A várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítása - Bizonytalan munkahellyel rendelkező női munkavállalók (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a közös vita a következő jelentésekről:
Az Estrela asszony által a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság nevében előterjesztett, a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló 92/85/EGK tanácsi irányelv módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatról szóló jelentés, illetve a Thomsen asszony által a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság nevében előterjesztett, a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nőkről szóló jelentés.
Edite Estrela
előadó. - (PT) Először is szeretnék köszönetet mondani az árnyékelőadónak és a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság véleménye előadójának az együttműködésért és az együtt elért eredményért. Köszönettel tartozom számos nem kormányzati szervezetnek és szakszervezetnek is, azoknak a szakértőknek, akik részt vettek a pénzügyi hatásvizsgálatot ismertető workshopon, a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság és saját képviselőcsoportom titkárságának, az Európai Parlament politikai főigazgatóságának és az asszisztenseimnek. Mindannyian fáradhatatlanul dolgoztak, és nagy szakértelemről és hozzáértésről tettek tanúbizonyságot.
Ez az irányelv csaknem tizennyolc éve született és már elavult. Felülvizsgálata hosszadalmas és nehéz folyamat volt. A Parlament most - minden további késedelem nélkül - dönthet az európai családok elvárásainak és igényeinek teljesítéséről.
A Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság által elfogadott javaslatok biztosítják a jogalap kiterjesztéséből adódó kettős célt: a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének biztosítása, valamint a nemek közötti egyenlőség és a szakmai, illetve a családi élet összeegyeztetésének elősegítése. Emellett mindez segíteni fog az elmúlt évtizedekben tapasztalt demográfiai csökkenés megállításában.
Száz éve az európai lakosság tette ki a világ népességének 15%-át. Becslések szerint 2050-re ez az arány már csak legfeljebb 5% lesz. Az idősödő népesség, és ebből fakadóan az aktív népesség csökkenése meggyengíti a szociális biztonsági rendszerek fenntarthatóságát és magát a gazdasági növekedést. Ezért az anyaságot nem tekinthetjük betegségnek vagy a gazdaságra nehezedő tehernek, hanem inkább a társadalomnak tett szolgálatként kell felfognunk.
A szülési szabadság időtartama 14 és 52 hét között terjed a 27 tagállamban. A szülési szabadság idején biztosított fizetések szintén eltérőek, például 13 országban a munkavállaló a fizetése teljes összegét megkapja. Tudom, hogy a jelenlegi gazdasági helyzet nem kedvez a szociális kiadások növelésének, de ez jó befektetés a közös jövőnkbe, és nem jár olyan magas költségekkel, mint amilyet néhányan hangoztatnak. A pénzügyi hatásvizsgálat megállapítja, hogy a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság javaslatával járó költségek maradéktalanul megtérülnek, ha már mindössze 1%-os növekedéshez hozzájárulnak a nők munkaerő-piaci részvételében. Ezek kiegyensúlyozott és megvalósítható javaslatok, amelyek összhangban állnak a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) és az Egészségügyi Világszervezet (WHO) ajánlásaival.
Húsz hét elegendő idő ahhoz, hogy egy nő felépüljön a gyermekszülésből, továbbá ez az idő segíti a szoptatást és azt, hogy szoros kapcsolat alakuljon ki az anya és gyermeke között. Ennél hosszabb időtartam már negatívan befolyásolná a nők munkaerőpiacra való visszailleszkedését. A fizetések teljes összegének kifizetése méltányos, hiszen nem kellene pénzügyileg hátrányos helyzetbe hozni a családokat a tervezett gyermekvállalás miatt, sőt mi több azok miatt a gyermekek miatt, akikre Európának szüksége van a demográfiai kihívások kezelése érdekében.
Az apasági szabadsághoz való jogot 19 tagállam már most is elismeri - e szabadság idejére az átlagos kereset 80%-át vagy 100%-át biztosítják. Az apák gyermekeik életében való részvétele segíti az egészséges testi és lelki fejlődésüket. Ehhez az apáknak és a gyermekeknek is joguk van.
A folyamat egésze során teljességgel nyitott voltam a szélesebb körű konszenzusra, és remélem, hogy mindazok, akik számára fontos a nők, a családok és a gyermekek jóléte, támogatni fogják ezt a jelentést. Figyelembe véve az Európa 2020 stratégia célkitűzéseit, semmi sem indokolja, hogy 2020-tól a szülési szabadság ne legyen 20 hetes időtartamú, a fizetés teljes összegének folyósítása mellett biztosított szabadság. Ezért nyomatékosan kérem Önöket a 126., 127. és a 128. módosítás támogatására. Ugyanezen okok miatt nem tudom támogatni azokat a módosításokat, amelyek botrányos módon a családok jogainak csökkentését célozzák.
Britta Thomsen
előadó. - (DA) Elnök úr, ma azért tartunk vitát a nők munkakörülményeiről, mert a nők és a férfiak eltérő feltételeket tapasztalnak a munkaerőpiacon. A nők messze a férfiak mögött kullognak, ha a fizetésekről, a nyugdíjakról, a jó állásokról és vezető beosztásokról van szó. Ezért most mindennél nagyobb szükség az olyan uniós kezdeményezésekre, amelyek javítják nők munkaerő-piaci helyzetét, hogy az európai valóságot összhangba hozhassuk a Szerződéssel. Biztosítanunk kell, hogy a nők - legyen szó portugál vagy lengyel, belga vagy bolgár nőkről - esélyegyenlőséget tapasztaljanak a munkaerőpiacon.
Óriási és fontos lépést jelent a nemek közötti teljes egyenlőség felé a szülési szabadságról szóló új és korszerű uniós jogszabály. Számos jó oka van annak, hogy elfogadjuk ezt az új jogszabályt, amely a szülési szabadságot szabályozza Európában. A legfontosabb az, hogy fennáll annak a veszélye, hogy az EU hamarosan demográfiai válságba kerül - olyan válságba, amely legalább olyan súlyos lesz, mint a jelenleg is tartó gazdasági válság. A nők az EU-ban egyszerűen nem szülnek elég gyermeket. Ha a jövőben meg akarjuk tartani versenyképességünket és növekedést akarunk elérni - amire szükség van a jelenlegi jóléti szint fenntartásához -, több gyermeknek kell születnie az EU-ban. Ezért olyan jogszabályra van szükségünk a szülési szabadságra vonatkozóan, amely gyermekvállalásra ösztönzi a családokat.
A szülési szabadságra vonatkozó közös, magas szintű előírások alapvető fontosságúak a tényleges belső piac megteremtéséhez. A belső piacnak nem csak az olcsó árukról kell szólnia - éppúgy fontos az is, hogy magas szintű szociális normákat biztosítsunk a munkavállalók számára. Nem lehetnek egymástól eltérő versenyfeltételeink, amelyek közepette előnyt jelentene a nőkre vonatkozó feltételek lazítása, akik így szociális dömping áldozatává válnának.
Az apák számára szintén biztosítani kell a kéthetes apasági szabadsághoz való jogot, teljes fizetés mellett. Ahhoz, hogy egyenlőséget teremtsünk a nők és a férfiak között, meg kell értenünk, hogy a férfiak is fontos szerepet töltenek be az apasági szabadság vonatkozásában. Ennek jótékony hatása lesz az egyenlőségre, a gyermekekre és nem utolsósorban magukra az apákra.
Azt halljuk a szakmai szövetségek lobbistáitól, hogy mindez őrültség, és nem engedhetünk meg magunknak a szülési szabadság tekintetében előnyösebb jogszabályt. De én bátorkodom ennek az ellenkezőjét állítani. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy nem biztosítjuk egy új, korszerű jogszabály meglétét a szülési szabadságra vonatkozóan! Az Európai Unióban élő nők és gyermekek egészsége és biztonsága a tét. És ez nem olyan dolog, amivel csak úgy játszadozhatunk!
Növelnünk kell a nők munkaerő-piaci részvételét az EU egészében. Az EU 2020 stratégia célja, hogy a nők munkaerő-piaci részvételét 75%-ra növelje. Mint tudjuk, jelenleg csak a nők 60%-a dolgozik, tehát ez óriási feladat lesz. De sikerrel kell járnunk, és a jó gyermekgondozási intézmények ehhez kétségkívül segítséget jelentenek. A második, és ugyanilyen fontos kezdeményezés a szülési szabadság idején biztosított teljes összegű fizetés. Csak a nőkkel szembeni megkülönböztetés megakadályozásával érhetjük el nők munkaerő-piaci arányának növekedését.
A nagyobb fokú munkaerő-piaci egyenlőség megvalósítása felé szintén fontos lépés a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nőkről szóló jelentés, amelynek én voltam az előadója. Sajnos az a helyzet, hogy a nők aránya túlságosan magas ezekben az állásokban. A magánlakásoknál alkalmazott nők esetében különösen igaz, hogy bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgoznak: jellemzően alig vagy nem garantált a munkahelyük, hiányzik a szociális biztonság, magas a megkülönböztetés kockázata és rossz a munkakörnyezet. Nem engedhetjük, hogy nők ilyen rossz körülmények között dolgozzanak! Az EU-nak ezért támogatnia kell a tagállamokat abban, hogy lehetővé tegyék a bizonytalan munkahelyek olyan munkahelyekkel való felváltását, amelyek tisztességes munkafeltételeket biztosítanak. Hosszú ideig nem foglalkoztunk ezekkel a kiszolgáltatott helyzetben lévő nőkkel, és remélem, hogy a Bizottság komolyan fogja venni ezt a jelentést és segít gondoskodni az EU leginkább kiszolgáltatott polgárairól.
Maroš Šefčovič
a Bizottság alelnöke. - Elnök úr, nagy örömömre szolgál, hogy ma este Reding alelnök asszonyt helyettesíthetem ebben a rendkívül fontos vitában, mivel két igen időszerű jelentést fogunk megvitatni, amelyek szorosan kapcsolódnak az alapvető jogok és a nemek közötti egyenlőség kérdéséhez. A Bizottság nevében szeretnék nagy köszönetet mondani a két előadónak, Thomsen asszonynak és Estrela asszonynak, akik fantasztikus munkát végeztek.
Ez a két jelentés a nők gyakran problémás munkaerő-piaci helyzetével foglalkozik az EU-ban. A nők munkaerő-piaci részvétele elengedhetetlen azon ambiciózus célunk megvalósításához, hogy 2020-ra 75%-os általános foglalkoztatottságot érjünk el, de ez nem valósítható meg a női munkavállalók alapvető jogainak biztosítása nélkül. Ma este ezt fogjuk megvitatni.
Először a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nőkről szeretnék beszélni. Az elmúlt évben nagy haladást értünk el a nők munkaerő-piaci integrációja terén. Mint ismeretes, a nők esetében sokkal valószínűbb, hogy bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgoznak, mint a férfiak esetében. A nők által végzett bizonytalan munkák bizonyos formái, például a fizetett házimunka és a házi gondozás, egyszerűen nem láthatók a munkaerőpiacon. Ha a nőknek nincs tisztességes munkahelyük, nem lehetnek gazdasági szempontból függetlenek - és ez pedig előfeltétele annak, hogy maguk irányítsák az életüket.
Foglalkoznunk kell azokkal az okokkal, amelyek miatt a nők nagyobb valószínűséggel végeznek bizonytalan munkát - ezek a sztereotípiák, a családi feladatok és a házimunka egyenlőtlen megosztása, és a többnyire nők által végzett munkák lebecsülése. Azt is biztosítanunk kell, hogy az egyre növekvő migráns női munkaerő, amelynek képviselőit gyakran kizsákmányolják a szürkegazdaságban, a munkaerőpiac részévé váljon. Az új egyenlőségi stratégiánk e kérdések mindegyikével foglalkozik, és minden rendelkezésre álló eszközt fel kell használnunk annak érdekében, hogy haladást érjünk el e stratégia végrehajtásában.
Ha megengedik, tennék néhány észrevételt a várandós munkavállalókról szóló irányelvvel kapcsolatban.
Meglehetősen egyértelmű, hogy a szülési szabadságra vonatkozó magasabb szintű uniós normák elengedhetetlenek az anyák és gyermekeik egészségének és biztonságának biztosításához, és ugyanilyen fontos a nők növekvő munkaerő-piaci részvétele, a változó családmodellek és a demográfiai nyomás kezelésének szükségessége.
A bizottsági javaslatok legfontosabb pontjai közé tartozik: a szülési szabadság négy héttel történő meghosszabbítása, hogy az összhangban álljon a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet ajánlásaival; a magasabb juttatások biztosítására való ösztönzés; nagyobb rugalmasság tanúsítása a nőkkel szemben, hogy szinte egészen a gyermekszülésig dolgozhassanak; és a rugalmas munkaidő kérvényezéséhez való jog.
Ezzel a Bizottság a nők foglalkoztatási jogait akarja védeni, megfelelő időt szándékozik biztosítani a nők számára ahhoz, hogy felépüljenek a szülésből, és hogy kötődés alakuljon ki az anya és a gyermek között, továbbá lehetővé szándékozik tenni a nők számára a pénzügyi biztonságot a szülési szabadság ideje alatt.
Ezért gratulálni szeretnék Estrela asszonynak az ezzel az átfogó jelentéssel kapcsolatban végzett munkájához, amely sok tekintetben javít a Bizottság eredeti javaslatán.
Először is, a Bizottság teljesen egyetért az apák szerepének hangsúlyozásával. A szülői szabadságnak ebben az évben korábban, egy új irányelv által történt megerősítése fontos előrelépést jelent. Ugyanakkor az apasági szabadságnak az anyaságról szóló irányelv keretében történő bevezetése nincs összhangban sem az általunk megvalósítani kívánt átfogó céllal, sem pedig a javaslat jogalapjával. A javaslat alapját a 153. cikk képezi a várandós nők munkahelyi biztonsága és egészségvédelme tekintetében, illetve a 157. cikk, amely lehetővé teszi a beavatkozást az EU számára a nők és férfiak egyenlő díjazása terén.
Mindazonáltal hangsúlyozni szeretném, hogy a Bizottság tovább fog gondolkodni ezen a témán. Jelenleg egy részletes költség-haszon tanulmányon dolgozik a kérdéssel kapcsolatban, azzal a céllal, hogy esetleg külön kezdeményezést indítson ezen a területen. A Bizottság ugyanígy elfogadhatatlannak tartja a nők azon jogának gyengítését, hogy visszautasíthassák az éjszakai munkavégzést.
Ami a szabadság időtartamát, valamint az erre az időszakra a nők számára biztosított fizetést illeti, a következőket szeretném elmondani. Redig alelnök asszony több miniszterrel is találkozott az elmúlt néhány hónapban, akik elmondták, hogy a szabadságolásra vonatkozó nemzeti rendszerek jól működnek és - figyelembe véve a jelenlegi pénzügyi korlátokat - nincs lehetőség a szabadság időtartamának vagy az erre az időszakra biztosított fizetésnek a növelésére. A Bizottság ennek ellenére világossá tette, hogy nem szándékozik visszavenni a javaslat céljaiból.
Így hangsúlyozni szeretném, hogy a Bizottság célja a minimális védelmi szint meghatározása, amely figyelembe veszi a munka és a családi élet összeegyeztetésével, valamint a családi vonatkozású szabadságokkal kapcsolatos különböző tagállami modelleket. A Bizottság úgy véli, hogy ez a javaslat jó alapot szolgáltat a Parlament és a Tanács közötti megegyezéshez. A Bizottság ezenkívül köszönetet szeretne mondani a Parlamentnek több olyan módosításért, amelyek vagy megerősítik, vagy pedig egyértelműsítik a javaslatokat.
Összefoglalva, a javaslatnak a nők egészségvédelmének és biztonságának megerősítését kell céloznia, valamint foglalkoztatási lehetőségeik növelését és a népesség öregedése által jelentett probléma kezelését. Nagyon várom az Önök hozzászólásait és javaslatait mindkét fontos téma tekintetében.
Rovana Plumb
a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság véleményének előadója. - (RO) Biztos úr, hölgyeim és uraim! A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság előadójaként szeretném elmondani Önöknek, hogy az volt a szándékunk, hogy a jelentésben megfogalmazott változtatások révén hozzájáruljunk azon politikákhoz, amelyek elősegítik a foglalkoztatási ráta növelésével, valamint a munkahelyi egészségvédelem és biztonság javításával kapcsolatos célkitűzés elérését.
Amikor azonban az EU 2020 stratégia célkitűzéseiről beszélünk, mindenekelőtt az emberekre kell gondolnunk, őket kell első helyre tennünk, azaz ebben az összefüggésben a nőket. Azt az új megközelítést alkalmazzuk, miszerint az anyaság a továbbiakban nem teremthet hátrányos helyzetet, különösképpen olyankor, amikor a születési ráta csökken, nem is beszélve arról, hogy a lakosság fokozatosan elöregedik és elszegényedik, ami nyomasztó problémát idéz elő a szociális biztonsági rendszerek fenntarthatósága tekintetében.
Az általunk javasolt valamennyi intézkedés a nők munkahelyi védelmére irányul, egyrészt a várandósság ideje alatt, másrészt a szülést követően. A jelentésben javasolt intézkedések ezenfelül befektetést jelentenek Európa jövőjébe. Garantált, teljes fizetéssel járó szülési szabadságot szeretnénk. Gondolkodjunk el azon, hogy az Európai Unióban, a XXI. században véget kell vetni annak, hogy az anyaság miatt hátrányos helyzet alakuljon ki, és biztosítani kell a nők számára minden jogot a tisztességes munkafeltételekhez.
Thomas Händel
a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság véleményének előadója. - (DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Kétségtelen, hogy az elmúlt években értünk el előrehaladást a nők és a férfiak közötti egyenlőség terén, de még mindig sok nő kényszerül arra, hogy alacsony szakképzettséget igénylő munkát vállaljon. Ez nem csupán a hagyományosan a családon belül végzett tevékenységekre vonatkozik. Az utóbbi években végbement dereguláció következtében a kötelező szociális biztonságot biztosító foglalkoztatást gyakran atipikus, bizonytalan és kétes foglalkoztatási feltételek váltották fel. Ez különösen a nőket érintette. 2000 és 2010 között Európában az a tendencia jellemző, hogy a munkahelyek 60%-át új, bizonytalan és atipikus állások teszik ki, amelyeket elsősorban - kétharmad részben - nők töltenek be. A nőket gyakrabban fosztják meg a szervezetekben való demokratikus részvételtől azon az alapon, hogy részmunkaidőben és bizonytalan feltételek mellett foglalkoztatják őket. Jóllehet most már a nők sokkal elkötelezettebbek és képzettebbek, mint az előző nemzedékekben. Mindazonáltal átlagosan 25%-kal kevesebbet keresnek, mint a férfiak.
A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság alaposan megvizsgálta ezt a témát és megfelelő javaslatokat dolgozott ki a női foglakoztatás kérdésével kapcsolatban: a szociális biztonsági rendszerekbe való bevonás munkahelyi státuszuktól függetlenül; gyermekfelügyeleti lehetőségek létrehozása; az öregségi nyugdíjak és a szociális rendszerek önálló életvezetést lehetővé tevő kialakítása; a munka a "minőségi munkahely” elveinek megfelelően történő kialakítása. Lényegében mindez szerepel a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nőkről szóló jelentésben. A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság elégedett ennek a munkának az eredményeivel és arra ösztönzi a tisztelt Házat, hogy szavazza meg az előterjesztett jelentést.
Anna Záborská
a PPE képviselőcsoport nevében. - (SK) Ez a jelentés már a második kísérlet arra, hogy a Parlament kialakítsa álláspontját az anyáknak az Európai Unión belüli védelmére vonatkozó minimumkövetelményekkel kapcsolatban.
A hét képviselőcsoport szinte mind a 27 delegációjában eltérőek a vélemények. Ez az én képviselőcsoportomra, a kereszténydemokratákra is érvényes. A mai napig sok európai parlamenti képviselő ismerte fel szavazásunk nemzetgazdaságukra gyakorolt következményeit, mivel a fent említett tanulmány a tagállamok közül csak tíz vizsgálatára terjedt ki. 20 éve vagyok politikus, de csak nagyon ritkán találkoztam ilyen bonyolult helyzettel. Az emberi élet az anya testében kezdődik, és éppen ezért a szülés előtt és után is vigyáznunk kell az anyák egészségére. Az anyák védelme - mint szociális kiadási tényező - nem lehet a foglalkoztatásuk akadálya. Az anyaság és a nők munkavállalása között nem lehet ellentmondás. Ha azt tanácsoljuk a fiatal, képzett nőknek, hogy vállaljanak gyermeket, ugyanakkor nem ismerjük el az anyaságot, és nem biztosítunk gyermekfelügyeleti lehetőséget, soha nem tudjuk megfordítani a demográfiai tendenciát.
Az anyák védelmét az apák, a természetes családi keretek és annak figyelembevételével kell vizsgálni, hogy az újszülötteknek szükségük van az anyai szeretetre. A csecsemők nem pusztán jövőbeni adófizetők. Én személy szerint egyetértek a jelentés által javasolt maximális követelményekkel. Ugyanakkor helyeslem a nők visszailleszkedését támogató rendelkezéseket, amennyiben vissza akarnak térni a munkaerőpiacra. Nem szerencsés azonban a nők védelméről az esélyegyenlőség összefüggésében szót ejteni. Jómagam szívesebben venném, ha a Bizottság előterjesztene egy javaslatot, amely átfogóan vizsgálná a várandósság, a szülés és az azt követő egészségügyi ellátás kérdését. Előfordulhat, hogy ez az irányelv két évtizedig hatályban marad; most még egy hosszú és nehéz döntéshozatali eljárás kezdetén tartunk. Az a kérdésem, hogy a jövőbeni társadalmi és gazdasági fejleményeket vajon kizárólag az aktuális pénzügyi helyzetünknek megfelelően szándékozunk-e felmérni. Ma mindez a tét.
Marc Tarabella
az S&D képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Bár a biztos úr Reding asszony és a Bizottság nevében azért szólalt fel, hogy kifejezze a Bizottság fenntartásait az apasági szabadságnak a szövegbe történő beépítésével kapcsolatban, én mindenekelőtt az összes olyan európai apa nevében szeretnék felszólalni, akik még nem rendelkeznek az apasági szabadsághoz való joggal.
A természet nem adta meg nekünk a jogot a szüléshez, de megfoszthat-e bennünket a társadalom azon jogunktól, hogy részesei lehessünk az első pillanatoknak gyermekeink életében? Ne felejtsük el, hogy az apák is szülők. A társadalomnak lehetővé kell tennie, hogy minél többet lehessünk fiainkkal és lányainkkal, hogy különleges köteléket alakíthassunk ki velük a születésüktől kezdve.
Éppen ezért felhívom valamennyi képviselőtársamat, hogy nagy többséggel szavazzák meg a kéthetes, teljes mértékben fizetett apasági szabadságnak az Európai Unió-szerte történő bevezetését. Még ezzel a témával kapcsolatban felhívom az Európai Bizottságot és a Tanácsot, hogy támogasson bennünket, és megismétlem: hogyan utasíthatják el arra vonatkozó kérésünket, hogy európai szinten új jog jöjjön létre az apák vonatkozásában?
Ezenkívül felhívom valamennyi képviselőtársamat, hogy teljes egészében támogassák az Estrela-jelentést. Azoktól, akik a gazdasági válságot hozzák fel érvként arra, hogy a nőktől megtagadják az elfogadhatóbb időtartamú szülési szabadságot, sőt a megfelelő fizetést, az apáktól pedig az apasági szabadságot, nyíltan megkérdezem: miért szegik meg a szociális vívmányokat, valahányszor gazdasági válság következik be?
Nem képesek megérteni, hogy az összes gazdasági költséget ellensúlyozzák a következők: a nők nagyobb mértékű munkaerő-piaci részvétele, a kevesebb hátrányos megkülönböztetés, a nemek közötti egyenlőség, a munka és a magánélet közötti megfelelőbb egyensúly, ennélfogva hosszú távon a tényleges gazdasági előnyök?
Végül azoknak, akik fel akarják áldozni az apákat és az anyákat a gazdasági válság oltárán, újra elmondom: nem lehetünk felelőtlenek, ha az alapvető jogokról van szó. Ez a küzdelem egy emberségesebb társadalomért is folyik, és ezekben a válságos időkben a család egyre inkább az utolsó mentsvárunk zűrzavaros életünkben.
Siiri Oviir
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (ET) Biztos úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Parlament évek óta következetesen követeli a várandós munkavállalók védelmét és a szülési szabadsággal kapcsolatos, meglévő jogszabályok frissítését. Az e kérdéssel foglalkozó irányelv 18 éve hatályban van. Demográfiai szempontból Európa jövője nem túl biztató, és miután megvitattuk ezt a helyzetet, 2008-ban ebben az ülésteremben elfogadtunk egy állásfoglalást, amely a szülési szabadság időtartamára és védelmére vonatkozó intézkedések elfogadására hívott fel, biztosítva, hogy a családok számára pénzügyi és pszichológiai szempontból kedvező környezet megteremtésével, megfelelő politikával befolyásolni lehessen a termékenységi görbét.
Az Európai Unióról szóló, jelenleg hatályos szerződés jogalapot biztosít számunkra, hogy itt a Parlamentben elfogadjuk a vita tárgyát képező irányelvet. Sokat beszéltünk a nők és férfiak esélyegyenlőségéről, a munkaerőpiacon belüli egyenlő jogokról, és az egyértelmű, hogy a hosszabb szülési szabadság és apasági szabadság egyaránt megfelelőbb alapot teremt majd ehhez. Tény, hogy a várandósság és a szülés megterhelést jelent a női szervezetnek. Az irányelv a nők egészségének védelmét tűzi ki célul. Ezért fontos, hogy legyen egy olyan időtartamú szabadság, amely lehetővé tenné az egészség helyreállását, ugyanakkor azt is, hogy az anyák szoptathassák gyerekeiket egészségük és fejlődésük érdekében.
Szeretnék néhány szót szólni az apasági szabadságról. Az apán kívül ki másnak kellene gyámolítania a gyermeket ezen időszakban? Támogatom az apasági szabadság bevezetését, a szülési szabadsághoz hasonló kompenzáció biztosításával. Polgáraink gyakran panaszkodnak amiatt, hogy az európai uniós jogszabályok bonyolultak - nem képesek megérteni ezt? Ne tegyük még bonyolultabbá a helyzetet, hanem a szülési szabadság hosszával megegyező szabadsággal egészítsük ki az azt szabályozó irányelvet. Ami a költségeket illeti: gazdasági válság időszakát éljük, helyesebben szólva már kifelé lábalunk, de ez nem indokolja, hogy szülési szabadság idejére olyan buzgón ne akarjuk kifizetni azt az összeget, ami a XXI. században megfelelő lenne. Az elemzés kimutatta, hogy csak 1%-kal kell növelni a nők foglalkoztatását és a költségek kiegyenlítődnének.
Raül Romeva i Rueda
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök asszony, kedvezőtlen idők járnak az anyaságra, még inkább az apaságra.
Ennek az az oka, hogy bizonyos politikai erők és üzleti csoportok továbbra is ragaszkodnak ahhoz az idejétmúlt felfogáshoz, hogy a gyerekvállalás kizárólag a nők feladata.
Nos, hölgyeim és uraim, nem ez nem így van. Egyáltalán nem. Társadalmi felelősségről van szó, amelyet az egész társadalomnak közösen kell viselnie. Erről beszélünk a mai napon. Ezt vitatjuk meg: kinek kell viselnie a gyermekvállalással - a jövőnket is jelentő gyermekek vállalásával - járó felelősséget és költségeket?
Nyilvánvaló, hogy csak a nők eshetnek teherbe és szülhetnek. Ezt senki sem vitatja. Arról beszélünk, hogy egyedül a nőknek kell viselniük a költségeket szakmai szempontból és vállalni a felelősséget a magánéletükben.
A legutóbbi parlamenti ciklus végén alkalmunk adódott arra, hogy európai szinten hatalmas előrelépést tegyünk ebben a kérdésben, és nem voltunk képesek erre, mert a tisztelt Ház nagy része - a tisztelt Ház leginkább konzervatív szekciója: bizonyos csoportok az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták képviselőcsoportból, valamint a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoportból, bizonyos küldöttségek, nem az összes, bizonyos küldöttségek - megakadályozták. Ez meghiúsította, hogy napjainkban az anyák több joggal rendelkezzenek. Ezt nem hagyhatjuk figyelmen kívül.
Az előttünk lévő jelentés egy új lehetőséget kínál, hogy részben megoldjuk a problémát. Az Estrela-jelentés, amelyet már elfogadott a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság, megfelelő kiindulópont a kompromisszum és a konszenzus megteremtéséhez, amit véleményem szerint támogatnunk kell a szerdai szavazáson.
Több jogot biztosít a várandós munkavállalók számára Európában, biztosítja fizetésük fenntartását és kötelezi az apákat, hogy vegyék ki a részüket a felelősségből, valamint biztosítja, hogy a várandós nők ne veszítsék el jogaikat, ha az Európai Unió egyik országából a másikba költöznek. Mindez fontos, és semmilyen körülmények között nem hagyhatjuk figyelmen kívül.
Ha a szerdai szavazás során kihagyunk néhányat ezen alapvető pontok közül, úgy gondolom, fontos, hogy bizonyosak legyünk, valamint hogy az európai szülők bizonyosak legyenek afelől, hogy ez nem véletlenül történt, és hogy a gazdasági válság nem hozható fel érvként ilyen fontos összefüggésben.
Nyilvánvaló, hogy válság van, és nekünk felelősséget kell vállalnunk ezért. Az anyáknak azonban nem kell vállalniuk semmilyen felelősséget a válságért. Ez érthető, ha átlátjuk, hogy nem költségről, hanem befektetésről van szó. A jövővel és a sokkal egészségesebb társadalmakkal kapcsolatos befektetésről.
A szerdai szavazás során erre a vitára kerül majd sor. Támogatom Estrela asszony jelentését, és azt, hogy a tisztelt Ház többsége is pontosan így járjon el, mert ha nem, nem csupán a dolgozó nők egészségét veszélyeztetjük, hanem a jóléti államot is, amelynek megteremtésén oly sokáig fáradoztunk Európában.
Marina Yannakoudakis
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, egyszer egy neves üzletember azt mondta, hogy ha az egyenlőséggel kapcsolatos jogszabályok túl messzire mennek, valójában csökkentik a nők munkához jutási esélyeit.
A vállalkozások nem kérdezhetik meg a nőket, hogy akarnak-e majd gyereket szülni, így aztán egyszerűen csak nem alkalmazzák őket. És sajnálatos módon a jelentésben szereplő kötelező, teljes fizetéssel járó szülési szabadságnak ez a kegyetlen valóság a következménye.
Ha ezt összekapcsoljuk a kkv-kra gyakorolt gazdasági hatással - az Egyesült Királyságban 2,6 milliárd font sterling; Németországban 1,7 milliárd euró -, ez a jelentés határozottan veszélyes napjaink gazdasági légkörében.
Ha azonban kihagynánk a szülési szabadságról szóló intézkedést, az nagy különbséget jelentene. A jelentés az eredeti megbízásra helyezné a hangsúlyt, azaz a várandós és gyermekágyas munkavállalók munkahelyi biztonságára és egészségvédelmére.
Arra kérem kollégáimat a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottságban, hogy térjenek vissza a kiindulóponthoz és tegyék azt, ami jó a nők számára. A nőknek választási lehetőségekre van szükségük. Eszközökre van szükségük a választáshoz. A munkáltatóknak képesnek kell lenniük arra, hogy támogassák a nőket anélkül, hogy ez azt jelentené, hogy gazdaságilag már nem életképesek. A tagállamoknak meg kell erősíteniük gazdaságukat is, egyben lehetőségeket teremtve ezáltal.
Az ECR módosítást terjesztett elő, amely több olyan problémával foglalkozik, amelyet a kötelező, teljes fizetéssel járó szülési szabadságról szóló intézkedés idézett elő, és arra kérem kollégáimat, hogy támogassák ezt a módosítást és tegyék ezt a jelentést megvalósíthatóvá.
Az EU nem azért van, hogy az embereket manipulálja a politikáival. Naiv az az elképzelés, hogy a fizetett szülési szabadság gyermekvállalásra ösztönzi a nőket. A gyermekekkel egy egész életen át foglalkozni kell. A költségek egész életre szólnak. Úgyhogy kérem, ne mondják azt nekem, hogy a népesség növekedni fog azáltal, hogy 20 hét teljes fizetéssel járó szülési szabadságot biztosítunk.
A jelentésben nagyon sok gyenge pont van. Az ECR által kért hatásvizsgálat bizonyította is ezt. Most az a kérdés, hogy ebben a szakaszban megerősítjük a jelentést vagy visszaküldjük a tervezőasztalhoz.
Eva-Britt Svensson
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (SV) A szülési szabadságról szóló irányelvvel és a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nőkről szóló, saját kezdeményezésű jelentéssel kapcsolatos vita a leglényegesebb okot érinti, amiért minden munkának az egyenlőséget kell elősegítenie. A lehetőséget és az előfeltételeket a nők számára ahhoz, hogy az egyenlőség platformjáról tudják magukat támogatni valamennyi politikai területen. A következő szerdán lehetőségünk lesz arra, hogy utat nyissunk a nők számára a teljes körű munkaerő-piaci részvétel felé.
Sajnálatosnak tartom, hogy szülői szabadság helyett 2010-ben még mindig szülési szabadságról beszélünk. Számomra teljesen nyilvánvaló, hogy a gyermekeknek mindkét szülőhöz joguk van, és úgy gondolom, hogy ez esetben a gyermek jogairól szóló egyezményt is meg kell néznünk. Az anyák és az apák jogait vitatjuk meg, de beszélnünk kell a gyermekek azzal kapcsolatos - abszolút - jogáról, hogy mindkét szülővel szoros kapcsolatot építsen ki.
Nagy hangon beszéltük e szabadság költségeiről, és egészen más hangnemben, mint többek között a bankok és az autóipar támogatására szolgáló több millió euró megvitatásakor. Időnként felteszem magamnak azt a kérdést, hogy vajon könnyebb-e elfogadni a hagyományos férfias területekkel kapcsolatos költségeket, mint azokat, amelyek az egyenlőséggel összefüggő kérdésekhez és a gyermekek mindkét szülőhöz való jogához kapcsolódnak.
Ezenkívül úgy gondolom, hogy a költségeket anélkül vitattuk meg, hogy figyelembe vettük volna azon előnyöket, amelyeket a javaslat egyrészt az egyének számára, másrészt társadalmi-gazdasági szempontból magában foglal. Többen szót ejtettek a demográfiai helyzet alakulásáról, arról, hogy túl kevés gyermek születik. Most azonban megvan a lehetőségünk arra, hogy megpróbáljuk biztosítani, hogy igenis lehessen több gyermeket vállalni.
Az Egységes Európai Baloldal/az Északi Zöld Baloldal képviselőcsoporttal együtt támogatom Estrela asszony és Thomsen asszony javaslatait, amelyekről szavaztunk a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottságban, ahol bővítettük a lehetőségeket.
Ugyanakkor számtalan problémát látok egyes tagállamok vonatkozásában, amelyekben lényegesen jobb a helyzet a szülői szabadságot illetően. Szeretném, ha ez a jogszabály inkább jogokat ruházna át, nem pedig kötelezettségeket írna elő az egyik szülő számára. Ezenkívül szeretném, ha a gyermekek jogairól szóló egyezmény és a gyermek mindkét szülőhöz való joga sokkal nyilvánvalóbb legyen.
Egyes tagállamokban vannak problémák a javadalmazás mértékével is. A mai vita során valaki már említette, hogy napjainkban a munkáltatók megkérdezik a szülőképes korú nőket, hogy szándékukban áll-e gyermeket szülni. Ennélfogva remélem, hogy a jövőben, a nagyon közeli jövőben az apáknak is felteszik ugyanezt a kérdést, mivel a gyermekekért - ismétlem - mindkét szülő felelősséggel tartozik. Ez olyan dolog, amit komolyan kell vennünk.
Mara Bizzotto
az EFD képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Még mindig hosszú és fáradságos út áll előttünk, hogy egy nőket támogató Európa jöhessen létre. A statisztika elég egyértelmű: a globális válság csapást mért a munkaerőpiacra, ami nehéz próbának tette ki a nők foglalkoztatását, amely 2008-ban további 0,7 százalékponttal csökkent. Azon provokációk ellenére, amelyek az esélyegyenlőséggel és a foglalkoztatással kapcsolatban szabályos időközönként táplálják a - csökkenő támogatást élvező - europropagandát, eddig még nem került sor konkrét intézkedések elfogadására annak garantálása érdekében, hogy a nők munkavállalóként és anyaként is valóban kibontakozhassanak.
A jövő Európájának gyökeresen meg kell változtatnia saját jóléti modelljét ahelyett, hogy időről időre csak más-más címkével látja el. Következésképpen a szülési szabadság intézményének európai összehangolására vonatkozó irányelv pozitívnak tekinthető, de az az elhatározás, hogy ugyanazon jelentés tárgyalja a kapcsolódó témákat, a kötelező és az apasági szabadság ugyanolyan fontos kérdését, meddőnek bizonyult.
A nők nagyobb mértékű integrációja nem csupán erkölcsi jelentőséggel bír, hanem a nagy hírverés által övezett európai szociális modell fenntarthatóságára vonatkozó stratégiai célkitűzés is, amellyel kapcsolatban továbbra is szkeptikus vagyok az eredmények hiánya miatt.
Edit Bauer
(HU) A szülési szabadságra vonatkozó javaslat eredendően egészségvédelmi és munkabiztonsági előírás, és az 1992-es irányelvet azért szükséges elsősorban módosítani, javítva az anyák életkörülményeit, mert a nemzetközi munkaügyi szervezet, az ILO 2000-ben elfogadott egy egyezményt, egy nemzetközi egyezményt, ami 18 hétben állapítja meg a szülési szabadság minimális hosszát. Időközben azonban annak vagyunk tanúi, hogy az egyes ellátórendszerek annyira szétfejlődtek, a szülés és a szülői szabadság kombinációja kapcsán a szülési szabadság hosszát, a finanszírozást, a juttatás magasságát illetően, hogy ma közös nevezőt találni gyakorlatilag lehetetlen. Minden jó szándék ellenére, ami biztos, hogy mindnyájunkat vezérel akár a jobb, akár a baloldalon ülünk ebben a házban, nem tudunk olyan döntést hozni, amelyik mindegyik tagállamban örömmel fogadtatik és mindegyik tagállamban tetszést arat.
A jó megoldás az lett volna, ha megmaradunk ebben a javaslatban a munkabiztonság és az egészségvédelem talaján, és egy másik előírásban erősítjük az esélyegyenlőséget. Akkor, amikor a "Gender pay gap”-ekről szóló jelentést terjesztettem elő ebben a házban, rámutattam arra, hogy mennyire hátrányos helyzetbe kerülnek azok az anyák, akik az első gyermekük után jönnek vissza a munkaerőpiacra. Tehát az esélyegyenlőséggel is probléma van, és ezt meg kell oldanunk. De addig, amíg a szülésben az apák és az anyák nem tudják ugyanazt a feladatot vállalni, tehát az apák nem tudnak szülni, addig az esélyegyenlőséget valószínűleg máshol kell megoldanunk. Az esélyegyenlőség meg kell, hogy oldódjon, illetve előre kell ebben is lépnünk, de nem ebben az irányelvben. Elmulasztottuk azt a lehetőséget, hogy modernizáljuk a szülői és a szülési szabadság kombinációját.
Silvia Costa
(IT) Tisztelt elnök asszony, biztos úr! Úgy gondolom, hogy a Parlament előtt ma ott áll annak a nagy lehetősége, hogy megerősítse, az anyaság társadalmi szempontból értékes, az anya és gyermeke egészségének védelmét erősíteni kell, a női munkavállalókat a munkahelykeresés során és a munkahely megtartásával kapcsolatban nem érheti hátrányos megkülönböztetés az anyaság miatt, és hogy a gyermekgondozásból nagyobb részt kell vállalniuk az apáknak.
A jelenlegi válság ellenére - ahogyan arra előttem már rávilágítottak - ugyanazt a megállapítást kell tennünk, amelyet a leginkább haladó gondolkodású közgazdászok már megtettek: az elvégzett hatásvizsgálat azt mutatja, hogy sokkal nagyobb távlatokban gondolkodó és holisztikusabb megközelítésre van szükség. A ma felmerülő kiadások - amelyek esetleg ütemezetté tehetők - a gyermekeink nagyobb jólétébe, a betegségek számának csökkentésébe és a nők munkaerő-piaci részvételének fokozásába tett társadalmi és gazdasági befektetésnek minősülnek.
Sokan azt mondják, hogy egy új jóléti rendszer, valamint a munka és a magánélet közötti nagyobb egyensúly elérését célzó új lehetőségek nélkül nem áll majd rendelkezésre a nagyobb, megfelelően képzett női munkaerő: ezzel teljes mértékben egyetértek, és köszönetet mondok az előadóknak, Estrela asszonynak és Plumb asszonynak az elvégzett összetett munkáért, és mindazon képviselőtársaimnak is, akik a közös álláspont elérésére törekedtek.
Egyetértek azzal az eszközzel, amelyet - úgy hiszem - olyan sokan szerettünk volna, és amely a fogyatékkal élő gyermekek édesanyáinak, valamint az örökbefogadás és az ikerszülés esetén nagyobb lehetőséget teremt a rugalmas munkaidő igénybevételére, és amely jogsértés esetén megfordítja a bizonyítás terhét, és nagyobb védelmet biztosít az elbocsátással szemben. Emellett - más képviselőtársaimmal együtt - azt javasoltam, hogy a szülést követő kötelező hathetes szabadság tekintetében védzáradékot kell előírni az olyan országokra vonatkozóan, amelyekben a jog ezt a kötelező időszakot a szülés előttre is előírja.
Zárásul azt remélem, hogy most, két nap elteltével közös nevezőre tudunk majd jutni, hogy ne szalasszuk el azt a fontos lehetőséget, hogy ezt az irányelvet még ebben a parlamenti ciklusban el tudjuk fogadni.
Antonyia Parvanova
Elnök asszony, amikor a családi kötelezettségeknek a férfiak és nők között egyenlő mértékben történő felosztásáról - és végső soron a gyermek legjobb érdekeinek az egyensúlyteremtésre irányuló intézkedések keretében való előmozdításával összefüggésben a nagyobb egyenlőséget lehetővé tevő társadalom megteremtésének célja felé való elmozdulásról - beszélünk, nem szabad elfelednünk, hogy mi itt a Parlamentben az embereket, és nem a Tanács álláspontját képviseljük. A közelmúltban ötlött a szemembe, hogy az állandó képviseletek túl sok tagja keresi meg a képviselőket és lobbizik náluk, amiről úgy gondolom, hogy sem a saját szabályzatunk, sem pedig a függetlenül választott európai parlamenti képviselők elve szerint nem elfogadható.
Azt állítják, hogy a szülési szabadság meghosszabbítása a gazdasági válság idején nagyobb terheket ró a magán- és állami ágazatra, de csak a GDP 0,01%-áról van szó, és körülbelül 2 milliárd euróról beszélünk. Ugyanakkor összevetettem az említett országok katonai költségvetését. Ez a költségvetés egy év alatt 3 milliárd euróval nőtt, és ezt sem ebben a Parlamentben, sem pedig a nemzeti parlamentekben nem kérdőjelezték meg.
Ugyanakkor az egyre növekvő gazdasági bizonytalanság idején, és miközben demográfiai változások előtt állunk, alapvető fontosságú a szabadsággal kapcsolatos olyan rugalmas előírások támogatása, amelyek segítséget nyújthatnak a jelenlegi demográfiai tendenciák megfordításához. Közösen kell kötelezettséget vállalnunk annak biztosítására, hogy a nők szerte Európában a munkaerőpiac részévé váljanak, és hogy nagyobb munkaerő-piaci részvételük, a gyermekkor szerepének, valamint a család és a munka egyensúlyának megteremtésének hangsúlyozottabbá tétele révén az életükkel kapcsolatos döntésüket komolyabban vegyék.
Zárásul szeretném határozottan kiemelni, hogy az európai jóléti rendszer és az ebben az irányelvben megállapított intézkedések értékesek, és nem jelentenek terhet az európai piacra nézve.
Marije Cornelissen
Elnök asszony, nagyon egyértelmű az ALDE, PPE és ECR képviselőcsoportbeli egyes - és szerencsére nem az összes - kollégák által benyújtott módosítások alapján, hogy lelküket a rövidlátó vállalati érdekeknek és a nők jogait figyelmen kívül hagyó tagállamok lobbistáinak adták el. Ha ezeket a módosításokat elfogadják, az újdonsült európai anyák és apák élete nem lesz jobb.
Ha a szabadság idejére nem folyósítanak megfelelő fizetést, akkor csak azok a nők tudják igénybe venni a szabadságot, akiknek nem számít a munkája. Önök, tisztelt jobboldali képviselőtársaim, egy olyan hagyományos rendszert kívánnak örökkévalóvá tenni, amelyben a férfi a kenyérkereső, és az ő kis felesége a maga kis munkájával pedig a férj uralma alatt áll. A nő szempontjából lényegtelen, hogy mekkora is az ellentételezés. De valamennyi önálló asszony, aki valóban családfenntartó, jobban teszi, ha a hat kötelező hét után - ha már a többi időre olyan kevés pénz jár - visszamegy dolgozni, akár még vérzik, akár nem; és jobban teszi, ha elfelejti, hogy a szoptatással előnyhöz juttathatná gyermekét.
Teljes szívemből remélem, hogy e szavazásban azok győzedelmeskednek majd, akik ténylegesen jobb életet szeretnének biztosítani az újdonsült anyáknak és apáknak. Ez az irányelv lehet az idősödő társadalom modern munkaerő-piaci előírásainak sarokköve. A jövőnek olyan politikusokra van szüksége, akik elég bátrak saját hangjukat hallatni, akik kicsit távolabbra látnak, és akik olyan társadalmat képzelnek el, amelyben több anya dolgozik, és több apa viseli gondját gyermekének. A jövő természetesen meglesz azok nélkül, akik azonnal beadják a derekukat, ha a kizárólag a következő pénzügyi jelentésre gondolni tudó vállalatvezetők és a kizárólag a következő választások eredményeit szemük előtt tartó nemzeti miniszterek lobbizni kezdenek.
Tadeusz Cymański
(PL) Az irányelv jelentősége túlmutat a nők egyenlőségének és a nőknek az anyaság idején nyújtott segítség problémáján. A kérdést a tágabb összefüggéseiben - nemcsak társadalmi, de gazdasági összefüggéseiben is - és hosszabb idő távlatában kell megvizsgálnunk. Bizonyos önellentmondás is felfedezető abban, hogy amikor - érthető módon és logikusan - védeni próbáljuk a jelenlegi pénzügyi irányítási gyakorlatokat, gazdaságilag és pénzügyileg is jelentős veszteséget szenvedhetünk el a jövő generációk tekintetében.
Sok szakértő úgy véli, hogy Európa főbb problémáinak egyikét - valószínűleg az összes probléma közül a legnagyobbat - a demográfiai összeomlás jelenti. Az orvostudomány fejlődése, az életkörülmények javulása és a természetes népesség csökkenése nagyon öreg és nagyon költségesen fenntartható Európát jelent a jövőre nézve. Az idősgondozás költsége már ma is Európa GDP-jének közel 2%-át teszi ki. A népességcsökkenés okai nagyon összetettek, és túllépnek a szociális problémák és az anyagi biztonság határain. Nem férhet azonban kétség ahhoz, hogy az irányelvben szereplő új javaslatok jelentős ösztönző erőt jelentenek majd, ami sok európai nőnek segítséget jelent majd a gyermekvállalás mellett szóló döntés meghozatalához.
Tisztelt elnök asszony! A várandós női munkavállalók támogatásának szintje nagyon eltérő Európa országaiban. Az irányelv jelentősége különösen azokban az országokban lesz érezhető, amelyekben a védelem hatálya nagyon korlátozott, és amelyekben a családoknak nyújtott támogatás - ideértve az idősebb gyermekek gondozásának kérdését is - nagyon alacsony szintű, vagy esetleg nincs is. Ezért szeretnék köszönetet mondani mindenkinek, aki részt vett az irányelvvel kapcsolatos munkában, és különösen az olyan más országokbeli asszonyokkal való együttérzésüket szeretném megköszönni, akik talán nagyobb reménnyel nézhetnek a jövő elé. Ami a gyermekeket illeti, ők természetesen olyan anyát szeretnének, aki nem tart munkahelye elvesztésétől, és aki nem fél attól, hogy majd nem tudja táplálni vagy felnevelni őket. Ismételten köszönöm, és számítok a szerdai szavazáson való kompromisszumra. Nagyon szépen köszönöm!
Jacky Hénin
(FR) Elnök asszony, ezek a jelentések a helyes irányvonalak mentén haladnak, és sokkal nagyobb nyilvánosságot érdemelnek. A nem önkéntes részmunkaidős munka 85%-át, az alacsonyan fizetett munka 80%-át nők végzik. A nők fizetése 27%-kal alacsonyabb, mint a férfiaké. A nők 50%-a kap 600 eurónál kevesebb nyugdíjat. A hamisan bejelentett vagy be nem jelentett munkavégzés vonatkozásában feltárt esetek többsége nőkkel kapcsolatos. Még most, a XXI. században is előfordul a rabszolgaság Európában, és minden ilyen esetben nők szerepelnek az érintettek között.
Igen, mindent, amit csak lehet, meg kell tenni a nőkkel szembeni botrányos munkahelyi és társadalmi gyakorlatok sikeres felszámolása érdekében. A jó szándéknál azonban többre van szükség. A várható haszon olyan nagy, a kirótt büntetések pedig olyan alacsonynak tűnnek, hogy vannak olyan - hogy úgy mondjam - szemetek, akik nem haboznak, ha az emberi lények olyan módon való kizsákmányolásának folytatására kerül sor, mintha csak állatok lennének. Ezért késlekedés nélkül arra kell kényszerítenünk a tagállamokat, hogy tegyenek eleget kötelességüknek, és a lehető legszigorúbb büntetést követeljék meg azokkal szemben, akik a törvény felett állóknak képzelik magukat.
Giancarlo Scottà
(IT) Tisztelt elnök asszony, hölgyeim és uraim! Szeretném felhívni figyelmüket egy olyan ágazatra, amelyben a női munkavállalók körülményei továbbra is bizonytalanok. A mezőgazdasági ágazatra utalok, amelyben a nők az innovációra és - ugyanakkor - a hagyományok felélesztésére, a mezőgazdasági örökség megőrzésére, a vidéki területek életben tartására összpontosítanak. A női munkavállalók ugyanakkor sokféle akadállyal szembesülnek munkatevékenységeik során, amikor össze kell egyeztetniük a munkájukat a családi életükkel.
Thomsen asszony a jelentésében olyan számadatot közöl, amely elgondolkoztat bennünket: a mezőgazdasági ágazatban a nők 86%-át részmunkaidőben foglalkoztatják. Emellett a fiatal nőknek az ebben az ágazatban való színrelépése nehézségektől terhes, és emiatt a gazdaságokat irányító nők gyakran 65 év felettiek. Másfelől pedig más nők elfogadják a támogató partner szerepét, avagy másként megfogalmazva: segédkeznek férjüknek a gazdaságban, anélkül hogy jogosultak lennének a jogi státuszra, vagy hogy megfelelő javadalmazást kapnának.
Azt mondom ezért, hogy védelmet kell biztosítani a nőknek és a nők foglalkoztatásának abban az ágazatban, amelyben a nők munkája gyakran ideiglenes és időszakos, támogatni kell őket az egészség és a biztonság területén, továbbá biztosítani kell, hogy munkájukért tisztességes fizetést és megfelelő elismerést kapjanak.
Licia Ronzulli
(IT) Elnök asszony, amikor a munka és a családi élet összeegyeztetéséről beszélünk, akkor ez alatt azokat az intézkedéseket értjük, amelyek - figyelemmel a családok és a munkavállalók igényeire - lehetővé teszik a munka és a családi élet egyensúlyának megteremtését. Olyan támogatási mechanizmusokról beszélünk, amelyek nélkül a kedvtelésből, karriervágyból vagy mindenekfelett szükségből dolgozó nő dilemmával, valamint a legdrasztikusabb és szinte mindig a legvégső döntéssel, a munkája elhagyásával néz szembe. Amint kilépett a munkaerőpiacról, az oda való visszatérés sokkal nehezebb lesz. Az ilyen helyzet egyfelől jelentős frusztrációt hoz magával, másfelől pedig óriási gazdasági áldozattal jár.
A ma megvitatott szöveg számos támogatási mechanizmust javasol a női munkavállalók számára, megteremtve annak a jogbiztonságnak az alapjait, amely megadja a választás szabadságát a nőknek, és - következésképpen - megteremti a munka és a magánélet valódi egyensúlyát. A bizonytalan helyzetű női munkavállalók pozíciójával kapcsolatban szeretnék egy másik aspektust is kiemelni: ahogyan az már - túlságosan gyakran is - elhangzott, a nők továbbra is kénytelenek egyenlőtlenséget elszenvedni a foglalkoztatási lehetőségek, a munka minősége és a javadalmazás területén. A munka minőségével kapcsolatban azt kell megjegyezni, hogy a nők nagyon gyakran tartózkodnak a visszaélések bejelentésétől, és a családjuk fenntartásához szükséges elegendő jövedelem megszerzéséhez kénytelenek a legalitás határán egyensúlyozó munkákat is elfogadni. Ideje, hogy ennek véget vessünk.
Ezért a munkáltatók által a női munkavállalókkal szemben elkövetett valamennyi visszaélést figyelemmel kell kísérni. Valamennyi jogsértést tekintet nélkül üldözni és büntetni kell. Továbbra is fenn kell tartanunk az egyre igazságosabb és hatékonyabb szociálpolitikák irányába való elmozdulás iránti elkötelezettségünket.
Zita Gurmai
Elnök asszony, a most megvitatott jelentés kulcsfontosságú az európai szülők és gyermekek, valamint Európa mint közösség szempontjából. A jogszabály rendelkezései hozzájárulnak annak biztosításához, hogy Európa-szerte valamennyi nőt ugyanazok a minimumjogok és -támogatás illessék meg, ha a gyermekvállalás mellett dönt. Hozzájárulnak ahhoz is, hogy a gyermekvállalás mellett döntő nőket ne érje pénzügyi hátrány akkor, amikor úgy próbálnak anyák lenni, hogy mindezt összeegyeztetik szakmai karrierjükkel.
Nagyon fontos tényezőt jelent az Európa előtt álló demográfiai kihívás. A meredeken csökkenő születési ráták, az idősödő népesség és - ezek következményeként - a rendelkezésre álló munkaerő csökkenése óriási terhet ró a gazdasági növekedés fenntartására, különösen a válság idején.
Az lenne a megoldás, hogy a gyermektelenségre ösztönözzük a nőket, vagy hogy átvesszük az amerikai modellt, amely szerint a nők semennyi, vagy csak nagyon kevés támogatást kapnak, és még azt megelőzően vissza kell menniük dolgozni, hogy felépültek volna a gyermekágyból? Ha igen, akkor arra én nemet mondok. A gyermektelenség hosszú távon költségesebb a közösség számára. A nőknek fel kell épülniük a szülésből, hogy készen állhassanak a munkaerőpiacra való visszatérésre. Az a minimum, hogy ehhez 18 hetet biztosítunk számukra, és emiatt sem közvetlen, sem pedig közvetett bércsökkentéssel nem szabad büntetni őket.
A 27 európai uniós tagállamból 24-ben az állam, és nem pedig az üzleti vállalkozások járulnak hozzá a szülési szabadsághoz. Előfordulhat, hogy az üzleti vállalkozások ne kívánnának beruházni azokba a fiatal nőkbe, akiket ők vettek fel és képeztek ki? Társadalmi felelősséget kell vállalnunk. Tudva azt, hogy az EU és a tagállamai irdatlan összegeket költöttek a bankok megmentésére, fel kell tennünk a kérdést: a pénzt miért mindig csak a nők kárára lehet megtakarítani? Az apáknak is lehetőséget kell biztosítani arra, hogy szabadságot vehessenek ki, amelyet majd újszülött gyermekeikkel tölthetnek el.
Egyre csak a felelősségek megosztásáról beszélünk - és most végre tehetünk is ennek érdekében. Egyes képviselők úgy vélik, ez nem elfogadható. Šefčovič biztos úr remélhetőleg majd megmutatja nekünk, hogy nagyon határozott és progresszív módon jár el e kérdéssel kapcsolatban.
Elizabeth Lynne
Elnök asszony, ez az irányelv - nagyon helyesen - mindig arra irányult, hogy a várandós és a szoptató munkavállalók védelmére szolgáló minimum-előírásokat biztosítson. Úgy vélem azonban, hogy a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság és a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság egyes módosításai túl messzire merészkednek.
Nem veszik figyelembe a különböző tagállamok eltérő hagyományait. Egyes országokban anyasági szabadság van, másokban apasági szabadság is van, megint másokban pedig szülői szabadság van. Ezeket teljesen eltérő módon és mértékben fizetik - egyeseket a társadalombiztosítási rendszer finanszíroz, másokat az üzleti vállalkozások, megint mások esetében pedig a vegyes finanszírozás érvényesül. Nem szabad összerombolnunk a nagyon jól működő rendszereket.
Módosításaim egy olyan megoldás elérésének problémáját igyekeznek rendezni, amely valamennyi tagállam esetében megfelelő. Véleményem szerint a teljes fizetés bevezetése sok fiatal - különösen fiatal nő - foglalkoztatása esetében jelentene akadályt. Örülök, hogy a második hatásvizsgálat legalább részletesebb volt az elsőnél. Amint azt Önök is tudják, a hatásvizsgálat szerint a teljes fizetés bevezetése évente több mint 7 milliárd euróba kerülne a tíz tagállamnak. A fennmaradó 17 tagállammal még csak nem is foglalkozott, feltételezésem szerint a teljes fizetés bevezetésének költsége számukra is problémát jelentene.
Ami a kötelező szabadságot illeti, mindig is úgy véltem, hogy magának az anyának kell eldöntenie, mennyi időt és mikor szeretne kivenni. Az 1960-as és 70-es években a nők egyenlő jogaiért küzdöttünk - de nem azért, hogy előírjuk nekik a jogokat -, most pedig úgy tűnik, hogy nem előre, hanem visszafelé haladunk.
Andrea Češková
(CS) Komoly aggályaim vannak azzal kapcsolatban, hogy két, teljesen különböző dolgot kevernek össze a nők védelmével kapcsolatban: a női alkalmazottak foglalkoztatási feltételeit, illetve a női önálló vállalkozók jogi helyzetét. Amikor női alkalmazottakról van szó, általában véve beszélhetünk védelemről, különösen várandósság idején és a gyermekszülést követő időszakban, a munkajog alapján. A női önálló vállalkozók számára azonban nem lehet a munkajog keretében védelmet biztosítani, mivel az rájuk általában véve nem vonatkozik. Másrészről, ezek a női vállalkozók nőket és férfiakat is alkalmaznak, és elborzadva láttam, hogy az irányelv, amelynek eredeti szándéka a várandós és a gyermekágyas munkavállalók védelme, a módosítások hatására a vállalkozókra is vonatkozna. Ez nem lehetséges, nemcsak gyakorlati, de jogi szempontból sem. Ezért őszintén remélem, hogy a Parlament nem fogadja el ezeket a módosításokat, amelyeket a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság sajnos nagyrészt elfogadott, és amelyeknek - véleményem szerint - semmi közük ehhez az irányelvhez, mert nem vonatkozhatnak az önálló vállalkozókra.
Joe Higgins
Elnök asszony, az Estrela-jelentés célja a várandó és a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkafeltételeinek javítása, és ezek olyan célok, amelyeket erőteljesen támogatunk.
De most, amikor a kapitalizmus Európában és az egész világon súlyos válságot él át, fennáll annak a veszélye, hogy a kiszolgáltatott munkavállalók áldozatául válnak bizonyos munkáltatóknak, akik a nyereségük fenntartására törekednek, és azon kormányoknak, amelyek a szociális kiadások és a közszolgáltatások drámai csökkentésébe kezdtek.
Sok munkásosztálybeli nőnek komoly kizsákmányolást kell elszenvednie, amilyen például a férfiakénál sokkal alacsonyabb bérszint és a bizonytalan munka. Valós a veszélye annak, hogy a várandós vagy gyermekágyas munkavállalók, akik sokkal kiszolgáltatottabb helyzetben vannak, megkülönböztetéssel szembesülnek a jelenlegi körülmények között. Határozottan egyetértünk azzal, hogy egyértelművé kell tenni a nők azon jogát, hogy ugyanabba a munkakörbe térhessenek vissza, valamint a 20 hetes szülési szabadsággal és a méltányos apasági szabadsággal. Emellett támogatnunk kell a jövedelmi szint 100%-os szintjének fenntartását.
De nem támaszkodhatunk csak a jogra. Minden munkahelyen erős szakszervezetnek kellene működnie, amely konkrétan garantálni tudja a nők azon jogát, hogy szülés után félelem és megkülönböztetés nélkül mehessenek vissza dolgozni.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Mind a Foglalkoztatási és Szociális Bizottságban, mind pedig a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottságban nagyon szorosan figyelemmel követtem ezt a témát. Ez a második kísérlet arra, hogy minimumszabályokat állapítsunk meg az Európai Unió számára. Jómagam, szakmai munkásságom alatt már 40 éve kampányolok a nők és a férfiak közötti egyenlőségért, a fiatal nők képzési programok révén történő integrációjáért, illetve a munkaerő-piaci integrációjukon keresztül a társadalmi beilleszkedésükért. Itt, most az egyenlőségről van szó: a nők és férfiak közötti egyenlőségről.
De az Estrela-jelentés - elég, ha csak a mai napon elhangzott felszólalásokat hallgatjuk - minden lehetséges kérdésre kitér. Mindenki hozzáadja a saját kis mondanivalóját, és hozzá akar adni még egy bekezdést egy másik bekezdéshez. Így amit kapunk, az egy toldozott-foltozott, értelmetlen dokumentum, amikor a várandós nők munkahelyi biztonságára és egészségvédelmére kellene koncentrálnunk, ugyanúgy, ahogyan - természetesen - a nemek közötti egyenlőségre is koncentrálnunk kell a fizetések terén.
A szülési szabadság körülbelül az egyetlen dolog, amivel a jelentés nem foglalkozik. Egy dolgot el kell mondanom: felelőtlennek és demagógnak tartom, ha ma megszavazzuk a 20 hetes, a fizetés teljes összegét biztosító szülési szabadságot. Határozott véleményem, hogy hatékony intézkedéseket kell tenni annak biztosítása érdekében, hogy ez nem üt vissza a nőkre. Minél jobban meghosszabbítjuk a szülési szabadságot anélkül, hogy hangsúlyoznánk a nők munkahelyekre való visszatérését és a munka és a magánélet közötti egyensúly megteremtése iránti igényüket, és minél inkább meghosszabbítjuk a szülési szabadságot anélkül, hogy intézkedéseket tennénk a nők munkahelyi védelme érdekében, annál inkább maguk a nők ellen dolgozunk.
A helyzet az, hogy amikor egy politikát hozunk létre, kötelességünk bátran és felelősen eljárni, és az igazat mondani. Ki fog fizetni? Melyik tagállam tudja kifizetni ezeket a megemelt összegeket? Melyik vállalat tud fizetni? Ennek az lesz a vége, hogy a nők egy olyan szöveg csapdájában fogják találni magukat, amelyet hagynak, hogy mindenféle szempontok között sodródjon, és amely vissza fog ütni a nőkre. Azt kérem Önöktől, hogy tanúsítsanak felelősségteljes magatartást. Ez nehéz teher a jövőre nézve.
(Taps)
(A felszólaló a 149. cikk (8) bekezdése szerint hozzájárult ahhoz, hogy Marije Cornelissen és Anneli Jäätteenmäki kék kártyával jelzett kérdést tegyen fel.)
Marije Cornelissen
Elnök asszony, Morin-Cartier asszony nem az egyetlen, aki ezt a véleményt hangoztatta. Több felszólaló is amellett érvelt, hogy a 20 hetes szülési szabadság rontaná a nők munkaerő-piaci esélyeit.
Azt szeretném megkérdezni, hogy honnan jön ez az elképzelés, mert ha megnézzük a kutatásokat, és azt, hogy mi történik Svédországban, Norvégiában, Izlandon vagy Bulgáriában, nagyon tisztán látható, hogy megvalósítható a rendkívül magas női munkaerő-piaci részvétel és a kellően hosszú szülési szabadság.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Elnök asszony, két dolgot szeretnék mondani ezzel az észrevétellel kapcsolatban.
Először is, nincsen matematikai kapcsolat a szülési szabadság hossza és a nők termékenységi rátája között, és ennek bizonyítására csak a franciaországi helyzetet kell említenem: Franciaország 14 hetes szülési szabadságot biztosít, ugyanakkor Európában az egyik legmagasabb születési rátával rendelkezik.
Másodszor, minden egyes gyermekszüléssel egyre szélesebbé válik a nők és a férfiak szakmai élete közötti szakadék. Minden egyes gyermek megszületésével és minden egyes szülési szabadsággal, a nők először csökkentik a munkahelyi feladataikat - hacsak nem a vállalat vagy az állami szféra kezdeményezi ezt -, majd a második szüléssel csökkentik a munkaidejüket, és ezt minden további szüléssel tovább csökkentik, mialatt a férfiak minden egyes gyermek megszületésével növelik szakmai felelősségüket. Tehát a munka szempontjából a nők és a férfiak pályája közötti rések folyamatosan növekednek.
Ezért nyomatékosan kérem Önöket, hogy fordítsanak egy kis figyelmet arra, ami valójában történik, az állami és a magánszférában egyaránt.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Morin-Chartier asszony, elfogadja Ön azt a kettős mércét, ami szerint az Európai Unió összes alkalmazottja, a Bizottság, a Tanács, a Parlament és a parlamenti képviselőcsoportok alkalmazottjai teljes fizetésüket kapnák a szülési szabadság 20 hetes időtartamára, ugyanakkor azt javasolják, hogy mások esetében ez nem lenne érvényes? Azt gondolnám, hogy az anyákat egyenlő bánásmódban kellene részesíteni egész Európában, és nem kellene kettős mércéket vagy ilyen ellentmondásos helyzetet elfogadnunk.
Elisabeth Morin-Chartier
(FR) Elnök asszony, nem mondtuk, hogy támogatjuk a kettős mércéket. Az Európai Bizottság javaslata 18 hetet határozott meg. Javasoljuk egy áthidaló záradék bevezetését. Ez alapként teljesen használható, de különbség van a 20 hetes, teljes fizetés mellett biztosított szülési szabadság utópisztikus elképzelése és aközött, hogy mi megvalósítható; aközött, ami lehetséges, és amire mi, itt a Parlamentben ígéretet tehetünk, amit sem a Tanács, sem pedig a nemzeti parlamentek nem fognak elfogadni.
Ha szerdán megszavazzuk az Estrela-jelentést és a 20 hetet, az Európai Parlament döntését háromszor fogják elutasítani: először a Tanács, amely nem fogja tudni hozzájárulását adni, mivel a tagállamok nem lesznek képesek ezt támogatni; másodszor a nemzeti parlamentek, amelyek - figyelembe véve a nemzeti költségvetéseket - szintén nem tudják majd ezt támogatni; és harmadszor pedig a nők, amikor felismerik, hogy ellenük dolgoztunk.
Emine Bozkurt
(NL) Elnök asszony, ki kell állnunk az anyák és az apák mellett rohanó életükben. Békét és a nyugalmat kell biztosítani számukra, hogy zavartalanul élhessék meg gyermekük életének korai szakaszát, hogy az anya szoptathasson, és teljes felépülhessen a szülésből, és hogy a szabadság után ismét felgyűrhessék az ingujjat és visszatérhessenek a munka világába. Az anyák, apák, szakszervezetek és nem kormányzati szervezetek (NGO-k) mind ezt akarják.
Az elképzelés ellenzői árcédulát ragasztanak a nőkre: semmiféle további költség nem merülhet fel az egyre öregedő európai társadalom számára. Ennek ellenére most be kell fektetnünk a nőkbe mint munkavállalókba, és abba, hogy javítsuk számukra a munka és a családi élet közötti egyensúlyt annak érdekében, hogy társadalmunk a jövőben is pénzügyileg fenntartható legyen. Természetesen fontos, hogy a szülési szabadság idejére teljes összegű fizetés járjon. Miért kellene a nőknek fizetéscsökkentést elfogadniuk a szülési szabadság alatt azért, mert biológiailag csak ők alkalmasak a gyermekszülésre?
Azt mondjuk, hogy fontosnak tartjuk, hogy a nők és a férfiak számára megfelelő egyensúly alakulhasson ki a munka és magánélet között, és hogy a nők egyenlő esélyeket kapjanak a munkahelyeken, ezért abba kell hagynunk az alkudozást és közös felelősséget kell vállalnunk. Nem hagyhatjuk, hogy az anyák és az apák szenvedjenek!
Nadja Hirsch
(DE) Elnök asszony, fel kell tennünk magunknak azt a kérdést, hogy ez az irányelv mit is szándékozik elérni? Viszonylag nagy az egyetértés abban a tekintetben, hogy védeni kell a leendő anyák és a frissen szült nők egészségét. Nagy vita azzal kapcsolatban robbant ki, hogy mely területeken kell az egyenlőség kérdését is bevonni. Másrészről nekünk, az Európai Parlamentnek, tudatában kell lennünk annak, hogy olyan irányelvet fogadunk el, amely nemcsak a következő öt évben, hanem talán az elkövetkező 20-25 évben lesz hatályban. De remélem, hogy addigra a nők munkafeltételei sokkal jobbak lesznek, és a vállalatok szívesen alkalmaznak majd fiatal anyákat - nem utolsósorban a képzett munkaerő hiánya miatt -, és mindenekelőtt létrehozzák az ehhez szükséges, megfelelő infrastruktúrákat. Ezt a szempontot is szem előtt kell tartanunk.
Mindazonáltal látom, hogy jelenleg nincs meg az a többség, amely kész elfogadni ezt a szempontot. Tekintettel erre valószínűleg eljutunk arra a pontra, ahol megegyezünk egy kompromisszumban - például 18 hétben, a törvény által előírt kifizetések növelésében vagy a fizetés 75%-ának folyamatos folyósításában -, ami kétségkívül javulást hoz majd egyes európai országokban.
Ennél sokkal fontosabb kérdés a fiatal családokra vonatkozó keretfeltételek kérdése, amely a szülési szabadságnál is fontosabb terület. Ez a gyermekgondozási intézményeket jelenti; Németországban például még mindig nincs elegendő számú ilyen intézmény. Ez valós egyenlőségi politika lenne, amely esélyt biztosít a nők számára ahhoz, hogy visszatérjenek a munka világába.
Julie Girling
Elnök asszony, a zöldek tipikus reakciója, hogy gúnyolódnak azokon, akik mernek nem egyetérteni velük. Mi szembe merünk menni e javaslatok egy kis részével, ezért ki kell gúnyolni bennünket. Nagyra értékelem a javaslatok melletti elkötelezettségét - tulajdonképpen többségükkel én is egyetértek -, de egy vagy két részt nem tudok elfogadni. Nagyra értékelem az elkötelezettségét, de nem tudom nagyra értékelni a toleranciáját. Jöjjön vissza 30 év múlva és prédikáljon a nők jogainak előmozdításáról, amikor már annyi munkát végzett ebben a témában, mint én.
Nem hagyom, hogy olyannak skatulyázzanak be, mint aki ellenzi a haladást. E javaslatoknak azonban két olyan része is van, amely inkább hátrafelé visz, mint előre: az az elképzelés, hogy az európai nőknek több európai babát kellene szülniük ebben a túlnépesedett világban, társadalmilag regresszív. Az pedig, hogy teljes fizetés mellett biztosított, 20 hetes szülési szabadságot vezessenek be az Egyesült Királyságban - nem tudom ilyen rövid idő alatt felvázolni a rendszerünket -, pénzügyi szempontból regresszív. Aránytalanul kevés, magas fizetésű nő fogja megkapni ennek az extra 2 millió font sterlingnek a legnagyobb részét. Nem az alacsonyabb fizetésű nőkhöz fog eljutni, akiket - azt hiszem - mindannyian a leginkább segíteni szeretnénk.
Akkor hol van itt a haladás? A tagállamok vannak a legjobb helyzetben, hogy döntsenek ebben a kérdésben - a szubszidiaritás elvét kell alkalmazni.
(Taps)
Christa Klaß
(DE) Tisztelt elnök asszony, biztos úr! Az anyák különleges védelmet igényelnek. Ezzel mindenki egyetért itt, az ülésteremben. Egy gyermek megszületése minden nő számára testileg és lelkileg megterhelő, intenzív élmény. A testi változások, az új életkörülmények és - mindenekelőtt - a felépülés időszaka kivétel nélkül alapvető fontosságúvá teszik az anyák védelmét. Ez olyan dolog, amit a társadalomnak kell biztosítania. És ami az elvet tekinti, nincs is vita. A vita a megvalósítás módjáról és feltételeiről szól. E tekintetben nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy az EU minimumszabályokat állapít meg, és a tagállamok feladata az anyasági ellátás végrehajtása, megszervezés és kifizetése. Nem nulláról indulunk.
A tagállamok különbözőképpen szervezik az általuk biztosított anyasági ellátást, egyes esetekben szülői szabadsággal kiegészítve az apák részvételének támogatása érdekében. Az apáknak részt kell vállalniuk a családi feladatokból - és itt nem a szabadságról beszélünk, hanem a gyermekneveléssel és a családi élettel kapcsolatos feladatok iránti felelősségvállalásról. Az apasági szabadság ugyanakkor nem része az anyasági ellátásnak; inkább a szülői szabadság részének kell lennie. Az is igaz, hogy az apák nem lesznek betegek a szülésből kifolyólag. Gratulálok mindazoknak a tagállamoknak, amelyek bevezették az apasági szabadságot; hasonlóképpen, biztos úr, örömmel fogadtam a Bizottság most bejelentett javaslatát. Nem hagyhatjuk, hogy egy olyan fontos kérdést, mint az anyasági ellátást, felhígítsák a szülői szabadság meghosszabbításával. Az anyasági ellátás az egészségről szól. Nincs olyan anya, akinek 20 hét kell a felépüléshez, a szoptató anyák pedig nem betegek.
Tartozunk azzal a munkaerőpiacon részt vevő nőknek, hogy az anyasági ellátást elfogadhatóvá tesszük. Összesen 18 hetet javasolunk, amelynek utolsó négy hete esetében tagállamonként változhat a kifizetések szintje. Ezt tartalmazza a 115. és a 116. módosítás. Nyomatékosan kérem képviselőtársaimat, hogy szavazzanak ezekre igennel.
Ezenkívül felszólítom a tagállamokat, használják ki a rendelkezésre álló lehetőségeiket, hogy minden családnak és anyának nagyobb összegű kifizetést kínáljanak, amit önkéntes alapon alkalmazhatnak. Az anyák a jövőt építik, és minden támogatásra szükségük van, amit csak kínálni tudunk számukra.
Antigoni Papadopoulou
(EL) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, amikor az Estrela-jelentésről szavazunk, alapvetően nők millióinak azon igényére reagálunk, hogy nagyobb védelemben részesüljenek a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók és csecsemőik. A szülési szabadság 20 hétre, az apasági szabadság pedig 2 hétre történő növelésével - teljes összegű fizetés mellett - támogatjuk a nemzetközi válságból való kilábalást és az Európai Unió gazdasági növekedését, mert segítünk a munka és a családi élet összeegyeztetésében. Azáltal, hogy megvédjük a dolgozó nőknek attól, hogy várandósságuk idején és a szülés utáni hat hónapban elbocsássák őket munkahelyükről, ösztönzőt biztosítunk az EU stratégiájában meghatározott cél végrehajtásához, a nők 75%-os munkaerő-piaci részvételének 2020-ig történő megvalósításához.
A Thomsen-jelentésről való szavazáskor védelmet próbálunk nyújtani a dolgozó nők számára a bizonytalan foglalkoztatási feltételektől, amelyek állandósítják a két nem közötti bérszakadékot, lehetetlenné teszik a szakmában való elhelyezkedést, és növelik annak a kockázatát, hogy a nők elveszítik mindenféle szociális, nyugdíj- vagy szakszervezeti jogaikat.
A két jelentés megszavazása a kiegyensúlyozottabb, decentralizáltabb, szociális Európa és a nemek közötti egyenlőség támogatását jelenti.
Gesine Meissner
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, ma a nők munkafeltételeiről beszélünk, amelyeket javítani akarunk itt, Európában. Most kifejezetten a Thomsen-jelentésről szeretnék beszélni, amelynek árnyékelőadója voltam; vagyis "a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nőkről” szólok néhány szót.
Az idei év a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai éve. Vitathatatlan tény, hogy a szegénység aránytalan mértékben érinti a nőket. Természetesen semmiképpen sem hagyhatjuk, hogy ez így maradjon. A nők szegénységének számos oka lehet. Lehet például az, hogy a nőket nem fizetik meg úgy, mint a férfiakat. De persze nem ez az egyetlen ok. A nők többször szakítják meg szakmai pályafutásukat például gyermekszülés és gyermeknevelés miatt. Emellett a nők azok, akik az alacsonyabb képzettséget igénylő munkákat végzik. A helyzet különösen súlyos a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nők esetében, mert előfordul, hogy akár munkaszerződés nélkül dolgoznak vagy rendszertelen a munkaviszonyuk. Az is előfordulhat, hogy semmiféle védelemben nem részesülnek és csak kevés tájékoztatást kapnak. Különösen nehéz helyzetben vannak azok a nők, akik migráns háttérrel rendelkeznek. Ez a szegénység folyamatosságához vezethet, így időskorukban is szegények lesznek.
Ki kell törnünk ebből a spirálból, amely a nőket jobban érinti, mint a férfiakat. Ennek egyik módja az oktatás és a képzés. Minden nőnek, minden lánynak - bármilyen is a hátterük - valamiféle képesítésre van szüksége, és rendelkezniük kell egy olyan szakmával, amely valóban megfelelő megélhetést biztosít számukra. Az egész életen át tartó tanulást a nők számára is általánosan elérhetővé kell tenni. Azt is biztosítanunk kell, hogy több nő és lány kerüljön be a jobban fizetett szakmákba. Ezek gyakran olyan szakmák, amelyek esetében a férfiak vannak túlsúlyban.
Vagyis a legfontosabb az oktatáshoz és a szociális biztonsági rendszerekhez való hozzáférés - így sok tekintetben javulást tudunk elérni a nők helyzetében.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
(PL) A szülési szabadság időtartamára, illetve az erre az időszakra biztosított fizetésre vonatkozó minimumszabályok megállapítása nehéz feladat a jelenlegi európai gazdasági és társadalmi légkörben. Néhány országban a javasolt minimum meghaladja azt a szintet, amit a nemzeti jog a várandós nők számára jelenleg biztosít. Egyrészről még mindig a válság következményeivel küzdünk: az egyes államok kormányai adókat emelnek, és súlyos kiadáscsökkentéseket vezetnek be, de ennek ellenére még mindig magas a munkanélküliség. Másrészről pedig kezelnünk kell a csökkenő születések, a negatív természetes szaporulat és - ebből adódóan - az idősödő népesség problémáját. A nem túl távoli jövőben a nyugdíjrendszerek elégtelen működésének vagy teljes összeomlásának a veszélye fenyeget.
Egy ilyen helyzetben nincsenek költségmentes vagy könnyű megoldások. De fel kell ismernünk, hogy ha befektetünk a nőkbe és kedvező feltételeket teremtünk számukra, azzal a gyermekvállalásra ösztönözzük őket. Természetesen a hosszabb, illetve teljes összegű fizetés mellett biztosított szülési szabadság önmagában nem elegendő. Családbarát adókra és stabil foglalkoztatásra is szükség van. Ebben az esetben nincs más lehetőség. Másképpen nem növelhetjük azon európaiak számát, akik 30 év múlva aktív munkaerő-piaci szereplők lesznek, ha nem fektetetünk be most a családokba. Ezért van szükségünk egy méltányos és igazságos minimumszabályra a szülési szabadság időtartamára és az arra az időszakra járó kifizetések tekintetében Európában. Megadjuk a nőknek a választás lehetőségét, hogy a gyermekvállalás mellett döntsenek.
Jutta Steinruck
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, hiányolom e vitából a tagállamok általi nemzeti átültetés, illetve az európai szinten meglévő feladat közötti szükségszerű különbségtételt. Mindannyian látjuk, hogy figyelembe kell vennünk az egyes nemzetek sajátos jellemzőit. Ugyanakkor, ami például a németországi vitát illeti, el kell mondanom, hogy pontosan látom, hogyan tudná Németország ezt a jelentést végrehajtani. Mi most itt uniós szintű minimumszabályokat akarunk megállapítani annak érdekében, hogy szociális keretfeltételeket hozzunk létre a nők számára. Mindig szeretünk az ILO-ra hivatkozni, ha a jó munkáról, a munkahelyi védelemről és az egészségvédelemről van szó, ezért felteszem magamnak a kérdést: most miért nem tesszük ezt?
Ami a költségekről folytatott vitát illeti, szeretnék mindenkit emlékeztetni arra itt, a Parlamentben és Németországban - és még néhány más európai országban -, hogy a megkülönböztetésellenességről szóló irányelv óriási mértékű lobbitevékenységet indított el a vállalkozások részéről. Beszéltek költségáradatról, csődbe menő vállalatokról, a gazdaságra és magukra a munkavállalókra nehezedő terhekről. Évekkel később visszatekintve, mi az, ami ebből valóra vált? Semmi. Ez a mai vita, ez a lobbizás nagyon is azokra a napokra emlékeztet. Nyomatékosan kérem Önöket, hogy tolják félre a gazdaságot, és helyezzék az embereket tevékenységünk középpontjába.
Nem csak prédikálni akarok Önöknek. Már elmondtam, hogy a szociális Európa támogatója vagyok. Számomra ez a nőket is magában foglalja. Ebben a helyzetben pedig a nőknek szükségük van a segítségünkre.
Sari Essayah
(FI) Elnök asszony, a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság számos módosítást szavazott meg a Bizottság irányelvre irányuló, eredeti javaslata tekintetében.
Sajnálatos módon e módosításokban a bizottság teljes mértékben figyelmen kívül hagyta a szubszidiaritás elvét, ami a költségek elosztását illeti. A szülési szabadság 27 tagállamban érvényes szabályozásának harmonizálására tett kísérlet zavaros javaslatot eredményezett. Ezenkívül még belekeverték az apasági szabadságra vonatkozó javaslatot is, amely - a jogalap értelmében - nem is tartozik az irányelv hatálya alá, mint ahogyan a biztos úr - szerencsére - már a kezdetektől hangsúlyozta. Az apasági szabadságot a szülői szabadság rendszerében kell szabályozni, nem pedig a várandóssághoz, illetve a szülésből való felépüléshez kapcsolódó szabadság keretében.
A Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság által előterjesztett javaslatok emellett figyelmen kívül hagyják a más országokban - többek között a skandináv országokban - meglévő, progresszív szülési és szülői szabadság rendszereit. A szakbizottság javaslatai összekeverik a szülői szabadságok e rendszereit, amelyek nemzeti szinten biztosítják a döntési szabadságot, és bizonyos tekintetben még csökkentik is az anya és a gyermek jólétét. Például a bizottság javaslatai értelmében, ha az anyák a hathetes kötelező szülési szabadságot csak a szülés után kezdhetik meg, a szülés előtt álló nő és gyermeke fokozott kockázatnak van kitéve a munkahelyen. A szülés tervezett időpontjához már nagyon közel járó nők nem tudják végigdolgozni a nyolc órás munkanapot, és e javaslat azt fogja eredményezni, hogy több esetben fognak betegszabadságra menni szülés előtt.
A bizottsági javaslat figyelmen kívül hagyja ellenben azokat a nemzeti rendszereket, amelyek keretében a szülési szabadság szorosan összekapcsolódik egy jelentősen hosszabb szülői szabadsággal, de amelyek tekintetében nem biztosítanak teljes összegű fizetést. Például Finnországban a szülők a gyermeket átlagosan 18 hónapos koráig gondozhatják otthon, és ezt megengedhetjük, mert különböző szakaszokban a munkáltatók, a munkavállalók és az adófizetők is osztoznak a költségeken. Ha egyedül a munkáltatóknak kellene állniuk a teljes összeget, nincs kétség afelől, hogy az rontaná a nők foglalkoztatási esélyeit és rossz szolgálatot enne a női alkalmazottaknak.
Olle Ludvigsson
(SV) Fontos, hogy rugalmas megoldást találjunk ezen irányelv vitatott részleteire. De látnunk kell a teljes képet is. Milyen helyzetet szeretnénk látni 10 év múlva az egyenlőség terén Európában? Ezt szem előtt tartva kristálytisztán látszik, hogy a javasolt szabályok előrelépést jelentenének a nemek közötti egyenlőség terén.
Erősödne a nemek közötti egyenlőség és a nemi dimenzió. Sikerülne elérni az EU 2020 stratégiában meghatározott célt, azaz a nők munkaerő-piaci részvételének 75%-ra való növelését. Ha több nő dolgozna, az határozottan jó lenne a társadalomnak. Jobb ösztönzők lennének a gyermekvállalásra és a családalapításra, ami kedvező ellensúlyként hatna az idősödő európai népességgel szemben.
Ezért vitáink során ne feledkezzünk meg a teljes képről.
Astrid Lulling
(FR) Elnök asszony, általában véve igaz, hogy az idő előrehaladtával bölcsebbek leszünk. Sajnos, nem ez a helyzet ezzel a második jelentéssel, amelyet a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság többsége elfogadott, és amelyet 17 hónappal az első jelentés után tárgyalunk újra itt, a Parlamentben. A második jelentés - jelenlegi formájában - épp olyan zavaros és eredménytelen, a jogalkotási aktusba nem illő szövegrészekkel telezsúfolt dokumentum, mint az a jelentés, amelyet 2009 májusában visszaküldtünk a bizottságnak.
Már két évet elvesztegettünk az anyasági védelem javítása terén. Ha jelenlegi formájában megszavazzuk a jelentést, legalább ugyanennyi időt fogunk ismét elvesztegetni a Tanáccsal folytatott vitákkal az együttdöntés során, amikor a Bizottság eredeti, 2008-as javaslata elfogadható volt. Jelentős előrelépést garantált azokban a tagállamokban, ahol a szülési szabadság hossza és az anyasági segély összege nem éri el a több országban fennálló szintet; ritka az az eset, hogy 20 hetet kapunk teljes összegű fizetés mellett, amit az állam fizet.
De ne feledjük, hogy ebben az esetben a cél minimumszabályok megállapítása, és azt sem, hogy nem írhatunk elő a 27-eknek radikális megoldásokat. Sőt ahhoz, hogy a munkahellyel rendelkező és - mindenekelőtt - magasan képzett nőket gyermekvállalásra bíztassuk, látnunk kell, hogy fontosabb számukra, hogy joguk legyen egy rövidebb, de teljes összegű fizetés mellett biztosított szabadságra, mint olyan 20-30 hetes vagy hosszabb szabadságra, amely esetében nem garantált a teljes fizetés. Az Estrela-jelentés javaslatai amellett, hogy a foglalkoztathatóság tekintetében a szándékolttal ellenkező hatást váltanak ki, bizonyos tagállamok kormányai és vállalkozásai számára nehezen finanszírozhatók. Jobb ma egy valódi lépést tenni a helyes irányba, mint ígéreteket tenni a jövőre vonatkozóan, amelyek csak 10 év múlva valósulnak meg.
Én személy szerint nemmel fogok szavazni a jelentésre a jelenlegi formájában, és arra kérem képviselőtársaimat, hogy ne fogadják el azokat a módosításokat - mint például az önálló vállalkozókra vonatkozó rendelkezéseket -, amelyeknek semmi közük az anyasági védelemhez. Csak négy hónapja volt, amikor itt, a Parlamentben szavaztunk az önálló vállalkozók szülési szabadságáról szóló irányelvről.
Ugyanez vonatkozik az apasági szabadságra, Tarabella úr, és azt támogatom. A belgák akár holnap bevezethetik a 20 hetes, teljes fizetés mellett biztosított apasági szabadságot, ha lesz kormányuk; semmi sem akadályozza őket ebben. A szociális partnerek ugyanígy - mivel ez egy másik mérlegelendő pont - jelenleg éppen egy, az apasági szabadságról szóló irányelvet vitatnak meg. Várjuk meg, hogy ők mit mondanak, és intézkedéseket fogunk tenni ebben a témában csakúgy mint a szülői szabadság esetében: ez a helyes út.
Arra kérem képviselőtársaimat, hogy szavazzák meg a szülési szabadságot 18 hétre korlátozó módosításokat, és, elnök asszony, azokat a megvitatott módosításokat, amelyeket az Ön képviselőcsoportja és az én képviselőcsoportom terjesztett elő.
(A felszólaló a 149. cikk (8) bekezdése szerint hozzájárult ahhoz, hogy Marc Tarabella kék kártyával jelzett kérdést tegyen fel.)
Vasilica Viorica Dăncilă
(RO) A megkülönböztetés minden formájának felszámolása rendkívül fontos előfeltétele az emberi jogok védelmének és a polgárok jólétének a társadalmi és a gazdasági életben. A nők és férfiak közötti egyenlőség elvének előmozdítása, valamint a nők a gazdasági és társadalmi életben való teljes jogú és fokozottabb részvételének biztosítása olyan kérdések, amelyekkel folyamatosan foglalkozni kell. Véleményem szerint ezt a megközelítést tükröznie kell a közös agrárpolitikának a nemek tisztességes és egyenlő képviseletének biztosítása érdekében. Másrészről ez a megközelítés biztosíthatja a különböző politikák hatékony európai szintű végrehajtását minden dolgozói ágazatban, különösen a mezőgazdaságban.
Figyelembe véve, hogy a nemek közötti egyenlőség elvét támogatja az európai jog, és az Európa 2020 stratégia alapvető követelményeinek egyike, helyénvalónak tartom, hogy ezt a kérdést a mezőgazdaság terén is vegyék figyelembe, ami ezt az elvet támogató, új eszközök alkalmazását is jelenti. Támogatom mind Estrela asszony, mind pedig Thomsen asszony jelentését, amelyek olyan, nőkkel kapcsolatos kérdésekre világítanak rá, amelyek az anyasághoz és a nők munkafeltételeihez is kapcsolódnak. Ezek minden nő életében fontos dolgok, és számunkra is, akiknek szolidaritást kellene tanúsítani velük az őket érintő kérdésekben.
Marc Tarabella
(FR) Elnök asszony, hálásan köszönöm Lulling asszonynak, hogy elfogadta a közbeszólásomat. Csak arra szeretném felhívni a figyelmet, hogy Belgiumban az apák már most is 10 napos fizetett szabadságot kapnak. A 27 európai uniós ország közül 19-ben él ez a gyakorlat, különböző fizetési jogosultságokkal.
Azt szerettem volna megtudni, hogy Ön támogatja-e az olyan európai szintű harmonizációt, amely ezen időtartam növelését jelenti. A két hét kétségkívül nem valami hosszú, de elfogadható: két hét minden apa számára Európában, hogy kivehessék részüket a családjukba érkező újszülött ellátásával kapcsolatos feladatokból. Azt szeretném megtudni, hogy Ön támogatja-e vagy ellenzi ezt a harmonizációt. Nagyon megköszönöm a válaszát, Lulling asszony.
Astrid Lulling
(FR) Elnök asszony, természetesen támogatom, Tarabella úr. Támogatom az európai irányelvet, de azt nem, hogy ezt a kérdést ebben az irányelvben rendezzük, amely a nők és a gyermekek védelméről szól. A szociális partnerek - mint említettem - jelenleg vitatják meg az apasági szabadságról szóló irányelvet.
Véleményem szerint meg kell várnunk, hogy mire jutnak. Akkor lesz egy megalapozott javaslatunk, csakúgy mint a szülői szabadság esetében volt, amelyen - mellékesen - éppen most javítottunk, bár még mindig nem tökéletes. Úgy vélem, ez a helyes irány. A szociális partnereket meg kell bízni azzal a feladattal, hogy tegyenek javaslatokat ezen a területen, mert ők vannak ehhez a legjobb helyzetben. Tehát támogatom. Gratulálok Önnek: javítani tudják a helyzetet Belgiumban.
El akartam még elmondani Önnek és mindazoknak a nőknek, akik egyáltalán nem értették meg, hogy az európai irányelv célja minimumszabályok - és nem maximumszabályok - megállapítása, amelyeket mindenki tovább szigoríthat, de fontos, hogy megadjuk az alkalmazkodás lehetőségét azoknak az országoknak, amelyek nem vagy messze nem biztosítanak 18 hetet.
Ezenkívül úgy vélem, hogy ha Önnek és nekem kellett volna kidolgoznunk ezt a jelentést, mi már régen megtettük volna a helyes intézkedéseket itt, a Parlamentben, a Tanáccsal folytatott együttdöntés során.
Thomas Mann
(DE) Elnök asszony, most már tudom, hogyan kell módosítani és meghosszabbítani a felszólalási időt. A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság 18 hetes anyasági ellátást tart megfelelőnek, ami négy héttel meghaladja azt, mint amiben Németországban közösen megállapodtak. A Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság 20 hetes, teljes összegű fizetés mellett biztosított szabadság, plusz kéthetes apasági szabadság, plusz az önálló vállalkozókra való kiterjesztés elfogadására szólított fel. Azonban folyamatosan háttérbe kerül az, hogy a Bizottság kijelentései alapján ez a 20 hét Franciaország számára évente 2 milliárd euró, az Egyesült Királyság számára pedig 2,85 milliárd euró pluszköltséget jelent. Németországnak körülbelül 1,7 milliárd euró pluszköltsége lesz. Néha a költségekre is gondolni kell.
A Foglalkoztatási és Szociális Bizottság, valamint a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság a közelmúltban közös tanulmány készített, amelyben számos hiba volt. Egyes kifizetések, például a németországi anyasági ellátás nem szerepelt benne. A németországi szülői támogatásra vonatkozó referenciakeret pontatlan volt. Az egyes tagállamok által készíttetett költségbecsléseket nem vették kellőképpen figyelembe. Erre nem lehet felelős politikát alapozni. Németország példamutató ezen a területen: a szülői szabadság idejére a fizetés kétharmadát folyósítják 14 hónapig. Ez a 14 hetes anyasági ellátást 170 hétre növeli. Így Németország Európa-bajnoknak tekinthető, ha a csecsemők védelméről van szó, és ezért mentesítési záradékot igényel ebben az irányelvben.
Ezért is terjesztettem elő egy módosítást 50 képviselőtársammal együtt az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoportból, amelyet az Európai Konzervatívok és Reformerek, valamint a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoport nagy része is támogat. Azt szeretnénk elérni, hogy kellőképpen figyelembe vegyék a nemzeti rendszereket. Reméljük, hogy a Parlament többsége támogatni fogja ezt a felhívást, hogy túlsúlyban legyünk a szerdai szavazáskor. Megfelelő védelmet akarunk biztosítani az anyák számára, de ha ez a védelem már túl messzire megy - különösen ideológiai okokból -, az óriási akadályt képez majd a nők foglalkoztatásában; az ilyen akadályokat pedig felszámolnunk kell, nem pedig ösztönöztünk.
Anna Hedh
(SV) Számos tagállamban erőteljes reakciókat váltott ki ez a jelentés, és sok politikus próbálta ezt meglovagolni azáltal, hogy ízekre szedték ezt az uniós kezdeményezést. Az emberek azonban elfelejtik, hogy egy meglévő irányelv felülvizsgálatáról van szó. Az emberek azt gondolnak, amit akarnak arról, hogy mit kellene uniós szinten szabályozni, de - mint már mondtam - egy irányelv már létezik, és lehetőségünk van javítani rajta.
A nemek közötti egyenlőség kérdése a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével nagyobb hangsúlyt kapott, és a mi feladatunk, hogy tovább javítsunk a helyzeten. Ma láthatjuk, hogy a szülési szabadságra vonatkozóan jól működő szabályokkal rendelkező tagállamokban magas a nők foglalkoztatási szintje. Ez szemben áll azon országok helyzetével, ahol rosszabb, gyengébben működő szabályok vannak.
Ha elfogadásra kerül az irányelv, nagyobb esélyünk lesz megvalósítani az EU 2020 stratégiában meghatározott célokat. Egyetértek azzal, hogy a javaslatban vannak ellentmondásos részletek, de a lényeg az, hogy ezen tudunk javítani. A bírálók szerint a javaslat túlzottan drága, de meggyőződésem, hogy a nagyobb egyenlőség jótékony hatással van a társadalomra.
Barbara Matera
(IT) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Ma a Parlament - a 27 tagállam képviselői testülete - bátran és makacsul úgy döntött, hogy még egyszer nekigyürkőzik ennek a kényes kérdésnek, amely egyben nagyon időszerű is országaink társadalmának fejlődése szempontjából. Olyan jelentéssel van dolgunk, amely hatással van államaink szociál-, foglalkoztatási és gazdaságpolitikáira, ugyanakkor Európa egészét befolyásolja, ha az egységben való fejlődésre való európai törekvést vesszük alapul.
Az Estrela-jelentés, amit megvitattunk, és amihez módosításokat terjesztettünk elő, meggyőződéssel törekszik a munka és a családi élet összeegyeztetése, illetve az esélyegyenlőség elvének megvalósítására, és ezáltal az egészséges és kiegyensúlyozott fejlődésre. Az említett elvek védelmét Európa egészében szolgáló minimum biztosítása érdekében javítani kell az európai családok - és nem csak a nők - életminőségét; ez az a feladat, amit meggyőződésünkkel és a megfelelő kompromisszumokkal meg kell oldanunk.
Biztosítanunk kell az egyensúlyt, és fontos, hogy milyen eszközöket választunk, továbbá ennek az egyensúlynak védelmeznie kell a nők munkaerő-piaci helyzetét és az államok előjogait politikáik végrehajtásában. Jean Monnet arra tanított bennünket, hogy kis lépéseket téve fejlődjünk. Kezdjük hát ezekkel a kis lépésekkel, és ne tartsunk attól, hogy mások követni fogják lépteinket.
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Ma valóban rendkívül fontos a munka és a családi élet jobb összeegyeztetése, miközben gazdasági növekedésre, jólétre, valamint a nemek közötti egyenlőség terén versenyképességre törekszünk. Tekintve, hogy szinte minden tagállamban meredeken csökken a születések számra, intézkedéseket kell tennünk annak érdekében, hogy a lehető legjobb feltéteket teremtsük meg az anyáknak gyermekeik felneveléséhez és ahhoz, hogy valóban lehetőségük nyíljon visszatérni a munkaerőpiacra. Ezenkívül arra kérem a tagállamokat és képviselőtársaimat, hogy találjanak lehetőségeket, és koordinálják az anyasági ellátás és a gyermekgondozási ellátás költségeit annak biztosítása érdekében, hogy a női munkaerő ne legyen költségesebb a férfi munkaerőnél. A családi feladatok megosztása és az a lehetőség, hogy a férfiaknak is joguk lehessen egy kéthetes apasági szabadságra, több lehetőséget nyújtana a nőknek a munkaerőpiacra való visszatéréshez és erősítené a családi kapcsolatokat. Ezért meggyőződésem, hogy a szülési szabadság időtartamának meghosszabbítása elősegíti a születési ráták javítását is különösen most, amikor társadalmunk gyors ütemben öregszik.
Anne Delvaux
(FR) Elnök asszony, úgy látom, teljesen nyilvánvaló a családi szabadság növelése iránti igény: a szülési szabadság minimális szintjének növelése előrelépést jelent, előnyt, és nem élhetünk azzal a félrevezető fogással, hogy a gazdasági hatást egy minőségi előnnyel hasonlítunk össze, amit nehéz számszerűsíteni.
A problémának ugyanakkor alapvetően két része van: az első a gazdasági kontextus, az igaz, de ez nem elég indok arra, hogy családok millióit hagyjuk cserben az elkövetkező évtizedekben; a másik rész a jelentésben meglévő jogi kiskapuk, ugyanis a szöveg a családi szabadság több fajtáját is tartalmazza, amelyek jogalapja nem összeegyeztethető. Vegyük például az örökbefogadási szabadságot, amely a szövegben a szülési szabadság és az apasági szabadság mellett szerepel.
Én személyes szerint - örökbefogadó szülőként és mindazon nők nevében, akiket képviselek - értékelem azt a szándékot, hogy a biológiai anyáéval azonos jogokat biztosítsanak. Mondanivalóm tulajdonképpen az, amire Morin-Chartier asszony valahogy úgy hivatkozott, mint egy újabb kis csomag, amellyel még kiegészítik az Estrela-jelentést.
És míg a cél valóban a nők - az összes nő - egészségének és munkaerő-piaci jogainak a javítása, az örökbefogadó anyák, akik ugyanolyan anyákká válnak, mint a többiek, azonos jogokban és azonos munkahelyi védelemben részesülhetnek. Más anyákhoz hasonlóan ők is saját jogukon anyák, és ez akkor is így van, ha az általuk örökbe fogadott gyermek még nincs 12 hónapos, és akkor is, ha már betöltötte az 1 évet. El kell kerülnünk az olyan megkülönböztetést, mint amilyet a szöveg tartalmaz.
Az örökbefogadás témája kapcsán sajnálom, hogy a szöveg nem megy igazán bele a részletekbe. A Ramboll-hatásvizsgálat eredményeit sem tartalmazza. Ezt a kérdést nem sikerült valami jól kezelni, ami egyértelműen rossz pont. Mindazonáltal e fenntartásom ellenére támogatni fogom Estrela asszony jelentését, mivel - a gazdasági megfontolásokat félretéve - amellett, hogy vannak olyan nők és férfiak, akiknek jobban helyt kell állniuk szülői szerepükben a társadalomban, amely egyre inkább átadja a fiatalok nevelésének felelősségét, a mi feladatunk biztosítani, hogy az emberek ne kényszerüljenek arra, hogy feláldozzák gyermeküket a munkahelyükért, vagy munkahelyüket a gyermekükért.
Végül pedig nem a Tanács tagjai vagyunk, hanem a Parlamenté. Ha mi, a közvetlenül megválasztott képviselők nem vagyunk ambiciózusak, akkor mondják meg nekem: ki lesz az?
Sylvie Guillaume
(FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, rengeteg minden elhangzott, különösen most. Ugyanakkor a számos új fejlemény és az Estrela-jelentést övező ellentmondások egy dolgot bizonyítanak: még mindig nehezen tudunk higgadtan foglalkozni a nemek közötti egyenlőség, és különösen a munka és a magánélet közötti jobb egyensúly kérdésével.
Ez a jogalkotási szöveg - bocsássanak meg a kifejezésért - nehéz szülés volt, főként mert a hozzáállásnak még mindig sokat kell változnia ezen a téren. Hatásvizsgálatokra kétségkívül szükség van a lényeges kérdések széles körben való megismertetéséhez. De ezeket annak kell tekinteni, amik valójában, és mindezt óvatosan kell tenni. Ellentmondásos következtetéseik egyértelmű bizonyítékai ennek.
Nem kétséges, hogy butaság lenne nem beszélni egyes módosítási javaslatok lehetséges költségeiről. De ugyanilyen butaság lenne nem mérlegelni azokat a közép- és hosszú távú társadalmi-gazdasági előnyöket, amelyek az anyák és újszülöttjeik egészsége, vagy a nők és férfiak közötti munkaerő-piaci egyenlőség tekintetében érvényesülnek. Mi több, vitánk többet érdemel annál, mint azok a téves benyomások és sztereotípiák, amelyeket még ma is hallani.
Regina Bastos
(PT) Európa idősödik és nagyon alacsony születési rátákkal rendelkezik. Ezek a tényezők óriási kihívás elé állítják az Európai Uniót, és ezekre konkrét megoldásokkal kell reagálnunk. Ebben egyetértettünk e vita során, a felszólalásokból kitűnő eltérő nézetek ellenére.
Portugáliában például a születési ráta nem elég magas a nemzedékek megújulásához, és ez a helyzet a jövőt veszélyezteti. És ez nemcsak az én hazámban van így, hanem az uniós tagállamok többségében is. Biztos vagyok abban, hogy a szülési szabadság tekintetében alkalmazott rugalmasabb politikákkal segíthetünk visszafordítani ezt a tendenciát. Következetesen azt kell üzennünk a családoknak, hogy támogatjuk az anyaságot, és konkrét intézkedéseket kell tennünk a szakmai, a magán- és a családi élet jobb összeegyeztetése érdekében. Védenünk kell a nőket, hogy úgy vállalhassanak gyereket, hogy közben nem kell elhagyniuk a munkaerőpiacot. E kihívás megoldása elengedhetetlen az Európa 2020 stratégiában meghatározott gazdasági és társadalmi célok megvalósításához és a népesség elöregedésének megállításához.
Portugáliában például a szülési szabadság idejére már most is a fizetés 100%-át biztosítják 120 napig, az országban tapasztalt alacsony születési ráta ellensúlyozása érdekében. Ezért azt támogatom, hogy a nők számára a vita tárgyát képező jelentésben meghatározott módon biztosítsák a fizetésüket a szülési szabadság idejére. Ésszerű lépésnek tűnik lehetővé tenni az egyes tagállamok számára azon feltételek megteremtését, amelyek biztosítani fogják azt a célt, hogy 2020-ra teljes összegű fizetést folyósítsanak a szülési szabadság idejére.
Végezetül szeretnék gratulálni az előadónak, Estrela asszonynak azért a kitartásért, amivel a családok védelmét szolgáló, illetve a népesség elöregedését ellensúlyozó intézkedéseket védelmezte.
Iratxe García Pérez
(ES) Elnök asszony, azt hiszem, mindannyian tudatában vagyunk annak a felelősségnek, amelyet ma a Parlamentnek kell tanúsítania a nők munkafeltételeiről szóló irányelv felülvizsgálatakor. Olyan irányelvről van szó, amelyről már a korábbi ciklus óta vitatkozunk, és amelynek tekintetében - az eltérő nézetek és különböző nehézségek miatt - nem tudtunk előrelépést elérni.
Ezért is mondom ma azt, hogy - bár különböznek a nézeteink, de - felelősséget kell tanúsítanunk, hogy haladást könyvelhessünk el a nők és férfiak közötti egyenlőség terén és javíthassuk a nők munkaerő-piaci helyzetét.
Ez az irányelv nem pusztán arról szól, hogy hány hetes a szülési szabadság, és szerintem mindannyian egyetértünk abban, hogy 14 hét nem elegendő és ennél hosszabb időtartamra van szükség. De eltekintve a hetek számától, arról beszélünk, hogy egy anyává vált nő elbocsátása tisztességtelen felmondásnak minősül, és hogy az apasági szabadságot a dolgozó nő egészsége érdekében biztosítják.
Nem értem, az emberek miért mondják, hogy az apasági szabadság nem segíti elő a dolgozó nők egészségét. Természetesen elősegíti. Annak lehetővé tétele, hogy az anya és az apa az első napokban közösen lássa el az újszülöttet, szükségszerű és alapvető fontosságú a nők és a férfiak közötti egyenlőség terén való előrelépéshez. Egyes országokban, mint például Spanyolországban, az apasági szabadság már most is független és átvihető rendszere működik.
Biztosítanunk kell a férfiak számára azt a lehetőséget, hogy a nőkkel együtt felelősséget vállaljanak, ezáltal javítva azon a rendszeren, amely jelenleg előttünk van. Ezt fontosnak tartom.
Szeretnék köszönetet mondani Estrela asszonynak munkájáért és a Parlament azon felelős hozzáállásáért, amit...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Godfrey Bloom
Elnök asszony, körülbelül öt és fél éve felháborodást váltottam ki azzal a kijelentésemmel, hogy a kisvállalkozók, ha helyén van az eszük, bolondok lesznek majd szülőképes korú nőt alkalmazni.
Azóta a helyzet csak rosszabbodott, mivel a munkavállalók és munkáltatók közötti egyensúly teljesen kicsúszott az ellenőrzés alól. Egyik yorki választóm levélben fordult hozzám tavaly, amiben azt írta, hogy most nem csak a szülőképes korú nőkről van szó, hiszen teljesen őrültnek kell lennie annak a kisvállalkozónak, aki bárkit is alkalmaz.
Rendkívüli helyzettel állunk szemben, nem igaz? A fiatal nők kétségbeesetten próbálnak munkát találni, kétségbeesetten akarnak vállalatoknál dolgozni, különösen kisvállalatoknál - amelyek a brit gazdaság hajtóerejét jelentik -, a másik oldalon pedig ott vannak a munkáltatók, akik rettegnek felvenni őket. Ez a mi problémánk. Mi, itt, akiknek oly kevés kereskedelmi tapasztalatunk van, csaknem lehetetlenné tesszük a kisvállalkozások számára, hogy fiatal nőket alkalmazzanak, pedig azt ők nem ellenzik.
Korábban azt gondoltam, hogy valamiféle kínai összeesküvés volt a háttérben, amikor a Parlament szinte lehetetlenné tette az európai gazdaság működését, és hogy színfalak mögött a kínaiak annyira lerontották a helyzetet, hogy végül kénytelenek voltunk mindent Kínából importálni. Nos, van egy másik elmélet is, ami szerint azok a nők, akik olyannyira megnehezítik a szakbizottságokban, az Európai Bizottságban és itt, a Parlamentben a kisvállalkozások számára, hogy fiatal nőket alkalmazzanak, a nagy lehetőséget tartják szem előtt.
Szerintem, amikor a választópolgárok néhány év múlva - nagyon helyesen - rájuk néznek és kirúgják őket a hozzá a nem értésük és az ostobaságuk miatt, csak azért tudnak majd munkahelyet szerezni, mert középkorúak vagy annál idősebbek. A pálya tiszta lesz számukra. Ez az én elméletem. Nem tudok elképzelni semmilyen más értelmes választ erre a munkáltatók és munkavállalók közötti kapcsolatba való nevetséges beavatkozásra. Ha Önök szerint ez az elmélet bizarr, ha van bármi, ami felér azzal, ahogyan az éghajlatváltozásról beszélnek, higgyék el, semmi sem túl ostoba ennek a Háznak.
Salvatore Iacolino
(IT) Elnök asszony, nincs kétség afelől, hogy e jogszabálytervezet parlamenti vitára bocsátását - 18 hónapos intenzív munkát követően - kedvezően kell fogadni. Egyértelmű, hogy egy ilyen természetű projektnek számos érzékeny pontja van, tekintve, hogy a vonatkozó tagállami jogszabályok nagyban különböznek egymástól. Mindenesetre az intézkedés innovatív jellege olyan eredmény, amely nagyon pozitív fogadtatást érdemel, csakúgy mint a család központi szerepe elvének hangsúlyozása, és a nagyobb fokú szociális biztonság garantálása a nők, illetve egy meghatározott állapotban lévő - azaz gyermeket váró - nők számára.
Hasonlókképpen következetesen kell eljárni a szülő nők védelmének biztosításában - és ezt annak ellenére mondom, hogy szerintem ennek az intézkedésnek a szabályozási köre szélesebb az eredetileg tervezettnél - annyiban, hogy hangsúlyozni kell, hogy Európában és számos tagállamban még mindig jelentős különbségek vannak a szülés és a magzatok tekintetében kínált védelem terén.
Ezt az élethelyzetet mindenképpen össze kell egyeztetni a munkáltatói visszaélések felszámolásának szükségességével, és korlátoznunk kell a módosítások hatókörét - mivel szerintem néhány módosítás általában véve túlzottan rugalmatlanná teszi a jogszabályt -, kezdve az apasági szabadsággal, amely túlzásnak tűnik egy olyan intézkedés tekintetében, amely alapvetően a nők védelmére irányul.
Vitathatatlan, hogy komolyan mérlegelni kell a bevándorló munkavállalók és a háztartási alkalmazottak problémáját, ami a kérdés egy másik elemét képezi (a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nőkről szóló jogszabálytervezet) egy rugalmas piacon, ahol a nőkre, különösen most, a közösség rendelkezésére álló erőforrásként kell tekinteni.
Nicole Sinclaire
Elnök asszony, a brit munkáltatók és a brit kormány nyomatékosan kérik a brit európai parlamenti képviselőket, hogy ne szavazzák meg a teljes összegű fizetés mellett biztosított szülési szabadság 14 hétről 20 hétre való növelését - jóllehet ezt képmutatásnak tartom a konzervatívok részéről, akik a szakbizottságban 24 hetes fizetett szabadságra vonatkozó módosítást terjesztettek elő. Szóval, a képmutatás nyilvánvalóan nem ismer határokat.
A brit kisvállalkozók szövetsége (British Federation of Small Businesses) szerint ezek a tervek pénzügyileg nem kivitelezhetők, és a brit vállalkozásoknak több mint évi 2,5 milliárd font sterlingbe kerülnének. A liberális demokratákat is magában foglaló brit koalíciós kormány is ellenzi ezeket a módosításokat. A javasolt változások költsége 2 milliárd font sterlingre is rúghat az Egyesült Királyságban, akkor, amikor az állami és a magánszférában egyaránt munkavállalókat bocsátanak el ennél sokkal kisebb összegek megtakarítása céljából.
Emellett ezek a változások visszafelé is elsülhetnek, mivel a brit kormány szerint a legjobban fizetett munkavállalók fognak a legjobban járni az új szabályokkal, és a legalacsonyabban fizetettek a legrosszabbul. Ezek a változások - bármennyire is jót akarnak elérni - végeredményben visszavetik majd a dolgozó nők egyenlőségének megvalósítására irányuló folyamatot. Az új szabályok ezenkívül arra ösztönzik majd a munkáltatókat, hogy férfi jelentkezőket válasszanak nők helyett.
Elnök asszony, más módjai vannak a szoptató anyák jogainak előmozdításának, például a rugalmasabb szabadságolási rendszerek. Tiszteletben kell tartanunk az egyes tagállamokban meglévő, sokszínű szociális és kulturális különbségeket. Erre a helyzetre nincs egységes megoldás. A dolgozó családok, amelyek olyan nagyban függnek attól, hogy mi jó jogszabályokat dolgozunk-e ki az élethez, a munkához és a gyermekneveléshez, a valós életben élnek, nem pedig egy ideológiai Eurodisney-ben.
Ezek a javaslatok rosszkor születtek és nem a megfelelő embereknek kedveznek. Akkor, amikor az EU kormányai a közkiadások csökkentésére törekednek, Önök a foglalkoztatási költségek növelését próbálják elérni, ami súlyos csapást mér az olyan ágazatokra, ahol a nők aránytalanul nagy számban vannak jelen, és ebből adódóan esetükben nagyobb a lehetősége a munkahelyük megszűnésének. Az Egyesült Királyságnak vannak a legjobb, legméltányosabb és legbőkezűbb szabályai a szülési és az apasági szabadságra vonatkozóan. A brit anyák jelenleg hat hétig fizetésük 90%-át kapják, azután pedig 33 hétig heti 125 font sterling összegű, törvény által biztosított anyasági ellátásban részesülnek.
Én a britek érdekei szerint fogok szavazni. Követem Őfelsége kormányának tanácsát, ellenezni fogom az anyasági ellátásra vonatkozó módosításokat.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Elnök asszony, miután végighallgattam mindazt, ami itt, a plenáris ülésen elhangzott, biztos vagyok abban, hogy a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód - amelyhez valójában óriási bátorságra, erőfeszítésre és sok pénzre van szükség -, még nem valósult meg. Ezt nemcsak azon kollégáimnak mondom, saját képviselőcsoportomban - akik mellesleg már elhagyták a termet -, hanem másoknak is. Ezt szerettem volna először elmondani.
A másodsorban az idősödő társadalomról, a növekvő számú idősekkel jellemezhető életkor-struktúráról szeretnék szólni. Ez rendkívül fontos kérdés Európa számára, és ezért elsődleges fontosságú kérdés a gyermekvállalás megkönnyítése. Például nagyon értékesnek tartom a francia pénzügyminiszter, Lagarde asszony által adott interjút, amelyben a nők munkahelyi helyzetéről beszélt, és amely tökéletes volt. Nagyon remélem, hogy ahhoz tartjuk majd magunkat.
Továbblépve hangsúlyozni szeretném, hogy az egyenlő bánásmód a szociális Európa melletti elkötelezettség. Azt mondtuk, hogy ebben a szociális Európában a nők és a férfiak számára biztosítani kell az egyenlő esélyeket a munkaerőpiacon, valamint a gyermekvállalás lehetőségét. Jelenleg mindannyian 18 hetet szeretnénk elfogadni, és többé-kevésbé meg is egyeztünk erről a 18 hétről, de azt még nem tudjuk, hogyan fogjuk ezt pénzügyileg megoldani.
Semmi kifogásom sincs a saját képviselőcsoportom által előterjesztett kompromisszum ellen, miszerint egy 75%-os felső határt kell megállapítani arra a négy hétre. Azzal viszont nem értek egyet, hogy ez a kompromisszum kapcsolatot hoz létre az egészségügyi költségekkel. Ez az, amit nem tudok elfogadni, mivel ez a javaslat lehetőséget kínál olyan országok számára, mint például az Egyesült Királyság és Írország - Franciaországban az ilyen költségek nagymértékben támogatottak -, hogy megkerüljék a 75%-ot, amit továbbra is folyósítani kell. Ezért azon gondolkodom, hogy talán nem lehetne-e nemmel szavazni a kompromisszum e részére. Ez azt is jelentené, hogy képesek voltunk egy konszolidált véleményt adni, amely várhatóan többséget kap a Tanácsban.
Pascale Gruny
(FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Olyan európai jogszabályra van szükségünk, amely védelmezi a várandós, gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók egészségét, ezenkívül megoldást kell találnunk az előttünk álló demográfiai kihívásra, és ösztönöznünk kell a születési ráták növekedését Európában. De ez a haladás nem hathat negatívan a nők foglalkoztatására.
Három pontot szeretnék kiemelni. Először is, üdvözlöm az Európai Bizottságnak a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló javaslatát. Sőt, hangsúlyoznám a címet, amely ezen irányelv jogi kerete, mivel túlságosan gyakran fordul elő, hogy megfeledkezünk arról, hogy pontosan miről is szól a szöveg. A nőkről van szó, mivel - amíg nem bizonyított az ellenkezője - a férfiak nem tudnak szülni.
Az apasági és a szülői szabadságra tett hivatkozások eredményeként a vita kezd felhígulni. Először oldjuk meg a nők problémáját azáltal, hogy az egészségüket helyezzük középpontba, amikor gyermeket hoznak a világra. Valódi garanciákat kell biztosítanunk arra vonatkozóan, hogy megvédjük e nők egészségét a munkaerőpiacon. Az apasági és a szülői szabadsággal egy másik irányelvben foglalkozunk majd.
Másodszor, a vita a hetek száma körül forog. Jelenleg a szabadság átlagos hossza 14 hét. Az Európai Bizottság 18 hetet javasol, a jelentés pedig 20-at. Nyilvánvalóan - nőként és három gyermek édesanyjaként - azt szeretném, ha az anyák a lehető leghosszabb ideig otthon maradhassanak gyermekükkel. De felmerül a kérdés: ki fogja kifizetni a 14 hetes időtartam 20 hétre való meghosszabbítását? Az állam? A vállalkozások?
Meggyőződésem, hogy a 14 hétről 18 hétre történő átlagos növekedés óriási előrelépést jelentene Európában, és gazdaságunk részéről valódi beruházás lenne az európai születési ráták növelése érdekében. A húsz hét már valószínűleg negatív hatást gyakorol a nők foglalkoztatására, fékezné azt. A vállalkozások és államaink nem tudják támogatni ezt az újabb óriási pénzügyi terhet most, a válság idején.
Harmadszor pedig kiemeltebben kell foglalkozni a gyermekgondozás helyzetének javítására, hogy az anyák egyensúlyt tudjanak kialakítani a munka és a magánéletük között. Ebben a kérdésben csak kevés előrehaladás történt a Parlament számos felhívása ellenére. Ezért ne akadályozzuk a célok elérését, és ne küldjük a nőket vissza az otthonaikba.
Elena Băsescu
(RO) Szeretném megragadni az alkalmat, hogy őszinte részvétemet fejezzem ki Maricica Hăhăianu családjának. Ez a 32 éves román ápolónő Olaszországba ment, hogy jobb állást találjon. Múlt héten életét vesztette, miután egy fiatal olasz férfi megtámadta egy római metróállomáson.
Úgy vélem, a bizonytalan foglalkoztatási feltételekkel Európának kiemelten kell foglalkoznia. A nők nagy számban vannak jelen a rosszul fizetett állásokban, és a részmunkaidős munkavállalók nagy többségét is ők teszik ki az Európai Unióban. Ugyanakkor vannak olyan esetek, amikor a munkaerőpiacon részt vevő nőkre a válság csak korlátozott hatást fejtett ki. Romániában például 2009-ben tovább nőtt azon nők aránya, akik el tudtak helyezkedni.
Fel kell hívnom a figyelmet a külföldön dolgozó nők borzasztó helyzetére. Gyakran nem vonatkozik rájuk semmiféle jogi szabályozás és nincsenek jogaik...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Rovana Plumb
(RO) Ismét a szülési szabadságról szóló irányelvről szeretnék szólni. Figyelmesen hallgattam a ma esti vitát, és azt szeretném mondani, hogy e tervezet ellenzői - a szülési szabadság időtartamának meghosszabbítására és a teljes fizetésre gondolok - csak egy érvet tudnak felhozni: a gazdasági érvet. De ezzel a végletekig leegyszerűsítjük a kérdést, mert - a költségvetési hiánytól eltekintve - itt az emberekről van szó. Nem tudják, hogy a kedvező hatások összességében a jelentés mellett szólnak, a munkáltatók és a munkavállalók tekintetében egyaránt. Igen, a munkáltatók mellett is, ha a jövőbe való befektetésre gondolunk.
Ezenkívül a javaslat ellenzői nem ismerik fel, hogy az, hogy tulajdonképpen "büntetik” az anyaságot, és hogy mindez akkor történik, amikor a születési ráta csökken, nem beszélve az idősödő és elszegényedő népességről, hatással van a szociális biztonsági rendszerek fenntarthatóságára.
Frédérique Ries
(FR) Elnök asszony, és is figyelmesen hallgattam az eddigi felszólalásokat, és megjegyzem, hogy ha túl sok minden van, azzal gyakran csak rosszabbul járunk. Nem találom meggyőzőnek azokat az érveket, amelyeket ennek a szuper szülési szabadságnak - 20 hetes, teljes összegű fizetés mellett biztosított szabadság, amelyből hat hetet a gyermek születése előtt, két hetet pedig a gyermek születése után kell kivenni - az igazolására felhoztak. Teljesen biztos, hogy nem egy ilyen elszigetelt intézkedéssel fog Európa felülemelkedni az előtte álló, rendkívül összetett demográfiai és a női foglalkoztatással kapcsolatos kihívásokon.
Senki sem gondolhatja komolyan, hogy az emberek azért vállalnak gyereket, hogy kihasználják az öt hónapos szabadságot, a négy és fél hónapos helyett! Másrészről, nem hiszem, hogy javít a helyzeten, ha a nőktől megvonják a döntés szabadságát. És ne feledkezzünk meg a hatásokról, az általunk meghozott döntésekkel járó károkról. A nők védelme elsősorban azt jelenti, hogy nem esünk túlzásokba az általunk támasztott igényekkel, és így nem teremtünk lehetőséget a nőkkel szembeni megkülönböztetés újabb formái megjelenésének, amikor állásra jelentkeznek vagy amikor visszatérnek a munkahelyükre, amit az OECD vagy például a Union of the Middle Classes valamennyi szakértője is megerősít.
Ezért határozottan támogatom a 18 hetes szabadságot, az apasági szabadság elvét, és a tagállamok arra vonatkozó hatáskörét, hogy még tovább menjenek ezen az úton.
Franziska Katharina Brantner
(DE) Elnök asszony, szeretnék egy rövid megjegyzést tenni a szülői szabadság időszakainak egyes országokban történő elismerésével kapcsolatban. Mann úr és kollégái szintén nyújtottak be módosításokat ebben a témában, többek között a 115. módosítást, amelynek első része valóban arról szól, hogy a négy hetet be kell-e számítani.
Sajnos ez kapcsolódik a módosítás második részéhez - felolvasom, hogy teljesen érthető legyen: a juttatás a szülési szabadság 18 hetére fizetett bér átlaga lehet, amelynek az utolsó havi fizetés vagy a nemzeti jogszabályoknak megfelelően megállapított havi átlagfizetés legalább 75%-ának kell lennie, a nemzeti jogszabályok szerint meghatározott esetleges felső határösszeg függvényében. Ez tulajdonképpen azt jelenti, hogy nem ragaszkodunk az európai harmonizációhoz, ha e terület finanszírozásáról van szó, és arról, hogy mennyit kapnak a nők ezen időszak alatt. Ez elfogadhatatlan. Rendkívül sajnálatosnak tartanám, ha ez átmenne a szavazáson, mert végső soron nem feladni szeretnénk az európai szintű harmonizációt, hanem inkább növelni, hogy ezzel javítsuk a nők és a férfiak helyzetét.
Cornelia Ernst
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy tulajdonképpen mit is akarunk elérni ezzel a vitával. Kicsit javítani szeretnénk az egyenlőség helyzetén, és egy kis segítséget szeretnénk nyújtani a családoknak, a lehető legkisebb költséggel? A családi élet és a munkahely összeegyeztetése természetesen pénzbe kerül. Csak azt kérdezném német képviselőtársaimtól: mi az az 1 milliárd euró Németországban, amikor 450 milliárd eurót adunk ki bankgaranciákra? Pontosan mit akarunk elérni ezen a területen? A szülői szabadságra fizetett teljes összegű fizetés nagyon is helyénvaló. Mi másnak kellene lennie? Nem szabadidőről, nem üdülésről van szó - hanem munkáról!
Természetesen szeretnénk ezt az időszakot 20 hétre kiterjeszteni, mert véleményünk szerint ehhez a munkához ennyi idő szükséges.
Ezenkívül nem elégszünk meg annyival, hogy egy kicsivel több egyenlőséget teremtünk a munka világában. Teljes egyenlőséget akarunk a nők és a férfiak számára. Drasztikus lépéseket kell tennünk ennek elérése érdekében, például a törvényes minimálbér bevezetését valamennyi tagállamban.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök asszony, az anyasági védelem kérdésének tagállami hatáskörben kell maradnia, tekintettel az európai kulturális különbségekre. Ausztria 16 hetes anyasági ellátást biztosít. Ennek meghosszabbítása évi 17,4 millió euróba kerülne minden további hét esetében. A 20 hetes szabadság kötelezővé tétele több mint 60 millió euróba kerülne Ausztriának. A további költségek még ennél is magasabbak lennének, ha ezenkívül kéthetes apasági szabadság is járna minden apának.
Legyünk megfontoltak: először is, a gyermekvállalás teljességgel a szülők személyes döntése, másodszor, ez a lépés szerintem magában hordozza annak a veszélyét, hogy a szülőképes korú nőkkel szemben további megkülönböztetést alkalmazzanak. Ez a bizonytalan foglalkoztatási feltételek növekedésére ösztönözne, amely körülmények a kereső nők 31,5%-át már most is érintik. A kérdés a következő: valóban ezt akarjuk?
Seán Kelly
(GA) Elnök asszony, kiváló vitát folytattunk ma este, és általában véve elmondható, hogy sok jó érv hangzott el. A felhozott javaslatok idealisztikusak, de Estrela asszony dicséretet érdemel ezekért. Ugyanakkor gyakorlatiasnak és realistának kell lennünk. De vannak kétségeim. Ha támogatjuk mindezeket a javaslatokat, előfordulhat, hogy különösen a fiatal nők nem fognak munkát találni maguknak. Szülőként nézem ezt a helyzetet. Van két lányom, és azt akarom, hogy a fiúkkal azonos esélyekkel induljanak, ha munkahelyekről van szó. Ez a legfontosabb dolog! Írországban jelenleg meglehetősen nehéz pénzügyi helyzetben vagyunk. A fiatalok 20%-a munkanélküli. Naponta négy kis- és középvállalkozás kénytelen bezárni, és minden eddiginél szigorúbb lesz a költségvetésünk. Tehát jóllehet a dokumentum számos jó javaslatot tartalmaz, talán egy későbbi időpontban kellene velük foglalkozni. Nem hiszem, hogy most megvalósíthatók lennének.
Marita Ulvskog
(SV) Nagyon izgalmas vita volt a mai. Ez azt jelzi, tudunk kompromisszumot találni, hogy dönthessünk erről a kérdésről.
Nagyon jó lenne, ha ezt meg tudnánk tenni, és természetesen mindenképpen úgy kell továbblépnünk, hogy figyelembe vesszük, hogy különböző rendszereink vannak. A különböző tagállamokban különböző mértékű haladás történt.
Hazámban, Svédországban, a szülői szabadság hosszabb egy évnél, és erre az időszakra magas összegű juttatást biztosítanak. A szülői szabadság egy részét az apának kell kivennie.
Nem hiszem, hogy sikerülne olyasmit elérni, amely annyira jó lenne a férfiak, a nők és a gyermekek számára, valamint a nők munkaerő-piaci részvétele tekintetében az Unió szintjén. De biztosítsunk egy minimum irányelvet, amely lehetővé teszi számunkra a megállapodás elérését.
Elżbieta Katarzyna Łukacijewska
(PL) Rátérve a nők szakmai tevékenységére, két korcsoportot szeretnék kiemelni: az első csoportot, amellyel a mai nap folyamán már sokat foglalkoztunk, a jól képzett fiatal nők alkotják, akik azért nem találnak munkát, mert a munkaadók gyakran ódzkodnak a várandóssággal és a szülési szabadsággal kapcsolatos költségektől.
A második csoportot az 50 év feletti nők alkotják, akiket kevésbé produktívnak és kevésbé kreatívnak tekintenek. A statisztikák szerint az 59-60 éves nők csupán 25%-át teszik ki az ebbe a korcsoportba tartozó munkavállalóknak. A 60 feletti nők százalékaránya még ennél is alacsonyabb. Ez az, ami miatt a bizonytalan női munkavállalókról való vita folytatásakor mindkét csoportot figyelembe kell vennünk, és lehetőség szerint mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy segítséget nyújtsunk a nőknek az első munkahelyük megtalálásához, a szülési szabadságot követő ismételt munkába állásukhoz, valamint képzettségük szintjének javításához.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Elnök asszony, a kezdeményezés célja a várandós vagy gyermekágyas dolgozó nők munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítása, valamint a családi élet és a munka egyensúlyát elősegítő intézkedések alkalmazása.
Az európai nők ma az Európai Parlamentre tekintenek, és azt várják tőlünk, hogy a XXI. század igényeit kielégítő modern intézkedéseket hajtsunk végre. Ezért a 20 hetes, az anya fizetésének 100%-ával együtt járó és az önálló vállalkozói tevékenységet folytatókra is kiterjedő szabadság lehetőségéről, az apákat a szülést követően megillető szabadság lehetőségéről, valamint az e szabadság igénybevétele tekintetében a férfiak és nők egyenlőségének megállapításáról kell beszélnünk. Nem csak a nőkről van szó.
A szülési szabadság költségének megvitatása nem egy újabb, a nőket sújtó büntetés; figyelembe véve a születési rátával kapcsolatos válságot és a jelenleg idősödő európai népességét, a felelősségvállalás hiányát szemlélteti, ami szintén hozzájárul a gazdasági válság kialakulásához.
Felmerült-e már Önökben, hogy feltegyék a kérdést: mi a munkahelyi hiányzás költsége Európában? Erről egy szót sem hallottam. Lehetőségünk van a férfiak és nők egyenlőségével kapcsolatos előrehaladás elérésére, ezért ne okozzunk csalódást Európa népének.
Maroš Šefčovič
a Bizottság alelnöke. - Elnök asszony, szeretnék köszönetet mondani valamennyi tisztelt képviselőnek azért, amiért részt vettek ebben a fontos, serkentő hatású és - azt kell mondanom - nagyon szenvedélyes hangulatú vitában.
Noha különböző szempontok szerint tekintünk e problémákra, többségünk egyetért bizonyos dolgokat illetően. A szülési szabadságot nem szabad büntetni; nagyon keményen kell dolgoznunk, hogy megvalósítsuk az egyenlő díjazás elvét; és nagyon alaposan kell megvizsgálnunk az itt hozott döntések gazdasági hatásait.
Önök közül többen utaltak az apasági vagy a szülői szabadságra. Szeretném emlékeztetni Önöket arra, hogy a szülői szabadságról szóló, újonnan elfogadott irányelv gyermekenként legalább nyolc hónapot biztosít a szülők számára. Először van európai uniós szinten olyan jogszabályi ösztönzőnk, amely a szabadság kivételére bátorítja az apákat.
Egy egész hónapnyi szabadság vész el, ha az apa nem vállalja a rá háruló felelősséget. Ez az irányelv hamarosan hatályba lép, mi pedig a továbbiakban is hagyatkozni fogunk erre az elért előrehaladásra, és alaposan megvizsgáljuk az apasági szabadsággal kapcsolatos további javaslatokat.
Ahogyan azt nyitó megjegyzéseimben is elmondtam, most a helyzet tanulmányozásával foglalkozunk, és a lehető leghamarabb jelentkezni fogunk Önöknél az eredményekkel.
Engedjék meg, hogy egy személyes megjegyzéssel is kiemeljem, mennyire fontos, hogy az apákat a szülői feladatok gyakorlásában való részvételre ösztönözzük. Szerencsém volt három gyermekem közül kettőnek a születésénél jelen lenni. Abban az időben a kórházban a legtöbb, amit tehettem, az volt, hogy bátornak mutattam magam, és úgy tettem, mint aki nem aggódik és nincs megijedve, és igyekeztem a lehető legnagyobb lelki támaszt nyújtani a feleségemnek. Néha azonban a feleségem és az ott lévő kedves nővérek voltak azok, akik lelket öntöttek belém, hogy aztán én is lelki támaszt tudjak nyújtani! Soha nem felejtem el a szülést követő, meghatározó pillanatokat, és azokat az első napokat, amikor a feleségem segítségére lehettem az újszülöttel kapcsolatban.
Teljesen egyértelmű, hogy nem csak az anyák azok, akiknek kötődést kell kialakítaniuk az újszülöttel. Erre az apáknak is szükségük van, és nekünk ösztönöznünk kell őket erre, meg kell változtatnunk az apai mintákat, és olyan feltételeket kell teremtenünk, amelyek között az apákban is kialakulhat az újszülötthöz való kötődés.
Visszatérve a mai vita tárgyát képező jelentésre, és Thomsen asszonynak a bizonytalan munkáról szóló jelentésére, alaposan megfontoltam az elhangzottakat. Biztosíthatom Önöket arról, hogy a Bizottság különösen a nemzeti foglalkoztatáspolitikák figyelemmel kísérése és a strukturális alapok által nyújtott támogatás révén biztosítja majd a bizonytalan helyzetű női munkavállalók munkakörülményeinek javítását.
Ami pedig Estrela asszonynak a meghosszabbított szülési szabadságról szóló irányelvre vonatkozó bizottsági javaslattal kapcsolatos átfogó munkáját illeti, valóban a nagyon nehezen megteremthető egyensúly elérésére törekszünk. Biztosítanunk kell a női munkavállalók alapvető jogait, de nem szolgáltathatunk ürügyet a tagállamoknak e nagyon fontos tárgyalások leállítására. Meg kell vizsgálnunk a magas foglalkoztatási arányt és szülési arányt egyszerre kínáló modelleket.
E gondolat mentén haladva a Bizottság üdvözli a legalább 18 hetes szabadság fenntartására irányuló, a javadalmazás alternatív szintjét megállapító, a betegszabadságra való hivatkozást megtartó, valamint a szabadság más formáinak szülési szabadságként való beszámítását lehetővé tevő módosításokat.
Mindezt azzal a fenntartással, hogy ezek az intézkedések nem vezetnek a meglévő védelem szintjének gyöngüléséhez. E tekintetben a meghátrálás nem lehet megoldás az Európai Unió számára.
Nagyon remélem, hogy a Parlament és a Tanács kompromisszumra tud majd jutni. A Bizottság álláspontja a két intézmény álláspontjai közötti különbség áthidalására, valamint a jövőbeni megbeszélések szilárd alapjának megteremtésére irányul.
Végső célunknak az európai nők helyzetének javítása kell, hogy legyen. Óriási mértékben járulnak hozzá a társadalomhoz, a társadalomnak pedig módot kell találnia arra, hogy ezt viszonozza.
Miroslav Mikolášik
Elnök asszony, attól tartok, hogy számos olyan képviselőtársam kapott szót, akik csak utánam és képviselőtársaim után jelentkezett. Mi már akkor szót kértünk, amikor Buzek elnök úr az este megnyitotta a vitát, ezért tiltakozom azon igazságtalanság miatt, hogy az ad hoc felszólalók kaptak szót.
Elnök
Nagyon szépen köszönöm, hogy szót kért. Ahogyan azt már említettem, sokkal többen kértek szót annál, mint aminek eleget tudnánk tenni. 19 fő kívánt hozzászólni a rendelkezésre álló öt percben. Ezért megpróbáltam a listán szereplő azon személyeknek szót adni, akikkel beszélni is tudtam.
Észrevételét természetesen jegyzőkönyvbe vesszük. Az elkövetkező viták során igyekszünk majd mindent megtenni annak érdekében, hogy minden a lehető legtisztességesebb módon történjen.
Edite Estrela
előadó. - (PT) Tisztelt elnök asszony, biztos úr! Szeretnék köszönetet mondani a nyitó megjegyzései és a záróbeszéde során mutatott érzékenységéért és a személyes indíttatású vallomásáért. Úgy vélem, nagyon fontos, hogy ez a többiek, például a vita során felszólaló többi parlamenti képviselő vallomásaihoz is kapcsolódik, mivel ez majd minden bizonnyal segítséget nyújt a társadalmunkban még mindig meglévő bizonyos előítéletek és sztereotípiák megváltoztatásához.
Éppen ezért tartom fontosnak, hogy a rendelkezésre álló kettős jogalapot a lehető leginkább kihasználva foglaljuk bele az apasági szabadságot az irányelvbe, aminek a célja a nemek egyenlőségének előmozdítása és a családi és a magánélet összeegyeztetése, mivel a társadalmunkban magukat továbbra is tartó sztereotípiák egyike az, hogy a nők feladata a reprodukció, a férfiak feladata pedig a termelés. A férfi épp annyira apa, mint amennyire a nő anya, és amennyire mindketten munkavállalók, és ilyen módon mindketten egyaránt jogosultak a szakmai előmenetelre és a gyermekeiknek a születéstől kezdődően tartó nevelésére. Az egyesült királyságbeli képviselőtársam most nincs itt. Szerettem volna megkérdezni tőle azt, hogy vajon David Cameron előbbre való-e azoknál az európaiaknál, akik szintén szeretnék igénybe venni az apasági szabadságot, de akiket legalább nyolc tagállamban hátrányos megkülönböztetés ér ezzel kapcsolatban.
Még az első olvasat folyamatában vagyunk, így lehetőségünk nyílik arra, hogy a javaslatokat a Bizottsággal és a Tanáccsal együtt tegyük hatékonyabbá. Szeretnék köszönetet mondani képviselőtársaimnak a részvételért. Úgy érzem, ez a széles konszenzus nagyon fontos.
Természetesen nehéz időket élünk, de a társadalmaknak éppen ilyenkor van a legnagyobb szüksége a merész döntéshozókra, mivel - ahogyan azt Horatius római költő is megjegyezte néhány ezer évvel ezelőtt - aki fél a felfordulástól, az térden csúszva végzi.
Britta Thomsen
előadó. - (DA) Elnök asszony, szeretnék köszönetet mondani képviselőtársaimnak a bizonytalan helyzetű női munkavállalókról szóló jelentésemmel kapcsolatos észrevételeikért, a Bizottságnak pedig a helyzet javítására irányuló kezdeményezések meghozatalára való hajlandóságáért.
Ahogyan arra több képviselő is rámutatott, a nők alkotják a túlnyomó többségét azoknak, akik elégtelen munkakörülmények között és alacsony fizetésért dolgoznak. Ez nemcsak azt jelenti, hogy az európai nők kevesebbet keresnek a férfiaknál, hanem azt is, hogy a nők egyben alacsonyabb nyugdíjat is kapnak a férfiaknál, és a jövőben majd csak még több szegény nőt láthatunk majd Európában, mivel a házasság a továbbiakban már nem nyújt automatikusan anyagi biztonságot az idős korra.
Az európai munkaerőpiac legsérülékenyebb csoportját a bevándorló nők alkotják. E csoport körében nagyon nagy mértékű a kizsákmányolás, különösen a 11 millió, háztartási alkalmazottként dolgozó nő körében. E csoportba tartoznak az au pairek is. Az "au pair” azt jelenti, hogy "egyenlő feltételek mellett”, de a Fülöp-szigetekről és a volt Szovjetunióból au pair-munkára érkező nők nem a kulturális cserekapcsolatok miatt érkeznek. Pénzt keresni jönnek, és ezt a rendszert Európa számos országában az olcsó munkaerő megszerzésének módjaként használják ki. Olyan helyzet ez, amelynek kivizsgálására szeretném felhívni a Bizottságot. Nem engedhetjük, hogy a kizsákmányolás e fajtája legális legyen Európában. Ezért nagyobb szigorúságot kell tanúsítanunk az au pair-munka rendszerével kapcsolatban.
A férfiak és a nők bérkülönbsége - a Bizottság saját jövedelemstatisztikái szerint - akkor kezdődik, amikor felmerül a gyermekvállalás kérdése. Ha el kívánjuk érni a férfiak és a nők teljes munkaerő-piaci egyenlőségét, akkor a nőknek teljes kompenzációt kell biztosítani a szülési szabadság idejére, és a férfiakat is be kell vonni a gyermekeik gondozásába, azaz ezért részükre apasági szabadságot kell biztosítani.
Elnök
A vitát lezárom.
Az Estrela-jelentésről szóló szavazásra október 20-án, szerdán kerül sor.
A Thomsen-jelentésről szóló szavazásra október 19-én, kedden kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Sergio Berlato
írásban. - (IT) A férfiak és a nők közötti egyenlőség az Európai Unió alapelvei közé tartozik. Már a Maastrichti Szerződés megállapította 1992-ben, majd néhány évvel később (1997) az Amszterdami Szerződés, napjainkban pedig a 2010 és 2015 közötti időszakra vonatkozó uniós stratégia. Az Európai Unió szociális menetrendjének prioritásai többek között magukban foglalják annak szükségességét, hogy a nők esetében támogatni kell a munkahely, a magán- és a családi élet összeegyeztetésére irányuló politikákat. Ebben az összefüggésben véleményem szerint az anyaság a társadalmi stabilitás szempontjából vitathatatlanul alapvető jognak tekinthető.
Az Európai Unió jelenleg demográfiai kihívással néz szembe, amelyet a születések alacsony száma és az idősek arányának folyamatos növekedése jellemez. Úgy gondolom, hogy a nők vonatkozásában a családi élet és a munka közötti egyensúly megteremtését elősegítő rendelkezések javítása a demográfiai hanyatlásra adott válasz részét képezi. Elismerem, hogy fontos erőteljesebb védelmet bevezetni a várandósság kezdetétől a szülési szabadság lejártát közvetlenül követő hónapokig tartó időszakban történő elbocsátással szemben.
Így támogatom az e célból bevezetett módosításokat, többek között különösen a nők arra vonatkozó jogát, hogy visszatérjenek állásukba vagy azzal azonos munkakörbe.
Zuzana Brzobohatá
írásban. - (CS) A jelentés fő célkitűzése a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítása. Jómagam a szülési szabadság minimális időtartamának 14-ről 20 hétre történő kiterjesztését tartom a legfontosabb javaslatnak, ami hozzá fog járulni az anyák egészségi és pszichés állapotának javulásához, akik ennélfogva teljes mértékben gondját tudják viselni gyermekünknek. A szülési szabadság minimális időtartamának kiterjesztése a szoptatást is ösztönözni fogja, amely bizonyíthatóan kedvező hatást gyakorol a gyermekek és az anyák egészségére. Véleményem szerint ugyanilyen fontos az a mostani javaslat, miszerint a szülési szabadság alatt a munkavállaló fizetésének teljes összegével megegyező ellátásban - azaz havi átlagfizetésben - részesüljön, vagy annak legalább 85%-át megkapja. Ezen intézkedések elegendőek annak biztosításához, hogy a családok, különösen az egyszülős családok védelemben részesüljenek azzal szemben, hogy a szegénységi küszöb alá kerüljenek, és társadalmi kirekesztés legyen az osztályrészük. A jelentés egy része a nők hagyományos helyzetével foglalkozik. A férfiakkal szemben még mindig a nőkre hárul a fő felelősség, ami a gyermekek és más eltartottak ellátását illeti, és gyakran kényszerülnek az anyaság és a szakmai előmenetel közötti választásra. Ezért különösen lényeges, hogy a szülői szabadság új formái ne tükrözzék, illetve ne erősítsék a meglévő társadalmi sztereotípiákat. A javaslat csak a szülési szabadság alatt biztosítandó ellátás vonatkozásában érinti a Cseh Köztársaságot, a szülési szabadság hosszának szempontjából nem.
Corina Creţu
írásban. - (RO) A recesszió elsődleges áldozatai a nők, mivel az elbocsátások főleg a bizonytalan foglalkoztatásra hatnak ki. Az elbocsátások, a fizetéscsökkentések és a munkáltató által elkövetett visszaélések leginkább azokat a nőket érintik, akiket fizetett háztartási munka, gondozás terén foglalkoztatnak, és akik ideiglenes szerződés alapján vállalnak munkát. A fejlett országokban a háztartási munka az összes állás csaknem egytizedét teszi ki, ami azt jelenti, hogy az emberek, különösen a nők nagy része kiszolgáltatott helyzetben van. Ez visszaélésekre ösztönzi a munkáltatókat, főleg ha a munkavállalók az új európai uniós tagállamokból, például Romániából vagy harmadik országokból származó bevándorlók.
Úgy gondolom, hogy a románokra és bolgárokra vonatkozó, foglalkoztatással kapcsolatos korlátozások megszüntetését kell első lépésnek tekinteni a hátrányos megkülönböztetés felszámolása felé, amely magatartás még mindig alárendelt, bizonytalan státust kényszerít rájuk a régi tagállamok többségében. Egy romániai betegápoló tragikus esetének - akit nemrég gyilkoltak meg egy olasz metróállomáson a közömbös járókelők szeme láttára - meg kell kondítania a vészharangot a kollektív megkülönböztetés és megbélyegzés veszélyei miatt, amelyek - akár az említett esetben - előre nem látható és rendkívül súlyos következményekkel járhatnak. Ezenkívül szeretném sürgetni a szülési szabadság minimális időtartamának 20 hétre történő kiterjesztését, hogy a nőknek elegendő idejük lehessen arra, hogy gyermekükről megfelelően gondoskodjanak.
Proinsias De Rossa
írásban. - Támogatom ezt a jelentést, amely a teljes fizetéssel járó szülési szabadság minimális időtartamának 20 hétre történő kiterjesztésére, valamint a kéthetes fizetett apasági szabadság bevezetésére törekszik. Létfontosságú, hogy a kormányok most már támogassák az EP ajánlásait az uniós Foglalkoztatási, Szociálpolitikai, Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Tanácsban december 2-án. Ezen intézkedés ellenzése azzal a hatással fog járni, hogy sok nő kiszorul a munkaerőpiacról, ezáltal értékes erőforrásokat veszítünk. Ahelyett, hogy a nőket hátrányos helyzetbe hozza a gyermekvállalás miatt, az EU-nak támogatnia kell őket és elő kell segítenie, hogy megfelelőbb egyensúlyt alakítsanak ki a hivatás és a családi élet között. A szülési szabadságra vonatkozó hatékonyabb rendelkezések a társadalom jövőbeni jó egészségével kapcsolatos befektetést jelent. Az újszülöttek életének első néhány hete felbecsülhetetlen értékű a bizalom, az érzékelő-felfogó képességek, valamint a két szülőhöz fűződő kötelék kialakulása szempontjából. A tanulmányok azt is kimutatták, hogy a szociális intézkedések - például a szülési szabadság - hozzájárulnak a nők foglalkoztatottsági arányának 3-4%-os növekedéséhez. A szülési szabadságra vonatkozó hatékonyabb rendelkezések biztosítása és a fizetett apasági szabadság bevezetése ésszerű befektetés. Az ezen intézkedéssel kapcsolatos hatásvizsgálat bebizonyította, hogy a nők munkaerő-piaci részvételének alig több mint 1%-os növekedése fedezné a 20 hetes, fizetett szülési szabadság és a kéthetes, fizetett apasági szabadság költségeit.
Jim Higgins
írásban. - Az elmúlt 50 évben az európai nők hatalmas előrelépést értek el a nemek közötti egyenlőség terén. A megvalósított legfontosabb célok közé tartozik a nők munkaerőpiacra történő belépése. Ugyanakkor rendkívül aggasztó, hogy a "nem szabványos” foglalkoztatásban fokozódott a nők átlagosnál nagyobb aránya, és szeretném megismételni, hogy a jelentés "felszólítja a Bizottságot, hogy ösztönözze arra a tagállamokat, hogy osszák meg egymással bevált gyakorlataikat, és teljes mértékben használják ki a strukturális alapok ... kínálta társfinanszírozási lehetőségeket, hogy szélesebb körű hozzáférést biztosítsanak a megfizethető és minőségi gyermek- és idősgondozási lehetőségekhez annak érdekében, hogy a nők ne kényszerüljenek ezen feladatok nem hivatalos formában történő ellátására”. A jelentés "ezenfelül hangsúlyozza, hogy a bizonytalan feltételek mellett végzett otthoni ápolási munkát tisztességes, hosszú távú munkává kell alakítani, ahol csak lehetséges”. A bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett végzett munka már régóta aggodalomra ad okot; a jelenlegi gazdasági és pénzügyi válság miatt azonban igen sürgetővé vált a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett végzett munka, különösen a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nők problémája, és arra szeretném buzdítani a Bizottságot, hogy lépjen fel a kiszolgáltatott helyzetben lévő, bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nők védelme érdekében.
Anneli Jäätteenmäki
írásban. - (FI) A vitaindító felszólalások nagy szerepet tulajdonítanak annak, hogy támogatni kell a családok helyzetét. Az egyenlőség előmozdítása kiemelt fontosságú a foglalkoztatási stratégiákban. Ami a családokat illeti, ideje cselekedni. A családok esetében konkrét tettekre, valamint a hivatás és a családi élet megfelelőbb összehangolására van szükség. A nők körében magasabb a foglalkoztatási és születési ráta azon országokban, ahol a családi szabadság és a gyermekgondozási szolgáltatások kiváló rendszerei enyhítik a gyermekvállalással járó terheket. Többek között jó példával jár elöl Svédország, Dánia, Izland és Finnország. Tehát össze lehet kapcsolni a nők munkaerő-piaci részvételét és a magas születési rátát, és ezt kell támogatni az EU-ban. Támogatom a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság arra vonatkozó javaslatát, hogy a teljes fizetéssel járó szülési szabadság minimális időtartamát 20 hétre kell kiterjeszteni. A nők és a családok nem kerülhetnek hátrányos helyzetbe a gyermekvállalás miatt. A teljes fizetéssel járó szülési szabadságra vonatkozó felhíváson kívül a javasolt irányelv azt is indítványozza, hogy a nyugdíj kiszámításakor a szülési szabadság is számítson bele a munkában eltöltött szolgálati időbe. Ez a kérdés kapcsolódik az EU-nak az egyenlő munkáért járó egyenlő díjazásra való felhívásához. Ha az irányelv előrehaladna, csökkenne a nők és férfiak közötti bérszakadék. Az irányelv az ikerszülés és az örökbefogadó családok, valamint a fogyatékossággal élő gyermeket nevelő családok helyzetét is javítaná. Valójában nagyon nehéz bármilyen okot felhozni arra, hogy ne támogassuk a javasolt irányelvet, valamint a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság által előterjesztett módosításokat. A családi élet és a hivatás megfelelőbb összehangolása előmozdítja a családok jólétét, a foglalkoztatást és a gazdasági fejlődést.
Eija-Riitta Korhola
írásban. - (FI) Egyöntetű a véleményünk azzal kapcsolatban, hogy a várandós, illetve a gyermekágyas nőknek különleges védelemre van szükségük a társadalomban és a munkaerőpiacon. Végül is a társadalom alapegységéről van szó, a családok helyzetének megerősítéséről. Abban azonban nem értünk egyet, hogy valójában milyen jogszabályt kellene életbe léptetni ahhoz, hogy ez a cél megvalósuljon a tagállamokban. Támogatom a Bizottság azzal kapcsolatos álláspontját, hogy a szülési szabadság minimális időtartamát a jelenlegi 14-ről 18 hétre kellene kiterjeszteni az egész Unióban, minimum a betegség idejére alkalmazandó mértékű kompenzáció kifizetésével. Ez jelentős előrehaladást jelentene Európában. Ha emellett szem előtt tartjuk a szülői szabadság tekintetében tavaly bekövetkezett változásokat, levonhatjuk azt a következtetést, hogy a családok védelme javul az EU-ban. A Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság azonban olyan módosításokat fogadott el, amelyek nem veszik figyelembe a nemzeti rendszerek, illetve a pénzügyi tények közötti különbségeket. A tagállamokban nagyon eltérő rendszerek alakultak ki a szülési szabadság tekintetében. Ha valamennyit begyömöszölnénk ugyanabba a csomagba, ennek következtében silány jogszabály jönne létre és megsértenénk a szubszidiaritás elvét. Finnországban például a szülési szabadság az apasági szabadsággal, valamint a hosszú időtartamú, több mint hat hónapos szülői szabadsággal együtt egy átfogó rendszert alkot, amelynek költségterhe megoszlik a különböző érintett felek között. A rendszernek van még egy kiegészítő eleme: a gyermekgondozási szabadság lehetősége, amelynek során nem szakad meg a munkaszerződés. A most javasolt, teljes fizetéssel járó, 20 hetes szülési szabadság költségei Finnországban a jelenlegi 30 millió euróról 80 millió euróra emelkednének. Sok tagállamban még ennél is magasabbak lehetnek a költségek. A jelenlegi gazdasági helyzetben egy ilyen javaslat csak a költségvetési felelősség teljes figyelmen kívül hagyásával tehető. Az egyenlőség szempontjából ugyanilyen aggasztónak tartom azt a félelmetes forgatókönyvet, amelynek alapján a nők foglalkoztatási lehetőségei tulajdonképpen csökkenhetnek, ha a munkáltatókat ennek következtében súlyos költségek terhelik.
Jiří Maštálka
írásban. - (CS) 15 év telt el a pekingi cselekvési platform elfogadása óta. A dokumentum összefoglalja a nők helyzetét szerte a világon, és ajánlásokat fogalmaz meg a helyzet javítására. Különös hangsúlyt fektet a nők munkafeltételeire, különösen a gazdaságban, az egészségügyben és az oktatásban. Az Európai Parlament és a Tanács számos irányelvet fogadott el ezen ajánlások végrehajtására. Az eredmények alapján - amelyek nagyrészt pozitívnak bizonyultak - további feladatokat határoztak meg és terjesztettek elő a tagállamok számára a nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemterv (2006-2010) keretében. Az Európai Parlament a nők és a férfiak közötti egyenlőségről az Európai Unióban (2009) című februári éves jelentésében megjegyzi, hogy a gazdasági válság és az uniós országok költségvetési megszorításai következtében munkahelyek szűntek meg, ami különösen a nőket érintette. A nők gyakran engednek a munkáltatói nyomásnak, ami különösen kedvez a multinacionális kiskereskedelmi láncoknak. A munkateher negatív hatással van a nők egészségére, családjára, a törvényes munkaidőre és a képzésre. Csak kevés olyan munkáltató van, amely hajlandó kedvező feltételeket teremteni munkavállalói számára ahhoz, hogy össze tudják egyeztetni a munkát és a családi életüket. A legrosszabb munkakörülményekkel a bevándorló nők szembesülnek. Olyan nehézségekkel kell megküzdeniük, mint például a nyelvi akadályok, a szokatlan munkakörnyezet, családi vagy kulturális szokások stb. A válság meggátolta számos konkrét célkitűzés elérését. A Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetének haladéktalanul értékelnie kell a jelenlegi helyzetet, és az Európai Bizottságnak és az Európai Parlamentnek hatékony intézkedést kell tennie, hogy megakadályozzák a nők helyzetének további romlását.
Erminia Mazzoni
írásban. - (IT) Ezen irányelvre irányuló javaslat nehéz megszületése (találó ez a kifejezés ebben az esetben) az azok közötti ellentétnek tudható be, akik lehetetlen célokat akartak beépíteni a dokumentumba, hogy ezzel szimbolikus jelentőséggel ruházzák fel, illetve akiknek egyetlen célja társadalmunk fejlődésének elősegítése volt, és ezért bizonyos jogok gyakorlati érvényesülését támogatták. Végül az elért kompromisszum nem teljesíti maximálisan a védelem tekintetében meghatározott követelményeket: a várandós nők egészségének védelmét; egyenlő bánásmód garantálását a női munkavállalók számára, ideértve az önálló vállalkozókat; valamint a gyermekek ellátásával kapcsolatos feladatok fokozottabb megosztását a szülők között. Ugyanakkor újdonságok is vannak: a szülési szabadság 18 hétre történő meghosszabbítása, és 6 hetes kötelező szülési szabadság a szülés után; az érintett nő korábbi keresetével megegyező, teljes összegű juttatás bevezetése; az elbocsátás elleni fokozott védelem; valamint a rugalmas munkabeosztás kérelmezésének joga; emellett a tagállamoknak lehetőségük van különböző korlátokat megállapítani, és fenntarthatják a kedvezőbb rendelkezéseiket. Mindez azt jelenti, hogy valóban haladunk előre. Igennel szavaztam az állásfoglalásra, jóllehet a véleményem még a képviselőcsoportoméval sem egyezik számos módosítás esetében. Az igen szavazatomat az indokolja, hogy hangsúlyozni szeretném a munkahelyi biztonsághoz és egészségvédelemhez kapcsolódó intézkedések alapvető fontosságát.
Siiri Oviir
írásban. - (ET) A nemek közötti egyenlőség kérdése a munkaerőpiacon már hosszú ideje fontos téma az EU számára, amely már évek óta próbál megoldást találni erre a problémára. Ugyanakkor még ma sem tudunk pozitív fejleményekről beszámolni ezen a területen. Így, például az Eurostat adatai szerint a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nők száma - ezek a részmunkaidőben dolgozó nők - jelentős mértékben növekedett és elérte a 31,4%-ot, míg a férfiak esetében ez az arány 8,3%. Ésszerűnek tűnik, hogy ennek az okait a jelenlegi gazdasági és pénzügyi válságban keressük, amely tovább súlyosbította a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozó nők problémáit. Úgy vélem, hogy a bizonytalan foglalkoztatás amellett, hogy megmagyarázza a nők és férfiak közötti bérkülönbségeket, a karrierlehetőségeket is gátolja. Mivel napjainkban aránytalanul magas a bizonytalan munkával rendelkező nők aránya, és ezért a fent említett káros következmények aránytalanul nagy hatással vannak ezeknek a nőknek a helyzetére, úgy vélem, hogy az EU-nak meg kell erősítenie az ideiglenes, a részmunkaidős és a kölcsönzött munkaerőre vonatkozó jogi szabályozást. Talán akkor - majd egyszer - elmondhatjuk majd, hogy az EU egyenlő jogokat biztosított a nők és a férfiak számára, és felszámolta a nemi alapon történő megkülönböztetést a munkaerőpiacon.
Sirpa Pietikäinen
írásban. - (FI) Hölgyeim és uraim! Szeretném megköszönni Estrela asszonynak a tanácsi irányelv módosításáról előterjesztett, dicséretre méltó jelentését, amelyben a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítására ösztönöz. A jelentésben ismertetett reformok fontosak az uniós polgárok jogainak és jólétének javításához, valamint ahhoz, hogy egészségesebb verseny jöjjön létre a belső piacon. Az Európai Uniónak koherens szociálpolitikára van szüksége. A szülési szabadsággal kapcsolatos rendszerek harmonizálása fontos lépés az erősebb, szociális Európa felé. A jelentés 20 hetes, teljes összegű fizetés mellett biztosított szülési szabadságra tesz javaslatot. Ez számos országban növelné az anyasági ellátások összegét. Bizonyított, hogy a hosszú és megfelelően magas juttatással megtámogatott szülési szabadság pozitív hatással van a nők munkaerő-piaci részvételére. A nők nagyobb munkaerő-piaci részvétele gyorsan fedezné a reform költségeit, amelyet egyesek túlzottan magasnak tartanak. A jobb anyasági ellátások a születési rátát is emelik. Az elöregedő Európának adófizetőkre van szüksége, hogy a jövőben is fenn tudja tartani a szolgáltatásnyújtás biztonságát. A szülési szabadság idejére biztosított teljes összegű fizetésre való felhívás szintén fontos lépés a nők és a férfiak közötti jövedelmi különbségek csökkentésében. A szülési szabadság semmi esetre sem jelenthet kevesebb jövedelmet a nők számára, és ezenkívül a szülési szabadság idején biztosított teljes összegű fizetésnek növelnie kell a nők nyugdíjbefizetéseit. A jelen Európájában az idősebb nők esetében különösen nagy a szegénység kockázata.
Daciana Octavia Sârbu
írásban. - (RO) A bizonytalan munkák többségét mindig a nők végzik el. Már régóta napirenden van a nők munkafeltételeinek a javítása, de sajnos semmi sem változik. Ezt is figyelembe véve, szeretném felhívni a figyelmüket a Spanyolországban epret szedő idénymunkások nehéz helyzetére. Nemcsak a román munkavállalók és szakszervezetek által hozzám eljuttatott számtalan panaszból ismerem a helyzetet, hanem a helyszínen is jártam. Minden évben több ezer román nő megy epret szedni Spanyolországba 3-5 hónapos időszakra. Közülük sokaknak visszaéléseket kell elszenvedniük a munkáltatóik részéről. Az eredeti szerződéseket spanyol nyelvű szerződésekre cserélik ki, amelyet a munkavállalók nem értenek. Sokszor nem részesülnek egészségbiztosításban, így kénytelenek azt saját zsebből fizetni. Munkájuk során előfordul, hogy növényvédő szerekkel lepermetezett epret kell szedniük, mindenféle védőöltözet nélkül. De nem panaszkodhatnak, mert attól félnek, hogy kirúgják és hazaküldik őket. Már felhívtam az Európai Bizottság figyelmét a helyzetükre: kérdéseket tettem fel, amelyekben irányelv kidolgozását kértem az Európai Unióban dolgozó idénymunkások jogainak szabályozása érdekében. Azt a választ kaptam, hogy ez a kérdés nincs a kiemelt kérdések között. Ezért is szólítom fel újra a Bizottságot, hogy terjesszen elő jogalkotási javaslatot ebben a témában.
Olga Sehnalová
írásban. - (CS) A nők támogatása a munka és a családi élet összeegyeztetésében a modern kor egyik legnagyobb kihívása. A szülési szabadság hossza, illetve az erre az időszakra biztosított ellátás összege bizonyosan nem meghatározó abban, hogy valaki családot alapít-e, vagy vállal-e gyermeket. Mindazonáltal fontos, hogy milyen feltételek alapján hozzák meg ezeket a döntéseket. Arról van szó, hogy az anyák biztosak lehetnek ez idő alatt abban, hogy teljesen az anyaságra tudnak koncentrálni, békében és félelem nélkül, az első hetekben és hónapokban. Ez egyben annak a megnyilvánulása, hogy ezek a nők mennyire fontosak a társadalom számára. A kérdés az, hogy alapvetően csak a kíméletlen munkaerő-piaci feltételeknek kiszolgáltatott nők munkával töltött életének sajnálatos akadályaként tekintünk-e az anyaságra, vagy a társadalom képes-e biztosítani a nők számára a szükséges védelmet. Ha a munkaerőpiacon jelen lévő nőknek a gyermekszülés és az anyaság kapcsán biztosított fokozottabb védelem olyan gazdasági terhet jelent, amit az európai társadalom nem hajlandó elviselni, akkor el kell gondolkodnunk ennek a társadalomnak az értékein. A társadalom prioritásairól van szó.
Edward Scicluna
írásban. - Sok felszólaló érthető módon hivatkozott a szülési szabadság 14 hétről 20 hétre történő meghosszabbításának gazdasági hatásaira. Sajnos a költségek kérdése sokszor előkerül, mert ezt könnyű számszerűsíteni. De a pozitív hatások is mérhetők. Az egyik ilyen téma, amelyre vonatkozóan jól számszerűsített kutatásokat végeztek, az a fizetett szülési szabadság hatása az aktív keresőképes korú női munkaerő részvételi arányára (FLFPR). Az EKB által végzett egyik legmegbízhatóbb ökonometriai tanulmány egyértelműen bizonyítja, hogy az aktív keresőképes korú női munkaerő részvételi aránya az ilyen fizetett szülési szabadság 43. hetéig folyamatosan növekszik. Csak e pont után mondható el, hogy ez a részvételi arányt már befolyásolja. Számos tagállamban, ahol a szülési szabadság hossza a jogi minimumhoz van közel, és ennek következtében alacsony a nők munkaerő-piaci részvétele, a fizetett szülési szabadság növelése gazdaságilag pozitív hatású lehet. E tagállamok számára a szülési szabadság meghosszabbításának költsége inkább jó befektetésnek, mint tehernek mondható.
