Återupptagande av sessionen
Talmannen.
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 7 november 2002.

Talmannen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista, som utarbetats av talmanskonferensen vid sammanträdet torsdagen den 14 november 2002 i enlighet med artikel 110 och 110a i parlamentets arbetsordning, har delats ut.
Måndagen:

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman! Ni torde vara medveten om att det råder en väldig dimma runt Strasbourg och jag har fått veta att många ledamöter inte är här. Några av dem beklagar att de inte kommer att ha möjlighet att delta i debatten om Medina Ortega-betänkandet om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Jag skulle vilja be er överväga att skjuta upp denna debatt till senare i kväll. Jag har fått veta att en buss som transporterar personer från Bryssel väntas ankomma omkring kl. 20.30. Malliori, föredraganden för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, finns med på den bussen och det vore beklagansvärt om hon inte vore här under den debatten.

Talmannen.
Jag vill inte engagera mig i frågan om vädret just nu men vi skulle kunna återkomma till detta senare.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Herr talman! Min fråga rör föredragningslistan i allmänhet - kanske inte måndagen. Som ni vet har ett fartyg, som inte gör skäl för sitt namn Prestige, läckt flera ton råolja vid den spanska kusten. Den har inte bara lämnat efter sig en fläck olja som är mer än 200 kilometer lång utan också en djup oro för miljön och ekonomin för de mer än 5 000 drabbade familjerna.
Herr talman! Eftersom jag anser att parlamentet skall vara uppmärksamt på våra medborgares önskemål skulle jag vilja be er innefatta ett uttalande av kommissionen på vår föredragningslista, följt av en debatt där vi kan gå igenom de omständigheter under vilka dessa händelser utspelat sig, orsakerna till det, de åtgärder som Europeiska unionen måste vidta för att det inte skall upprepa sig och möjligheterna att Europeiska unionen visar sin solidaritet.
Herr talman! Jag vet inte om det skulle kunna bli på måndagen eller på torsdagen, med anledning av kommissionens uttalande om klimatförändringarna, men jag skulle vilja få det bestämt redan nu så att vi tar det med i vår föredragningslista, om övriga politiska grupper håller med om det.
(Applåder)

Talmannen.
Jag försöker att systematiskt arbeta mig igenom hela veckan. Ni har föregripit något som er grupp och andra grupper har föreslagit flytta fram till torsdagens föredragningslista. Jag ber att de kolleger som önskar tala om denna fråga väntar med sina kommentarer till dess att vi behandlar torsdagens föredragningslista. Men jag har noterat er begäran.

Medina Ortega (PSE).
Herr talman! Jag förstår Hautalas synpunkter och jag skulle vilja att så många ledamöter som möjligt deltar i debatten. Däremot tycker jag inte att Hautalas förslag är lämpligt eftersom det verkar som om ett antal kolleger just nu är på väg i buss. Vi vet inte när de kommer att anlända, och då de kommer fram är de förmodligen helt slut. De vet inte ens om de skall delta i denna debatt eller ej. Om förslaget vore att debatten skulle hållas i morgon tycker jag att det är bra, men att lämna den till sentimmarna i dag, med alla dessa stackare som inte ens vet vad de skall göra, tycker jag inte är lämpligt. Jag anser att antingen diskuteras frågan nu eller någon annan dag i denna vecka.

Talmannen.
Det är absolut omöjligt under morgondagen. Det verkar redan nu vara nära nog omöjligt, även om inte något ytterligare betänkande kommer att omfattas. Genom att lyssna till föredraganden, och mot bakgrund av det faktum att en begäran av detta slag måste överlämnas till tjänsteavdelningarna en timme före sammanträdet, förefaller det vara bäst att vi går vidare. 
Jag vill emellertid beklaga att Hautala och vi som parlament skall befinna oss i denna situation i dag, där vi inte har möjlighet att garantera närvaron av de kolleger som gav sig iväg tillräckligt tidigt för att förväntas kunna deltaga i debatten.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag förstår de skäl ni just anförde, men Mallioris, som Hautala sagt, är föredragande i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i denna så viktiga debatt om tobaksreklam och ni vet mycket väl, herr talman, att frågor som handlar om tobaksreklam alltid är konfliktfyllda och att det föreligger motsättningar mellan utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Därför bad Hautala att betänkandet skulle skjutas upp en stund så att kollegerna hinner komma. Jag vet inte om det är omöjligt, men det är klart att om föredraganden inte vill det,... Jag förstår svårigheterna men det vore av betydande vikt för detta parlament om Malliori vore här, eftersom hon är föredragande i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i detta ärende.

Talmannen.
Jag vill inte fortsätta debatten i onödan och jag är fullt medveten om svårigheterna. Huvudföredraganden har föreslagit i dag eller i morgon. Vi har tyvärr inget val: i dag är det enda alternativet. Jag godtar emellertid att perspektiven kan vara annorlunda mellan de olika utskotten. Mot bakgrund av de exceptionella omständigheterna och av föredraganden Mallioris frånvaro vill jag uppmana utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor att se till så att någon som har varit närvarande under debatterna och vid utskottets omröstning kan ge en rimlig redogörelse för utskottets ståndpunkt under debatten i kväll.

Barón Crespo (PSE).
Herr talman! Jag ser att det finns fem eller sex muntliga frågor om mediakoncentration att debattera på dagens föredragningslista och jag tror att nästan alla är här som skall delta i den.
Jag ser att även kommissionen är här nu. Om kommissionär Byrne är den som ansvarar för att svara på denna fråga föreslår jag att vi börjar med detta ämne och därefter övergår vi till Medina Ortega. Det skulle kunna vara en lämplig lösning.

Talmannen.
Av kollegernas reaktioner att döma förefaller det vara ett godtagbart förslag. Vi kommer därför att inleda dagens sammanträde med den gemensamma debatten om media. Den debatten kommer att följas av Medina Ortegas betänkande och det åtföljande yttrandet.
Onsdagen:
När det gäller rådets uttalande om det sociala trepartstoppmötet har rådet begärt att det skall flyttas fram till onsdagens föredragningslista och tas upp omedelbart efter uttalandet om Pakistan.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
Torsdagen:
Jag har från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater och Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen mottagit en begäran att på föredragningslistan för denna sammanträdesperiod inbegripa ett uttalande från kommissionen om tillämpningen av ?paketet Erika? om sjösäkerhet i samband med förlisningen av oljetankern Prestige utanför Galiciens kust och de åtgärder som skall vidtas för att mildra de socioekonomiska och miljömässiga katastroferna.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Vår grupp har begärt debatten om den katastrof som skett i Galicien - vid den europeiska kusten - och det är något jag vill försvara. Ordförandena i vår grupp har begärt denna debatt skriftligen. Jag vill inte tala om en ordningsfråga, utan lägga fram problemet före omröstningen.

Talmannen.
Jag har redan angett att vi från två grupper, er grupp inberäknad, har mottagit en begäran för ett uttalande. Vi behöver inte debattera detta nu, vi bör endast ha en procedurmässig omröstning om begäran från PPE-DE-gruppen och Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen att inbegripa detta uttalande på torsdagens föredragningslista.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)
När det gäller betänkandet av Maaten för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som i enlighet med artikel 110a nyligen skrivits in för omröstning kl. 12.00, har jag från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen mottagit en skriftlig protest mot att detta förfarande skall tillämpas. Denna grupp vill att en debatt om Maatenbetänkandet skall inbegripas i slutet av torsdagens föredragningslista.
(Parlamentet förkastade denna begäran.)
Sammanträdesperiod December I (4 och 5 december, Bryssel):
Inga ändringar.

När det gäller morgondagens sammanträde med ledamöterna från kandidatländernas parlament skulle jag vilja be att ordföranden för de olika grupperna, vid kvällens gruppmöten, skall informera både våra ledamöter och deras kolleger från kandidatländerna - om de har lyckats ta sig hit - att det är absolut erforderligt att inte någon använder sina mobiltelefoner eller har dem påslagna.
Tolkningen kommer att bli oerhört krävande med så många nya språk, och således, för att underlätta denna process, kommer ett infrarött tolkningssystem att användas. Den som slår på sin mobiltelefon för att motta textmeddelanden, eller för att ringa eller motta samtal, kommer direkt att störa den tekniska kapacitet som skall göra så att våra gäster kan höra tolkningen av det som sägs. Medan vi vid normala förfaranden uppmanar kollegerna att inte använda mobiltelefoner är det under morgondagen en absolut teknisk nödvändighet att alla har slagit av sina mobiltelefoner innan de anländer hit.
Jag kommer att återupprepa denna varning i morgon men jag skulle uppskatta om grupperna ville notera detta. Jag räknar med ert samarbete.
Beträffande de allmänna svårigheter som våra kolleger har erfarit med att ta sig till Strasbourg i dag, har jag fått ett antal brev från olika myndigheter; från luftfartsmyndigheterna, från stadens borgmästare och från Air France. Jag skulle vilja läsa upp en del av brevet från luftfartsmyndigheten för er:

Watson (ELDR).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag undrar om ni kan bekräfta om rådjuret var på marken eller i luften vid det aktuella tillfället.
Talmannen.
Om jag skulle svara på detta skulle det kunna medföra ett alltför lättsinnigt skämtande om situationen.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr talman! Jag begärde ordet tidigare eftersom vår grupp denna morgon skriftligen har begärt att kommissionen skall tillämpa lagstiftningspaketen ?Erika? vid denna oerhörda katastrof Galicien drabbats av på grund av olyckan på Prestige.
Herr talman! Det är inte en slump att det är just i Bretagne med Erika och nu i Galicien med Prestige som dessa olyckor inträffat. Båda territorierna bör vara skyddade, särskilt på den europeiska atlantkusten. 
Katastrofen Erika initierade den lagstiftning som vi känner till. Katastrofen i Galicien bör tjäna till att omedelbart tillämpa fastställd lagstiftning. Vi kan inte fortsätta att tillåta att tidsinställda bomber, som Prestige, cirkulerar i våra vatten på ett oansvarigt och pirataktigt sätt. Via Galicien passerar rutterna till Europa från alla kontinenter. Inom kort tid har fyra mycket allvarliga olyckor av detta slag inträffat vid ?dödens kust?, som är ett privilegierat område.
Folk förväntar sig att man åtgärdar de socioekonomiska och ekologiska katastroferna och att man skall stödja de drabbade, samt att man skall hindra att de 77 000 ton som fortfarande finns på Prestige skall sköljas upp på våra kuster. Vi förväntar oss omedelbara beslut av kommissionen.

Talmannen.
Jag skulle vilja påminna kollegerna om att dessa anföranden bör begränsas till en minut.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Herr talman! Som galicier och fiskerisamordnare i den största gruppen i denna kammare är jag glad över det beslut vi fattat att kommissionen skall komma hit på torsdag för att in i minsta detalj förklara för oss hur denna oerhört allvarliga olycka har kunnat inträffa. Vi kommer att kräva en förklaring in i minsta detalj.
Herr talman! Galicien är svart. Stränder, kuster, fauna, fiskar, fåglar... och människor ser framtiden i svart. Herr talman, jag skulle vilja be er att i kammarens namn visa solidaritet med de spanska och galiciska myndigheterna och att ni kontaktar dem. Vi år vår sida kommer redan på torsdag att begära kommissionens stöd och att en undersökning görs.
Jag skulle också, eftersom kammaren i enlighet med den nya arbetsordningen, inte låter oss lägga fram en resolution, vilja tala om att jag genom fiskeriutskottet kommer att föreslå en resolution om att upprätta skyddade europeiska havsfiskezoner i områden som känsliga. Det tvingar fram större avstånd från dessa områden vid sjötransporter av farligt gods. Jag kommer också att föreslå att det planerade datumet år 2015 för obligatoriska dubbelskrov för dessa fartyg flyttas fram. Jag kommer att begära att det skall flyttas fram till 2005.
Herr talman! Jag säger det till er som är irländare och kelt. Vi kan inte tillåta att ännu en olycka av detta slag sker i Europa. Vi måste öka kontrollen och inte tillåta att vår miljö förstörs.
(Applåder)

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Jag talar i den socialdemokratiska gruppens namn och jag talar också som samordnare för den socialdemokratiska gruppen i fiskeriutskottet. Jag vill fästa kammarens uppmärksamhet på samma tankfartygsolycka, Prestige, som mina kolleger talat om, som inträffade förra veckan vid kusten i min region, i Galicien.
I torsdags -olyckan inträffade på onsdagen - lade jag fram ett förslag till resolution i denna kammare och jag lade också fram två resolutionsförslag, eftersom jag inser att det finns gemensamma intressen i detta: miljöintressen, fiskeriintressen -som fiskeriutskottet måste följa - och intressen som är hänförliga till sjötransporter av farligt gods, som transportutskottet måste följa.
Detta tankfartyg har redan lämnat en fläck på 37 km som rör sig mot kusten och paradoxalt nog, trots att det heter Prestige - och märk väl att problemet verkligen är europeiskt -, går under Bahamasflagg, har filippinsk besättning, transporterar från Lettland - ett av våra kandidatländer - till Gibraltar, vilket är ett land i Europeiska unionen, en medlemsstat, i detta fall Förenade kungariket, och har en grekisk kapten.
Jag ber att gemenskapens institutioner skärper lagstiftningen på detta område, att den redan befintliga skall tillämpas och att detta slag av katastrofer skall röna samma europeiska solidaritet som t.ex. fastställts när det gäller de naturkatastrofer som inträffat i fyra medlemsstater under sommaren.
(Applåder)

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga och jag kommer att tala om en annan katastrof. Förenta nationernas kommitté mot tortyr, som verkar på världsnivå, offentliggör sina undersökningar vart fjärde år och ger rekommendationer till signatärstaterna. Hittills har Spanien inte blivit godkänt i detta test. I Spaniens rapport för perioden 1997-2001 ges inga garantier beträffande det kvarhållande i avskildhet eller placering i isoleringscell, vilket skulle kunna leda till misshandel och tortyr, något som är en vardaglig företeelse i förhållanden relaterade till Baskien. Tortyrinrättningarna i Spanien har dessutom i slutändan lett till att de tjänat som ursäkt för utövandet av tortyr.
Den spanska delegationen för inrikesdepartementet har ändå dragit slutsatsen att, jag citerar: ?antalet benådningar var inte jämförbart med antalet brottmål där polismän var inbegripna för brott mot de mänskliga rättigheterna? och det förekom inte några ledande principer för att bevilja benådning, en sådan process var ?inte självreglerande? enligt delegationens yttrande.
I morgon eftermiddag kl. 15.00 kommer Spaniens rapport att utfärdas. Får jag be att de politiska grupperna under talmanskonferensen undersöker denna rapport?

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag trodde att vi skulle hålla debatten om Prestige på torsdag men jag ser att alla grupper gör inlägg och jag vill inte att min grupp, i vars namn min kollega Salvador Jové Peres och jag kommer att tala då, skall låta bli att uttrycka sin åsikt och vad jag tycker skall göras.
Man skall inte bara beklaga det som händer nu, som är svårt att åtgärda, eftersom det är en ekonomisk katastrof för alla fiskare och skaldjursfiskare - som mina kolleger har sagt. Man måste också se att det handlar om en ekologisk katastrof. När förslag om en skärpt lagstiftning läggs fram bör vi stödja den. För närvarande diskuteras i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ett mycket viktigt direktiv, vars föredragande Papayannakis, är från vår grupp. Direktivet handlar om ansvar vid miljöskador. Enligt min uppfattning är det en mycket viktig fråga. Vi får se hur röstningen utfaller under de närmaste månaderna.

Kinnock, Glenys (PSE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Ni känner till att den gemensamma parlamentsförsamlingen kommer att inledas nästa måndag i kammaren i Bryssel. Jag har fått den uppfattningen att talmanskonferensen har översänt en synnerligen starkt formulerad skrivelse till de belgiska myndigheterna gällande utsikterna att den zimbabwiska delegationens ledamöter skall tas upp på listan över personer som har visumförbud. Jag har förstått att man nu har garanterat dessa två ministrar från Zanu-PF visum och att de kommer att anlända till Bryssel i morgon.
Herr talman! Skulle ni kunna ge oss en antydan om vad slags åtgärder Europaparlamentet nu kommer att vidta när det gäller denna mycket allvarliga angelägenhet?

Talmannen.
Mot bakgrund av parlamentets resolution som vi omedelbart efter talmanskonferensen vidarebefordrade till de belgiska myndigheterna - vilka redan hade utfärdat visum och inte ville dra tillbaka dem - föreslår jag att talmanskonferensen återigen denna vecka skall utvärdera den aktuella situationen. Vi bör diskutera de alternativ som står till parlamentets förfogande, som är förenliga med dess resolutioner och även förenliga med nödvändigheten av att vara konsekvent i resolutionernas uppföljande. Vi bör även överväga att förklara dessa två personer personae non gratae angående tillträde till själva parlamentet.
Om talmanskonferensen skulle fatta ett sådant beslut kommer man att vidarebefordra beslutet till de belgiska myndigheterna och till myndigheterna i Zimbabwe. Det skulle jag personligen föredra. I alla händelser garanterar jag att ärendet kommer att tas upp under talmanskonferensen. Det kommer att vara majoritetens vilja i talmanskonferensen som avgör vilka lämpliga åtgärder man bör vidta. Detta beslut bör sedan vidarebefordras till er och till kollegerna, och även till dem utanför denna kammare.

Van Orden (PPE-DE).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag stöder de yttranden som just har uttalats, men jag skulle också vilja föreslå att om det kommer på tal att denna gemensamma parlamentsförsamling skall inledas någon annanstans och de svartlistade zimbabwiska ministrarna fortfarande är där bör ledamöterna av denna kammare rekommenderas att inte delta i denna församling så länge dessa ministrar är närvarande.

Talmannen.
Jag uppmanar de ledamöter som önskar fullfölja ärendet att de, under denna veckas förberedande politiska arbete inom de respektive grupperna, skall se till att grupperna är i stånd att komma fram till en tydlig politisk prioritering. Talmanskonferensen kommer att göra ett uttalande angående denna prioritering på torsdag i denna vecka.

van den Berg (PSE).
Herr talman! För fyra veckor sedan bad jag om stöd för bärgningen av de hundratals offren från den största fartygskatastrofen i Afrika med den förlista Joala utanför Senegals kust. Ännu har inget hänt. Kommissionen har låtit veta att det skulle finnas senegaliskt religiöst motstånd mot bärgningen, att bärgandet av kropparna skulle vara tekniskt svårt och att president Wade skulle föredra en sjömansgrav i stället för en bärgning. Det finns nu dock helt nya fakta. Av mina kontakter med senegaleserna framgår det att president Wade prioriterar en bärgning och har avsatt pengar för det. Lokala dykare har redan bärgat över 200 kroppar, tekniskt sett är det alltså möjligt, men det saknas ytterligare finansiering. De senegalesiska familjerna och alla familjer från Frankrike, Nederländerna och andra medlemsstater kan inte leva med den fruktansvärda tanken att deras nära och kära inte kan få ett värdigt avsked. Något religiöst motstånd är det inte tal om. 
Herr talman! Jag uppmanar er att ännu en gång med största möjliga brådska överlämna det här budskapet från mig till kommissionen. Det handlar nämligen om den största fartygskatastrofen i Afrika. Om det skulle hänt utanför våra kuster, skulle vi inte ha tvekat en sekund att ingripa. De här människorna har rätt till en värdig bärgning.

Talmannen.
Jag kommer att vidarebefordra denna anmärkning till berörda myndigheter inom kommissionen. För att undvika missförstånd skall jag nämna att jag, efter det senaste tillfället då detta ärende debatterades, på parlamentets vägnar framförde våra uppriktiga kondoleanser till berörda myndigheter, vilket den gången var en begäran från ordförandeskapet.

van Hulten (PSE).
Herr talman! På föredragningslistan för sammanträdesperioden i Bryssel står nu stadgan för ledamöterna, en muntlig fråga till rådet. En minoritet i vår grupp ansåg att det inte var klokt att ställa den frågan till rådet redan nu eftersom vi fortfarande diskuterar den själva men ett demokratiskt beslut fattades. I rapporten från talmanskonferensen har jag sett att ni fört samtal med medlemsstaternas stats- och premiärministrar. Får jag be er, herr talman, att skriftligen informera de parlamentsledamöter som inte var närvarande vid den konferensen om de kontakter ni har haft och vad ni pratat med stats- och premiärministrarna om, så att vi också är väl förberedda och vet vad det handlar om vid plenarsammanträdet den 4 december.

Talmannen.
Mot bakgrund av er begäran är det bästa jag kan göra att säga att jag personligen kommer att vidta åtgärder för att kommunicera med ledamöterna innan vi har dessa debatter.
Under tiden kan jag meddela er att jag för första gången har haft en möjlighet att avlägga rapport för talmanskonferensen angående resultaten av de förberedande diskussionerna om ledamotsstadgan vilka jag som representant för talmanskonferensen hållit med rådets berörda instanser. Under talmanskonferensens sammanträde i torsdags fattade man beslutet att bjuda in föredraganden Rothley för att återigen utveckla vårt tänkesätt och hans betänkande för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, i syfte att, vid ett datum som ännu inte fastställts, diskutera och genomföra en omröstning om denna fråga i kammaren. Under mellantiden skulle vi kunna begrunda en muntlig fråga eller bjuda in rådet för ett uttalande vid decembers första sammanträdesperiod.
När jag under denna vecka har haft tillfälle att rapportera till presidiet, vilket är nästa organ i ordningen, efter att ha rapporterat till talmanskonferensen, kommer jag att försöka vidta åtgärder för att se till så att alla ledamöter får en egen utvärdering av utredningens status som vi kommit fram till.

Fatuzzo (PPE-DE).
Herr talman! Medan Strasbourgs brandsoldater i dimman försökte fånga in de - föreställer jag mig - euroskeptiska hjortar som förmodligen tillhörde Roger Helmann, cirklade planet som jag flög med runt, runt. Därför fick jag tid att läsa och läsa om de italienska tidningar som skrev om ett uttalande från den italienske finansministern Giulio Tremonti: ?Europa måste bestämma om pensionerna?.
Men är vi verkligen så mäktiga, vi européer? Vi lyckas inte fånga in hjortarna i dimman, men vi måste besluta om pensionerna. Detta tycker jag verkar vara ett slags omvänd subsidiaritet: när det passar staterna, skall staterna bestämma. När det handlar om att sänka pensionerna, dra åt svångremmen på pensionärerna, ja, då passar det att överlåta uppgiften åt Europa. Borde man inte ingripa, herr talman?

Talmannen.
Det var en mycket klok anmärkning från er sida, herr Fatuzzo.

Wallis (ELDR).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. På grund av den historiska debatt som kommer att äga rum under denna sammanträdesperiod förekommer det inte någon frågestund. Jag hade lämnat in en fråga till rådet angående lagstiftningsprocessen och det sätt på vilket kammaren eventuellt kan komma att behandlas när det gäller det föreslagna direktivet om rättshjälp.
Rådet har för avsikt att anta denna åtgärd i slutet av månaden, på grundval av en annan text än den som parlamentet rådfrågades om. Genom detta kommer man att undvika medbeslutandeförfarandet, som går om intet efter denna månads slut, och man kommer även att undvika kommissionens kraftiga uppmaningar att rådet på nytt bör låta parlamentet yttra sig.
Jag skulle för kammarens räkning vilja veta hur det kommer sig att rådet inte anser sig ha någon skyldighet att på nytt låta oss yttra oss. Håller inte rådet med om att denna åtgärd går absolut rakt emot principen om ömsesidig respekt och god tro i lagstiftningsprocessen mellan dessa institutioner såsom fastställts i fördragen och godkänts av domstolen? Herr talman! Detta är allvarligt och jag skulle vilja be er undersöka ärendet.

Talmannen.
Herr Wallis! I avsaknad av frågestunden har jag noterat er fråga. Låt mig ta upp er begäran för att se om vi kan få någon antydan från rådet när det gäller svaret på den sakfråga som ni just har ställt.

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Angående en ordningsfråga skulle jag vilja följa upp det som van Hulten sade beträffande onsdag den 4 december. Som ledamot av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden är jag väl medveten om den konstitutionella och praktiska nödvändigheten av att gå vidare med ledamotsstadgan - även om inte jag skulle ha valt att göra det på detta specifika sätt.
Jag har emellertid noterat att det på föredragningslistan den dagen förekommer omfattande debatter angående fiske - de första på tio år - där man vid en kritisk tidpunkt undersöker Europas fiskeindustri. Väljare över hela Europa kommer att undra hur Europaparlamentet tänker och agerar kring detta. Det som tidningarna kommer att upplysa dem om är att parlamentet dröjde med att diskutera detta till dess att man hade talat om sina egna löner. Detta är verkligen upprörande förhållanden. Jag hoppas att talmanskonferensen, om den håller fast vid en föredragningslista av detta slag, kommer att ändra ordningen och lägga fiskefrågan - som är av yttersta vikt - före och framför debatten om ledamotsstadgan.
(Applåder)

Talmannen.
De kolleger som önskar diskutera denna fråga skulle kunna ta upp den i talmanskonferensen på torsdag.
Jag påminner er om att vi alldeles nyss röstade om antagandet av decembers föredragningslista för sammanträdet i Bryssel utan vare sig diskussion, invändningar eller förslag från ledamöterna i sessionssalen. Jag noterar vad ni har sagt. Det står fortfarande grupperna fritt att se över diskussionernas ordning den dagen.

Ludford (ELDR).
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag välkomnar det nyligen inträffade frikännandet av brittiska och nederländska flygplansskådare som stått anklagade för spioneri i Grekland och det faktum att appellationsdomstolen hade redbarheten att ställa till rätta det ursprungliga justitiemordet som den fällande domen representerade för ett år sedan.
Jag erinrar mig att det tog många år att rätta till liknande felaktiga domar i Förenade kungariket under 1980-talet, så jag är glad över att det inte tog längre tid, även om ett år är en svår prövning för de svarande. Men faktum är att detta åtal aldrig borde ha inträffat och det sätt på vilket det utvecklades orsakade mycket bekymmer i fråga om behandlingen av de svarande och rättegångens standard. Det är därför nödvändigt att vi utvecklar dagordningen för att de som står anklagade i brottmål skall garanteras höga normer i fråga om rättskipning som kommissionen kommer att lägga fram i ett förslag till rambeslut nästa år. Vi är också i behov av att vitalisera våra åtaganden för de mänskliga rättigheterna i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och stadgan om de grundläggande rättigheterna.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Herr talman! Vi matas ännu en gång lite i taget i media med hemska bilder från hungersnöden på Afrikas horn. Vi ser ännu en gång bilder på hundratals barn som dör av hunger utan att vi organiserar en specifik debatt om hungern i världen. Nu kommer dessa bilder också från Argentina, och vi gör inget och kommer att komma för sent som förra gången.
Herr talman! Därför ber jag er att vi inte skall göra som då FAO höll sin konferens i Rom, vilken vi lät passera utan att hålla en specifik debatt om hungern. Låt oss organisera en debatt, låt oss anta en konkret resolution. Vi får inte låta dessa situationer återuppstå.

Langenhagen (PPE-DE).
Herr talman! Ännu ett snabbt ord om tankerolyckan utanför den galiciska kusten. Detta är åter en förskräcklig och tragisk olycka som vi säkert inte har hört talas om för sista gången. För några få dagar sedan talade en företrädare för kommissionen över ämnet EMSA - Europeiska sjösäkerhetsbyrån - och berörde då också ett koncept för en europeisk kustbevakning för att skydda miljön. Detta är nu ett krav som vi har framfört i tio års tid, men vi har fortfarande inte kommit mycket längre. Jag skulle också vilja förhindra att något liknande det som just har inträffat händer i Tyskland.
I överensstämmelse med detta bildade vi för ett år sedan en haverikommission som ännu inte har kommit igång. I tidningen stod det detta veckoslut att man söker tre olika huvudorter och sedan har för avsikt att välja ut den bästa. Ni måste förstå att gemene man är mer än kritisk till detta och jag kan bara vädja till er att vi i varje fall på det europeiska planet inte skall tillåta oss sådana oförskämdheter.

Frassoni (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill bara informera mina kolleger om något som inträffade i Italien under natten mellan torsdag och fredag: 20 militanta globaliseringsmotståndare, s.k. no global arresterades och placerades i isoleringsceller. Anklagelserna var av typen ?omstörtande verksamhet riktad mot det ekonomiska systemet? eller ?verksamhet avsedd att hindra institutionerna och regeringens företrädare från att fullgöra sina uppgifter?.
Detta är brott som funnits i den italienska straffrätten sedan 30-talet. Lagarna infördes för att förhindra anarkister och socialister från att bedriva sin politiska verksamhet under fascismen. Om dessa artiklar hade existerat i något kandidatland och om det hade uppmärksammats av de europeiska institutionerna, så hade det land det gällde inte klarat utvidgningsförhandlingarna.
Detta är ett europeiskt problem och denna typ av händelser borde inte upprepas, vare sig bland de 15 eller bland de 25. Även vi måste hålla ett vakande öga på denna typ av situationer och diskutera dem eller åtminstone vara medvetna om att de förekommer.

Thors (ELDR).
Värderade talman! Jag vill också på den liberala gruppens vägnar uttrycka min medkänsla med det som har hänt i Galicien. Vi känner alla maktlöshet. Själv tittade jag på den webbplats där alla fartyg borde listas och sökte efter fartyget Prestige. Det finns inte där, även om det borde finnas där.
Bäste talman! Jag ber er att vidarebefordra till kommissionen att vi också vill veta vilken del Lettland har i det som hänt. Jag vill dessutom att våra lettiska kolleger skall kommentera detta, så att vi får en debatt, eftersom fartyget var på väg från Lettland till Gibraltar. Jag anser vidare att dessa länder borde följa gällande normer. Samtidigt ber jag kommissionen ta reda på vem befraktaren är. Jag har försökt finna det i tidningarna. Det är en uppgift som vi behöver för att kunna följa upp situationen.
Med anledning av tidigare inlägg vill jag påpeka att det på onsdag är barnens rättigheters dag. Jag tycker att vi bör högtidlighålla det tillsammans och att en hälsning bör sändas till Carol Belami.

Talmannen.
Kanske kan vi be kommissionen att beakta er fråga före det uttalande som kommissionen skall göra på torsdag.

Corbey (PSE).
Herr talman! I dag har vi på flygplatsen sett att naturen ibland kan vända sig mot tekniken. För att inte avsiktligt göra naturen upprörd, måste det även till en effektiv klimatpolitik. Utsläppet av koldioxid måste sänkas drastiskt. En majoritet av det här parlamentet har i flera år yrkat på att miljökostnaderna skall vara avgörande i produktpriserna. Främst inom sektorn lufttransport måste miljöskatten ingå i biljettpriset. Hittills har dock Europeiska unionen misslyckats, ingen klimatskatt har åstadkommits.
Lyckligtvis finns det även goda nyheter. Organisationen Trees for Travel planterar mot betalning träd efter varje flygresa som ni gjort. Vid varje flygresa kan ni köpa ett klimatcertifikat för kompensera utsläppet av koldioxid. Trots bristen på regler kan vi emellertid redan omsätta ord i handling. Den nederländska delegationen i den socialdemokratiska partigruppen har beslutat att stödja det här initiativet och köpa klimatcertifikat för den här veckans flygresor till Strasbourg. Jag uppmanar talmannen och alla andra kolleger som gör regelbundna flygresor att göra detsamma.

Sánchez García (ELDR).
Herr talman! Som ledamot från ett yttre och maritimt randområde vill jag också visa min solidaritet med de galiciska fiskarna som drabbats av miljökatastrofen i samband med förlisningen av Prestige.
För det andra vill jag i egenskap av ledamot i utskottet för regionalpolitik, transport och turism, samt ersättare i fiskeriutskottet säga att det är fyra aspekter som på ett betydande sätt påverkats av denna katastrof. Därför skulle jag vilja be kommissionen, och framför allt föredraganden Izquierdo Collado, att vi i denna vitbok om transporter för 2010, skall beakta något som oroar mig och som en kanarisk kollega, Medina, kommenterat för mig. Jag tänker på sjötransportens bristande respekt för den exklusiva ekonomiska zonen i vissa regioner, som i fallet med Galicien, vid de rutter som många fartyg från gemenskapen eller utanför denna gör

Talmannen.
Denna punkt är avslutad.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande sex muntliga frågor till kommissionen om media:
Muntlig fråga (O-0045/02 - B5-0498/02) från Watson - ?Den inre marknaden: mångfald i medierna och utvidgning?
Muntlig fråga (O-0053/02 - B5-0499/02) från Barón Crespo, Rocard, O'Toole, Paasilinna, Volcic och Junker - Mediakoncentration
Muntlig fråga (O-0080/02 - B5-0500/02) från Echerer, Cohn-Bendit, Frassoni, Rühle och Lambert - Mediakoncentration
Muntlig fråga (O-0082/02 - B5-0501/02) från Bertinotti, Manisco och Fraisse - Mediakoncentration
Muntlig fråga (O-0083/02 - B5-0502/02) från Segni, Abitbol, Almeida Garrett, Bodrato, Bayona de Perogordo, Bourlanges, Cocilovo, Collins, Cornillet, Coûteaux, Crowley, De Mita, Deprez, Dimitrakopoulos, Fatuzzo, Fernández Martín, Ferrer, Fitzsimons, Hatzidakis, Hyland, Kuntz, Marini, Mastella, Messner, Ojeda Sanz, Ó Neachtain, Oreja Arburúa, Pacheco Pereira, Pisicchio, Avilés Perea, Pomés Ruiz, Pronk och Sacrédeus - Mångfald och mediakoncentration
och
Muntlig fråga (O-0084/02 - B5-0503/02) från van Velzen, Hieronymi, Beazley och Mauro - Bevarande av frihet och pluralism inom medierna i en utvidgad union.

Watson (ELDR).
Herr talman! Det förfarande under 1997 då fast och mobil telefoni, television och Internet alltmer närmade sig varandra blev känt under modeordet ?konvergens?. Kommissionen antog en mycket hyllad grönbok om detta ämne vilken gav löften om en skön ny värld av övergripande föreskrifter mellan plattformar. Verkligheten var mycket mer prosaisk. Konvergensen skedde inte riktigt i den omfattning som man förutspått och kommissionen begränsade sig i hög grad till att revidera förordningspaketet om telekommunikation för att ta hänsyn till den nya tekniken. 
Sedan dess har vi emellertid kunnat uppleva en våg av företagskoncentrationer och företagsuppköp inom medierna jämte uppkomsten av väldiga konglomerat såsom AOL Time Warner, CBS, Viacom och Vivendi Universal. Ännu har inte kommissionen i detalj undersökt idén med medieövergripande ägarskap och mediakoncentration sedan dess uppföljning 1994 av Grönboken om mediakoncentration och mångfald.
Kommissionens tystnad när det gäller en sådan viktig fråga förefaller synnerligen egendomlig eftersom Europaparlamentet sedan 1990-talet har efterlyst ett direktiv om konkurrensförhållanden och mångfald inom medierna. Jag är medveten om att regleringen av medierna är en ytterst känslig fråga. Mediebranschen är inte lik någon annan industri eftersom den utgör kärnan i vår kultur, vårt sätt att leva. Skiftande och pluralistiska medier är grundläggande för demokrati, frihet och kulturell mångfald. Men mot bakgrund av en utveckling mot mediakoncentration, mot att vissa mediekonglomerat fått en dominerande ställning, anser min grupp att det är hög tid att vi återigen tar upp denna fråga.
Vilka är de principer som bör bilda underlag till vår tillnärmning? För det första bör vi erkänna att en framgångsrik medieapparat är kännetecknande för ett fritt samhälle. Om kontrollen av medierna blir alltför snävt begränsad i händerna på ett litet antal individer skulle det utgöra en risk för demokratin. Medierna bör vara tillräckligt skiftande för att alla viktiga synpunkter i samhället skall kunna åskådliggöras på ett effektivt sätt. Annars finns det en risk att ledande medieaktörer kan inskränka tillgången till information och således påverka den allmänna opinionen.
Att hindra mediakoncentration är också av betydelse för vår ekonomi. En del har hävdat att explosionen av olika typer av media, såsom digital-, satellit- och kabel-TV, såväl som Internet, har gjort att den monopolistiska kontrollen blivit omöjlig. Många av dessa olika kommunikationskanaler är nu emellertid kontrollerade av samma mediekonglomerat, vilket således kan verka överskridandefrämjande på dessa tjänster och skapa incitament eller sätta press på annonsörer att köpa utrymme eller sändningstid i andra medier än dem de kontrollerar.
Sist men inte minst, mediakoncentration medför konsekvenser för vår kulturella mångfald. Ett Europa där medierna domineras av ett fåtal större aktörer riskerar att bli ett Europa där vissa regioner, kulturer och minoritetsgrupper ges mindre tillträde till medierna. Det är sannolikt att mångfald i medierna leder till ett ökat innehåll av inhemskt ursprung, medan däremot stora mediegrupper inte torde kunna motstå frestelsen att fylla sändningstiden med billiga importerade program och repriser.
För ELDR-gruppen finns det tydliga argument för att återigen se över denna fråga. Mina frågor till kommissionen i dag är följande: Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta? Om kommissionären intar ståndpunkten att det inte finns någon rättslig grund för åtgärder, vilket jag misstänker att han kommer att göra, skulle jag vilja påminna honom om artiklarna i fördraget som reglerar den inre marknaden. Jag skulle även vilja påminna honom om att artikel 11 i stadgan om de grundläggande rättigheterna garanterar en mångfald inom medierna, och om den stadgan kommer att införlivas i ett nytt konstitutionellt fördrag, vilket liberaldemokraterna hoppas, skulle det då inte ge en nödvändig rättslig grund för ett agerande? Kommer kommissionen att åta sig att lägga fram en vitbok där man uppdaterar kommissionens meddelande från 1994, mot bakgrund av den tekniska förändringen och industrins utveckling?
Jag anser nog att vi inte kan ignorera de risker som mediakoncentration innebär för vårt samhälle. Det är numera vanligt förekommande att ägandeskap av medier överskrider de nationella gränserna. Med hänsyn till att fria och mångfaldiga medier är grundläggande för vår kontinents demokrati, välstånd och kulturella vitalitet är det nu hög tid att politikerna tar itu med sina förpliktelser och återupptar denna fråga.
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, ledamöter! Min grupp har tagit upp denna fråga om mediakoncentration och jag måste säga att jag är mycket glad att initiativet har spritt sig till hela kammaren, eftersom vi anser att detta inte är en fråga som rör ett visst parti eller grupp utan att det är en oro över en fråga av konstitutionell karaktär för unionen.
Vi gjorde det eftersom kommissionen för tio år sedan lade fram en grönbok om mångfald och den inre marknaden och föreslog - t.o.m. utarbetade - en förstudie till direktiv för att harmonisera de nationella lagstiftningarna avseende ägandet av media. Sedan dess har ingenting hänt och kommissionen, som har monopol på initiativrätten, måste också göra skäl för den.
Under dessa tio år har mycket skett. Tekniskt har betydande framsteg gjorts - Internet istället för skriftliga media, kabel, satellit-TV, den digitala tekniken - som förändrat hela panoramat. Och det har också uppstått en koncentrationsprocess som går utöver våra gränser och som gör att det finns namn som sprids och företräder dessa media i hela Europa, t.ex. Murdoch och Berlusconi. Det finns också de som stannat vid vägen, som Messier och Kirsch, och andra som är på väg, som Bloomberg. Man måste också beakta den utveckling som sker i Förenta staterna, där de federala myndigheterna håller på att anpassa sig för att kunna stärka den nordamerikanska tekniska kapaciteten.
Herr talman! Hur det än förhåller sig anser min grupp att det framförallt är en demokratisk fråga eftersom den handlar om en av grunderna för det system vi lever i, dvs. skyddet av yttrandefriheten, som är en av hörnstenarna i ett demokratisk samhälle. Och jag talar inte bara om den yttrandefrihet vi som politiker försvarar, utan den som alla medborgare har och också de som arbetar i press och media. Det vore märkligt om vi alltid arbetade för att det skall vara mer demokrati för alla arbetare i andra sektorer och inte i denna. Detta måste vidgas också till kandidatländerna, där oron att förlora medias nationella karaktär sprids.
Herr kommissionär! Nu måste ni låta mig vara djävulens advokat. Jag har sagt att det under tio år inte skett några framsteg. Varför har det inte gjort det? Det skulle vara intressant att analysera det. Beror det på att det är mycket komplicerat? Det europeiska bygget har alltid bestått i att utmana problemen. Om direktivet, eller behandlingen av frågan, var nödvändigt år 1992 så är det desto mer nu.
För det andra - och det är en annan av de frågor som vi tagit upp - kan man anse att det inte finns tillräcklig rättslig grund. Men för tio år sedan verkade det som om det fanns det. Det skulle vara intressant om kommissionen förklarade det för oss och om inte att den berättar för oss om det t.ex. är lämpligt att beakta denna fråga som en grundläggande rättighet i ert förslag till konventet.
Herr talman! Vi är medvetna om att det är en fråga av det slag som kallas ?tvärgående?. Jag måste erkänna att jag är mycket glad över att det är den kommissionär som ansvarar för konsumentfrågor och folkhälsa som svarar på frågan, eftersom man alltid svarar oss att den handlar om den inre marknaden eller konkurrens. Det är inte bara så. Det handlar om konkurrens, om den inre marknaden, kultur, grundläggande rättigheter. Jag tänkte på fyra kommissionärer och jag har fått den trevliga överraskningen att det är Byrne, som dessutom skall försvara oss konsumenter mot denna okontrollerade invasion, inte bara av budskap som många gånger är sublima via de audiovisuella medierna utan också försvara oss mot den okontrollerade reklamen samt monopolen inom reklamområdet.
Jag hoppas därför att debatten i dag, som alla kammarens grupper deltar i och visar intresse för, skall vara ett steg framåt, att den skall bryta denna tystnad på tio år och göra det möjligt för kommissionen att på ett ansvarsfullt sätt verkställa sin initiativrätt i en så grundläggande fråga.
(Applåder)

Echerer (Verts/ALE).
Herr talman! Sedan 1992 har denna debatt om det heta ämnet mediepolitik förekommit och Europaparlamentet har alltid närmat sig detta ämne med ett demokratiskt betraktelsesätt för ögonen. Efter 1997 har dock stor tystnad varit rådande. Men som det förefaller har Europaparlamentet vaknat ur sin törnrosasömn och det applåderar jag.
Jag skulle nu vilja tala för min grupp. Utifrån vad de föregående talarna har sagt - och vilkas argumentation jag bara kan understryka - skulle jag vilja ta upp två viktiga punkter. Balansen mellan företagarverksamhet å ena sidan och journalistisk verksamhet och producenternas kreativitet i fråga om innehåll å andra sidan är inte längre som den skall vara. Vi måste återställa denna balans. Unionen som har förklarat att upprättandet av en inre marknad är ett av dess prioriterade områden måste ta sitt politiska ansvar i denna process mellan konsolidering och koncentration. Vi avreglerade ju inte för några år sedan, dvs. bröt upp mediemonopol, bara för att skapa nya mediemonopol. Den ekonomiska mångfalden är lika hotad som pluralismen på medieområdet. Särskild uppmärksamhet måste riktas mot mångfalden av koncentrationer.
Den andra punkten som ligger min grupp särskilt varmt om hjärtat: en av demokratins grundpelare heter maktdelning. Vi har med framgång genomfört skiljandet av kyrkan från staten; jag menar att vi nu också skall ägna oss åt att skilja medierna från den politiska makten. Det handlar här om en europeisk författningskultur, framför allt inför utvidgningen.
Och så en konkret fråga till kommissionen: 1997 försvann direktivet om ägande av medier åter i skrivbordslådan - möjligen på grund av politiska påtryckningar, det vet vi inte. På europeisk nivå behöver vi en bättre rättslig grund, det vet vi, denna förklaring hörde vi redan för fem år sedan, vi behöver inte upprepa den. Varför har alltså kommissionen till dags dato inte aktiverat sig? Vi är ju alla medvetna om dessa problem; de är inte nya, vi behöver inte heller uppfinna hjulet på nytt. Ärade kommission, här krävs handling! Jag upprepar: jag stödjer de föregående talarnas argumentation. Och som Barón Crespo sade: mediepolitik är ingen partiskiljande fråga. Vi får inte tillåta att det blir en partiskiljande fråga.
(Applåder)

Talmannen.
Fraisse är inte närvarande. Det beror förmodligen på de transportproblem som vi alla drabbats av i dag. Därför får Segni ordet i två minuter.

Segni (UEN).
Herr talman! När det gäller information, framför allt genom TV, kan alltför stor makt för en viss person utgöra en allvarlig risk för det civila och demokratiska samhället. Detta är dessutom en typ av fenomen som förekommer i många länder. Jag har därför tillsammans med 32 kolleger undertecknat en fråga i vilken vi uppmanar kommissionen att åter ta upp det arbete som stoppades 1994 och äntligen komma fram till att utfärda ett direktiv.
Av de 33 undertecknarna kommer 22 från Europeiska folkpartiets grupp, andra från UEN. Som redan framhållits visar detta att frågan inte är en partsfråga eller partiskiljande, utan en hjärtefråga för alla som är måna om den liberala statens grundvalar.
Det är möjligt att just vi italienare är särskilt känsliga på denna punkt, men jag ber om mina kollegers förståelse. Jag vill fråga våra tyska kolleger, oavsett partitillhörighet, om de inte skulle vara oroliga om kansler Schröder vore ägare till samtliga privata TV-företag, en av de viktigaste veckotidningarna och en av de viktigaste dagstidningarna. Jag skulle vilja fråga mina brittiska kolleger hur de skulle reagera om Tony Blair hade krävt offentligt att tre framstående journalister på BBC skulle avskedas och om han hade lyckats med det inom ett par månader.
Jag nämner inte detta för att det skulle vara problem som Europa borde lösa - de har uppkommit i Italien och vi måste lösa dem i Italien - jag säger detta eftersom det som sker i Italien skiljer sig från det som sker i andra länder En sak är emellertid gemensam: mediekoncentrationen, som är ett globalt fenomen och den fara som den innebär för informationens mångfald, och därmed för friheten, samt de gränser som måste dras upp, som någon mycket riktigt påpekat, mellan politik och information. Och även om det juridiskt sett inte är ett område som faller inom kommissionens behörighet, herr talman, är detta den punkt som är gemensam för alla europeiska samhällen. Det är därför vi har vänt oss till kommissionen.

Hieronymi (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Att säkra informations- och åsiktsfriheten liksom mångfalden av åsikter är en central angelägenhet för Europeiska unionen. Detta hör till våra grundläggande värden och konventet kommer förhoppningsvis att ge dem en framträdande placering i vår gemensamma författning.
Eftersom det är på det sättet har Europaparlamentet under de gångna åren gång på gång intensivt ägnat sig åt dessa frågor och bedömt förverkligandet av dem mot bakgrund av den faktiska utvecklingen i Europeiska unionen och medlemsstaterna. Jag tycker inte att man kan säga att parlamentet har sovit. Här är inte bara 1997 värt att nämna, utan jag skulle också vilja påminna er alla om vad vi gemensamt beslutade 2000 i vårt yttrande om de grundläggande frågorna rörande kommunikations- och informationssamhället i Europeiska unionen. Dessutom vill jag hänvisa till vårt gemensamma yttrande 2001 beträffande revideringen av direktivet om televisionen. Vi har inte lämnat något åt slumpen i denna fråga. Men vi måste också vara realistiska och se hur saker och ting ligger till. Resultatet är hittills klart och entydigt. Det återstår inget annat för oss än att differentiera. Mediemarknaderna är fortfarande i stor utsträckning nationella marknader. Det är klart och tydligt i fråga om de tryckta medierna.
För det andra är det så att det i fråga om elektroniska TV-medier fortfarande huvudsakligen handlar om nationella marknader.
För det tredje måste vi inse att utvecklingen har fortskridit. När det gäller de elektroniska medierna, särskilt i de fall då digital teknik används, går utvecklingen i ökad utsträckning i gränsöverskridande riktning. Detta är den fråga som vi måste koncentrera oss på och noga pröva vilka följder denna utveckling har när det gäller att säkra åsikts- och informationsfriheten samt pluralismen inom medierna i Europeiska unionen och dess medlemsstater.
Därför har vår grupp, PPE-DE-gruppen, lagt fram en förfrågan till er, som anknyter till just denna utveckling. Vi ber kommissionen att utarbeta en grönbok om det aktuella läget, i vilken man behandlar utvecklingen av mediernas struktur i Europa i politiskt, ekonomiskt och rättsligt hänseende. Dessutom ber vi er att lägga fram ett förslag för oss som visar vad ni betraktar som ett riktigt agerande för att nå vårt, som man får hoppas gemensamma, mål för att säkra pluralismen inom media och i fråga om åsikter i Europeiska unionen.
Jag anser att om vi samfällt går i denna riktning kommer vi gemensamt att ta ett viktigt steg på vägen mot att garantera åsiktsmångfald i Europeiska unionen.
(Applåder)

Byrne
Herr talman! Utan tvivel spelar medierna en avgörande roll när det gäller att utsätta det offentliga och privata maktutövandet för ständig granskning. Mångfald i medierna är därför av yttersta vikt och utgör själva kärnan av vårt demokratiska samhälles sätt att fungera. Det är förvisso ett av de centrala värden som är grundläggande för Europeiska unionen, som fastställts i artikel 11.2 i stadgan om de grundläggande rättigheterna och som uttryckligen hänvisar till att skydda mångfalden i medierna.
I denna fråga kan jag inte annat än att stödja det ni säger angående situationen inom mediesektorn till följd av de senaste tio årens utveckling. Jag skulle vilja tillägga att även om auditoriet fokuseras på ett litet antal program har de europeiska medborgarna trots allt fått ett mycket bredare urval för sitt tittande tack vare en rad tekniker.
Inom denna nya ram har kommissionen använt de redskap som den har haft till sitt förfogande. Genom att tillämpa konkurrenslagstiftning upprätthåller man mediernas konkurrensfrihet, särskilt inom nyskapande medietjänster såsom Internet och UMTS. Dessutom tillämpas förordningen om företagskoncentrationer som tjänar till att kontrollera mediakoncentrationens fenomen ur ekonomisk synvinkel. Därtill har gemenskapslagstiftaren, på grundval av kommissionens förslag, antagit direktivet om ?television utan gränser?, satellit- och kabeldirektivet och direktivet om villkorad tillgång, vilka tar upp olika aspekter av TV-sändningar över nationsgränserna.
Det rättsliga ramverket kompletterades ytterligare av direktivet om elektronisk handel som antogs 2000, vars syfte är att främja ett gränsöverskridande tillhandahållande av nya interaktiva medietjänster som sprids från en punkt till en annan.
Slutligen, i mars i år antogs kommissionens förslag till gemensamt regelverk för avreglering av elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster. Ett av dess huvudsakliga syften är att tillgängliggöra åtkomsten av elektroniska kommunikationsnät, däribland de nätverk som tillhandahåller sändningar. För detta ändamål anges det i förslaget att de operatörer som anses ha en stark marknadsposition kan bli tvungna att i förhand uppfylla förpliktelser om genomblickbarhet, lika behandling, särredovisning och tillgång till eller nyttjande av särskilda faciliteter.
Kommissionen följer noggrant införlivandet av dessa direktiv både i kandidatländerna och i medlemsstaterna, och ser till så att den nationella medialagstiftningen förblir förenlig med gemenskapslagstiftningen.
Även om den befintliga gemenskapslagstiftningens instrument otvivelaktigt har positiva återverkningar för skyddandet av mångfald, bör det nämnas att instrumentens syfte är att garantera en viss ekonomisk balans mellan aktörer inom ramen för den inre marknaden. Dessa instrument gör direkt verkan på mediesektorn som ett område för ekonomisk aktivitet och inte - eller åtminstone endast indirekt - som ett redskap för förmedling av information till medborgarna.
Denna situation har uppstått ur det faktum att även om mångfald är en grundläggande frihet som har erkänts av EU utgör det inte en av de uppgifter som har förelagts Europeiska gemenskapen enligt artikel 2 i EG-fördraget. Detta bekräftas av artikel 21 i förordningen om företagskoncentrationer som gör det möjligt för medlemsstater att förbjuda en företagskoncentration för att värna mångfalden, även i de fall som har godkänts av kommissionen. Följaktligen skulle varje nytt initiativ som är baserat på den inre marknadens friheter stöta på samma begränsningar som de instrument jag har nämnt och det skulle inte garantera skyddandet av mångfald i sig.
En annan fråga som uppkommer är om ett sådant initiativ skulle kunna rättfärdigas med hänvisning till de befintliga bestämmelserna i fördraget. Kommissionen känner inte till något konkret hinder för utövandet av de grundläggande friheterna i EG-fördraget, i synnerhet rätten att etablera sig eller friheten att tillhandahålla tjänster enligt artiklarna 43 och 49, som man möts av inom mediesektorn till följd av nationella åtgärder som utformats för att skydda mångfalden i sig. Dessutom skulle varje initiativ vara tvunget att sträva efter att eliminera en påfallande snedvridning av konkurrensen. Enligt EG-domstolens rättspraxis utgör dessa prov på gemenskapsåtgärderna, på grundval av artikel 95 som omfattar åtgärder för att förbättra den inre marknadens verksamhet.
Vi bör även beakta om ett sådant initiativ skulle vara förenligt med subsidiaritetsprincipen eftersom syftet med lagstiftningsförslag som har baserats på den inre marknadens friheter i alla händelser måste vara att påvisa hinder för ett tillhandahållande av tjänster över nationsgränserna, och inte att reglera specifika situationer i medlemsstaterna.
I fråga om det är önskvärt att Europeiska konventet skall vidta åtgärder för att mångfalden på EU-nivå i allmänhet skall skyddas, vill jag erinra om att kommissionen, liksom parlamentet, anser att stadgan om de grundläggande rättigheterna skall införlivas i det grundläggande fördraget och konstitutionellt befästas.
Slutligen skall jag avsluta med påminnelsen att Europarådet finns till för att bland annat bevara kulturell och massmedial mångfald. Man skulle också kunna överväga ett närmare samarbete med den institutionen för att stärka skyddet av Europas mångfald.

Paasilinna (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Inom informationssamhället finns det inget behov av en diktatur som är beroende av militära styrkor om det inom samma makt finns en självreproducerande stormakt, ett väldigt konglomerat som representerar medierna, ekonomin och den politiska kontrollen. Det är 2000-talets diktatur. Om ett lands ledare till exempel har inflytande över två nationella TV-kanaler, och således har inflytande över så gott som alla tittare, och om det dessutom under hans eller hennes kontroll finns en ständigt närvarande, manipulativ och hypnotiserande kraft som sipprar ut genom dessa kanaler, då är detta en oligarki inom informationssamhället. Detta kan också göra att konkurrensen upphör. När mediespridningen i varje hem ständigt föder en värvad ledares prestationer genom resultat från omfattande gallupundersökningar, då handlar det om en ny apparat, ett slags evighetsmaskin som håller sig själv uppe genom sin egen legitimitet. Se bara på vad som sker i Italien, ett land som jag högaktar. 
Min egen grundläggande ståndpunkt är följande: ju mer koncentrerad mediakommunikationen är, desto fler rättigheter måste journalisterna ha i sitt arbete. Det är också fel att säga att public service alltid innebär ett monopol. Inte alls, det kontrolleras av en brokig skara krafter i samhället. Kanhända att regeringen i vissa kandidatländer ingriper, och i så fall rör det sig inte om public service, utan om regeringsstyrd television. Konkurrens och marknader alstrar inte heller alltid frihet och pluralism, ibland är det raka motsatsen. Situationen kan förvärras till följd av koncentration. Inte heller kan frihandeln nödvändigtvis garantera mångfald. Marknaderna kanske är självreglerande, men där tillämpas helt enkelt andra slags regler som grundar sig på en ömsesidig förståelse och som är odemokratiska.
Kommissionär Reding! Vi uppmanar er att utarbeta ett direktiv om koncentration av mediakommunikation och dess effekter för kultur, mångfald, yttrandefrihet och journalisters rättigheter. Kommissionär Monti! Vi uppmanar er att undersöka om man har överträtt konkurrensreglerna och om man har missbrukat en dominerande marknadsposition, och, kommissionär Bolkestein, vi uppmanar er att klargöra om koncentration, konvergens och de nya medierna har en negativ inverkan på den inre marknaden. Slutligen, kommissionär Vitorino! Var så vänlig och se över om våra medborgares demokratiska och kulturella rättigheter har uppfyllts eller inte. Vi skulle dessutom vilja fråga kommissionen varför den inte utarbetar det direktiv som vi alla har hoppats på. Europeiska konventet bör också diskutera detta.

Andreasen (ELDR).
Herr talman! En av de avgörande principerna i ett välfungerande demokratiskt samhälle är yttrandefriheten och tillgången till information. Vi har inom dessa väggar gång på gång understrukit vikten av öppenhet och insyn. Medborgarna skall ha tillgång till information som berör deras liv, så att de kan delta i den demokratiska debatten och göra sina egna val.
I denna process spelar medierna en central roll. Om de inte fungerar, fungerar inte heller demokratin. Det finns i dagens läge tendenser på mediaområdet som ger anledning till oro. Den konsolidering vi har bevittnat kan medföra en inskränkning av mediernas mångfald. Vi bekämpar monopol eftersom de leder till en försämring av varuutbudet vilket resulterar i en välfärdsnedgång, och det samma gäller på mediamarknaden. Monopol undergräver den demokratiska mångfalden och leder till en nedgång för den demokratiska välfärden. Förr i tiden kunde partipolitiska medier, som t.ex. dagstidningar, endast utöva sin politiska censur inom sitt eget medium. De hade ingen kontroll över vad andra medier förmedlade. Det hot vi står inför i dag är en potentiellt stark konsolidering, som skulle kunna leda till att en del synpunkter inte kommer till uttryck i några medier över huvud taget.
Som folkvalda lagstiftare står vi nu inför en svår avvägning. Vilka medel kan vi tillgripa för att garantera fria och diversifierade medier utan att samtidigt åsidosätta en annan kardinalprincip i det demokratiska samhället, nämligen den som berör maktfördelning. Vi vill upprätta grundläggande bestämmelser som garanterar gemensamma spelregler, utan att man ändrar på själva innehållet. Det är nödvändigt att vi i denna församling lever upp till vårt demokratiska ansvar och ser till att medierna lever upp till sitt.

Della Vedova (NI).
Herr talman! Sambandet mellan fri information och demokrati står utom allt tvivel, vilket upprepade gånger har framhållits under diskussionens gång. Syftet med denna diskussion borde även vara att i högre grad än vad som skett hittills rikta parlamentets och de europeiska institutionernas uppmärksamhet på problemet med demokratin och den förvägrade informationen, informationen som ett instrument för att förvägra demokrati. Detta är ett problem som förekommer i många länder med vilka vi har ekonomiska eller kommersiella förbindelser, eller i länder som Irak, Kina, Kuba, Vietnam, etc. Men det är sannerligen även ett problem för Europa, detta att säkra fri information som en garant för en fungerande demokrati.
I detta sammanhang vill jag göra ett par påpekanden. Det första är att vi måste vara mycket försiktiga när vi begär europeisk lagstiftning, när vi begär ingripanden från kommissionen. Sådana ingripanden skulle kunna innebära hinder för en marknad - den marknad för media och telekommunikationer som är under uppbyggnad - som, låt oss inte glömma det, måste klara utmaningarna från de internationella marknaderna, eftersom de europeiska företagen måste kunna klara utmaningarna på de internationella marknaderna. Det skulle kunna vara farligt att lägga nya pålagor i form av hinder och begränsningar på en marknad som redan har svårigheter - företagen har svårt att växa på grund av språkliga och kulturella hinder etc.
Det finns under alla omständigheter en paradox som jag skulle vilja lyfta fram i denna diskussion, och det är att vi, som företrädare för institutionerna, även om vi inte är ledamöter av de nationella parlamenten, är mycket uppmärksamma när det gäller marknadens dynamik, den koncentration som sker på marknaden, men vi ägnar inte ett ord åt den mäktiga apparat av medieföretag som i Europa utgörs av de statliga bolagen.
Man talar, till exempel, om Italien. Det är rätt att uppmärksamma det landet, det är rätt att redovisa den oro som man bör ha, överallt, när det gäller relationerna mellan medierna och demokratin. Men man säger inte att halva informationsapparaten är i statliga händer, vilket innebär i partiernas händer. Och detta händer i hela Europa. Tror vi kanske att partierna använder sina egna TV-kanaler med respekt för informationens mångfald, med respekt för medborgarnas rätt till information eller i sina egna intressen när det gäller att lämna viss information?
Det finns en annan aspekt, och här vill jag peka på det arbete som utfördes av kommissionär Van Miert under föregående kommissions mandatperiod: förekomsten av statliga TV-bolag är till förfång för mediemarknaden när det gäller information. Förekomsten av statliga tv-bolag minskar utrymmet för att skapa konkurrerande företag, kanske europeiska företag, dränerar resurser via skatter, licensavgifter och finansiering som skulle kunna omfördelas på marknaden och ge upphov till en mångfald av aktörer som konkurrerar inbördes.
Detta tror jag vi måste diskutera och detta - statliga stöd, konkurrens, missbruk av dominerande ställning och annat på den inre marknaden - tror jag även att kommissionen borde yttra sig om.

Talmannen.
Fraisse har lyckats ta sig från Basel till kammaren och vi ger henne ordet för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster.

Fraisse (GUE/NGL).
Herr talman! Det stämmer att vi fick landa i Mulhouse och att vi var många som kom hit med buss. Ni får således ursäkta om jag får svårigheter med detta inlägg.
Det som förvånar mig när det gäller konkurrens och pluralism är att vi i grund och botten ställer frågan utifrån två helt olika och motsatta synvinklar. Å ena sidan utgår vi från våra länder, våra medlemsstater, där konkurrensen kan anta enorma proportioner, framför allt i Italien, som vi alla här vet. Å andra sidan utgår vi från pluralismen och konkurrensen, och ur vissa kandidatländers synvinkel diskuterar vi till och med det faktum att en enda informationskälla missgynnar den pluralism som vi åberopar här. Man kan nämligen förmoda att medierna i dessa länder fram till helt nyligen var helt beroende av en enda informationskälla.
Dessa två yttre punkter avgränsar konkurrensområdet och är därmed varandras totala motsatser. Men det är dessa två punkter vi måste ta hänsyn till när vi strävar efter jämvikt mellan pluralism och ett visst mått av koncentration. Denna jämvikt är skör, det är sant, men att jämvikten är skör beror också på att saken berör den offentliga sektorn - vilket enligt min mening inte har betonats tillräckligt hittills. Det handlar således inte bara om konkurrensen mellan privata medier. Problemet berör också den offentliga sektorn och vi måste uppnå en jämvikt mellan dessa två.
För att uppnå en sådan jämvikt måste kanske kommissionen ompröva sin tveksamhet till att anta ett direktiv, något som är nödvändigt och som parlamentet har efterfrågat i flera år. Kommissionen bör dessutom på nytt granska situationen inom medierna, som har förändrats på ett genomgripande sätt under de senaste åren. Den senaste studien om detta ämne kom faktiskt 1994. Vi uppmanar således kommissionen att ta hänsyn till nya svårigheter och att föreslå ett direktiv.
Kanske bör man också insistera på det faktum att det finns ett protokoll till Amsterdamfördraget om systemet för radio och TV i allmänhetens tjänst i medlemsstaterna. Protokollet är ett utdrag från Amsterdamfördraget som i enlighet med subsidiaritetsprincipen anger att medlemsstaterna är behöriga att utforma och organisera uppdragen att verka i allmänhetens tjänst, samt att finansiera dem i den utsträckning som finansieringen inte påverkar konkurrensen. I det sammanhanget är statsstöd givetvis viktiga, och de bör framhållas och bevaras. Därför anser vi alla här, särskilt min grupp, att det är nödvändigt att se över kravet på ett direktiv.
När det gäller frågan om medier kan man inte undvika frågan om innehåll. Det är uppenbart att marknaden och konkurrensen på det här området har ett särdrag som har att göra med innehåll, med skapande, och även med utgivning. Jag vill påminna om att den franska situationen - som oroar oss - medför en förlagskoncentration på de nyetablerade marknaderna. Detta särdrag förtjänar att beaktas, och man bör insistera på att situationen är akut.
Sammanfattningsvis - herr talman, kära kolleger - hoppas vi att konventet kommer att följa stadgans föreskrifter om pluralism och försvara denna pluralism.

Bodrato (PPE-DE).
Herr talman! Mediesystemet har utvecklats tillsammans med demokratin, men sedan en tid tillbaka har vi ett intryck av att det börjat uppkomma en motsatsställning som i realiteten leder till mindre demokrati.
Medierna har fortfarande en enorm makt när det gäller att ge impulser till det civila samhället, men jag tror vi måste inse att den enda vägen om vi vill stå emot det nordamerikanska kapitalet som dominerar mediemarknaden och reklambranschen inte är att förstärka mediekoncentrationen bland Europeiska unionens medlemsstater. 
I Italien har frågan fått republikens president att rikta ett meddelande till parlamentet, men jag skulle även vilja påminna om att den högsta moraliska auktoriteten, Johannes Paulus II, har krävt klara och rättvisa regler till skydd för pluralismen, friheten, deltagandet och för att undvika att en okontrollerad användning av dessa mycket kraftfulla instrument får förödande effekter för människors sinnen och för samhället i stort.
Låt mig emellertid påpeka att detta inte är ett problem som gäller enbart politiken. Under den senaste utfrågningen om television utan gränser som organiserades av Europeiska folkpartiet, påpekade en föredragande att TV förstärker idrottens kommersialisering och koncentrationen av reklamresurserna. På det viset vidgas klyftan mellan de få, rika idrotterna och de fattiga idrotterna, och banden mellan television, reklam, sändningsrättigheter inom idrotten och ägandet av de stora fotbollsklubbarna stärks. Dessa tendenser skulle kunna motverkas av de offentliga TV-bolagen, men vi är alla överens om att, i den värld där vi lever, i ett fritt samhälle, så spelar de privata TV-bolagen, de kommersiella TV-bolagen, en viktig roll. Men denna viktiga roll får inte innebära att man koncentrerar denna oerhörda makt när det gäller att utforma den allmänna opinionen på ett fåtal händer.

Junker (PSE).
Herr talman, mina damer och herrar! Mediernas frihet och oberoende tål inte ekonomisk maktkoncentration, för att inte säga monopol. Detta gäller särskilt när det handlar om politisk makt i ledande regeringsställning. Typexempel: Berlusconi. Den italienske mediemagnaten, som i personalunion fungerar som regeringschef, liksom herrar Murdoch och Kirch har gett dem som förfäktar oinskränkt pressfrihet skrämselhicka.
Kirchimperiets sammanbrott kan inte vara någon tröst med tanke på det tryck som statliga radiostationer utsätts för av kommersiella företag - typexempel bland annat kostnader för rättigheter att sända idrottsevenemang - och med tanke på en fortskridande regional, nationell och global mediakoncentration med växande gränsöverskridande kopplingar. En otillbörligt stor mediakoncentration äventyrar mångfald och pluralism i fråga om åsikter och hämmar spridningen av kulturell mångfald. I den i dagarna publicerade volym nr 44 i skriftserien ?Medienforschung? från delstaten Nordrhein-Westfalens institut för medier beskrivs på ett övertygande sätt mediakoncentrationens negativa följder för samhällets demokratiska och kulturella grundvalar. I Italien är - det måste man tydligt säga - rättsstaten i farozonen. Den har redan blivit tilltufsad på flera sätt. Allt detta leder till en enda slutsats: Vi behöver europeiska bestämmelser för att begränsa mediakoncentrationen, eftersom nationell rätt inte gäller utanför statens gränser eller också - tänk på Italien - för att den över huvud taget inte eftersträvas. Man har redan nämnt att den italienske presidenten djupt oroad har krävt att man skall införa en lag i Italien, som i praktiken fråntar regeringschefen den politiska kontrollen över utbudet i statliga RAI och begränsar hans privata makt över medierna. Fallet Berlusconi är i alla avseenden ett särfall, som förhoppningsvis förblir unikt. Det handlar om en rad processer på grund av skattefusk, urkundsförfalskning, mened, utbetalning av mutor, bestickning av domare och liknande, av vilka alla ännu inte är avslutade. Konventet uppmanas därför att sätta upp en sådan fullständigt oanständig maktkoncentration på listan över vad som är förbjudet enligt författningen. Till och med påven - det har vi hört - pläderar för bestämmelser för att säkerställa mångfalden och mediernas frihet.
Därför säger jag, herr Prodi, mina damer och herrar kommissionärer, nu hänger det på er att skrida till verket!
(Applåder)

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Jag är oenig med de flesta av mina kolleger som hittills har talat under denna debatt när det gäller deras önskan att störta sig in i något slags odefinierat nytt direktiv eller förordning om så kallad koncentration och ägande inom medierna. Som Byrne poängterade för oss i ett beundransvärt tydligt anförande finns det inget fördrag till grund för detta. Hur skulle det definieras? Hur långt kan man politiskt intervenera i frågor som rör mediakoncentration inom områden som, liksom kommissionären mycket tydligt poängterade, omfattar en hel rad andra redskap som kommissionen har till sitt förfogande för att reglera en monopolställning, ett ord som frikostigt har bollats fram och tillbaka i denna kammare i kväll? Om det gäller handelsrelaterade monopolställningar så finns det befintliga instrument för att gripa sig an dessa, och de bör användas.
Jag undrar hur många av de kolleger som har deltagit i debatten i kväll som verkligen har brytt sig om att läsa det nya paket som reglerar elektronisk kommunikation. Watson, som inledde debatten, har antagligen inte gjort det, för om man granskar förordningen - och jag var en av de kolleger som grundligt arbetade med den - så upptäcker man att den förutser det faktum att vi kommer att uppnå konvergens, och att de stora frågor som har inletts i ?konvergensens värld? handlar om att kontrollera tillträde till kanaler. Det finns åtgärder i denna förordning som skall underlätta tillgängligheten, och göra tillgängligheten disponibel på rättvisa, rimliga och icke-diskriminerande villkor, vilka återigen är de nyckelord som vi bör ha i åtanke i varje sammanhang, och i synnerhet inom medierna. Det ger också möjlighet till public service-sändningar, något som vi borde diskutera mera i detta sammanhang, för att regeringar skall kunna öppna kanaler när de anser att statliga kanaler borde införas på marknaden.
Dessa frågor finns redan. De bör inte ignoreras. Jag instämmer i det som Hieronymi sade. Vi borde förvisso uppmana kommissionen att undersöka det här problemet, men det sista vi borde göra är att föregripa resultaten av en sådan analys.

De Sarnez (PPE-DE).
Herr talman! Pluralism inom medierna är en viktig fråga som berör kärnan i de värderingar som ligger till grund för vårt europeiska engagemang, och skälen till detta har vi alla klara för oss. Utan pluralism finns ingen motmakt, ingen frihet och därmed ingen demokrati. Utan pluralism skulle det fria audiovisuella skapandet och filmskapandet äventyras, och då skulle Europas kulturella identitet hotas. Därför är det avgörande att se till att principerna för mediernas mångfald, pluralism och oberoende tillämpas i medlemsstaterna liksom i kandidatländerna.
Pluralismen inom medierna rör informationsspridning, TV och Internet samt audiovisuellt skapande. I ett medielandskap som ständigt förändras finns ett antal avgörande garantier för att audiovisuell pluralism och kulturell mångfald skall bevaras: en TV i allmänhetens tjänst och privata TV-kanaler samt begränsningar av fusionsförvärv mellan kommersiella operatörer. Vi måste också garantera en mångsidig information, både från allmänna och privata källor, i alla typer av medier för informationsspridning.
Därför bör kommissionen göra en grundlig bedömning av mediesituationen, i bred bemärkelse, för varje kandidatland och varje medlemsstat. 1997 utarbetades en grönbok om denna fråga. Dagens utveckling av kommunikationstekniken, Internets stora betydelse på informationsområdet och kabel-TV bör förmå oss att på nytt studera problematiken med mediakoncentration. Det är till exempel mycket viktigt att kommissionen så snart som möjligt försöker lösa problemen med bristen på insyn i fördelningen av TV-licenser i medlemsstaterna och kandidatländerna.
Efter att ha gjort en sådan lägesbeskrivning kan Europeiska kommissionen - om det skulle visa sig nödvändigt - införa konkurrensbestämmelser i form av en förordning som skall garantera pluralism inom medierna. Yttrandefriheten är skör. Den kan bara garanteras av verklig pluralism inom medierna, som vi alla måste vaka över regelbundet.
(Applåder)

Imbeni (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Behövs det bindande europeiska bestämmelser för att garantera pluralismen inom informationssektorn eller inte? Det är frågan.
Mitt svar är ?ja?! Och låt mig genast säga att jag tycker det är mycket viktigt att initiativrätten är en exklusiv rättighet för Europeiska kommissionen även i framtiden, i den nya konstitutionen: vi får inte gå in på andras revir. Men det vi håller på att diskutera är inte om vi skall tvinga Europeiska kommissionen att göra något den inte vill göra eller inte kan göra. Det viktiga är att det, helt klart, existerar ett rättsligt tomrum. Detta måste vi inse och detta tomrum måste fyllas. Tomrummet finns redan nu, när det gäller den fantastiska, imponerande tekniska utvecklingen, men det skulle ytterligare förvärras genom utvidgningen till 25 länder, och, framför allt - som Watson påpekade för ett tag sedan - genom att unionen inom kort kommer att skaffa sig en ny konstitution. I denna konstitution kommer det att finnas artiklar som ingår i stadgan om de grundläggande rättigheterna, och artikel 11 garanterar pluralismen på informationsområdet.
Utan nya regler riskerar vi själva - parlamentet, kommissionen och rådet - att höra till dem som kränker denna konstitution, som vi alla vill godkänna inom en snar framtid. Det enda vi inte kan göra, med andra ord, är att bara stå och titta på. Om i dag - jag säger detta med bitterhet, mycket bitterhet - en av unionens 15 medlemsstater hamnar efter Benin, på 40:e plats, i den globala listan över pluralismen på informationsområdet, så kan detta inte bara eller ens huvudsakligen vara ett motiv för interna politiska konflikter i det landet, dvs. mitt eget land, Italien. Nej, detta borde vara en anledning till att Europeiska unionen ägnar uppmärksamhet åt denna fråga och följaktligen tar ett politiskt, institutionellt eller rättsligt initiativ - sakfrågan får sedan kommissionen avgöra - men initiativet måste komma från Europeiska unionen.

Mauro (PPE-DE).
Herr talman, ärade kolleger! Om vi skulle falla för de frestelser som erbjudits i denna kammare, till exempel från Segni, och härleda alla problem inom mediesektorn till en enda person, så måste vi föreställa oss, på något sätt, att de getabockar och andra djur som invaderade landningsbanan i Strasbourg i dag inte var något annat än statister från Mediaset, som avlönats och mobiliserats för att förhindra denna debatt från att äga rum.
Men så är det inte! Frågan som vi diskuterar är mycket mer komplicerad och problematisk än så. Vi måste i stället vara medvetna om att den snabba teknikutvecklingen, framför allt inom kommunikationsområdet, är på väg att skapa nya sätt att överföra kunskap, nya samlevnadsformer, nya former för hur olika livsstilar och mentaliteter utformas. Kommunikation, med ett ord, skapar kultur, och kultur förmedlas via kommunikationer.
Man skulle kunna säga att våra liv numera ingår i ett kommunikationssystem som bestämmer ett komplext samspel mellan de existentiella koordinaterna. Mångfaldigandet av olika informationskällor utan någon som helst åtskillnad när det gäller auktoritetsnivån, det gradvisa ersättandet av relationerna mellan människor med en indirekt strategi, uppfattningar som utformas på grundval av opinionsundersökningar som utgår från verifierbara kriterier - allt detta är faktorer som i slutänden skapar flera olika former av främlingskap och detta drabbar även våra övertygelser, våra liv.
Det som har skett nyligen i Italien kan inte ledas tillbaka till denna komplexitet när det gäller utvecklingen på medieområdet. Det som i stället har hänt är att vänstern, som under de senaste åren hade kontrollen över den statliga televisionen, faktiskt försökte påverka det senaste valet. I sina försök att hålla sin politiska motståndare under ett Damoklessvärd överlät vänstern frågan om en reglering av mediesektorn på en obestämd och odefinierad framtid.
Frånvaron av kontroller och övervakning kan aldrig innebära en garanti eller erbjuda frihet, som många vill få oss att tro. Detta leder snarare till ett urskillningslöst stöd för oerhört kraftfulla instrument som, om de missbrukas, får förödande effekter i människors sinnen och för samhällslivet i stort.
Därför hoppas jag att kommissionen skall göra sig till garant för denna frihetsprincip och föreslå parlamentet och rådet en konstruktiv väg att gå, till exempel genom att kommissionen utarbetar en ny grönbok.
(Applåder)

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Konkurrensprincipen, som vi är så stolta över när det gäller dess bidrag till det ekonomiska systemets funktion, kan inte få försvaga den för demokratin viktigaste faktorn - informationskällorna - och undergräva principen för politisk konkurrens. För det andra bör vi alla, i den elektroniska demokratins tidsålder, investera även i de garantier som skall värna de demokratiska värdenas långa tradition och, framför allt, åtskillnaden mellan massmediernas makt och den ekonomiska makten.
Tillåt mig vidare att säga att den föreslagna resolutionen måste bli enhälligt godtagen; att det måste framhållas att främjandet av mått och steg av lagstiftningskaraktär, men även av övriga åtföljande åtgärder, är en fråga av allra högsta prioritet för Europas demokratiska framtid och att fördröjningen fram till i dag i fråga om vidtagandet av mått och steg från grönbokens offentliggörande är oförsvarlig; att de nödvändiga åtgärderna måste integreras i den övergripande politiken för de audiovisuella medierna; att det måste erkännas att de traditionella bestämmelserna för marknadskonkurrens inte räcker till och att det krävs ett självständigt konkurrensnät för att uppnå verklig mångfald och att begränsningar av ägandet är förenliga med gemenskapsrätten för detta syfte.

Talmannen.
Nu har vi gått igenom alla de talare som befinner sig i kammaren.
Det har ingivits sex resolutionsförslag

Zrihen (PSE)
Artikel 11.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna föreskriver följande: ?Mediernas frihet och mångfald skall respekteras?.
Vad kan vara mer grundläggande i en demokrati än friheten att sprida och ta emot information?
Men i dagens Europa finns koncentrationsfenomen som förstärks av inslag i den tekniska utvecklingen. Dessa fenomen gör att den för medierna så viktiga pluralismen hotas, om den inte redan har komprometterats i vissa fall.
Det är dags för kommissionen att ta sig an den här frågan för att garantera pluralism bland operatörerna, framför allt inom TV, vilket den redan har gjort inom många andra sektorer. Eftersom de nuvarande grundfördragen inte ger en tillräcklig rättslig grund för den typen av nödvändiga bestämmelser måste konventet arbeta på en ny konstitutionell grund för pluralism inom medierna.
Men detta räcker inte, eftersom pluralism bland privata operatörer i sig inte kan garantera att det grundläggande informationsuppdraget i en modern demokrati fullgörs och inte heller att den kulturella mångfalden bevaras.
Vikten av en sektor i allmänhetens tjänst måste därför återigen betonas. Jag tänker inte bara på public service-kanalerna i nationell TV utan också på lokala kanaler, som har ett odiskutabelt värde i form av närhet till tittarna och återupprättad kontakt med samhället.
(Inlägget kortades ned i enlighet med artikel 120.7 i arbetsordningen.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en debatt om betänkandet (A5-0344/2002) av Medina Ortega för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror (KOM(2001) 283 - C5-0274/2001 - 2001/0119(COD))
Vi hoppas att de ledamöter som befunnit sig på resande fot nu är här.

Byrne
Herr talman! Jag vill börja med att säga att jag är väldigt glad över att vara här i dag för att lägga fram kommissionens förslag till direktiv om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror.
Det har gått en lång tid sedan kommissionen antog det här förslaget - 18 månader för att vara exakt.
Det skulle vara en underdrift att säga att jag är besviken över att det här förslaget hittills har framskridit så långsamt. Det har förekommit förhalningstaktik, felaktiga upplysningar och, väldigt ofta, vilseledande uttalanden.
Det är verkligen synd att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden inte har kunnat arbeta snabbare, i jämförelse med det mycket snabba gensvaret från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, vars ledamöter är Europaparlamentets verkliga experter när det gäller folkhälsa och konsumentskydd. Åtminstone de har sannerligen förstått betydelsen och nödvändigheten av detta förslag.
Över hela världen dör nästan 5 miljoner människor varje år av tobaksrelaterade sjukdomar. Det är 2,5 gånger fler än antalet dödsfall i aids.
Av dessa 5 miljoner är en halv miljon européer - en siffra motsvarande befolkningen i Köpenhamn.
Reklamen spelar en betydande roll när det gäller att marknadsföra tobaksrökningen, särskilt bland unga människor. Tobaksindustrin är i behov av nya rekryter för att ersätta dem vars konsumtion av denna dödliga produkt har åsamkat dem en alltför tidig död.
Det är mot denna bakgrund som jag ber er gå igenom det aktuella förslaget. Detta direktiv är av betydelse för den inre marknadens funktion. Utan detta direktiv kan inte den gemensamma marknaden för tryckta medier, radio och Internet garanteras på grund av variationer i medlemsstaternas nationella lagstiftning om tobaksreklam.
Förslaget syftar till att ersätta det tidigare direktivet om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror, vilket upphävdes av Europeiska gemenskapernas domstol för två år sedan.
Det tidigare direktivet omfattade ett förbud mot varje form av reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Domstolen ansåg att detta generella förbud inte hade rättsligt stöd i fördraget. Domstolen var emellertid inte helt och hållet negativ i sin dom. Tvärtom. Den bekräftade, till stor nytta, att ett direktiv som förbjuder en sådan form av reklam och sponsring skulle kunna antas på grundval av artikel 95 i fördraget.
Det nya förslaget följer därför mycket strikt de riktlinjer som angivits i domstolens dom.
Logiken bakom det aktuella förslaget är tydlig: Alla medlemsstater har antagit nationella bestämmelser för att reglera reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Föga förvånande varierar dessa bestämmelser avsevärt mellan medlemsstaterna. Denna skiljaktighet har, ironiskt nog kanske ni tycker, förvärrats genom det tidigare direktivets upphävande. Detta ger upphov till ökande hinder för den fria rörligheten av varor och tjänster mellan medlemsstaterna vilket utgör underlag för sådan reklam och sponsring. Vi strävar efter att avlägsna dessa hinder genom att i största möjliga mån harmonisera bestämmelserna om reklam för tobaksvaror och dess förbundna sponsring, mot bakgrund av domstolens dom.
I förslaget förutser man ett generellt förbud mot tobaksreklam i tidningar. Detta är en viktig vektor för marknadsföring av tobak, och en som får stora konsekvenser över nationsgränserna.
Förslaget omfattar också ett förbud mot tobaksreklam på Internet. Även reklam för tobaksvaror via radio och radioprogram som sponsras av tobaksföretag skulle förbjudas efter samma linjer som TV-reklam enligt direktivet om ?television utan gränser?.
Slutligen, i förslaget behandlas sponsring - och den förbjuds i samband med evenemang eller verksamhet med verkan över nationsgränserna. På det hela taget har förslaget en mycket mer begränsad räckvidd än det tidigare direktivet. Jag vet att många av er beklagar detta, och jag delar denna uppfattning. Jag gör ingen hemlighet av det faktum att jag skulle ha föredragit att lägga fram ett förslag om ett fullständigt förbud mot reklam för tobaksvaror. Men tyvärr, enligt det rättsliga ramverket är det inte möjligt att gå så pass långt. Vi måste leva i den verkliga världen. Vi måste erkänna de rättsliga begränsningarna.
Vårt gemensamma intresse bör vara att se till så att detta nya direktiv kan och kommer att hålla stånd mot en eventuell framtida rättslig prövning och upphäva en snedvridning på marknaden genom att harmonisera rådande nationella bestämmelser, på samma gång som folkhälsan gynnas.
En slutlig synpunkt för det här tillfället. Det här förslaget har framställts med stor omsorg. Ett eventuellt försvagande av dess rättsliga ställning skulle öppna dörren för en prövning som, om den har framgång, skulle spela tobaksindustrin rakt i händerna. Vi har helt enkelt inte råd att låta det ske.
(Applåder)

Medina Ortega (PSE)
Herr talman! Kommissionär Byrne har lagt ned ett enormt arbete på att driva på ett direktivförslag inom ett område där EG-domstolen hade upphävt det tidigare direktivet om totalförbud mot tobaksreklam.
Jag anser att gemenskapen befinner sig i en Kafkaliknande situation när det gäller folkhälsan eftersom vi trots att vi har befogenheter när det gäller djurens hälsa - från ladugården, via fodret och till transporten - däremot har minimala befogenheter när det gäller hälsa, dvs. att Europeiska unionen knappt har behörighet när det gäller den mänskliga hälsan. Den har möjlighet att anta vissa åtgärder, vissa rekommendationer, vissa främjandeinsatser som, t.ex. samarbetet mellan stater och med internationella organisationer men när det gäller att harmonisera lagstiftningen så står vi så gott som inför en blockad.
Kommissionen har varit klok nog att försöka dra största möjliga nytta av EG-domstolens slutsatser. Jag skulle vilja säga EG-domstolens obiter dictum i den dom där det tidigare direktivet om tobaksreklam ogiltigförklarades. Ur utskottet för rättsliga frågor och den inre marknadens synvinkel har föredraganden med största välvilja sett det arbete som kommissionen och Byrne lagt ned. Särskilt för att komma vidare med detta direktivförslag som, som han sagt, är mycket mer måttfullt än det tidigare.
Dock måste föredraganden medge att han råkat på enorma svårigheter i själva utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden och i syfte att göra handläggningen av direktivet möjligt har han varit tvungen att acceptera ett antal kompromissändringsförslag som lett till den text som antagits av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden.
Vi vet ännu inte vilket resultatet av omröstningen nästa onsdag kommer att bli. Det jag tror är att denna kammare i detta nu är mycket splittrad i frågan eftersom, som några ledamöter säger, vissa ändringsförslag t.o.m. kan försvaga den rättsliga grund som kommissionen föreslagit. För närvarande är t.ex. föredragandens åsikt i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor - som jag tror att vi kommer att få höra sedan - naturligtvis emot att införa ändringsförslag.
Jag anser att åtminstone några av ändringsförslagen har en hel del grund. Det handlar om att korrigera några av de aspekter där man kan förbättra direktivet. T.ex. att en allmän utvidgning av förbudet att använda vissa märken skulle kunna skada företag som i realiteten inte ägnar sig åt produktion av tobak. Det enda som händer är att vissa märken sammanfaller med dem från ett annat företag som ägnar sig åt just det. Jag tror att vart och ett av ändringsförslagen bör studeras med stor omsorg.
Jag delar Byrnes oro över den fördröjning som uppkommit i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Vi såg oss tvingade att hålla en utfrågning som följd av de enorma åsiktsskillnader som visade sig i utskottet. I den utfrågningen måste jag medge eller påminna om att flertalet av ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden var ganska kritiska mot kommissionens förslag.
Därför har föredraganden känt sig tvingad att arbeta med stor finkänslighet och försökt närma ståndpunkter för att få fram en första formulering som nådde plenum i denna kammare. Det är således denna kammare som kommer att besluta nästa onsdag om vart och ett av ändringsförslagens framtid.
Det har lagts fram något ändringsförslag därefter som föredraganden i princip anser vara rätt så godtagbart, dvs. det ändringsförslag som Hautala m.fl. lämnat in, och som i ett skäl försöker stärka kommissionens rättsliga grund. Jag hoppas att texten i direktivet som helhet skall kunna antas nästa onsdag, oberoende av vad som kommer att hända med vart och ett av ändringsförslagen i de olika omröstningarna. Jag hoppas alltså att betänkandet skall antas i syfte att handläggningen av det skall fortsätta. Eftersom det rör sig om medbeslutandeförfarande har var och en av oss möjlighet att korrigera de brister som kan finnas i syfte att bli säkra på att detta nya direktivförslag skall klara provet vid en ny anmälan till EG-domstolen, vilket utan tvivel kommer att bli fallet. När det gäller tobak lämnas det alltid in stämningar till domstolen.
Kommissionären kan vara förvissad om att föredragandens inställning är fullständigt konstruktiv i syfte att nå ett bra slutresultat. Jag upprepar dock att kammaren är en demokratisk kammare och att ledamöternas åsikter är mycket olika. Jag har t.o.m. uppfattningen att det finns betydande skillnader mellan de olika nationella delegationerna i de olika partierna. Därför bör föredragandens uppgift i detta fall främst vara att i god vilja försöka samordna och framför allt att samordna resultatet nästa onsdag i denna kammare med kommissionens och kommissionärens goda avsikter att anta en gemenskapsförordning på folkhälsoområdet.
Hur som helst måste man påminna sig om att uppgiften att innefatta en klausul om hälsa i nästa europeiska konstitution fortfarande hänger i luften, och jag tror att arbetena med konventet för närvarande inte går i den riktningen, vilket är rätt så oroande.

Tsatsos (PSE)
Herr talman! Föredraganden, Malliori, har inte kunnat ta sig hit på grund av dimma på Strasbourgs flygplats, och hon har bett mig att, med er tillåtelse, redogöra för hennes åsikter för hennes räkning.
Herr talman! Varje sekund inträffar ett dödsfall som står i direkt samband med rökning, något som betyder över tre miljoner offer i världen årligen. Av dessa dödsfall gäller 500 000 europeiska medborgare. 42 procent av gemenskapens befolkning är rökare. Den ålder vid vilken människor börjar röka sjunker stadigt. 60 procent av rökarna börjar röka före 13 års ålder, och 90 procent före 18 års ålder. Skillnaden när det gäller rökarnas fördelning per kön minskar stadigt till flickornas nackdel, 500 000 barn föds för tidigt och med lägre vikt eftersom deras mödrar är rökare. I de hem där båda föräldrar röker löper barnen 72 procent större risk att drabbas av sjukdomar i andningsapparaten, som t.ex. astma.
Dessa är några av skälen till att lagstiftarna i Europeiska unionens medlemsstater har känt sig skyldiga att begränsa rätten att göra reklam för tobaksvaror, i syfte att skydda det allmänna intresset, i synnerhet de europeiska medborgarnas - framför allt ungdomarnas - hälsa.
Samma inriktning har för övrigt även Världshälsoorganisationens ramkonvention, som nu är under förhandling och som kommer att färdigställas under de närmaste månaderna, i vilken det särskilt betonas att ett förbud mot tobaksreklam och sponsring utgör en av de mest angelägna politiska åtgärder som måste genomföras internationellt.
Kolleger! Ni känner till att kommissionens förslag ersätter direktiv 43, som - låt vara efter tio års förhandlingar - till slut godkändes av Europaparlamentet och som antogs av rådet 1998, men som dock tyvärr ogiltigförklarades av EG-domstolen i oktober 2000. Det direktiv som vi diskuterar i dag, ett och ett halvt år efter det att kommissionen lade fram förslaget, syftar till en delvis harmonisering av medlemsstaternas olika lagar och författningar i avsikt att undanröja hindren för den inre marknadens funktion och säkerställa den fria rörligheten för varor och tjänster som är i överensstämmelse med direktivets bestämmelser.
Inom denna ram, och med hänsyn tagen till medlemsstaternas gällande lagstiftning och EG-domstolens rättspraxis, övertar det nya direktivet delar av det tidigare, och det förbjuder reklam i tryckta informationsmedier, på Internet och i radio samt sponsring av evenemang med verkan över nationsgränserna. Direktivet förbjuder även gratisutdelning av tobaksvaror men omfattar inte indirekt reklam. Det grundar sig inte, som det tidigare, på principen om ett totalförbud mot samtliga former av reklam och sponsring. Här bör dock påpekas att kommissionen lade fram detta begränsade förslag med hänsyn tagen till den rättsliga ram som domstolen har fastställt och att den samtidigt presenterade ett förslag till rekommendation som innefattar de moment som, som jag nämnde, inte innefattas i det nya direktivet.
Olyckligt nog, herr talman, godkände utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden 25 ändringsförslag, som dels kan komma att ge upphov till en ny prövning i EG-domstolen, dels begränsar direktivets tillämpningsområde ytterligare. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, däremot, instämde i mitt förslag och lade inte fram några ändringsförslag, utan röstade enhälligt för kommissionens förslag.
Kära kolleger! Vårt beslut på onsdag har stor politisk betydelse, eftersom det gäller en fråga om vilken Europaparlamentet och rådet tidigare har uttryckt sin uppfattning och fattat beslut. Jag ber er därför rösta emot alla ändringsförslag från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Bara så kan vi garantera ett snabbt förfarande och, framför allt, ett fast, bestämt och rättsligt säkert steg mot en gemensam politik för tobaksreglering som, enligt vetenskapliga fakta, kommer att leda till en högre hälsoskyddsnivå, med ungdomarna, det vill säga Europas framtid, som främsta målgrupp.

Lechner (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill försöka att på dessa tre minuter åtminstone fragmentariskt lägga fram min uppfattning beträffande denna problematik. Helt säkert är hälsoskydd och stävjande av tobakskonsumtion en viktig politisk uppgift. Deras betydelse har redan framställts här, utförligt och med rätta. Därvid har emellertid varje politisk nivå sitt specifika ansvar. Nu är det emellertid på det sättet, att man på europeisk nivå inte har någon egen befogenhet att stifta lagar på detta område. Därför måste man alltid ta till artikel 95 i detta sammanhang, vilket man också har gjort här. Det betyder att man alltid först måste pröva och ge ett jakande svar på frågan om den inre marknaden berörs, till exempel på grund av snedvridning av konkurrensen, handelshinder och liknande. Först därefter och på dessa villkor kan - och måste - hälsoskyddet beaktas, vilket under dessa omständigheter också är fullständigt obestritt.
På grund av att det strider mot dessa principer har EG-domstolen som bekant upphävt det tidigare direktivet om reklamförbud. Vid stora gränsöverskridande arrangemang befinner sig huvudorterna i ett konkurrensförhållande. Därför bör detta regleras, och därför röstar vi också för denna del av förslaget. Där kan konkurrensen snedvridas. Även när det gäller gränsöverskridande radioutsändningar är en reglering godtagbar. Likaså i fråga om Internet, varvid det emellertid är oklart för mig hur bestämmelserna i praktiken skall kunna upprätthållas vid överföring till tredje land.
Men ett sådant förbud är inte tillåtligt när det gäller tidningar och tidskrifter. Som vi har hört i utfrågningarna utgör de exemplar som säljs över gränserna i sig en försvinnande ringa andel av en totalupplaga. Dessutom skapar dessa exemplar som säljs över gränserna inte någon gränsöverskridande konkurrens. Därmed föreligger ingen konflikt som kan relateras till den inre marknaden, och därmed kan en sådan reglering inte ske. Därför kan enligt förslaget från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden denna del av kommissionens förslag inte godkännas.
Man hänvisar gång på gång - vilket också kommissionären gjorde alldeles nyss - till EG-domstolens yttrande om tidningar. Helt kort: EG-domstolen skiljer enligt min uppfattning mellan å ena sidan strikt ortsbundna reklamåtgärder - typexempel annonspelare - där gränsöverskridande konkurrens redan i sig är utesluten, och förklarar sedan att å andra sidan något annat skulle kunna gälla i andra fall, till exempel i fråga om tidningar, och att detta då inte principiellt måste uteslutas. Det är riktigt. Men man måste tillfoga vad EG-domstolen också säger på ett annat ställe i sin dom, nämligen att en snedvridning av konkurrensen faktiskt måste föreligga, att den måste vara märkbar, att det inte bara får vara något som man påstår. Och när det gäller just tidningar är detta inte fallet.
Detta är ingen formalism som syftar till att fördela ansvar och absolut inget juridiskt hårklyveri. Jag anser att det är en i högsta grad politisk rättsfråga. Jag påminner bara om den betydelse som i konventet tillmäts frågan om att sätta gränser vid fördelningen av ansvar och om diskussionerna beträffande möjligheten för de nationella parlamentsledamöterna att ta ställning till dessa frågor i ett eget organ. Vi bör visa vägen som lagstiftare och respektera behörigheten hos våra kolleger i de nationella parlamenten och inte åter överlåta detta till EG-domstolen. Därigenom kan vi också minska fördomarna om centralism och centralstyrning från Bryssel. Jag vill inte sluta utan att uttrycka ett hjärtligt tack till vår kollega Medina Ortega för hans strävan att åstadkomma en kompromiss och framför allt gratulera honom till att hans förslag till lagstiftning är så välskrivet.

Koukiadis (PSE).
Herr talman! Historien om åtgärder som Europeiska unionen vidtar för att begränsa rökningens utbredning, liksom historien om rättsliga tvister och överklaganden i EG-domstolen, är lång. Jag anser att vi måste dra lärdom av dessa erfarenheter. Det föreslagna direktivet syftar till att skydda folkhälsan med åberopande av den rättsliga grund som gäller förhindrande av konkurrenssnedvridning. Förkämparna för ett effektivare skydd för hälsan mot tobaksbrukets utbredning, som tyvärr inte har eget stöd i fördraget, måste ha denna motsägelsefulla situation i minnet. Det är alltså naturligt att det nya förslaget är mer återhållsamt i fråga om hälsoskydd än det ogiltigförklarade, som även omfattade indirekt reklam.
Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden har bedömt att förbudets gränsöverskridande karaktär är nödvändig, inte bara när det gäller sponsring, utan även pressen, för att förstärka dess giltighet. Reklam och sponsring på nationell nivå har per definition ingen inverkan på den inre marknaden. Med den valda rättsliga grunden tillåts reglering av reklam endast för reklammedier som har betydelse för den inre marknaden. Trycksaker som uteslutande sprids inom en medlemsstats gränser har ingen verkan över nationsgränserna och kan följaktligen inte orsaka hinder för den inre marknadens funktion och inte heller allvarliga snedvridningar av konkurrensen. Det framgår både av den föreslagna regleringen av sponsring av evenemang och av det faktum att utomhusreklam för tobaksvaror och reklam på biografer inte nämns över huvud taget i förslaget till direktiv.
Det är ett faktum att Europaparlamentets rättstjänst har uttryckt - ur en rent rättslig synvinkel - reservationer mot vissa ändringsförslag. Å andra sidan är Hautala på en annan våglängd, i det att hon kräver att bestämmelserna om hälsoskydd skall stärkas. Eftersom ingen är emot åtgärder som skyddar hälsan på detta område är det som krävs helt enkelt att de två sidorna ser nyktert på vilka ändringsförslag som är nödvändiga för att rädda direktivets laga kraft.

Maaten (ELDR).
Herr talman! Det handlar här främst om två saker: en som gäller innehållet och en angående förfarandet. Först innehållet, det hoppar vi ju naturligtvis allt för lätt över i en sådan här juridisk diskussion. Är ett förbud mot tobaksreklam verkligen effektivt för att motverka bruket av tobak? Ja, naturligtvis är det effektivt. Det finns nästan ingen som börjar röka för att det är gott. Man börjar röka av andra skäl. Man börjar röka på grund av trycket på skolgården, barn vars föräldrar röker börjar själva röka, man börjar röka för att det ger en viss image. Man vill till exempel likna den där mannen som färdas genom djungeln i sin roddbåt eller den andra mannen som sitter på sin häst med vacker musik i bakgrunden någonstans i vilda västern. Därför börjar man röka. Imagen har allt med det här att göra. Därför är det bra med ett förbud mot tobaksreklam. Det är en laglig produkt så varför förbjuda den? Förra månaden röstades med överväldigande majoritet för att förbjuda reklam för läkemedelsprodukter men de framställs för att göra människor bättre. Det gäller inte för tobak. Jag är för legalisering av cannabis men jag skulle inte drömma om att tillåta reklam för den produkten. Sakerna ligger alltså helt olika.
Nu fanns det redan en ståndpunkt från Europaparlamentet och även från rådet. År 1998 sade vi att vi är för ett förbud mot tobaksreklam. Om det sade domstolen, helt i mitt tycke förresten: ni har gått för långt. Det hade inget med tobak att göra utan med frågan hur långt vi som EU kan gå gentemot medlemsstaterna. Kommissionen har, tycker jag, helt riktigt sagt: Okej, det är vad parlamentet och rådet ville, de ville gå så långt som möjligt. De tog sedan åt sig domstolens uttalande, och även åklagarens yttrande, och skrev nästan bokstavligt det som föreslogs. Jag tycker alltså att kommissionen gjort ett utmärkt arbete och jag skall därför också rekommendera den största delen av min partigrupp att förkasta ändringsförslagen från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag tycker inte att de behövs för att göra direktivet mer godtagbart.
Jag vill göra två avslutande kommentarer, herr talman! För det första tycker jag att vi måste akta oss för att skapa en hets mot bruket av tobak. Till exempel genom ett totalförbud mot rökning på offentliga platser, förbud mot barnleksaker, chokladcigaretter, lakritspipor och liknande. Det är att gå för långt och på det sättet förlorar man även anhängare i kampen mot tobak.
Slutligen tar jag även tillfället i akt att än en gång påpeka den oacceptabla orimligheten i att vi å ena sidan för en avskräckningspolitik mot tobak och å den andra fortsätter att ge kraftiga bidrag till tobaksodling i Europa.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Det problem vi har när vi talar om tobak är att dem som sitter i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor talar ur en folkhälsosynpunkt och inte om de problem förbudet av tobaksreklam kan få för den inre marknaden.
Därför håller vi snarare med om det direktiv som antogs 1998. Kommissionären har redan sagt det. Fem miljoner människor dör varje år på grund av sjukdomar som kan hänföras till användningen av tobak. Andra kolleger har sagt att tusentals ungdomar börjar röka varje år, med de konsekvenser som beroendet får för dem.
Olika undersökningar har tydligt visat de effekter som reklam och sponsring av vissa sportevenemang har för att ungdomar skall börja röka tidigare. Saken är den att 60 procent av rökarna enligt statistiken börjar innan de är 13 år och nästan 90 procent innan de är 18 år. Därför anser vi att direktivet från 1998 var mycket bättre, som tyvärr ogiltigförklarades av EG-domstolen.
I det fall vi nu ägnar oss åt har flera ledamöter i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor beslutat att de inte kommer att lägga några ändringsförslag till kommissionens förslag eftersom ett begränsat direktiv är bättre än inget direktiv alls. Och därför lägger vi bara fram ett ändringsförslag som föreslår att medlemsstaterna, i enlighet med fördraget, skall bibehålla befogenhet att kunna reglera detta slag av frågor och t.o.m. gå ännu längre.
Föredraganden i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor påminner också mycket tydligt om att detta är ett steg och att kommissionen säkerligen i framtiden kommer att kunna lägga förslag om indirekt reklam, om kontrollen av reklamkostnader och om cigarettautomater.
Herr talman! Sammanfattningsvis är det i denna fråga bättre att ha ett begränsat direktiv än inget alls.

Hautala (Verts/ALE).
Herr talman! Det nämndes tidigare att det förra försöket att uppnå ett totalförbud mot tobaksreklam på EU-nivå stjälptes omkull i domstolen, och det är förvisso intressant att läsa att när detta beslut fattades sade generaladvokat Fennelly att det fanns stor anledning att tro att ett förbud mot reklam skulle kunna spara omkring 38 000 människoliv varje år i Europeiska unionen. Vi skulle också kunna säga att det finns mycket goda skäl att föra in detta direktiv nu, även om dess rättsliga räckvidd är tämligen mindre begriplig än tidigare.
Vi bör fortskrida på ett sådant sätt att kommissionens ursprungliga förslag godkänns i sin helhet så vitt möjligt, och jag är glad över att kommissionen har visat sitt stöd för det partiöverskridande ändringsförslaget till skäl 1, vilket vi har föreslagit i kammaren. Dess syfte är att klargöra det faktum att indirekt reklam förblir inom medlemsstaternas behörighet och att de kan anta reklamförbud inom detta område. På det hela taget vill vi skydda de nationella förbuden mot tobaksreklam.
Det är med stort beklagande som jag måste säga att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden fullständigt har urvattnat kommissionens förslag. Jag hoppas också att varje enskilt ändringsförslag som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har godkänt kommer att förkastas i kammaren, eftersom de komplicerar frågan på många olika sätt. De fördunklar förslagets rättsliga grund. De utesluter fullständigt möjligheten att begränsa tobaksreklamen i press och radio. De hindrar de världsomspännande ansträngningarna för att uppnå ett förbud mot tobaksreklam, och de godkänner möjligheten av indirekt tobaksreklam. Jag skulle särskilt vilja koncentrera uppmärksamheten på ändringsförslagen 17 och 24, som är oerhört riskabla. Förhoppningsvis kommer föredraganden att återgå till sin ursprungliga ståndpunkt och förkasta dessa ändringsförslag, vilka godkänts som kompromisser av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, men som inte alls är några kompromisser: dessa ändringsförslag gör endast att direktivet blir fullständigt meningslöst.

Collins (UEN).
Herr talman! Genom det här nya direktivet förbjuds tobaksreklam i de tryckta medierna i hela Europa och även reklam för tobaksvaror i radion och på Internet kommer att vara förbjuden. Likaså kommer sponsring av evenemang och verksamhet som omfattar flera medlemsstater att förbjudas. Såsom EU-lagstiftare bör vi lägga fram förslag som kan hjälpa till att skydda våra medborgares hälsa och jag anser att cigarrettrökningens risker för vår hälsa kraftfullt bör belysas vid varje möjligt tillfälle. I själva verket har vi en moralisk skyldighet att göra mer än att varna unga människor, i synnerhet tonåringar, för cigarrettrökningens akuta faror för hälsan.
Enligt en nyligen genomförd undersökning påstås rökning bland barn, bara i Tyskland, ha ökat med upp till 50 procent. Tobaksindustrin hävdar att deras cigarretter är avsedda för vuxna, ändå antyder varje faktiskt bevis att smart marknadsföring och reklam endast resulterar i att rekrytera nästa generations rökare, vilket är tonåringarna.
Europeiska kommissionens budget för att belysa cigarrettrökningens risker uppgår endast till 6 miljoner euro och detta belopp förbleknar fullständigt när man beaktar de svindlande penningbelopp som tobaksindustrins lobbyverksamhet har till sitt förfogande för att genomföra innovativa och tobaksvänliga kampanjer för marknadsföring och reklam. Vi måste göra mer för att i detalj redogöra för unga människor om cigarrettrökningens brutala konsekvenser för hälsan - att det varje dag dör 3 000 personer i Europa till följd av cigarrettrökning. Det innebär att en halv miljon invånare varje år dör i onödan på grund av missbruk av tobaksvaror. I hela Europeiska unionen är cigarrettrökning den odelat största orsaken till för tidig död och sjukdomar. En nyligen genomförd undersökning visar att amerikanska manliga rökare förlorar 13 år av sina liv på grund av rökningen och att kvinnliga rökare förlorar 14,5 år av sina liv.
Om vi skall genomföra omfattande marknadsföringskampanjer för att varna unga människor för riskerna med rökning är vi i behov av nödvändiga ekonomiska resurser för att övervaka ett sådant program. Kommissionen, parlamentet och EU:s regeringar måste avsevärt öka den ekonomiska budgeten för folkhälsorelaterade kampanjer som upplyser tonåringarna om rökningens verkliga faror. Att förebygga tobaksrelaterade sjukdomar skulle göra mer för att hjälpa unionens invånare än varje annan livräddningsåtgärd, och tobaksföretagen har fel när de hävdar att reklamen inte främjar rökning utan endast främjar märkeslojaliteten för en laglig produkt. Reklamen har en inverkan när det gäller att lansera rökning; det är därför alla medlemsstater i Europa har bestämmelser som i någon form begränsar eller förbjuder tobaksreklam. Likaledes begränsad är även reklamen för vissa andra lagligt sålda produkter, som t.ex. läkemedel och alkohol.
Det här direktivet innebär inte att medlemsstaterna inte kan vidta strängare åtgärder för att hindra cigarrettrökning om de så skulle önska. Frågor som faller utanför direktivets befogenheter, såsom indirekt reklam eller affischtavlor och bioreklam, förblir de individuella medlemsstaternas behörighet.

Blokland (EDD).
Herr talman! Det är ett faktum att tobaksreklam stimulerar ungdomar att börja röka och hindrar människor som redan röker från att sluta. Den kundbindningen kräver dock sina offer. Med tanke på de skadliga effekterna som rökning har på hälsan, även för icke-rökare genom passiv rökning, är vår partigrupp för ett totalförbud mot reklam för tobaksprodukter. Det handlar om farliga ämnen som vid förbränning och inandning kan orsaka allvarliga sjukdomar och till och med kan leda till döden. Därför är vi mycket besvikna över kommissionens nya förslag. Vi inser visserligen, med beaktande av domstolens dom, att kommissionen har mycket begränsade möjligheter, men det här förslaget missar till största delen sitt syfte, att skydda folkhälsan. Med motvilja kommer jag att instämma med det här förslaget från kommissionen utan ytterligare ändringsförslag. Just nu är det bästa som går att uppnå i kampen mot tobaksreklam. I utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor diskuterade vi det här ingående för ett halvår sedan. Jag förstår därför inte att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden ändå lägger fram diverse ändringsförslag som till sist kommer att hindra att den här lagen går igenom. Om de här ändringsförslagen antas, är risken stor att domstolen ogiltigförklarar direktivet igen. Jag vill dock med eftertryck uppmana kommissionen att fortsätta söka möjligheter att minska tobaksbruket, särskilt bland ungdomar.
Det är obegripligt att vi tar bort diverse mindre farliga produkter från marknaden men inte tobaken. Bruket av tobak är, återigen, en eufemism för omdömeslös förbränning av farliga cancerframkallande ämnen. Om det skulle gälla andra produkter så skulle vi ha förbjudit dem för länge sedan. Jag kan inte tänka mig att vi skulle marknadsföra leksaker som orsakar fem miljoner offer per år. Jag kan inte tänka mig att vi accepterar andra produkter i livsmedel som medför fem miljoner döda per år, men det gör vi med tobaksprodukter. Det är oerhört inkonsekvent. Det har inget att göra med omsorgsprincipen. Vi vet att rökning medför den här typen av skadliga effekter och därför borde vi helt enkelt införa ett drastiskt förbud mot den reklamen.

de La Perriere (NI).
Herr talman! Betänkandet av Medina Ortega är otillräckligt men har den förtjänsten att man omprövar beslutet att upphäva tobaksdirektivet från 1997, vilket gläder oss.
Tobaken, som dödar hundratals européer varje dag, är en plåga som vi måste bekämpa för att försvara unionsmedborgarnas hälsa. Vi får inte nöja oss med halvmesyrer. Antingen är tobak ett dödligt gift och då måste man göra allt för att minska bruket av tobak eller helt utrota den, eller också betraktas tobaken felaktigt som vilken konsumtionsvara som helst och då finns det ingenting att lagstifta om. Denna envisa brist på logik, som har framhållits av Maaten, får en att konstatera att parlamentet stöder kulturen kring en produkt som det i övrigt motarbetar.
Medinas text går i rätt riktning, men de framlagda ändringsförslagen försvagar texten avsevärt, varför vi förkastar dem. Texten går i rätt riktning eftersom det har bevisats att reklamförbudet har minskat tobakskonsumtionen och att det faktiskt finns en koppling mellan reklam och överkonsumtion. Ändringsförslagen handlar märkligt nog mest om gränsöverskridande problem. Somliga tycks exempelvis anse att det av ekonomiska skäl finns fördelar med gränser - samma personer som utan att bekymra sig för följderna förespråkar att dessa gränser öppnas helt och hållet.
Med hänsyn till den omfattande kunskapen om tobakens skadeverkningar vore det brottsligt att inte göra något för att avråda de allt yngre konsumenterna från att bli beroende av en produkt som i reklamen prisas för sin välgörande verkan. Försummelse, likgiltighet och brist på politiskt mod på folkhälsoområdet är grunder för brott mot mänskligheten. Samma oansvariga släpphänthet framkallade skandalen med det smittade blodet i Frankrike och skandalen kring galna ko-sjukan i Förenade kungariket. I dag kan ingen säga sig inget veta - alla har ett ansvar. Därför ger vi vårt stöd till betänkandet av Medina.

Santini (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Som vanligt när man talar om tobak i denna kammare, så faller allt i bitar. Grupperna spricker inbördes, förbindelserna mellan utskotten fungerar inte, till och med ledamöter och vänner ger varandra konstiga blickar. Tobaken splittrar, med andra ord, på grund av de olika aspekter den erbjuder i en diskussion.
Vi har till exempel utskottet för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som, som det verkar, inte sysslar så mycket med frågor som rör folkhälsan och som verkar lyfta fram de regler som styr den inre marknaden. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor verkar inte känna till att det inte finns någon rättsligt grund för att föreslå ett program för folkhälsan. Men detta är inte sant: i själva verket vet båda dessa utskott mycket väl allting, men här handlar det om ett spel mellan olika parter. Men oavsett från vilken punkt man startar, så får vi inte glömma att direktiv 98/43 underkändes av EG-domstolen på grund av att det saknades en lämplig rättslig grund. Med andra ord står vi nu inför en möjlig, om än partiell, revansch.
Kommissionens nya förslag - vilket kommissionen själv erkände för ett par minuter sedan - är i själva verket klart otillräckligt för att garantera den typ av skydd för folkhälsan som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor kräver. Men som det nu är utformat verkar det under alla omständigheter inrymmas inom de minimimarginaler - inom de gränspinnar som man i bland brukar säga - som krävs för att inte drabbas av ett nytt avslag från EG-domstolen. Och detta tack vare de nyheter som föreslås, som verkar mycket väl balanserade. Det skulle redan - detta har andra sagt och det upprepar även jag - vara ett icke föraktligt resultat att kunna ro hem det som kommissionen föreslår. Hellre litet än inget alls, som vanligt.
I min egenskap av medföredragande har även jag föreslagit min grupp att godkänna kommissionens förslag utan ändringar. Vi får se i morgon hur det går. Det viktiga är att vi inte återkommer till att föreslå att sänka gemenskapens stöd till tobaksodlare eller att förbjuda reklam med ursäkten att man skall skydda folkhälsan. Det måste vara till rökarna - jag upprepar, rökarna - och inte producenterna som man skall rikta denna övertalningskampanj att avstå från tobaken. Även om man skulle lyckas lägga ner hela gemenskapens produktion så skulle detta inte minska antalet rökare. Rökarna skulle bara byta märke och övergå till produkter från tredje land. En sådan förändring skulle bland annat inte alls medföra en förbättring av folkhälsan, utan bara leda till en förstärkning av de utomgemenskapliga företagens intäkter. Men framför allt skulle det dessutom få negativa och inte försumbara återverkningar, dvs. det skulle undergräva sysselsättningen på de platser där den europeiska tobaken produceras, dvs. i södra Europa, som minst av allt har behov av minskad sysselsättning.
Sammanfattningsvis: det är rätt att motsätta sig reklam för att skydda folkhälsan, men för guds skull, låt oss inte igen föreslå en minskning av stödet till gemenskapens producenter.

Berger (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja ansluta mig till alla dem som har tackat vår föredragande. Han var ju tvungen att jämka väldigt mycket på sina egna förslag för att kunna lägga fram denna kompromiss, och jag är honom också mycket tacksam för att han i kompromisserna har arbetat in ändringsförslag som jag har lämnat in tillsammans med vår kollega Roth-Behrendt. Jag kan därför i huvudsak stödja linjerna i utskottets förslag.
Kanske borde vi än en gång titta på det ena eller andra ändringsförslaget, om man genom dessa förslag faktiskt så att säga ifrågasätter vår nuvarande rättsliga grund. Till grund för våra ändringsförslag låg i huvudsak följande överväganden: den rättsliga grunden som gäller för den inre marknaden tillåter oss att utfärda bestämmelser endast för den reklam som har gränsöverskridande, dvs. reellt gränsöverskridande verkningar. Här håller jag med vår kollega Lechner: detta är inte automatiskt fallet när det gäller tidskrifter och tidningar.
Jag anser också att vi skall insistera på att sponsringsavtal såväl på kulturområdet som inom idrotten måste ges förnuftiga övergångstider. Jag anser också att rätten till informationsfrihet är viktig för oss. Därmed sammanhänger ju också den ekonomiska basen såväl för de traditionella som för de nya medierna - och vi hör ju från stora dagstidningar vad som sker på detta område i dag.
Jag ansluter mig till vår kollega Medina Ortega och alla dem som beklagar att vi i fråga om Europeiska unionens hälsovårdspolitik inte har någon bättre rättslig grund än den som huvudsakligen gäller för närvarande, nämligen den rättsliga grunden för den inre marknaden. Jag skulle också vilja nämna att konventets arbetsgrupp för Europeiska unionens ansvarsområden beträffande hälsovårdspolitiken i unionen föreslår att det i framtiden inte längre skall vara möjligt att vidtaga lagstiftande åtgärder, utan att endast så kallade stödjande åtgärder skall vara möjliga.
Jag hoppas att detta också är en anledning för er, herr kommissionär, att i denna fråga även få kommissionens stöd för en omarbetning av dessa förslag från konventet.

De Clercq (ELDR).
Herr talman! Som Europaparlament måste vi respektera rättsstatens principer, vilken innebär att vi måste följa EG-domstolens domar. När det gäller tobaksreklam så har den domstolen ogiltigförklarat ett tidigare direktiv på grund av felaktig rättslig grund. Det förvånar mig inte eftersom utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, under mitt ordförandeskap, under behandlingen av det första direktivet tydligt sagt att Europeiska unionen inte hade befogenhet att utfärda ett sådant direktiv. Rätten har kort sagt också sina rättigheter. Jag vill därför hjärtligen gratulera kollega Medina Ortega till det som han uträttat som föredragande. Jag vill direkt betona att jag kommer att stödja honom i omröstningen. Föredraganden har ju sett till att det direktiv som nu skall utfärdas är juridiskt vattentätt. Europeiska unionen kan verkligen ålägga medlemsstaterna ett förbud mot tobaksreklam om det medför en tydlig gränsöverskridande effekt. Jag vill dock tillägga att jag tycker det är nödvändigt att tobaksreklamen, om det rör sig om en gränsöverskridande effekt, behandlas likadant i alla medlemsstater. Medlemsstater som nu tar egna initiativ, stör den inre marknadens funktion och åsamkar ofta sig själva en konkurrensnackdel. Ta till exempel mitt hemland, Belgien, och sponsringen av viktiga sportevenemang i Belgien. Vårt land har redan sedan tidigare en lag som förbjuder varje form av tobaksreklam från och med år 2003. Det går alltså mycket längre än de nu föreslagna EU-reglerna. Är det förståndigt? Jag tror att allmänna europeiska regler, såsom vår föredragande föreslagit, genom en generell tillämpning måste se till att ensidiga åtgärder med ofta olyckliga konsekvenser undviks i framtiden.

Jonckheer (Verts/ALE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag skall inte upprepa vad min kollega Heidi Hautala redan har sagt. Min grupp och jag delar självklart hennes uppfattning. Jag skulle bara vilja fylla i vad vår kollega Berger sade.
Jag anser att kommissionen bör lägga fram ett förslag till Europeiska konventet om att ändra fördragets nuvarande rättsliga grunder på området folkhälsa. Berger gör rätt i att framhålla det faktum att slutsatserna från konventets arbetsgrupp fick hård kritik vid konventets plenarsammanträde. Enligt min mening bör vi absolut tillåta oss att lagstifta i folkhälsofrågor, eftersom de argument om subsidiaritet som har framförts här är orimliga. För det första har rådet och EU:s institutioner befogenhet att bedöma om det är lämpligt att lagstifta eller inte. För det andra inser man, om man läser Världshälsoorganisationens undersökningar, att reklamförbudet måste vara generellt och världsomfattande om det skall vara effektivt. Den väg som bör följas är en världsomspännande lagstiftning på det här området. Låt oss åtminstone skapa möjlighet för att lagstifta på EU-nivå. Vad som annars kommer att hända - och jag drar här en koppling till den föregående debatten om mediakoncentration - är att de ekonomiska aktörerna spelar ut en nationell lagstiftning mot de övriga. Detta argument talar för en lagstiftning på EU-nivå.

Fiori (PPE-DE).
Herr talman! När jag lyssnade till kommissionär Byrne, med samma uppmärksamhet som alltid, gjorde jag den reflexionen att vi även i detta fall står inför den eviga konflikten mellan det önskvärda och det möjliga. I en fråga som denna är det i själva verket lätt att låta känslorna styra, men jag vill påminna om att vi är en lagstiftande församling som, förutom att utarbeta lagar, även måste följa dem. Jag instämmer därför i den ståndpunkt som Medina Ortega uttryckte i slutet av sitt anförande, dvs. att i det nya fördraget borde vi en gång för alla avgöra frågan om Europeiska unionens behörighet på detta område. Den långa överläggningen i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden genomfördes inte i en anda av lättsinnighet. Sedan det första direktivet upphävts med avseende på reklamen, är det andra förslaget, även om det är mindre till omfånget, ändå ett omfattande förslag som, enligt oss, fortfarande lämnar stort handlingsutrymme för ytterligare hänvändelser till EG-domstolen. Om vi ser till primärrätten besvarar det förslag som lagts fram inte fullt ut de frågor som gömmer sig bakom domstolens beslut.
Om man vill diskutera på ett seriöst sätt kan man inte på två minuter avhandla de juridiska problemen. Låt mig därför bara göra två mycket korta påpekanden. Det första gäller förbudet mot tryckt reklam. Den allmänna slutsats som grundas på domstolens beslut om reklam för tobaksprodukter och enligt vilket ett reklamförbud i princip vara möjligt på grundval av artikel 95, måste förmodligen tolkas i enlighet med den mycket restriktiva tolkning som domstolen gör av gemenskapens behörighet i frågor som gäller den inre marknaden, och inte som ett slags grönt ljus för att utfärda ett generellt förbud mot reklam för tobaksprodukter i pressen. Detta enligt gällande lag.
Den andra frågan gäller förbudet mot reklam på Internet. När det gäller att förbjuda tobaksreklam via informationssamhällets olika tjänster är hindren för ett fritt tillhandahållande av tjänster, antagna eller framtida, lika lite påtagliga som snedvridningen av konkurrensen. Ett sådant förbud skulle dessutom kunna grundas på nödvändigheten av att undvika en tillnärmning till ett annat förbud, och detta medför att man i detta avseende kullkastar principerna om gemenskapens behörighet och tilldelning när det gäller principbeslut, vilket är mycket farligt ur rättslig synpunkt.

Myller (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Hur pass skadlig tobaken är kan till exempel bedömas utifrån det faktum att människor hävdar att om tobaken hade upptäckts i dag skulle den definitivt ha förbjudits, eftersom den orsakar så stora problem för folkhälsan. Det förefaller egendomligt att vi tycks söka ursäkter för att kunna fortsätta att göra reklam på EU-nivå för att denna produkt, hur eländig den än är för folkhälsan, skall vara än mer lockande för människor.
Vi befinner oss nu i en situation där vi tvingas godkänna ett direktiv som är otillräckligt, men vi har redan hört denna frågas bakomliggande historia. Det var olyckligt att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden inte har åstadkommit mer än detta. Vi har varit tvungna att, som en kompromiss, acceptera ett mycket otillräckligt resultat. Å andra sidan har detta direktiv behandlats enligt Hughesförfarandet, tillsammans med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och kommissionens förslag stöddes enhälligt av det utskottet. Till följd härav skulle vi kunna säga att majoriteten starkt stöder kommissionens förslag. Dessa olyckliga beslut, som utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har kommit fram till, kan då förvisso komma att ändras under onsdagens omröstning.
Eftersom vi emellertid inte kan nöja oss med detta förslag, även om det är allt vi har i dagsläget, är det absolut nödvändigt att vi godtar ändringsförslag 26 från Heidi Hautala, vilket skulle möjliggöra att lagstiftningen kan bevaras i de länder där den har kommit längre.

Staes (Verts/ALE).
Herr talman! Jules Maaten tog helt riktigt upp innehållet i den här debatten. I det sammanhanget tycker jag det är synd att hans betänkande i dag inte behandlas tillsammans med Medina Ortegas. Jag tror att det hade skärpt till spänsten i den här debatten. 
Tobak dödar, det påpekade kollega Tsatsos. 548 000 döda per år i Europa, det är en per minut. Kollega Maaten sade helt riktigt att ett förbud mot tobaksreklam fungerar och är befogat. Får jag lägga till några exempel på det? I Norge är det reklamförbud i kraft sedan 1975, resultat: 31 procent mindre konsumtion, i Finland sedan 1978: 34 procent mindre konsumtion, i Nya Zeeland sedan 1990: 33 procent mindre konsumtion. Vi måste också helt riktigt göra något åt den orimligheten att vi å ena sidan varje år ger 1 miljard euro i bidrag till tobaksodlarna och att vi å andra sidan knappt lyckas upprätta en allomfattande strategi för att begränsa tobaksbruket.
Slutligen, kolleger, vill jag också be om uppmärksamhet för sambandet mellan tobakslobbyn och politiker. Jag ber om ert stöd för de bland annat av mig undertecknade ändringsförslagen av Stihler och andra, i vilka uppmanas till ett införande av ett system för registrering av gåvor från tobaksindustrin till politiska partier och politiker.

Thyssen (PPE-DE).
Herr talman! Vad vissa kolleger än må hävda så handlar den här debatten inte om känslor. Däremot handlar den om i vilken utsträckning och på vilket sätt vi vill och kan ta bort de nuvarande hindren för den inre marknadens funktion inom det område som vi behandlar här. Den som noga läst domen av den 5 oktober 2000 vet att domstolen valde att upphäva hela det första direktivet. Å ena sidan eftersom den erkänner att den lagstiftande makten verkligen har spelrum att agera harmoniserande och å andra sidan eftersom domstolen inte ville träda i den lagstiftande maktens ställe. Det var ett klokt beslut av domstolen. Jag hoppas att vi som deltagare i den lagstiftande makten kommer att agera lika klokt. 
För mig betyder det att vi godkänner kommissionens förslag i oförändrad form eftersom alternativen är mindre bra. Om vi skulle sätta mer långtgående gränser för tobaksreklamen än vad kommissionen föreslår så kolliderar vår ambition med gränserna för våra befogenheter och riskerar vi en ny dom. Om vi går mindre långt än vad kommissionen föreslår så gör vi en politisk helomvändning. För, kolleger, angav vi inte 1998 att vi ville ha ett maximalt folkhälsoskydd? I kommissionens förslag till direktiv respekteras befogenhetsgränserna. Det är inte bara min politiska, utan även min juridiska övertygelse. Det är visserligen en light version av det första direktivet men det måste vi av juridiska skäl leva med. Vi får dock inte gå så långt att vi gör detta light förslag till ett ultra-light förslag. Det är onödigt och gör inte vår politik trovärdig. Låt oss därför godkänna förslaget utan ändringar. Det är vad våra väljare förväntar sig av oss och det är också vad vi verkligen är behöriga att göra.

Karlsson (PSE).
Herr talman! Vid denna tidpunkt i debatten finns kanske inte särskilt mycket nytt att tillföra, men jag skall ändå göra ett försök. Det är angeläget att skapa gemensamma förutsättningar och bestämmelser för reklam för tobak. I ett läge när sådana saknas ges ofta utrymme för godtycke, och olika aktörer handlar efter eget gottfinnande. Det är därför bra att vi nu har förslag som också anses kunna fungera rättsligt. Det är många svåra överväganden som måste till så att vi inte på nytt hamnar i samma situation som med det förra direktivförslaget om tobaksreklam.
Folkhälsoperspektivet är mycket viktigt när det handlar om hur tobak marknadsförs. Genom att reglera marknadsföring av tobak kan man skydda folkhälsan. Samtidigt är det emellertid viktigt att sända rätt signaler till framför allt barn och ungdomar. Tobak är en beroendeframkallande produkt som orsakar över en halv miljon dödsfall om året inom gemenskapen. Genom att vara mycket restriktiva när det gäller tobaksreklam kan vi bidra till att ungdomar inte börjar röka och spara lidande och människoliv.
Enligt artikel 95.3 i fördraget skall kommissionen i sina förslag som rör upprättandet av den inre marknaden och dess funktion utgå från en hög hälsoskyddsnivå. Det är otvivelaktigt så, att tobaksreklam ökar konsumtionen, såväl genom att barn och ungdomar uppmuntras att börja röka som genom att de nuvarande rökarna hindras från att sluta eller minska sin dagliga konsumtion. Studier har också visat att barn och tonåringar är särskilt sårbara när det gäller tobaksreklam och tobaksrelaterad sponsring. Det räcker därför inte med ett partiellt reklamförbud för att skydda folkhälsan.

Harbour (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja bidra till debatten denna kväll på min kollega Lord Inglewoods vägnar, som har fallit offer för den välkända rådjursincidenten, vilken redan har blivit omnämnd i stor utsträckning.
Jag skulle vilja fokusera på förslagets bakomliggande principer hellre än på detaljerna, som redan utförligt har behandlats av ett antal kolleger. Det här är en fråga av gammalt datum och det är förståeligt att den uppväcker starka känslor. Det är fullständigt rimligt att medlemsstaterna önskar kontrollera reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror och kommissionären hade helt rätt i sitt inledande yttrande där han särskilt fokuserade på riktad reklam mot ungdomar med vilken man försöker kontrollera att nya rökare kommer in på tobaksmarknaden. Men jag skulle ändå vilja hävda att entusiasmen för detta inte bör åsidosätta de europeiska fördragens principer.
Vi känner alla till att kommissionen var alltför ivrig då detta behandlades första gången. Man överskred fördragets befogenheter och gick miste om hela direktivet. Enligt yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - och jag påminner kollegerna om att utskottet hade rätt vid den första omgången - löper detta förslag samma risker. Det är därför vi ber er stödja våra ändringsförslag. Om ni inte stöder dem medför det en risk att hela direktivet går om intet.
Den andra sak jag vill poängtera gäller hela frågan om subsidiaritet. Förslaget från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden garanterar att medlemsstaterna tar det ansvaret. Genom förslaget delegeras dessa befogenheter till medlemsstaterna. Fiori sade i ett tidigt skede att det inte är vad vi vill göra utan att det är vad som under omständigheterna anses lämpligt.
Det talas mycket om subsidiariteten för närvarande. Många kolleger är engagerade i debatter om subsidiariteten inom konventets område. Det här är en verklig prövning av denna. Man kanske önskar göra något, men det ligger inte nödvändigtvis inom Europeiska unionens behörighet. Det är vad vi anser i det här fallet. Att vi inte borde hindra medlemsstaterna från att göra något. Det här är en verklig prövning på hur pass seriösa ni är när det gäller subsidiaritetsprincipen. Det är därför ni bör stödja den linje som antagits av utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden vid onsdagens omröstning.

Byrne
Låt mig först och främst ta itu med några av de tekniska frågorna. Om man beaktar den viktiga frågan angående kommissionens ståndpunkt i fråga om de olika ändringsförslagen där 26 ändringsförslag har lagts fram: Kommissionen kan godta ändringsförslagen 3, 10, 22 och 26 i dess helhet och ändringsförslagen 8, 11 och 17 under förutsättning att de till viss del omformuleras. Kommissionen förkastar alla de andra.
Under den här debatten har vi lyssnat till flera talare och det är alldeles tydligt att det förekommer olika uppfattningar. Det finns förvisso många olika uppfattningar i medlemsstaterna. De har i själva verket sökt reglera reklamen för tobaksvaror. Jag är övertygad om att det finns ett samband mellan medlemsstaternas rättsliga bestämmelser beträffande reklam och uppgifterna om vuxenkonsumtion av tobak i dessa medlemsstater. Om man beaktar en av de medlemsstater som har den högsta nivån av tobakskonsumtion, Tyskland, med 37 procent, ser man att de i sin nationella lagstiftning har en ganska släpphänt inställning till reklam, i jämförelse med Sverige, en av de medlemsstater med den mest restriktiva lagstiftningen när det gäller reklam. Sveriges frekvens när det gäller vuxenkonsumtion av tobak är 19 procent. Så det finns, enligt min åsikt, ett mycket tydligt samband. Några av er talade om detta i era anföranden. Det gäller att angripa föreställningen om rökning.
Alvarez Gonzalez hänvisade till de olika uppfattningarna inom utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och önskan från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor att folkhälsan skall prioriteras som en viktig grundläggande faktor i beslutandet om dessa frågor. De som framhöll argumentets andra sida, om jag får beskriva det så, söker efter rättssäkerhet, vilket jag som advokat skulle hävda alls inte vara orimligt. Det är en målsättning som jag själv skulle söka uppnå, inte bara som advokat, utan som en förpliktelse i min egenskap av kommissionär.
Det är vad vi har gjort. Vi undersökte mycket noga domstolens dom i målet om det första reklamdirektivet. När domstolen granskade fakta i målet och gav sin dom sade man tydligt att lagstiftningen innehöll såväl bättre som sämre delar. Man sade vidare att eftersom de var så oupplösligt förbundna, att då försöka skilja ut de goda delarna från de sämre, för att behålla det goda och utelämna det dåliga, skulle vara liktydigt med att domstolen lagstiftade och det låter sig inte göras. Det var därför lagstiftningen upphävdes. Jag tog med mig domen tillbaka till Bryssel. Jag uppmanade min personal att noggrant studera domen och vi utarbetade sedan ett nytt förslag till resolution. För att bara kortfattat hänvisa till ett avsnitt ur domstolens dom; i punkt 98 står det att det i princip skulle kunna vara tillåtet enligt artikel 100a - numera artikel 95 - i fördraget att anta ett direktiv som förbjuder reklam för tobaksvaror i tidskrifter, magasin och tidningar, för att säkerställa den fria rörligheten för dessa publikationer, i likhet med artikel 13 i direktiv 89/552, direktivet om ?television utan gränser?, som förbjuder TV-reklam för tobaksvaror i syfte att främja friheten att sända TV-program. Domstolen har tydligt uttalat sig i ärendet, och vi har följt detta ingående i vårt arbete.
Som svar till Lechner, som tidigare sade att det inte fanns några bevis för en snedvridning på marknaden, vill jag säga att det finns åtskilliga bevis för detta. I kommissionen får vi regelbundet brev från personer - förvisso också från industrin - som från båda sidor beklagar sig över en snedvridning på marknaden på grund av medlemsstaternas olika regelverk när det gäller den här frågan.
De Clercq åberopade flyttningen från Spa av Grand Prix Formel 1. Det är ännu en tydlig snedvridning på marknaden eftersom Belgien har infört en lag vilket de anser tvinga dem att flytta tävlingen från Belgien. Det stöder mitt argument att vi bör ha lika konkurrensvillkor i Europa. Vi behöver få en harmoniserad lagstiftning angående den här frågan över hela Europeiska unionen så att inte en medlemsstat kan spela ut en annan.
Det här är också mitt svar till Harbour. Det handlar inte om en fråga om subsidiaritet av just den anledningen att en belgier har utmärkts på ett särskilt sätt och lidit en förlust.
Det är således inte bara så att domstolen anser att det skulle kunna genomföras, kommissionen anser att det måste genomföras. Men tro mig inte bara på mina ord. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor anser att denna lagstiftning bör utformas på det sätt som jag har beskrivit och jag är säker på att utskottet skulle instämma i de fåtal ändringsförslag som kommissionen medger. Även i det första betänkandet från den mycket hårt arbetande föredraganden, Medina Ortega, så förekom det tre ändringsförslag, och jag skulle inte ha godkänt något av dessa tre. Förlåt mig om jag har missuppfattat honom, men om jag läser mellan raderna i det han sade i hänvisningen till kompromissändringsförslagen, får jag förvisso intrycket att han inte talade med någon vidare entusiasm men att han fastställde det faktum att kammaren var splittrad. Naturligtvis är den det. Så vi kanske kan dra den slutsatsen att det förefaller troligt att det blir föredragandens första synpunkter i den här frågan, vilka ligger närmare dem från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och min egen ståndpunkt, som vi kommer att följa i den här debatten.
Låt oss inte stanna vid detta. Vi har haft ett antal diskussioner om tobak i rådet, däribland de förberedande diskussionerna om ramkonventionen om tobakskontroll, och de misslyckades genom att 14 länder var för och ett land emot. En medlemsstat har antagit ståndpunkten att denna lagstiftning antingen inte bör gå igenom eller att den bör gå igenom i sådan utformning och med sådana ändringsförslag att lagstiftningen, enligt min åsikt, förlorar själva kärnan, eller så har man lagt till ändringsförslag som gör att den är ömtålig för att prövas i domstolen ännu en gång.
Så vad har jag att säga till de ledamöter av parlamentet som är tveksamma i denna fråga? Jag skulle säga till dem att de bör följa de synpunkter som domstolen har gett uttryck för. Att de bör följa kommissionens råd. Att de bör följa synpunkterna från denna kammares sakkunniga; utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och att de bör följa föredragandens första synpunkter. Betänk i vilken utsträckning parlamentet kommer att stå ensamt om man antingen röstar ned denna lagstiftning eller röstar igenom den med de slags ändringsförslag som har föreslagits. Parlamentet blir kanske inte alldeles ensamt, men det får endast sällskap av en medlemsstat, den medlemsstat som råkar ha den högsta tobakskonsumtionen bland vuxna i Europeiska unionen.
Det är alternativen, och därför skulle jag vilja föreslå hur ni som är tveksamma i denna fråga skall avge era röster. Jag skulle föreslå att ni avger er röst på ett sådant sätt att människors hälsa prioriteras hellre än att man engagerar sig i meningslösa debatter om juridiska petitesser. Detta eftersom nu frågorna har lösts av domstolen och de som grundligt har undersökt ärendet och som anser att den rättsliga säkerheten existerar i den mån som är nödvändig för att stödja en lagstiftning som utformats för att skydda folkhälsan såsom anges i artiklarna 95 och 152. I detta beslutsfattande och lagstiftningsarbete har både kommissionen och parlamentet plikter och skyldigheter att verka för högsta möjliga nivå av folkhälsa.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0367/2002) från utskottet för ekonomi och valutafrågor om den gemensamma ståndpunkten antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat och om ändring av rådets direktiv 73/239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt Europaparlamentets och rådets direktiv 98/78/EG och 2000/12/EG (9754/3/2002 - C5-0424/2002 - 2001/0095(COD)) (föredragande: Lipietz).
Mayol i Raynal (Verts/ALE)
Herr talman! Jag kommer att tala i stället för vår kollega Alain Lipietz, som skulle ha lagt fram detta betänkande för utskottet för ekonomi och valutafrågor med den kompetens vi har lärt känna honom för. Alain Lipietz kunde av viktiga privata skäl inte komma till Strasbourg inför detta sammanträde. Därför ersätter jag honom, som ledamot av samma utskott och samma grupp.
Vi är alla medvetna om det faktum att finansiella konglomerat har en betydande andel av många medlemsstaters inhemska finansmarknader. Vissa av dem tillhör de största företagsgrupper som finns på unionens finansmarknader. Om företag som ingår i sådana konglomerat råkade i finansiella svårigheter skulle de kunna destabilisera hela det finansiella systemet. Dessa sektorsövergripande finansgrupper omfattas för närvarande inte i tillräcklig utsträckning av gällande lagstiftning. Därför är det bara glädjande att kommissionen under våren 2001 lade fram ett förslag till direktiv om övervakning av själva de finansiella konglomeraten. Förra årets händelser - dotcomdöden, de många redovisningsskandalerna, bland annat Enrons välkända krasch, och den ökade pressen på försäkringsbolagen efter den 11 september - pekade oundvikligen på behovet av en bättre reglering av denna sektor.
Kommissionens förslag och ändringsförslagen från utskottet för ekonomi och valutafrågor fick ett starkt stöd från Europaparlamentet vid första behandlingen i början av det här året. Rådet gick också snabbt fram i frågan och antog kort därefter en gemensam ståndpunkt. Resultatet av rådets överläggningar är också mycket uppmuntrande. Parlamentet kan verkligen glädja sig åt det faktum att rådet har anammat nästan hela innehållet i de ändringsförslag som antogs av Europaparlamentet vid första behandlingen, och att samtliga centrala punkter som parlamentet har framhållit har fått ett tillräckligt stort utrymme i den gemensamma ståndpunkten.
Även om den gemensamma ståndpunkten skulle kunna förbättras ytterligare på ett fåtal punkter, är föredraganden främst intresserad av att få se detta nya förstärkta regelverk på plats så snart som möjligt. Han föreslår därför - och utskottet för ekonomi och valutafrågor har nästan enhälligt antagit hans ståndpunkt - att den gemensamma ståndpunkten godkänns utan ändringar. Detta skulle garantera att de europeiska konglomeraten snarast möjligt styrs av regelverk och kontroller som är så moderna, effektiva och verkningsfulla som möjligt.

Byrne
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att ge en hyllning till parlamentet för dess snabba och kvalitativa arbete. Jag vill också berömma föredraganden för hans utmärkta arbete.
Finansiella konglomerat är viktiga aktörer på de europeiska finansmarknaderna. Ett betydande antal av dem är också systemtekniskt viktiga grupper. Om en sådan grupp skulle stå inför ekonomiska svårigheter skulle det allvarligt kunna påverka finansmarknaderna och människors besparingar. För närvarande är övervakningen av sådana grupper inte tillräckligt reglerad i den europeiska ekonomiska lagstiftningen. Detta direktiv skall därför riktas mot ett västentligt kryphål i vår ekonomiska lagstiftning. Dess antagande kommer att bidra till stabilitet på finansmarknaderna, ett behov som på ett dramatiskt sätt har påvisats under de senaste månaderna.
Rådet har också medgett nödvändigheten av detta direktiv och enhälligt enats om en gemensam ståndpunkt. I den gemensamma ståndpunkten har man tagit hänsyn till parlamentets huvudsakliga intressen som uttrycktes vid den första behandlingen och man står fast vid målsättningarna och andemeningen i kommissionens förslag. Av alla dessa orsaker rekommenderar jag rådets gemensamma ståndpunkt till parlamentet och jag yrkar på ett snabbt antagande.

Radwan (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär! Jag skulle först vilja rikta ett hjärtligt tack till föredraganden för hans arbete och för den snabba gemensamma behandlingen av detta direktiv. Det är av stor betydelse för den europeiska finansmarknaden, för den inre marknaden, för finanstjänster. Vi måste särskilt hålla ett öga på att fall i storleksordningen Enron eller World Com inte upprepas i Europa. Det är ett grundläggande bidrag till stabiliteten på finansmarknaderna i Europa. Det ligger i finansinstitutens eget intresse att en sådan reglering sker.
Beträffande konglomeraten handlar det ju om institut som erbjuder värdepapperstjänster, försäkringar och banktjänster. Vi i PPE-DE-gruppen har visserligen lämnat in ytterligare några ändringsförslag som särskilt rör möjligheten att välja beräkningsmetoder. Men det rör sig om nyanser. Sammantaget är vi mycket nöjda med förslaget i dess helhet. Det bör antagas i denna form.
Jag skulle emellertid särskilt vilja peka på en nyhet i detta direktiv som är mycket viktig för oss i framtiden när det gäller hela diskussionen om den europeiska finanstillsynen. Det gäller den så kallade samordnarens roll och struktur. I framtiden kommer det alltså att vara så, att en samordnare utses till ett finansiellt konglomerat. Det bildas ju allt fler sådana konglomerat. Jag kan från mitt hemland, Tyskland, till exempel nämna försäkringsbolaget Allianz, som har köpt upp Dresdner Bank och därmed blivit ett klassiskt konglomerat som också är verksamt över hela Europa. Denna samordnare skall i framtiden ha ett ansvar för den inhemska tillsynen och ansvara för att arbetet i de olika tillsynsmyndigheterna i Europa samordnas och att samma redovisningsstandarder tillämpas. Han skall säkerställa att å ena sidan onödig byråkrati undviks men att å andra sidan också ett informationsutbyte om konglomeratet sker så att komplexiteten i detta konglomerat blir mer begriplig.
Jag tror att detta är ett mycket bra och viktigt steg för att besvara frågan om hur vi i framtiden skall gestalta finanstillsynen i Europa. Om vi för närvarande ännu inte alls kan förlika oss med tanken på en högsta europeisk finanstillsynsmyndighet bör vi utsträcka dessa idéer och tankar från de finansiella konglomeraten till andra områden och samla positiva erfarenheter innan vi överväger att inrätta en sådan högsta myndighet. Jag tror att direktivet om de finansiella konglomeraten kan visa vägen och tjäna som ett gott exempel. Därför kan jag för PPE-DE-gruppen säga att vi kommer att rösta för detta direktiv.

Markov (GUE/NGL).
Fru talman, kära kolleger! Genom finansiella konglomerat kan helt nya riskkonstellationer uppkomma, vilket vi naturligtvis måste reagera på. Några europeiska länder, som Förenade kungariket och Sverige, har redan samlat goda erfarenheter med en övergripande tillsynsmyndighet för finansmarknaden.
Denna tillsynsmyndighet gör att likartade risker kan behandlas likartat. Det är ett framsteg i riktning mot större neutralitet i fråga om konkurrensen på finansmarknaderna. Vidare garanterar en sådan tillsyn också ett bättre skydd för konsumenter och arbetstagare inför konkurser hos sådana konglomerat.
Finansmarknaderna har kommit närmare varandra över hela världen. Detta blev tydligt när konjunkturnedgången via finansmarknaderna flyttades från Förenta staterna till Europa snabbare och med större genomslag än vad till och med experterna hade väntat sig.
För kriser på finansmarknaderna gäller samma som för konjunkturnedgångar: ingendera är i dag enbart ett regionalt problem. Övervakningen av finanskonglomeraten syftar till att öka stabiliteten på de internationella finans- och kapitalmarknaderna. Man måste emellertid ta hänsyn till att detta inte enbart kan uppnås genom en reglering som begränsas till Europeiska unionens område. Jag tror att direktivet kommer att leda till en diskussion i medlemsstaterna om vad som är ett ?riktigt genomförande?, eftersom det i många avseenden inte stipulerar några konkreta bestämmelser utan ger mycket utrymme åt de nationella tillsynsmyndigheternas bedömning. När det gäller ett direktiv som framför allt skall omfatta internationellt verksamma konglomerat är det synnerligen skadligt om dess omsättning i nationell rätt är olika från stat till stat. Den därmed sammanhängande rättsliga tillsynen på nationell nivå som belastar eller avlastar de finansiella konglomeraten påverkar i hög grad konkurrensförhållandena.
Till slut skulle jag också vilja uttrycka min oro över att utskottet med bestämmelserna om detaljfrågorna i själva verket på ett avgörande sätt präglar innehållet i tillsynsrätten, och att därmed parlamentets vilja förlorar i betydelse.

Bordes (GUE/NGL).
Herr talman! Om rådet oroar sig över dotcomdöden, redovisningsskandalerna och den försämring av situationen som därefter har följt, så har det fog för denna oro!
De som har störst anledning att oroa sig är framför allt de löntagare som redan har blivit uppsagda eller som berörda företag nu förbereder sig för att säga upp, trots att dessa inte har något ansvar för anarkin i er ekonomi, som är lika orättvis som den är irrationell. Men inför detta påtagliga missförhållande föreslår man ett enda botemedel, nämligen förstärkta försiktighetsbestämmelser och skärpta kontroller, som om de finansiella konglomeraten kunde kontrolleras ovanifrån av de politiska myndigheter som har i uppdrag att skydda dem.
För att se till att det blotta yppandet av ordet ?kontroll? inte irriterar de finansiella konglomeraten lovar betänkandet att direktivet inte kommer att ifrågasätta sekretessen. De som låtsas tro att ett antal försiktighetsbestämmelser och några samordnare utan verklig makt kan bota den kapitalistiska ekonomin från spekulationer, skandaler och finanskriser, ja de får väl rösta för det här betänkandet. Men inte ens en omröstning i Europaparlamentet kan förvandla en tillgjord rekommendation till en magisk mixtur mot kapitalismens missförhållanden.
Er ekonomi, som grundas på jakt efter privat vinning och konkurrens, är ännu mer oförutsägbar än vädret. Man kan nämligen förutspå atmosfäriska störningar tre dagar i förväg, men vem kan ens en enda dag i förväg förutse plötsliga språng på börsen?
Genom att rösta emot er text protesterar vi mot en ekonomisk ordning som är enfaldig och farlig för vårt samhälle.

Kauppi (PPE-DE).
Fru talman, mina damer och herrar! Jag har hälsningar från Förenta staterna, varifrån jag återvände i går från ett möte med den delegation som är ansvarig för parlamentets förbindelser med Förenta staterna. Vi hade ytterligare djupgående diskussioner med företrädare för den amerikanska kongressen och från Förenta staternas offentliga börstillsyn (Securities and Exchange Commission), specifikt angående frågan om reglering av finansmarknaderna. Detta direktiv om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat har utgjort något som har varit av oerhört stort intresse även för företag i Förenta staterna. Enron och liknande skandaler inom finanssektorn har på båda sidor om Atlanten rubbat investerarnas och marknadsaktörernas förtroende för de finansiella konglomeratens stabilitet. Händelserna under de senaste åren har onekligen visat att den finansiella tjänstesektorn måste förbättra sitt regelverk och sin tillsyn.
Företags- och finansmarknaderna är världsomspännande marknader. Följaktligen har också europeisk lagstiftning en påtaglig inverkan på hur finansiella konglomerat verkar i tredje länder, och omvänt. Av denna anledning är det absolut nödvändigt att lagstiftare och lagstiftande myndigheter i Europeiska unionen och Förenta staterna upprätthåller fortgående, intensiva samtal med varandra angående användbarheten för nuvarande bestämmelser och lagar, och behoven av förändring. Till exempel har många av oss ledamöter i Europaparlamentet antagit en kritisk hållning till det lagstiftningspaket gällande säkerhet, Sabanes-Oxley-lagen, som antogs i slutet av oktober av den amerikanska kongressen, och i synnerhet de ytterligare förpliktelser som därigenom åläggs företagen inom EU. Vi har ännu mycket arbete framför oss för att möjliggöra ett ömsesidigt erkännande av systemen och för att hejda att en djungel av mångahanda regelsystem skall breda ut sig. I gengäld måste företagen i Nordamerika meddela sina ståndpunkter beträffande hur EU-lagstiftningen påverkar dem. Många av dem motsatte sig det här förslaget till direktiv, eftersom de ansåg att det skulle ge dem onödiga svårigheter inom EU. Det slutliga resultatet kan knappas tillfredsställa alla parter, men vi kan åtminstone glädja oss över att debatten på båda sidor om Atlanten har förts på ett oförbehållsamt sätt. Även i framtiden bör vi ta hänsyn till alla legitima synpunkter för att se till så att de världsomspännande marknaderna fungerar utan hinder.
Rådet har nu kommit fram till en gemensam ståndpunkt. Det är ett positivt tecken att rådet godkände nära nog alla parlamentets ändringsförslag vid den första behandlingen. Jag lade fram några ändringsförslag vid den andra behandlingen som skulle ha fört direktivets lagstiftning om tröskelvärden närmare den verklighet som råder på marknaden. Vår föredragande Lipietz föreslår emellertid att den gemensamma ståndpunkten skall godkännas utan ändringar så att genomförandearbetet kan inledas utan förseningar. Jag är beredd att godta detta förslag och jag kommer att stödja föredraganden, förutsatt att direktivets bestämmelser kan utvärderas regelbundet, när det gäller dess genomförbarhet, och att de kan ändras om så skulle behövas.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om
betänkandet (A5-0380/2002) av Stevenson för fiskeriutskottet om kommissionens meddelande om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken (vägledande tidsplan) (KOM(2002) 181 - C5-0330/2002 - 2002/2174(COS))
betänkandet (A5-0360/2002) av Souchet för fiskeriutskottet om kommissionens meddelande om fastställande av gemenskapens handlingsplan för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken (KOM(2002) 186 ? C5-0331/2002 - 2002/2175(COS)).

Souchet (NI)
Fru talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Nu när vi närmar oss avgörande datum för den gemensamma fiskeripolitikens framtid - då målen och bestämmelserna för denna politik kommer att ändras - är det viktigt att parlamentet bestämt kan hävda de fem principer som har varit vägledande för mitt betänkande och som fiskeriutskottet har velat framhålla när det gäller att fullt ut integrera miljöskyddskraven i den nya gemensamma fiskeripolitiken.
Den första principen är att man inte kan göra någonting utan yrkesfiskarna. De som arbetar med fiske och på havet är de första som berörs av havsmiljöskyddet och de första att inse att denna miljö måste skyddas. De är också de första som drabbas av att havsmiljön försämras, vilket - tyvärr - bevisas av det nya oljebälte som i dag gör Galiciens fiskare förtvivlade. Tre år efter Erikakatastrofen, som drabbade Vendée och Bretagne, borde det inte ha varit möjligt för Prestige - ett flytande vrak - att släppas in på gemenskapens farvatten. I betänkandet framhålls kravet på att man snabbt och strikt genomför de regelpaket som just kallas Erika I och Erika II.
Fiskeriutskottet vägrar att betrakta yrkesfiskarna som rovfiskare, vilket man med orätt gör ibland. Vi erkänner dem tvärtom som fullvärdiga aktörer i miljöskyddsarbetet och betonar att åtgärder som vidtas utan deras medverkan högst sannolikt blir olämpliga och verkningslösa.
Den andra principen är att man bör använda sig av så solida och exakta vetenskapliga kunskaper som möjligt när man skall fatta beslut om förvaltning av fiskbestånd. Den typen av beslut får så pass omfattande ekonomiska och sociala följder att man måste tänka sig för innan man fattar dem.
Därför gläder jag mig åt att fiskeriutskottet har godtagit begäran om att ge Europeiska kommissionen i uppdrag att utarbeta en detaljerad handlingsplan. Syftet med denna plan är att förbättra de nuvarande högst bristfälliga metoderna för att utvärdera bestånden, genom att ta hänsyn till yrkesfiskarnas praktiska, empiriska och pragmatiska erfarenheter, kontrollera landningarna och gå tvärvetenskapligt tillväga när vetenskapliga yttranden skall utarbetas, dvs. att beakta både biologisk och socioekonomisk forskning.
Enligt den tredje principen bör man behålla de flexibla och förändringsbara förvaltningsinstrumenten, dvs. totalt tillåtna fångstmängder och kvoter, för att fortlöpande kunna justera uttagen av den tillgängliga resursen, i stället för att använda sig av brutala och oåterkalleliga instrument med tragiska sociala följder, till exempel att förstöra fartyg.
Enligt den fjärde principen bör man prioritera förbättrade redskap och fisketekniker för att minska den mängd fisk som kastas överbord, bifångster och påverkan på livsmiljöer.
Den här typen av åtgärder får självklart inte utformas på ett enhetligt och centraliserat sätt. De bör lämna ett stort utrymme för initiativ från berörda yrkesgrupper. Fiskare, deras branschorganisationer och kustkommuner bör ha rätt att bedriva forskning. Initiativ på det här området bör erkännas och uppmuntras. Längs Atlantkusten pågår till exempel mycket lovande undersökningar. Som exempel kan jag nämna försök med att anpassa fartygen och fiskeredskapen så att de kan användas för att ta upp större avfall eller oljefläckar; tekniken med kostgjorda rev som skall underlätta utvecklingen av återhämtnings- eller viloområden för havets djur; tekniker för konstgjord befruktning av havsabborrar ute till havs. I betänkandet föreslår jag att sådana försök bör ge rätt till offentliga bidrag.
Den femte principen slutligen bekräftar att de offentliga stöden till moderniseringen av flottan - som har till syfte att förbättra arbetsvillkoren, säkerheten ombord, energibesparingar och produktkvalitet - är helt förenliga med havsmiljöskyddet.
Det gläder mig att fiskeriutskottet i stor utsträckning har stött mig och godtagit alla dessa positiva och konstruktiva förslag, och därmed avfärdat den mycket negativa bild av fiskeriverksamheten som starkt präglade Europeiska kommissionens meddelande. Jag önskar att parlamentet röstar för detta betänkande med bred majoritet och därmed får alla att inse att vi måste skydda havsmiljön tillsammans med yrkesfiskarna och inte i strid med dem. I stället för att hålla fast vid anklagande ståndpunkter, och i stället för att oupphörligen tala om en verksamhet på nedgång och tillfälligt lindrande åtgärder, har fiskeriutskottet valt att vända sig till de yrkesverksamma med ett budskap om tilltro och hopp, för att stödja deras växande respekt för kvaliteten på havsmiljön. Miljökvalitet är ett av de viktiga mål vi bör eftersträva med den nya gemensamma fiskeripolitiken.

Byrne
Fru talman! Jag läser med uppmärksamhet det betänkande om vår handlingsplan för miljöskyddsintegrering som har antagits av fiskeriutskottet. Vi gläder oss över att notera att våra synpunkter är tämligen mer förenliga i den här frågan om att integrera kraven på miljöskydd än vad som är fallet i andra reformeringsaspekter.
Vi delar klart samma målsättning beträffande sådana viktiga åtgärdsområden som de som föreslås i betänkandet, som t.ex. miljöskydd, förbättrad forskning som även omfattar yrkesfiskarnas erfarenhet, specifika åtgärder för specifika problem, genomförande av en ekosystembaserad strategi, stöd till modernisering, industrifiske, hållbart vattenbruk osv. I själva verket har kommissionen redan påbörjat, eller planerat för, åtskilliga initiativ för att bemöta dessa krav.
Låt mig beskriva några av dem. Vi har uppmanat Internationella havsforskningsrådet (ICES) att under 2003 undersöka möjligheterna för operativa förfaranden för att integrera yrkesfiskarnas erfarenheter och kunskaper i den utvärderande och rådgivande processen. Vi instämmer i att specifika situationer kräver specifika åtgärder. Vi tillämpar inte samma kombination av förvaltningsinstrument i Östersjön som i Nordsjön eller Medelhavet. Vi har inte heller för avsikt att sätta upp samma mål för de olika fiskeflottorna.
För att uppnå målen som fastställdes i Johannesburg håller vi på att genomföra handlingsplanen för biologisk mångfald med förhoppning om att till 2010 ha satt ett stopp för den biologiska mångfaldens nedgång, och det är genom en reformerad gemensam fiskeripolitik som vi avser att återställa bestånden före 2015.
Vi har nyligen samfinansierat ett möte med sakkunniga inom FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) för att utveckla operativa riktlinjer för genomförandet av en ekosystembaserad strategi för fiskeriförvaltningen. I våra reformförslag har vi undantagit den obligatoriska skrotningen av fartyg och lagt mer tonvikt vid fleråriga planer på att använda flexibla instrument såsom totala tillåtna fångstmängder (TAC), reglering av fiskeansträngningen, och tekniska åtgärder som huvudsakliga regleringsfaktorer. I avsikt att förhindra att påfrestningar från fisket ökar, har vi föreslagit att bibehålla stödet till modernisering av fartyg av skäl som gäller säkerhet, arbetsförhållanden och hygien, förutsatt att det inte förekommer en ökad fiskeeffektivitet.
Vi stöder de i huvudsak berörda parternas utarbetande av en europeisk uppförandekodex om ansvarsfulla fiskemetoder. De första utkasten håller redan på att diskuteras inom ramen för den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk.
Vi har yrkat på att ICES:s skall undersöka de ekologiska konsekvenserna av industrifisket och effekterna på annan verksamhet än fiske, såväl som den globala uppvärmningens hot mot de kommersiella bestånden.
Kommissionen har initierat en debatt för att främja ett samordnat skydd av havsmiljön. I det nyligen utfärdade meddelandet om en strategi för att skydda och bevara havsmiljön anges de huvudsakliga faktorerna för den politik som rekommenderas för en holistisk behandling av problemet. Vi har riktat in oss på oljeutsläppet från Erika genom att komplettera de flesta av paketets delar, nämligen bestämmelserna för hamnstatskontroll, certifiering och kontroll av säkerhetsåtgärder, och genom att tidigarelägga avvecklingen av enkelskroviga tankfartyg. Skapandet av en EU-kompensationsfond för oljeutsläpp väntas bli klart 2003. Vi utövar ständiga påtryckningar mot medlemsstaterna för att de så komplett och så snart som möjligt skall förbättra genomförandet av livsmiljödirektivet inom havsmiljön. 
Slutligen, eftersom ni redan har haft möjlighet att gå igenom vårt meddelande om hållbart vattenbruk kanske ni har lagt märke till i vilken uträckning vår planerade politik inom detta område tar hänsyn till kraven på miljöskydd.
Vad beträffar fiskeavtalen kommer ni snart att kunna bekräfta att kommissionen delar era miljömässiga intressen. Det tillkännagivna meddelandet om partnerskapsavtal kommer att presenteras inom kort.
I stort sett står kommissionen på er sida när det gäller betänkandets huvudsakliga resolution. Jag skulle emellertid vilja kommentera några uttalanden i motiveringen. För det första, även om jag erkänner att det rått en brist på vetenskapliga yttranden vill jag kraftigt invända mot att detta skulle vara fiskeriförvaltningens huvudproblem. Vi är alla medvetna om att det huvudsakliga problemet är att alltför många yrkesfiskare försöker fånga alltför få fiskar.
För det andra hävdar föredraganden att kommissionen utövar en politik i syfte att minska flottornas kapacitet. Som jag vid ett flertal tillfällen tidigare har sagt är detta helt enkelt inte riktigt. Det är heller inte riktigt att kommissionen skulle ha föreslagit ett avskaffande av statligt stöd för modernisering av flottan.
Slutligen skulle jag inte instämma i att industrifisket har en mycket större miljöpåverkan i euro räknat i mervärde än vad det fiske har som bedrivs för att användas som livsmedel, huvudsakligen på grund av att jag finner det vara besynnerligt att mäta miljöpåverkan i myntenheter, men också på grund av att miljöpåverkan från detta slags fiske inte ännu har kunnat fastställas.
Sammanfattningsvis är jag inte till fullo överens om betänkandets form, men jag kommer att stödja dess innehåll och i synnerhet förslaget till resolution.

Busk (ELDR)
Fru talman och herr kommissionär! Jag vill först och främst gratulera föredraganden och tacka för det arbete som har gjorts. Därnäst skulle jag vilja betona att reformen av den gemensamma fiskeripolitiken skall vara uppbyggd kring en hållbar utveckling av fisket. Det skall vara en hållbarhet som är miljömässigt försvarbar, och ekonomiskt och även socialt väl underbyggd.
Europeiska, liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp kan stödja kommissionens reformförslag som innefattar en rad beståndsdelar där man siktar mot den hållbarhet och därmed den balans som är nödvändig för att fiskebestånden och antalet fiskefartyg skall kunna avpassas efter varandra. Vi erinrar om att det är mycket viktigt att vi uppnår en förståelse från fiskarnas sida och att vi kan samarbeta med dem eftersom vi annars inte kommer att kunna uppnå de erforderliga resultaten. Vi måste i detta sammanhang respektera att fiskarna inom Europeiska unionen bedriver sin verksamhet på olika sätt.
Det är av fullständigt avgörande betydelse för den gemensamma fiskeripolitiken att beslut fattas på grundval av mycket tydliga vetenskapliga uppgifter. Kommissionen skall samla in dessa uppgifter från medlemsstaterna och samtidigt förfoga över de erforderliga tekniska, och i synnerhet de mänskliga, förvaltnings- och kontrollresurserna.
Vi vill också väldigt gärna understryka att Europeiska unionen i högre grad skall delta i uppbyggnaden av den internationella fiskeripolitiken. Det är i detta sammanhang viktigt att våra tredjelandsavtal får en central betydelse.

Maat (PPE-DE).
Fru talman! Jag skulle nästan kunna ansluta mig till orden av Busk, föredragande för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, när han säger att fiskeripolitiken främst är en fråga om internationella avtal och allt som sker därutanför. Om vi ser till havsmiljön - jag talar här i egenskap av skuggföredragande för betänkandet av Souchet, som jag i varje fall vill gratulera till betänkandet och det balanserade sätt som han lagt fram det på - visar det sig, där det handlar om införandet av miljökraven i fiskeripolitiken, att endast en mycket liten del bestäms genom fiskeripolitiken. Jag lade märke till att kommissionären sade att om vi ser problemet från olika håll så handlar det till slut om att det finns för litet fisk och för många fiskare. Jag undrar om vi kan säga det så snävt när det gäller utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Vi har just nu en katastrof med en oljetanker utanför Galiciens kust.
Om vi tittar på det havsområde som fiskare seglar på utifrån Europa så handlar det bara om en mycket liten del av det totala område i världen som det fiskas i. Det betyder också att, som Busk redan sagt, det är mycket viktigt att träffa goda avtal, särskilt utanför Europeiska unionen, för att skapa ett bra innehåll. Samtidigt erkänner man i fiskeriutskottet och även i min egen partigrupp naturligtvis hur viktig fiskerimiljön är. Just för att miljön, även till havs, är avgörande för fiskeriet med avseende på vad som kan fångas. Det betyder att om det går dåligt med havsmiljön så är det särskilt fiskerisektorn som får ta de värsta smällarna. Samtidigt känner sig den sektorn hårt ansatt och är konsten att hitta en jämvikt mellan de ekonomiska aspekterna och miljöaspekterna. Det vore önskvärt att Europeiska kommissionen i sina offentliga uttalanden visade litet mer av just den jämvikten. En välmotiverad fiskerisektor kan mycket väl bidra till en bättre havsmiljö och det gäller även för den lagstiftning som krävs för detta. I det avseendet är jag glad att man i Souchets betänkande, men även i det betänkande som nu är Stevensonbetänkandet men som tidigare var Noriegabetänkandet, med eftertryck uppmanar till mer uppmärksamhet för vattenbruk. I det sammanhanget finns det kanske goda möjligheter för Europa om vi redan från början kan låta den lagstiftningen löpa parallellt med å ena sidan ekonomin och å andra sidan miljön.
Fru talman! Jag måste säga att betänkandet av kollega Souchet togs emot mycket väl i vår partigrupp. Vi kommer därför också att rekommendera att rösta för betänkandet, varvid vi utgår från, såsom föredraganden anmärker, att det för att motivera fiskerisektorn, även för miljölagstiftning, är av stor vikt att de ekonomiska aspekterna och miljöaspekterna av fisket vägs in i tillräcklig utsträckning. I det avseendet måste jag gratulera Souchet.

Miguélez Ramos (PSE).
Herr talman! Inom ramen för den reform av fiskeripolitiken som kommissionen bestämt sig för att lägga fram för oss i små doser, debatterar vi i dag de betänkanden som handlar om handlingsplanen och skyddet av miljön. Jag vill gratulera Souchet för hans utmärkta arbete. Miljön är en fundamental aspekt i fiskeripolitiken, och fiskesektorn är den som i huvudsak drabbas av angreppen på havsmiljön. Det visar det svarta hav som för närvarande hotar min hemregions kust, Galicien.
Vi känner inte till så mycket om havet och det känsliga läget för resurserna kan inte bara förklaras med överfiskning, som Souchet bekräftar och som det svarta hav som uppkommit vid Galiciens kust på grund av oljetankern Prestige på ett dramatiskt sätt visar.
Jag vill tro att fiskare och skaldjursfiskare i min hemregion inte kommer att vara ensamma att tackla denna hemska situation utan att man kommer att få europeisk hjälp och ett fullständigt stöd av kommissionen. Och jag vill säga till kommissionen att sedan den i maj lade fram dessa förslag har den fått tillräckligt många budskap från detta parlament, från rådet och från sektorn för att ge denna reform en annan riktning, med beaktande av att den alltid måste vara successiv, ha tillräckligt med resurser och ske i samförstånd med sektorn, med medlemsstaterna och med denna kammare.
Jag tror att kommissionen förstår budskapet. Det är därför synd att kommissionen i maj då den lade fram sina förslag till reformering av den gemensamma fiskeripolitiken inte brydde sig om den resolution som antogs i januari av detta parlament om grönboken. I den uppmanande kammaren kommissionen att lägga fram ett reformförslag för att göra den gemensamma fiskeripolitiken hållbar och mer gemensam, mot försöken att återigen förstatliga den. Att göra den rättvisare, utan att diskriminera vissa flottor, och mer solidarisk, med stöd åt de regioner som är beroende av fisket. I grunden genom medfinansiering av gemenskapen för att förnya flottan.

Vermeer (ELDR).
Fru talman! Inriktningen på hållbarhet, det är fiskets hela framtid. Inte bara utarbeta rapporter utan även undersöka vattenbruket och inom fisket försöka säkra förhållanden. Synd att betänkandet kom för sent men sedan har det jobbats på riktigt snabbt. Mycket bra. Efter omröstningarna i utskotten har nu prydliga betänkanden lagts fram. Ändå så måste vi, förutom de försiktighetsåtgärder som måste följas, även ta hänsyn till de situationer vi nu har. ICES vill begränsa fångsten av plattfisk ytterligare medan den säkra marginalen fortfarande är i sikt. Det är inte helt berättigat. Vi måste se upp! I den nya gemensamma fiskeripolitiken måste vi också respektera de historiska fångsträttigheterna; de får inte äventyras. Dessutom måste vi noga fundera över tillträdet till vattnen. Då tänker jag naturligtvis på Nordsjön men det handlar om att fiske på arter som inte är kvoterade är farligt eftersom kvoterade arter då slinker med som bifångst. Det är nu oerhört svårt att kontrollera att de kvoterade arterna lämnas i fred. Måste de kastas överbord, måste de lossas någonstans? Det har i alla fall starka effekter på kvotinnehavarna och är viktigt för de värdefulla arterna. Jag tycker att den här extra belastningen av bestånden är oacceptabel, särskilt om kvoten sjunker ytterligare. Människor har redan minskat belastningen på eget initiativ. Det blir alltså mycket svårt att sälja det. Politik och förvaltning är beroende av ett brett stöd inom sektorn. Jag tycker att vi måste förhindra att sektorn spårar ur för långt och vi måste engagera den i skapandet och utvärderingen av nya lösningar. Därför är det väldigt viktigt att även kontrollen och sanktionerna harmoniseras på internationell nivå. Vad gäller internationellt fiske: inga unilaterala åtgärder, det har ingen positiv effekt på hållbara fiskbestånd.
Min sista kommentar är: tack till de föredragande som skrivit betänkandena! Jag tror att vi har en bra grund att stå på för att rösta om dessa betänkanden i parlamentet.

Jové Peres (GUE/NGL).
Fru talman! För det första vill jag tacka Souchet för det utmärkta betänkandet, som dessutom är en bra grund för det betänkande jag sedan ansvarat för. Aktuella händelser, som oljetankern Prestige, gör det jag vill säga om Souchets betänkande ännu mer relevant.
När det gäller Stevensons betänkande, tror jag att det råkat ut för ett antal förfarandeproblem. Betänkandet borde vara referensram för parlamentets ståndpunkt om reformen av fiskeripolitiken och det är förvånande och kan bara tillskrivas förfarandeproblem att detta betänkande i ett flertal aspekter t.o.m. skiljer sig från det vi därefter gjort då vi antagit lagstiftningsförslagen i fiskeriutskottet.
Onekligen har problemen uppstått genom ett förslag som kommit för sent från kommissionen. Det visade sig vara rätt så omoget och dessutom till att börja med inkomplett. T.ex. har det inledande paketet lagts fram trots att viktiga delar fattades, som fisket i Medelhavet. Dessutom finns det mycket klara indicier att kommissionens förslag i de strukturella aspekterna inte har en skälig grund och ibland når absurdum.
När det gäller politiken för bevarande av resurser vill jag inte föregå en debatt som skall hållas senare. Dock vill jag uttrycka en viss bedrövelse över det sätt som vi tagit oss an denna fråga.
Sedan länge har fiskeripolitiken fastställt en delning mellan medlemsstaterna och kommissionens förslag har följts av ett scenario som förstärkt nämnda separation mellan staterna. Kanske har några ministrar gett sig in i detta spel, men det är inte relevant. Det som verkligen är relevant är att situationen för torsk - och kummelbestånden och andra arter har suddat ut uppdelningen mellan dem man kallade ?fiskeriets vänner? och ?fiskens vänner?.
Jag tror att oberoende av alla debatter vi hållit och frågor som rätteligen kan splittra oss är det klart att vi måste lösa problemet med att garantera ett hållbart fiske. Jag anser därför att det är nödvändigt att ta sig an grundläggande frågor, som sträcker sig utöver det jag skulle vilja kalla mycket specifika och alltför nationalistiska intressen.
Vi kanske kunde ha hoppat över strikta ordningar som splittrat oss - t.ex. fördelningen av kvoter -, kunnat reformera gemenskapspolitiken och skyddat delar av den flotta som den största delen av ekonomin i stora områden som lever på fisket är beroende av.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru talman! Det är inte någon slump att reformeringen av den gemensamma fiskeripolitiken sker under 2002. Vi måste godkänna den nu just för att Spaniens och Portugals övergångsperiod, enligt deras anslutningsavtal från 1986 nu går ut. Från och med nu skall alltså dessa länder ha samma rättigheter på gemenskapshaven som de nio medlemsstater som fastslog den gemensamma fiskeripolitiken i början av 80-talet.
Trots detta, fru talman, har majoriteten i fiskeriutskottet i ett fullkomligt oacceptabelt beslut vägrat spanjorerna och portugiserna lika rättigheter. Den nya gemensamma fiskeripolitiken måste godta att de 15 medlemsstaternas flottor skall ha samma rättigheter och göra slut på privilegier och diskriminering mellan medborgare, flottor och länder i Europeiska unionen.
Denna europeiska ståndpunkt, och jag måste säga att det också är en galicisk ståndpunkt, från mitt hemland, har väglett det betänkande som jag fick i uppgift att genomföra om de politiska interventionerna i reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Vi har å andra sidan inte nekat till att man i denna lika behandling i tillgången till gemenskapsvatten kan fastställa eller låta vissa övergångsundantag finnas kvar, helt baserat på behovet att bevara fiskebestånden. Vi förespråkar behovet att se över eller, om det är nödvändigt, ersätta principen om relativ stabilitet med en mer likställd princip som bättre överensstämmer med fördragen i denna riktning.
Vi anser att förstärkningen av den internationella fiskeripolitiken och med den politiken för de gemensamma företagen, liksom att man bör bibehålla Europeiska unionens offentliga stöd till investeringar för att förbättra livsvillkoren ombord, vilka i dag är fruktansvärt negativa. Av detta och andra skäl som utskottsmajoriteten har vägrat gå med på kan jag inte acceptera det betänkande som nu bär fiskeriutskottets ordförandes namn. Trots allt bevarar betänkandet fortfarande principer som jag delar, och som kommer att motstå den destruktiva offensiven i de ändringsförslag som har godkänts av majoriteten. Betyder detta att en dialog fortfarande är möjlig och att det är möjligt med ett nytt åtagande från alla angående reformen av den gemensamma fiskeripolitiken? I vilket fall är detta fortfarande nödvändigt.

Ó Neachtain (UEN).
Fru talman! Jag är i grund och botten emot många av aspekterna i Europeiska kommissionens förslag om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Det är emellertid sant att det behövs ett mer balanserat tillvägagångssätt. Det senaste KOM-dokumentet om den gemensamma fiskeripolitiken har inte varit någon framgång. Det har inte gett några fördelar - och i vissa fall har det varit diskriminerande - för de irländska yrkesfiskarna. Vi bör inte missa tillfället under den här reformprocessen att återställa den nuvarande obalansen. Det är vad de irländska yrkesfiskarna för närvarande efterfrågar, och det är vad jag efterfrågar. 
En av de frågor som för närvarande diskuteras är relaterad till frågan om tillträdet till den irländska boxen. Den spanska regeringen, till exempel, påstår sig från och med januari nästa år vara berättigad till ett ännu större tillträde till de irländska fiskevattnen. Detta kan helt enkelt inte tillåtas ske. Det skulle innebära fullständigt katastrofala följder för de irländska yrkesfiskarna, deras familjer och de irländska fiskesamhällena. Fiskebestånden i Irländska sjön ligger i dagsläget på en riskabelt låg nivå. Att öppna våra vatten för fler spanska fartyg än vad som för närvarande är tillåtet kommer endast att resultera i en decimering av våra bestånd.
Irländska sjön är ur biologisk synpunkt ett mycket känsligt område. Det är yngelplatsen för många av våra fiskarter. Så sent som i förra veckan godkände parlamentets fiskeriutskott ett ändringsförslag där man tydligt konstaterar att fiskebalanserna i de västliga vattnen inte bör rubbas och det är således utifrån detta sammanhang den relativa stabiliteten måste uppfattas.
Vi måste skydda de fiskeregioner där våra fiskebestånd är hotade, och den irländska boxen och Irländska sjön är en sådan region. Det sista vi vill är att våra vatten skall öppnas för en ännu större ansträngning från de spanska yrkesfiskarnas sida, eller förvisso från andra yrkesfiskare.
Vi måste skydda våra fiskebestånd och inte decimera dem. För att skydda det som för oss alla är en mycket värdefull naturresurs bör varje ny bevarandeåtgärd som införs på EU-nivå föranledas av ett samråd med alla berörda parter i samtliga medlemsstater.

Farage (EDD).
Fru talman! Det är känt att man inte kunnat enas om utkastet till förordning om den gemensamma fiskeripolitiken förrän åtta timmar efter det att gemenskapen hade inlett anslutningsförhandlingar med Förenade kungariket år 1971. Ledaren för den brittiska delegationen, Sir Con O'Neil, kommenterade att dessa två händelser inte saknade samband. Innan dess fanns det knappt något intresse för en gemensam fiskeripolitik, eftersom de sex grundande nationerna praktiskt taget inte hade några fiskeresurser. Förenade kungariket, Irland, Danmark och Norge hade alla rika kustfisken och de hade bevarats i gott skick genom effektiva bevarandeåtgärder. 
O'Neil vittnar om detta; sakkunniga från det brittiska jordbruksdepartementet genomförde en rapport som visade att det bokstavligen vimlade av fisk i de brittiska vattnen, medan däremot mängden fisk inom fiskegränserna för den ifrågavarande gemenskapens länder var mycket ringa. Det huvudsakliga beviset för detta var att vattnen inom gemenskapens områden inte lockade utländska fiskare, vilket däremot de brittiska vattnen sannerligen gjorde. Efter 30 års gemensamma fiskeripolitik vimlar det inte längre av fisk i de brittiska vattnen. För att citera Sir Con: ?Dessa två händelser saknar inte samband?. Ledamöterna för fiskeriutskottet tycks fortfarande inte kunna se detta samband. De yrkar på mer tekniska resurser och personalresurser. De vill ha mer pengar till forskning. De vill ha förvaltningsplaner, hållbar utveckling, integrerad politik, fleråriga planer, tillämpning av försiktighetsprincipen och, hör och häpna, referensmål för biomassa och fiskedödlighet. Om jargong vore lösningen skulle det i medlemsstaternas vatten fortfarande vimla av fisk och den gemensamma fiskeripolitiken skulle vara i världsklass. Men all denna jargong kan inte dölja en obekväm sanning: Den gemensamma fiskeripolitiken har inte fungerat, fungerar inte och kan inte fungera hur än många reformer som kläs i blomstrande ord. Så länge som fisk anses vara en gemensam europeisk resurs kommer det inte att finnas någon känsla för äganderätt eller ansvar. Rovfiske kommer att höra till det normala. Det är en oundviklig följd av denna politik och den kommer att leda till beståndens uttömning. Reformer är ingen lösning. Den gemensamma fiskeripolitiken kan inte reformeras. Den har visats sig vara ur stånd att reformeras. Den bör kasseras och fisket bör återigen skötas av de nationella regeringarna.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Fru talman! Jag börjar mitt inlägg i denna debatt om fisket upprörd, det vet ni redan, på grund av det som hänt i Galicien.
Jag påminner mig att då jag var ordförande i fiskeriutskottet inträffade den dramatiska olyckan med Erika. Vårt utskott ställde en muntlig fråga och vi antog en resolution. Vid det tillfället stod vi alla enade. Jag hoppas att vi kommer att vara det även denna gång. Jag vill framhäva -som ni vet - att Galicien är den region i hela Europa som är mest beroende av fisket och att den har en rikedom på skaldjur och fisk som är oerhörd. Det kommer, efter olyckan på Prestige, att ta många år att återställa denna, särskilt i de områden som är mest direkt drabbade av det svarta havet.
Jag kommer att förbereda ett förslag till resolution och jag tror att de politiska grupperna bör stå enade för att kunna avlämna en politisk ståndpunkt i denna kammare, i syfte att händelser som denna aldrig mer skall upprepa sig. Jag anser att vi har ett mycket viktigt politiskt ansvar.
Det smärtar att se fisken full med olja, havsfåglar döda och yrkesfiskarna som lever uteslutande av detta. Ibland talas det om överfiske och man talar inte om dessa frågor. Jag tycker att det är mycket viktigt att tänka på det och jag hoppas att alla våra kolleger, som sagt, kommer att visa oss sin solidaritet.
När det gäller de betänkanden vi debatterar i kammaren har ingen talat om Busks betänkande, som jag vill gratulera eftersom vi varken behöver lägga ändringsförslag eller debattera eftersom fiskets olaglighet och kampen mot den antagits av alla. Därför är det viktigt att framhäva det.
Jag anser att Souchets betänkande är bra. Det är ett resonabelt och positivt betänkande som inte heller har några ändringsförslag i denna kammare.
När det gäller Stevensons betänkande vet alla vad som hände. Jag kommer inte att gå in på detaljer. I dag är det ett betänkande som vår ordförande i utskottet är föredragande för. Jag säger bara att min politiska grupp har lagt fram några minimala ändringsförslag. Vi har försökt förfina några frågor. Jag vill säga, och jag säger det generellt, att vi står inför ett meddelande, dvs. det är inte ett lagstiftningsdokument, vilket Jovés betänkande kommer att vara, och som vi skall studera under nästa sammanträdesperiod. Jag hoppas att vi kan koncentrera all vår kraft och det balanserade fokus som visats prov på här för att anta kompromisser avseende det betänkande som skall debatteras, som sagt, under nästa sammanträdesperiod i Bryssel.
När det gäller de ändringsförslag som lagts fram har vi försökt ta bort ordet ?permanent? för de tolv sjömilen eftersom rådets och parlamentets rättstjänster, samt kommissionens, medger att det inte kan vara permanent eftersom det är ett undantag från fördragen. Det skulle innebära en ändring av själva fördraget. Det är helt enkelt en åtgärd som behöver en tidsfrist. Eftersom vi inte är ense om ifall det är fem, tio, femton eller tjugo har vi helt enkelt begärt att vi i debatten om Jovés betänkande skall kunna anta en överenskommelse om detta.

Lage (PSE).
Fru talman, ärade kommissionärer, ärade ledamöter! Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken har väckt ibland kraftiga vågor av protester. Vissa protester har varit rimliga och motiverade medan andra har varit förhastade och oproportionerliga. Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken är nödvändig. Ingen förnuftig människa kan förneka det.
Uttömda resurser är ingen fantasi eller överdrift från miljöaktivister, sådana som skyddar det marina livet eller pessimistiska forskare. Det är en dramatisk verklighet för många arter. Även tidigare har det förekommit att vissa fiskebestånd kollapsat, men det har gått att återskapa dem genom att överflytta fiskeansträngningarna till andra arter och till andra geografiska breddgrader. I dag är detta praktiskt taget omöjligt. Exemplet från sammanbrottet av torskbankerna i Terra Nova, där så mycket historia och legender har skapats, exempelvis i mitt hemland, Portugal, borde tjäna som en varning.
Av de mer än 35 000 arter som befolkar haven är endast ett 100-tal intressanta för handeln och konsumenterna. Det är sant! Men i dag ser vi en utarmning av den biologiska mångfalden i havsmiljön och en successiv destruktion av livsmiljöer och ekosystem. Det är inte bara genom trycket från fisket som situationen är oroande, även andra välkända skäl bidrar till detta fenomen. Det ställs fortfarande dubbla krav på fisket. De ekologiska kraven att bevara fiskebestånden och de politiska och sociala kraven om att bevara den ekonomiska verksamheten i havsfiskesektorn, och det är därför nödvändigt att denna verksamhet strikt följer resursernas tillstånd och inte får en utplundrande roll eller blir till simpla fiskekulturer som om vi fortfarande levde på stenåldern.
Det var därför en lyckad ingivelse att associera Souchets betänkande om gemenskapens handlingsplan för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken, Stevensons betänkande om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, och Busks betänkande om kontrollen och förföljandet av olaglig verksamhet. Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken måste av nödvändighet bli en kompromiss som balanserar alla delar: den sociala, ekonomiska, kulturella och ekologiska. Därför måste de ärade ledamöterna som är, så att säga, mer för fisket, ta hänsyn till La Palices sanning: utan fisk blir det inget fiske.

Figueiredo (GUE/NGL).
Fru talman! Även jag stöder Souchets betänkande och jag beklagar det som sker genom föroreningarna från oljefartyget i Galicien. När det gäller Stevensons betänkande så tar det, även om det är motsägelsefullt, hänsyn till en betydande del av de förslag och ståndpunkter vi förespråkar och som är viktiga för Portugal, främst bibehållandet av de tolv sjömilen som en permanent faktor i den gemensamma fiskeripolitiken, av fiskeriorganisationernas deltagande i beslutsfattarprocessen, socioekonomiska åtgärder för att kompensera för reformens effekter, vilken måste ta hänsyn till tidigare ansträngningar, mer investeringar i forskningen samt att man råder bot på det rättsliga tomrummet.
Man godkände även två av våra förslag som vi anser vara av stor betydelse: undantaget från rätten till fritt tillträde måste utökas till att omfatta 50 sjömil när det gäller gemenskapens yttersta randområden, i enlighet med fördragens bestämmelser, och en förstärkning av stödmekanismerna för bearbetningsindustrin, framför allt konservindustrin. Vi är dock oense med de förslag som syftar till att förändra betänkandet, och återta vissa förslag som förkastades av fiskeriutskottet och som går emot de ståndpunkter och förslag vi har lagt fram. Men vi kommer att rösta för det förslag som liknar ett av våra ändringsförslag, och som är av stor vikt för Portugal. Det har redan godkänts i det andra betänkandet och det säger att zonen inom sex-tolv sjömil från kusten bör fastställas som ett permanent inslag i den gemensamma fiskeripolitiken, så att det främjar bevarandet och uppmuntrar den lokala utvecklingen av småfisket.

Schörling (Verts/ALE).
Fru talman! Jag vill börja med att säga att gruppen De gröna stöder kommissionens förslag om reformer av den gemensamma fiskeripolitiken. De åtgärder och förslag som presenteras borde ha kommit för länge, länge sedan. Därför är de nu helt nödvändiga. Det enda som vi ställer oss tveksamma till och som vi ser problem med är kommissionens förslag om hur man skall kunna minska fiskeflottorna med det enkla förslaget ?en båt in, en båt ut?. Jag förstår inte riktigt hur detta skall kunna fungera och hur vi skulle kunna få en mindre fiskeflotta genom detta förslag.
Jag kan också förstå kommissionens frustration med tanke på de svårigheter som har funnits vad gäller att få rådet och medlemsstaterna att ta sitt ansvar. I så många år har ministrar och rådet underlåtit att se sambandet mellan fiskeripolitiken och en minskad tillgång på fisk. De har över huvud taget inte tagit ansvar för en hållbar utveckling och sett till att fiskebestånden bevaras, vilket är den enda möjligheten att rädda fiskenäringen.
När det gäller t.ex. Irländska sjön har det under de senaste 10 åren tillåtits en kvot som är 28 procent högre än vad forskarna har ansett vara acceptabelt. Då spelar det ingen roll om fiskeflottorna kommer från Irland eller Spanien eller något annat land.
Jag skulle därför vilja säga att vi nu står inför vår ödestimma när det gäller fiskebestånden. Rådet har inte velat besluta om restriktioner för fångstkvoterna, vilka inte har varit realistiska över huvud taget. Man har inte haft tillräckliga kontrollprogram och inte begärt en begränsning av fiskeflottorna. Vi vet redan nu att detta är orsaken till hela problemet. Vad skall vi då göra? Jag menar att vi måste kunna anta kommissionens förslag.
Sverige planerar att införa ett ensidigt moratorium för torskfisket i Östersjön. Det är faktiskt ett krav som De gröna ställde i samband med regeringsbildningen. Torsken är hotad, inte bara i Östersjön, utan även i Kattegatt och i Nordsjön. Internationella rådet för havsforskning menar att EU:s återuppbyggnadsplan inte alls är tillräcklig och att läget är akut. Då måste vi ta till så drastiska åtgärder som att införa ett moratorium.
Nu hoppas jag att kommissionen stöder detta förslag. Jag tar också för givet att kommissionen snarast ger en positiv respons på att strukturfonderna skall kunna användas för kompensation. Detta är nämligen helt i linje med kommissionens eget förslag om att kunna agera ansvarsfullt för att säkerställa och bevara fiskebestånden även för framtiden.

Souchet (NI).
Fru talman! Jag skulle vilja säga ett par ord om betänkandet av Struan Stevenson. Jag gläder mig åt hans krav på att upprätthålla systemet för tillträde till fiskevatten och fiskresurser och den grundläggande principen om relativ stabilitet. Men jag beklagar att man inte behöll Nogueiras ursprungliga förslag, dvs. att den gemensamma fiskeripolitikens ekonomiska och sociala dimension bör sättas främst, och att man därmed bör studera denna dimension samtidigt med frågan om fiskeansträngningen.
Det jag noterar är att Europeiska kommissionens förslag om en tidsplan för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken speglar det faktum att kommissionen inte prioriterar de sociala följderna av sitt förslag, eftersom de kommer först på sjunde plats bland de föreslagna åtgärderna.
I kommissionens meddelande av den 6 november om lindrande åtgärder i samband med reformen bekräftas planerna på att förstöra 28 000 arbetstillfällen under tre år, mellan 2003 och 2006, vilket blir följden av den omfattande förstöring av fartyg som kommissionen har föreskrivit. Vi förbehåller oss givetvis rätten att fråga ut kommissionen om dessa enorma siffror när det blir dags för oss, fru talman, att behandla detta meddelande.

Langenhagen (PPE-DE).
Fru talman! Tyvärr har vi varit tvungna att göra stora förändringar i Souchets och Nogueiras betänkanden. Över huvud taget har vi redan ett sorgligt scenario: vi sitter här i stugvärmen och talar och talar, inte bara med varandra utan tyvärr också ofta mot varandra. Utanför skapar vi emellertid genom miljöolyckor och överfiskning katastrofala omständigheter för allt fler fiskbestånd.
Här inne - så förefaller det - blockerar man hellre än arbetar på en äkta reform, och Europaparlamentets image tar skada. Vi borde först ta hand om vår egen miljö, och det genast. Kommissionens förslag var visserligen försenade när de lades fram, men detta var långt före sommaren. Nu faller snart den första snön, vi talar, men vi talar bara om tidtabellen för reformen som ändå skall träda i kraft inom några få veckor, den första januari nästa år.
Denna tidtabell var först en språklig katastrof, även om man helt och hållet bortser från den galiciska ensidigheten i den. Sedan kunde fiskeriutskottet under stora ansträngningar och med 258 ändringsförslag göra tidtabellen läsbar, i dess egenskap av en äkta reform. Men besynnerligt nog röstade utskottet till exempel för ett skydd av en zon inom tolv sjömil från kusten. Och nu skall jag rösta mot detta på onsdag! Det gör jag inte! Är jag, är vi marionetter? Det är klart, var och en av oss vill bli återvald. Är det orsaken till den märkliga sinnesförändring som fiskeriutskottet har hemfallit åt? Vi vet alla att utan fisk dör fisket. För grundprinciperna skydd för flottorna och skydd för resurserna gäller mottot ingen avvikelse och ingen uppmjukning. Jag vill ha ett ekonomiskt framgångsrikt, socialt välbalanserat och ekologiskt förnuftigt fiske. Vi måste anpassa oss till verkligheten och får inte med ännu fler fartyg jaga efter en vision av eviga bestånd.
Min vädjan till mina kolleger lyder: sätt er över era nationella intressen och stöd mig i min strävan att bevara bestånden!

Poignant (PSE).
Fru talman! Jag skulle först vilja ansluta mig till mina galiciska kollegers uttalanden. Jag kommer att stödja alla deras initiativ. Min region drabbades av Amoco Cadiz och Erika; deras region drabbades av Prestige, men båtens namn mildrar på inget sätt problemen för kustbefolkningen och havsfiskarna.
Herr kommissionär! Att få till stånd en ny fiskeripolitik är svårt, men det måste ske den 31 december på kvällen. Jag anser att fiskeriutskottet har arbetat bra för att återupprätta en jämvikt mellan utnyttjandet av fiskresurserna och skyddet av dessa resurser för framtida generationer, utan att glömma kustområdenas ekonomi. Men vi eftersträvar under alla omständigheter en jämvikt mellan dessa två aspekter som är bättre än den ni föreslår, nämligen en jämvikt som motsvarar en bra definition av hållbar utveckling. Hållbar utveckling gäller självklart fisken, eftersom det behövs fisk, men den rör också kustområdenas ekonomi. I dessa tre betänkanden, liksom i andra, har vi försökt uppmärksamma er på hur politiska beslut påverkar sysselsättningen i de regioner som är beroende av fiske och på följderna av att båtar förstörs. Om man förstör båtarna och fisken återkommer senare kommer det kanske inte att finnas några fiskare som kan ta upp fisken. Man måste behålla sitt förnuft. Man måste också se till att våra fiskare inte arbetar på alltför gamla båtar, som de fortsätter att använda och överbelastar med utrustning, med alla de risker man kan föreställa sig.
I alla våra debatter och genom våra föredragande försöker vårt utskott utöva inflytande på kommissionens och rådets slutgiltiga beslut. Det finns självklart bra beslut och de bör framhållas: kontroller och sanktioner, aktörernas medverkan i beslutsprocessen, förbättrade kunskaper om fisketekniker och resurser. Kort sagt: om allt detta görs och om jämvikten upprätthålls kommer våra fiskare att kunna behålla förtroendet för sitt arbete, för sin verksamhet och vi för våra regioner.

Hudghton (Verts/ALE).
Fru talman! Det här är en avgörande tidpunkt för förvaltningen av EU:s fiske, då huvudbestånden i Nordsjön och på andra håll avtar och då det framtida fisket och fiskebearbetningsbranscherna därför hotas. Det är således en nödvändighet att kommissionen får ordning på detta, att man föreslår ett förvaltningssystem som kan garantera ett hållbart fiske, underbyggt av tidsenliga och kontrollerbara vetenskapliga bevis där de berörda parterna är delaktiga, samt att man skapar förtroende för detta system.
När nu emellertid den första uppsättningen av reformförslag för den gemensamma fiskeripolitiken närmar sig ett avslutande, finner jag mig vara mer cynisk inför denna process och mindre optimistisk inför framtiden för Skottlands fiskeberoende samhällen än någonsin tidigare. Hur kan det komma sig? Är det möjligt att få en fungerande fiskeripolitik i EU? Jag har alltid trott att det enda sättet för att lyckas uppnå den nödvändiga balansen mellan resurser, vinst och bevarande, och en förbättrad enhetlig tillämpning av varje förvaltningssystem är att ha ett system för vilket de berörda parterna kan hysa förtroende. Det är därför jag har välkomnat kommissionens stöd till de regionala rådgivande organen som ett steg i rätt riktning, mot ett välbehövligt nytt och bättre förhållningssätt.
Ord måste emellertid följas av handling, och jag upprördes över kommissionens hållning nyligen i relation till nästa års kvoter för torsk och annan vitfisk. Att tillkännage den eventuella nedläggningen av den skotska fiskeindustrin med uttalanden som ?vi vet bäst? och ?allt är ert eget fel?, vilka tillskrivs kommissionär Fischler, förefaller strida emot de uttalade avsikterna att göra berörda parter mer delaktiga. Dessa ?hårding?-fasoner, som förmodligen var ämnade att få de faktiska resultaten för nästa år att verka förhållandevis acceptabla, bör inte ges något utrymme i en ny gemensam fiskeripolitik. Den dystra sanningen är att kommissionen under de senaste sex månaderna har tillfogat irreparabel skada på de skotska medborgarnas förtroende för att Europa över huvud kan vara i stånd att förvalta fisket.
I och med Fishlers helomvändning beträffande djuphavshanteringen, vilken följdes av den okänsliga presentationen av ICES:s yttranden om torsk och dess återverkningar för Skottland, är det inte att undra över att det förekommer ett överflöd av konspirationsteorier. Önskar kommissionär Fischler bli ihågkommen såsom arkitekten bakom en ny och framgångsrik gemensam fiskeripolitik? Eller som den som framkallade ödeläggelse av samhällen och tillintetgörelse av en livsföring? Tråkigt nog verkar han i denna stund snarare åstadkomma den senare.
Jag har tillsammans med ledningen för den skotska fiskeindustrin spelat en konstruktiv roll genom att arbeta med miljöorganisationer i den rådgivande processen mot en reform av den gemensamma fiskeripolitiken.
Jag skulle vilja se att kommissionen och rådet tar vederbörlig hänsyn till detta, och att de ger något tillbaka i stället för att bestraffa skottarna för deras ansträngningar.

Cunha (PPE-DE).
Detta betänkande från parlamentet om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken rättar till några av bristerna i kommissionens förslag, men det utelämnar vissa andra.
Av de positiva vill jag understryka tre viktiga aspekter:
den första är att den hållbara förvaltningen av fisket måste baseras på en balanserad rad av åtgärder, inte bara på den förenklade lösningen att minska flottan, utan också på en större selektivitet av arterna, en adekvat användning av de fleråriga utvecklingsprogrammen, liksom av de högsta tillåtna fångsterna och kvoterna. Och speciellt rekommendationen om att man vid de minskade fiskeriansträngningarna skall räkna av de minskningar av flottorna som medlemsstaterna redan tidigare har gjort,
den andra aspekten är en klar rekommendation om att fiskeavtalen med tredje land fortfarande skall utgöra en integrerad del av den gemensamma fiskeripolitiken, avtal som om de tillämpas som de skall, är av ömsesidig nytta för båda parter. Därför är det motiverat att fartyg som tagits ur gemenskapsflottan skall kunna fortsätta utgöra en del av flottorna i de gemensamma bolagen,
den tredje aspekten är viljan att finna en specifik lösning för tillträde till vattnen i de balanserade regionerna i gemenskapens yttersta randområden, med mycket känsliga ekosystem - vilket gäller Azorerna, Madeiras öar och andra regioner i Europeiska unionen.
Den aspekt jag anser är mest negativ är det utelämnandet som sker av alla strukturella komponenter. Det finns två huvudsakliga skäl för att inte förändra de bestämmelser som fastställdes av Europeiska rådet i Berlin när det gäller finansieringen av fiskestrukturerna. Det första är att moderniseringen av flottorna i sig är prioriterad, om inte gemenskapsflottan skall förlora konkurrenskraft: när det gäller Portugal är 40 procent av vår flotta 25 år gammal, och om den alltså inte får stöd går den inte att använda, det andra skälet är att när ett belopp slogs fast i Berlin för modernisering av flottan fram till 2007 och då flera redare har åtagit sig uppgifter utifrån detta, är det politiskt oacceptabelt att nu förändra reglerna mitt i spelet.

Kindermann (PSE).
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Att en reform av den gemensamma fiskeripolitiken är nödvändig, därom är vi väl alla eniga. Men så snart vi talar om de enskilda metoderna för reformen blir de stora skillnaderna tydliga. De gäller inte bara bedömningen av läget, som för närvarande ju inte precis är ljust, utan även vilka åtgärder som skall vidtagas. Till och med bedömningen av vetenskapliga undersökningar om våra resurser skiljer sig. Det har nu även betänkandet om tidsplanen som vi också diskuterar i kväll visat. Och jag tror att diskussionerna i ministerrådet är lika livliga som hos oss i Europaparlamentet.
Vi som Europaparlament bör emellertid koncentrera oss på sakfrågorna och försöka att aktivt medverka till en reform som till att börja med säkerställer ett varaktigt bevarande av fiskeresurserna. Vi talar om försiktighetsprincipen, och ingrepp, så smärtsamma de än må vara, är uppenbarligen nödvändiga för att säkra ett hållbart utnyttjande av fiskbestånden och därmed hela fiskerinäringens långsiktiga överlevnad. Av central betydelse är då emellertid de sociala inslagen i de åtgärder som vi skall fatta beslut om.
Jag uppmanar därför alla kolleger, men även fiskeriministrarna, att när de beslutar om reformen ta sitt ansvar för allt fiske i Europeiska unionen och inte hemfalla åt kortsiktiga nationella intressen. Vi får nu inte avstå från att utnyttja vår stora chans att besluta om en grundläggande reform av den gemensamma fiskeripolitiken. Denna chans måste vi ta vara på, annars ser det inom överskådlig framtid mycket dystert ut när det gäller fisket i Europa. Detta visar sig nu också tydligt i det läge som för närvarande råder beträffande torskbestånden i Nordsjön, och jag hoppas att vi drar lärdom av detta.

McCartin (PPE-DE).
Fru talman! Vi får denna fråga att framstå som väldigt komplicerad, men enligt min åsikt kan det hela reduceras till två frågor: Hur mycket fisk kan vi fånga, och hur kan vi fånga den? Om vi kunde enas om dessa två frågor skulle vi få en vänskaplig lösning till alla de andra frågorna som uppstår.
Jag håller inte med dem som säger att den gemensamma fiskeripolitiken bär ansvaret för beståndens aktuella situation. Orsaken till att bestånden har hamnat i den nuvarande situationen är på grund av att man inte har lyssnat till forskarna. När kommissionen överlämnade forskarnas meddelande till ministerrådet fäste man inget avseende vid detta och dess råd verkställdes inte. Jag instämmer inte till den nuvarande politiken, men inom dess ram skulle bestånden ha kunnat bevaras om man hade följt kommissionens råd under alla dessa år.
Det andra problemet med den gemensamma fiskeripolitiken är att kommissionen å ena sidan bär ansvaret men kan endast ge råd. Ministerrådet och de enskilda staterna är dem som bär det yttersta ansvaret. Det finns flera bevis på att de tidigare inte lyckats fullgöra sitt ansvar, utan mannamån, för att garantera att varje fiskare kunde fånga det denne var berättigad till och att varje fartyg fick sin kvot men inte mer.
Den gemensamma fiskeripolitiken går för långt. Det har aldrig funnits något behov av att göra fisken till en gemensam egendom. Det är för mig obegripligt. Vi har en gemensam jordbrukspolitik. Det ger inte mig, eller en irländsk jordbrukare, rätten att plocka vindruvor eller oliver i södra Spanien. Det ger oss inte rätten att hugga ned skogarna i Finland och Sverige. Den gemensamma fiskeripolitiken borde inte heller omfatta ett gemensamt ägande av bestånden. Det är obegripligt. Så vitt jag vet är det trots allt endast ett land som förlorar och får mindre än sin naturliga andel. Ni kan inte finna en mer övertygad europeisk anhängare av integrationen än vad jag är, så jag kan tala om att det finns en region i unionen, västra Irland, som inte får sin naturliga andel. Jag har inget särskilt att invända mot de spanska, franska eller brittiska yrkesfiskarna som kommer in på det som är naturliga vatten. Inom andra områden - olja och mineraler - och i varje form av domsrätt som medlemsstaterna har över sina hav, faller emellertid naturresurserna inom de nationella regeringarnas ansvarsområden. Det borde även gälla för fisket. Det skulle göra det hela mycket mer begripligt.

Parish (PPE-DE).
Fru talman! Den gemensamma fiskeripolitiken har totalt misslyckats. Den har inte lyckats bibehålla fiskebestånden eller yrkesfiskarnas arbeten. Att kasta bort nära nog två miljoner ton frisk fisk om året är fullständigt absurt. Fiskar simmar inte separerade i haven. De simmar tillsammans, och ju förr vi inser det desto bättre.
Gränserna på 6 och 12 nautiska mil måste permanent bekräftas. Jag är inte övertygad av argumentet att det inte är möjligt och jag kommer fullt och fast att rösta för det faktum att dessa gränser skall etsas in i sten. Inte bara bör dessa gränser på 6 och 12 nautiska mil bekräftas, utan de bör kunna hanteras på lokal nivå och vederbörligen överflyttas från Bryssel, och inte endast utgöra en symbolisk gest. Om de lokala yrkesfiskarna ges vederbörlig äganderätt till dessa vatten kommer bevarandeåtgärderna att fungera.
I Nordsjön håller torsken på att försvinna. Är det endast en tillfällighet att torsken försvinner inom de områden där industrifisket äger rum? Vi fångar miljontals ton tobis och rensar havsbotten, och torsken äter tobis. Det är inte någon tillfällighet. Vi måste göra något åt detta.
Norge och Island har välmående fiskebestånd och de deltar inte i den gemensamma fiskeripolitiken. Rör det sig återigen om en tillfällighet? Jag skulle här vilja hålla med McCartin. Är det nödvändigt att fiskeresurserna utgör en del av den gemensamma fiskeripolitiken? Jag skall säga detta rakt på sak: Om kommissionen inte kan sköta den gemensamma fiskeripolitiken på ett tillbörligt sätt så borde kommissionen överlämna den till medlemsstaterna och låta dem sköta fiskeripolitiken.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär, ledamöter! Med tanke på den nyligen inträffade katastrofen som orsakats av Prestige, tycker jag att det är oroande tider såväl för de galiciska fiskarna, som väntar på ett svar från kommissionen och som önskar att dessa olyckliga händelser aldrig mer skall utspela sig någonstans, som för alla goda människor som försvarar miljön och den hållbara utvecklingen.
Till att börja med vill jag tacka Souchet och Busk för kvaliteten i deras betänkanden. Vad gäller det betänkande som i slutändan utskottets ordförande ansvarat för skall jag tala om skäl K och ändringsförslag 23 till detta.
Det område som reserverats för traditionellt fiske i ett område på 6 sjömil -som därefter utökades till 12 och som utsträckts att omfatta alla medlemsstater - blev uppskjutet, för sista gången, inom ramen för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken 1992 för en period på tio år. Vi har alltså haft ett provisorium i trettio år. Det verkar som om slutsatsen var att tillåta en progressiv anpassning av det kustnära fisket. Om det inte gjorts ännu vet jag inte när de kommer att förverkliga det.
I kommissionens förslag om en tidsplan för att reformera den gemensamma fiskeripolitiken förespråkas ett permanent sätt att bibehålla förbudet att fiska inom de 12 sjömilen. Det förslagets rättsliga giltighet har fått ett svar. Jag tror att man under utvidgningsperioden och konventet paradoxalt nog med detta förslag återigen kommer att överföra ansvaret för gemenskapsvattnen till medlemsstaterna, tvärtemot principen om lika tillgång för fiskebåtar till alla resurser i Europeiska unionen. Det skulle medföra en ytterligare risk, en eventuell ökning i framtiden av denna begränsade yta om man antar den som permanent undantag.
Fru talman! Européerna i allmänhet, och sjöfolket i synnerhet, kommer inte att förstå att man inte gör vattnen gemensamma. Varför denna begränsning, -undantag från principen om fritt tillträde -, varför gör man inte denna sektor gemensam men däremot andra? Ur en strikt rättslig synvinkel bör man för alltid förkasta fastställandet av ett permanent undantag.
Jag vill att ledamöterna skall förstå att det är nödvändigt att rösta mot skäl K och mot ändringsförslag 23 som, enligt min modesta synpunkt, strider mot gemenskapsrätten och det allmänna europeiska förnuftet.

Stevenson (PPE-DE)
Fru talman! Tack för att ni har förlängt debatten och gett mig möjligheten att komma hit och delta. Det har tagit mig 16 timmar att komma till Strasbourg i dag. För två veckor sedan reste jag till Hobart i Tasmanien och det tog mig kortare tid än vad det har tagit att komma till Strasbourg. När jag fick veta att en del av orsaken till förseningen var att en ren sprang omkring på landningsbanan på Strasbourgs internationella flygplats fann jag det vara högst ofattbart.
För det första har jag fått den uppfattningen att det under debatten har uttryckts en hel del oro kring förlisningen av Prestige utanför Galiciens kust. Utifrån vad som har sagts under debatten hoppas jag att mina kolleger kommer att hålla med mig om att vi bör uppmana kommissionen och EU:s institutioner att vidta alla tänkbara åtgärder för att bistå Galicien i hanteringen av detta fasansfulla problem. I Skottlands tidningar i dag kallades Galicien för ?Costa de la muerte? (dödens kust) och man uppgav att 3 000 ton olja redan hade läckt ut. Jag har förstått att tankfartyget innehöll 70 000 ton olja och tanken på ett utsläpp av den omfattningen är fullständigt fasaväckande. 
Här har vi nu en debatt under vilken ni har hört Parish uttrycka en hel del vrede. Ni har också hört Hudghton uttrycka vrede från ett skotskt perspektiv. En del av den här debatten handlar om kommissionens vägledning. Jag skulle redan från början vilja säga att det vetenskapliga råd från ICES:s nyligen, som rekommenderar en fullständig nedläggning av vitfisksektorn i Förenade kungariket och Irland, pekar på det faktum att det är överflödigt med en vägledning. Vad beträffar den gemensamma fiskeripolitiken kommer vi ingen vart. Vad är det för nytta med att vi här i kammaren i kväll debatterar en framtida fiskeripolitik om det för de brittiska och irländska yrkesfiskarna inte finns någon framtid? Vad är det för mening med att diskutera fleråriga förvaltningsplaner om skatter och kvoter i Nordsjön, vattnen väster om Skottland, Irländska sjön och Kattegatt kommer att vara lika med noll åtminstone under de kommande fem åren? Vilken anklagelse mot den gemensamma fiskeripolitiken! Vilket sorgligt sakernas tillstånd att efter 20 års misslyckad politik nu undersöka ödeläggelsen av en industri som är lika gammal som människosläktet självt. I bevarandets namn har våra yrkesfiskare varit tvungna att kasta miljontals ton förstklassig fisk som dött tillbaka i havet för att rätta sig efter det vansinniga kvotsystemet. I bevarandets namn har våra yrkesfiskare fått utstå arbetsnedläggelser, friställningar, nödstängningar, avvecklingar, förluster av arbetstillfällen och sjunkande intäkter, och meddelandet från forskarna ger nu intrycket av att allt som de tidigare har rekommenderat har misslyckats - alla de tekniska bevarandeåtgärderna, den ökade maskstorleken, de kvadratiska maskorna som skulle låta yngre torskfiskar komma undan, alla nödstängningar av lekområden för torsk, de 40 000 nautiska kvadratmil av Nordsjön som stängdes i 12 veckor under förra året utan ett öre i kompensation till yrkesfiskarna, de tre åren i rad som det rått fiskeförbud av torsk i Irländska sjön, den omfattande avvecklingsrundan som har inneburit att mer än 100 bottentrålare tagits ur bruk enbart ur den skotska fiskeflottan. Alla dessa åtgärder som har rekommenderats av forskarna och som kommissionen har föreskrivit har till synes misslyckats. Det trotsar all övertygelse.
Det finns inget utrymme för en vägledning i den gemensamma fiskeripolitiken om 20 000 fiskare, fiskgrossister och hamnarbetare står inför en nedläggning av sin industri och en förlust av sina arbeten. Det finns inget försvar för en nedläggning av hela vitfisksektorn. 700 000 ton torsk fångades i nordöstra Atlanten under förra året. Detta låter inte som om det vore en art på gränsen att utarmas. Tio tusentals stora, mogna torskfiskar fångas i områdena kring Färöarna och Island där de inte har någon gemensam fiskeripolitik. Om torsken har vandrat norrut på grund av den globala uppvärmningen, föroreningar eller den Nordatlantiska strömmen, då kan inga drakoniska åtgärder i världen göra att den återvänder. Det är sant att torsken har avtagit i Nordsjöns centrala områden. Det finns ingen som bestrider detta. Men deras plats har intagits av räkor, som nu blivit ett av de största fiskena runt de brittiska öarna. Vi känner till att torsken är en av räkornas huvudsakliga predatorer och det är inte förvånande att räkorna växer och frodas när torsken avtar. Men det är också ett faktum att räkorna livnär sig på torsklarver, så när torsken en gång har försvunnit kan det hända att den aldrig återvänder. Så har det förvisso förhållit sig i Kanada.
Jag godtar inte att ett eventuellt återställande av torskbeståndet på något sätt skulle vara ett tillräckligt försvar för att uppoffra fisket av räkor, kolja, kummel, rödspätta och plattfisk. Jag godtar inte heller att det skulle finnas något sådant som tillräckliga medel i budgeten för att ens kunna bemöta en bråkdel av kostnaderna för de sannolika socioekonomiska effekter som detta katastrofala förslag kommer att medföra. Så det är ingen mening med att diskutera en vägledning i kväll.

Fischler
Fru talman, mina ärade damer och herrar parlamentsledamöter! Jag skulle vilja be om ursäkt för att jag inte har kunnat vara här tidigare. Under tiden har jag hört tre versioner: en gång att getter befann sig på flygbanan, en gång att rådjur befann sig där och en gång att renar befann sig där. Man har emellertid också sagt att det var dimma. Således var det tydligen svårt att identifiera djuren.
Jag vill inte upprepa vad min kollega Byrne redan har sagt till er i samband med det betänkande som förut diskuterades. Han talade om vilka åtgärder som måste vidtas till följd av den stora oljeskada som numera tyvärr måste registreras i Galicien. Att detta utgör en europeisk utmaning är väl uppenbart. Det finns som ni vet en plan som kommissionen redan för länge sedan har lagt fram i samband med Erika-katastrofen. Här finns det också en genomförandemetod som min kollega de Palacio arbetar mycket intensivt med. I samband med denna metod finns det också en särskild plan för kompensation som under nästa år skall omsättas i praktiken.
Låt mig emellertid framför allt yttra mig om Stevensons betänkande och till att börja med tacka honom hjärtligt för sammanställningen av detta. Jag skulle även vilja tacka fiskeriutskottet som verkligen har gjort betydande ansträngningar för att hålla den knappa tidsplanen så att vi innan detta år är slut skall kunna fatta beslut om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.
I de grundläggande mål som vi eftersträvar i fiskerireformen tror jag det finns ett stort mått av överensstämmelse mellan parlamentet och kommissionen, och det gläder mig att ni delar de grundläggande målen för reformen med oss. Där handlar det till att börja med om vad som är hållbart, men det handlar också om vår sektors konkurrensförmåga. Det handlar om godtagbara livsvillkor för alla som är verksamma inom fisket och likaså handlar det om att ta hänsyn till miljöaspekterna och framför allt även om nya former för förvaltning av fiskeresurserna.
Det gläder mig att ni delar denna grundsyn, även om vi utan tvivel har olika uppfattning i vissa frågor när det gäller hur vi kan nå dessa mål.
Låt mig än en gång ta upp några särskilda punkter. Ni kräver med rätta bättre information om hur det står till med bestånden och större investeringar för den vetenskapliga forskningen om beståndens utveckling. Vad forskningen anbelangar står för närvarande 35 miljoner euro till kommissionens förfogande för forskning inom fiskerisektorn. Jag måste tyvärr konstatera att dessa medel under de kommande åren kommer att minska något, men vi är beredda att inom den totala forskningen på fiskeriets område avsätta mer medel för detta speciella ändamål, nämligen forskningen om läget beträffande bestånden och hur de utvecklas.
Därutöver vill vi också bedriva mer forskning i riktning mot alternativa tekniska åtgärder, t.ex. i riktning mot utveckling av nya fiskeredskap. Men låt oss vara ärliga: forskning kan bara bygga på noggrant insamlade och sanna data. Det dilemma som vi för närvarande har beträffande torsken går inte minst tillbaka på vad forskarna säger oss. Och de är inte beställda av kommissionen utan av medlemsstaterna. Kommissionen har här bara observatörsstatus. Men vetenskapsmännen säger till oss, att rapporterna om fångster och fångstsammansättningar till en del helt enkelt inte har stämt under de gångna åren, att det har förekommit felaktiga rapporteringar och att slutsatserna därför också har blivit felaktiga.
Jag vill nu inte anklaga någon, men vi måste erkänna att detta är ett problem som vi också måste lösa om vi vill kunna dra bättre slutsatser.
Era beslut som rör beståndens bevarande och förvaltningen av fiskerinäringen stämmer överens med våra ambitioner. Vi behöver fleråriga och skräddarsydda metoder för förvaltningen av fiskerinäringen. Dessa koncept måste vara anpassade till respektive fiske- och fångstverksamhet och till respektive bestånd och vi måste beakta försiktighetsprincipen. Dessa metoder måste även leda till att den mängd fisk som kastas överbord reduceras till ett minimum.
Men, herr Stevenson, så enkelt är det inte, att man bara kan säga att fastställandet av kvoter är skuld till att fisk kastas överbord. Det finns andra koncept i andra stater i världen, och dessa fastställer inga kvoter och ändå har de problem med fisk som kastas överbord.
Det faktum att det fortfarande förekommer att fisk kastas överbord har med alla väsentliga delar av fisket att göra.
Det finns säkert en teknisk aspekt när det gäller fiskeredskapen, vilka inte är tillräckligt selektiva. Det är säkert ett problem när det handlar om blandfiske, att för vissa bestånd kvoterna fylls tidigare än för andra. Det leder då till och med till att man kastar fisk överbord ur bestånd som vi över huvud taget inte vill ha. Men naturligtvis finns även problemet med en begränsad fiskeansträngning. Om vi inte kan åstadkomma en viss jämvikt i dessa viktiga centrala frågor - hur vi över huvud taget kan förvalta fisket - då kommer det aldrig att fungera.
Ni ägnar också en utförlig del av ert betänkande åt Medelhavet. Här håller jag fullständigt med er om att Medelhavet måste behandlas annorlunda; det hör också till de skräddarsydda koncepten. Man kan inte använda samma metoder som fungerar i Nordsjön: Medelhavet är annorlunda på grund av de fiskemetoder som används där, huvudsakligen hantverksmässigt fiske. Det är annorlunda på grund av den smala fastlandssockeln som finns där. Det är annorlunda på grund av en mycket större medverkan av tredje länder i fisket. Därför behövs också en specifik metod för Medelhavet.
Vi har lagt fram ett sådant. Vi vill även stärka samarbetet med de tredje länder som är verksamma i Medelhavet. Vi vill därför också mycket noggrant förbereda ett starkare samarbete genom att vi under andra hälften av nästa år kommer att anordna en konferens under italienskt ordförandeskap till vilken vi kommer att inbjuda alla stater som gränsar till Medelhavet och där vi kommer att lägga fram idéer om en gemensam förvaltning och framför allt också om bättre forskning.
Låt mig bara än en gång säga följande om fiskeflottspolitiken: det stämmer helt enkelt inte, och ingen har hittills kunnat visa för mig - det står ingenstans i våra förslag - att yrkesfiskarna tvingas att skrota fartyg; varje skrotning kommer att ske frivilligt. Vad vi emellertid önskar, är att vi bättre än vad som hittills skett skall kunna stödja de fiskare som faktiskt vill skrota fartyg. Men beslutet om ett fartyg skall skrotas kommer varje fiskare att vara tvungen att fatta själv.
Beträffande tillträde till fiskevatten och fiskeresurser: här finns det två ämnesområden. Frågan om tillträde till fiskeresurser och fiskevatten i regioner i gemenskapens yttersta randområden betraktar jag som ett specialfall; den måste därför också behandlas som ett sådant. Vi kommer att undersöka läget i dessa regioner och vi kommer före slutet av nästa år att lämna hithörande förslag. Fram till dess skall de särskilda begränsningarna för tillträde till dessa regioner fortsätta att gälla.
Frågan om tillträde till Nordsjön är i första hand en rättslig fråga. Och även frågan om man kan inrätta en zon på 6-12 sjömil från kusten permanent eller bara tidsbegränsat är en rättslig fråga. Jag varnar för att bara säga att vi skall rösta. Vi behöver bestämmelser som inte är tidsbegränsade. EG-domstolen kommer sedan att avgöra vad som är lagligt. Jag tror att man huvudsakligen skall stödja sig på fördraget och bygga ett beslut på fördraget så som vi har gjort i det förflutna.
Det är ett faktum att hithörande bestämmelser i Spaniens och Portugals anslutningsfördrag löper ut, vilket emellertid först bara betyder att dessa stater likaså har tillträde till fiskevattnen i norr. Jag vet mycket väl vad man här får höra talas om, nämligen den mängd fisk som kastas överbord. Det handlar konkret om problemet att vid fångst av arter för vilka det inte finns någon högsta tillåtna fångst och ingen fångstkvot även andra arter tas upp för vilka en fångstkvot gäller, och därmed finns det risk att fiskar tas upp som i sig är mycket värdefulla och trots detta kastas tillbaka i havet. Denna fråga måste vi ägna oss intensivt åt. Det är vi också beredda att göra.
Jag skulle också vilja yttra mig i frågan om kontroll och genomdrivande av lagstiftning på fiskeriområdet. Jag tror att det fortfarande är viktigt att än en gång betona att vi absolut behöver denna sektors medverkan. Det betyder att dessa nya rådgivande nämnder egentligen utgör grunden för att vi i framtiden skall ha ett bättre samarbete med denna sektor. Det är naturligtvis utom all fråga att vi skall sörja för att de sanktioner, kontroller och granskningar som man enas om sedan också skall genomföras, och det på samma sätt i hela unionen.
Det finns fortfarande många frågor att behandla. Jag vill bara ta upp en, nämligen frågan om fiske i vatten som tillhör tredje land. Här arbetar vi på ett meddelande om partnerskap med tredje länder på fiskeområdet, vilket vi kommer att antaga i början av december. Ni kommer i detta meddelande att återfinna många av era krav, till exempel beaktandet av försiktighetsprincipen eller de berättigade kraven från utvecklingsländerna om en uppbyggnad av en egen fiskerisektor liksom en effektivare övervakning osv. Här tror jag att vi måste slå in på en ny väg. Det får inte ifrågasättas att vi måste fortsätta att kämpa för att ofoget med billighetsflagg skall upphöra och att framför allt också det olagliga fisket skall stävjas.
Vad ni säger om vattenbruk har mitt fulla stöd och jag skulle likaså vilja tacka er för det. Det återstår att klargöra en punkt, nämligen den sociala frågan. Om ni tar i betraktande hur stora allmänna medel som hittills har tagits i anspråk för sociala åtgärder och hur mycket vi planerar att i framtiden använda för sociala åtgärder, så blir det tydligt att denna reform i högsta grad har en social dimension.

Talmannen.
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0383/2002) av Di Lello Finuoli för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Konungariket Danmarks initiativ inför antagandet av:
1. rådets rambeslut om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott (10697/2002 - C5-0375/2002 - 2002/0818(CNS)),
och
2. rådets rambeslut om verkställighet i Europeiska unionen av beslut om förverkande (10701/2002 - C5-0377/2002 - 2002/0816(CNS)).

Di Lello Finuoli (GUE/NGL)
Fru talman, herr kommissionär! Enligt min åsikt och kanske även enligt majoriteten i kommissionen, har dessa båda betänkanden behandlats mycket hastigt i kväll. Ur teknisk synpunkt ligger de sannerligen inte på en nivå som motsvarar de rättsliga traditionerna i Europa eller i dess medlemsstater. 
Den centrala punkten i dessa båda betänkanden är framför allt tillnärmningen av lagstiftningarna när det gäller förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott. I själva verket innebär detta en möjlighet att genomföra ett utvidgat förverkande, dvs. ett förverkande av inte bara de tillgångar som härrör från brottet, utan av alla de tillgångar som, även om de inte direkt härrör från brottet, tillhör en person som har dömts i ett brottmål till fängelsestraff för ett mycket allvarligt brott och som inte har vare sig möjlighet eller förmåga att visa att dessa tillgångar har förvärvats lagligt.
Denna del av betänkandet, herr kommissionär Vitorino, togs bort av kommissionen, och det som återstår är möjligheten att konfiskera det som härrör från den brottsliga handlingen. Men det behövs inget rambeslut för att uppnå detta resultat i Europeiska gemenskapen. Praktiskt taget samtliga europeiska länder har i sin lagstiftning som en obligatorisk konsekvens att de tillgångar som härrör från en brottslig handling skall förverkas, eller åtminstone en möjlighet att göra detta.
För att lösa problemet som utskottet stötte på, nämligen att acceptera en omvänd bevisbörda, föreslog jag i ett ändringsförslag som påminner starkt om den italienska lagstiftningen - ändringsförslag 11 till artikel 3.1 - möjligheten att beslagtaga övriga tillgångar - dvs. de tillgångar som omfattas av en utvidgad beslagsrätt - enbart i de fall där åklagaren lyckats bevisa att dessa inte stod i proportion till den verksamhet som bedrivits av personen i fråga eller inte motsvarade de tillgångar som deklarerats till skattemyndigheten av personen i fråga. Den anklagade skulle sedan få en chans att bevisa att dessa tillgångar hade ett lagligt ursprung: det fanns med andra ord en lindring av bevisbördan, men inte en omvänd bevisbörda. Detta har oroat, gjort intryck på och väckt förvåning hos kommissionen, som följaktligen har tillbakavisat mitt ändringsförslag.
Jag föreslår därför att mina kolleger i kammaren godkänner detta ändringsförslag. Det är nämligen bara på det viset som vi kan införa en utvidgning av rätten till förverkande i lagstiftningen, vilket är ett av målen med förslaget och som, enligt min mening, även är ett bra instrument för att bekämpa den organiserade brottsligheten. Förslaget baseras på en dubbel princip: åklagaren måste bevisa att den åtalades tillgångar inte är rimliga, dvs. bevisa att dessa tillgångar överstiger vad som är rimligt med tanke på vederbörandes faktiska verksamhet eller att de överstiger den inkomst som deklarerats för skattemyndigheten, medan den person det gäller har möjlighet att bevisa att dessa tillgångar i själva verket har ett lagligt ursprung.
Om betänkandet i stället förblir så som det godkänts av kommissionen, så blir det fullständigt meningslöst, eftersom - jag upprepar - de europeiska länderna redan förfogar över en liknande lagstiftning och inte behöver något rambeslut från Europaparlamentet.

Santini (PPE-DE).
Fru talman, herr kommissionär! Till skillnad från vår högt värderade föredragande - vars arbete jag emellertid uppskattar vad gäller dess upplägg och struktur - är jag i stället övertygad om att vårt arbete är varken överflödigt eller meningslöst. Det är ett påpekande, en nyttig påminnelse just för samtliga medlemsstater som uppmanats att harmonisera eller åtminstone att samarbeta på området rättvisa, vilket även i detta avseende är mycket känsligt: förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott.
Detta är utan tvekan ett viktigt instrument. Den dagliga erfarenheten visar oss att det är detta instrument som drabbar de ekonomiska källor som stöder den brottsliga organisationen, framför allt den internationella. I centrum för denna kamp står kampen mot tvätt av så kallade svarta pengar, inom internationella organisationer som numera inte känner några gränser, vare sig i Europa eller i övriga världen. Jag gläder mig åt att i denna kammare kunna påminna om en fras, som är relevant i detta sammanhang och ur denna synpunkt och som uttalades av de oförglömlige italienske domaren Giovanni Falcone, som sedermera, som ni säkert minns, dödades av maffian. I en utfrågning sade han, för nu ett tiotal år sedan: ?Maffian har inte väntat på att den inre marknaden skall vara genomförd för att internationalisera sin egen verksamhet?. Därför är det viktigt att denna internationalisering av brottsligheten får ett internationellt svar från dem som ansvarar för rättvisan i medlemsstaterna.
Det skall påpekas att när det gäller detta har vi föregåtts av båda Förenta nationerna och Europarådet, som har utarbetat konventioner som utgör en viktig utgångspunkt även när det gäller de beslut som vi för närvarande diskuterar. Det skall emellertid även sägas att den rättsliga grunden härrör från den handlingsplan som godkändes av ministerrådet i Amsterdam i juni 1997 och som sedan antogs i Wien i december 1998. I denna handlingsplan anges metoderna för att verkställa ett internationellt förverkande, vilket naturligtvis blir ett komplement till de olika nationella åtgärderna. Rådet rekommenderade medlemsstaterna - jag citerar ordagrant från rådets text - ?att utarbeta en väl utvecklad lagstiftning, med bred tillämpning inom området förverkande av tillgångar och att inrätta speciella förfaranden för att spåra upp, beslagta och förverka dessa tillgångar?.
När det gäller behandlingen av Di Lellos betänkande i utskottet så har vi lagt fram ett par ändringsförslag som samtliga godkändes i utskottet. Vår föredragande anser att dessa ändringsförslag innebär en försämring av den ursprungliga texten. Vi anser naturligtvis att de medför en förbättring, och framför allt anger jag här enbart ett ändringsförslag: det som flyttar över bevisbördan från försvaret till åklagaren.

Marinho (PSE).
Fru talman! Alla känner till de reservationer som min grupp har inför medlemsstaternas initiativ att inrätta ett europeiskt rättsligt område.
Den effektiva och konsekventa metoden, i de flesta frågor som ingår här, är gemenskapens initiativ, och vi hoppas att det, efter konventionens arbete, blir den arbetsmetod man föredrar, just för att bara kommissionen kan försvara och främja balansen så att inte värden och principer avskaffas i bygget av ett säkert Europa, utan att européernas rättigheter och friheter fördjupas. Historien om bygget av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa bygger i hög grad på medlemsstaternas isolerade initiativ, vilka tar särskilda säkerhetsinitiativ som de anser är nödvändiga med tanke på allmänhetens oro dessa länder.
Och å andra sidan försvinner, inte av kommissionens egen förskyllan utan genom medlemsstaternas motsägelser, kommissionens initiativ om tillnärmning av lagstiftning där man förenar en rigorös brottsbekämpning med ett försvar för de individuella värdena. Och om det inte går att bevisa att nationen är det lämpligaste geografiska området för att bekämpa de internationella organiserade brotten, kan vi heller aldrig visa att friheterna försvaras bättre genom den strikta ramen av nationella gränser. Se på motiveringarna i anslutningsansökningarna och exemplen Spanien och Portugal, vilka snabbt anpassades till den europeiska ramen, och därigenom blev stabila och djupa demokratier.
Detta initiativ och Di Lellos betänkande, som återigen tar upp liknande mekanismer för att frysa tillgångar och bevis som jag själv tog upp i parlamentet och som ännu inte har lett till något avtal i rådet, förtjänar ett bättre öde än mitt betänkande.
Därför kommer vi, oberoende av metoden och vissa detaljer vi är oense om, att rösta för detta initiativ och detta betänkande som ett tecken på att parlamentet skall fortsätta sina ansträngningar att stödja Tammerforsrådet och den förnuftiga och verkligen europeiska tolkning som kommissionen gör av Europeiska rådets löften.
För, fru talman, väljarna vill inte att brottslighet, främst den internationella brottsligheten, skall kunna ske på ett lättvindligt sätt i namn av medlemsstaternas rättsliga suveränitet.

Angelilli (UEN).
Fru talman! Låt mig först gratulera föredraganden till ett gott arbete. Frågan om förverkande av vinning från olagliga verksamheter utgör i själva verket, vilket också understrukits av föredraganden, ett effektivt instrument när det gäller att bekämpa den organiserade brottsligheten.
Låt mig tillägga att beslagtagandet av tillgångar även är ett viktigt instrument för att bygga upp fonder för att ersätta offren för den organiserade brottsligheten, offren för vidriga brott som många gånger är knutna till terrorism, pedofili, människohandel, handel med vapen och narkotika. Offer som - det kan det vara värt att påminna om - ofta drabbas två gånger, för först drabbas de av ett brott och sedan får de ingen rimlig och skyndsam ersättning för den skada de drabbats av. Det är med andra ord nödvändigt med en snabb tillnärmning av lagstiftning och förfaranden på detta område, framför allt eftersom vi står inför brott som inte känner av några gränser.
Om vi så ser till sakinnehållet i det danska förslaget, så håller jag med föredraganden om att begränsa tillämpningsområdet till brott som begås av den organiserade brottsligheten och jag instämmer även i hans förslag att garantera att bevisbördan när det gäller tillgångarnas brottsliga ursprung skall vila på åklagaren och inte på försvaret.
Dessutom och slutligen: även om jag anser det vara nödvändigt att kunna förverka tillgångar som härrör från brottslig verksamhet, även om dessa tillgångar skenbart överförts till makan eller maken, sambon eller någon annan juridisk person, så måste man från åklagarens sida kunna visa att makans eller makens, sambons eller den andra juridiska personens tillgångar verkligen tillhör den dömde och att följaktligen de andra personerna enbart har en fiktiv ägande- och dispositionsrätt.

Vitorino
Fru talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka föredraganden Di Lello Finuoli för hans mycket omfattande och nyttiga betänkande om de två danska initiativen angående förverkande.
Först skall jag ta itu med rambeslutet om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott.
Som föredraganden sade är det nödvändigt att alla medlemsstater antar bestämmelser om förverkande i allmänhet. Mervärdet av detta initiativ är emellertid att det är inriktat på att utvidga befogenheterna för att förverka egendom för den person som befunnits skyldig för ett allvarligt brott, särskilt när den skyldiga personen varit inblandad i organiserad brottslighet.
Problemen som detta initiativ ger upphov till, vilket föredraganden nämnde, gäller huvudsakligen idén om utvidgade befogenheter av förverkandet. Det består i grunden av att utvidga förverkandeåtgärderna av egendom som inte är förbunden med det brott för vilket personen befunnits skyldig. Detta skulle tillåta förverkande av egendom som tillhör den skyldige om inte denne kan bevisa att egendomen inskaffats på laglig väg, och det skulle tillåta förverkande av egendom som tillhör den skyldige personens maka/make.
Enligt min uppfattning borde det vara möjligt att bryta länken mellan brottet för vilket personen befunnits skyldig och egendomen att förverka, särskilt om själva egendomen är av olagligt ursprung. Räckvidden bör emellertid begränsas till allvarliga brott som är förbundna med organiserad brottslighet.
Det är dessutom inte själva förhållandet mellan den person som befunnits skyldig och tredje part som är viktigt, utan det faktum att egendom som införskaffats på olaglig väg har överförts till en tredje person.
Jag instämmer således, likt föredraganden, i det allmänna tillvägagångssättet som det danska ordförandeskapet antagit. Jag stöder även de flesta av föredragandens ändringsförslag, i synnerhet det ändringsförslag där man lagt till proportionalitetsbegreppet så att förverkandet inte skall resultera i en förlust av egendom som är oproportionerlig till det brott som utförts, samt det ändringsförslag som begränsar räckvidden för de utvidgade befogenheterna av förverkande till att gälla organiserad brottslighet.
Jag har vissa betänkligheter mot det ändringsförslag som föredraganden nyss nämnde, vilket kräver att medlemsstaterna undviker en omvänd bevisbörda i sin lagstiftning. Jag ser uppriktigt sagt inget behov av att omfatta en sådan bestämmelse i detta specifika förverkanderedskap, eftersom det skulle kunna tolkas som oförenligt med subsidiaritetsprincipen.
Det danska initiativet förutser en viss flexibilitet när det gäller bevisbördan. Inom det här området måste vi, som Di Lello Finuoli nämnde, finna den rätta balansen mellan att å ena sidan bekämpa den organiserade brottsligheten, och å den andra sidan respektera den anklagades grundläggande rättigheter. Det är därför inte nödvändigt att omvända bevisbördan. Vi bör emellertid ta hänsyn till det faktum att den person som befunnits skyldig till ett brott som är knutet till organiserad brottlighet, och som inte kan rättfärdiga sin livsföring, bör räkna med ett förverkande av egendom såvida inte denna person kan påvisa att egendomen införskaffats på laglig väg.
Vad beträffar det andra danska initiativet inför rambeslut om verkställighet i Europeiska unionen av beslut om förverkande, handlar detta andra initiativ, såsom Marinho just sade, om det ömsesidiga erkännandet och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen. Det är nära förbundet med det framlagda initiativet om frysning och förverkande av egendom, för vilket Marinho var föredragande, och kommissionen har för avsikt att bevara den övergripande sammanhållningen mellan de två initiativen.
Vissa av de frågor som tagits upp i det andra initiativet håller man nu på att förhandla om i rådet, även med hänsyn till rambeslutet om det ömsesidiga erkännandet av ekonomiska straff. Vi gläds därför åt att föredraganden förmedlar kommissionens positiva syn på detta rambeslut. De flesta av era ändringsförslag försöker se till så att beslut endast medges då de utfärdats av domare. Vi instämmer i att det är viktigt att vara säker på den utfärdande myndighetens ställning. Den första texten förväxlade, som ni har nämnt, rättsliga myndigheter, domstolar och domare. Det här bör ratificeras.
Vi stöder er synpunkt att det inte är lämpligt att bestämmelser som utfärdats av undersökningsdomare och åklagare skall falla inom dessa instruments räckvidd.
Föredraganden föreslår också att den utfärdande staten inte skall få föreskriva frihetsstraff som alternativ till förverkande. Även om vi instämmer i detta ändringsförslags syfte tycker vi nog att denna fråga hellre borde tas upp i det första rambeslutet om att tillnärma de nationella bestämmelserna om föreverkande.
Jag skulle vilja avsluta med att tacka föredraganden och även kammaren för ert tålamod under denna sena debatt.

Talmannen.
Tack, herr kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 22.09.)

