi genera dem till öppenhet genom att själva vara öppna.

van den Berg (PSE).
Herr talman! I diskussionen om den demokratiska bristen i Europa är öppenhet ett av de avgörande begreppen. Hos den europeiska befolkningen lever tanken om ett odemokratiskt Europa utan insyn där beslut fattas bakom stängda dörrar. Med inrättandet av det europeiska konventet nyligen har ett mycket stort steg tagits mot ett öppet och demokratiskt Europa, bland annat genom den öppna dialog som förs med organisationer från samhällsområdet. Förhoppningsvis tar regeringscheferna inom kort konventets rekommendationer på allvar vid nästa regeringskonferens och bryter en lång tradition av bakgårdspolitik vid skapandet av fördrag. Vi vill ju sträva mot en öppen form av europeisk beslutsprocess.
Tillgång till handlingar är en viktig del av den här öppenheten. Utbyte av information är ju drivkraften bakom den offentliga debatten i media, den offentliga kontrollen och samhällsorganisationernas insatser. Därför kämpar Europaparlamentet sedan länge för att ge allmänheten tillgång till handlingar - inte bara handlingar från Europaparlamentet utan även från rådet och kommissionen. Min kollega Cashman har tillsammans med Maij-Weggen även i ett tidigare skede gjort ett bra arbete i det avseendet och nu håller vi på med uppföljningen av det arbetet. Det är viktigt att vi fortsätter den kampen till dess att även de handlingar från EU-institutionerna som ännu inte blivit offentliga blir tillgängliga för dem som de berör eller för dem som helt enkelt är intresserade.
Maij-Weggen har helt riktigt pekat på några saker i samband med Solanabeslutet som ännu inte bytts ut helt och hållet. Hon påpekade helt riktigt att vi vill utöka förteckningen med ett antal punkter, såsom presentationslistan, och att vi inte vill veta av några begränsningar och i det avseendet stöder vi henne. Tanken att komma fram till ett direktiv - antagligen på ett ?minimisätt? eftersom man måste erkänna subsidiariteten och eftersom varje land måste göra det på sitt eget sätt så att varje medborgare har ett minimum av säkerhet när det gäller tillgången till handlingar - skulle också kunna vara ett mycket meningsfullt bidrag. Samtidigt vet vi att rådet fortfarande tycker att det är mycket svårt att fatta sina lagstiftningsbeslut offentligt och det skulle ändå passa mycket bra i den fortsatta kampen.
Herr talman! Jag talar nu i en tid då vi alla i Europa måste vara mycket medvetna om vår demokratis betydelse och kraft men samtidigt också dess sårbarhet. Vi måste alla tillsammans reagera med kraft på de antieuropeiska röster som hörs i många länder. Det går dock bara genom att för en gångs skull välja att verkligen minska avståndet till våra väljare. Medborgaren måste snabbare och grundligare bli informerad om den lagstiftning som gäller just honom eller henne, särskilt om hur den kommit till, så att hänsyn i tid kan tas till hans eller hennes intressen. Sätt till exempel in annonser i de stora dagstidningarna i varje land, där medborgaren på ett begripligt språk informeras om vad ett beslut innebär för honom eller henne och där han eller hon får information om var det går att protestera. Inte bara information och handlingar som är passivt tillgängliga och stannar kvar i expertkretsar utan en europeisk medborgare som blir direkt och proaktivt upplyst. Det skall verkligen hjälpa projektet Europa och vårt arbete som folkets representanter att nå framsteg
Jag tackar Maij-Weggen för hennes insatser och jag hoppas på ett gott samarbete även i uppföljningen med avseende på upplysning och information till medborgarna i hela Europa.

Malmström (ELDR).
Herr talman! Det vi diskuterar om nu kan tyckas som en trist, formell förteckning, men den är i själva verket oerhört viktig och utgör en central förutsättning i den ständiga kampen för ökad öppenhet i de europeiska institutionerna. Öppenhet är Maij-Weggens paradgren och jag vill gratulera henne till arbetet.
Man kan konstatera att parlamentet går i främsta ledet när det gäller strävanden att göra våra institutioner öppna. Våra dokument och våra förehavanden är offentliga för de europeiska medborgarna. Vi är en öppen institution med öppna möten. Jag tror att vi är ett av världens mest transparenta parlament genom en medveten satsning på formella beslut, men också genom okonventionella metoder såsom det initiativ som togs av några liberala ledamöter, Open up Europe, eller beslutet att lägga ut ledamöternas ekonomiska intressen på nätet enligt principen name and shame. Genom metoder som dessa kan man uppnå öppenhet. Man kan i dag följa vad som sker i Europaparlamentet via dator ända från norra Finland till de grekiska öarna.
Men det finns förstås mycket mer att göra. Det handlar också om att se till att det finns tydliga regler så att tillgång till dokument inte är beroende av godtycke eller välvillig tolkning av en ansökan. Registret är därför ett viktigt verktyg för att medborgarna ska veta vad som gäller och hur de kan överklaga.
Kanske bör det i dokumentet klargöras vilken ytterligare ökad öppenhet det leder till. Hur skall man egentligen behandla handlingar från tredje man, från medlemsländerna eller från officiell korrespondens? Här finns det tolkningsutrymme. Jag hoppas att parlamentets tjänstemän i allmänhet kommer att tolka alla ansökningar generöst och att vi snart får rapporter om hur många ansökningar som avslås.
Tillgång till handlingar och bred öppenhet är en förutsättning för förtroendet för EU:s verksamhet. Jag hoppas verkligen att kommissionen och rådet kommer att ha sina register i ordning till den 3 juni och att vi snart därefter kan påbörja den utvärdering som artikel 255 stadgar om och som skall vara klar om ett och ett halvt år.

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman! I min grupps namn vill jag tacka Maij-Weggen för att hon upprättat en ytterst komplett förteckning över de dokument som Europaparlamentet bör ställa till medborgarnas förfogande. Jag vill konstatera att kollegan Malmström har fullkomligt rätt när hon säger att öppenheten kan och bör sträcka sig från Finland till Grekland; det här är förvisso ingen nordisk tanke. Emellertid vill jag konstatera att vår färska öppenhetsförordning återspeglar ett karaktärsdrag som är mycket nordiskt, det vill säga förekomsten av dokumentregister. I Finland, Sverige och Danmark har man sedan länge kunnat - och kan naturligtvis fortfarande - gå till exempelvis kommunens registreringskontor, offentliga register, och se efter vad för slags handlingar som finns.
Numera har vi Internet och vi kan ta den här metoden i bruk i Europaparlamentet. Vi får hoppas att alla organ samtycker till att vi strävar efter att skapa ett enda dokumentregister där alla handlingar finns direkt tillgängliga och sålunda verkligen gör beslutsfattandet öppnare.
Det bör emellertid påpekas att vi fortfarande måste kämpa för dessa ärenden ännu en lång tid framöver. Denna vecka skall vi ju föra en annan mycket viktig diskussion i ämnet då vi skall diskutera med Solana om förnyelsen av och öppenheten i rådet, och då måste vi till exempel försvara en omfattande legislativ definition. Vi kan inte nöja oss med att endast de handlingar som gäller medbeslutandeförfarande finns tillgängliga för medborgarna, utan vi måste ha som mål att alla sådana dokument som gäller bindande beslut i olika medlemsstater finns tillgängliga.
Jag vill särskilt tacka föredraganden för att hon även tog upp listan över assistenter, eftersom det ju är våra assistenter, medhjälparna till parlamentsledamöterna, som arbetar med offentliga uppgifter. Det är hög tid att konstatera att deras namn inte är hemliga; de är inte några hemliga personer, utan deras namn kan mycket väl ges offentlighet. På det här sättet intar parlamentet också en ståndpunkt; samtidigt som vi värnar om vikten av att skydda den personliga integriteten, så förutsätter den allmänna nyttan och offentlighetsprincipen att även de här namnen, under vissa förutsättningar, kan offentliggöras.

Cappato (NI).
Herr talman! Jag instämmer i gratulationerna till kollegan Maij-Weggen. Om vi emellertid skall tala om framtiden och om någonting som kanske saknas i listan med dokument som skall offentliggöras tycker jag att frågan om de videoinspelningar vi borde använda oss av i allt högre utsträckning i detta parlament är av grundläggande vikt. Enligt min mening borde vi göra till regel att göra videoinspelningar också av utskottsarbetet - kostnaderna är inte så stora - och att därmed betrakta dessa dokument som handlingar som skall offentliggöras och ställas till allmänt förfogande på Internet.
Detta är en grundläggande punkt. Enligt arbetsordningen är våra möten offentliga. Detta gäller dock bara i teorin, eftersom vi vet att en europeisk medborgare som råkar ha vägarna förbi inte har rätt att komma in och vara med under vårt arbete om han eller hon inte är inbjuden av någon.
En grundläggande beståndsdel i våra institutioners publicitet är just offentliggörandet av videoinspelningar av vårt arbete på Internet. I och med Stenmarcks betänkande, som vi skall diskutera i morgon, har vi för övrigt redan tagit upp Europaparlamentets synpunkter på frågan om budgettäckning. Jag kan flagga för att vi i morgon, tillsammans med femtiofem kolleger från alla de politiska grupperna, kommer att framlägga en resolution i vilken vi också ber medlemmarna i Europeiska konventet att ta upp frågan om en reformering av fördragen så att rätten till tillgång till alla politiska möten vid våra institutioner betraktas som en rättighet som följer av fördragen. Det handlar om en rättighet att ha tillgång till alla möten och alla demokratiska instrument i Europeiska unionen, bland annat via Internet.
Jag tycker att denna utvecklingsväg är den som gör att parlamentet kan utnyttja den nya tekniken för att offentliggöra sitt arbete maximalt.

Martin, Hans-Peter (PSE)
Herr talman! Insyn: detta ord har redan en märkvärdig karriär bakom sig. Med dagens moderna sökmaskiner får man 223 000 träffar på mindre än tio minuter. Den tiden är förbi när man blandade ihop ordet transparens med transpiration. Det ena har man under armarna, det andra är det man skymtar under skjortan. Om man söker på insyn och Europaparlamentet får man dock bara 908 träffar, och om man frågar folk där uppe eller där ute vad de förknippar med transparens är det fortfarande det som vi inte vill visa. Tesen måste således vara att den transparens som inte får berörda personer att transpirera inte är något värd!
I betänkandet talas det om detta som en milstolpe på vägen mot ökad öppenhet i Europeiska unionen, men jag håller inte med. Det kanske inte är ingenting, men mycket mer än en kiselsten är det inte. Vad vi verkligen behöver är en öppenhet som praktiseras i verkligheten. Ett europeiskt öppenhetsinitiativ är under uppbyggnad - detta har jag tagit upp vid ett flertal tillfällen. Initiativet sträcker sig längre än till de instanser inom de europeiska institutionerna som helst ägnar sig åt att lovprisa sig själva, och målet är att göra om möjligt alla dokument tillgängliga för allmänheten - även sådana som människor verkligen är intresserade av. På grundval av förordning 201/204 behöver vi snarast den kontroll som det har talats om. Om detta inte handlar om hyckleri utan om trovärdighet, då menar jag att vårt mål måste vara att göra allt för att efterbilda en freedom of information act i det framtida Europas Förenta stater som jag hoppas på. Här har vi ett och annat att lära av Sverige. Vi vet alla att demokrati utan insyn inte existerar!

De Palacio
. (ES) Herr talman, mina damer och herrar! Generellt sett lägger kommissionen, liksom parlamentet, stor vikt vid öppenhet i verksamheten och följaktligen också vid att de regler om tillgång till dokument som anges i förordning (EG) nr 1049/2001 följs.
Kommissionens åtaganden på det här området stödjer det påståendet, och jag tar mig här friheten att, inför er, erinra om det som rörde överföringen till parlamentet av de så kallade dokumenten om kommittéförfaranden, ett åtagande som sträckte sig längre än våra skyldigheter enligt förordning (EG) nr 1049/2001, och som visar vår vilja att vidareutvecklas och gå framåt, både när det gäller öppenheten och samarbetet mellan institutionerna.
Jag är övertygad om att ni håller med om att samarbetet är särskilt viktigt när det gäller tillgången till dokument, på grund av vår komplexa arbetsmetod och samspelet mellan verksamheterna. Det är där, inom ramen för samarbetet mellan institutionerna, kanaliserat genom den interinstitutionella kommitté som inrättats, som vi bör komma överens om den nödvändiga beslutsgången för rådfrågning av den institution som ursprungligen ansvarar för dokumentet som skall offentliggöras.
Därför mina damer och herrar, för att återgå till ämnet för den här debatten välkomnar och stödjer kommissionen parlamentets initiativ i fråga om direkt tillgång till dokument. Beträffande vad som sägs i det betänkande som Maij-Weggen lagt fram om att offentliggöra en lista över dokument från andra institutioner utan föregående rådfrågning av den aktuella institutionen, föredrar kommissionen dock att det i stället görs ett generellt omnämnande av handlingar som överförs från andra institutioner, med hänvisning till gällande regler och överenskomna förfaranden för överföring av handlingar. Enligt vår uppfattning skulle detta både innebära att parlamentets och kommissionens målsättning om öppenhet uppfylldes på tillfredsställande sätt och att förordning (EG) nr 1049/2001 iakttogs - och som jag tidigare nämnde är vi redan på väg att gå längre än vad som krävs enligt denna.
Jag vill i alla händelser tacka Maij-Weggen och gratulera till det arbete hon och övriga medverkande har utfört.

Talmannen. -
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0134/2002) från utskottet för regionalpolitik, transport och turism, om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om införande av gemensamma regler för luftfartsskyddet av den civila luftfarten (15029/4/2001 - C5-0033/2002 - 2001/0234(COD)) (föredragande: Jacqueline Foster).

Foster (PPE-DE)
Herr talman! De tragiska händelserna den 11 september i Förenta staterna gav nya impulser att utöka flygsäkerhetsarrangemangen. Europeiska rådets extra möte dagen efter terroristattackerna mot USA, gav transportrådet i uppgift att utvärdera möjliga åtgärder för att öka flygsäkerheten och att färdigställa sitt övervägande av dem som redan föreslagits.
Förslaget till förordning var i sig ganska enkelt och ändrades vid första behandlingen. Den tekniska bilagan, som baserar sig på Europeiska civila luftfartskonferensens (ECAC) dokument 30, ändrades dock inte förrän vid den andra behandlingen på grund av att högnivågruppen hade uppdaterat bilagan som blev klar först i november förra året.
Medan parlamentet snabbt svarade på denna utmaning, och jag tackar kolleger från alla partier för deras stöd, anser vi att detta inte bör leda till en lägre nivå av parlamentarisk granskning och förbehåller oss rätten att ändra den omarbetade bilagan till denna förordning som antagits av rådet i dess gemensamma ståndpunkt.
Genom hela denna process har jag träffat representanter från rådet och kommissionen och rådfrågat industrin. Förslaget till förordning gäller huvudsakligen tillträdeskontroll och kontroll av passagerarbagage och last på marken på flygplatser, och detta redogörs utförligt i min förklaring. Säkerhet ombord omfattas inte, vilket kan behöva tas upp till diskussion vid ett senare tillfälle. De tekniska standarderna är de som antogs av ECAC 1992 i dokument nr 30 del 2, avseende säkerhetsfrågor, omarbetade i januari 2001 och som, vilket redan nämnts, nyligen uppdaterades. ECAC-medlemskapet omfattar 38 europeiska länder inklusive alla EU-medlemsländerna.
Det är värt att påpeka för parlamentet, och kanske rådet, om det finns någon där, att detta avtal, träffat av de 38 länderna, kommer att vara prejudicerande så till vida att det är första gången som avtalet kommer att vinna laga kraft över sina deltagande parter. Dokument 30 har förut endast använts för allmänna rekommendationer.
Transportrådets resultat i december förra året var mer än en besvikelse, då alla ändringsförslag stödda av parlamentet avslogs i den gemensamma ståndpunkten. Icke desto mindre beslöt jag i egenskap av föredragande att återigen lägga fram alla ändringsförslag som antagits, och jag skall beröra fem områden som är grundläggande för parlamentets ståndpunkt.
För det första måste medlemsländerna ta sitt ansvar för ökade säkerhetskostnader i ljuset av terroristattackerna och inse sin moraliska plikt att skydda sina medborgare. De här attackerna var riktade mot Förenta staterna. Jag har lagt fram ett ändringsförslag med denna innebörd, och det gläder mig nu att det finns stöd över partigränserna för denna åtgärd.
För det andra bör flygplatsinspektioner vara oanmälda om flygplatserna skall inspekteras under riktiga arbetsförhållanden, vilket är fallet i vissa medlemsländer.
För det tredje, även om jag inser att några medlemsländer och en minoritet av ledamöterna i Europaparlamentet avvisar 100-procentig kontroll av personalen, insisterar jag på att detta är en nyckelpunkt i denna lagstiftning. Det bör sägas att vissa medlemsländer redan tillämpar denna åtgärd.
Terrorismen har antagit en ny dimension. Det är missriktat att tro att lägre säkerhetsstandarder skulle gälla för personal som arbetar i skyddsområden på flygplatser än för passagerare. Historien har, under de senaste 30 åren, visat att i de flesta terrorhandlingarna, såsom kapningar och händelser som Lockerbie och 11 september, har slappa säkerhetsåtgärder och personal som har haft fri åtkomst på flygplatser spelat en avgörande roll. Det gläder mig att en överväldigande majoritet av ledamöterna i Europaparlamentets utskott stödde detta ändringsförslag.
För det fjärde är det av yttersta vikt, vilket är nuvarande praxis i IATA (International Air Transport Association) och ECAC, att flygindustrin själv är inblandad i tillämpningsstadiet av denna förordning, inte minst därför att det skulle garantera att åtgärderna är praktiskt genomförbara.
För det femte, som en allmän punkt, kräver vi ett effektivare internationellt samarbete inom området för informationsutbyte för säkerhetsändamål.
Slutligen är vi alla medvetna om de katastrofala följderna av 11 september för flygindustrin och turismsektorn. Runt en kvarts miljon arbetstillfällen försvann världen över och runt femtiotusen bara inom EU. Det var inte bara stora företag som påverkades, utan även tusentals småföretag. Detta betänkande är inte den enda lösningen, men det är ett enormt steg i rätt riktning, förutsatt att medlemsländerna erkänner sina skyldigheter att skydda medborgarna genom att acceptera sitt ansvar att bidra ekonomiskt till dessa ytterligare säkerhetsåtgärder och att omedelbart handla för att återuppbygga allmänhetens förtroende, något som skulle stödja flygindustrin, turismsektorn och Europeiska unionen som helhet. Jag uppmanar rådet att lyssna på parlamentet.

Jarzembowski (PPE-DE)
Ärade herr talman, ärade fru vice ordförande för kommissionen, kära kolleger! Låt mig inledningsvis på min partigrupps vägnar tacka föredraganden inte bara för att hon på ett så fantastiskt sätt har satt sig in i det komplicerade materialet - hon är ju sakkunnig på området - utan även för att hon har försökt att så långt det är möjligt lägga fram mycket utmärkta förslag. Vi är dock mycket besvikna på rådet. När vi i december försökte finna en gemensam linje i första behandlingen visade sig rådet vara oförmögen att tala med oss. Så sent som under de gångna två veckorna, när föredraganden efter samrådet i utskottet på nytt försökte nå enighet med rådet, var rådet fortfarande inte i stånd till detta. Jag måste säga att det är upprörande att rådet i en situation som innebär stora risker för passagerare, likt den situation som uppstod efter den 11 september, visar sig oförmögen att snabbt komma överens med oss.
Det finns ett exempel på motsatsen. För några veckor sedan slutförde rådet och parlamentet i praktiken frågan om bullerbetingade driftsbegränsningar på flygplatser inom tre månader. Men att rådet inte är i stånd att enas med parlamentet i en så viktig fråga som passagerarnas säkerhet är pinsamt, och det bör sägas i klartext. Jag hoppas också att rådet i morgondagens slutna omröstning snabbt kommer fram till att det behövs en lösning med oss i förlikningsförfarandet. Jag vädjar till kommissionen att framföra följande till rådet: Vi har gjort allt för att enas med rådet. Rådet har inte varit kapabelt, och nu hoppas jag att kommissionen åtminstone skall stödja oss i huvuddelen av våra ändringsförslag. Rådet måste få se att parlamentet och kommissionen agerar gemensamt.
Jag skall göra två kommentarer: För det första, det är mycket viktigt att medlemsstaterna går med på att dela kostnaderna för de ökade säkerhetsåtgärderna. Det går inte an att polisen i mitt hemland övervakar och kontrollerar varenda fotbollsmatch på allmänhetens bekostnad trots att de professionella föreningarna ju inte tjänar så dåligt, och att medlemsstaterna samtidigt inte vill vara med och dela de ökade säkerhetsåtgärderna på flygplatserna, vilka ligger i allmänhetens och inte enbart i själva flygplatsernas intresse. Detta går inte an! Vi förväntar oss att rådet skall gå oss till mötes på denna centrala punkt.
Den andra, något kritiska punkten - min kollega tog upp detta - är följande fråga: Måste man verkligen kontrollera medarbetarna till 100 procent? Här har jag en annan åsikt. Min grupp är av samma åsikt som föredraganden, men låt mig ännu en gång påpeka att medarbetare, till skillnad från passagerarna, kontrolleras grundligt innan de anställs. Om man sedan kontrollerar dem fem, sex gånger varje dag blir det lite för mycket av det goda! Vi måste inse att säkerhet är viktigt men att detta måste skötas på ett praktiskt sätt för passagerarna, för flyglinjerna och för flygplatserna. Därför hoppas jag att vi skall fatta ett annat beslut i morgon.
De personer som begick dessa brottsliga dåd den 11 september var inga medarbetare på en flygplats eller en flyglinje!

Wiersma (PSE).
Min partigrupp beklagar också rådets envishet vid behandlingen av lagstiftningen när det gäller inrättandet av gemensamma säkerhetsbestämmelser för luftfarten. Alla är överens om att det är mycket viktigt att avhandla den här frågan snabbt. Händelserna den 11 september är en mycket brådskande anledning till det. Samma strängare regler måste gälla i hela unionen. Därför är det obegripligt att rådet knappast alls vill infria önskemålen från medlagstiftaren, Europaparlamentet, och att vi därigenom tvingas lägga fram så många ändringsförslag i andra behandlingen.
Min partigrupp står bakom föredraganden, Foster, och kärnfrågan är även för oss ett öppet och samordnat system för finansiering av de nödvändiga säkerhetsåtgärderna. Det måste förhindras att konkurrensstörningar förekommer. Just nu finns det alltför många skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller säkerheten, särskilt finansieringen av den. Kommissionen måste dessutom snabbt lägga fram förslag. I det sammanhanget måste utgångspunkten vara högsta möjliga säkerhetsnivå. Extra kostnader som uppstår på grund av de nya reglerna måste, om de äventyrar vissa flygplatsers funktion, ersättas ekonomiskt, varvid principen dock gäller att kostnaderna på medellång sikt skall bäras av användare och av sektorn. Utgångspunkt vid utarbetandet av åtgärderna är ECAC-rekommendationerna. Vi anser att en anslutning till befintlig praxis främjar enhetligheten.
Vi stöder också principen med oanmälda inspektioner. Det fungerar förebyggande och det är också i linje med uppfattningen att man skall göra så få kompromisser som möjligt när det gäller säkerheten. Undantagen måste begränsas. Därför stöder vi föredragandens förslag att stryka punkt 4 i bilaga 3.2, genom vilken det skulle vara möjligt att inte genomlysa all personal. Vi håller naturligtvis inte med om att göra det undantaget.
Rådet har hittills visat sig okänsligt för våra begäranden om att skapa bättre avtal även med tredje länder om säkerhet och säkerhetsåtgärder. Konstigt, eftersom det är där som läckor kan uppstå i det nya systemet. Även i Europa finns det länder där man kan undgå säkerhetsåtgärder på flygningar till EU. Det har hänt mig två gånger att jag i ett östeuropeiskt land kom in i flygplanet utan säkerhetskontroll, utan bombkontroll. En annan sak, slutligen, som vi ofta tagit upp och som vi nu återigen måste upprepa är att vi inte förstår varför rådet motsätter sig upplåtandet av en utvärderingsmöjlighet till budgetmyndigheten. Vi tycker det är viktigt att ett nytt ändringsförslag lagts fram även på den punkten.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman! På ELDR-gruppens vägnar vill jag tacka föredragande Foster för en bra förberedelse av akten i det här ärendet. Vi har ännu en mängd oavslutade ärenden som vi borde slutföra på ett sätt som är balanserat och som tillfredsställer alla. Rådet har inte, som här även påpekats, läst sin hemläxa tillräckligt noggrant och har inte heller övervägt parlamentets förslag från alla synvinklar. Därför är det motiverat att vårt utskott ännu på slutrakan föreslår att de centrala ändringarna förnyas.
Vår grupp har gjort ändringsförslag till paragraf 4 i ändringsförslag 34 som berör reglerna för små flygfält: här behövs flexibilitet. I ändringsförslaget preciseras formuleringen på ett sådant sätt att flexibiliteten beträffande de flygplan som kan trafikera fältet samtidigt ökar. Jag ber alltså ledamöterna att överväga om denna formulering vore en kompromiss som passar oss alla så att vi kan nå en lösning på problemet med små trafikvolymer utan stora kostnader.
För det andra vill jag poängtera ändringsförslag 8 som gäller förhandsgranskningar. Det är viktigt. Hot om granskning från unionens sida gör att säkerhetsrutinerna upprätthålls. Om man vore tvungen att i förväg underrätta om förhandsgranskning skulle allt som kunde göras för att öka flygsäkerheten inte göras innan det vore nödvändigt. Dessutom bör man tillse att de missförhållanden som man anmärkt på verkligen rättas till efter granskningen.
Vår grupp har utgått ifrån att man även i dessa ärenden bör beakta vad som är förnuftigt att utföra på EU-nivå och vilka ärenden det, enligt subsidiaritetsprincipen, är bättre att låta medlemsstaterna själva överväga. Därför är vi inte överdrivet entusiastiska över de förändringar som kräver utökade kostnader utan att säkerheten för det märkbart förbättras. Åtgärderna bör stå i proportion till de krav som i varje enskilt land är rationella. Detsamma gäller övervakningen där det vore förnuftigt att beakta vissa faktorer beträffande olika förhållanden.

De Palacio
. (ES) Herr talman, mina damer och herrar! Först och främst vill jag tacka Foster för hennes utomordentliga arbete och den professionalitet hon visat prov på under dessa månader.
Som ni alla vet föreslog kommissionen redan en knapp månad efter de tragiska händelserna den 11 september att genom det här initiativet samordna en skärpning av säkerhetskraven för civil luftfart, och när förslaget överlämnades till parlamentet och rådet ansågs det viktigt att snarast möjligt nå en överenskommelse i frågan.
Parlamentet höll med om att ärendet var brådskande, och arbetet inriktades därför enbart på den dispositiva delen av förordningen, medan den tekniska bilagan, baserad på ett arbete av specialorganet ECAC (Europeiska civila luftfartskonferensen) och framför allt på ECAC:s dokument nr 30 om luftfartssäkerhet, lades åt sidan.
Nu när texten har granskats mera ingående förstår kommissionen att utskottet för regionalpolitik, transport och turism föreslår 33 ändringar till den gemensamma ståndpunkten. I förra veckan försökte parlamentet, rådet och kommissionen att nå en kompromiss i frågan men, som Jarzembowski och Foster tidigare påpekat, tyvärr lyckades de inte med detta.
Kommissionen framhärdar i att detta dokument är brådskande. Om det uppstår en tvist mellan institutionerna i den här frågan är jag rädd att vi hamnar i en återvändsgränd. Jag vill därför än en gång uppmana och be både rådet och parlamentet att visa kompromissvilja, för att vi skall kunna nå en slutgiltig lösning av den här frågan före sommaren.
Jag vill understryka vad jag har sagt i andra sammanhang om att vi från kommissionens sida kommer att agera som vi brukar, och som medlare söka nå en överenskommelse.
Beträffande ändringsförslagen, vill jag dela in dem i fyra grupper.
Den första gruppen, med förslag avsedda att skärpa reglerna för luftfartssäkerhet, är den som innehåller flest ändringsförslag och som nästan kan antas i sin helhet. Dessutom kan ändringsförslag 8, som kräver oanmälda flygplatsinspektioner, i princip godtas. Enligt förslaget skall flygplatserna inte informeras om inspektionerna i förväg, men kommissionen skulle vilja att inspektionerna utfördes med de behöriga nationella myndigheternas kännedom och samverkan, i likhet med vad som sker vid inspektioner i samband med konkurrensövervakning eller inom jordbruket. Det innebär alltså att de nationella myndigheterna skulle vara informerade, men inte de aktuella flygplatserna. Vi anser att detta skulle vara en lämplig balans.
Ändringsförslag 16, som har kommissionens stöd, förtjänar ett särskilt omnämnande. Förslaget innehåller krav på att all personal skall kontrolleras när de går in i behörighetsområden. Kommissionen instämmer i uppfattningen att kontrollnivån för flygpersonal bör vara lika hög som för passagerare och inte lägre. Tänk på att många terrordåd har inträffat på grund av bristande säkerhet i flygplatsanläggningar.
Föredragandens avsikt med ändringsförslag 20 är att öka säkerheten. I det här fallet anser dock kommissionen att förslaget avsevärt skulle komplicera saker och ting utan att åstadkomma konkreta resultat, och vi avvisar därför förslaget.
Kommissionen avvisar generellt ändringsförslagen i den andra gruppen, vilka syftar till att sänka säkerhetskraven. Det gäller ändringsförslagen 6, 13, 17, 27, 30 och 31 och i synnerhet förslag 6 och 13. Ändringsförslag 6 avser att öka antalet flygplatser som undantas från enhetliga regler på gemenskapsnivå genom att tröskelvärdet för luftfarkosternas storlek höjs. Eftersom kommissionen inte har fått någon uppgift på hur många ytterligare flygplatser som skulle undantas från förordningen om ändringsförslaget antas, avvisar vi förslaget för att inte hamna i en juridiskt okänd situation. Vi avvisar också ändringsförslag 13 som syftar till att vissa delar av förordningen skjuts upp ett år, eftersom alla förordningens säkerhetsregler baseras på regler som godkänts av ECAC, som alla unionens medlemsländer tillhör. Vi anser, liksom Jarzembowski tidigare, att tillämpningen av denna förordning inte bör uppskjutas ytterligare utan att den bör träda i kraft snarast möjligt.
Ändringsförslagen i den tredje gruppen har som målsättning att utvidga förordningens tillämpningsområde, och anger uttryckligen att medlemsländerna är skyldiga att bekosta och ansvara för de extra säkerhetsåtgärderna. Jag vill göra helt klart att kommissionen har full förståelse för dessa argument, i synnerhet för ändringsförslag 7 om en rimlig fördelning av dessa extrakostnader. Dessa ändringsförslag hör dock inte hemma i den här förordningen och ligger helt utanför artikel 80 i EG-fördraget, som utgör den juridiska grunden till fördraget. Även om det skulle varit möjligt att i förordningen ta med regler om tilläggsfinansiering skulle dessa inte ha upphävt de högre regler på gemenskapsnivå om statligt stöd, som fortfarande gäller.
Kommissionen avvisar därför formellt ändringsförslag 1, 2, 3, 4, 5, 7, 9, 10, 11 och 12, även om vi är beredda att undersöka de frågor som tas upp i ett vidare perspektiv, vilket innefattar behovet av en tydligare organisation när det gäller finansieringen av investeringar avsedda att öka luftfartssäkerheten. Om det efter en noggrann studie skulle visa sig nödvändigt, är vi beredda att lägga fram ett lagförslag, men det skulle i så fall ske separat och inte i anslutning till förordningen.
Kommissionen anser slutligen att alla de ändringsförslag som syftar till att förbättra språket i förordningen utan att ändra innehållet är helt acceptabla. Ändringsförslag 16, 19, 21-26, 28, 29, 32, 33 och 34 kan antas som de är, och förslag 14, 15 och 18 kan antas efter vissa smärre redaktionella förändringar. Generellt sett har kommissionen och Europaparlamentet en mycket likartad inställning i de här frågorna. Båda institutionerna anser att det är nödvändigt med bra och enhetliga grundregler för säkerheten inom civil luftfart och att den här förordningen bör betonas särskilt.
När förslaget väl har godkänts kommer det att utgöra ett viktigt steg på vägen mot en garanterat hög säkerhetsnivå för luftfarten inom hela Europeiska unionen. Parlamentet, och i synnerhet Foster, har med sitt utmärkta arbete genom hela betänkandet väsentligen bidragit till att nå detta resultat. Nu behövs det samarbetsvilja från rådets sida för att vi slutligen tillsammans skall kunna nå en kompromiss som innebär att vi kan gå vidare och undviker blockering i en fråga som kräver en lösning snarast.
Herr talman, mina damer och herrar! Det är viktigt att vi snarast möjligt tillämpar enhetliga regler som kan garantera en större säkerhet på alla flygplatser och inom hela den civila luftfarten i Europa.

Talmannen. -
Tack, fru kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0122/2002) från utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden om rådets gemensamma ståndpunkt av den 19 december 2001 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av direktiven 90/619/EEG, 97/7/EG och 98/27/EG (12425/1/01 REV1 - C5-0697/2001 - 1998/0245(COD)) (föredragande: Berger).

Berger (PSE)
Herr talman, ärade herr kommissionär, kära kolleger! I dag är en dag som jag har längtat efter länge. Redan i mitten av 1999 fick jag av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden uppdraget som föredragande för andra behandlingen av direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster. I parlamentet var vi medvetna om hur angeläget direktivet var. Vi ville rusta oss för den gemensamma ståndpunkten. Sedan följde emellertid nästan tre år av väntan och förhoppningar att de många trevande försöken från ett stort antal ordförandeskap skulle nå framgång och att rådet skulle finna en gemensam ståndpunkt.
När jag nu föreslår kammaren att göra minimala ändringar i rådets gemensamma ståndpunkt så gör jag det inte bara för att den långa väntan på en gemensam ståndpunkt har tröttat ut mig utan därför att jag är djupt övertygad om att rådets gemensamma ståndpunkt är en god kompromiss och att rådet verkligen har frångått sin ursprungliga utgångsposition och i stor utsträckning närmat sig Europaparlamentet och innehållet från första behandlingen.
Jag vill också passa på att tacka föredraganden från första behandlingen, Oomen-Ruijten. Jag menar att hennes betänkande väsentligt förbättrade förslaget till betänkande. Många av hennes ändringar godkändes också av rådet och kommissionen.
I motiveringen i betänkandet har jag gjort en mycket utförlig förteckning över de punkter där direktivet nu har förändrats gentemot första behandlingen i Europaparlamentet. Jag skall här endast räkna upp några viktiga punkter: Förhållandet till direktivet om elektronisk handel har förtydligats. Även förhållandet till Bryssel II-förordningen och till Romavtalet har förtydligats. Själva texten kunde kanske ha gjorts ännu bättre, men rättsligt sett är förhållandet nu klart. Direktivet är tillämpligt för alla konsumenter. Begränsningen till konsumenter bosatta inom gemenskapen, vilket parlamentet kritiserade i första behandlingen, har fallit bort. Listan över den information som skall ställas till förfogande innan avtalet undertecknas, en central punkt i direktivet, innehåller alla de punkter som parlamentet krävde och går delvis ännu längre.
För mig som jurist har det varit särskilt viktigt att den inskrivna betänketiden som ursprungligen planerades, den så kallade cooling off-perioden, har tagits bort. Rätten att återkalla ett avtal är nu en allmän rättighet som inte längre gäller enbart på vissa villkor. Direktivet säger fjorton dagar, kommissionen föreslog sju medan parlamentet krävde trettio dagar. Dessa fjorton kalenderdagar kan vi godkänna. Även följderna av ett återkallande har ändrats enligt parlamentets vilja i första behandlingen.
Den största obalansen även här i kammaren finns givetvis kring den principiella frågan om vi skall harmonisera maximalt eller minimalt. Det är ju inte första gången som vi tvistar om dessa båda principer. Europaparlamentet ställde sig i första behandlingen - om än med knapp majoritet - bakom konceptet maximal harmonisering. I rådet var däremot ursprungligen en relativt stor majoritet för en genomgående tillämpning av minimal harmonisering. När nu den maximala harmoniseringen principiellt ligger till grund för den gemensamma ståndpunkten och medlemsstaterna endast i specifika, noggrant specificerade fall kan tillämpa kompletterande regler så ser jag detta som den enda realistiska kompromissen.
I en rättslig miljö, där vi till exempel i fråga om fördragsrätten men även om den materiella europeiska rätten för finansiella tjänster ännu inte har full harmonisering, kan beslutet inte bli annorlunda i detta direktiv. När man sedan skall avgöra vem som skall bära risken för en främmande rättsordning, antingen konsumenten eller leverantören, tror jag att risken fortfarande väger tyngst för konsumenten, tyngre än för små leverantörer. För de små producenternas räkning minskar direktivet risken och kostnaderna genom att kommissionen ställer information om ytterligare bestämmelser i medlemsstaterna till deras förfogande.
Slutligen vill jag vädja till de kolleger som genom sina ändringsförslag signalerar att de inte är kompromissvilliga och som insisterar på full tillämpning av maximal harmonisering och principen om ursprungsland, att också tänka på vad som händer om vi hamnar i ett förlikningsförfarande, där vi förmodligen inte kommer att lyckas med denna politiskt mycket känsliga och svåra balansgång. I slutändan står vi kanske helt utan direktiv, och då är vi tillbaka där vi står i dag, nämligen med en omedelbart rådande princip om bestämmelseland. Då är vi mycket långt från både de innehållsmässiga och de tidsmässiga mål som vi i åtgärdsplanen för finansiella tjänster satte upp både för oss själva och tillsammans med kommissionen.
Därför vill jag avslutningsvis ännu en gång vädja till er att med en kompromiss för ögonen om möjligt dra tillbaka era ändringsförslag eller i mesta möjliga mån avstå från att godkänna andra ändringsförslag.

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Jag talar på min kollegas Klaus-Heiner Lehnes vägnar. Han är medföredragande i vår grupp. Det var viktigt för honom att delta i sammanträdet i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor som pågår nu. Det är olyckligt att dessa krockar inte kan tas i beaktande vid schemaläggningen av dessa debatter, eftersom detta är en viktig lagstiftning från vårt utskott.
Jag vill tacka Berger för ett mycket omfattande och grundligt arbete och för att hon mycket ihärdigt presenterat sina argument för oss. Det skall sägas att vår grupp - och jag hoppas att många kolleger håller med oss - har lagt fram ett antal viktiga ändringsförslag till detta direktiv. Vi anser att de visar den allmänna opinionen i denna kammare om vikten av ett konsekvent närmande till vårt arbete inom detta mycket viktiga område, och ett konsekvent närmande till arbetet i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor inom området för elektronisk handel och i skapandet av den inre marknaden som helhet.
Jag vill påstå att vi i denna kammare har varit fullständigt konsekventa. Det är kommissionen och rådet som har förflyttat sig bort från den riktning som min kollega Oomen-Ruijten etablerade vid första behandlingen. I direktivet om e-handel etablerade vi principen för ursprungsland som mycket viktig för e-handelstransaktioner. I vårt arbete med distansförsäljning av finansiella tjänster, där vi stadigt stödde utskottet för ekonomi och valutafrågors åsikt, följde vi också den linjen.
Hela projektet med att skapa en enhetlig marknad - en inre marknad för finansiella tjänster - är ett av de viktigaste projekten som vi för närvarande arbetar med när det gäller att uppnå Lissabonmålen och att skapa den dynamiska ekonomi som vi måste ha över hela Europeiska unionen.
Direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster gäller inte bara e-handel men är mycket viktigt när det gäller stegen mot en enhetlig gränsöverskridande marknad. Men vad finner vi? Vi finner i förslaget från rådet att de 15 medlemsländerna kommer att kunna variera kraven på två viktiga punkter: förhandsinformation till konsumenter och aspekter på ångerrätt från avtal. Vilken sorts enhetlig marknad kommer vi att skapa? Vilka signaler ger vi rådet och marknaden utanför om vi accepterar ett förslag från rådet som tillåter 15 olika villkorsvarianter?
Jag föreslår - och jag hoppas att kammaren kommer att framföra våra rekommendationer - att vi inte accepterar denna kompromiss när vi röstar i morgon. Den är inte tillfredsställande. Förlikning är det enda sättet att lösa den, men vi måste vara konsekventa med kammarens principer. Jag ber er, på gruppens vägnar, att stödja dessa ändringsförslag.

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Berger har utfört ett grundligt arbete och jag anser att hon behärskar frågan. Syftet med betänkandet är att fastställa en enhetlig rättslig ram för distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter med en komplettering av befintliga regler för varje sektor och tilltäppande av de luckor som har uppstått genom det allmänna direktivet om distansförsäljning av konsumtionsvaror.
Genom föreliggande direktiv blir det lättare för den inre marknaden att fungera och konsumenterna erbjuds ett mer omfattande skydd. Frågan om maximal eller minimal harmonisering bekymrar oss och givetvis har ni hört att olika åsikter finns. Jag har intryck av att en lösning kan komma till stånd om åtminstone en del särskilda bestämmelser om vissa frågor antas eller om det görs möjligt att införande sker.
Den maximala harmoniseringen som lösning, i kombination med kommissionens skyldighet att tillhandahålla leverantörerna information om de olika nationella bestämmelserna, hjälper ur en aspekt särskilt de små och medelstora företag som tillhandahåller finansiella tjänster eftersom den lösningen minskar utgifterna för information för leverantörerna och ökar insynen. Vidare har denna princip behållits i den viktiga frågan om ångerrätt, undantagna endast livförsäkringar och privata pensionsförsäkringar. Tidsfristen på 14 dagar är en kompromisslösning mellan 7 dagar som kommissionen ursprungligen föreslog och 30 dagar som parlamentet begärde. På ett enhetligt sätt regleras också sättet för beräkning av tidsfristerna. Med ett enhetligt tillvägagångssätt beträffande ångerrätten stärks tydligheten och rättssäkerheten på den inre marknaden.
En mycket viktig fråga som vi bör betona är hur den gemensamma ståndpunkten klargör att det aktuella direktivet bör ta hänsyn till direktiv 2031 om elektronisk handel när det gäller de ändringar som det sistnämnda reglerar. Erkännandet av ursprungsland anser jag utgör en central punkt och är något vi bör uppmärksamma. Trots de brister som kvarstår är det i alla händelser ett positivt faktum att den gemensamma ståndpunkten i hög grad kommer att tillgodose Europaparlamentets uppfattning.
Jag instämmer med föredraganden om att direktivet bör träda i kraft omedelbart och därför bör vi undvika den tidsförlust som ändringsförslagen angående vissa bestämmelser skulle orsaka.

Beysen (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Betänkandet av Berger, som jag tackar för hennes myckna arbete som hon lagt ner på det, har tydligen fått den klassiska kampen här i parlamentet för mer eller mindre harmonisering att blossa upp på nytt. Det vore kanske bra att påminna om att i det ursprungliga kommissionsförslaget siktade man mot en mycket kraftig maximal harmonisering av distansförsäljningen av finansiella tjänster. Rådet däremot hade en helt annan ståndpunkt.
Det finns naturligtvis mycket att säga till fördel för kommissionens ursprungliga ställning. Det var otvivelaktigt den bästa lösningen, både för leverantörer av finansiella tjänster och för konsumenten. Splittringen inom parlamentet gör det dock omöjligt att tvinga fram den bästa lösningen. I sin gemensamma ståndpunkt vill rådet förresten införa undantag på principen om maximal harmonisering. Det är synd eftersom nationella bestämmelser kan utgöra ett hinder för åstadkommandet av den inre marknaden. Endast en fullständig harmonisering garanterar lika konkurrensvillkor mellan institutionerna och ger konsumenten förtroende för tjänster som erbjuds från andra medlemsstater. Undantagen på principen om fullständig harmonisering kan allvarligt försvåra e-handeln eftersom tjänsteleverantörerna på det sättet förpliktas att ta hänsyn till bestämmelser som ingår i de femton olika rättssystemen. Jag vill också understryka att principen om ursprungslandets rätt i regel börjar gälla när det ej skett någon fullständig harmonisering. För vissa institutioner blir det till stor nackdel eftersom lagarna är mycket olikartade när det gäller restriktionerna.
Avslutningsvis kan jag alltså konstatera att maximal harmonisering fortfarande är att föredra men ännu en gång visar det sig att politik är möjligheternas konst. Det är kanske också bättre med en fågel i handen än tio i skogen. Tydligare uttryckt: det är bättre med en mindre bra lösning än ingen lösning alls.

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman! Vår föredragande Berger har på ett rätt övertygande sätt påvisat att en betydande mängd av parlamentets krav från den första behandlingen inryms i rådets enhälliga inställning. Jag vill nu bara omnämna att direktivet i enlighet med parlamentets krav tillämpas för alla konsumenter och inte bara för dem som bor i medlemsstaterna. Även kravet på de uppgifter som producenten av tjänsterna bör hålla tillgängliga motsvarar i allt väsentligt parlamentets krav. Jag är alltså verkligen redo att i min grupps namn vädja till parlamentet att nu inte söka jämkning i den här frågan utan att godkänna denna gemensamma ståndpunkt som i många avseenden är tillfredsställande.
Vi kan konstatera att vi nått en god bit på väg i frågan om att garantera konsumentskydd beträffande finansieringstjänster på den inre marknaden och vi kan säkert gå vidare härifrån. Det är lämpligt att vi nu tillämpar principen om minimiharmonisering eftersom den garanterar att medlemsstaterna kan avvika eller gå ännu längre i frågan då någon akt ännu inte stadgats om alla frågor och synpunkter. Jag tror inte att den inre marknaden spolieras på grund av den här frågan. Vi kommer nog nu att få igång en gränsöverskridande handel med finansieringstjänster och i inledningsskedet är det här en mycket god nivå på konsumentskyddet.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Herr talman! Det är mycket svårt att beskriva det här ärendet. Det är en sak som gör mig bestört. Varför? Inte för att parlamentet flera gånger intagit en annan ställning, utan för att Europeiska kommissionen och även rådet plötsligt övergår från maximal harmonisering till minimal harmonisering. Jag uppmanar också Hautala och Beysen att även ändra på den saken. Politik är visserligen det möjligas konst men om det här sättet att ordna saker på inte ger något varken för den finansiella tjänstesektorn eller för konsumenterna så tror jag att vi måste göra ett annat val.
Herr talman! Låt mig ge en översikt igen så kan ni avgöra själv. Jag skulle vilja be att ni ändrar er. I maj 1992 lades förslaget till direktiv om försäljning av finansiella tjänster fram. I det ursprungliga förslaget ingick även de finansiella tjänsterna, alltså all distansförsäljning plus finansiella tjänster. Det kommer mycket motstånd. Slutligen kommer det då en gemensam ståndpunkt och i den har de finansiella tjänsterna försvunnit. Det är år 1995. Europeiska kommissionen instämmer med det. Parlamentet försöker få in dem i andra behandlingen men det lyckas tyvärr inte, på några röster när. Sedan kommer det en grönbok år 1997. Parlamentet yrkar återigen på finansiella tjänster; de måste tas med i det direktivet. Det säger vi. Kommissionen lägger då fram ett förslag till direktiv i vilket de helt riktigt föreslår maximal harmonisering. Varför maximal harmonisering? För att konsumenten, var i Europa denne än handlar, måste kunna göra sina köp i enlighet med samma regler, måste få samma garantier. Dessutom är det bra för den finansiella sektorn också.
Herr talman! Vad visar sig då? I den gemensamma ståndpunkten väljer man plötsligt i stället en minimal harmonisering. Den minimala harmoniseringen kommer att göra marknaden - och det har kollegerna redan påpekat - oerhört frustrerad. Därför uppmanar jag er, oss alla, att ännu en gång noga granska första behandlingen av det här förslaget i parlamentet - då jag var föredragande - och ändå rösta om det förslaget igen och lägga fram det för rådet. Jag har förstått att man nu kanske skulle kunna ha en annan åsikt i rådet.
Herr talman! Det som nu behandlas tror jag, trots Bergers goda hantering, inte leder någonstans. Jag tror också att väldigt många kolleger, inte bara i den här gruppen utan även i andra grupper, kommer att rösta med mig för att få bort allt det som inbegriper en minimal harmonisering ur det här ärendet så att vi kan inleda riktiga förhandlingar med rådet.

Berès (PSE).
Herr talman! Fru föredragande! Jag tycker att ni har utfört ett utomordentligt arbete och jag kan bara uppmana er att fortsätta det i hopp om att detta parlament skall ha klokheten att hålla sig till och kort sagt rätta sig efter rådets inställning. Jag tror att det är en förnuftig hållning som vi är i trängande behov av. Jag delar inte Harbours åsikt när han säger att en förlikning vore det bästa sättet att gå vidare.
Varje dag ser vi hur distansförsäljningen av finansiella tjänster utvecklas, med de för- och nackdelar som detta kan innebära för finansieringen av ekonomin men också med hänsyn till de risker som konsumenterna kan utsätta sig för. Av den anledningen är den gemensamma hållning som rådet antagit en förnuftig hållning som i stor utsträckning verkar anpassa sig till hållningen i detta parlament och som bevarar en tillfredsställande jämvikt, vad gäller principen om ursprungsland till förmån för ett försvar av konsumenten.
Den centrala punkten är naturligtvis artikel 3, punkt 4. Jag tror att om detta parlament skulle bryta den jämvikt som rådet uppnått skulle vi befinna oss i en farlig situation även om vi därigenom bara skulle försena det möjliga ikraftträdandet av detta nödvändiga direktiv. Den lösning som uppnåtts rör den eventuella konflikten mellan den information som givits före avtalet och den information som är inskriven i avtalet: den består i att tydligt ange att den information som givits före avtalets ingående bör överensstämma med villkoren i själva avtalet. Det är en förnuftig regel som vi stödjer.
Denna artikel gäller inte samtliga upplysningar som ges före avtalets ingående, den avser bara de upplysningar som gäller avtalets förpliktelser och har som enda syfte att säkerställa överensstämmelsen mellan de båda helheterna. Det är ytterligare en förnuftig logik som vi stödjer helt och hållet.
Slutligen tror jag att kommissionen själv helt och hållet har insett överensstämmelsen mellan detta avtal som ingåtts i rådet och de tidigare texterna om den elektroniska handeln. Vi stödjer naturligtvis kommissionen i denna åsikt och hoppas att detta parlaments klokhet kommer att segra.

Karas (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Det är inte Berger som är problemet, problemet är rådet, problemet är motsättningen mellan mål och verklighet, vilket vi så ofta har upplevt. Kommissionen och rådet har precis som parlamentet satt som mål att skapa en samstämmig rättslig ram för den elektroniska handeln, som under kommande år väsentligt skall skynda på integreringen av de europeiska finansmarknaderna och stärka konkurrenskraften i den europeiska sektorn för finansiella tjänster på global nivå.
Jag och min grupp menar att rådets föreliggande gemensamma ståndpunkt rörande förslaget till direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster inte tar tillräcklig hänsyn till viljan att skapa en enhetlig europeisk inre marknad. Våra intentioner och tillämpningen går vitt isär, till nackdel för alla inblandade, även för berörda konsumenter, som jag ser det. Med tanke på att förslaget till direktiv syftar till att garantera en hög nivå av konsumentskydd för att säkerställa fri handel med finansiella tjänster, bör medlemsstaterna inte ha möjlighet att tillämpa andra eller utvidgade bestämmelser för de områden som harmoniseras av direktivet.
Jag skall ge ett exempel på varför jag kräver detta. Ett godkännande av möjligheten att återkalla avtal som är giltiga från och med att avtalet sluts är inte förenligt med den av konsumenterna mycket efterfrågade garantin på omedelbar täckning på området sakförsäkring. Den planerade regleringen skulle kunna medföra ofördelaktiga effekter på tjänster som skall erbjudas konsumenterna. En inre marknad behöver harmoniserade regler, och målet får inte urholkas genom olika nationella regler. Därför ber vi er rösta för våra ändringsförslag.

Lechner (PPE-DE)
Herr talman, mina damer och herrar, ärade kolleger! Låt mig inledningsvis tacka kollegan Berger för det omfångsrika och förtjänstfulla arbetet och kollegerna för alla bidrag. Det är många bra synpunkter som har framförts, och för att undvika upprepningar skall jag hålla mig till en enda aspekt av direktivet.
Det görs försök att förverkliga konsumentskyddet framför allt genom två instrument, för det första genom rätten att återkalla ett avtal och för det andra genom en omfattande informationsplikt, upplysningar och vägledning. Det är givetvis uppenbart att sådana rättigheter skyddar konsumenten. Å andra sidan - och så är det väl för det mesta - finns det svaga punkter i detta. Läser konsumenten informationen? Tar han del av den? Förstår han den? Återkallar han verkligen ett avtal, eller kan det också vara så att detta bara förleder honom att handskas lättsinnigt med sin underskrift och att han sedan i alla fall inte utnyttjar sin rätt att lösa avtalet?
Å andra sidan har den ekonomiska världen och rättsgemenskapen intresse av att avtal verkligen förblir giltiga och - vilket Karas just exemplifierade - det kan även ligga i konsumentens eget intresse att ett avtal börjar gälla direkt. Detta säger jag därför att den attest som konsumenten ger genom sina förklaringar ur denna aspekt är det bästa konsumentskyddet. Dels omfattar det en varning redan i och med själva förfarandet att ge konsumenten betänketid. Dels omfattar det rådgivning av tredje part, av en utomstående person som förbundit sig att vara opartisk, och för det tredje beskriver det ansvaret om denna rådgivning inte fungerar korrekt - vilket givetvis också kan förekomma. Samtidigt kombineras dessa punkter med fördelen av varaktigheten hos en urkund, varaktigheten av avtal och med rättssäkerhetsgarantin. Därmed är detta ur min synvinkel det bästa konsumentskyddet på det område som avses. Detta är givetvis inte möjligt i alla enskilda fall, framför allt inte i det dagliga livets allhandel. Därför menar jag att vi bör agera efter övertygelsen att den nationella lagstiftning som handlar om registrering av konsumenten är tillräckligt, eftersom detta är det bästa konsumentskyddet.

Byrne
. (EN) Herr talman! Låt mig börja med att bekräfta att kommissionen stödjer rådets gemensamma ståndpunkt och samtyckte till den ursprungliga rekommendationen från er föredragande, Berger, att parlamentet bör anta den gemensamma ståndpunkten utan ändring.
Vi stödjer dock kompromissändringarna som Berger och Lehne föreslog - ändringsförslag 43 och 44 - och uppmanar parlamentet att anta den gemensamma ståndpunkten med endast dessa ändringsförslag. Låt mig göra en paus här för att framföra mitt tack till Berger för det hårda arbete hon lagt ner på denna specifika lagstiftning, och även till Lehne, för deras samarbete och hårda arbete både med mig och mitt ämbete.
Vi anser att den gemensamma ståndpunkten innebär en balanserad lösning som förbättrar vårt ändrade förslag och, i hög utsträckning, tillmötesgår parlamentets önskemål som framkom under första behandlingen. Den gemensamma ståndpunkten innehåller i synnerhet: fullkomligt harmoniserade och detaljerade allmänna informationskrav, principen om skriftlig bekräftelse, ångerrätt med vissa undantag, användarskydd avseende vald betalningsmetod och gottgörelse vid tvister.
Direktivet kompletterar och stöttar direktivet om e-handel genom att införa ytterligare ett säkerhetsnät av skyddsåtgärder för konsumenter. Detta direktiv passar också in i en större ram av lagstiftningsåtgärder utformade för att öppna upp den inre marknaden för finansiella detaljhandelstjänster.
Tillåt mig att kommentera de 50 framlagda ändringsförslagen. Låt mig börja med ändringsförslag 9, 10, 11 och 37 där medlemmarna uttryckte sin oro för mellanhändernas ståndpunkt i detta direktiv. I den gemensamma ståndpunkten definieras leverantören bara som den som ?i egenskap av avtalspart tillhandahåller tjänster?, och detta är avsiktligt. Att lägga till ?mellanhand? och ?agent? skulle fordra en exakt plan över funktionen av diverse kategorier av finansiella mellanhänder och en uttömmande beskrivning av förhållandet mellan leverantörer och mellanhänder eller agenter.
Som framgår av skäl 19 är detta inte möjligt inom ramen för ett allmänt och horisontellt direktiv som gäller alla finansiella tjänster. Jag kan bekräfta att ingripande från en avtalspart som tillhandahåller tjänster ansikte mot ansikte antyder att transaktionen faller utanför ramen för direktivet. Direktivet gäller organiserade distansförsäljningssystem och inte direktsystem med enstaka distanstransaktioner.
Jag skall nu ägna mig åt ändringsförslagen som är oacceptabla därför att de angriper kärnan i den gemensamma ståndpunkten. Jag skall börja med att kommentera den påstådda inverkan av artikel 3.4 på direktivet om e-handel och, i synnerhet, ursprungslandsprincipen. Jag håller fullständigt med Berès i hennes tal tidigare om denna specifika punkt.
Kommissionen tror fullt och fast på att den gemensamma ståndpunkten etablerar regler som kompletterar direktivet om e-handel och fyller luckorna i det. Bland dessa är artikel 3.4 central. Ändringsförslag 13 föreslår att artikel 3.4 skall utgå. Ändringsförslaget baseras, enligt min åsikt, på en feltolkning av artikeln. Artikel 3.4 ger oumbärligt klarläggande av en viktig aspekt i direktivet om e-handel. Artikeln säger att den information som ges till konsumenten, innan ett avtal ingås, skall överensstämma med de avtalsförpliktelser som ingår i själva kontraktet. Detta är vettigt både juridiskt och praktiskt.
Avtalsförpliktelser är inte föremål för ursprungslandsprincipen. Artikel 3.4 hänvisar helt enkelt till lagen och jag citerar, ?antas vara tillämplig?, normalt betyder detta lagen i destinationslandet. Ingen respektabel leverantör skulle frivilligt vilseleda konsumenter om det framtida innehållet i deras avtal med förevändningen att sådan information löd under destinationslandets snarare än ursprungslandets regler. Dessutom täcker artikeln bara sådan information som ges innan avtalet ingås och som senare reflekteras i avtalet. Den täcker inte all den information som ges innan avtalet undertecknas men som sedan inte ingår i själva avtalet.
Slutligen måste informationen som omfattas i artikel 3 förmedlas och personligen adresseras till konsumenten. Situationer där leverantören ger allmän information till ett obestämt antal mottagare ingår alltså inte.
En annan angelägenhet är önskan att införa en maxnivå för harmonisering.
Ändringsförslag 3 föreslår att innehållet i skäl 9 skall utgå; ändringsförslag 5, en avsevärd förändring av skäl 13. Ändringsförslag 26, 27 och 28 svarar för strykning av artikel 4.2 till 4, och ändringsförslag 25 är en avsevärd förändring av artikel 13. Än en gång misstycker jag till de föreslagna ändringarna.
Perioden för genomförandet av direktivet för e-handel gick ut i januari i år. När direktivet om distansförsäljning har antagits kommer det fortfarande att krävas en period på två år för ett genomförande. Så för onlinetransaktioner kommer ursprungslandsprincipen att gälla allmän information som ges innan avtal ingås för en tid under vilken villkoren i detta direktiv genomförs.
Det skulle vara extremt ogynnsamt för konsumentförtroendet om denna period skulle uppfattas som om den ledde till eller faktiskt ledde till lägre konsumentskyddsstandarder i något medlemsland. För att undvika detta står det i skäl 9 att vidare konvergens eller harmonisering på en hög nivå av konsumentskydd förutses på ett antal områden, enligt handlingsplanen för finansiella tjänster. I avvaktan på denna harmonisering bör det inte ske någon sänkning av standarder. Strykningen som föreslås i ändringsförslag 5 skulle leda till faktafel i skälet. I vissa delar av direktivet, såsom i artikel 10, ges medlemsländerna lite spelrum med den harmoniserade ramen.
Artikel 4.2 ger medlemsländerna möjlighet att utfärda ytterligare krav vad gäller förhandsinformation. Kommissionen drog slutsatsen, från listan av krav vad gäller förhandsinformation som den gjorde år 2000, att denna bestämmelse är ofrånkomlig. Krav vad gäller förhandsinformation inom området för finanstjänster är av en mångfaldig och komplex karaktär, de regleras delvis av EG-lagstiftningen, delvis för närvarande av nationell lag. Mycket har gjorts på sektornivå för att harmonisera kraven vad gäller förhandsinformation. Det står dock klart att vi ännu inte har nått en position där vi kan basera informationsskyldigheten enbart på EG-lagstiftningen.
Strykning av artikel 4.2, enligt ändringsförslag 26 - trots att det redan avslagits av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - skulle förhindra att medlemsländerna reglerar informationskraven, i synnerhet där det inte finns någon gemenskapslagstiftning alls och skulle i själva verket slå tillbaka viktiga nationella konsumentskyddsregler. Av denna anledningen, i väntan på vidare harmonisering, får medlemsländerna behålla eller införa strängare regler. Om ytterligare regler tillkommer måste dessa emellertid rätta sig efter öppenhetsförfarandet i artikel 4.3, som bör bevaras, tvärt emot ändringsförslag 27 och 28.
Ändringsförslag 25 innefattar strykning av frasen ?när så är möjligt för dessa operatörer eller leverantörer? i slutet av artikel 13. Denna fras återfinns i motsvarande artikel i ramdirektivet. Det är ingen minimiparagraf, det är en reflektion av situationen i alla medlemsländer. Om den ströks skulle till exempel posttjänstemän vara tvungna att bryta brevsekretessen.
Slutligen är det en överdriven oro för harmoniseringsnivån att försöka ändra direktivet till en förordning enligt kraven i ändringsförslag 49 och att bestämma ett datum för inlemmandet, redan innan direktivet antagits, vilket föreslås i artikel 50.
Ändringsförslag 6 och 8 undantar avtal som upprättas inför en jurist med särskild behörighet att upprätta eller registrera handlingar. Konsekvensen av att en jurist medverkar i ett distanskontrakt avseende finanstjänster skulle bli att konsumenten berövas sina centrala rättigheter fastställda i direktivet, och detta är helt klart oacceptabelt. Dessa rättigheter innefattar information som bara leverantören kan ge, till exempel om kvaliteten på och risken med en produkt, skydd mot kortbedrägerier och skydd mot oombedda tjänster och meddelanden. Effekten av ett obligatoriskt undantag av ångerrätten för krediter, enligt ändringsförslag 20, 22, 30 och 32, och indragning av rätten till betänketid - ändringsförslag 31 - skulle bli en rejäl sänkning av konsumentskyddet i medlemsländerna.
Även om definitionen av kredit i ändringsförslag 20 är samma som uppförandekodexens definition av bostadslåneinformation som upprättats mellan industrin och konsumenterna 2001, går nationell lagstiftning dessutom längre än den senare definitionen. Minskat konsumentskydd skulle alltså följa indragningen, genom ändringsförslag 42, av den frivilliga dispensen från skyldigheten att betala för försäkringstjänster och gränserna som introducerats genom ändringsförslag 33.
Några ändringsförslag innehåller åtgärder som är oacceptabla helt enkelt på grund av sitt innehåll. Ändringsförslag 12 vill införa en mer exakt definition av vad som avses med kredit. Jag förstår att detta är för att lösa problem med inlemmandet av generaldirektivet för distanskontrakt - direktiv 97/7/EC - i ett medlemsland. Problem relaterade till ramdirektivet bör lösas i den kontexten och inte i denna lagstiftning.
Ändringsförslag 15 introducerar en maximal tidsfrist efter vilken en konsument inte längre får åberopa ångerrätten. Detta skulle leda till att konsumenten straffas för leverantörens ringaktning av dennes skyldigheter.
Ändringsförslag 17 skulle undanta från ångerrätten de avtal som båda parter har påbörjat med konsumentens samtycke innan ångerrättsperioden har löpt ut.
I direktivet om distansavtal (97/7/EG), förlorar konsumenten sin ångerrätt om han accepterar att avtalet har påbörjats. Tvärtom förutsäger detta direktiv att om en konsument drar sig ur måste han betala för tjänster som faktiskt utförts innan han ångrade sig.
Ändringsförslag 17 skulle göra ändringsförslag 7 meningslöst. Detta skulle dock motsäga Europaparlamentets position under första behandlingen, när man röstade för principerna i denna artikel.
Ändringsförslag 23 om betalning för utförda tjänster skapar förvirring kring konsumenternas och leverantörernas respektive skyldigheter. Konsumenter måste betala för utförda tjänster om de drar sig ur. Ett bra exempel är ett försäkringsavtal. Leverantörer måste betala tillbaka pengar som mottagits innan konsumenten drog sig ur, till exempel när avtalet gäller investeringar.
Jag är inte övertygad om behovet av ändringsförslag 24 och 48 om tyst förlängning. Bestämmelsen i artikel 1.2, om inledande avtal om tjänster, följt av på varandra följande åtgärder eller en serie av separata åtgärder av samma slag, täcker mer än tillräckligt skälen som ligger till grund för det ändringsförslaget.
Ändringsförslag 35 gör reglerna om bevisbörda obligatoriska. Härigenom ignoreras det faktum att civilrätten i medlemsländerna inte är harmoniserad. Artikel 46 tar bort behovet att få konsumentens klara medgivande att motta en förkortad lista om informationskrav i telekommunikation och ersätter detta med en hänvisning till reglerna om informationsbekräftelse. Detta skulle leda till en kraftig försvagning av konsumentskyddet som etablerats i detta direktiv.
Jag har gått igenom de viktigaste ändringsförslagen. De återstående ändringsförslagen - 1, 2, 4, 7, 14, 29, 34, 36, 38 till 40, 45 och 47 - är antingen mindre exakta än den gemensamma ståndpunkten eller gör inget för att förbättra den.
Det finns ett brådskande behov att överbrygga klyftan och upprätta juridisk säkerhet som detta direktiv skulle erbjuda. Direktivet har behandlats sedan 1998. Om det misslyckas kommer varken företagen eller konsumenterna att ha det bättre. Jag yrkar på att ni följer er föredragandes exempel och andra talare som förordar detta, och antar detta direktiv utan vidare försening, bara med de föreslagna kompromissändringarna. Tack för er uppmärksamhet.

Talmannen. -
Oomen-Ruijten har begärt ordet. Jag ber er att inte återuppta debatten! Jag föreställer mig att ni vill ställa en fråga till kommissionären.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Herr talman! Ni sade nyss att det här är en debatt men det var ingen debatt. Jag har i nästan fjorton minuter hört på en talande docka som förklarar varför ändringsförslagen är bra eller inte. Kommissionären har inte på något sätt förklarat varför han fyra gånger yrkar på maximal harmonisering utan har i fjorton minuter berättat att flera ändringsförslag, i vilka just det är målet, inte behöver antas. Det är inget svar på det som vi sagt här i plenum.

Talmannen. -
Det är bra. I morgon röstar vi och var och en kan bete sig enligt eget huvud, som flera kolleger har sagt.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0143/2002) från utskottet för sysselsättning och socialfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 80/987/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens (14854/1/2001 - C5-0070/2002 - 2001/0006(COD)) (föredragande: Bouwman).

Bouwman (Verts/ALE)
. (NL) Det som skall behandlas nu är ett direktiv som är känt under namnet insolvensdirektivet men det gäller självklart ett direktiv om skydd av arbetstagare, socialt skydd av arbetstagare i det här fallet, vid arbetsgivarens insolvens och när det inte finns tillräckliga medel eller inga medel alls att betala ut obetalda löner. Insolvensdirektivet ger arbetstagare ett viktigt skydd om deras arbetsgivare befinner sig i ett finansiellt nödläge. Det befintliga direktivet är direktiv nummer 987 från 1980.
Det är tydligt att insolvensdirektivet förhindrar att arbetstagare måste kämpa mot fordringsägare om utestående betalningar. I stället kan de använda sig av de möjligheter som det här direktivet ger. Det är en revidering av ett direktiv, vilket i det här fallet innebär att två mycket viktiga förbättringar gjorts och innehållet i dessa är vi hur som helst nöjda med.
Ändringarna innebär att deltidsarbetande, arbetstagare med visstidskontrakt och arbetstagare med tillfälliga arbeten kommer att omfattas av det här nya direktivet. En del grundas på direktiv som redan finns för dessa arbetstagare och som tillkommit i en social dialog. Det rör sig om en ny kategori arbetstagare som det är viktigt att vi uppmärksammar, särskilt mot bakgrund av utvecklingen inom området för en mer flexibel arbetsmarknad och det nödvändiga i detta med beaktande av processer såsom de inom ramen för Lissabon, osv.
För det andra klargörs det var och hur man använder direktivet och i vilket skick med avseende på situationer där företag är verksamma i flera länder. Det är verkligen av stor betydelse eftersom vi inte bara i Spanien, som vid företaget Telefonica förra året, utan även vid tyska företag som Holzman och Kirch sakta men säkert tydligt ser vad det innebär för arbetstagare. År 2001 skedde en kraftig ökning av antalet arbetslösa på grund av insolvenssituationer bara i Europa. Sammanlagt hamnade 1,4 miljoner personer i sådana problematiska situationer på grund av sina arbetsgivares konkurser. Det står naturligtvis klart att det här hänger samman med många andra saker.
I första behandlingen, det här gäller nämligen en andra behandling, antogs redan ett antal ändringsförslag från Europaparlamentet. Särskilt med avseende på en begränsning av möjligheten att utesluta kategorier av arbetstagare och inte längre tillämpa trösklar i form av en minsta varaktighet för arbetskontrakten som måste uppfyllas för att ersättning skall betalas ut i enlighet med direktivet. Då antogs också att kapitlet om organisation och finansiering, artikel 5 i det gamla direktivet, skulle accepteras. Senare har rådet, i samråd, tillagt att den faktiska insolvenssituationen också förklaras överensstämma och vidare avtalades att en arbetstagare kan begära ersättning från fonden för obetalda löner i den mån det reglerats i den nationella lagstiftningen. Slutligen har det, med anledning av rådets andra behandling och särskilt dess gemensamma ståndpunkt, även träffats avtal angående huruvida tak skall tillämpas eller inte.
I det här samanhanget är det viktigt att vi, eftersom utvecklingen på arbetsmarknaden inte står still, har ställt frågor angående diverse nya kategorier av arbetstagare som det talats om under en längre tid och för vilka vi egentligen skulle vilja ha en definition av begreppen arbetsgivare, arbetstagare, egenföretagare, ensamföretagare, osv. Vi hade för det ändamålet begärt att direktivet skulle tillämpas för ett antal egenföretagare som tidigare inte nämnts, såsom ensamföretagare, arbetstagare med utbildningskontrakt, hemarbetare, osv. Vi ville undvika förlikning om vi på den punkten kunde få ett löfte från både kommissionen och rådet att hela den här processen, som gäller legalisering av den här situationen, skulle påskyndas. Slutligen avtalades att kommissionen skall göra en undersökning om vad man kallar ?nya arbetsformer och arbetsförbindelser? både i medlemsstaterna och i kandidatländerna. Jag tror att det är ett viktigt framsteg. Vidare har vi kommit överens om att när den undersökningen offentliggörs, och det kommer att ske inom ett halvår, så skall utskottet för sysselsättning och socialfrågor tillsammans med Europeiska kommissionen anordna en frågestund för att diskutera undersökningen och sedan reda ut om och i vilken utsträckning det måste till ett direktiv, ramdirektiv eller liknande för att lösa hela den här problematiken. Jag har alltså med eftertryck sagt att vi talar om nödvändigheten av en ny och utvidgad europeisk arbetslagstiftning, särskilt mot bakgrund av den allt flexiblare arbetsmarknaden. Ännu en kort kommentar, herr talman, om ändringsförslag 6 som vi tagit tillbaka av det enkla skälet att det inte behövs med tanke på rådets gemensamma ståndpunkt.
Jag vill ännu en gång tacka rådet, kommissionen och mina kolleger för det samarbete som gjort att vi undvikit den situation som vi skulle ha hamnat i enligt det vidare förfarandet - förlikning - och ändå kunnat träffa bra avtal. Jag hoppas på uttalanden av kommissionären.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, föredragande, mina damer och herrar! I en normal budget för en arbetstagare och dennes familj utgörs oftast den viktigaste - och många gånger enda - försörjningskällan av arbetsinkomsten, dvs. lönen.
Inom skyddet för arbetstagare, har lagstiftaren därför, förutom den förmånsrätt till betalning som arbetstagaren har över den skuldsatte arbetsgivarens verkliga tillgångar, skapat en särskild lönegaranti som träder i kraft om arbetsgivaren inte kan betala. Lönegarantin finansieras av ett statligt system som ofta är uppbyggt kring ett organ inom den offentliga förvaltningen. Detta var huvudsyftet med direktiv 80/987/EEG: att garantera arbetstagarna inom gemenskapen ett minimiskydd i händelse av arbetsgivarens insolvens.
Det är riktigt att man stötte på en mängd svårigheter vid tillämpningen av direktivet. Det var problem som hade att göra med tolkningen av direktivets insolvensbegrepp, behovet av ramar för tid och ansvarsbelopp, konsekvenserna av de allt vanligare gränsöverskridande och globala verksamheterna - som föredraganden tidigare påpekade, behovet av en anpassning av direktivet till senare direktiv och en förenkling av reglerna för utbetalning av innestående löner. Det är dessa svårigheter ändringarna av direktivet avser att avhjälpa.
Ändringarna av texten i den gemensamma ståndpunkten stärker den målsättning om skydd av arbetstagarna som behandlas i direktivet, och jag tror att dessa ändringar skulle innebära ett viktigt steg framåt. Det återstår fortfarande att konkretisera och mer detaljerat beskriva vissa begrepp och företeelser som inte är helt specificerade (detta troligtvis beroende på att den sociala verkligheten nästan alltid ligger steget före den verklighet som lagen beskriver), till exempel begreppet arbetstagare för att det skall omfatta alla förekommande varianter, problemen som hänger samman med en decentraliserad produktion eller externalisering, den roll som löne- eller arbetsberoende har framför ekonomiskt beroende och även hur garantiinstitutionen kan utnyttjas på bästa sätt.
Vi kan dock i stora drag glädja oss åt att ha kommit så här långt. Jag anser att kommissionens, parlamentets och rådets verksamhet under det spanska ordförandeskapet visar att konceptet ?mer Europa? är både möjligt och genomförbart, och det visar dessutom kandidatländerna vilken väg de bör följa för att nå ett socialt mer utvecklat Europa.
Jag vill därför avslutningsvis gratulera föredraganden, trots att alla önskvärda mål teoretiskt sett inte har uppnåtts. Trots allt är det väl ofta så att det möjliga är fiende till det optimala, och när vi nu är så nära den femtioandra årsdagen av datumet för gemenskapens födelse kan det vara lämpligt att framhålla att ett enat Europa långsamt och stegvis håller på att byggas upp, men det bör också påpekas, fru kommissionär, att den sociala sektorn slutligen håller på att inta den plats den bör ha i detta vårt älskade Europa.

Hughes (PSE).
Herr talman! Jag skulle varmt vilja gratulera föredraganden för det utmärkta sätt på vilket han har hanterat detta arbete. Det antogs enhälligt i utskottet och, tack vara hans skickliga hantering av ärendet, verkar det vara klart för att slutligen fastställas genom en informell förlikning under det spanska ordförandeskapet. Detta beror, som han sade, på ett klart åtagande från kommissionen att en deklaration kommer att ingå i den informella förlikningen för att täcka situationen för ekonomiskt beroende eller underordnade arbetstagare - inte en särskilt elegant beskrivning, men vi vet alla vilka arbetstagare som åsyftas.
Vi känner alla till problemet: tillsvidareanställda heltidsarbetstagare, kärnpersonalen i många företag runt om i Europeiska unionen, blir färre och färre, med koncentriska cirklar av mindre formella arbetsförhållanden runt denna kärna. Det aktuella direktivet kommer att utöka insolvensskyddet till att gälla deltids- och visstidsanställda arbetstagare, men hur blir det med tillfälliga arbetare från förmedlingsagenturer? Hur blir det med egenföretagare som är i en liknande situation som anställda men som inte har ett anställningskontrakt? Hur blir det med arbetare med kontrakt utan arbetstidsgaranti som blir mer och mer populära i vissa delar av Europeiska unionen? Detta är en del av ett brett närmande som, för oss, handlar om att balansera flexibiliteten för arbetsplatser, företag, och ett mått av säkerhet för arbetstagarna som arbetar inom och rör sig mellan dessa företag.
Vi, i PSE-gruppen, tror fullt och fast att detta är enda sättet som alla arbetande människor kommer att ta emot förändringsprocessen på. Annars kommer en barriär att stå i vägen för denna förändringsprocess. Överenskommelsen nyligen om ett arbetstidsdirektiv för långdistansförare, som kommer att innefatta egenföretagare, visar en möjlig väg framåt.
Kommissionen måste, som föredraganden har sagt, förbinda sig att färdigställa den pågående undersökningen, en gemensam utfrågning med parlamentet och sedan lagstiftande eller andra åtgärder för att följa upp denna utfrågning. Också för oss handlar detta om ett överlag mer aktivt och socialt ansvarstagande närmande till hanteringen av industriell förändring. Vi i PSE-gruppen har sedan början av detta mandat efterlyst modernisering av lagen som reglerar överföringar och insolvens och, rent av, konsultation i form av direktivet om ett europeiskt företagsråd. Vi hoppas att de återstående delarna av dessa förändringar kommer att introduceras av kommissionen så snart som möjligt.
Jag hade nyligen ett exempel från min egen valkrets där ett företag som heter Viasystems registrerade sig utomlands innan de förklarade sig i insolvens, och därigenom undgick tillämpningen av vissa aspekter i insolvenslagen. Det efterföljande fenixföretaget som reste sig ur vraket genom att ledningen köptes ut kostade över 500 arbeten. De människorna gjordes arbetslösa, somliga av dem med över 30 års pension och andra rättigheter de var berättigade till som de förlorade helt. Utan tvivel har vi mycket arbete kvar. Detta är ett steg i rätt riktning.

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Bouwman har med särskild känslighet närmat sig frågan och han har lyckats uppnå en kompromisslösning vilket vi lovordar honom för.
Parlamentet antog med stor majoritet Bouwmans betänkande vid första behandlingen. Europaparlamentet gav ett positivt gensvar på detta initiativ från kommissionen eftersom det fullföljer reformarbetet med tre grundläggande betänkanden - de andra två avsåg dels skydd för arbetstagarna vid kollektiva uppsägningar, dels vid företagsöverlåtelser - som syftar till att minska arbetstagarnas otrygghet till följd av strukturförändringar. Denna gemensamma målsättning kan inte begränsas till bara dessa initiativ. Om vi vill att reformerna inom Europeiska unionen skall lyckas och att målet från Lissabon om en mer dynamisk ekonomi skall uppnås måste vi med samma stora intresse ta itu med den otrygghet som uppstår genom arbetet samt ta itu med rädslan för reformerna och inte motarbeta detta. Det är den enda lösningen för att förhindra att gemenskapspolitiken åter görs nationell samt att rörelserna inom extremhögern befästs.
Parlamentet har genomfört en rad ändringar av vilka flera har godkänts av rådet, exempelvis definitionen av arbetstagare, tillämpningsområdet för egenföretagare och andra kategorier samt det allmänna inkomstskyddet oavsett om det avser grundlön, bidrag eller olika ökningar. En fråga uppstod huruvida avgångsvederlag skall utgå vid eventuellt avskedande av löntagare. Rådets klargörande att man även låter dessa garantier ingå och att man anser att de ingår i de garanterade förmånerna eftersom de härrör från arbetsrelationen, betyder naturligtvis en påtaglig inkomst. Enligt min personliga åsikt borde trots detta en uttrycklig hänvisning till begreppet ?avgångsvederlag? finnas vilket också finns i Internationella arbetsorganisationens konvention och vilket Internationella arbetsorganisationens sakkunniga framhåller. En särskilt positiv punkt är också den breda uppfattning av begreppet ?insolvens? som var rådande.
Det stora frågan, som förblir obesvarad, men som inte berör bara det aktuella direktivet, är om, och i vilken utsträckning, det skydd för arbetstagarna som tillhandahålls skall omfatta även alla dem som arbetar med nya arbetsformer och om vi skall gemenskapsanpassa de aktuella begreppen. Vi instämmer i kompromisslösningen om en grundlig undersökning av frågan under förutsättning att en bestämd tidsperiod fastställs.

De Rossa (PSE).
Herr talman! Jag välkomnar förslaget framför oss i kväll. Jag välkomnar kompromissen som nåtts mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Vi har dock fortfarande kvar svårigheten med egenföretagare som inte har det skydd av arbetsmarknadslagstiftning som personer som täcks in av detta ändrade direktiv kommer att ha. Vi vet alla att många företag använder så kallade egenföretagare som ett sätt att komma undan sociala förpliktelser. Det är oacceptabelt. Det är en falsk flexibilitet. De företag och de medlemsländer som stödjer denna position med avseende på egenföretagande hindrar moderniseringen av våra arbetsrelationer, moderniseringen av arbetsmarknaden och utvecklingen av en gemensam arbetsmarknad inom Europeiska unionen. Jag anser att det är en falsk besparing och ett falskt flexibilitetsskydd.
Jag välkomnar överenskommelsen att göra en djupstudie av den juridiska, ekonomiska och sociala situationen för människor som är egenföretagare på detta sätt. Jag föreslår att det skulle var värt att även studera effekten som denna typ av egenföretagande har på utvecklingen och moderniseringen av den gemensamma arbetsmarknaden som vi eftersträvar. Det verkar för mig som om det som sker är att fler och fler arbetstagare motsätter sig förändring just på grund av att de är rädda för denna form av flexibilitet, eftersom de då lämnas utan skydd av den arbetsmarknadslagstiftning som flera generationer arbetstagare har kämpat för.

Diamantopoulou
. (EN) Herr talman! Degens överenskommelse är ett stort steg framåt för att ta itu med de nya transnationella, och allt mer komplicerade problem som både företag och arbetstagare står inför.
Jag skulle vilja börja med att gratulera Bouwman till det åtagande, den övertygelse och den stora beslutsamhet som han har visat i arbetet med detta mycket svåra direktiv genom medbestämmandeförfarandet. Jag har insett att det skulle vara omöjligt att få en positiv produkt utan samarbete och starkt stöd från ledamöterna i utskottet för sysselsättning och socialfrågor och jag skulle vilja tacka alla utskottsledamöterna.
Jag anser att detta utomordentliga samarbete, inte bara inom utskottet, utan även mellan de tre institutionerna, snart kommer att leda till ett slutligt antagande av insolvensdirektivet, troligtvis utan behov av förlikningsförfarande. Jag är glad att meddela att kommissionen är villig att acceptera alla ändringsförslag i sin helhet till den gemensamma ståndpunkten från den 18 februari. Det visar att alla ändringsförslag som lagts fram kompletterar och förbättrar den gemensamma ståndpunktens text.
När det gäller oron som uttryckts av ledamöter avseende de nya anställningsformerna skulle jag vilja bekräfta för ledamöterna i i denna kammare att kommissionen är medveten om problemet och tar itu med det på ett nytt sätt och i en mycket vidare kontext än i direktivet som vi behandlar i dag.
Anställningsformerna och sättet på vilket arbetet organiseras genomgår faktiskt snabba och omfattande förändringar. Nya anställningsformer växer fram. Det finns nya typer av arbetstagare, halvvägs mellan de traditionella arbetstagarmodellerna och egenföretagaren.
Flera begrepp har använts för att beskriva eller namnge dessa arbetstagare. De vanligaste begreppen är ekonomiskt beroende arbetstagare eller delvis underordnade arbetstagare och personer som utför arbete liknande det som anställda utför.
Vad dessa arbetstagare har gemensamt är att de liknar egenföretagare i den autonomi som de har att organisera sitt arbete och/eller det faktum att de tar en ekonomisk risk. Samtidigt är de ekonomiskt beroende på så sätt att de är mer eller mindre beroende av endast ett kundföretag och att de ofta i hög grad är integrerade med den interna organisationen i företaget.
Kommissionen tog upp problemet för dessa ekonomiskt beroende arbetstagare med arbetsmarknadens parter. Man hade en överläggning med arbetsmarknadens parter och de var medvetna om problemet, men det var tydligt att de inte hade någon konkret infallsvinkel eller ett konkret förslag. Det var tydligt att det är nödvändigt med ytterligare information om fenomenet i alla medlemsländer.
Jag måste försäkra er om att vi i den existerande texten tar med de anställningsformer i beräkningen som man redan har lagstiftat om - jag menar deltidsarbete, tillfälliga anställningskontrakt och fasta kontrakt. Men det finns andra anställningsformer, som jag redan har hänvisat till, som inte kan täckas in av detta direktiv.
För att kunna ta med er oro i beräkningen, och efter vår överläggning med arbetsmarknadens parter, kan jag bekräfta att kommissionen har påbörjat en undersökning som bör ge en översikt över den juridiska, sociala och ekonomiska ställningen för ekonomiskt beroende personer i de 15 medlemsländerna. När denna undersökning är färdigställd, kommer kommissionen att organisera en gemensam utfrågning med Europaparlamentet av tre anledningar: för att utbyta åsikter och praxis, för att utvärdera resultaten av undersökningen och öka medvetandet hos alla inblandade parter.
Man skulle kunna överväga att bjuda in representanter från kandidatländerna för att delta i denna gemensamma utfrågning. Efter denna gemensamma utfrågning, återstår frågan om vi kommer att gå längre: kommer kommissionen att föreslå konkreta gemenskapsåtgärder? Efter all denna information och alla reaktioner kommer kommissionen att överväga vilka former av gemenskapsåtgärder som är nödvändiga. Vi kommer att föreslå att de etablerar en vidare ram och sedan se hur det kan göras.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru kommissionär!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om betänkandet (A5-0152/2002) av Torres Marques för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om en samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid (KOM(2001) 665 - C5-0077/2002 - 2002/2038(COS)).

Torres Marques (PSE)
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Turismen är en av de viktigaste ekonomiska och sociala sektorerna i Europeiska unionen på grund av den rikedom den ger upphov till, de anställningstillfällen den skapar, och på grund av dess väsentliga bidrag för att bevara kulturarvet och det historiska arvet som finns i Europa. Det är också en viktig sektor för att kunna uppnå full sysselsättning i Europeiska unionen, något som föresatts vid toppmötet i Lissabon. Turismen är fundamental för regionalpolitiken eftersom den ger en impuls åt tillväxten och sysselsättningen i mindre utvecklade områden, framför allt i Europas randområden och yttre randområden.Och slutligen är den en sektor där Europa fortfarande är den region i världen som mottar flest turister och där möjligheterna, särskilt efter den planerade utvidgningen av Europeiska unionen, är ofantliga. Men ändå är det sällsynt att någon större debatt sker i detta parlament om turismen. Jag tackar därför kommissionär Erkki Liikanen och hans arbetsgrupp för att de har gett oss med den möjligheten.
Jag vill också tacka föredragandena av yttrandet till detta betänkande för deras bidrag, av vilka en majoritet i utskottet för regionalpolitik, transport och turism röstade för, varmed de värdesatte detta betänkande. Europa har en historisk och kulturell arvsskatt och många olika turistattraktioner som gör Europa till den mest besökta regionen i världen. Detta gör att vi kan hoppas på en fördubbling av siffrorna för den europeiska turismen under de kommande tjugo, tjugofem åren, med en tydlig effekt när det gäller nationalprodukten i storleksordningen tre procent per år. Sysselsättningen kommer att få uppleva en tillväxt på ungefär femton procent under de kommande tio åren. Detta fantastiska historiska arv och kulturarv i Europa är en grundläggande attraktionsfaktor för turisterna, som har den fördelen, till skillnad från andra branscher, att den inte kan omlokaliseras.
Andra viktiga faktorer för turismens tillväxt under de närmaste åren är utvecklingen inom befolkningens demografiska struktur. Om tjugo år kommer den del av befolkningen som är äldre än 65 år att uppgå till 17 miljoner. Personerna i denna åldersklass, som kommer att ha en bättre hälsa, längre medellivslängd och bättre tillgångar, kommer att känna sig mycket mer benägna att resa än förr i tiden. Efterfrågan på turism kommer också att öka: Kulturturismen och turismen inriktad på naturupplevelser kommer att öka avsevärt. Men det viktigaste för arbetstagarna är att turismen har blivit en social rättighet och för ungdomarna, att Europeiska unionen är deras territorium.
Andra för turismen dynamiska faktorer, privatiseringen av transporterna, utvecklingen av näten, impulsen som den gemensamma marknaden ger - särskilt den gemensamma valutan - de stora framstegen och utvecklingen av informationssamhället, kommer att fortsätta att främja turistströmmarnas rörlighet och internationalisering. Många åtgärder som kommissionen vidtagit har varit viktiga för utvecklingen av turismen. Jag vill särskilt framhålla den fria rörligheten för personer, eftersom markgränserna har försvunnit, och införandet av den gemensamma valutan. Ett nytt mycket viktigt steg kommer att äga rum den 1 juli i år, då ?euroområdet? kommer att bli som en inrikesmarknad och elektroniska bankkort kommer att fungera som när man är i sitt eget land. Jag tycker att det är ett mycket viktigt steg för det europeiska medborgarskapet.
Eftersom turismen är så viktig vill vi be kommissionär Erkki Liikanen att han, då han skall lägga fram alla föreslagna åtgärder eller under nästa år, tar med alla sådana åtgärder som rör turism, för ett av de viktigaste problemen är att det finns så många sektorer som påverkar turismen, och om vi inte analyserar dem i sitt sammanhang, kommer föreslagens påverkan, betydelse och sammanhållningseffekt att gå förlorad. Därför är ert förslag om ett europeiskt turistforum som skall samlas varje år och bestå av branschen, Europaparlamentet och kommissionen tillsammans en mycket bra och betydelsefull åtgärd, liksom tanken att vi måste lyssna på branschen, vad den behöver, och som vi kan ge svar på. En annan av de idéer som jag tycker är mycket viktig är den om en verksamhet på gemenskapsnivå för att främja turismen i Europa. En av de faktorer som vi mest har blivit tillfrågade om, och som jag tycker är mycket viktig, är att Europeiska unionens skattepolitik borde överväga möjligheten att tillämpa en lägre momssats på de arbetskraftintensiva sektorerna, vilka framför allt är turistsektorn. Slutligen ber jag plenum att vid konventet om Europas framtid som nu är på gång godkänna en förstärkning av den rättsliga grunden för att Europa verkligen skall kunna ha den starka turistpolitik som Europa behöver.

Harbour (PPE-DE)
Herr talman! Jag talar här på min kollegas, Bradbournes, vägnar som var föredragande för vårt utskott, även om jag var mycket inblandad i utarbetandet av yttrandet. Jag skulle först vilja säga till Torres Marques att hon har utarbetat ett mycket omfattande betänkande med många goda idéer. Jag skulle vilja säga till Liikanen, som jag är glad att se här i en annan gestalt än när vi normalt deltar i debatter, att jag läste hans betänkande med stort intresse.
Jag vill betona att inriktningen som mitt utskott valt i vårt yttrande är att vi söker områden där kommissionen kan tillföra något av värde. Vi letar inte efter ny fördragskompetens. Vi söker inte nya lager av byråkrati i en industri som, vilket Torres Marques mycket riktigt påpekat, karakteriseras av det stora antalet små-, medelstora och ägarstyrda företag. Det sista vi vill ha är en omfattande byråkratisk informationsinsamling och idéer som nya observatorier.
Kommissionen har en roll att öka värdet, att främja idéer om benchmarking och informationsutbyte avseende standarder, men industriintressenter och lokala myndigheter måste engageras i denna process. Jag betonar att de måste tillföra något av värde till processen. Liikanens portfölj är redan mycket bred. Jag vill inte se att han avleder en massa resurser på något som främst är medlemsländernas behörighet och som så bör förbli.
I anslutning till detta vill jag inte se att vi använder idéerna om turism - och visst, som Torres Marques har sagt, anställer den många människor - för att kräva centraliseringsåtgärder, för nya skattecentraliseringsåtgärder eller för nya åtgärder som direkt kan engagera regioner i stället för medlemsländer. Vi borde helt klart diskutera turismfrågor men vi bör vara tydliga om var ansvaret ligger. Vi bör säga till kommissionen: tillför något av värde, leta efter lösningar men tillför inget till er fördragskompetens.

De Clercq (ELDR)
Herr talman! Trots de tragiska händelserna den 11 september lever turistsektorn. På europeisk nivå och på världsnivå befinner den sig till och med i en ständig expansion. Som ekonomisk sektor står turistbranschen för 5 procent av jobben i Europeiska unionen. Cirka två miljoner små och medelstora företag står för den största delen av verksamheten och av arbetstillfällena, vilket tillsammans utgör cirka åtta miljoner människor. Dessutom är sysselsättningen spridd över olika tjänstesektorer såsom transport och hotellnäringen.
Små och medelstora företag är alltså tydligt den bärande kraften i och för den europeiska turismen. Därför måste de föreslagna åtgärderna sammankopplas med åtgärder inom ramen för det fleråriga programmet för små och medelstora företag. På frågan huruvida en gemensam turistpolitik måste utarbetas för turistnäringen, så är svaret tills vidare nej. Det hindrar inte att turistpolitiken måste samordnas effektivare och ledas bättre. Turistpolitiken ger ofta ett splittrat och kaotiskt intryck. Därför måste man starkt uppmuntra åtgärder inom området för harmonisering av information, åstadkommandet av harmoniserad märkning och nätverksbildning. Kommissionens initiativ för inrättande av ett årligt återkommande europeiskt forum om turism där branschen själv kan ställa sina prioriteter, förtjänar dessutom vårt fulla stöd. Kort sagt, ett närmare samarbete mellan alla berörda parter för att göra turismen konkurrenskraftigare och hållbarare, ser ut att vara en prioritet.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE)
Herr talman! Jag instämmer helt med föredraganden Torres Marques och med min kollega De Clercq om att turistsektorn är den mest lovande sektorn när det gäller att skapa nya arbetstillfällen trots den kris som turistsektorn genomgår på internationell nivå och de konsekvenser detta får i Europa.
Utskottet för sysselsättning och socialfrågor anser att vi på alla sätt bör dra nytta av denna fördel, både på europeisk och på nationell nivå. Till att börja med bör medlemsstaterna i de nationella handlingsplanerna för sysselsättningen införa konkreta förpliktelser till gagn för sysselsättningen inom turistsektorn. Grundläggande angelägenheter i dessa handlingsplaner bör vara yrkesutbildning, förbättring av anställningarnas kvalitet och behovet av att tillämpa en politik till skydd för arbetstagare med säsongsbetonad, tillfällig och otrygg sysselsättning.
För att en sådan politik skall vara effektiv bör den grundas på en riktig undersökning av marknaden för nuvarande och framtida behov. Redan nu märks en brist på arbetskraft i vissa yrken inom turistsektorn. Därför begär vårt utskott att Europeiska kommissionen skall genomföra en utredning om marknadens behov, i samarbete med medlemsstaterna och inom ramarna för en strategi för turismen utformad på nationell och regional nivå. Utskottet begär även att Europeiska kommissionen i samarbete med Cedefop skall föreslå modeller för kontroll inom området för personalutbildning och verka för nödvändigt samspel mellan utbildning och yrkeserfarenhet.
För att dessa möjligheter inom turismen skall utvecklas bör all ovannämnd politik även åtföljas av stöd för människors rörlighet, både på nationell och europeisk nivå. Turismen är i hög grad en sektor som tillåter att vi blir inspirerade till att bedriva en sådan politik för rörlighet. Vi anser också att vi bör utveckla möjligheten till att skapa arbetstillfällen och stimulera sysselsättningen för kvinnor; framför allt bör olika åtgärder vidtas för att underlätta att familjeliv och yrkesliv inom turistverksamheten kan samordnas samtidigt som vi även uppmuntrar kvinnors företagsamhet.
Vårt utskott framhåller också behovet av att betona den sociala turismen och begär att Europeiska kommissionen skall lägga fram ett meddelande om den sociala turismens olika aspekter och betydelse för att ett europeiskt medvetande skall utvecklas hos de europeiska medborgarna och för att blåsa nytt liv i Europas regioner.

Sudre (PPE-DE).
Herr talman! Herr kommissionär! Kära kolleger! Varje år är det nästan 200 miljoner européer som lämnar sin vanliga bostadssort för att turista under någon tid, oftast i andra EU-länder. Torres Marques har tydligt understrukit det: Europa förblir det viktigaste turistmålet för människor från tredje land även om vi måste vara beredda på en allt större konkurrens.
Ändå innehåller fördragen inte någon specifikt juridisk grundval för en gemenskapspolitik i fråga om turismen, trots att vårt parlament mycket länge har förespråkat en sådan politik för att åt gemenskapen säkerställa viktiga beslutsområden med respekt för subsidiaritetsprincipen. Eftersom fördragen inte innehåller någon sådan bestämmelse måste Europeiska unionen bidra till att förbättra och uppmuntra samarbetet inom denna sektor för att tydligt visa på den enastående möjlighet som turismen erbjuder.
Jag välkomnar kommissionens ansträngning när den i sitt meddelande föreslår en verksamhetsram för den europeiska turismen samt en rad åtgärder och insatser som skall genomföras av de olika berörda aktörerna. Kommissionen understryker att denna sektor är komplicerad på grund av sin mångfald och sin tvärgående karaktär som gör att den har svårt att synas på det politiska planet och som i ringa utsträckning motsvarar dess verkliga ekonomiska och sociala betydelse. Men kommissionen ger prov på bristande ambition: förslaget tyder inte på något verkligt intresse så länge det inte sätts in i något verkligt strategiskt sammanhang med syfte att bistå en industri som utmärks av en stark potential, men som är ömtålig under sin tillväxtperiod.
Jag håller med om alla rekommendationer som ingår i Torres Marques utmärkta betänkande, framför allt hänsynstagandet till turismen inom ramen för konventet för Europas framtid och jag anser att ett gemensamt handlande inte strider mot de nationella stimulansåtgärderna. Sysselsättningen inom turismen är ofta mycket säsongbetonad och osäker, vilket utgör ett hinder för en hållbar utveckling. Jag ber därför kommissionen att snarast komma med förslag som gör det möjligt att infoga restaurangbranschen och eventuellt andra turisttjänster som ännu inte kan ingå i listan över verksamhetssektorer som inom ramen för denna åtgärd kan åtnjuta en lägre procentsats moms för att utveckla sysselsättningen inom detta område, modernisera dessa yrken och skapa en bättre ställning för den europeiska turismen med tanke på den internationella konkurrensen.
Dessutom är det angeläget att förvärva och sprida kunnande när det gäller företagsledning och teknologi för att gynna nya produktionsmetoder och främja ett turistutbud som så väl som möjligt motsvarar marknadsutvecklingen. Turismen är också en avgörande faktor för utvecklingen i de minst gynnade områdena, särskilt i de yttersta randområdena där denna sektor utgör den främsta industrin när det gäller inkomster och i stor utsträckning bidrar till ansträngningarna att få deras ekonomier att närma sig medelprocenten för gemenskapsutvecklingen. Att på ett förnuftigt och varaktigt sätt utveckla turismen som bör utgöra en varaktig inkomstkälla för de lokala ekonomierna samtidigt som man skyddar och förvaltar de rikedomar som finns i landskap, kultur, historia och miljö.
Slutligen vill jag betona den väsentliga roll som Europeiska unionen borde spela för att skapa nya former av turism på nya platser, särskilt genom att låta de européer som bor på kontinenten upptäcka charmen med de europeiska turistmål som ligger i de yttersta randområdena.

Simpson (PSE).
Herr talman! Först av allt skulle jag vilja tacka vår föredragande Torres Marques, inte bara för hennes arbete med detta betänkande, utan också för hennes engagemang i turismfrågan i detta parlament, som sträcker sig några år tillbaka nu.
Jag anser att vi står inför en motsägelse - en motsägelse som tydligt träder fram när Harbour talar på Bradbourns vägnar, som talar för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om turismområdet. Jag anser att vi behöver EU-kompetens inom turismområdet, inte bara för att göra det möjligt för turismen att utvecklas när det gäller personal och standarder och ge oss en sammanhängande och koordinerad turismpolitik, men också - och jag trodde att den konservativa gruppen verkligen skulle ha tagit detta till sig - därför att det nuvarande scenariot håller tillbaka vinstgenererandet och möjligheterna att tjäna pengar i den sektorn.
Turismen bidrar med 5 procent av EU:s BNP. Tusentals människor är anställda inom turismområdet i medlemsstaterna och fortfarande har vi ingen EU-kompetens. Jag vet inte exakt i vilken omfattning men vi står i dag inför en spridd turismpolitik som reflekterar nationella, regionala och till och med lokala prioriteringar som skiljer sig från varandra.
Det verkar som om vi har ett turismfartyg som seglar över haven utan någon på bryggan som styr eller kontrollerar det. Det är inte kommissionens eller parlamentets fel. Felet ligger rätt och slätt hos medlemsländernas regeringar.
Till och med inom nationella gränser, lider turismen av liknande effekter av andra intressen - trångsynta intressen. Vi behöver verkligen ta tillfället i akt som det presenteras av Torres Marques och ta itu med detta problem, och för Europeiska unionen åstadkomma en sammanhängande turismpolitik som kommer att verka och vara till gagn för människorna i Europa.

Pohjamo (ELDR).
Herr talman, kommissionär, kolleger! På min grupps vägnar vill jag tacka föredragande Torres Marques för en noggrann beredning av detta viktiga ärende. Hon har lyssnat på kollegerna och utformat ett bra betänkande.
Turismen är en framtidsbransch och Europa är fortfarande, vilket här även har påpekats, världens främsta resemål. Eftersom turismen är en bransch i tillväxt kan den också skapa arbetsplatser i områden där sådana annars vore svåra att åstadkomma. Det är viktigt att öka Europas konkurrenskraft och attraktivitet inom turismbranschen genom en bättre koordinering av politiken inom olika gebit, genom ökat samarbete och ökad nätverksbildning. Det är speciellt viktigt att gynna en hållbar turism och att befrämja förutsättningarna för naturturismens och kulturturismens utveckling. Jag vill också poängtera hur viktigt det är att alla regioner och medborgare i unionen håller jämna steg med utvecklingen inom informationstekniken och att bredbandstekniken når alla företag inom turismen.
Vår grupp poängterar emellertid närhetsprincipen inom turismbranschen och stöder därför bara begränsade åtgärder inom EU:s regi. Därför motsätter vi oss skapandet av en egen rättsgrund och en egen budgetering av turismbranschen. Jag anser att en sänkning av omsättningsskatten för turismbranschen är motiverad, men många av ledamöterna i gruppen förhåller sig försiktigt till skattefrågor eftersom de främst berör medlemsstaternas interna angelägenheter. Beträffande ändringsförslagen kan vi stöda de flesta av van Daims och Bradbourns ändringsförslag.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Först och främst vill jag gratulera Torres Marques till ett utomordentligt arbete. I dag är turismen en av de viktigaste sektorerna inom Europeiska unionen, och den utgör den absolut viktigaste sektorn i vissa områden, där den står för större delen av BNP och är helt oumbärlig för utvecklingen och sammanhållningen i dessa regioner, som redan har viktiga gemensamma riktlinjer inom andra områden.
Turistsektorn behöver en rättslig grund att stå på för att bli mer effektiv och den behöver undantas från kravet på enhälliga beslut i rådet. Det skulle ge vingar åt en sektor som i dag hålls i ett järngrepp av de stora researrangörerna, och som i varje fall befinner sig utanför parlamentets kontroll.
Därför behöver vi kunna fatta beslut med kvalificerad majoritet i frågor som gäller turismen inom Europeiska unionen. De åtgärder som behövs för att skydda konsumenternas intressen får inte göra att vi glömmer bort att skydda de likaledes viktiga turistländernas och turistområdenas intressen.
Samspelet mellan turism och fysisk planering, effekterna på miljön, den traditionella jordbrukssektorn, sysselsättningen, transportväsendet och dess oumbärliga infrastruktur samt relationerna med andra länder utanför gemenskapen med en turistnäring som skapar välstånd och sysselsättning, gör att vi snarast måste fatta ett praktiskt beslut.
Utarbetandet av ett system med indikatorer för mätning av kvalitet och effektivitet inom turistsektorn och en samordnad administration av kustområdena rörande lokala, regionala och nationella riktlinjer bör innefattas i ett direktiv och inte endast i en rekommendation. Det borde göras en utförlig analys av hur skattebestämmelser på transportområdet påverkar turismen och av hur denna i sin tur påverkar miljön, och avslutningsvis kan sägas att konventet och rådet borde arbeta för dessa frågor. Vi behöver också ett gemensamt paraply, en gemensam politik och även en gemensam satsning på turism inom Europeiska unionen.

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Betänkandet är ensidigt inriktat på behovet av att vidareutveckla turismen som produkt inom Europeiska unionen, att ta itu med den minskande tendensen när det gäller turistströmmen i Europa och behovet av att stärka den gemensamma europeiska turistpolitiken. Enligt den orubbliga ställning som unionen numera intar underkastas turismen i betänkandet marknadens och konkurrensens lagar så att den bättre skall tjäna de stora turistföretagens intressen samtidigt som de små och medelstora företagen inom sektorn - särskilt de små företagen - oåterkalleligt drabbas.
Enligt vår uppfattning borde ett grundläggande inslag i turistpolitiken vara att skydda och säkra rättigheterna för dem som arbetar inom turismen vilka, på grund av branschens särprägel, ställs inför ökande problem såsom säkrandet av försäkringsrättigheter, regler för säkerhet och hälsa samt problemet med sektorns säsongsbetonade prägel, vilket gör dessa arbetstagare till de första offren för arbetsgivarnas godtycke.
Vi anser att turismen bör vara inriktad på att tillgodose arbetstagarnas behov - generellt för de folkliga samhällsskikten - av vila och rekreation. Turismen utgör ett nödvändigt inslag i reproduktionen av arbetskraften. Följaktligen bör turismen göras om till en allmänt omfattande rättighet för folket i stället för att vara ett medel för utsugning av väldiga vinster för storkapitalet som ödelägger sektorn. I nu avsedd anda bör turismen spela en positiv roll när det gäller samhället som helhet, bekantskapen med andra folk, seder och bruk samt kulturer, bidra till att vänskapsförbindelser mellan folken utvecklas, att folkets kultur och historia tydliggörs samt att turism och miljö förenas på ett sunt och kreativt sätt.

van Dam (EDD).
Herr talman! För ett stort antal regioner i EU är turismen en icke förkastlig inkomstkälla. Det finns tillräckligt mycket vackert att se för både européer och icke-européer i Europeiska unionens länder. Naturligtvis både när det gäller kultur och annat. Vissa regioners dragningskraft är så stark att inkomsterna från turistsektorn dominerar inkomstbalansen, ibland i mycket hög grad. Särskilt under sådana förhållanden är det bäst att vara försiktig. Turism är ju fortfarande en lyxvara som i hög grad hänger samman med världsmedborgarnas välfärd och trygghetskänsla. Till och med en stagnation i en enda länk i turistkedjan kan få mycket negativa följder för hela sektorn. Den senaste tidens händelser inom luftfarten har visat det. Därför är det lämpligt med en uppmaning till beslutsfattarna att i möjligaste mån motverka en alltför ensidig inriktning på turism i regionerna.
Turistsektorn är inte bara väldigt beroende av faktorer utanför sektorn, kännetecknande är också säsongernas stora inflytande. Det innebär, förutom ett ensidigt ekonomiskt beroende, att också arbetspotentialen endast delvis utnyttjas. Dessutom är den ekologiska sårbarheten i många turistområden en viktig sak att komma ihåg. De kultur- och naturintressanta områdena genomgår en stor och växande tillströmning av besökare. Det ställer stora krav på bärkraften i sådana arvegods. Det måste politiken ta hänsyn till. Dessa konstateranden minskar inte problemet men understryker allvaret i det. Särskilt om vi kommer ihåg att ett stort antal regioner i och med utvidgningen av Europeiska unionen kommer att läggas till på listan över turistiska dragplåster. Även därför är det viktigt att noga tänka igenom åtgärder som avser turistsektorn.
Vi kan i allmänhet instämma med dessa anmärkningar i den aktuella resolutionen med avseende på alla dessa saker. Vår oro gäller den nivå på vilken de specifika problemen borde lösas och vilken funktion Europeiska unionen skall ha i det avseendet. EU har särskilt via sin ekonomi- och strukturpolitik oerhört stort inflytande på situationen i många turistregioner. Det är tvivelaktigt om tillförandet av ytterligare uppgifter i kommissionens paket kommer att förbättra turistsektorns och kommissionens egen slagkraft. Den mesta kunskapen om turistsektorn finns ju ute i regionerna, i medlemsstaterna och i branschorganisationerna. Stimulansinitiativ borde därför också komma från de instanserna.
Herr talman! Efter denna rekognoscering ser vi ett antal tänkbara stimulansåtgärder. I första hand är det som sagt regionerna, medlemsstaterna och branschorganisationerna som har en uppgift. Jag vet verkligen inte vem som kan tangera deras kunskaper och sakkunskaper. Inte bara åtgärder som är inriktade på turismen utan även på andra typer av verksamhet bör i de berörda regionerna förhindra ett ensidigt beroende av turismen. Ett europeiskt branschforum kan i det avseendet spela en viktig roll. I andra hand ser vi en uppgift för Europeiska kommissionen. Inte för att införa en specifik turistpolitik utan för att inbördes anpassa de politikområden som påverkar turistsektorn, en sektor som främst består av små och medelstora företag. En bra kommunikation och anpassning mellan de berörda kommissionärerna och deras avdelningar är önskvärd i det avseendet. Dessutom måste kommissionen stödja medlemsstaterna i deras iver att skapa en stabil ekonomisk situation i regionerna. Utvecklandet av en regions mångsidighet tycker vi i det avseendet är ett sådant stöd. För det tredje ser vi ingen annan roll av betydelse eller av extra värde för de europeiska institutionerna. Ett införande av en rättslig grund för turism i fördragen kan inte heller räkna med stöd från oss.
Kort sagt, herr talman, områden som till stor del tackar turismen för sitt ekonomiska existensberättigande förtjänar att uppmärksammas och stimuleras för att ges bra strukturella framtidsutsikter. Alla berörda myndigheter har sin egen plats i det sammanhanget. För Europeiska unionen tycker vi att det innebär att särskilt synergin inom kommissionen förtjänar att optimeras. Jag har också lagt fram ett antal ändringsförslag i det avseendet och dem rekommenderar jag verkligen.

Berthu (NI).
Herr talman! Kommissionens meddelande och Europaparlamentets betänkande om turismen visar hur de europeiska befogenheterna kan breda ut sig utan hänsyn till subsidiariteten.
Utgångspunken är: fördraget innehåller inga gemenskapsbefogenheter inom turismens område eftersom det bara finns en punkthänvisning i artikel 2, som inte kan tjäna som juridisk grund. Denna inställning är förenlig med sunt förnuft: turisten som kommer för att besöka en trakt lockas av regionens specifika karaktär och i medlemsländerna är därför denna befogenhet knuten till platsen eller regionen, i vissa fall till nationen. Om former av internationellt samarbete ibland visar sig vara önskvärda bör de fortfarande på ett smidigt sätt finnas kvar mellan offentliga och privata parter, utan att nödvändigtvis infogas i gemenskapssystemets stela administration.
Naturligtvis ser inte Europaparlamentet och kommissionen saken på detta sätt. De vill integrera turismen med gemenskapspolitiken och skapa en programram med en avpassad budgettilldelning (se punkt 12 i resolutionsförslaget) med administrativa medel från gemenskapen (se punkt 44) och till och med, som det ibland verkar, en sorts planering. Av vilken anledning?
Turismen är viktig för tillväxten. Den kan vara ett verktyg för utvecklingen eller skapa sysselsättning: den är redan indirekt berörd, på ett eller annat sätt, av flera politiska gemenskapsåtgärder. Det betänkande som lagts fram tillfogar till och med att eftersom attentaten den 11 september resulterat i att turismen drabbats skulle en turistpolitik vara nödvändig för att bemöta chocken. Dessa argument är intressanta, men inget av dem är avgörande för att besluta att en sådan politik bör föras på gemenskapsnivå.
I själva verket innehåller artikel 5 i EU-fördraget bara ett kriterium. Kommer den planerade aktionen att föras på ett mer effektivt sätt om den behandlas i Bryssel? På denna punkt verkar den argumentation som förs i betänkandet mycket svag, rent av obefintlig. Vårt utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har i sitt yttrande hittat en avslöjande mening. Efter att på goda grunder ha anmärkt att det är svårt att se fördelarna med en gemenskapspolitik för turismen tillägger man, citat: ?Icke desto mindre förligger det gemensamma behov som det gäller att fastställa.? Med andra ord, man vet inte vad man har behov av, men man behöver det.
Slutligen framgår det av detta betänkande att kommissionen och Europaparlamentet är i stånd att bevisa att allt och vad som helst ingår i deras befogenheter. Om man gav dem fria tyglar skulle omfattningen bli oändlig. Därför är det ytterst viktigt att man vid nästa regeringskonferens genomför en verklig kontroll över subsidiariteten, det vill säga en yttre kontroll över gemenskapsinstitutionerna.

Hadzidakis (PPE-DE).
Herr talman! Herr kommissionär! Torres Marques har utfört ett mycket gott arbete och i stora drag skulle jag vilja säga att det är tre budskap som framkommer i detta betänkande.
Det första är att vi någon gång bör gå från ord till handling. Diskussioner som denna har jag hört andra gånger i denna Europaparlamentets kammare och snart börjar de påminna om en ceremoni utan innehåll. Vi bör alltså verkligen gå från ord till handling, till åtgärder och till tillämpning av det vi diskuterar.
Den andra är att vi utan tvivel bör välkomna Europeiska kommissionens meddelanden om turismen men att vi bör säga till ledamoten av kommissionen, Liikanen, att detta inte är tillräckligt. Dessa meddelanden, herr kommissionär, är en början men inte något avslutat. Åtgärder vidtas inom olika generaldirektorat, inte bara ert eget, rörande turismen, den inre marknaden, strukturfonderna och miljön. Även om inte en gemensam politik finns bör dessa åtgärder samordnas så att bästa möjliga turistpolitik från Europeiska unionens sida blir följden.
Den tredje punkten jag vill stanna vid, herr talman, är den omtalade rättsliga grunden för turism. Det finns en rättslig grund för industrin. Det finns emellertid ingen rättslig grund för turismen som om några få år kommer att vara den viktigaste industrisektorn, och detta trots att turismen till sin natur är gränsöverskridande och en verksamhet som verkligen överskrider det som en stat kan kontrollera. Således behövs en rättslig grund som inte skall ersätta en statlig politik utan tvärtom bidra till att en politik med mervärde antas på europeisk nivå och som slutligen skall hjälpa Europa att hävda sig i den internationella konkurrensen. Därför bör vi använda oss av den revision av fördragen som vi har framför oss vid den nya regeringskonferensen så att denna rättsliga grund kommer att vara för handen vilken Europaparlamentet pläderade för även vid den föregående regeringskonferensen.

Mastorakis (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! För några veckor sedan insåg den grekiska hälsovårdsministern att han måste begära tillfällig stängning av skolorna på alla utbildningsnivåer på grund av en virusinfektion som cirkulerade. Skolorna var bara stängda i två dagar och antalet nyinsjuknade minskade mycket snabbt till noll. Konsekvenserna för den grekiska turismen var emellertid direkta och betydande med ett flertal avbokade resor vilket förstärkte den kris som berodde på de kända händelserna i september.
Denna reaktion var givetvis utan grund eftersom ministeriets åtgärd var rent förebyggande och visade på seriositet och ansvarsfullhet, ett faktum som borde ha lugnat varje turist. Hela den psykologiska påverkan som skapades av vissa medier för masskommunikation och en del ledande personer ledde till avbokningar, till besvikelse för dem i Grekland som lever av turismen.
Vad annat skulle hälsovårdsministern ha kunnat göra? Skulle han ha tänkt främst på den skada företagaren led eller på den möjliga faran, även om den var mycket liten, för hälsan för lokalbefolkning och för besökare? Vad skulle ni, herr kommissionär, ha gjort som minister? Samma sak förmodar jag. Ni skulle ha prioriterat hälsofrågan. Men företagaren som lever av turismen har inte heller någon skuld. Han har rätt att begära ett lämpligt bemötande och att åtnjuta Europeiska unionens skydd. När företagaren är verksam inom och tjänar en sektor som ger så mycket till en balanserad utveckling av unionens regioner, det vill säga i sista hand till den europeiska integrationen, men samtidigt till en sektor som är så sårbar, så känslig för alla slags kriser, då anser denna företagare, denna arbetstagare och denna europeiska medborgare att det är rättvist och logiskt att han eller hon inte skall lämnas åt sitt öde.
Det måste vara möjligt att vidta åtgärder för att minska sådana ogynnsamma konsekvenser, det måste finnas möjlighet till finansiering av lämpliga insatser genom strukturfonderna och en särskild post måste tas upp i budgeten med förbättring av turismen som målsättning med allt som det betyder och innebär. Det är numera uppenbart att turismen bör införlivas som en faktor i alla gemenskapens förfaranden för beslutsfattande. Detta utmärkta betänkande som har lagts fram av kollegan Torres Marques visar vägen till detta.

Marques (PPE-DE).
Herr talman! Som ledamot vald av en region i yttre randområdet - Madeira - och inför omöjligheten att hinna ta upp alla de frågor som detta betänkande väcker, som föredraganden har behandlat väl, vår kollega Helena Torres Marques, som jag passar på att tacka för hennes utmärkta arbete, vill jag ta koncentrera mig i mitt inlägg på tre punkter som har direkt beröring med de yttre randområdena.
För det första skulle jag vilja understryka hur viktig turismen är som impuls för den ekonomiska näringen i de yttre randområdena, vilka är ett stridsfält för att bekämpa underutvecklingen. Denna sektor är den viktigaste näringen i dessa regioner när det gäller skapandet av rikedom, vilket i längden bidrar till att stärka en tillnärmning till de mer utvecklade områdena i Europeiska unionen. Det är naturligtvis viktigt att värdesätta turismens roll och den ekonomiska utvecklingspotential den har. Det är samtidigt viktigt att inte glömma att dessa regioner inte får bli ensidigt beroende av turismen, en näring vars sårbarhet alla känner till. Därför är det också viktigt att stödja en förstärkning av en diversifierad ekonomi genom att använda de möjligheter som artikel 299.2 ger.
För det andra skulle jag vilja understryka behovet av att utveckla en effektiv och hållbar infrastruktur för transporten, och då ta hänsyn till det lättaste sättet att nå avlägsna regioner som öregioner. Ökningen av turistströmmen och utvecklingen av sektorn till följd av detta beror på vilka underlättande åtgärder som vidtas för tillgängligheten, vilka tillsammans med en korrekt politik för att främja och värdera miljötillgångar och historiska och kulturella resurser kan utgöra ett viktigt verktyg för utvecklingen av dessa regioner.
För det tredje vill jag påpeka den särskilda känslighet och naturrikedom som territorier som de yttre randområdena har, vilket kräver en hållbar turism även om det är en avgörande faktor och en turistattraktion. Annars kommer själva den ekonomiska och turistmässiga utvecklingen av dessa regioner att bli drabbad för gott på medellång sikt.

Lisi (PPE-DE). -
Herr kommissionär! Det skulle glädja mig mycket om ni i kväll kunde ta oss ur den paradoxala situation som inte många års diskussioner - inte heller den nuvarande - har lyckats lösa. I Torres Marques utmärkta betänkande - som hon för övrigt har öppnat för bidrag från oss andra - beskrivs den sektor vi talar om, nämligen turismen, på ett sätt som gör att vi inte behöver upprepa det här. De siffror hon kan lägga fram visar att turismen inte bara är en viktig, avgörande, sektor för Europeiska unionen i dag, utan också en av de grundläggande sektorerna för dess framtid. Detta gäller både i rent ekonomiska termer som indirekt, till följd av dess inverkan på miljöpolitiken, socialpolitiken och arbetet för fred och kunskapsutbyte mellan invånare i olika områden. När detta är sagt kvarstår ändå den stora paradoxen i att vi, trots att vi inser hur viktig och strategisk denna sektor är, inte lyckas ta fram någon mer omfattande politik på europeisk nivå som kan hjälpa den att möta de nya utmaningarna.
Kollegerna har nämnt dessa utmaningar: vi hade den 11 september, men mer generellt sett står vi inför en fråga om turistsektorns konkurrenskraft som har andra dimensioner än tidigare. Vi har också ett utbildningsproblem och problemet med miljömässig hållbarhet. Turismen skall hjälpa oss, men vi måste också hjälpa den i riktning mot en hållbar miljö.
Herr kommissionär! Det stämmer att ni för närvarande inte kan göra så mycket eftersom fördragen inte tillåter det, men kanske ni kan trampa hårdare på gaspedalen för att samordna politiken. Ni kan också förena er med oss i kravet på att turismen i nästa konvent skall få dessa instrument, det vill säga de rättsliga instrument som gör att vi kan komma fram till en politik på turistområdet som hjälper oss att ta itu med framtida utmaningar.

Liikanen
. (EN) Herr talman! I november förra året ägnade sig kommissionen åt två dokument till Europaparlamentet och de andra institutionerna: det ena gällde det ekonomiska perspektivet på europeisk turism efter händelserna den 11 september, och det andra ett meddelande om en ?samarbetsstrategi för den europeiska turismens framtid?.
Den 19 februari organiserade utskottet för regionalpolitik, transport och turism, under Caveris ordförandeskap, en allmän utfrågning om den europeiska turismen, som kommissionen och rådet deltog i.
Jag skulle vilja tacka Caveri och föredraganden, Torres Marques, för deras aktiva bidrag, samt ledamöterna i utskottet för deras arbete och för betänkandet som framlagts i dag. Flera olika utskott gav sitt yttrande. Jag skulle vilja tacka Harbour, De Clercq och Graça Moura för deras bidrag. Kommissionen kan i stort gå med på förslaget till betänkande.
Det är ett begränsat antal frågor som behöver särskild uppmärksamhet och som jag skulle vilja kommentera: för det första gäller det frågan om en starkare juridisk grund i EG-fördraget. Vår åsikt är att fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna, i synnerhet artikel 3.1(u) och artikel 157, lägger en tillräcklig grund för åtgärderna som föreslås i kommissionens meddelande.
Efter ratificeringen av Nicefördraget kommer det att räcka med en kvalificerad majoritet för att stödja åtgärder i samband med artikel 157 i fördraget för att öka konkurrensen inom den europeiska industrin och, sålunda, inom turismföretagen.
För det andra gäller det behovet av en bättre marknadsföring av Europa som turistdestination. Kommissionen håller med parlamentet i betänkandet om att mer borde göras för att marknadsföra Europa som en säker och attraktiv samling turistorter.
Kommissionen blir regelbundet tillfrågad att också studera denna fråga, och samtycker till formuleringen i betänkandet om förslaget till rådets resolution som kommer att antas formellt den 21 maj, i vilket det betonas att: ?med avseende på att bidra till förbättringen av den globala bilden av Europeiska unionen i världen, kan man överväga att analysera den nuvarande bilden samt att diskutera möjligheterna att förbättra den, till exempel genom den nya informations- och kommunikationstekniken, genom benchmarking av bästa praxis eller genom samordning av vissa kombinerade marknadsföringsåtgärder av myndigheter inom turism och/eller industri, medan man ser till att konkurrensen bland medlemsländerna inte snedvrids?.
För det tredje, när det gäller öppnandet av den rådgivande turismkommittén för allmänheten, å ena sidan, kommissionen har redan öppnat - och kommer att hålla öppet - flera utskottssammanträden för att innefatta deltagandet av industrins och andra intressenters representanter.
Rådgivande turismkommittén är dock ett organ som etablerades genom ett rådsbeslut 1986. Ledamöterna i denna kommitté utses av medlemsländerna och kommissionen sitter som ordförande vid sammanträdena. Det är sant att det inte finns någon grund för detta i rådsbeslutet och att det kommer att bli svårt att ändra det då enhällighet krävs för att kunna öppna det för allmänheten.
Å andra sidan kommer de årliga forumsammanträdena, som startar i december, att vara öppna för allmänheten.
Slutligen skulle jag vilja nämna att det informella ministersammanträdet som organiserades av det spanska ordförandeskapet i Santander den 4 maj följdes av ett seminarium dagen efter, där viktiga offentliga och privata intressenter deltog.
Händelsen visade att de föreslagna åtgärderna i vårt meddelande ligger i linje med medlemsländernas och de andra intressenternas prioriteringar.
Det är mycket uppmuntrande att notera uppmärksamheten som Europaparlamentet ger turismen och att det i stort håller med oss. Detta kommer att underlätta vårt arbete med att uppnå målen som beskrivs i meddelandet, och i genomförandet av dessa och andra åtgärder som skulle främja varaktig och konkurrenskraftig turism i Europa.
Sammanfattningsvis, även om flera av er föredrar ett mer ambitiöst närmande, anser jag att denna process har varit synnerligen framgångsrik. Meddelandets fördelar är att det, för första gången på nästan tio år, har rönt starkt stöd från alla gemenskapsinstitutionerna för turismrelaterad verksamhet. Sammanträdet för ministrarna ansvariga för turism som nyligen hölls i Santander har visat att vi verkligen är engagerade för att arbeta tillsammans för den europeiska turismens framtid.
Nästa viktiga steg i detta gemensamma närmande i europeiska turismfrågor kommer att bli det första forumet för europeisk turism som kommissionen organiserar tillsammans med industrin och andra intressenter den 10 december i år, till vilket alla de europeiska privata och offentliga intressenterna, inklusive representanter från Europaparlamentet, kommer att inbjudas.
Jag tackar er för denna riktigt konstruktiva debatt. Jag är säker på att mycket arbete återstår för att övertyga den europeiska allmänheten och beslutsfattarna om den viktiga roll som turismen spelar för arbetsmarknaden och tillväxten på vår kontinent.
Jag håller också med dem som sade att antalet människor som är anställda inom turismnäringen gör den till en av huvudanställningssektorerna. För det andra, även om dagens siffror fortfarande ligger runt 7-8 procent av BNP, har vi länder där turismen står för upp till 12 procent av BNP, vilket visar hur viktig den är.
Turismen förtjänar vår uppmärksamhet och vi måste samordna politiken så bra som möjligt för att främja den europeiska turismens framtidsutsikter.

Talmannen. -
Tack så mycket, herr kommissionär!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om betänkandet (A5-0127/2002) av Ojeda Sanz för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om förslaget till rådets beslut om ändring av beslut 1999/311/EG om antagande av den tredje fasen i det alleuropeiska samarbetsprogrammet för högre utbildning (Tempus III) (2000-2006) (KOM(2002) 47 - C5-0096/2002 - 2002/0037(CNS)).

Ojeda Sanz (PPE-DE)
. (ES) Herr talman, fru kommissionär! Först och främst vill jag tacka för det utmärkta arbete och all den hjälp som tjänstemännen bidragit med vid utarbetandet av den här förordningen, för den goda vilja som kommissionens ansvariga visat i frågan och framför allt, för den starka vilja till dialog som kollegerna i utskottet visat och som gjort det möjligt för oss att slutföra förordningen med flera viktiga samförståndsförslag.
Tempus-programmet, och i det här fallet den utvidgning av Tempus-programmet som rådet föreslår, utgör en del av en strategi som framför allt avser att öka kunskaperna och stärka dialogen mellan folk och kulturer inom Europeiska unionen och vid Medelhavet.
En del människor undrar varför vi utvidgar ett redan befintligt program i stället för att skapa ett nytt. Även om frågan är motiverad är svaret enkelt. Om vi genom att vidareutveckla ett redan beprövat program slipper den vanliga igångsättningsproblematiken, kan vi utnyttja erfarenheterna och kunskaperna från utvecklingen av Tempus-programmet och sedan lägga till de förbättringar som gjorts efter hand och som säkerligen kommer att främja en snabb diversifiering av universitetens utbildningsutbud och samarbetet mellan partnerskapsländerna i Europa och Medelhavsregionen.
Som ni vet är Tempus-programmet inspirerat av händelserna som följde på Berlinmurens fall 1989. Programmet inrättades 1990 för att fylla det reformbehov som fanns inom den högre utbildningen i länderna i Central- och Östeuropa och för att främja rörligheten mellan universiteten i de europeiska länderna. Programmets finansiering inrymdes inom PHARE:s budgetramar, och 1993 utvidgades programmet för att även inkludera alla nya oberoende stater som Armenien, Azerbajdzjan, Vitryssland, Georgien, Kazakstan, Kirgizistan, Republiken Moldova och Ryska federationen.
Den andra fasen av det här utbildningssamarbetet omfattade totalt tretton associerade länder och gällde för en period av fyra år. Med början 1997 lämnade de tio länder i Central- och Östeuropa som befinner sig i fasen inför anslutningen till Europeiska unionen successivt Tempus-programmet, för att i stället gå med i Sokrates (ett generellt gemenskapsprogram inom utbildningsområdet). Rådets beslut ändrades dock senare och Tempus II förlängdes med ytterligare två år. I beslutet stadgades att kommissionen skulle göra en utvärdering för att se över Tempus-programmets framtid.
Avsikten med Tempus III är att vidga samarbetet till partnerskapsländerna i Medelhavsregionen och på så sätt tillgodose regionens behov av samarbete inom den högre utbildningen. Det föreslås att Tempus-programmet utvidgas till att även omfatta Marocko, Algeriet, Tunisien, Egypten, Israel, Jordanien, Palestina, Syrien och Libanon.
Samarbetet syftar till att stärka de strukturella mekanismer som gör det möjligt för universiteten att utveckla ett hållbart samarbete, utöver det stöd som ges genom andra program för samverkan, och att förbereda institutionerna i Europeiska gemenskapen och i de associerade länderna och områdena så att de bättre kan utveckla och befästa sina förbindelser. Samarbetet kommer även att påverka organ utanför de deltagande institutionerna och varaktigt påverka utbildningssystemen, och detta är det egentliga syftet med verksamheten.
En annan viktig effekt är att kretsen av deltagare vidgas och sprider sig utanför den traditionella akademiska världen till ansvariga för offentlig administration och till det civila samhället i övrigt, och att samarbetet inom sektorn för högre utbildning främjas, vilket kan få avgörande betydelse för en attitydförändring genom att de yngre generationerna på så sätt får möjlighet att jämföra sina respektive värderingar och nationella kulturer.
Avsikten är att de strikt akademiska frågorna skall få mindre betydelse och att frågor som kan stärka de civila samhällsfunktionerna hos de associerade länderna i Medelhavsregionen i stället skall komma i förgrunden och bidra till en bättre förståelse av olika kulturer och en ökad respekt för mänskliga rättigheter och minoriteter i dessa länder.
De olika utvärderingar som gjorts av Tempus-programmet har visat att det ses som ett värdefullt instrument för att främja ömsesidig förståelse, och det är dessa värderingar som deltagarna bör utgå från vid planeringen av sina verksamheter.
Detta är de viktigaste förändringarna i Tempus-programmet för partnerskapsländerna i Medelhavsregionen, och det är ändringar som vi till fullo delar i betänkandet. För övrigt har det inte gjorts några större förändringar i programmet. Jag vidhåller därför att Tempus-programmets huvudsyften är följande: att främja utvecklingen av högre utbildning, att bättre tillgodose de stödberättigade ländernas sociala, ekonomiska och kulturella behov, att främja förståelsen och närmandet mellan kulturer och att utveckla fria och blomstrande samhällen.
Dessa målsättningar bör uppnås via de gemensamma europeiska projekt som är Tempus-programmets viktigaste instrument för samarbete mellan universiteten. Förutom de gemensamma europeiska projekten erbjuder Tempus-programmet även individuella stipendier till lärare, forskare och andra för kompletterande verksamheter som stödjer programmets allmänna målsättning.
Med detta betänkande har vi velat understryka behovet av att Tempus-programmet utvidgas till att omfatta en betydligt större krets än universiteten, för att dessa, som fortfarande kommer att utgöra kärnan i verksamheten, kan bidra till en förändring av det civila samhället.

Prets (PSE)
Herr talman, fru kommissionär! Vi har redan hört vilka fördelar det nya programmet Tempus och dess utvidgning innebär för oss, och det är mycket positivt att detta utvidgas, såväl med tanke på de deltagande länderna som på målgrupperna. Stora utmaningar och möjligheter är förbundna med detta, och jag tror att programmet också måste utökas finansiellt för detta.
När Tempus III skall utvidgas till partnerländerna i Medelhavsområdet finns det andra aspekter som måste beaktas, nämligen i fråga om kvinnopolitik eller lika villkor för kvinnor. Länderna söder om Medelhavet uppvisar fortfarande ett mycket lågt antal kvinnor med högre skolutbildning eller högskoleutbildning, i synnerhet på landsbygden. Den reform och utveckling av högskolestrukturerna som hänger samman med Tempus III skall framför allt, eller bland annat, ses som en möjlighet för kvinnorna. I Jordanien, som vid sidan av Malta och Cypern är ett mönsterland bland Medelhavsländerna, ligger antalet kvinnor bland de studerande på högskolorna redan över 50 procent, men antalet kvinnor bland lärarna på högskolorna och på beslutande poster är fortfarande mycket lågt, och därmed liknar bilden situationen inom Europeiska unionen i fråga om närvaron av kvinnor på ledande positioner inom högskolorna.
Ett mycket ambitiöst mål är att lyfta fram de gemensamma kulturella värdena genom samarbete på högskoleområdet. Respekten för andra kulturella värden är givetvis mycket eftersträvansvärt. Något annat som berikar är att de politiska beslutsfattarna engageras - här vill jag passa på att peka på ett översättningsfel i tyskan där det bör heta ?de politiska beslutsfattarna? och inte ?politiska företrädare? - och som en andra grupp det civila samhället vid sidan av det akademiska sällskapet. Jag vill verkligen understryka detta, för det sägs väldigt ofta att det är de politiska beslutsfattarna som skall vara med och fatta beslut, och därför måste översättningsfelet korrigeras.
Det vore positivt om det kunde skapas en tankesmedja bestående av medlemmar ur de icke-statliga organisationerna, utbildarna, administrativa krafter och vetenskapare tillsammans med medborgarna i de deltagande länderna. För att medborgarnas behov skall kunna tillgodoses ännu bättre bör det vid sidan av en överstatlig och en nationell dimension även skapas en lokal dimension genom att olika organ deltar.
Jag tror att det viktigaste är att vi hela tiden arbetar för att vinna medborgarnas förståelse och därmed röjer många problem ur vägen.

Reding
. (FR) Herr talman! Tillåt mig först och främst att lyckönska föredraganden Ojeda Sanz för det utmärkta arbete han har utfört tillsammans med alla sina kolleger.
Detta betänkande vittnar om parlamentets starka stöd för kommissionens förslag att utsträcka Tempus-programmet till parterna för Meda och ingår som ett led i den stödpolitik för ett förstärkt samarbete med detta område som har fastställts i slutsatserna från ministerkonferensen Euromed i Barcelona och den senaste konferensen i Valencia. Utvidgningen av Tempus till Meda-parterna ingår också i det långsiktiga samarbetet inom området för högre undervisning mellan gemenskapen och andra områden i världen: detta samarbete som jag har gått in för att förstärka är nödvändigt i synnerhet därför att vi står inför en ökning av olika former av radikalism och intolerans som avslöjar en brist på dialog och förståelse mellan kulturerna. Som Prets mycket riktigt har påpekat är det tydligt att jämlikheten mellan män och kvinnor ingår i en sådan dialog. Artikel 5 i det beslut som gäller Tempus III förespråkar för övrigt denna likabehandling. I den nya texten har vi ytterligare förstärkt detta synsätt. Det föreliggande förslaget syftar alltså till en utvidgning av programmet till följande medelhavspartner: Marocko, Algeriet, Tunisien, Egypten, Jordanien, Palestina, Syrien och Libanon.
Som föredraganden mycket riktigt har påpekat har kommissionen begränsat sig till att ändra det beslut som rör Tempus där det tekniskt sett visade sig vara absolut nödvändigt; de enda mera betydande ändringsförslag som lagts till är ett specifikt syfte som avser utvecklingen av de civila demokratiska samhällena, möjligheten att inkludera forskarna för att upprätta broar med forskningen och förlängningen av tidslängden för Tempus III till 31 december 2006 för att anpassa det till program som Sokrates och Leonardo.
Kommissionen delar parlamentets och rådets önskan att snarast anta beslutet. Det är anledningen till att kommissionen, trots att den i sak delar parlamentets åsikt om ändringsförslagen, inte har möjlighet att anta dem. Herr talman! En sådan ändring skulle i själva verket försena antagandet av förslaget. Jag kan emellertid försäkra er, herr föredragande, att jag kommer att ta hänsyn till parlamentets önskningar och ändringsförslag när programmet genomförs. Jag tror att detta är det viktigaste.
Genomförandet kommer att ske inom ramen för de befintliga aktionerna med hänsyn till de specifika behoven hos varje partner; det kommer därför att bli nödvändigt att åstadkomma en dialog med de behöriga myndigheterna så snart beslutet blir antaget. Jag vet att myndigheterna för partnerskapet Meda otåligt väntar på kommissionens åtgärder. Därför skall vi inte låta dem vänta mer än nödvändigt och i stället genomföra den politik som alla vill ha. Tack för ert stöd. Jag tackar parlamentet på förhand om parlamentet, när en parlamentarisk delegation skickas till ett av dessa nya länder, vill ha vänligheten att betona vår nya samarbetspolitik vad gäller universiteten. Jag är säker på att de positiva verkningarna kommer att ge sig till känna såväl på kort som på lång sikt.

Talmannen. -
Tack så mycket, fru kommissionär!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om betänkandet (A5-0126/2002) av Gröner för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om kommissionens vitbok ?Nya insatser för Europas ungdom? (KOM(2001) 681 - C5-0110/2002 - 2002/2050(COS)).

Gröner (PSE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Låt mig först hjärtligt tacka alla som har bidragit till att ge politiken för Europas ungdom en ny skjuts genom vitboken. Genom en unik konsultationsprocess har tusentals europeiska ungdomar deltagit i utarbetandet av boken, och även parlamentet lämnade ett viktigt bidrag i ett offentligt samråd som blev mycket uppmärksammat.
Genom att betona att medlemsstaterna bär huvudansvaret för ungdomarna stöder vi de nya föreslagna samarbetsformerna a) med den öppna samordningen som metod, vilket enligt vår mening dock måste konkretiseras genom en interinstitutionell överenskommelse och b) i form av ett jämställdhetsperspektiv, dvs. genom att ta hänsyn till ungdomars intresse på ytterligare politiska områden. Den som har lyssnat noga på ungdomarna har dock vid sidan av frågorna om utbildning, livslångt lärande, mobilitet, sysselsättning, social integrering, kampen mot rasism och främlingsfientlighet kunnat hitta andra viktiga frågor som jämlikhet mellan unga män och unga kvinnor, invandring, drog- och alkoholberoende som viktiga områden att åtgärda på europeisk nivå.
Utskottet förväntar sig att konventet skall lägga fram förslag till hur ungdomarna aktivt skall kunna delta i uppbyggnaden av ett demokratiskt Europa, för Europa är fortfarande för avlägset för ungdomarna. Som föredragande ser jag det som ett krav att kapitlet ungdom i EU-fördraget kompletteras och att profilen på barn- och ungdomspolitiken slipas även i kommissionen, allt i enlighet med resultaten av det internationella barntoppmötet i New York.
De europeiska ungdomsorganisationerna, framför allt Europeiskt ungdomsforum, har stor del i ungdomarnas deltagande i processen att skapa vitboken. I vitboken uppmanar vi alla aktörer, från forskarna via de nationella företrädarna och ända ner på kommunnivå, att utveckla nya former av deltagande, även för icke-organiserade ungdomar. Ungdomsparlament, konvent, ända till tävlingar i skolor och idrottsföreningar är möjliga alternativ. Även de politiska partierna bär ett stort ansvar och borde bli bättre på att fånga upp och stödja unga människor till politiska uppdrag. Med tanke på valen 2004 kommer detta att bli mycket viktigt.
Vi kräver ett starkare stöd för ungdomars frivilliga arbete, dock måste det rättsliga och sociala ungdomsskyddet förbättras och denna icke-formella utbildning erkännas. Det finns en rad ytterligare förslag i förslaget till resolution, till exempel att bättre utnyttja gemenskapsprogrammen eller strukturfonderna till ungdomarna. För detta ändamål måste datasituationen förbättras. En ungdomsrapport med jämförbar statistik och jämförbara indikatorer från medlems- och kandidatländerna vart tredje år kommer att utgöra en viktig grund för en bred debatt och ytterligare politiska beslut. Detta har Pisastudien redan visat inom utbildningsområdet. Det krävs dock även andra samordnade åtgärder, till exempel för att förhindra våld efter katastrofen i Erfurt.
När det gäller information till ungdomarna räcker det inte med en Internetportal som diskussionsforum. Det finns starka geografiska och könsspecifika men även sociala skillnader i fråga om hur en sådan används. Jag föreslår att ett innovativt material utvecklas på ungdomarnas språk och att EU:s ungdomsaktiviteter presenteras för en bred allmänhet under en årlig aktivitetsvecka.
Men, ärade kolleger, ingenting blir bra så länge det inte genomförs. Vitboken om ungdomspolitiken är endast ett första steg, ett viktigt första steg som kommissionen har tagit för att komma i kontakt med många ungdomar och aktörer. Men inte heller det är gratis. Nu skall detta följas upp av åtgärder som inte finansieras av programmet ungdom. Alla goda förslag kan inte genomföras här, eftersom ungdomsprogrammet redan tas i anspråk till 99 procent.
Ministerrådet måste snabbt komma fram till ett beslut till slutet av månaden. Vi måste få grönt ljus för vitboken. Därefter måste vi tillsammans snabbt genomföra ytterligare konkreta förslag, även budgettekniska, för inget vore mer förödande för EU:s verksamhet och anseende bland ungdomarna än om de höga förväntningar som har väckts bland dem - jag har deltagit i många europeiska och nationella konferenser och talat med dem - inte uppfylls och inte åtföljs av åtgärder.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Kommissionen har med vitboken ?Nya insatser för Europas ungdom? lagt fram ett omfattande förslag till framtidens ungdomspolitik i Europeiska unionen. Detta är ett steg i rätt riktning, men konceptet behöver utvecklas. De europeiska ungdomsförbunden har i samråden med kommissionen uttryckligen efterlyst större hänsyn till könsspecifika frågor i vitboken. Detta har jag tagit upp och med eftertryck försvarat i yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor.
Jämställdhetsfrågorna och könsrollsperspektivet angår inte bara oss vuxna, tvärtom. Det är framför allt ute i skolorna och i ungdomsarbetet som grunden läggs för ett självklart likaberättigande för flickor och pojkar, för kvinnor och män. Detta måste synas i den europeiska ungdomspolitiken.
Jag välkomnar de förslag i betänkandet som handlar om att stärka ungdomars engagemang på alla politiska nivåer, att intensifiera den information som riktar sig specifikt till ungdomar, att stödja ungdomars frivilliga engagemang och att betona ungdomarnas intressen i konventet och i diskussionerna om författningen.
Men trots alla konstruktiva förslag får vi inte glömma bort subsidiaritetsprincipen. Ungdomspolitiken är i första hand en uppgift för nationerna, regionerna och kommunerna. Europeiska unionen kan skapa ramen för detta. I detta sammanhang ser jag mycket kritiskt på den föreslagna öppna samordningen. I den form som förslaget avser verkar den odefinierbar och avparlamentariserande. Även familjen utgör en tyngdpunkt i det verkliga livet för de europeiska ungdomarna. Detta faktum görs inte rättvisa i vitboken och betänkandet. Även familjen är ungdomspolitik. Den måste skyddas och stärkas.
På det hela taget ser jag vitboken som en bra början, som en impuls för den europeiska ungdomspolitiken inför framtiden. Dock måste vi fortsätta dialogen med den unga generationen och skynda på genomförandet genom stora insatser. Först då blir den lilla impulsen till den styrkeprocess som Europas ungdomar med all rätt förväntar sig.

Zissener (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Låt mig helt kort ta upp historien om vitbokens tillkomst igen och räkna upp några fakta som åskådliggör varför det är absolut nödvändigt med en vitbok om ungdomspolitiken. Alla vet att det kommer att finnas 75 miljoner ungdomar mellan 15 och 25 år i det utvidgade Europa. Genom att födelsetalen sjunker samtidigt som den förväntade livslängden ökar åldras vårt samhälle. Mellan 2000 och 2020 kommer andelen personer mellan 65 och 90 år i hela EU:s befolkning att stiga till mellan 16 och 21 procent, medan andelen ungdomar mellan 14 och 24 år endast kommer att utgöras av 11 procent. Denna kvantitativa obalans mellan unga och äldre människor kommer att förändra förhållandena på olika nivåer ganska så väsentligt.
För att klara av dessa utmaningar måste vi finna svaren på detta i samhället. Detta kräver lämpliga följdåtgärder av oss, framför allt för ungdomarna, för att undvika sociala spänningar men även negativa effekter på utbildningssystemen och arbetsmarknaden. Det nuvarande systemet för det europeiska samarbetet i ungdomsfrågorna har redan tangerat sina gränser och kommer inte att kunna klara av de problem som måste tacklas. Alla vet att investeringar i ungdomar betyder investeringar i det som i dag och i framtiden kommer att utgöra tillgångarna i vårt samhälle.
Ungdomspolitiken är, precis som föregående talare påpekade, framför allt medlemsstaternas ansvar. Den nya vitboken för ungdomspolitik skall visa vägen för en ny sorts europeiskt samarbete på ungdomsområdet. Det stämmer att vitboken verkligen inte är den optimala. Men den måste genomföras så snart som möjligt för att öka antalet ungdomar som deltar i uppbyggnaden av Europa och i utformningen av vår framtid. Vitboken är ett logiskt steg mot en framtidsorienterad ungdomspolitik. Jag vill passa på att tacka kommissionär Reding för det dåvarande initiativet, men framför allt för engagemanget och det sätt som hon tog sig an uppgiften, nämligen att direkt engagera ungdomar och att lyssna på unga människor. Detta är för mig den rätta vägen, för ungdomspolitik, dvs. en politik för unga människor, kan inte drivas utan de unga, utan den måste drivas tillsammans med dem.
Även om vitboken ännu inte är perfekt så är den, som sagt, ett steg i rätt riktning. På min grupps vägnar ber jag om ert stöd i morgondagens omröstning.

Iivari (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Utvecklingen av åldersstrukturen i hela Europa innebär att dagens ungdomar verkligen bär på ansvaret för framtiden. Därför är det helt på sin plats att frågor om ungdomen begrundas på EU-nivå. Genom europeiskt samarbete kan vi förbättra kvaliteten på medlemsstaternas ungdomspolitik.
Det är glädjande att kommissionen anstränger sig att i praktiken förverkliga en europeisk förvaltningskutym och erbjuda ungdomarna möjlighet att påverka beslut som gäller dem. Den samrådsprocess som föregick vitboken väckte stora förväntningar på dess innehåll hos ungdomarna. Förhoppningarna har emellertid inte i alla avseenden infriats. Det räcker inte att bara lyssna på ungdomarna. Man bör finna fungerande lösningar på de problem som ungdomarna anser vara allvarliga. Även om det går bra för den största delen av den europeiska ungdomen har ungdomsarbetslöshet och utslagning av ungdomar blivit bestående samhällsproblem. Ett närstående problem är att de sämre lottades ställning går i arv från en generation till nästa.
Man kan inte anse att det är en självklarhet att ungdomar deltar i den beslutsfattning som gäller dem. Att fostra och lära ut vikten av medborgerligt inflytande är en stor utmaning för föräldrar, utbildare och oss politiker. Demokratin för oss nära de yttersta frågorna då utnyttjande av rösträtten inte intresserar. I till exempel Finland försöker vi träna ungdomar i att påverka, bland annat genom ungdomsfullmäktige. De finns på olika orter och är ungdomarnas egna grupper som arbetar med frågor som ungdomarna anser viktiga. Vi har också anordnat val för ungdomarna där de kan uttrycka sin åsikt om rikspolitiken.
En fungerande struktur uppväcker i sig ännu ingen motivation att påverka. På ett seminarium för ungdomar som jag organiserade i april i Helsingfors, där också Gröner deltog, konstaterade en av ungdomarna vist att man bör förstå att deltagande innebär både en rättighet och en lärdom. Man lär sig medborgarskap som sedan utövas genom påverkan.
Kommissionens vitbok är en bra öppning i utvecklandet av ungdomspolitiken. Vi behöver också konkreta åtgärder och medel för att förverkliga dem, precis som föredragande Gröner poängterade. När vi funderar på finansieringen bör vi också beakta de utmaningar som utvidgningen för med sig.

Uca (GUE/NGL)
Herr talman, ärade kolleger! Ungdomarnas engagemang, önskemål och oro måste tas på allvar. Därför välkomnar jag Gröners betänkande om kommissionens vitbok för Europas ungdom. Man föreslår större hänsyn till ungdomarnas behov när åtgärderna utarbetas på olika politiska områden i Europeiska unionen. Vi måste ge ungdomarna möjlighet att aktivt och engagerat blanda sig i det offentliga livet.
Resultaten av Pisastudien är en väckarklocka för Tyskland. Därför är jag för en reform av skolpolitiken där även elevers och ungdomars idéer skall få råda. Jag menar att det är mycket viktigt att ungdomarna deltar i det offentliga livet. Ungdomar engagerar sig i dag allt mindre i traditionella organisationsstrukturer som partier och fackföreningar. Detta tar sig tydligast uttryck i ungdomars valdeltagande på nationell nivå och på EU-nivå. Vi måste vara särskilt noga med att uppmuntra unga människor att kandidera på lokal, nationell och europeisk nivå och ge dem ett starkt stöd för detta. Jag kräver att unga personers röst och åsikter inte görs till en bisak i politiken.
Särskilt sorgligt är det att kommissionens vitbok tar upp för få könsrollsperspektiv. Detta är en aspekt som inte kan förbigås. Unga kvinnor måste i alla hänseenden stödjas, eftersom kvinnor fortfarande inte har samma möjligheter på arbetsmarknaden som män har. De högsta posterna innehas främst av män. Arbetslösheten är högre bland kvinnor i Europa och kvinnor tjänar i genomsnitt mindre än sina manliga kolleger. Jag vill arbeta för att kvinnor skall få samma möjligheter på arbetsmarknaden som män.
Det gläder mig att vitboken prioriterar kampen mot rasism. Detta är särskilt viktigt, eftersom människor diskrimineras på grund av att de har en annan hudfärg eller tillhör en etnisk eller religiös minoritet. Vi måste uppmuntra ungdomarna att närma sig andra kulturer. Jag är övertygad om att detta leder till ett ömsesidigt berikande. Dialogen stöder den ömsesidiga förståelsen för fred olika folkslag emellan. Jag vill kämpa för att människorna i Europa inte bara ska kunna leva bredvid varandra utan framför allt tillsammans med varandra. Genom beredskapen att närma sig det andra, det främmande, vinner vi en världsbild som är öppen och tolerant. Ungdomspolitik måste få särskild betydelse på nationell och europeisk nivå. Hit hör att skäliga finansiella medel avsätts för åtgärderna för ungdomarna. Särskilt viktigt är det att gemenskapsprogrammen i tillräcklig utsträckning stöder projekt som kommer ungdomarna till godo.
Huset Europa får inte byggas utan hänsyn till ungdomarnas intressen. Därför kräver jag att deras tankar om Europas framtid skall få inflytande i konventet. Om vi ignorerar ungdomarnas intressen står huset Europa på skakig grund, för dagens ungdom är morgondagens framtid!

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle till att börja med vilja varmt lovorda kommissionären för hennes initiativ att låta Europeiska unionen utreda de särskilda utmaningar som unionens ungdomar för närvarande står inför och överlägga med henne samt utarbeta en ny samarbetsstrategi i vilken ungdomar betrakas som ett grundläggande kapital och en kraft för Europeiska unionens framgång och utveckling.
Vitboken ger oss politiker verkligen tillfälle att bli medvetna om vårt ansvar på europeisk och nationell nivå och vårt ansvar i fråga om detta mål. Vi bör alltså vara självkritiska och erkänna att vi inte sitter inne med vare sig den mentalitet eller erfarenhet som förbereder ungdomarna för att bli aktiva medborgare i sitt nationella och lokala samhälle och samtidigt för att bli morgondagens ansvarstagande europeiska medborgare. Det är sant att den konstanta arbetslösheten och de sociala problem som följer därav, den bristande kvaliteten som många gånger finns inom undervisningen och utbildningen samt otryggheten inför morgondagen gör de unga besvikna och distanserar dem från samhället. Som undersökningarna pekar på söker de samtidigt efter nya sociala relationer och nya former för engagemang. Föredraganden närmar sig och riktar in sig på frågan på ett riktigt sätt och vi tackar henne varmt.
I de flesta länder finns samtidigt inte de strukturer och den institutionella ram som tillåter de unga att delta i samhällslivet på ett konkret och påtagligt sätt. Inom detta område finns i Europeiska unionens länder skilda erfarenheter vilka har att göra med att de administrativa och regionala organisationerna är olika men också med den politiska traditionen. Att verka för god praxis kommer i detta fall absolut att vara gynnsamt. Men ge också på europeisk nivå, fru kommissionär, större möjligheter för Europas ungdomar till bekantskaper, samarbete och solidaritet samt till förberedelse för den gemensamma framtiden.
Trots de många olika europeiska programmen för exempelvis studentutbyte finns stora skillnader när det gäller utbildningssystemen. Beträffande erkännandet av examensbevis finns universitet vilka har som målsättning att försvåra mottagandet av studenter från andra länder inom Europeiska unionen i stället för att ta emot dem och se till att de får kontakt med deras egen studentgemenskap. Verka för djärva initiativ, fru kommissionär, Europaparlamentet kommer att stödja er.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Herr talman! Ungdomarna är det känsligaste samhällsskiktet. Det är alltså helt naturligt att det kapitalistiska systemets krisfenomen främst drabbar ungdomarna.
Vad kan egentligen det kapitalistiska samhället erbjuda ungdomar? Ett samhälle där allt är till salu och allt kan köpas. Vad kan Europeiska unionens politik särskilt erbjuda? Ett utbildningssystem som inte förmår tillhandahålla verklig kunskap, som låter yrkesutbildning ersätta annan utbildning och som utesluter en betydande del av ungdomarna på grund av deras klasstillhörighet. Obefintligt framtidsperspektiv beträffande arbete eller, i bästa fall, deltidssysselsättning i det ena arbetet efter det andra, med långa perioder däremellan av arbetslöshet, utan socialförsäkring och ett lätt byte för storkapitalets vinstintressen. Individualism och konkurrens i stället för att man handlar kollektivt och kämpar för sina krav. Subkulturen genom TV, huliganernas idrott och narkotikans falska paradis. Och när ungdomarna vågar ställa krav händer det ibland i mitt land att de ställs inför domstol.
Trots att vissa problem påvisas i kommissionens vitbok utreds inte orsakerna närmare och inte heller läggs några lösningar fram. Det huvudsakliga intresset inriktas på att integrera ungdomen och att leda den i riktningar som är bekväma för samhället men som inte är någon lösning för ungdomarna. I vitboken framläggs det innehållslösa europeiska idealet och deltagandet i systemets institutioner som ungdomen på grundval av sina erfarenheter och sin intuition har förkastat. Vidare framläggs den så kallade volontärtjänsten som den högsta formen av samhällssolidaritet och till och med företagsamhet framläggs som medel mot arbetslösheten. Det allvarliga narkotikaproblemet förringas och man intar nästan en neutral hållning. Försöket att frita systemet från skuld är uppenbart liksom att övertyga om att en lösning finns inom systemets ramar.
För Greklands kommunistiska parti finns ingen lösning för ungdomen om inte grunderna för klassamhället ifrågasätts. Bara inom ramarna för kampen för ett samhälle som respekterar människan har ungdomen möjlighet att erövra det som behövs för att utvecklas.

Reding
. (FR) Herr talman! Den vitbok som kommissionen föreslog i november förra året är svaret på den utmaning som jag kastade fram i november 1999, en utmaning riktad till ministerrådet för ungdomsfrågor och en utmaning riktad till alla som ägnar sig åt ungdomarna i våra medlemsländer: en utmaning att i slutändan lyssna på de unga och att inte göra upp någon politik för de unga utan dem. Det låter som ett nytänkande, men det är logiskt! Man kan förvåna sig över att det har behövts så lång tid innan förnuftet, innan logiken gjort sig gällande och innan man lyssnar på de unga som aktiva partner i all framtida politik.
Jag skulle vilja tacka Europaparlamentet och i synnerhet dess föredragande Lissy Gröner för hennes osvikliga stöd alltsedan det ögonblick då denna politik lanserades. Det har varit ett tålmodigt arbete, ett ständigt pågående arbete, och, som jag tror, ett arbete som också har visat de unga i våra medlemsstater att Europaparlamentet står på deras sida. Det är bra.
Vitboken har blåst in en ny dynamik i ungdomspolitiken. Men som parlamentet tydligt påpekar är det visserligen bra med ny dynamik, men ändå krävs det konkreta handlingar. Bollen ligger nu hos rådet. Vid nästa ministermöte den 30 maj får vi se hur stor viljan är hos medlemsstaterna att få detta dokument att göra framsteg i den subsidiaritetsanda som respekteras av kommissionen inom denna politik.
Den nya samarbetsram som föreslagits grundar sig å ena sidan på tillämpningen av den öppna samordningsmetoden vad gäller ungdomen och å andra sidan på ett bättre hänsynstagande till ungdomarna i de olika europeiska politikprogrammen, förutom dem som gäller ungdomsprogrammet. Jag är glad att parlamentet stödjer denna dubbla handlingsplan, att det kommer med förslag som jag har lyssnat på och antecknat. Jag skulle även vilja försäkra parlamentet om min personliga förhoppning om dess medverkan i detta nya arbetssätt. Jag känner till de strukturella bristerna med den öppna samordningsmetoden, men det är den bästa metod vi har för närvarande.
Det enda jag kan säga er är alltså: låt oss gå fram på den vägen. Jag skall anhålla om parlamentets medverkan och jag är också angelägen om att parlamentet skall förklara sig vara behörigt varje gång det gäller någon form av ungdomspolitik, vare sig det gäller mina egna områden eller de områden som tillhör andra kommissionärer.
Herr talman! Ni vet att vitboken föreslår nio prioriteringar. Dessa prioriteringar har framkommit vid sammanträden med de unga. Jag tvekar något att ytterligare öka dessa prioriteringsnivåer, därför att min politiska erfarenhet säger mig att ju tyngre man lastar båten desto svårare är det att ro den i land. Jag skulle därför snarare ha lust att säga till er: ?Låt oss behålla färre prioriteringar, men låt oss genomföra dem.?
Däremot samtycker jag med glädje till parlamentets uppmaning att regelbundet utarbeta en framstegsrapport. Jag skulle inrikta den på de framsteg som gjorts inom det europeiska samarbetet snarare än på ungdomens tillstånd: jag tror att detta är mycket viktigt, att se vart man är på väg och vilka framsteg man gör år från år. Ert förslag att ordna en informationsvecka om de ungas aktiviteter är utmärkt. Jag åtar mig att lansera förslaget. Jag håller med er: det är särskilt viktigt att sprida bättre kunskap om ungdomsprogrammet.
Slutligen är jag helt och hållet införstådd med förslaget att ta hänsyn till de unga kvinnornas situation i alla hänseenden som rör de unga, inte bara här i Europa utan också i de förbindelser vi har med tredje land. Vi har talat om det vad gäller Tempus-projektet där vi verkligen i större utsträckning måste få kvinnornas medverkan. I detta sammanhang kan jag tala om att i fråga om programmet Euromed Ungdom har jag uppmanat ministrarna i Maghreb att låta de unga kvinnorna inleda ungdomsutbyte.
Herr talman! Som jag nämnt kommer nästa etapp på vägen att överföra vitboken till konkreta handlingar att vara den 30 maj då ungdomsministrarna sammanträder. Jag tror bestämt att man vid detta sammanträde kommer att kunna besluta om villkoren för det framtida samarbetet vad gäller ungdomsfrågor samt om det som skall prioriteras i första hand.
Herr talman! Det är med stor tillfredsställelse som jag konstaterar att denna nya entusiasm för de unga delas av alla. Inte som en avslutning utan för att föra arbetet framåt skulle jag vilja tacka Europaparlamentet: ni har hjälpt oss enormt mycket och jag vet också att ni kommer att fortsätta att hjälpa de unga. Tack än en gång och låt oss inleda ett gott samarbete vad gäller ungdomspolitiken.
(Applåder)

Talmannen. -
Tack så mycket, fru kommissionär!
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen. -
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om betänkandet (A5-0132/2002) av Pack för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta Europeiska året för utbildning genom idrott 2004 (KOM(2001) 584 - C5-0497/2001 - 2001/0244(COD)).

Pack (PPE-DE)
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill minnas att jag i mitt senaste betänkande om idrott 1996 krävde att vi skulle inrätta ett idrottens år. Det dröjde innan Viviane Reding blev kommissionär och vi fick ett sådant år. Nog är detta trevligt, och jag vill gärna tacka för det. Men när jag läser titeln på året, då drar det ihop sig till kramp här inne, för kramp är vad det handlar om! Varför måste vi stuka varenda led så fort det handlar om idrott? Jag ville ha ett idrottens år, och nu har vi ett år för utbildning genom idrott. Alla vet varför vi går i sådana cirklar, för egentligen borde idrott över huvud taget inte vara en fråga att diskutera, men det är det, inte bara i fotboll utan överallt! Varje dag talar var och en på ett eller annat sätt om idrott. Det är bara inom Europeiska unionen som detta inte skall spela någon roll.
Varför måste vi vrida armarna ur led? Idrott har alltid varit gränsöverskridande. I Europa bekämpar vi ju den förkastliga dopningen inom idrotten med en gemensam anti-dopningsbyrå. Alltså finns det idrott i Europa. Och i TV-direktivet bekymrar vi oss om idrottsliga rättigheter. Alltså, idrott finns i Europa. Varför medlemsstaternas regeringar alltid är så motsträviga går egentligen utöver mitt förstånd. Därför hoppas jag att ni, nästa gång ni sätter er ned tillsammans, drar lärdomar av året för utbildning genom idrott och verkligen gör detta till en europeisk uppgift, som givetvis inte avgörs bortom subsidiariteten.
Vi tog emot kommissionens förslag med mycket god vilja. På det stora hela hade vi egentligen heller inga problem, men det är klart att parlamentet lägger fram ändringsförslag. Vi har tagit fasta på förslaget om finansieringen. Naturligtvis sade jag till mig själv: För en gångs skull var du hygglig nog att inte begära mer pengar, och precis då säger rådet att det fortfarande är för mycket! Jag skall tänka på detta till nästa gång. Jag kommer återigen att ställa krav, då kanske vi rentav får mer än vad ni föreslog. Vi har ju lyckats med detta i några program. Nu ville jag egentligen bara att det skulle gå snabbt och smidigt, men dessvärre blev det inte så. Men nu har det uppenbarligen ordnat sig.
Vi har inte rättat oss helt och hållet efter kommissionen. På ett område har vi sagt att vi absolut inte vill lägga mer pengar på forskning och undersökning inför året. Vi har sagt att alla pengar som ställs till förfogande för detta år också måste gå till synliga åtgärder eller till försöksheat inför året. Undantaget från detta är utvärderingen. Den görs givetvis efter ett sådant år, men den hör heller inte till den del som vi vill försöka stryka. Här hoppas vi förstås på kommissionens stöd.
Vi har lagt fram ändringsförslag för att förstärka och stödja det bidrag som den ideella verksamheten ger till den informella utbildningen. Vi har lagt fram ändringsförslag för att stödja spridningen av de bästa erfarenheterna och för att skapa en databas på Internet. Vi vill stödja de nätverk som arbetar för idrottens pedagogiska roll, och vi har i någon mån förtydligat ett stort problem, nämligen att elitidrottare ofta saknar möjlighet att avsluta sina studier eftersom de så att säga har nått topprestationer inom ramen för sin skoltid och därmed till vissa delar försummat sina studieresultat.
Detta europeiska år är ett viktigt år som i hela Europa sammanfaller med de olympiska sommarspelen i Aten, och det kommer att genomföras åtgärder på nationell och gemenskaplig nivå för att stödja ett varaktigt samarbete mellan utbildningsinstanser och idrottsförbund och för att bli bättre på att integrera idrottens värderingar i undervisningen.
Eftersom jag tyckte att det hela var lite torrt tog jag mig friheten att utarbeta en höjdpunkt för detta idrottens år, och kollegerna stödde min linje. Jag sade: Låt oss under 2003 genomföra en skoltävling över hela Europa, ett år som avslutas med att vinnarna inbjuds till Olympia 2004 där den olympiska elden tänds. Jag tyckte det var en ypperlig idé. Världen lever på bilder, härliga bilder, och även det är handling. Egentligen hade jag önskat - det måste jag säga - att kommissionären skulle stödja oss mer gentemot rådet. Rådet säger nej.
Jag vill förtydliga följande: Det kommer inte att kosta mycket mer. Antagligen inte mer alls, för vi har ju fortfarande pengar i reserv. Detta behöver vi naturligtvis inte alltid berätta för rådet, men pengar har vi. Vi kan göra det, och det bör vi förstås unna oss. För mig är det obegripligt att rådet inte vill!
En kommentar till omröstningen i första behandlingen: Helt säkert kommer vi att klara detta utan problem. Precis som vi har skyndat på, hoppas jag att rådet skall skynda på för att komma fram till en gemensam ståndpunkt till den 31 maj. I så fall är vi beredda - det lovar jag i mitt och mina kollegers namn - att så snabbt som möjligt behandla detta i utskottet och, om nödvändigt, genom ett trepartsmöte se till att vi kan undvika ett eventuellt förlikningsförfarande. Dock menar jag att rådet också måste gå oss några steg till mötes. Jag vore tacksam om kommissionen kunde hjälpa rådet på traven. Ännu en gång, stort tack för förslaget, Viviane Reding. Det gläder oss att det äntligen har lagts fram!

Wenzel-Perillo (PPE-DE)
Herr talman, ärade fru kommissionär, kära kolleger! År 2004 blir Europeiska året för utbildning genom idrott. Idrott har alltid varit ett privilegierat, framgångsrikt och effektivt instrument som principiellt har ett positivt inflytande på utbildningspolitiken och de grundläggande pedagogiska värderingarna i vårt samhällsliv. Stödet till idrotten och partnerskapet mellan idrottsinrättningar och utbildningsorgan inverkar positivt på lagarbete, tolerans, solidaritet, kampen mot droger och våld och en sund och rättvis konkurrens utan dopning. Detta är värden som vi måste upptäcka och stödja. Valet av 2004 som Europeiska året för utbildning genom idrott är mycket lyckat också med tanke på de Olympiska och Paraolympiska spelen i Aten och fotbolls-EM i Portugal. Kommissionen föreslår sammanlagt 11,5 miljoner euro för finansieringen, varav 3,5 miljoner euro går till operativa åtgärder redan under förberedelseåret 2003 och 8 miljoner euro 2004.
Den föreslagna finansramen måste respektera den övre gräns som slås fast i budgetplanen och får inte leda till nedskärningar på andra områden. Av effektivitetsskäl och för att undvika onödiga administrativa kostnader bör en samordningscentral finnas i varje medlemsstat. Enligt min mening behövs det heller ingen formell skyldighet att konsultera en grupp sakkunniga som inte är närmare specificerade för beslut om finansiering och medfinansiering av enskilda åtgärder. Förvaltningen och utvärderingen av programmet bör ligga kvar hos kommissionen, det vill säga i offentlig hand.
Beslutet för ett europeiskt år för idrott är riktigt, men framgången ligger i kontinuiteten. Denna utmärkta åtgärd skall absolut byggas ut kontinuerligt, eftersom det är en investering i den ungdom som skall växa upp friska och bygga upp ett friskt och förenat Europa. Det är en framtidsinvestering, för ungdomen är vår framtid!

Zabell (PPE-DE).
Herr talman! Först vill jag gratulera föredragande till det utomordentliga arbete hon har presterat, och jag vill också tacka kommissionen för att den har kunnat överbrygga det motstånd som alltid finns i parlamentet mot att ta upp idrottsrelaterade ämnen.
Jag vill särskilt framhålla två skäl till att det här betänkandet är så viktigt. Först och främst får vi inte glömma att idrotten är ett utomordentligt utbildningsinstrument.
Vi har alltid hört om idrottens positiva egenskaper: att den lär oss att uppskatta ansträngning, att den enar folk och att den har en mängd andra positiva egenskaper som jag inte tänker räkna upp här.
Det jag däremot vill säga - och jag har faktiskt lite erfarenhet inom det här området - är att unga människor, framför allt barn, sällan eller aldrig brukar glömma sådant de har lärt sig under idrottsutövning. Den här inlärningsmetoden är mycket användbar inom många områden, framför allt inom ämnen som miljö, för att nu bara nämna ett av många områden där vi i undervisningssyfte kan dra nytta av idrotten.
Det andra skälet som jag vill framhålla är att vi inte får glömma att vi bor i ett Europa där ras- och kulturskillnaderna hela tiden ökar, och att vi alla måste anstränga oss för att främja integrationen inom Europeiska unionen. I denna process spelar idrotten en fundamental roll. Det vore svårt att genomföra en sådan process utan idrotten som redskap, och om vi försökte skulle priset bli väldigt högt.
Det är min förhoppning att år 2004, Europeiska året för utbildning genom idrott, blir den knuff framåt vi behöver för att få till stånd ett införlivande av en särskild artikel om idrott i fördraget, och att detta program kommer att innebära en början - och inte en början och ett slut - för idrotten inom Europeiska unionen.

Prets (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Inledningsvis vill jag beklaga att vi återigen behandlar frågor som intresserar ungdomarna så sent. Åhörarläktarna gapar tomma. Hela dagen sitter det ungdomar på åhörarläktaren, men nu när vi diskuterar deras frågor är det tyvärr ingen här. Möjligen kan detta ändras i framtiden - det vore att öppna upp för medborgarna, då skulle man förstå vad som sker här i kammaren.
Jag är dock glad över det initiativ som vi har startat, och jag vill tacka er, fru kommissionär, för att idrotten hamnar ännu mer i blickpunkten för den europeiska politiken och för att den därmed kanske får större betydelse. Jag är övertygad om att idrotten förtjänar denna uppmärksamhet eftersom den står för så många uppgifter i samhället, som att stärka kommunikationen och det sociala förhållandet, personlighetsutvecklingen, förebyggande hälsoåtgärder och så vidare. Samhällspolitiskt är idrotten en mycket viktig ekonomisk faktor.
Initiativet Europeiska året för utbildning genom idrott är en mycket bra satsning som skall följas av många fler steg. Ändå vill jag ta upp några kritiska punkter där jag är överens med Doris Pack. Genom titeln ?år för utbildning genom sport? skall åtgärderna begränsas enbart till skolorna. Detta kan jag inte hålla med om, jag menar nämligen att föreningar och organisationer måste kopplas in och stödjas i aktiviteterna. Utbildning genom idrott sker inte enbart ute i skolorna utan i första hand i föreningar och många, många idrottsorganisationer. Jag menar att Europeiska året för utbildning genom idrott även skall signalera ett erkännande för föreningsverksamheten.
Vidare förväntar jag mig många diskussioner om idrottens innehållsliga värden. Vad innebär exempelvis fair play, vad är amatöridrott, professionell idrott, vad betyder stöd för återväxten och handledning av nya förmågor? Diskussionen måste gå på djupet. Om vi förbigår en gren är saken halvgjord och därmed ogjord.
Språkåret är ett mycket bra exempel. Här engagerades såväl skolor som utbildningsorgan av de mest skilda slag, vilket ledde till att många initiativ kunde skapas och många nya åtgärder dras i gång. Detta bör vi ha som föredöme. Det fungerade där och det både kan och måste det göra när det gäller idrott också. Idrott är rörelse! Rörelse skall inte begränsas utan stimuleras. För detta behövs utrymme och finansiella garantier.
(Applåder)

Sanders-ten Holte (ELDR).
Idrott har under seklens gång spelat en viktig roll i människornas liv. Det är naturligtvis mycket stora ord. Vem minns inte idrottsdagarna i skolan som alla måste vara med på, vare sig man var sportig av sig eller inte? Efteråt kändes det bra, det gav en känsla av samhörighet och det är egentligen det vi vill arbeta tillsammans för i år. Jag tycker att förslaget om att göra år 2004 till europeiskt år för utbildning genom idrott är ett mycket bra initiativ och jag vill tacka Pack för hennes grundliga sätt att studera förslaget. Jag håller också med henne om att titeln låter litet forcerad. Jag tycker själv att den naturligtvis är formellt helt riktig för det finns ju ingen rättslig grund för endast idrott. Några medlemsstater var emot och på det här sättet går det ändå att få igenom det. Jag tror också att utbildningsaspekten av idrotten betonas på det sättet och det är ju mycket bra.
Jag vill dock komma med några anmärkningar angående den här planen. Idrott är i skolan ett utmärkt sätt att bibringa barnen diverse mänskliga värderingar såsom fair play, laganda och tolerans. Idrott kan till och med spela en roll i skapandet av samhörighet och förståelse för andra och det är mer nödvändigt än någonsin. Ni förstår mot vilken bakgrund som jag säger det i dag men idrott hjälper också till i kampen mot främlingsfientlighet och vandalism, särskilt om barnen i skollag kan delta i tävlingar mellan skolor, på regional, nationell och även europeisk nivå, såsom Pack föreslår. En utmärkt idé som hjälper till att sprida den europeiska tanken.
Det som min partigrupp har invändningar emot är att en sådan tävling måste organiseras och finansieras av kommissionen. Kommissionen har ingen budget för det och det är inte heller dess roll, tycker jag, att organisera sådana tävlingar. Det här tycker jag snarare är något som verkar vara upplagt för till exempel nationella olympiska kommittéer.
En annan sak som jag vill påpeka är att det nu inte måste inskränkas till ett enda år. Goda initiativ måste få en fortsättning. Jag vet dock med säkerhet att Reding tänker i de banorna och säkert kommer att arbeta på det.

Wyn (Verts/ALE).
Herr talman! Europeiska året för utbildning genom idrott kommer att vara ett utmärkt tillfälle för att främja den sociala vikten av idrott inom vårt samhälle och kommer att bli ett mycket kraftigt verktyg för att främja integration. En tredjedel av Europas invånare ägnar sig regelbundet åt fysisk aktivitet, vilket gör idrott till ett av de viktigaste sociala fenomenen i Europa under 1900-talet.
Idrott är ett utmärkt sätt att engagera människor i sina samhällen. Den kan bidra till utbildning och livslångt lärande, lika väl som till att främja ledaregenskaper, medborgarskap och laganda. Året för utbildning genom idrott bör koncentrera sig på idrottens sociala aspekt. För att detta skall bli verklighet måste vi dock tillhandahålla bättre anläggningar inom mindre bemedlade samhällen. Det som oroar mig djupt är bristen på gruppledare och frivilliga att leda idrottsprojekt, i synnerhet i de mindre bemedlade regionerna. Vad kommer att finnas i programmet för att ta itu med detta?
Det är också viktigt att projekten som väljs ut skall ge en fast grund att bygga på. Drivkraften som ges under 2004 måste fortsätta bortom 2004 - det skall inte sluta där. Det bör bli en etablerad del av våra samhällsprojekt.
Lokala och regionala myndigheters engagemang under året kommer att vara mycket viktigt för dess slutliga framgång, eftersom de befinner sig i en unik position att se till att största möjliga tillgång till lokala samhällsåtgärder uppnås.
Idrott är inte bara en form av underhållning för åskådaren. Den har också en stark social dimension och det är denna sociala dimension som bör vara ett av huvudtemana under året. All idrott bör ingå, inte bara de vanliga sporterna - och detta måste vi betona genom hela programmet. Det är också viktigt att sammanlänka projekt som påbörjades under Europeiska året för funktionshinder 2003 med idrottsprojekt för funktionshindrade 2004. Ingen skall uteslutas.
Jag tackar föredraganden för ett utmärkt initiativ och ser fram emot att delta i utvecklingen av projekten under hela året.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman! Kära kolleger! Först ett tack till Doris Pack för hennes ihärdiga arbete. Slutligen, om ni började 1995 eller 1996 och har fortsatt ert arbete till i dag måste jag säga att detta verkligen kan sägas vara att bevaka ett ärende. Det är det första och jag vill tacka er för det. För det andra tillhör jag två utskott i detta parlament, det vill säga utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor som båda två har det tråkiga, eller det negativa privilegiet att få vänta till sena kvällen.
Tillåt mig att i kväll förena dessa båda sysselsättningar för att samtidigt tala om jämlikhet mellan könen och om idrott. Det är innebörden i mitt ändringsförslag som jag för övrigt skulle vilja återkomma till, för det handlar om en fråga som är mycket viktig i mina ögon. Det råkar vara så att kommissionen i sitt beslut endast betonar diskrimineringen. Men denna synvinkel, som Doris Pack för övrigt också har understrukit i en motivering, förfaller mig inte vara tillräcklig. Jag tror att idrotten är ett sätt för flickor och för kvinnor att finna sin identitet och att frigöra sig och att vi därför måste lägga vikt vid den.
Jag vill påminna er om att jämlikheten i idrotten betonades under kvinnokonferensen Peking +5 i juni 2000 i New York, att Helsingforsrapporten från september 2000 även nämner den i artikel 26, att Internationella olympiska kommittén (IOK) år 2000 anordnade en konferens, ?Kvinnor och idrott?, i Paris och att den franska idrottsministern införde frågan ?kvinnor och idrott? på dagordningen från och med 1997 med känd framgång. Det är så vi hädanefter ser på kvinnliga idrottstävlingar i media. Jag tror att vi måste ta hänsyn till allt detta. Fru kommissionär! Jag vet att ni planerar att snart anordna en konferens om kvinnor och idrott. Jag gläder mig åt det.
Jag tror att det är nödvändigt att betona denna synpunkt i betänkandet. I medelhavsländerna till exempel, i Iran eller i Algeriet frigör sig kvinnorna genom idrotten. Idrotten är alltså en viktig frigörelsefaktor. I Frankrike och i andra länder som tillhör unionen lyckas invandrarungdomarna frigöra sig, kanske inte genom rösträtten och medborgarskapet utan tack vare sina kroppar och tack vare idrotten. Idrotten är alltså ett mycket viktigt sätt att förena människor socialt, vilket har påpekats av min företrädare. Jag skulle därför vilja att vi framhåller detta.
Avslutningsvis skulle jag vilja påpeka att ett av mina ändringsförslag orsakar problem eftersom ordet ?mixité? där har översatts med ?mixed-sex sport?. Egentligen har jag inte velat tala om idrott för båda könen utan om idrotten som ett sätt att blanda könen; kvinnoidrotten bör främjas både i skolan och på tävlingsnivå. Jag har påtalat detta översättningsproblem som jag lagt märke till alltför sent och jag hoppas att föredraganden kommer att ta hänsyn till det.
Vi vet att de olympiska spelen närmar sig. Vi vet att kvinnornas roll i idrotten blir allt viktigare från olympiad till olympiad. Jag skulle önska ett den blir ännu viktigare i Aten än den var i Sidney. Jag är för övrigt inte den enda som önskar det. Undervisning tjänar naturligtvis som en grund för det eventuella resultatet: prestationer och tävlan. Jag hoppas att dessa synpunkter på kvinnorna och idrotten intresserar er, fru Reding.

Mantovani (PPE-DE).
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera föredraganden Pack till detta arbete, som antogs enhälligt i utskottet. Jag vill ta tillfället i akt att understryka hur viktiga de initiativ och evenemang som skall åtfölja Europeiska året för utbildning genom idrott kommer att bli just 2004, det år när bland annat världsmästerskapen i fotboll samt de olympiska spelen i Aten och de paraolympiska spelen skall avhållas. De kommer också att bli viktiga avstamp inför de olympiska vinterspelen i Torino 2006.
För cirka ett år sedan annonserade kommissionär Reding detta evenemang här i Strasbourg och betonade då just att sporten har en större innebörd, en dimension som inte bara har med dess rent ekonomiska roll att göra utan också - och framför allt skulle jag vilja säga - som mervärde av social och kulturell karaktär för hela det europeiska samhället. Ändå finns det fortfarande stora ojämlikheter i sportens värld. Därför måste vi särskilt uppmärksamma de små sportklubbarna och sätta värde på det engagemang i ungdomarnas fostran som finns där.
Fru kommissionär! Ni minns säkert också det möte vi hade om fotbollsspelarnas klubbyten i Europa, då jag föreslog att ni skulle arbeta för att inrätta en europeisk sportbyrå. Jag tycker fortfarande att detta är ett aktuellt projekt, även om det först naturligtvis måste införas i gemenskapsfördragen med utgångspunkt i det uttalande om sportens särdrag som de femton gjorde i Nice i december 2000. Jag tycker nämligen att ett sådant organ skulle underlätta spridningen och främjandet av en sportkultur på europeisk nivå och en sund sportslig aktivitet, samtidigt som det skulle underlätta samarbetet mellan organ på sportområdet mot våld, diskriminering, rasism och rent av doping.
Det europeiska evenemanget kommer alltså att bli mycket viktigt och vi kommer att uppmärksamma det till fullo.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Vi tackar Pack för betänkandet och kommissionen för ansträngningarna att överbrygga de hinder som finns för att kunna arbeta med och främja idrotten.
Om vi vill att år 2004, Europeiska året för utbildning genom idrott, skall bli en framgång, bör vi arbeta för att det inte blir ännu ett av alla dessa projekt som Europeiska unionen genomför, men som sedan inte når ut till medborgarna.
Av den anledningen, och för att insatsen inte skall gå spårlöst förbi, anser jag att vi bör samarbeta med alla organisationer på lokal, regional och nationell nivå som under lång tid har arbetat för att öka medvetenheten om idrottens fostrande värderingar. Det är nödvändigt att dessa organisationer ansluter sig till satsningen och samverkar för att den skall bli effektiv.
Att främja, sprida och studera de vetenskaper som sysslar med fysisk aktivitet och idrott är vårt bästa vapen i kampen för att, genom utbildning, motverka intolerans och främlingsfientlighet och verka för social integration.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Herr talman! Jag vill tacka kollegan Pack för hennes arbete med utformningen av betänkandet. Hon har utfört ett utomordentligt arbete för idrott och fysisk fostran redan under många år. Det är värt beröm att kommissionen har låtit organisera ett år med temat idrott, det var faktiskt på tiden. Det är beklagligt att idrotten saknar rättslig grund i gemenskapens lagstiftning. Idrotten bör få en egen paragraf eller så bör den åtminstone få ett tydligt omnämnande i samband med kulturparagrafen. Idrottsvärlden skulle inte förlora inflytande genom detta men idrottsorganisationerna skulle kunna påverka beslut som berör dem.
Idrottande ungdomar bör beredas möjlighet att delta i EU:s olika utbytesprogram. Det nuvarande förfarandet där ärenden som berör idrotten kamoufleras under andra moment är skrattretande. Det är bättre att tala om sakerna med deras rätta namn.
Idrotten har också obestridligen en fostrande betydelse, alldeles som det påpekas i betänkandet. Därför önskar jag att man på ett sakligt sätt skall ompröva idrottens ställning i skolornas läroplaner. I många medlemsstater anordnas viktig frivillig verksamhet i skolorna efter skoldagens slut. Resurserna även för dessa eftermiddagsövningar bör utökas märkbart. De här eftermiddagsklubbarna som ofta organiserats på frivillig basis utför ett värdefullt arbete. Tack vare denna motionsbaserade eftermiddagsverksamhet får barnen utlopp för sina naturliga rörelsebehov och lust att röra på sig. Samtidigt har barnen en meningsfull sysselsättning som motverkar sociala problem och utslagning. Tack vare dessa klubbar behöver barnen inte vara ensamma hemma under de långa eftermiddagstimmarna medan föräldrarna jobbar allt längre dagar på sina arbetsplatser under trycket av den gryende bristen på arbetskraft.

Reding
. (FR) Herr talman! Om jag säger att jag i dag med glädje och tillfredsställelse talar inför er om Europeiska året för utbildning genom idrott är det inte en tom fras, för jag har verkligen intryck av att närma mig målet och att äntligen på ett påtagligt sätt ha inlett en process som skall leda till något stort och viktigt för våra samhällen, men också och i synnerhet för de unga i detta samhälle.
Jag skulle vilja säga att slumpen spelar en mycket liten roll i politiken och jag är mycket nöjd att det är Doris Pack som i dag är föredragande, för det var hon som kom på idén redan år 1996. Fru Pack! Was lange währt, wird endlich gut. Låt oss hoppas det!
När jag blev kommissionär tog jag genast upp denna idé och införde projektet på dagordningen. Jag vet att det inte handlar om ett europeiskt idrottsår enligt era önskningar. Men ni vet också och ni har redan insett att gemenskapen inte har någon specifik behörighet inom detta område. Som ministerrådsmötet i Nice uppmanat oss bör detta likväl inte hindra oss att använda de värderingar som idrotten bär med sig för att förstärka och förbättra den nuvarande gemensamma handlingspolitiken.
Det europeiska året för utbildning genom idrott har i mina ögon såväl politisk som praktisk och symbolisk betydelse. Det har en politisk betydelse genom att det visar kommissionens intresse för den fulla användningen av idrottens pedagogiska och sociala värden, sådana värden som kan bidra till en förstärkning av medlemsstaternas utbildningspolitik. Det har en praktisk betydelse därför att 11,5 miljoner euro kommer att avsättas för att finansiera olika gemenskapliga, nationella, regionala och lokala projekt och dessa pengar kommer att läggas till den kredit som våra partner beviljat oss för detta ändamål, vilket innebär att vi år 2004 kommer att ha nya och rikliga medel att stödja idrottens pedagogiska dimension. Vi får inte glömma bort att det europeiska språkåret blev en enastående framgång. Varför? Därför att det vilade på människor, på medborgare och på privata sammanslutningar. Det gjorde det möjligt att fortsätta framåt. Det gav upphov till debatt och till ansvarstagande från själva samhället. Mina damer och herrar! Ofta räcker det med lite hjälp på traven av det här slaget för att sätta bollen i rullning.
Slutligen har det en symbolisk betydelse eftersom år 2004 är ett olympiskt år. Men de olympiska spelen sammanfaller vid inledningen av detta århundrade med andra händelser: europamästerskap, landskamper och världsmästerskap. Det europeiska året kommer att äga rum inom hela unionen och jag tror att hela unionens ögon kommer att vara riktade mot denna händelse och att det kommer att bli ett underbart tillfälle att främja idrottens sociala, pedagogiska och kulturella värden som skall påminna oss om att spelen har sitt ursprung i en tid då idrotten inte bara var kommers utan också innebar kultur och fostran.
Herr talman! Jag visste att jag skulle finna en bundsförvant hos parlamentet. Inte bara därför att tanken uppkom här i detta parlament utan också därför att kommissionen alltid haft en pålitlig bundsförvant i dess ledamöter när det gällt att uppföra idrottens tankar och värden på dagordningen för undervisningsfrågor.
Jag har läst Doris Packs betänkande med tillfredsställelse och intresse. Hon stödjer inte bara vårt förslag utan hon förbättrar det också på ett stort antal punkter. Vissa delar av betänkandet skulle emellertid förtjäna en speciell granskning och ger upphov till reservationer från kommissionen. Det handlar inte om några grundläggande problem utan snarare om reservationer som har att göra med juridiska skäl eller därför att vi helt enkelt anser att vissa idéer går utanför ramen för de lagstadgade bestämmelserna.
Först och främst ändringsförslag 7 som gäller tre speciella idrottsevenemang förutom de olympiska spelen i Aten. Det förefaller mig som om man lämnar dörren öppen för spekulationer om rangordningen för olika former av idrott och tävlingsnivåer avseende mediabevakning och publikintresse. Eftersom hela listan är mycket diskutabel och antagligen ofullständig tror jag att det vore bättre att inte nämna någon och att inkludera alla.
För det andra kan ändringsförslag 22 och ändringsförslag 29 och 38 som hänvisar till detta tyvärr inte accepteras av kommissionen. Det innebär inte att tanken på att anordna tävlingar mellan skolorna, att främja partnerskap mellan akademiska organisationer och idrottsorganisationer, att dra fördel av den olympiska eldens symboliska och mediemässiga verkan inte förefaller mig både utmärkt och genomförbar - tvärtom -, men kommissionen är inte behörig att själv organisera projekt av detta slag. Den har ingen befogenhet till det: jag vill påminna om idrottsrörelsens självständighet å ena sidan och medlemsländernas självständighet vad gäller organisationen av studier å andra sidan. Därför kan vi inte uppifrån genomdriva sådana partnerskap.
Bortsett från detta tilltalas även jag mycket av att genomföra projekt av detta slag och med det starka symboliska värde som till exempel ligger i den olympiska elden och i vapenvilan. Fru föredragande! Jag vill inte bara garantera att beslutets text möjliggör sådana projekt utan jag åtar mig också att genomföra allt för att våra partner, både på skolnivå och på nivån för olympiakommittéerna tar initiativet till detta inom ramen för detta europeiska år. För övrigt har jag goda skäl att vara optimistisk: titta på det politiska handlingsprogrammet idrott/skola som lanserades redan år 2001-2002! Det är ett försöksprojekt som lanserades av de europeiska olympiakommittéerna och utbildningsdepartementen i tre försöksländer: Nederländerna, Frankrike och Italien med bistånd av Europeiska kommissionen. Detta försök har redan visat att sådana projekt är möjliga, att vi kan gå framåt och att vi hittar partner som vill stödja denna aktion.
Mina damer och herrar! På grund av detta och med er hjälp tror jag att vi under det europeiska året för utbildning genom idrott kommer att hitta många sammanslutningar, många organisationer och många frivilliga som är redo att hjälpa oss. Det är för övrigt ett av de viktigaste syftena med detta europeiska år: att uppmuntra utbildningsinstitutionerna att arbeta i partnerskap med idrottsorganisationerna. Formell och informell utbildning bör sammanföras. Idrotten medför värden: lagarbete, solidaritet, respekt för reglerna, respekt för motståndaren, att överträffa sig själv. Allt detta är delar som kommer att stå på dagordningen under detta europeiska år.
Det är ett olympiskt år, det är ett år som utmärks av andra prestigefyllda evenemang och idrotten och idrottsmännen kommer nästan dagligen att stå på tidningarnas förstasidor. Det kommer an på oss att utnyttja denna mediaeffekt för att bevisa att vid sidan av de idrottstävlingar på högsta nivå, vilka får generösa bidrag, försiggår också ett stort arbete i det civila samhället som grundas på frivilliga insatser som det gäller att åta sig och uppmuntra. Det är denna pedagogiska och sociala dimension som är av intresse för gemenskapen.
Det är också vår uppgift att förbereda detta år väl: arbete, kontakter, planering är saker som måste göras i god tid, herr talman! Därför hoppas jag att detta parlament skall genomdriva allt för att så snabbt som möjligt åstadkomma en politisk överenskommelse med rådet och komma fram till en gemensam ståndpunkt innan slutet av det spanska ordförandeskapet, som verkligen önskar detta. Jag tror att det skulle ligga i allas intresse. Det skulle göra det i synnerhet därför att Doris Pack redan år 1996 föreslog och önskade detta: att sätta idrotten och dess sociala och pedagogiska dimensioner i förgrunden för Europas bästa och för våra samhällens skull. Tack för er hjälp.

Talmannen. -
Hjärtligt tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 21.40.)

