Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Er der nogen bemærkninger?

Megahy
Hr. formand, jeg henviser til side 12 og 13 i den engelske version af protokollen og til de spørgsmål, der efterfølgende er blevet rejst. Her refereres der til den bekymring, der er blevet udtrykt af medlemmer over indvirkningen i Parlamentet af den nye ordning med at knytte refusionen af medlemmernes udgifter til krav om tilstedeværelse under afstemningen. Jeg rejser ikke tvivl om hele spørgsmålet om, hvorvidt dette er et ordentligt system eller ej. Det mener jeg ikke, at det er, men det er ikke min hensigt med dette.
Hr. Falconer pegede på en række forhold, og det bekymrer mig meget, at formanden i går syntes at give ham en eller anden form for carte blanche-dispensation fra de regler, som jeg forstod var blevet vedtaget. Hr. Falconer bad helt korrekt om muligheden for at erklære sin hensigt før hver enkelt afstemning, som han ikke deltog i. Formanden erklærede, at dette ikke burde blive tilfældet. Han gav ham en carte blanche-dispensation, der vil vende op og ned på hele systemet.
Det, jeg anmoder om, er blot, at næstformændene følger en fælles linje og giver medlemmerne mulighed for på ethvert stade at rejse spørgsmålet om deres deltagelse i en given afstemning. Hvis dette system skal virke, bør det ses at fungere rigtigt og med alle formændenes fulde forståelse.

Formanden
Hr. Megahy, jeg ønsker ikke, at vi starter en ny debat om gårsdagens debat. De er selv tidligere næstformand i Parlamentet, så derfor ved De, at når man indfører nye regler, kan man ikke altid regne med på forhånd at have taget højde for alle forhold. Jeg kan kun forsikre Dem for, og det så jeg også var tilfældet i går hos hr. Cot, der var mødeformand på det tidspunkt, at vi alle er indstillet på, at disse regler skal anvendes på den bedst mulige måde.

Hoff
Hr. formand, efter hr. kollega Megahys intervention og episoderne i går vil jeg gerne bede Dem om, at det ses som en lejlighed til at få drøftet i Præsidiet, hvordan man fremover i hele Parlamentets interesse kan udelukke sådanne scener ved hjælp af dagsordenen. Det ville betyde, at hele Parlamentet skal træffe beslutning om en regel, som forhindrer sådanne episoder og scener. Jeg beder Dem inderligt om at videresende det så hurtigt som muligt.

Formanden
Fru Hoff, jeg er ikke i tvivl om, at Præsidiet vil behandle det problem, De nævnte. Jeg tvivler ikke på, at det vil træffe en korrekt afgørelse.

Fontaine
Hr. formand, Formandskonferencen, og navnlig visse gruppeformænd - jeg sagde ikke alle gruppeformænd - har ønsket denne reform, og Præsidiet har vedtaget den med det knappe flertal, vi er bekendt med. Vi så i går, hvad dette kunne føre til, og vi er alle helt klar over, at det er nødvendigt at revidere afstemningsbetingelserne. Jeg har på fornemmelsen, at den løsning, vores kollega foreslår, ikke ville være særlig effektiv, og at den ville risikere at forsinke det hele.
Mens vi venter på Præsidiets genbehandling af spørgsmålet, ville jeg være fristet til at foreslå, at alle de kolleger, der ikke ønsker at deltage i visse afstemninger ved navneopråb, giver os deres navn før afstemningen, og at vi noterer dette ned, så vi undgår at forlænge afstemningsforløbet unødigt. Vores kolleger ville således kunne sige, at de ikke vil deltage i alle afstemningerne, og de ville så ikke blive berørt. Man kunne gøre dette, mens vi venter på en løsning, der er tilfredsstillende.
Det er, hvad jeg foreslår, hr. formand.

Ewing
Hr. formand, jeg har et par meget enkle rettelser til protokollen. Her refererer jeg til første afsnit på side 12. Jeg sagde ikke, at jeg ikke havde til hensigt at deltage i afstemningen. Jeg erklærede mig enig i hr. Falconers synspunkt men sagde, at jeg måske eller måske ikke ville deltage i afstemningen.
På side 22 står der, at jeg ikke deltog i afstemningen. Rent faktisk stemte jeg hver gang, bortset fra ét tilfælde, hvor mit afstemningsanlæg ikke virkede.
På side 11 bør mit navn figurere ved siden af hr. Macartneys som havende undladt at deltage i afstemningen ved navneopråb. Jeg gjorde formanden opmærksom på, at mit afstemningsanlæg ikke virkede. Jeg fik et nik, og troede, at det var i orden, men nikket betød åbenbart ikke, at det var i orden.
Endelig bliver det på side 17 - hvilket er en smule mere kompliceret - i sidste afsnit fejlagtigt beskrevet, at jeg skulle have anmodet om, at "spørgsmålet blev henvist til Udvalget for Forretningsordenen«. Det, jeg sagde, var, at denne ændring var det samme som en ændring af forretningsordenen og derfor burde henvises til Udvalget for Forretningsordenen. Jeg rettede også næstformanden, da han erklærede, at vi var forpligtede til at stemme. Jeg sagde, at vi ikke var forpligtede til at stemme, vi var forpligtede til at forstå, hvad afstemningerne handler om. Vi har ret til ikke at stemme eller til at stemme, som vi måtte ønske det. Jeg ser gerne, at protokollen rettes i overensstemmelse hermed.

Formanden
Fru Ewing, jeg tager Deres bemærkninger til efterretning.

Green
Hr. formand, det er vigtigt, at vi prøver at tydeliggøre dette. Alle tilstedeværende i Parlamentet i går og her til formiddag har desparat forsøgt at skubbe ansvaret fra sig for det, der skete her i går. Jeg skammer mig ikke over at stå frem og sige, at jeg har været en af gruppeformændene, og alle de gruppeformænd, der er til stede her i lokalet, burde måske rejse sig op, så De kan se, hvad vi er for nogen. Vi har være drivkræfterne bag reformprocessen i dette Parlament. Det skammer vi os ikke over at sige.
Lad det stå klart, hvordan denne reform er blevet til. Idéen om at kæde medlemmernes tilstedeværelse sammen med deres deltagelse i afstemningerne ved navneopråb er blevet til i en arbejdsgruppe, der har været nedsat med Nicole Pery som formand. Det var fra denne gruppe, disse forslag kom. Alle grupper i dette Parlament var repræsenteret i denne arbejdsgruppe. Formandskonferencen fremsatte ikke disse forslag eller gennemførelsesbestemmelserne. Vi blev ved med at forfølge behovet for reform og lægge pres på formanden og hans forgænger, Klaus Hänsch, der begge har støttet reformprocessen. Det er vores rolle, og vi står her ubetinget og påtager os vores politiske ansvar for at have insisteret på, at reformen skulle gennemføres.
I går rejste hr. Killilea sig på vegne af kvæstorerne og sagde: "Det er ikke os kvæstorer, men Præsidiet, der er ansvarligt«. Og så vidt jeg forstår, forsøger Præsidiet at sige, at det er formandskonferencen. Jeg accepterer mit ansvar for reformen. Vi fastsatte ikke de nærmere enkeltheder i disse forslag.
(Uro) Hvis de nærmere enkeltheder er forkerte, bør de justeres. Men jeg bakker ikke ud eller trækker det den mindste smule tilbage, at der skulle være behov for en reform.
(Bifald)
Puerta
Hr. formand, jeg vil gerne understrege over for forsamlingen, at det ikke henhører under Formandskonferencens beføjelser at fastsætte regler om kontrol og gennemskuelighed; vi blev indbudt til møde i Luxembourg for at tilkendegive vores mening, men vi blev ikke i salen, fordi vi blev henstillet at forlade denne, da Præsidiet skulle træffe sin afgørelse. Jeg vil gøre opmærksom på, at min gruppe ikke kan tilslutte os dette kontrolsystem, som ikke sikrer en hensigtsmæssig grad af gennemskuelighed og effektivitet i Parlamentets arbejdsgang.
Vi ville være indstillet på at undertegne morgen og aften, - det er en fornuftig kontrolmetode, som forsamlingen kan benytte. Men vi vil ikke være demagogiske. Bare Præsidiet igen vil samles; gøre sig sine overvejelser og foreslå nogle hensigtsmæssige foranstaltninger, som et bredt flertal i Parlamentet kan tilslutte sig.

Martens
Hr. formand, ærede kolleger, denne reform har været under forberedelse i lang tid i den arbejdsgruppe, som fru Green omtalte. Da Parlamentets Præsidium skulle tage en beslutning i Luxembourg anmodede det om vores hjælp. Gruppeformændene har ganske rigtigt deltaget i Præsidiets drøftelser. Vi har arbejdet for og fremmet, at der kommer en reform under afventning af en statut for Europa-Parlamentets medlemmer. Det er efter gårsdagens episoder klart, at den konkrete gennemførelse af denne foranstaltning må drøftes på ny. Men også jeg ønsker at sige, at jeg var tilhænger af en reform under afventning af en statut, og at dette ikke ændrer noget ved det ansvar, som jeg tidligere har taget og fastholder. Men jeg er i lige så høj grad og på vegne af min gruppe af den opfattelse, at systemet efter episoderne i går må undersøges på ny, at det må tilpasses og perfektioneres uden at ændre ved det ansvar, der påhviler os alle.

De Vries
Hr. formand, det er klart, at det tekniske system, der blev sat i funktion i går, ikke fungerer og giver anledning til debatter, der nedbryder Parlamentets værdighed og anseelse. Det er således klart, at de konkrete foranstaltninger, som er besluttet, må revideres. Jeg minder Dem om, at næstformanden i min gruppe, hr. Haarder, har fremsat et forslag til Præsidiet, der er enkelt, transparent, klart og ubureaukratisk, nemlig en kontrol for hver afstemningstid og ikke et gennemsnit af en række kontroller. Jeg anmoder Præsidiet om på ny at se på dette forslag. Men til kollegerne siger jeg dog dette: Gennemførelsen af denne reformforanstaltning skal revideres, men ikke princippet ved reformforanstaltningen.
Parlamentet gør mange gode ting. Vi har stigende indflydelse på lovgivningen. Vores delegations besøg i Algeriet var en succes. De parlamentariske udvalg, som Parlamentet har nedsat efter BSE og svindel med cigaretter, var store succeser. Men i medierne bliver vi ikke betragtet som et vigtigt succesrigt og magtfuldt Parlament. Hvorfor ikke? Fordi medierne med rette fortsætter med at bebrejde de medlemmer af Parlamentet, der ikke tager det så nøje med den finansielle skik og brug. Vi må have mod til at feje for vores egen dør. Vi må have mod til at ændre de forhold, der skader Parlamentets anseelse. Ja, kolleger, også De, også De!
Hr. formand, ordningen må revideres i alle detaljer. Men jeg nægter at diskutere princippet. Parlamentet skal reformeres, så vælgerne kan have fuld tillid til, at alt, hvad der foregår i Parlamentet, er korrekt og i orden.
(Bifald)
Pasty
Hr. formand, jeg tror, at de hændelser, vi så i går, var ganske forudsigelige. Det er metoden, som jeg gør indvendinger imod. Jeg tror, at disse hændelser kunne have været undgået, hvis vi var gået frem på en anden måde, det vil sige hvis vi havde forsøgt at nå frem til en bredere enighed i dette Parlament. Jeg tror, at hvis vi havde indført systemet på forsøgsbasis først, så havde vi kunnet konstatere en række mangler, før vi indførte noget endeligt.
Jeg foreslår derfor, at Formandskonferencen og Præsidiet holder et fælles møde, når gruppeformændene har haft nogle indgående drøftelser inden for deres gruppe, og at man vedtager nogle praktiske, acceptable og gennemskuelige bestemmelser, der ikke skader vores Parlaments omdømme.

Formanden
Hr. Pasty, jeg vil gerne sige, at Europa-Parlamentets formand naturligvis vil blive underrettet om både gruppeledernes og de enkelte kollegers holdninger. Vi har alle med stor opmærksomhed fulgt med, og jeg er ikke det mindste i tvivl om, at spørgsmålet vil blive behandlet ud fra et ønske om at nå frem til det bedst mulige resultat.

Falconer
Hr. formand, jeg beundrer dette Parlaments form for elitestyre, når nogen rejser sig for at tage ordet om et punkt, der fremgår af protokollen, og gruppeformændene så kaldes til i en form for skriftemål, hvor de bekender deres synder.
Fru Hoff havde ret, da hun sagde: "Lad os kikke på forretningsordenen for at se, om vi kan forhindre det, der skete i går«. Ja, lad os se nærmere på forretningsordenen for at sikre, at eventuelle ændringer, der måtte berøre medlemmerne, bliver forelagt medlemmerne, og at medlemmerne får ret til at stemme om disse ændringer. Det vil forhindre de tossestreger, der foregik i går.
Jeg vil vende tilbage til dagsordenen for dagen i dag - til protokollen. Side 12 er forkert. Hvad mig angår, anmodede jeg - som fru Ewing så rigtig sagde - om, at min tilstedeværelse blev registreret for hver enkelt afstemning ved navneopråb. Formanden gav mig ikke mulighed for dette.
Side 22 fastslår igen, at jeg ikke stemte. Jeg vil gerne minde formanden om, at jeg deltog i enkelte afstemninger, især afstemningerne om menneskerettigheder. Jeg deltog og er blevet registreret for det. Protokollen er urigtig på begge punkter, og jeg anmoder om, at den bliver rettet.
Jeg vil slutte med at sige, at hvis vi skal have en regel, der kommer ned til os fra Præsidiet, så skal den gennemføres af Parlamentet. Det var Præsidiets afgørelse, at medlemmerne forud for hver enkelt afstemning ved navneopråb skulle angive, om de ønskede at deltage eller ej. Det er det, jeg håber, at vi vil fortsætte med at gøre, indtil dette Parlament begynder at få et begreb om virkeligheden og vender tilbage til en normal måde at fungere på.

Formanden
Hr. Falconer, jeg forstår, at den fungerende formand i går ikke gav Dem ordet hver gang, de anmodede om det. Men det er noteret i protokollen, at De ikke deltog i afstemningen hver gang. Så i praksis var resultatet nøjagtig det samme.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg vil blot udtale, at jeg var her i går men ikke deltog i afstemningen. På side 22 påpegede hr. Cassidy, at medlemmerne af denne gruppe ikke ville stemme i den endelige afstemning. Mit navn er ikke opført blandt disse medlemmer i protokollen. Det vil jeg gerne bede Dem om at rette.

Jackson
Hr. formand, et af problemerne ved denne procedure er, at den retter opmærksomheden på, om medlemmerne er til stede ved afstemningen, fordi de bliver betalt for det, men de er ikke til stede under forhandlingerne. Jeg henviser her til protokollen for i går aftes. Hvis medlemmerne havde været til stede under forhandlingerne i går aftes om den sidste betænkning, som var min betænkning om deponering af affald, ville de have hørt kommissæren sige, at hun var utilbøjelig til fuldt ud at tilkendegive Kommissionens stilling til de ændringsforslag, der var fremsat af medlemmerne af dette Parlament, fordi det var sent, og hun var ret så træt.
Det er ikke godt nok, hr. formand, jer ser gerne, at De, hvis De kan, her til formiddag meddeler kommissæren, at Kommissionen, inden vi stemmer kl. 12.00 middag, skal give mig som ordfører, udvalgsformændene og alle medlemmerne af dette Parlament en fuldstænding underretning om Kommissionens holdning til de ændringsforslag, der er fremsat af Parlamentet. Det er ikke nok, at kommissæren fortæller os, at hun er træt og derfor er ude af stand til at tale til os.

Formanden
Fru Jackson, jeg tager deres bemærkning til efterretning. De er naturligvis klar over - det behøver jeg jo ikke fortælle Dem, som den mangeårige og erfarne kollega De er - at hvis Kommissionen ikke vil fremkomme med sin holdning, så kan De jo som ordfører reagere.

Bowe
Hr. formand, jeg vil gerne sige et par ord om samme punkt i protokollen. Som en, der var til stede under hele forhandlingen af fru Jacksons betænkning i går aftes, og som var den sidste, der forlod salen, mindes jeg ikke, at kommissæren skal have sagt dette. Jeg foreslår fru Jackson, at hun, hvis hun virkelig vil gøre sit arbejde som ordfører, blot behøver at bede om kommissærens talepapir.

Seppänen
Hr. formand, systemet kan siges at være mærkeligt, når næstformand Cot var til stede i går og førte ordet, men han kan ikke få udbetalt sine mødedagpenge, fordi han ikke har anmeldt sin deltagelse. Jeg foreslår, at hans navn skrives ned listen med deltagere, som ikke har stemt.

Cot
Hr. formand, jeg vil faktisk gerne bede om, at mit navn bliver tilføjet på tilstedeværelseslisten.

Formanden
Det er det mest morsomme.

Guinebertière
Hr. formand, jeg ville gerne fremsætte et forslag. Det ville måske være en god idé at anbringe en liste over de medlemmer, der ikke opfylder kriterierne, bagest i protokollen, så vi allerede næste dag er forberedt på, hvad der venter os, og så vi kan gøre rede for eventuelle problemer og indgive nogle rettelser. På denne måde kunne vi undgå først at få resultaterne ved månedens udgang eller efter flere uger.

Antony
Hr. formand, jeg har sovet på det, og jeg er nået frem til den konklusion, at det er en aldeles udmærket bestemmelse. Så jeg foreslår, at vi ved hver pult installerer en lille automat, der virker således, at hver gang vi stemmer, falder der mønter ud. Det ville være dejligt, og det ville opmuntre os meget.

Aelvoet
Hr. formand, jeg har anmodet om ordet for tyve minutter siden, og jeg har trykket på knappen og den lyser endnu, så det kan jeg altså bevise. Jeg så gerne, at debatten om pengene ophører, så vi kan komme i gang med debatten om Irak! Det er derfor vi er til stede her til morgen.
For det andet vil jeg sige, at jeg står 100 % bag kollega De Vries' tale. Jeg fastslår, at Parlamentet faktisk ikke har mod til at gennemføre en reform, særligt medlemmerne. Dette konstaterer jeg med skam!
(Protokollen godkendtes)

Aktuel og uopsættelig debat (indsigelser)
Rübig
Hr. formand, jeg tror, at det er første gang i Parlamentets historie, at et forslag, som er fremsat korrekt, allerede ved fremsættelsen - vi ville nemlig oprindelig have fremsat det som supplerende punkt under menneskerettighederne, men fremsættelsen blev afvist, og den eneste mulighed, vi fik, var at finde et alternativ ved disse atomprøvesprængninger. Jeg tror, at dette punkt handler om, at parlamentsmedlemmerne og medarbejderne er bange. Inden for de sidste uger er tre medarbejdere blevet overfaldet i mit kontor. Jeg har talt med mange parlamentsmedlemmer, som også er blevet overfaldet, og jeg tror, at vi skal diskutere emnet. Det er ikke nok, at man breder tavshedens kappe ud over sagen, man skal i stedet åbent og ærligt bekæmpe problemet. Derfor har vi behov for en diskussion her i Parlamentet, og jeg tror ikke, at en afgørelse fra formanden om ikke at tillade diskussionen her, vil være en garanti for vores medarbejderes sikkerhed.

Formanden
Hr. Rübig, da De er en af de yngre kolleger, er jeg nødt til at fortælle Dem, at det ikke er første gang, at en indsigelse ikke antages til behandling: det er sket i flere tilfælde.

Martens
Parlamentets formand har pr. brev meddelt, at det spørgsmål, som jeg også på vegne af min gruppe har indgivet, ikke kan behandles i henhold til forretningsordenens artikel 47, stk. 2. Formanden tilføjer: «Jeg deler imidlertid Deres bekymring og lover herved at tage de nødvendige skridt i retning af de belgiske myndigheder for at opnå en tilfredsstillende løsning af problemet om sikkerheden for Europa-Parlamentets medlemmer og personale.«.

Formanden
Hr. Martens, det er rigtigt, at Europa-Parlamentets formand i sin skrivelse til hr. Rübig, hvoraf gruppeformand Martens har modtaget en kopi, nævner, at han vil tage alle de nødvendige skridt over for de belgiske myndigheder for at finde en tilfredsstillende løsning på sikkerhedsproblemet, og at han deler bekymringen hos de kolleger, der har rejst det.

Situationen i Irak
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om situationen i Irak. De efterfølges af en forhandling.

Henderson
Hr. formand, jeg takker Dem for muligheden for at tale til Parlamentet om dette vigtige spørgsmål.
Forhandlingen foregår på et meget vigtigt tidspunkt i krisen med Irak. EU-medlemsstaterne står forenet i en dyb bekymring over denne krise. Formandskabet har sikret, at Irak er blevet dækket hyppigt under møder i EU. Senest underrettede den britiske udenrigsminister partnerne under et uformelt møde i Panama i margenerne for det egentlige EU-gruppemøde den 12. februar. Samme dag blev spørgsmålet drøftet af politiske direktører i Den Europæiske Union ved et møde i det politiske udvalg. Irak blev også drøftet ved politiske udvalgsmøder den 13. januar og den 2. februar såvel som på ekspertgruppeniveau. Formandskabet har også haft kontakter på højt niveau til mange EU-partnere. Premierministeren og udenrigsministeren har begge hyppigt været i kontakt med deres europæiske kolleger for at drøfte spørgsmålet. Jeg har været i kontakt med mine kolleger i andre EU-stater i de sidste dage. Vi vil fortsat virke for at fremme drøftelsen af spørgsmålet og holde vores partnere underrettet om udviklingerne i FN.
EU-medlemsstaterne er enige om, at Irak skal lade FN's Særlige Inspektionsgruppe fortsætte deres meget vigtige arbejde, som det er fastsat i sikkerhedsrådsresolution nr. 687, som var den resolution, der udgjorde grundlaget for våbenhvilen ved afslutningen af Golfkrigen. I medfør af denne resolution, som Irak accepterede, gives de FN-inspektører, der udgør UNSCOM, et mandat til at fjerne alle Iraks masseødelæggelsesvåben. UNSCOM og Det Internationale Atomenergiagenturs tilknyttede inspektioner har haft megen stor succes med at fjerne irakiske masseødelæggelsesvåben. De har sat en stopper for Iraks langdistancemissilprogram, der kunne have bragt Europa inden for Saddams arsenalers rækkevidde. De har afviklet atomprogrammet, der kunne have hjulpet Irak til at udvikle en atombombe. Gennem en proces bestående af inspektion og kontrolleret ødelæggelse har UNSCOM gjort en ende på flere våbenanlæg, end der blev ødelagt af de allierede styrker under Golfkrigen.
Der er imidlertid andre områder af Saddams masseødelæggelsesvåben, som der er behov for at arbejde videre med, nemlig de kemiske og biologiske våben. Saddams kemiske våben omfatter VX-nervegas. Han har ikke over for UNSCOM gjort rede for 600 t kemiske forstadier til denne nervegas. En dråbe af gassen er tilstrækkelig til at dræbe. Ofrene dør under store lidelser ved kvælning, idet deres nervesystem ignorerer signalerne om at trække vejret. Saddams biologiske våben omfatter anthrax eller miltbrand. Eksperter siger, at 100 kg anthrax smidt ud fra taget af en høj bygning vil kunne dræbe op imod 3 millioner mennesker. Saddam har også produceret aflatoxin, der forårsager leverkræft, og clostridium, der medfører gasgangræn. Alle disse våben udgør en alvorlig trussel mod den internationale fred og sikkerhed.
For tre år siden hoppede Saddam Husseins svigersønner af til Jordan. De bragte beviser med sig om, at Saddam havde et koordineret og varigt program til skjul af sine kemiske og biologiske våben. Siden da har UNSCOM arbejdet på at afsløre nøglepunkter i våbenprogrammernes forsyningskæde. Saddam har været lige så opsat på at lægge hindringer i vejen for deres arbejde. I de sidste 20 måneder har UNSCOM søgt at få adgang til 63 installationer, hvor man mente, at der fandtes skjulte våben. De blev hindret og forsinket i at udføre inspektioner af 38 installationer, hvor de mente, at der fandtes skjulte våbenlagre og blev blankt nægtet adgang til yderligere 14 installationer. På trods af Sikkerhedsrådets resolution nr. 687 tillod Irak kun øjeblikkelig adgang til 20 % af de installationer, der var under mistanke. Vi må erindre, at den eneste grund til, at UNSCOM-inspektionen og sanktionerne til at håndhæve den stadig er til stede, er, at Saddam ikke vil afvikle sine masseødelæggelsesvåben, og at han heller ikke vil lade UNSCOM gøre det arbejde, som FN's Sikkerhedsråd har givet det mandat til at gøre.
Folk stiller helt naturligt spørgsmålet: Hvorfor er dette vigtigt? Svaret er efter min opfattelse klart. Saddam Hussein har brugt masseødelæggelsesvåben før. Han gjorde det imod naboen, Iran, under krigen mellem Iran og Irak i 80'erne. Han har brugt dem imod sit eget folk. For ti år siden i næste måned kastede kan kemiske våben ned over en by i det nordøstlige Irak. Byen Halabjas 5000 indbyggere, herunder mange kvinder, børn og gamle mænd, blev dræbt.
EU-medlemsstaterne står forenede i et håb om, at der kan findes en diplomatisk løsning på den nuværende krise. Vi støtter helt bestemt alle initiativer, der sigter på at nå dette mål. Her til morgen, hvor De Forenede Nationers generalsekretær har fået Sikkerhedsrådets opbakning til sin mission til Bagdad, ønsker vi ham alle al mulig succes. Men vi ved, at Saddam ikke hidtil har syntes at ønske en diplomatisk løsning. Han fastholder stædigt at lægge hindringer i vejen for UNSCOM. Han fastholder stædigt at lægge hindringer i vejen for det internationale samfunds ønske. Han kræver, at inspektioner af såkaldte præsidentpaladser skal være éngangsforestillinger og ikke løbende som krævet i henhold til Sikkerhedsrådets resolution nr. 687.
EU-medlemsstaterne mener, at enhver diplomatisk løsning skal tillade UNSCOM fuld og betingelsesløs adgang til alle installationer i henhold til det mandat, det fik gennem FN's Sikkerhedsråds resolutioner. Vi mener, at Saddam Hussein skal overholde de relevante Sikkerhedsrådsresolutioner.
Den nuværende strid om præsidentpaladserne blotlægger den irakiske propaganda om, at det er sanktionerne, der er årsagen til det irakiske folks trængsler og lidelser. Det afviser vi. Der er ingen sanktioner, og der har heller aldrig været nogen sanktioner imod import af fødevarer og medicin. Disse er mangelvarer i Irak, fordi Saddam Hussein konsekvent har nægtet at bruge penge på sit eget folk og i stedet har foretrukket at bruge dem på sin egen komfort og sine våbenprogrammer.
Den Europæiske Union står forenet i sin bekymring for det irakiske folks humanitære lidelser. EU-landene i Sikkerhedsrådet i New York er gået i spidsen for at forsøge at mindske de værste lidelser. Programmet olie-for-fødevarer, hvorunder Irak har lov til at eksportere begrænsede mængder af olie til gengæld for humanitære produkter, blev første gang tilbudt Irak i sommeren 1991, som det anføres i FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 706. Det var ikke før fem år senere, at Saddam Hussein beskæmmet måtte acceptere FN's Sikkerhedsråds resolution nr. 986, der etablerede det nuværende olie-for-fødevareprogram.
De EU-medlemsstater, der nu sidder i Sikkerhedsrådet, er gået i spidsen med at tage de seneste henstillinger fra FN's generalsekretær om at fordoble mængden af olie, som Irak kan sælge under dette program, og gøre dem til en sikkerhedsrådsresolution. Jeg håber meget stærkt, at denne resolution vil blive vedtaget i denne uge. Den vil bringe yderligere humanitære fordele til det irakiske folk.
Men lad os ikke glemme, at det er FN og ikke Saddam, der er ansvarlig for dette. Det er ikke overraskende. Man behøver ikke at kikke langt for at finde beviser på Saddam Husseins regimes brutaliteter. Jeg anbefaler medlemmerne at læse en rapport af Max van der Stoel, der er FN's særlige menneskerettighedsudsending i Irak. I de seneste seks måneder har han udarbejdet en forfærdende liste over krænkelser af menneskerettighederne udført af Saddam Hussein og hans klike. Van der Stoels seneste rapport beskriver menneskerettighedssituationen i Irak som "forfærdelig«. Han konkluderer: "Militærdiktatursystemet kræver, at der finder menneskerettighedskrænkelser sted for at at være i stand til at bevare magthavernes position og privilegier. Mord er rutine. Prisen for at kritisere regimet er henrettelse. Saddam Hussein besluttede for nylig, at hans fængsler var overfyldte. Hans løsning var at henrette alle dem, der havde været fængslet i mere end femten år. Over tusind mennesker blev myrdet.«
Lad mig gentage, at EU-medlemsstaterne står forenede i deres ønske om at se den nuværende krise løst diplomatisk. Det er det budskab, Kofi Annan bringer med til Bagdad fra os alle. Lad os håbe, at Saddam reagerer positivt og samarbejder fuldt ud med FN's Særlige Inspektionsgruppe.

Marín
Hr. formand, Kommissionens holdning til denne konflikt er, at verdenssamfundets første prioritet for øjeblikket er, at man en af de nærmeste dage vil nå frem til en aftale med den irakiske regering, som betyder, at vi kan undgå en militær indgriben, som ingen i princippet ønsker.
Den mest kompetente instans til at løse konflikten er uden tvivl De Forenede Nationer. Derfor støtter Kommissionen, som det lige er blevet bemærket af Rådets formand, også fuldt ud FN´s Sikkerhedsråds og især generalsekretærens aktiviteter med henblik på at sikre, at Sikkerhedsrådets resolutioner opfyldes fuldstændigt af de irakiske myndigheder. Vi håber og ønsker, at de forhandlinger som generalsekretæren fører i øjeblikket kan afværge konflikten, således at UNSCOM uhindret kan genoptage deres effektive inspektioner til opfyldelse af de omtalte resolutioner.

Formanden
Hr. Marín, det er lang tid siden, at jeg har været ude for en så kort redegørelse her i salen: jeg tror, at også de øvrige kolleger er slået af undren over denne kortfattethed fra Kommissionens side.

Green
Hr. formand, min gruppe er meget bevidst om det ansvar, den bærer i forhandlingerne her i dag. Inden for denne gruppe har vi parlamentsmedlemmer, der repræsenterer ni socialisk og socialdemokratisk ledede regeringer i Unionen, og disse partier deltager i regeringssamarbejde i yderligere tre af de 15. Vi foregiver ikke, at det er nemt at finde frem til en fælles holdning i betragtning af den brede vifte af synspunkter, der er repræsenteret ikke bare i disse 12 regeringer men også blandt de befolkninger i Den Europæiske Union, som vi repræsenterer. Men jeg vil gerne hylde mine kolleger, der har stræbt efter at finde principper, der er fælles for os alle, og som forener os i denne beslutning, der er en af de vanskeligste livsvigtige beslutninger, som dette Parlament har stået over for siden 1994.
Først må vi huske på, at vi, i Europa-Parlamentet, ikke disponerer over hære, fly, bomber eller hangarskibe. Lad os være helt ærlige: vi har ikke en gang en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, der fortjener dette navn. Vi har i de senere år i klare vendinger fremsat vores kritik over de manglende fremskridt, der er gjort inden for FUSP, og især vores utilfredshed med bestemmelserne i Amsterdam-traktaten i denne henseende. Så jeg tror, vi bør udvise en smule ydmyghed i vores beslutningstagning på dette område og støtte de af vores kolleger af alle politiske observanser, der vil komme til at stå over for at skulle træffe en beslutning om dette spørgsmål i de nationale parlamenter, for de vil virkelig stå med det meget store ansvar for de medborgeres liv, som er i militæret, og for de mange tusinde irakiske borgeres liv, som er udsat for risiko. I erindring om alt dette har min gruppe kun tre væsentlige strategiske politiske punkter, vi ønsker at fremføre i denne debat.
For det første insisterer vi ubetinget på, at Saddam Hussein skal overholde alle FN's Sikkerhedsråds resolutioner fuldt ud og lade FN's våbeninspektørhold få uhindret og ubetinget adgang til alle installationer på irakisk territorium. Der kan ikke være tale om noget kompromis om dette. Disse FN-resolutioner om Irak udgjorde et sandt fremskridt ved at indlede en proces med tilsyn og kontrol med afvæbningen. FN viste, hvad fremtiden kunne byde på med hensyn til en sikrere verden. Hvis vi dengang som nu er seriøse i vores arbejde, må vi ikke lade Saddam Hussein trodse det internationale samfund.
For det andet mener min gruppe, at De Forenede Nationer er det eneste organ, der er retmæssigt ansvarligt for denne politik. Vi vil gerne give vores helhjertede støtte til FN, og især vil vi takke generalsekretæren for det store arbejde og det engagement, han har lagt i sit forsøg på at løse denne krise ved diplomatisk og politisk pres. Vi ønsker ham alt vel på hans mission til Bagdad, Vi mener, at det er FN's Sikkerhedsråds rolle at mødes på dette tidspunkt for at tage det irakiske problem op til fornyet overvejelse.
Jeg må fortælle Dem, at der er nogle folk i min gruppe, der er fuldt og helt overbeviste om, at FN og kun FN bør beslutte, hvad det næste skridt skal være. De argumenterer imod enhver militær aktion, der ikke er godkendt af FN's Sikkerhedsråd. De udgør godt nok ikke flertallet af min gruppe, men det afholder dem ikke fra at argumentere usvækket for en håndhævelse af eksisterende FN-resolutioner; og de nærer heller ikke noget ønske om at give Saddam Hussein håb om, at han vil være i stand til at vige uden om vores beslutsomhed, når det gælder om at berøve ham ethvert potentiale til at skade regionen og verden med sine masseødelæggelsesvåben. De argumenterer snarere for behovet for et nyt FN-mandat, fordi de er bange for at påføre den irakiske civilbefolkning, der er de egentlige tabere her, død og ødelæggelse; fordi også de har problemer med at forstå formålet med et militærangreb på Irak; og fordi de er så inderligt bange for, at et overilet militærangreb kan starte en storbrand i Mellemøsten, der vil dræbe og ødelægge i et omfang, der ikke er set i mange år. Der er ikke et eneste medlem af min gruppe, der ikke deler denne gru.
Størsteparten af os mener imidlertid, at det FN-ledede initiativ til en politisk og diplomatisk løsning bør være i centrum for vores parlamentariske aktion her og nu.
For det tredje er min gruppe engageret i olie-for-fødevareprogrammet og i det yderligere program, som Kofi Annan har foreslået med henblik på at støtte det irakiske folk.
Jeg ved, at Rådet (almindelige anliggender) har situationen i Irak på dagsordenen for sit møde næste mandag, den 23. februar. Jeg hører Dem sige, at de har holdt Deres partnere i Den Europæiske Union informeret. Efter vores mening er information ikke nok. Parlamentet har brug for, at Rådet når frem til en fælles holdning for Den Europæiske Union. Vi anerkender vanskelighederne; vi anerkender den manglende præcision og reelle kompetence i Traktaten om Den Europæiske Union, men vores Union er om noget en reel model til konfliktløsning.
Jeg beder Dem om at bruge hver eneste dråbe af styrke og vision, som formandskabet kan mønstre, på at give Den Europæiske Union en ledende rolle i verden hvad dette spørgsmål angår. Giv os en Europæisk Union, som dens folk kan være stolte af. Og vis os, at Den Euopæiske Union er mere end blot ord i en traktat.

Brok
Hr. formand, kolleger, varigheden af den tale, som kommissær Marín holdt, skulle måske symbolisere, at man ikke længere har så meget tid. Jeg tror, hr. formand for Rådet, at vi skal holde os én ting for øje: Hvis Den Europæiske Union var i stand til at finde frem til et fælles standpunkt, så ville budskabet til Saddam Hussein måske også være tydeligt, nemlig at han ikke kan lege kispus med verdenssamfundet.
Det er igen et bevis på, at vores manglende evne til at formulere en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ikke medfører, at vi undgår krig, men at vi snarere lader en krig blive mere sandsynlig. Derfor ville det gavne freden, hvis europæerne blev bedre til at gå aktivt ind i sådanne spørgsmål. Jeg håber, at de politiske ledere og udenrigsministerierne snart indser det, så fornuftige mekanismer for en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik kan træde i kraft.
Vi ønsker alle diplomatiske løsninger. Et krigerisk opgør skal undgås. Derfor er min gruppe også fuldt og helt af den opfattelse, at Kofi Annans mission på fredag skal have al den støtte, der er nødvendig, for at umuliggøre et krigerisk opgør. Vi ønsker ham al mulig held og lykke. Men det skal stå klart, at missionen skal resultere i, at alle FN's resolutioner skal overholdes, og at der ikke kan blive tale om et kompromis om inspektionerne med henblik på at destruere masseødelæggelsesvåben i Irak.
I Irak er der biologiske og kemiske masseødelæggelsesvåben, som er forbundet med udviklingen af raketprogrammer, som ikke kun udgør en fare for de umiddelbare omgivelser i Mellemøsten, men som på mellemlangt og langt sigt også kan udgøre en stor fare for os selv og vores folkeslag. Af den grund er der en stor interesse i, at de bliver destrueret.
Vi står i den vanskelige situation at skulle vælge mellem muligheder, hvoraf ingen er behagelige. Men jeg mener, at hvis man intet foretager sig og lader Saddam Hussein fortsætte med sine numre, sådan som han har gjort det i syv år med folkefællesskabet, vil det føre til, at masseødelæggelsesvåbnene breder sig, og så står vi dér som en tandløs tiger, der har mistet enhver form for autoritet i verden. Derfor skal det, hvis FN's resolutioner ikke bliver fuldstændig anerkendt og anvendt i den nærmeste fremtid, være muligt at tage yderligere skridt for at tvinge Saddam Hussein til at overholde resolutionerne. Hvis det skulle føre til et militært opgør, vil de ansvarlige ikke være dem, der går ind for overholdelsen af folkefællesskabets beslutninger, men dem, der ikke efterkommer FN's beslutninger, nemlig Saddam Hussein. Vi bør gøre dette ansvar klart for alle og stå bag sådanne beslutninger.

Azzolini
Hr. formand, hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, kære kolleger, jeg tror, jeg vil foregå med et godt eksempel på konsekvens og på sammenhæng ved dels at søge at overgå kommissionsformanden, hr. Marín, dels ved at bekræfte ord til bl. a. samtlige udtalelser fra fru Green, hvis beslutningsforslag vi har tilsluttet os, selvom vi har udarbejdet et beslutningsforslag vedrørende samme emne, idet alle hendes udtalelser efter vores opfattelse er helt rigtige og velbegrundede. Men det må også siges, at der er visse sager, der ligefrem kalder på forsamlingens handlekraft, nærvær og ansvarlighed.
Trods meningsudvekslingerne og den enkeltes evne til at lægge oplysninger og synspunkter frem, hvilket så afgjort beriger debatten, er der i sidste ende kun én eneste løsning, nemlig at tilskynde alle parter til at respektere FN's Sikkerhedsråds resolutioner.
Jeg tror, at en eventuel krænkelse fra Saddam Hussins side af en sådan resolution vil indebære en alvorlig trussel mod ligevægten i vores civilsamfund og påføre en befolkning, der allerede lider under restriktioner, yderligere skade. Dette er et andet af de aspekter, vi ikke kan se bort fra. Disse aspekter bør også tages op i et andet forum, men i denne forsamling bør vi især insistere på, at FN's Sikkerhedsråds resolutioner overholdes af alle.
Denne debat giver mig også anledning til at fremsætte en yderligere betragtning, som hverken er den første og - frygter jeg - desværre heller ikke den sidste; jeg tænker på svagheden ved vores fælles udenrigs- og forsvarspolitik - et forhold, fru Green også påpegede. Dette er et alvorligt underskud, som Europa-Parlamentet bestemt bør medvirke til at afhjælpe, navnlig i kraft af den komplementære karakter, der karakteriserer Unionen. Vi bør opfordre alle medlemsstaters regeringer til at overveje dette spørgsmål og gøre sig klart, at dette er en nødvendighed, som begivenhederne understreger den ene gang efter den anden.
Hvad kan vi da udrette? På vegne af min gruppe udtrykker jeg ønsket om, at Kofi Annans mission lykkes, og navnlig at EuropaParlamentet gør sig interne overvejelser om, hvorledes et underskud af denne art kan fjernes. Vi kan fremstå som et sandfærdigt udstillingsvindue for alle de vanskeligheder, vores kontinent gennemlever, men vi kan også fremstå som et vigtigt og udmærket eksempel på, hvad en fri meningsudveksling og specielt hvor meget politisk og social stabilitet og samhørighed betyder.

Bertens
Hr. formand, den liberale gruppe lægger stor vægt på respekten for den internationale retsorden og Sikkerhedsrådets udtalelser og resolutioner. Det gælder ikke kun med hensyn til Irak, men også i alle andre tilfælde, særligt i nærheden af Irak.
Det skal gøres Saddam Hussein helt klart, overbevisende, at han skal give inspektionsholdene ubetinget og ubegrænset adgang. UNSCOM's integritet og uafhængighed skal derfor også respekteres fuldt ud af Irak. Saddam forstå - men han slipper stadig fra det efter mange års obstruktion - at der er en grænse.
Det internationale samfund skal så vidt muligt optræde i enighed for at give det diplomatiske pres maksimal virkning. Militær indgriben bør undgås, men effektivt pres på mennesker eller diktatorer som i Irak er ikke muligt uden en troværdig militær trussel, og det er netop denne militære trussel, der muliggør diplomatisk succes.
Europa skal spille sin rolle i denne succesrige internationale indsats. Jeg beklager at måtte sige det, men det er dog en smule beskæmmende at konstatere, at Europa på ny er splittet helt ind til marven. Med al respekt for det britiske formandskab, i øjeblikket spilles denne rolle ikke sådan, som vi havde tænkt os det. Generalforsamlingen drøfter først Irak på mandag og hidtil har formandskabet åbenbart ikke fundet det nødvendigt, at Unionen skulle være forum for denne sag. Vi har naturligvis stadig ingen fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og den europæiske enhed havde muligvis gjort forskellen. I mellemtiden griner Irak og Saddam i det skjulte.
Lad udtalelsen i dag i Parlamentet være den første impuls til en fælles EU-optræden, der gennemføres effektivt og troværdigt, også i FN. Frankrig og Rusland må forstå, at vi ikke kan vente evigt på indrømmelser fra Irak, der aldrig kommer. Det undergraver den internationale retsorden, skaber en farlig præcedens og giver verden et enormt arsenal af masseødelæggelsesvåben. Derfor må Unionen i sin helhed klart støtte USA, udøve et troværdigt pres på Irak og lave en klar strategi og "contingency planning« i tilfælde af en militær intervention.
En strategi på længere sigt kræver derfor også interesse for de andre lande i regionen. En sådan intervention kræver ikke en ny FN-resolution.

Coates
Hr. formand, hvis USA's og de allierede styrkers bombning og invasion af Irak ensidigt bliver indledt som planlagt, vil det være en mangedobbelt uretfærdighed.
For det første vil den dræbe mange irakiske borgere, der er fuldstændig uskyldige i nogen forseelse imod USA eller imod dets reelle eller indbildte interesser. For det andet er der, hvis det som hævdet er regimets diktatoriske karakter, der er årsagen til militæraktionen, masser af andre diktaturer, som der ikke er planlagt nogen aktioner imod. På samme måde kan man sige, at der, hvis manglende overholdelse af FN-resolutioner er et kriterium for at indlede krig imod en stat, er masser af andre stater, man kunne bebrejde for det samme. For det tredje vil en ensidig aktion underminere og miskreditere FN, for kun en beslutning truffet af Sikkerhedsrådet kan legitimere en aktion imod en medlemsstat.
Selektive ensidige straffemissioner har intet at gøre med udviklingen af folkeretten. Når man undlader at undersøge muligheden for fælles beslutningstagning i EU, svækker og miskrediterer det desuden Unionen og udsætter formandskabsinstitutionen for alvorlig kritik. I dette tilfælde har formandskabet ensidigt truffet afgørelse om, hvad der skulle gøres uden at tage hensyn til nogen andre meninger, der måtte findes i andre medlemsstater. Alle disse alvorlige problemer underminerer folkerettens institutioner. Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe har fremsat et forslag til fælles beslutning sammen med De Grønne, og vi opfordrer intrængende medlemmer af andre politiske grupper i dette Parlament såvel som politiske partier, borgerlige foreninger, trosretninger og kulturelle organer over hele Europa til at opponere imod denne militære optrapning og opfordre alle EFmedlemsstater til at afvise at støtte den. De, der måtte støtte denne appel, vil blive inviteret til at mødes for at nå til enighed om deres planer med hensyn til en kampagne til fordømmelse af voldelige og illegale aktioner udført af enkeltstater og fastslåelse af FN's suverænitet.

Gahrton
Hr. formand, under Golfkrigen i 1991 smed USA og dets allierede på 42 dage 277. 000 tons bomber over Irak. Det væltede ikke Saddam Husseins totalitære voldsregime. I de efterfølgende syv år har Irak været udsat for en massiv international blokade. Heller ikke det har væltet Saddam Husseins militærdiktatur. Derimod har disse handlinger, ifølge Unicef, ført til, at 4.500 børn under fem år dør hver måned. Spædbørnsdødeligheden er steget fra 24 til 98 pr. tusind fødsler. Sygdomme som kolera, polio og gulsot er mangedoblet. I et nyligt sammendrag siger the Middle East Council of Churches: The West wants to punish the leaders of Iraq, but the ones bearing all the burden are ordinary people.
Nu vil USA's præsident skjule sine indenrigsproblemer med en ny bombekrig mod Irak, uden hensyn til FN, som USA jo systematisk saboterer, en krig, som vil forøge civilbefolkningens lidelser, uden at løse problemet med masseødelæggelsesvåbnene.
De Grønne støtter naturligvis Kofi Annan. Vi mener selvfølgelig, at Irak skal følge FNs resolutioner, men det gælder også for andre stater, som er genstand for FN-beslutninger. Vi ønsker naturligvis, at masseødelæggelsesvåbnene skal væk fra Irak; de skal væk fra alle andre lande også. Vi stræber efter en retfærdig verdensorden, hvor der kan være behov for politimæssige indgreb. Det skal imidlertid ske af FN, ikke ensidigt af USA.
Hvor ofte har ikke repræsentanter for de partigrupper, som nu står bag den udvandede og krigsfremmende flertalstekst, beklaget sig over USAs verdenshegemoni? Hvor stædigt har de ikke krævet et effektivt EU-alternativ? Men nu, hvor sandhedens time er inde, hvor den amerikanske husbond fløjter, så logrer Green og Brok, Bertens og de andre lydigt med halen. Det betyder, at EU nu medvirker i civilisationernes krig: vest mod den arabisk-muslimske verden, for sådan bliver det jo. Hele den arabiske verden, endda ærkefjenden Syrien, står nu bag Irak, ikke fordi de kan lide Saddam Hussein, men fordi de ser det, der sker, som et angreb fra vest mod hele den arabisk-muslimske kultur.
EU kunne her have spillet en strategisk fredsrolle. EU kunne være trådt frem med et ordentligt indholdsmæssigt alternativ til USAs »kanonbådsdiplomati«. Men når det kommer til stykket, stikker visse EU-landes gamle koloniale "hestefod« altså frem. Det historiske had mod arabere vælder frem. De kvalme religiøse fordomme mod islam breder sig og forvandler EU's magtelite til lydige slaver på den amerikanske triumfvogn. Det betyder også, at EU's gode rygte - det har nemlig haft et godt rygte i den arabiske verden - forsvinder. EU's troværdighed i Palæstina, hvor man har gjort en konstruktiv indsats, ofres. Hele Middelhavssamarbejdet kommer i risikozonen. Det er tragisk, det er beklemmende, det er skammeligt. En støtte til den fælles resolution fra De Grønne og GUE/NGL ville kunne undgå alt dette.

Hory
Hr. formand, vi kan alle godt mærke på alvoren af vores forhandling, at nogle politiske grupper fra vores Parlament er klar over deres ansvar, som er usædvanligt stort. Vores Parlament har en reel magt til at få indflydelse på krig eller fred, og jeg vil nu fortælle, hvorfor Gruppen Europæisk Radikal Alliance har besluttet, uden entusiasme, men fuldt ud bevidst om de forskellige konsekvenser, at slutte sig til den beslutning, der er fælles for fire grupper.
Der er tre årsager til dette. For det første afviser vi den karikaturlignende beskrivelse, der har det irakiske diktatur på den ene side og den amerikanske imperialisme på den anden side, og som ikke holder med nogen af parterne. For det andet mener vi, at Den Europæiske Union ikke forholder sig neutralt i den konflikt, der indledtes i 1990, og at det også drejer sig om vores grundlæggende opfattelse af frihed. Og for det tredje mener vi, at hvis Irak ikke under pres fra diplomatiet retter sig efter FN's resolutioner, så bliver vi, uanset hvad det må koste os, nødt til at tage militære midler i brug, ellers eksisterer international ret ikke længere.
Vi er dog alligevel meget tilbageholdende, ligesom mange medlemsstater, men også ligesom USA's arabiske eller tyrkiske allierede. Vi ved godt, at dem, der vil tage våbnene fra Irak, er de samme som dem, der har forsynet Irak med våben; at dem, der fordømte det irakiske eventyr i Kuwait, benytter sig af det dobbelte protektorat for Libanon; at UNSCOM's opgave i manges øjne snarere er at tjene Amerikas interesser end at være et redskab for De Forenede Nationer; at den nuværende embargo og den fremtidige krig går ud over eller vil gå ud over civilbefolkningen i meget højere grad end de ansvarlige for såvel embargoen som krigen; og at USA's allierede ville blive meget hårdere ramt af en ny international krise end Amerika.
Alt dette ved vi godt, og vi beklager også, at det britiske formandskab troede, at det uden overhovedet at holde et formelt møde i Rådet for generelle anliggender kunne give udtryk for sin nationale mening og således understrege tomheden i Unionens diplomati. Alt dette ved vi godt, men vi påtager os vores ansvar ved at stemme ja til beslutningen og ved at lægge vægt på følgende punkter. For det første er det kun FN, der har magt til at tvinge Irak til at overholde FN's resolutioner. For det andet vil der ikke retmæssigt kunne ske noget militært indgreb, hvis ikke Sikkerhedsrådet først har truffet beslutning herom. For det tredje skal Unionen støtte FN's generalsekretærs mission fuldt ud og bekræfte den absolutte førsteprioritet, som den giver en diplomatisk løsning.
Det er på grund af fordelen ved disse tre punkter, at vores gruppe vil godkende en tekst, der tydeligt omtaler den militære løsning som den eneste, der kan gøre det diplomatiske pres troværdigt.

Souchet
Hr. formand, at nationerne skal respekteres, og at folkene ikke skal ydmyges, det er grundreglen for den internationale livsførelse. Denne regel bør gælde for alle og navnlig for de svageste nationer og de skrøbeligste stater, som det internationale fællesskab ikke har til opgave at svække eller destabilisere, men tværtimod at styrke, og som i den arabiskmuslimske verden er den bedste modvægt mod islamismens udvikling.
Ud over Saddam Husseins person bør det internationale fællesskab derfor frem for alt tage hensyn til Irak og dets integritet samt det irakiske folk og dets suverænitet.
Det internationale fællesskab skal passe på ikke at kaste sig ud i nogle uansvarlige handlinger, der ville blive opfattet som en underlig fokuseren på Irak, som en mistænkelig forfølgelse og som et upassende overgreb på Iraks suverænitet. Det ville blot i endnu højere grad knytte den irakiske befolkning og en stor del af den arabiske offentlighed til Saddam Hussein. Det ville fremkalde nogle meget fjendtlige reaktioner over for Vesten i den arabiske verden, og det ville risikere at føre til et oprør i de besatte områder. Sådanne konsekvenser ville være ude af proportion med inspektionernes formål, der i øvrigt ikke ville blive berørt af et militært angreb.
Hvis det mål, der reelt forfølges, er at de irakiske myndigheder til fulde skal overholde De Forenede Nationers resolutioner, der foreskriver en total afrustning af landet, så må man begynde med at konstatere, at Irak i dag ikke længere udgør en trussel for sine naboers sikkerhed. Irak har ikke længere nogen atomvåben, og mængden af deres raketter er under kontrol. Hvis Sikkerhedsrådet mener, at det er nødvendigt med flere inspektioner og kontroller for så vidt muligt at opspore de eventuelle kemiske og biologiske våben, som Irak skulle have, så bør dette resterende spørgsmål kunne løses ved hjælp af en politisk dialog. Dette forhindrer hverken det pres eller de trusler, som kan være nyttige i forhandlingerne med en snu og foruroligende diktator, der dog blev fastholdt ved magten i 1991.
Dette pres vil være så meget mere effektivt som irakerne bliver positivt ansporet til at samarbejde med De Forenede Nationer, og den bedste måde, man kan gøre dette på, er definitivt at bringe Iraks skadelige udelukkelse til ophør; en udelukkelse, der er en følge af en embargo, som nu i mere end syv år har ramt civilbefolkningen meget hårdt, og hvis totale fiasko det ville være på tide at konstatere. Denne embargo har svækket samfundet, men ikke Saddam Hussein eller regimets politiske og militære elite. Den har både ødelagt produktionsforbindelserne og forstærket båndene mellem Saddam Hussein og hans folk. Det er derfor absolut nødvendigt, at denne embargo ophæves, og heldigvis foreslår visse europæiske diplomatier dette, samtidig med at de deltager aktivt i den politiske dialog med Irak, og alt imens de minder om, at det alene er Sikkerhedsrådets opgave at bedømme, hvorvidt Irak overholder de resolutioner, det har vedtaget, samt at drage konsekvenserne heraf.
Disse diplomatier taler ganske vist ikke alle med samme stemme, men de taler meget højt, og det er derfor, at Europa, med sin forskellighed, er en vigtig deltager i denne krise. Europa bliver lyttet til, og det griber via sine talsmænd fra de mest aktive medlemsstater ind på en meget mere effektiv måde, end hvis det af al magt havde forsøgt at fastlægge en fælles holdning for alle. En sådan fælles holdning kunne have risikeret at være temmelig ubetydelig og ret langsom om at dukke op, hvorimod en krisesituation som den, vi oplever nu, kræver en rask beslutning og en hurtig reaktion.

Trizza
Hr. formand, ærede kolleger, det er med beklagelse, jeg konstaterer, at vi endnu en gang medvirker i et goldt ritual, der risikerer at blive berøvet - hvis dette ikke allerede er tilfældet - ethvert konkret modstykke som følge af mangelen på en troværdig udenrigspolitik, der er fælles for de femten medlemsstater. Vi er klar over, at det ikke er let at skabe overensstemmelse mellem de politiske strategier hos stater, der i tidligere årtier ofte har haft afvigende og i visse tilfælde ligefrem indbyrdes fjendtlige historiske forløb og interesser, men vi beklager mangelen på ethvert initiativ i retning af at mindske modsætningerne på grundlag af fælles og umistelige principper.
For det første: Overholdelsen af traktater og internationale aftaler; man kan ikke gøre brug af den amerikanske allierede, når det er belejligt, og derefter svigte denne, når det passer én. I Italien er der et ordsprog, der siger: "klare aftaler er en garanti for et langt venskab«. Lad os derfor indgå klare aftaler med vores allierede.
For det andet: Overholdelse af menneskerettighederne, der er en mærkesag for Europa-Parlamentet, som bør stå stejlere på, at der ikke bør indgås bilaterale aftaler mellem de enkelte medlemsstater og lande, der ikke kan afgive garantier i denne retning, især når der er tale om lande som Irak, der besidder destruktive våbenarsenaler, der udgør en fare for befolkningen i hele regionen.
For det tredje: FN, hvis prærogativ bør forblive intakt, hvis resolutioner uden tøven og nølen bør accepteres af alle pagtens medlemmer, bør spille en stadig mere fremtrædende rolle, navnlig på det diplomatiske plan.
Når dette er sagt, står det klart, at Alleanza Nationale-delegationen kun kan håbe på et heldigt udfald af de igangværende diplomatiske initiativer, især det initiativ FN's generalsekretær, Kofi Annan, der må betragtes som helt uvildig, har taget næsten uden tidsgrænse. Dette især for at afværge de katastrofale virkninger af en konflikt, der ville gå voldsomt ud over civilbefolkningen, især de svageste grupper, børnene og de ældre, som stadig lider hårdt under virkningerne af den foregående krig.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand Marín, jeg tror, at Saddam Hussein og hans regime vækker afsky hos alle her i salen. På det punkt kan der ikke være nogen form for forståelse. Alligevel skal vi i betragtning af det politiske klima, især i det arabiske område, være klar over, hvornår og under hvilke betingelser et militærangreb kan blive en succes. Europa skal efter min mening især kræve tre ting, i solidaritet med den amerikanske politik uden dog på nogen måde at være underordnet den.
For det første: Formålet med et eventuelt militærangreb skal være klart. Det har hidtil ikke stået helt klart for mig. Der skal også være en så stor sandsynlighed som muligt for, at situationen efter et militærangreb nu også bliver bedre, bedre for freden, bedre for udviklingen i hele Mellemøsten.
For det andet: Det er indiskutabelt - EU og især kommissær Marín, og også rådsformanden har flere gange gjort opmærksom på det - at situationen i Mellemøsten ikke forbedrer forholdet, men forværrer det. Indtil for nogle år siden kunne man stadig organisere så mange arabiske lande som muligt i en koalition mod Saddam Hussein, hvilket er umuligt i dag. Det er en kendsgerning, at Netanjahus regering fører en obstruktionspolitik, det er en kendsgerning, uden i øvrigt at drage paralleller, at Israel hverken anerkender eller gennemfører en FN-resolution om Libanon. Det giver en dårlig stemning i de arabiske lande, og vi skal være klar over, at ethvert angreb, som ikke er meget velovervejet, meget velgennemtænkt og godt støttet, vil forværre stemningen yderligere. Det skal Europa være opmærksom på.
Sidste punkt: FN's rolle. Nu vil jeg ikke sige, at Sikkerhedsrådet absolut skal træffe en beslutning. I den forbindelse er der flere juridiske fortolkninger. Men én ting skal vi alle være klar over: Jo svagere tilslutningen i Sikkerhedsrådet og i FN er, desto mere negativt vil alle følgerne blive især med hensyn til forholdet mellem den vestlige verden og de arabiske lande. Det skal være Europas opgave at få USA til at støtte FN fuldt og helt, f.eks. i forbindelse med denne rejse, men også at sørge for så bred en enighed som muligt i Sikkerhedsrådet, ellers bliver militærangrebet et slag i ansigtet på araberne og i sidste ende også et slag i ansigtet på europæerne, som gerne vil have et godt forhold til den arabiske region.

Oostlander
Hr. formand, jeg vil sige, at det har været meget interessant at høre, hvordan Rådets formand har givet os en oplysende redegørelse om, hvad der foregår i Irak. Det vidste vi allerede fra avisen. Vi ville faktisk meget hellere have hørt noget andet. For det irriterende er, at jo vigtigere og mere akut temaet er, desto mindre synligt er Rådet i udenrigsanliggender. Det er en farlig ting.
Hvis der kommer noget fra Rådet, så er det tynde kompromiser, der kan ændre sig fra den en dag til den anden, som der ikke er helt enighed om. I betragtning af at verden forventer noget meget bedre af EU, fordi vi er en økonomisk kæmpe, er det særdeles farligt, at Rådet er så usynligt. Borgerne i EU mener, i henhold til meningsmålingerne, at Den Europæiske Union først og fremmest er ansvarlig for udenrigsanliggender, og Unionen påtager sig ikke rigtigt dette ansvar. Derfor er Rådet i almindelighed ikke en del af løsningerne, men en del af problemet. Det britiske formandskab - vi havde forventet en ny, frisk indsats - havde kunnet gøre et forsøg på at undgå dette: At være en del af problemet.
Desværre har det britiske formandskab kun handlet nationalt og faktisk glemt sin opgave som leder af Unionens udenrigspolitik. Nu løber Storbritannien som en stolt terrier ved siden af den amerikanske elefant og siger: Hør hvor vi sammen går rundt og stamper. Hvis der er noget, der kan bidrage til at undgå krig, så er det en solid EU-optræden. Den kan udrette noget. En solid optræden af Den Europæiske Union, der ikke giver plads til falske forhåbninger eller manipulation af tyranner. Denne klarhed manglede i tilfældet Bosnien. Det britiske standpunkt er nu mere klart. Der er olie på spil. I Bosnien, har britiske officerer dengang fortalt mig, var der ikke olie på spil. Dengang en ringe holdning, nu et klart standpunkt. Heldigvis. Men kun som land. Der ikke noget standpunkt fra Den Europæiske Union, fra Rådet vedrørende Irak og ikke om Algeriet. Parlamentets beslutning skal nu bøde på denne unormale situation for i nogen grad at udfylde dette vakuum.

Fassa
Hr. formand, ærede kolleger, jeg mener, det er en eufemisme at påstå, at Bagdad-regimets legitimitet mildest talt er tvivlsom, når man tænker på, at dette regime er mistænkt for forbrydelser mod menneskeheden, krigsforbrydelser og folkedrab. I en bredere sammenhæng forsøger Saddam Hussein at legitimere sig i verdensoffentlighedens øjne - det gælder især udviklingslandene - som frontkæmper i kampen mod den amerikanske imperialisme - og mere generelt den vestlige imperialisme - ifølge en dualistisk anskuelse, de tilhører en anden tid.
Det bør kraftigt understreges, at ingen i Europa ønsker eller kan ønske sig krig mod Irak. En diplomatisk løsning på krisen må så absolut foretrækkes, men netop derfor er det af den allerstørste betydning - således som det allerede er understreget fra flere sider - at Den Europæiske Union og de enkelte medlemsstater med al styrke kompenserer for en vis forkastelig og interesseret træghed, som udvises af visse indflydelsesrige medlemmer af det internationale samfund.
Samtidig er det nødvendigt, at Den Europæiske Union ikke overlader styringen af krisen fra vestlig side til USA og Det Forenede Kongerige alene. Derfor er jeg noget overrasket over den undvigende holdning, Rådet "almindelige anliggender« har udvist, og den - tillad mig - lakoniske form, erklæringen fra Kommissionens repræsentant har antaget.
Et politisk tomrum - specielt på det internationale plan - er af det onde; vi bør for vores vedkommende undlade at bidrage til, at et sådant tomrum opstår; i givet fald har vi kun os selv at takke, hvis et sådant tomrum udfyldes af andre.

Carnero González
Hr. formand, vi er alle enige om, at Irak skal opfylde de internationale resolutioner. Jeg vil gerne vide, om vi også deler det synspunkt, at det ene og alene skal være De Forenede Nationer, som skal opnå denne aftale, og om vi også er enige i, at det skal ske på en fredelig måde ved hjælp af politiske og diplomatiske metoder.
Vi støtter naturligvis FN´s generalsekretær hr. Kofi Annans forhandlinger, men jeg håber, at de ikke ender med at blive offer for vores egne våben. Altså at generalsekretær Annan tager til Baghdad og ender med at tjene som undskyldning for en amerikansk militær aktion, som fra alle synsvinkler er uacceptabel, både på grund af dens konsekvenser for civilbefolkningen og naturligvis for dens virkninger på stabiliteten i Mellemøsten.
I den forbindelse er Unionens rolle helt klart beklagelig. Formanden for Rådet er ved at iværksætte en afledningsmanøvre for at sikre sin nationale politik, som klart og tydeligt følger diktaterne fra Det Hvide Hus. Hvad skal man sige om andre medlemsstater i Den Europæiske Union, for at begynde med mit eget land, Spanien, hvis ministerpræsident har set, hvordan befolkningen fik forklaret Madrids deltagelse i en hypotetisk amerikansk operation via Tony Blair på CNN?
I dette tilfælde burde Unionen naturligvis have en fælles holdning, som indeholdt modstand mod enhver unilateral amerikansk aktion og naturligvis mod oprettelse af et embargo, som vil medføre ubeskrivelige lidelser for den almindelige irakiske borger, som følgelig vil lide dobbelt tort ved at måtte leve under et brutalt diktatorisk regime og undvære fødevarer og medicin samt klare hverdagen i det hele taget.
Selvfølgelig bør vi støtte den demokratiske opposition i Irak. Parlamentet bør undgå, at Clinton, hvis han iværksætter en militær aktion uden støtte fra en resolution fra FN´s Sikkerhedsråd, ender med at kunne støtte sig på en beslutning fra dette Parlament. Hvor ville det være trist!

Kerr
Hr. formand, på vegne af Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet vil jeg først gerne gøre det klart, at vi ikke har noget tilovers for Saddam Hussein. Nogle af os opponerede imod ham dengang, Storbritannien og USA forsynede ham med våben. Dette omfatter også de kemiske og biologiske våben, som Dough Henderson talte om her til formiddag. Vi ved, at de har disse våben, for vi solgte dem til dem.
Lad os sætte en stopper for al kemisk og biologisk krigsførelse og ødelægge alle våben over hele verden. Lad os føre tilsyn med alle installationer over hele verden, herunder med installationerne i USA og i Storbritannien, som stadig eksisterer i bedste velgående. Lad os gøre os klart, hvad denne krise handler om. Den handler ikke om truslen fra Irak. Den handler om hr. Clintons hjemlige problemer. Det er hr. Clintons penis' krig, der skal stive hans image af over for de hjemlige beskyldninger om hans karakter.
Hvor er det ironisk, at hr. Clintons væsentligste støtte er hr. Blair, hr. Ren, den kristelige socialist, og hvor er det skandaløst, at hr. Blair, formanden for Den Europæiske Union, ikke har gjort nogen forsøg på at repræsentere Europas synspunkter, men derimod søger at pådutte Europa hr. Clintons synspunkter. Hvor er det trist og ynkværdigt at se Robin Cook, den britiske udenrigsminister, rejse rundt i Golfstaterne for at forsøge at overbevise dem om at lade USA og Storbritannien bombe Bagdad i stedet for at rejse rundt i Europa for at hjælpe med at standse krigen. Sikken en skæbne for en mand, der skabte sig et navn som forkæmper for atomnedrustning og fred!
Financial Times skrev her til morgen, at embedsmænd i det britiske udenrigsministerium udtaler, at Storbritannien er rede til at bruge atomvåben mod Irak, hvis Saddam svarer igen. Lad dette Parlament tale klart imod denne unødvendige krig. Det forslag til fælles beslutning, der er fremsat af Det Europæiske Folkepartis Gruppe og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, går ikke vidt nok. Jeg forstår, at Pauline Green privat har været kritisk over for hr. Blairs aggressivitet imod Irak. Lad os være åbent kritiske over for, at Storbritannien har undladt at agere som formand for Europa men snarere har ageret som USA's tohalvtredsindstyvende stat. Lad os sige, at en bombning af Bagdad ikke vil virke og er moralsk uansvarligt.
De Grønnes ændringsforslag til forslaget til fælles beslutning vil omfatte alle disse ting. Jeg appellerer til De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og især til de britiske Labour-medlemmer. Glem Deres frygt med hensyn til genudnævnelse, lyt til Deres samvittighed. Følg det eksempel, der er blevet givet af de britiske parlamentsmedlemmer, der i går aftes stemte imod krigen i Westminster. Husk på, at ikke kun Deres Labour-partimedlemmer vil dømme Dem, men også historien vil dømme Dem for, hvordan De stemmer i denne sag. Jeg appellerer til Dem om at stemme for fred, for en diplomatisk løsning og imod krig.

Gollnisch
Hr. formand, Amerikas Forenede Stater belaver sig således støt og roligt på at føre en ny krig i Golfen og på at angribe Irak i modstrid med international ret, i modstrid med FN's charter og i modstrid med Sikkerhedsrådets resolutioner, navnlig resolution 687, der ikke giver dem nogen beføjelse hertil.
Hvad retfærdiggør en så pludselig, så unilateral, så arrogant og så kynisk politik? Hvorfor netop nu, hvor situationen ellers så ud til at blive bedre? Drejer det sig for hr. Clinton om at få folk til at glemme sagerne med Paula Jones og Monica Lewinsky, hvor uanstændigheden og foragteligheden strides om førstepladsen? Drejer det sig om en ordre fra hr. Netanyahu, hvis foragt for Sikkerhedsrådets resolutioner virkelig ikke fremkalder nogen reaktion fra Dem, hr. formand for Rådet? Drejer det sig om at bevare de amerikanske oliebrøndes rentabilitet, da halvdelen af disse ellers måtte lukke, hvis den irakiske olie som planlagt skulle komme tilbage på verdensmarkedet? Én ting er i hvert fald sikker: I modsætning til det, som de officielle løgne giver udtryk for, så retfærdiggøres disse trusler ikke af den fare, som Irak skulle udgøre.
Man har ikke fremlagt den mindste smule bevis herfor. Dette land med 20 millioner indbyggere er systematisk blevet udsultet i syv år. De har ikke længere nogen reservedele. Der er ikke noget fly eller nogen helikopter, der er lettet i syv år. Industrien er lammet. For at nå frem til hovedstaden må man tilbagelægge en ørkenstrækning på 900 kilometer, og det på nogle forfærdelige betingelser. Der er ikke flere elektriske pærer, der er ikke mere brød, der er ikke mere mælk.
Man gik så vidt, at man konfiskerede skolernes blyanter, fordi man mente, at Saddam Hussein kunne fremstille atombomber med grafitstifterne!
Det mest sørgelige ved alt dette er ikke de amerikanske løgne, men Deres underdanighed, hr. formand for Rådet. Spar os i det mindste for Deres modbydelige moralprædiken. Spar os for Deres alibi. Spar os for de politiske montager i medierne, der fandt sted under golfkrigen. Hvis de ønsker at føre denne krig sammen med Deres amerikanske venner, så gør det, men gør det uden os!

Colajanni
Fru formand, hr. rådsformand, jeg beklager, at den britiske regering ensidigt og umiddelbart - og uden at konsultere de europæiske regeringer og søge en fælles holdning - har erklæret sig rede til at deltage i en militæraktion. På et tidspunkt, hvor den bestrider formandskabet for Den Europæiske Union, er dette et voldsomt anslag imod Unionens rolle og troværdighed.
I det fælles beslutningsforslag fra en række politiske grupper opfordres i dag til, at man påtager sig et sådant ansvar; der opfordres til, at man fastlægger en fælles holdning og til, at man støtter ethvert diplomatisk initiativ, navnlig FN-missioner og missioner gennemført af FN's generalsekretær og FN-forslaget om olie-for-fødevarer til befolkningen.
Endelig - og det er det centrale punkt - kræves der i beslutningsforslaget, at enhver yderligere aktion, der ikke er diplomatisk, forudsætter en formel beslutning fra FN's Sikkerhedsråd, som alene har ret til at fortolke sine egne beslutninger. Dette er et væsentligt punkt. Vi er overbeviste om Saddam Husseins ekstreme farlighed og om nødvendigheden af at tvinge ham til at respektere FN's resolutioner; det bør imidlertid være Sikkerhedsrådet, der beslutter hvorledes og hvornår på baggrund af en vurdering af situationen, der i dag militært og politisk er en anden end den, der herskede på tidspunktet for Golfkrigen.
Jeg gentager, at situationen i dag er en anden på det militære plan. Lad mig give to eksempler: Hvilke indvirkninger vil det have, hvis man rammer kemiske våbenlagre? Ministeren, Primakov, taler om ødelæggende virkninger i hele regionen. Dette er et punkt, som bør tages med i overvejelserne. For det andet afslører FN-kilder, at Saddam har skjult missiler og kemiske våben i Algeriet, Libyen og Sudan. Hvis dette er sandt, hvordan vil man da forholde sig over for disse lande, og hvilket formål tjener det at bombardere Irak?
Situationen er også en anden på det politiske plan. Alle de arabiske lande - i første række vores allierede - er imod. Hvorfor? Kan vi handle imod sidstnævntes vilje og med hvilke konsekvenser i hele Mellemøsten? Lad Sikkerhedsrådet tage stilling til alt dette, og dets beslutninger vil efterfølgende blive iværksat. Vi vil da hver især gøre vores pligt.

Castagnetti
Fru formand, Kofi Annans rejse til Bagdad giver et glimt af håb om, at fornuften vil sejre i sidste ende, fordi krig i de seneste uger er blevet betragtet af alle parter som uundgåelig over for Saddam Husseins enestående frækhed.
Som Clinton sagde i går, er krig ikke den første løsning, også selvom den i visse situationer kan være den eneste løsning. Takket være en række landes stædighed, den amerikanske offentligheds holdning, en indtrængende appel fra Paven i Rom, som den unikke moralske myndighed han legemliggør, den foruroligende og forudsigelige forståelse, der har vist sig mellem Rusland og Kina, samt modstanden fra de arabiske lande, lader det til, at de politiske kredse i ellevte time har levet op til deres ansvar.
Desværre kan vi ikke sige tak til Europa, fordi Europa, der nok en gang belaver sig på at blive en monetær magt, ikke har held med at blive en politisk magt, ikke engang i forhold til en krise, der kunne skade Europa mere, end man i dag forestiller sig. Derfor tilslutter jeg mig alle dem, der har kritiseret det britiske formandskabs uforklarlige og uacceptable adfærd i denne sag.
Lad det stå klart, at ingen tvivler på nødvendigheden af, at diktatoren i Bagdad tilskyndes til at respektere alle FN's resolutioner; imidlertid må der altid kunne rejses tvivl om nytten og effektiviteten af midlerne til at opnå resultatet, listen over de forventede menneskelige omkostninger og simuleringen af de efterfølgende politiske scenarier. Når alternativet er krig, kan man ikke sætte grænser for diplomatiets og politikernes tålmodighed, som der ikke kan rokkes ved. Dette er ikke svaghed, men en styrke inspireret af dette gamle kontinents ældgamle moralske og politiske visdom og den eneste lære, som det århundrede, der nu går på hæld, efterlader os.

Manisco
Hr. formand, vi kan kun udtrykke forbløffelse og forfærdelse over det, vi har hørt i dag, især fra den herre fra det britiske udenrigsministerium. Vi læser de samme aviser, som han læser om masseødelæggelsesvåbnene, britisk udviklet anthrax og de overdrevne trusler imod menneskeheden.
Vi kender også til den rolle, som hans regering har spillet, først da det gjaldt om at forhindre generalsekretær Kofi Annans mission til Irak. Vi får at vide, at anvendelsen af utrolig styrke for at nå frem til en diplomatisk løsning for længe siden er ophørt med at være en trussel for at opnå noget som helst, samtidig med at mastodonten af amerikansk militærstyrke bevæger sig ubønhørligt og med ødelæggende kraft imod det irakiske folk. Der er halvanden million ofre for embargoen - en embargo, som der er nogen i dette Parlament, der ønsker at forlænge til evig tid.
I denne side af Parlamentet nærer vi ingen sympati for diktatoren i Bagdad. Vi håber stadig, at hr. Annan kan udføre et mirakel. Vi beklager på stærkeste vis det slør af hykleri og mystifikation, der er trukket ned over denne forudplanlagte massakre, over denne tragedie af store proportioner og mere end noget over forsøget på at bruge denne Union til at støtte blinde instrumenter for engelsk-amerikanske militær- og udenrigspolitikker, som de er, når de er værst.

Antony
Hr. formand, kære kolleger, det er virkelig at gøre grin med folk at påstå, at Irak virkelig skulle kunne true sine naboer med det, de har tilbage af et våbenarsenal, der forsætligt er overvurderet som følge af den israelske og amerikanske misinformation. Der er faktisk ingen tvivl om, at hvis dette land startede en krig, ville det som skrækindjagende modtræk straks blive tilintetgjort af Israel og USA.
Efter at have fået Saddam Hussein til at gå i fælden med generobringen af Kuwait knuste USA den latterlige irakiske hær med deres gigantiske hammer. Siden da har de udsultet det irakiske folk og ladet hundrede tusinder af børn, snart to millioner børn, dø efter en fremgangsmåde, der er en forbrydelse mod menneskeheden, og som er så meget mere afskyelig, fordi den begås koldt, roligt og klinisk, og fordi den efterhånden som årene går finder sted under dække af moralske og pacifistiske motiver, der hævdes at være inspireret af menneskerettighederne.
Som vi godt ved, er situationen i virkeligheden den, at hr. Clinton kynisk og skjulende sin kynisme under et enormt lag af hykleri, for slet ikke at tale om hans frastødende personlige motiver, først og fremmest tjener oliehandelens kolde interesser; oliehandelen, der ikke må trues af den irakiske produktion.
Endelig og frem for alt vil jeg sige, at hvis Saddam Hussein ikke eksisterede, blev man nødt til at opfinde ham. Såvel Israel som USA mener, at de har brug for en konstant potentiel fjende og for en krig, der hele tiden er mulig. I dag er det Saddam, i morgen er det en anden. At kunne forstå dette, det er at have nøglen til situationen, men det er også at forstå faren for verdensfreden. Hvem kan nemlig mene, at Palæstinas forbitrelse og den stigende vrede hos de mest moderate og de mest ansvarlige arabere er uberettiget?

Hoff
Fru formand, kolleger, med mit bidrag vil jeg gerne sige noget om Den Europæiske Unions rolle og Parlamentets rolle i denne konflikt. Spørgsmålet er, om vi overhovedet spiller en rolle, eller om vi lever op til den? Det er en kendsgerning, at vi ikke spiller nogen aktiv rolle, men alligevel tror jeg, at vores debat og den konsoliderende resolution, som vi fremlægger her i dag, er et vigtigt bidrag, for vi i Europa-Parlamentet vil træffe en beslutning, før Rådet og Kommissionen har været i stand til at finde frem til en fælles holdning. Vi kan endnu en gang konstatere, at Rådet og Kommissionen ikke er i stand til at finde frem til en fælles holdning, og når Kommissionen, som vi hørte her til morgen, begrænser sig til ønsker og håb, som hr. kommissær Marín sagde, så lader det ikke til at stå for godt til med Kommissionen.
I vores beslutning kræver vi ikke kun en fælles holdning til en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, men vi siger også i beslutningen, hvordan vi forestiller os det. Det drejer sig immervæk om en beslutning, der fremlægges af flertallet i Parlamentet, og som, som sagt, vedtages, før Rådet og Kommissionen er i stand til at lægge noget fælles på bordet.
Og nu til FN-resolutionen: Amerikanerne er af den opfattelse, at der skal gribes ind, hvis alle diplomatiske anstrengelser mislykkes, og at der også vil blive grebet ind. Her i Parlamentet, det er blevet nævnt, er der nogle, som afviser det. Det ville være ønskværdigt, hvis hele det internationale samfund bidrager til yderligere foranstaltninger mod diktatoren. Derfor ville det også være ønskværdigt, hvis FN's Sikkerhedsråd bekræfter en sådan foranstaltning. Men bestræbelserne må ikke føre til, at visse lande i det internationale samfund såsom Rusland og Kina sætter Sikkerhedsrådet i en position, hvor presset på Saddam kan mindskes, for så har statsterrorismen i Irak vundet. Det ønsker vi ikke. Vi ønsker, hvis det er muligt, en fredelig løsning, men vi ønsker under alle omstændigheder en løsning, og forhåbentlig en fælles løsning, som resulterer i, at de kendsgerninger, som det britiske rådsformandskab fremlagde tidligere, bringes ud af verden. Kemiske og biologiske våben må ikke accepteres, ikke nogen steder på jorden og slet ikke i et land, hvor der er statsterrorisme.

Bernard-Reymond
Hr. minister, fru formand, kære kolleger, Iraks afvisning af at overholde FN's beslutninger kan kun medføre en skarp og utvetydig fordømmelse fra enhver stat og ethvert Parlament. Respekten for den internationale lov er betingelsen for fred, og det så meget mere af den grund, at det i dette tilfælde drejer sig om forfærdeligt farlige våben.
Men hvem kunne afvise eller beklage, at man udtømmer enhver diplomatisk og politisk mulighed før styrkerne uskadeliggør disse våben i tilfælde af, at forhandlingerne skulle være en fiasko? Jeg vil her gerne hilse velkommen og samtykke i indsatsen fra dem, der går til forhandlingernes yderste grænser, navnlig den franske regering og FN's generalsekretær. Man kan allerede nu fremsætte nogle bemærkninger med hensyn til denne krise.
Har Irak for det første selv været i stand til at fremstille disse forfærdelige våben, eller har de fået hjælp fra andre af FN's medlemmer? For det andet, så er Europa endnu en gang ude af stand til at indtage en europæisk holdning. Europa er ikkeeksisterende i international politik, og det er medlemsstaterne, som må rette op på denne mangel. Det gør de ud fra deres respektive historie og tilbøjeligheder, som ikke er identiske. De ser sig således nødsaget til at udvikle nogle politikker ud fra USA's politik i stedet for at gøre dette på grundlag af deres fælles analyse.
Hr. minister, Deres og Deres regerings holdning har været særlig betydningsfuld i den forbindelse, og jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad De har gjort i Deres egenskab af formand for Det Europæiske Råd, og ikke kun som repræsentant for den britiske regering, med hensyn til de arabiske lande, Sovjetunionen, Kina, FN og inden for selve Den Europæiske Union i almindelighed.
Vil man for det tredje være nødt til at føre krig mod Irak hvert tiende år, eller vil man tage ved lære af den første Golfkrig og den nuværende situation med hensyn til at overveje spørgsmålene om magtbalancen i området, hver stats ret til sin egen sikkerhed, oliens rolle i denne krise, den indflydelse, som blokeringen af fredsprocessen vil have på Mellemøstens generelle tilstand, fordelen ved en embargo mod Irak og situationen for den irakiske befolkning, som både er deres diktators gidsler og Vestens gidsler?
Hvis Europa havde eksisteret, havde det sikkert kunne vende situationen i løbet i de sidste ti år, så man kunne have undgået det nuværende tragiske dilemma. Men vi bliver stædigt ved med at beklage vores afmagt uden at træffe de beslutninger, der er på højde med det, der står på spil. Mener De f.eks. ikke, at valget af en formand for Det Europæiske Råd for en periode af fire år ville være det første nyttige skridt på vejen til at udvikle en sand fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik?

Ephremidis
Fru formand, Clinton har tændt krigspiben akkompagneret af krigsindustriens trommer og de multinationale oliekoncerners fanfarer, han gør kort sagt sit arbejde. Jeg er bange for, at vi her kun taler og kræver forslag, hvor der ikke engang er en fælles udenrigspolitik, og derfor er Europa enten fraværende eller løber med i Clintons krigsleg sammen med dette halvårs rådsformandskab.
Efter min mening, fru formand, så kan vores Parlament uanset og uafhængigt af dette forhold vedtage en beslutning, som for det første fordømmer enhver militær indgriben i Irak - uanset regimet og om det skal fordømmes eller ej - og for det andet integralt forsvarer og går ind for en politisk og diplomatisk løsning. I stedet for dette har de fire politiske grupper udarbejdet en beslutning, som på en eller anden snu måde skaber indtryk af at kunne anvendes som et figenblad for amerikansk militær indgriben, mens De Grønnes og min gruppes beslutning netop indeholder denne klare fordømmelse af militær indgriben og støtte til en politisk og diplomatisk løsning, der også er den bedste støtte til Kofi Annan i den opgave, han nu skal til at udføre i Bagdad.

Formentini
Fru formand, det håb, der er tændt i ellevte time, gør ikke alvoren af den irakiske krise mindre, og jeg mener, det er Europa-Parlamentets pligt at afspejle de krav og behov, der kommer til udtryk i vores befolkninger, som ønsker forsikringer på en lang række punkter. Dette er en krise, der kan give anledning til en stærk, ja meget stærk bekymring! Tænk blot på, at Saddam Hussein for syv år siden uden videre kunne være blevet væltet, men at den magt, der var i stand til det, undlod at gøre det; siden da er situationen blevet forværret år for år, og i dag befinder vi os i denne situation.
Vi har pligt til at forsikre vores befolkninger om, at der ikke bliver nogen økologisk katastrofe; man ved godt, hvordan bombardementerne starter: Man ønsker, de tager form af kirurgiske indgreb, men de ender alligevel med at blive ødelæggende. Vi kan heller ikke holde et folk som gidsel i håb om, at dette folk omstyrter diktatoren, for dette er ikke den rette måde at anskue tingene på. Desværre er der i dag i verden alt for mange, der forsøger at overgå Saddam Hussein, og alt for mange diktatorer, der krænker deres folks rettigheder. I det pågældende tilfælde bærer Saddam - ud over risikoen for bakteriologiske krige og andre typer krige - også det tunge ansvar for en umenneskelig undertrykkelse af kurderne, der udgør en femtedel af Iraks befolkning.
Jeg anmoder om, at Europa-Parlamentet giver udtryk for dette, og til de borgere, jeg selv repræsenterer, nemlig befolkningen i Padania, vil jeg sige, at vi er imod anvendelsen af alle de baser, der befinder sig på vores område. Fra denne talerstol advarer jeg den italienske regering mod at anvende baserne i Padania til angreb, vi ikke kan acceptere.

Wiersma
Det er godt, at Europa-Parlamentet i dag fastsætter sin holdning til krisen om Irak. Det ser ud til, at Rådet endnu ikke har været i stand til dette. Udgangssituationen med hensyn til Irak er temmelig klar. En pariastat, der ikke tager hensyn til det internationale samfund, nægter at opfylde FN's udtalelser, der kræver inspektion og destruktion af masseødelæggelsesvåben. Det er ganske enkelt uacceptabelt. Det kræver international handling. Det er det, vi drøfter her.
Hvad gør verden for at fratage Saddam Hussein hans dødbringende arsenal? Dette spørgsmål vedrører alle, ikke kun amerikanerne. Den foreliggende kompromisbeslutning behandler en række principielle spørgsmål. Må man i en sådan situation true med vold? Som yderste middel, hvis diplomatiet forsager? Ja. Skal man benytte alle fredelige muligheder for en løsning? Det mener jeg også, og jeg er glad for, at der er enighed om et sidste forsøg af Kofi Annan, FN's generalsekretær. Skal man være villig til at anvende vold, hvis den diplomatiske vej ikke fører til de krævede indrømmelser fra Saddam Hussein? Mit svar er, men med modvilje, ja. Skal Sikkerhedsrådet godkende en sådan aktion? Det er ønskeligt, men ikke en absolut betingelse. Sikkerhedsrådet skal spille en rolle, men der er uenighed om fortolkningen af FN-resolutionerne om Irak. Saddam Hussein må ikke profitere af denne forvirring. Den foreliggende kompromisbeslutning giver perfekt udtryk for denne idé. Vi er ikke ude på krig, men der er grænser for det internationale samfunds tålmodighed.

Habsburg-Lothringen
Fru formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, først vil jeg gerne sige, at jeg synes, at det er yderst beklageligt, at hr. kommissær Marín allerede har forladt salen. Han var jo immervæk til stede ved udtalelsen. Han kunne da roligt være blevet og have ytret sig noget udførligere i en afsluttende bemærkning om visse humanitære foranstaltninger og lignende. Jeg beklager meget, at han ikke anså det for at være nødvendigt. På den anden side er jeg naturligvis glad for, at diskussionen finder sted her i dag, fordi det simpelthen er på tide, at vi europæere taler med én stemme - jeg er meget glad for, at De er hos os igen, hr. kommissær Marín - at vi taler med én stemme om et emne, som CNN allerede betegner som show down i Golfen. Indimellem ville jeg ønske, at denne ene stemme var noget mere harmonisk og noget højere. Men alligevel er det godt, at det overhovedet sker.
Jeg er også sikker på, at mange af de tilstedeværende kolleger fulgte to interessante ting i fjernsynet i går. På den ene side de stående medlemmer af Sikkerhedsrådets godkendelse af generalsekretær Kofi Annan og de gode råd, som han fik med på vejen. På den anden side den tale, som præsident Bill Clinton holdt for officerer i Pentagon, hvor han helt klart satte Saddam Hussein stolen for døren. Vi skal være klar over én ting: Generalsekretærens rejse må absolut ikke igen blive sådan et flop, sådan som det var tilfældet i 1991, hvilket reelt var optakten til den daværende Golfkrig. Jeg kan kun håbe, at man har lært af disse fejl. Vi bør også gøre vores mening klar med hensyn til, at det kun er muligt virkelig at udnytte alle diplomatiske muligheder for at forhindre denne krig, når der er givet klare indrømmelser.
På den anden side skal vi dog også gøre vores mening helt klar over for de stater, som har mulighed for at anvende biologiske våben. I den forbindelse gør jeg opmærksom på, at netop Irak bl.a. råder over Anthrax som hovedvåben. Den, som på vores eget kontinent har set, hvordan følgerne af Anthrax har været synlige i 50 år på Anthrax-Island i Skotland, kan forstå, at det virkelig er nødvendigt, at vi taler med én stemme her, fordi vi hverken kan eller vil forudse følgerne.

Paisley
Fru formand, når man kommer fra Nordirland, som jeg gør, må man sige, at der er noget hykleri i både præsident Clinton og premierminister Blair. De siger til IRA-terroristerne i mit land, at de kan beholde deres våben, som de har brugt til at myrde mine, både katolske og protestantiske, vælgere og være velkomne både i Det Hvide Hus og i Downing Street. Og dog fortæller de os her i dag, at Iraks våben skal destrueres.
Jeg ønsker det ført til protokols, at ingen af os vover at glemme, at Saddam ved sin morderiske nedslagtning af sit eget folk har vist, at han vil bruge sine masseødelæggelsesvåben, hvis han skulle få mulighed for at gøre det. Jeg ved ikke, om et luftangreb kan ramme alle disse våben, men det ville være katastrofalt for os at begynde igen uden at fuldende, hvad vi har begyndt. Det var, hvad der skete sidste gang. Det må ikke ske igen.

Cot
Fru formand, efter "Operation Ørkenstorm« står vi så igen på tærskelen til et nyt indgreb i Irak, der ledes af Amerikas Forenede Stater. Den irakiske diktator trodser endnu en gang det internationale fællesskab. Han nægter at overholde FN's resolutioner. Han lader en frygtelig trussel hænge over hovedet på indbyggerne i området. Men dér hører min sammenligning også op.
I 1990 havde FN givet tilladelse til, at man satte styrkerne ind inden for rammerne af kapitel 7. Indgrebet blev iværksat af en bred koalition, der særligt omfattede de arabiske nabostater og herudover en lang række stater, der ikke var udrustet til at kæmpe. Endelig var vores Europa til stede som sådan og var navnlig aktiv via formandskabets stemme og via den trojka, som ikke havde sparet på kræfterne, og som var taget til Bagdad på trods af visse forbehold, der navnlig blev givet udtryk for i dette Parlament. I dag kan jeg konstatere, at Europa er forsvundet, hvilket blev særlig tydeligt efter Deres lakoniske bemærkninger for lidt siden, hr. Marín. Jeg kan navnlig konstatere, at det britiske formandskab er forsvundet, hr. minister. Premierministeren Blair er uden tvivl stærkt aktiv og allestedsnærværende, men formanden Blair er væk. Man lader til at mene, at den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik ikke længere eksisterer, lige så snart sagerne bliver alvorlige.
Jeg vil tilføje, at koalitionen er rent vestlig, og endelig at USA synes at være fast besluttede på at handle uden nogen beføjelse fra FN, selvom de modstræbende gav deres velsignelse til en sidste chance for FN's generalsekretær hr. Kofi Annan, hvis mission vi naturligvis håber må lykkes.
Et indgreb ville under sådanne omstændigheder vidne om en alvorlig svækkelse af FN-organisationens autoritet og af tilstedeværelsen af Den Europæiske Union, der er blevet en ubetydelig størrelse på verdensplan. Visse af os er under disse omstændigheder ikke rede til at give USA en blankofuldmagt til denne operation.

McMillan-Scott
Fru formand, det er ret så klart, at der er ved at opstå samstemmighed her i Parlamentet, og det gør mig ikke spor glad, for den gælder kritikken af formandskabet. Vi har lige fra en ledende fransk socialist hørt den slags ord, som jeg selv godt kunne finde på at bruge.
Der er forvirring. Jeg husker sidste gang, vi havde en tilbundsgående drøftelse af Irak under Golfkrigen. Dengang underskrev alle med undtagelse af seks Labour-medlemmer et forslag til beslutning om fordømmelse af en eventuel militæraktion i Golfen. Denne gang var der kun seks, der ville tilslutte sig et forslag til beslutning. Så dette er den slags ændring i mønstret, man oplever i den socialistiske side af dette Parlament.
Det er beklageligt og sørgeligt, at formandskabet hidtil ikke har haft held til at nå frem til en fælles holdning. Men det afspejler den manglende sikkerhed i udenrigspolitikken, både i Washington og London, og beklageligvis også andetsteds i Europa. Den form for sikkerhed, der var så åbenbar i fru Thathers og præsident Bush's dage; den form for sikkerhed, som Douglas Hurd bibragte Den Europæiske Union, da han var udenrigsminister; den form for sikkerhed, som vi rent faktisk har brug for i dag. Jeg beklager derfor, at Robin Cook ikke har fundet det muligt at komme her, selvom han tilbragte hele eftermiddagen i går i Underhuset.
Dette er usikre tider. Vi ved ikke, hvad de næste få dage vil bringe. Vi ved, at der i den del af verden kun er lidt at vælge imellem to despotiske systemer, et i Iran og et i Irak.
Der har været fremført kritik imod leveringen af materiale til irakerne. I Det Forenede Kongeriges tilfælde stoppede det i 1988. Men det, vi her har at gøre med, er en diktator, der har våben til rådighed, hvoraf nogle blev opfundet så langt tilbage som under første verdenskrig. Det er første verdenskrigsteknologi med en barbarisk mentalitet, og det bør det internationale samfund gøre noget ved.
Derfor mener vi, at Kofi Annans aktuelle diplomatiske mission bør gives al mulig støtte. Vi kan forstå den holdning, der er blevet reflekteret her fra vores egne rækker af hr. Castagnetti og hr. Bernard-Reymond fra Italien og Frankrig, og andre Middelhavslande især er meget bekymrede over farerne i forbindelse med den aktuelle situation. Men vi kan ikke tillade, at Saddam Hussein fortsat har evnen til at true ikke kun sit eget folk men også nabolandenes folk og endog meget længere væk med den teknologi, han har forsøgt at udvikle.
Vi sympatiserer fuldt ud med Iraks befolkning. Vi håber, at de humanitære foranstaltninger vil fortsætte, og hvis det er nødvendigt i de kommende dage at træffe yderligere foranstaltninger, som påbudt af det forslag til beslutning, som vi er ved at vedtage, så tror jeg, at Parlamentet her og Europas folk bør stå bag disse kræfter, som jeg gør, hvad enten de måtte være amerikanske, britiske eller andre, hvis tiden kommer - og den tid kommer - hvor vi kan fuldende det arbejde, vi påbegyndte i 1991.

Titley
Fru formand, i mine ni år i dette Parlament har jeg aldrig hørt et indlæg, der var så fuldt af forvrænget og selvglad sludder som det, hr. Kerr kom med for lidt siden. Jeg ved nu, at pleje i samfundet ikke virker i Det Forenede Kongerige.
Jeg anmoder dette Parlament om bare i et øjeblik at overveje effekten af et enkelt Scud-missil med kemiske våben rettet mod Israel. Den storbrand i Mellemøsten, der kunne blive resultatet af dette Scud-missil, er ikke til at forestille sig. Vi må i dette Parlament gøre det klart, at folkeretten skal overholdes. Der bør ikke være nogen trøst at hente for Saddam Hussein i vores debat. Han er den, der ikke overholder FN-resolutionerne. Det er ikke til nogen verdens nytte at hævde, at FN har været mindre streng på andre områder. Man gør ikke en uret god igen ved at begå en ny.
Jeg er også bestyrtet over visse parlamentsmedlemmers gråd og tænders gnidsel over FUSP. FUSP betyder ikke, som hr. Bertens siger, at vi skal stå sammen om alle ting. Den betyder, at vi bør have en fælles strategi over for fælles trusler imod Den Europæiske Union. Det er klart, at Den Europæiske Union har bevæget sig i den retning. I den fælles tekst, vi har liggende foran os, er vi forenet i et ønske om at sikre, at Saddam Hussein klart identificeres som værende den, der har uretten på sin side; at der skal ske en implementering af FN-resolutionerne. Man bør gøre alt for at nå frem til en diplomatisk løsning. Vi må støtte FN's generalsekretær i hans opgave.
Kan hr. Henderson bekræfte, at dette rent faktisk også er Rådets fælles holdning? Kan han også bekræfte, at formandskabet har handlet fuldt ud i overensstemmelse med artikel J5 i Traktaten om Den Europæiske Union, og at den britiske regering herudover har overholdt sine forpligtelser i henhold til artikel J5, stk. 4, som medlem af Sikkerhedsrådet?
Vi må gøre det klart, at Saddam Hussein skal stoppes. Vi må have en diplomatisk løsning på problemet. Men i sidste ende må den militære option overvejes som en allersidste udvej, hvis det ikke er muligt at nå frem til en diplomatisk løsning.

Newens
Fru formand, Saddam Hussein har påført masser af mennesker frygtelige lidelser. Det fulde pres på ham bør bevares for at berøve ham alle hans masseødelæggelsesvåben. Det ville imidlertid være en kæmpemæssig fejltagelse af USA at bombe Irak. Det er ikke sikkert, at det ville udslette våbenarsenalet; det kunne føre til tab og endnu flere lidelser for uskyldige civile; det kunne stemme tilhængerne ugunstigt, dele Den Europæiske Union og sætte den arabiske opinion i brand; og den er allerede brøstholden over de anderledes standarder, der gælder for Israel; fundamentalisme og terrorisme vil vinde terræn og kunne eskalere.
Ingen militær aktion bør iøvrigt indledes, uden at man først har opnået FN's Sikkerhedsråds udtrykkelige og fuldstændige enighed heri, og det må mødes igen om dette spørgsmål. Vi må også øge levnedsmiddel- og medicinforsyningerne til det irakiske folk ved at udvide olie-for-fødevareprogrammet. Den Europæiske Union må formulere sin egen udenrigspolitik og ikke dvask følge USA, og især ikke når USA har uret.

Sakellariou
Fru formand, jeg er meget glad for FN's generalsekretærs mandat til at forsøge at finde en fredelig løsning på den farlige konflikt. Ethvert forsøg på at begrænse dette mandat, sådan som USA gør i øjeblikket, skal afvises. Det bliver Den Europæiske Unions og især det britiske formandskabs opgave og forpligtelse at stive generalsekretæren af og vise ham, at vi har tillid til hans forhandlingsevner.
En militær løsning skal absolut være det uønskede ultima ratio og bør først vælges, når følgende forudsætninger er til stede: For det første må et militært angreb ikke være en straffehandling, og det skal garantere, at samtlige masseødelæggelsesvåben bliver ødelagt under dette angreb.
For det andet skal de formelle forhandlinger i Sikkerhedsrådet føre til en tilsvarende resolution. Hr. formand for Rådet, jeg har i de sidste uger beundret den bestemthed, hvormed Deres regering bekendtgjorde sin solidaritet og loyalitet over for USA. Det bestyrker mig i mit håb og mit ønske om, at de øvrige 14 medlemmer af Den Europæiske Union også snart kan regne med den samme solidaritet og loyalitet.
Fru formand, tillad mig at komme med endnu en bemærkning til dagsordenen. Jeg beklager meget, at jeg her til morgen ikke fik lejlighed til at tale om afstemningen ved navneopråb og dens økonomiske konsekvenser. I så fald ville jeg nemlig også have haft halvandet minut ligesom mine 15 kolleger, som her til morgen afkortede den vigtige debat om Irak med en halv time for at tale om den nye regel og afstemningerne ved navneopråb.

Truscott
Fru formand, jeg er meget glad for det forslag til fælles beslutning, der støttes af min gruppe, og som er forelagt Parlamentet i dag. Det giver et klart signal til Saddam Hussein om, at Europa er forenet i dets fordømmelse af Iraks manglende overholdelse af FN's Sikkerhedsråds resolutioner. Dette Parlament søger en diplomatisk løsning på Irak-krisen og er yderst tilfreds med det arbejde, som Kofi Annan har påtaget sig for at løse den. Men Irak bør vide, at hvis det ikke lader UNSCOM fortsætte sit meget vigtige arbejde, vil der fortsat være en reel trussel om militær aktion.
Saddam skal ødelægge alle de resterende lagre af kemiske og biologiske våben og potentialet til at udvikle andre masseødelæggelsesvåben, herunder atomvåben. Dette omfatter omkring 31, 000 kemiske våben og 45 missiler, der ikke er gjort rede for. Saddam har, som vi har hørt, anvendt disse våben før, både imod sit eget folk og imod Iran. Han må aldrig få lov til at bruge masseødelæggelsesvåben igen.

Theorin
Fru formand, med lov skal land bygges. Det gælder også det internationale samfund. Folkeretten skal respekteres af alle, ikke kun af nogle. Selvfølgelig skal Saddam Hussein følge sikkerhedsrådets beslutninger.
I FN-vedtægterne er det tilladt at bruge vold som en sidste udvej, men først efter beslutning i FNs sikkerhedsråd. Derfor er det vigtigt, at der ikke gives klarsignal til nogen militær bombning fra USAs side. Enhver klog general må stille sig spørgsmålet: Hvad er målet? Er det at fjerne våbnene, at fjerne Saddam Hussein? Opnår man det med bomber? Svaret bliver sikkert nej. Hvad sker der efter bombningerne? Hvad sker der med Iraks befolkning? Vil Saddam Husseins position ikke i virkeligheden være stærkere efter en bombning?
Det er udmærket, at alle de fem permanente medlemmer af sikkerhedsrådet står bag Kofi Annans rejse til Irak og diplomatiske løsninger. Diplomatiet arbejder langsomt. FN har fjernet mange våben og vil kunne gøre det også fremover. Vi må, som den forhenværende præsident Carter sagde, have tålmodighed, tålmodighed, tålmodighed!

Robles Piquer
Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen, kolleger, det sørgelige emne vi beskæftiger os med bør få os til at tænke os om, og det er sikkert, at ingen tanke er særlig brugbar, når det drejer sig om kendsgerninger, for det er ikke vores opgave at tage beslutninger herom og næsten heller ikke at fremsætte kommentarer.
Men, hr. formand for Rådet, jeg mener, der er et emne, der burde bekymre os mere, og det er den ineffektivitet, Europa har udvist i denne alvorlige situation. Hr. formand, De har flere gange i Deres tale talt om et forenet Europa. Der er ingen tvivl om, at dette har været det uforenede Europa. Jeg har det indtryk, at Rådet ved Deres velfortjente formandspost ikke har taget de nødvendige skridt med henblik på at fastlægge en bestemt fælles holdning og endnu mindre en fælles aktion. Det forekommer mig og mange andre europæere, at vi i den henseende har forspildt chancen.
Det kunne sagtens have været muligt at udforme et fælles kriterium, for bortset fra de eventyr, som virksomhederne naturligvis af og til begiver sig ud i, og som f.eks. er forårsaget af griskhed over for Iraks olie, er europæernes interesser i bund og grund de samme. Jeg mener, at Rådet, dets formand, bør benytte sig af muligheden for at analysere, hvorfor det stillet over for så dramatiske og voldsomme omstændigheder ikke har været muligt at udforme et foreløbigt udkast, som det virkeligt forenede Europa, som De har nævnt så mange gange, hr. formand, kunne have benyttet som en reaktion på den krisesituation, som foruroliger og skræmmer os alle.

Henderson
Fru formand, jeg takker Dem for at få lov til at svare under denne meget vigtige forhandling. Jeg vil først gerne bekræfte, at vores formandskab har opfyldt sine forpligtelser i medfør af artikel JF, stk. 4 i Maastricht-traktaten, idet vi har holdt andre medlemmer af Unionen fuldt ud underrettet om de holdninger, som vi har udtrykt, og når det har været muligt at identificere EU-holdninger, har vi forsvaret disse holdninger dér, hvor vi har repræsenteret Unionen.
For det andet kan jeg bekræfte, at der er blevet gjort mange bestræbelser af formandskabet for at forsøge at opbygge en fælles holdning inden for Den Europæiske Union. I mit indledende indlæg skitserede jeg en række initiativer, der er blevet taget, herunder de initiativer, der er taget af premierministeren, udenrigsministeren, mig selv og mange af vores embedsmænd. Denne proces har fundet sted over en periode i forberedelserne op til denne uge. I Panama i sidste uge afholdt udenrigsministeren i sin egenskab af formand for Rådet et møde med andre medlemsstater, der var repræsenteret dér. Dette uformelle møde skulle behandle de områder, hvor der kunne nås frem til en fælles holdning. Da det ikke var noget formelt rådsmøde, var det ikke muligt at nå frem til formelle konklusioner, men formandskabet har, hvor det har repræsenteret Den Europæiske Union i de forskellige fora, hvor Irak-problemet er blevet drøftet, holdt sig til den tekst, man blev enige om ved afslutningen af dette møde som en, som formandskabet kunne udtrykke et fælles syn på.
Hvis man havde lyttet til denne debat udefra, kunne man få det indtryk, at der hersker en meget stor splittelse mellem medlemsstaterne med hensyn til, hvordan man skal tackle Irak. Man kunne også få det indtryk, at der hersker en betydelig splittelse i Parlamentet. Men det er værd at pege på de meget store områder, hvorom der er enighed blandt medlemsstaterne og i dette Parlament, som det fremgår af forslaget til fælles beslutning, der vil blive fremsat for Parlamentet på et senere tidspunkt under disse forhandlinger.
Dette forslag til beslutning dækker de samme punkter, som EU-medlemmerne af Rådet har identificeret som vigtige punkter, som man kunne enes om, såsom behovet for, at folkeretten overholdes. Ellers vil hele ordenen i den internationale verden styrte sammen. Det er et yderst vigtigt mål, som vi alle kan blive enige om. I den henseende er Sikkerhedsrådets resolution nr. 687 ikke blevet overholdt, og det er en klar krænkelse af folkeretten. Desuden er vi enige om, at Saddam Hussein har rigtig mange farlige våben af biologisk og kemisk art, og at disse farlige våben udgør en fare ikke kun for nabolandene i Mellemøsten og det internationale samfund men også for det irakiske folk. Enhver bilæggelse af striden må omfatte ubetinget og ubegrænset adgang for FN's repræsentanter gennem UNSCOM. Og - hvilket er meget vigtigt - at alle forsøg må gøres for at nå frem til en diplomatisk løsning af de problemer, vi står over for.
Dette er et meget stort område, hvorom der hersker enighed, og som vil blive delt ikke blot af Den Europæiske Unions medlemmer af Rådet og medlemmerne af dette Parlament, men det vil også udefra blive betragtet af Europas folk som en meget vigtig og fornuftig stillingtagen, når det gælder om at forsøge at se farerne i Irak i øjnene.
Jeg vil gerne slutte med at nævne den anden meget vigtige fælles holdning, nemlig at vi alle anerkender den meget vigtige rolle, som Kofi Annan vil spille på vores alles vegne ved at tage Sikkerhedsrådets opbakning med sig til Bagdad for at fastslå alle disse fælles holdninger og sige til Saddam Hussein, at vi ønsker at forhandle os frem til en diplomatisk løsning. Ingen ønsker krig, men hvis der skal nås frem til en løsning, skal der ske en bevægelse fra den irakiske regerings side henimod en garanti af de vigtige punkter, som jeg har peget på her, og som jeg ved er med i den opbakning, som Kofi Annan har med fra Sikkerhedsrådet. Jeg håber, at vi, når Rådet (almindelige anliggender) mødes næste mandag, vil være i stand til at se, at der er gjort reelle fremskridt. Vi vil så være i stand til at forstå, hvor vigtige disse fælles holdninger var, når det gjaldt om at nå det, jeg håber vil blive en bilæggelse af striden.

Formanden
Jeg kan meddele Dem, at jeg har modtaget syv beslutningsforslag i henhold til artikel 37, stk. 2.

Oostlander
Fru formand, hvis rådsformanden har et stærkt standpunkt som repræsentant for Rådet, hvorfor offentliggør han det så ikke? Alle beder om et stærkt standpunkt, men det er aldrig set.

Kerr
Fru formand, jeg bad hr. Henderson om at komme med en udtalelse om, hvorvidt Storbritannien, som embedsmænd fra det britiske udenrigsministerium i dag rapporteres for at sige i Financial Times, er rede til at anvende atomvåben i Irak. Vil han give en bekræftelse på dette?

Wolf
Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg vil også gerne høre, hvilke konkrete forslag det britiske formandskab har fremlagt inden for rammerne af Den Europæiske Union for at støtte og ikke underminere Kofi Annans mission.

Gollnisch
Fru formand, der er alligevel en række spørgsmål, som vi gerne ville have haft, at formanden for Rådet eller formanden for Kommissionen udtalte sig om.
Hvorfor opstår denne konflikt f.eks. lige nu, når man fortæller os, at det praktisk taget er tre år siden, at en af den irakiske præsidents svigersønner afslørede disse våbens eksistens? Hvorfor kom en amerikansk minister i amerikansk fjernsyn med en pakke sukker for at sige, at en sådan pakke indeholdt tilstrækkeligt med bakterier til at ødelægge en hel by? Betyder dette, at man bliver nødt til at inspicere alle skabe i Irak i al evighed? Hvilket bevis, eller hvilken antydning af et bevis, har De for eksistensen af de våben, man lader som om, man først opdager nu?
Dette er nogle spørgsmål, som er interessante, og som vi godt ville have haft nogle forklaringer på fra såvel Kommissionens som Rådets side.

Henderson
Jeg er meget glad for at besvare de fire spørgsmål, der er blevet rejst.
Hvad det sidste spørgsmål angår, som blev rejst af medlemmet overfor - hvorfor nu? - er svaret, at det er, fordi der nu er gået syv år, siden Saddam Hussein i 1991 forpligtede sig til at ville overholde vilkårene i FN-resolutionen, der afsluttede de militære aktiviteter. UNSCOM har forsøgt at gøre deres arbejde. Der er blevet lagt hindringer i vejen for dem. Der er alle de beviser, som jeg refererede til i mit indledende indlæg, og andre beviser på, at der er en stor fare for, at disse store lagre af meget farlige våben kan antænde et problem Derfor må der skrides til handling. Jeg håber, at der kan findes en diplomatisk løsning på problemet.
Hvad angår det spørgsmål, der blev rejst af hr. Kerr, så fremkom udenrigsministeren - i sin britiske egenskab - med en udtalelse til Underhuset, hvori han udelukkede enhver form for anvendelse af atomvåben i den kontekst, der var tale om. Jeg ville have troet, at hr. Kerr ville have været klar over dette.
Hvad angår hr. Oostlanders meget relevante indlæg, ville det have været at foretrække at have haft en tekst efter Panama-mødet, men på grund af arten af det uformelle møde var det ikke muligt at have en bindende tekst. Det vil være muligt at få en fra mandagens møde i Rådet (almindelige anliggender). Jeg håber, at det grundlag, der blev forstået og anerkendt i Panama, kan indgå som noget af indholdet i det, man kan blive enige om på mandag. Alt går meget stærkt. På mandag vil mange af os koncentrere vores tanker om Kofi Annans mission, og hvad der er kommet ud af den.
Hvad angår det spørgsmål, der blev stillet af hr. Wolf om, hvor mange af de særlige punkter, der kom ud af Panama-mødet, der er blevet rejst af det britiske formandskab i FN, er svaret, at alle de punkter der blev drøftet, er en del af den britiske holdning i FN. Som jeg sagde indledningsvis, mener jeg, at vi har opfyldt vores forpligtelser i henhold til Maastricht-traktaten i denne henseende.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden
Kære kolleger, må jeg bede om Deres fulde opmærksomhed. Som De ved, har vi her til morgen en afstemning, der er ret vanskelig at administrere, eftersom vi bliver nødt til at afbryde den præcis klokken 12.00, sådan som det allerede er blevet meddelt, for at modtage præsidenten for Den Portugisiske Republik, hvorefter vi genoptager afstemningen. Dette vil være så meget sværere, fordi vi, som De ved, skal foretage en række afstemninger om nogle meget følsomme emner.
Så for at vi kan administrere situationen så godt som muligt, vil jeg gerne gentage det forslag, jeg fremsatte i morges, og som på en yderst hensigtsmæssig måde er blevet ændret som følge af de overvejelser, visse kolleger har ladet gå videre til mig.
Her til morgen, og jeg gør opmærksom på, at det kun er her til morgen, og mens vi endnu en gang venter på, at vi får ændret bestemmelserne - jeg er sikker på, at alle er helt klar over, at dette er nødvendigt, og i øvrigt mener jeg, at det forslag, som en kollega kom med i morges om, at gruppeformændene og Præsidiets medlemmer skulle mødes for at se på hele situationen igen, er et glimrende forslag - så før vi får bestemmelserne ændret, foreslår jeg Dem, at vi kun her til morgen efter afstemningen - ja, De hører rigtigt - giver de af Dem, der af samvittighedsgrunde ikke mener at kunne deltage i visse af disse afstemninger, lov til ganske enkelt at meddele dette til mødetjenesten i løbet af dagen.
Dette ville gøre det muligt for os at stemme om de meget vigtige betænkninger, som vi skal stemme om her til morgen, på en værdig måde. Det siger naturligvis sig selv, at hvis nogle af vores kolleger foretrækker at give udtryk for deres hensigter ved hver afstemning ved navneopråb, så er det deres ufravigelige ret, og dette vil jeg respektere. Jeg vil gerne gentage, at det eneste formål med mit forslag er at gøre det muligt for os at arbejde så effektivt som muligt her til morgen.

Falconer
Fru formand, jeg kan godt forstå Deres ønske om at ville komme videre med dagsordenen, men mit problem er, at hvis vi accepterer det, som De foreslår, så vil der være dannet præcedens for fremtiden. Jeg tror faktisk, at Præsidiet i dets visdom efter at have hørt denne bekendelse her til formiddag vil ønske at overveje disse spørgsmål igen. Vi vil gerne have en forsikring om, at dette kun gælder for denne mødeperiode, og at vi vil have ret til at vende tilbage til Præsidiets tidligere retningslinjer. For det andet vil vi gerne have en forsikring om, at Præsidiet ikke venter tre måneder med at genbehandle disse spørgsmål, men at det vil se på dem inden for de næste tre dage. Det ville være endnu en forsikring, som jeg tror ville nå langt med at pacificere dette Parlament og gøre det muligt for os at komme videre.

Formanden
Hr. Falconer, jeg mente, at jeg havde udtrykt mig meget klart, men jeg vil gerne takke Dem for at have givet mig lejlighed til endnu en gang at gøre opmærksom på dette. Jeg er helt klar over, at det forslag, som jeg stillede Dem, ikke er perfekt, men der findes ikke noget perfekt system. Forslaget gælder kun her til morgen, og det i betragtning af vores morgenmødes usædvanlige situation, som byder os at afbryde vores afstemning i en halv time af de årsager, alle kender.

Corbett
Fru formand, De har så ganske ret, der er ikke nogen grund til at fortsætte debatten, men der er en meget enkel løsning på dette problem. De kan minde de medlemmer, der ikke kan stemme for eller imod et givet forslag, om, at vi rent faktisk har en tredje knap på vores afstemningsanlæg, som de kan trykke på, nemlig hverken/eller-knappen. Det er meget enkelt at række ud og trykke på denne knap. Det burde ikke være vanskeligt for noget medlem.

Formanden
Nej, hr. Corbett, det at undlade at stemme og det ikke at deltage i afstemningen har ikke den samme betydning. Jeg tror, at det er meget klart, og alle skal være bevidst herom.

Rübig
Fru formand, jeg vil gerne vende tilbage til episoden i morges, hvor vores uopsættelige beslutning om kriminaliteten i Bruxelles blev forkastet. Parlamentsmedlemmernes, medarbejdernes og befolkningens angst bør tages alvorligt. Ca. 50 parlamentsmedlemmer har skrevet under på at behandle forslaget her i Parlamentet. Det blev afvist. Derfor anmoder jeg om, at sagen overlades til Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, så det kan undersøge, hvordan denne fremgangsmåde skal vurderes.

Formanden
Tak, hr. Rübig. Jeg noterer mig gerne Deres forslag.
(Formanden konstaterede, at der ikke var nogen indsigelser imod hendes forslag)

Afstemning
Martens
Fru formand, vi indgav i går en anmodning om først at stemme om Hautala-betænkningen.

Formanden
Kære kolleger, jeg er blevet anmodet om at ændre stemmerækkefølgen for betænkningerne af Lange og Hautala. Jeg vil sætte denne anmodning under afstemning. Parlamentet skal afgøre dette.
(Ændringen af stemmerækkefølgen godkendtes)

Dell'Alba
Fru formand, jeg ville spørge Dem, om ikke der kunne tages højde for at have lyttet til den glimrende tale af Portugals præsident ved udregningen af mødediæterne, og om hvordan formandskabet regner med at tage sig af dette. Man kunne f.eks. opføre dem, der klappede, på tilstedeværelseslisten, og undlade at opføre dem, der ikke klappede.

Formanden
Jeg er ked af det, hr. Dell'Alba, men vi har præcis tyve minutter til at foretage nogle meget vigtige afstemninger i.

Valdivielso de Cué
Fru formand, under indlægget af Portugals præsident, kunne man mindst to gange høre telefoner, der ringede i mødesalen. Én ringede op til ni gange. Jeg synes, det er meget forstyrrende og mangel på respekt for denne forsamling, at man tillader telefoni under forhandlingerne.

Formanden
Kære kollega, jeg giver Dem helt ret, og jeg kan fortælle Dem, at kvæstorerne allerede har givet alle parlamentsmedlemmerne en henstilling i den forbindelse. Nu, hvor de har hørt Dem sige dette, vil de uden tvivl genkalde sig denne henstilling i endnu højere grad.

Marinucci
Fru formand, jeg undskylder, at jeg spilder Deres tid, men eftersom en af de to telefoner tilhørte mig, og jeg derfor er en af de skyldige, ønsker jeg at give forsamlingen en undskyldning. Jeg havde forladt salen et øjeblik, da jeg var blevet kaldt udenfor i et hasteærinde og havde efterladt min taske; jeg var derfor ikke til stede, da telefonen ringede. Ellers plejer jeg normalt at slå den fra, når jeg befinder mig i salen, men den morgen havde jeg desværre glemt at slukke for den. Undskyld mig endnu en gang.

Formanden
Tak, kære kollega. Jeg vil tillade mig at sige, at De skal være tilgivet.

Bloch von Blottnitz
Fru formand, de havde formodentlig ikke ventet andet, end at jeg nu på dette sted må protestere på det kraftigste, ikke imod Dem, kære fru formand, men imod vores formand, fordi jeg anser denne fremgangsmåde for absolut utilladelig. Jeg vil også forklare hvorfor. Jeg citerer artikel 72, stk. 2, litra c: Et ændringsforslag til den fælles holdning, som der er tale om her, kan kun behandles, såfremt det deri tilstræbes at ændre en tekstdel i den fælles holdning, som ikke indgik i det forslag, der forelå ved førstebehandlingen, eller som indgik heri med et andet indhold, og som ikke i væsentlig grad ændrer forslaget, jf. artikel 62.
Tillad mig at gøre opmærksom på, at vi for det første godt nok er nået til andenbehandlingen af rammedirektivet, men at der aldrig har været nogen førstebehandling, fordi der slet ikke forelå et rammedirektiv dengang. Det er det ene. Det andet er, at hvis vi dengang havde fremsat ændringsforslag til gennemførelsesdirektivet om krydderier om, at bestrålingen skulle være analytisk påviselig, eller at vi skulle have standardiserede metoder, så havde alle med rette troet, at vi var idioter, og De ville alle sammen have sagt til mig - dengang var jeg jo også ordfører - at Blottnitz er blevet tosset, for på det tidspunkt - nogle tænker det også i dag - for otteogethalvt år siden, fandtes disse metoder slet ikke. Ergo kunne vi ikke kræve dem. Når vi kræver dem i dag, er det tvingende nødvendigt, det er et rammedirektiv. Vi kan ikke tillade, at der bestråles, uden at der foreskrives analytiske kontrolprocedurer i forbindelse hermed, for hvad skal vi bruge en mærkning til, hvis vi ikke kontrollerer, om der bestråles eller ej?
Det er netop ekstremt vigtigt. Det er ikke vigtigt for krydderier, men det er vigtigt for positivlisten, som så bliver udarbejdet efter udstedelsen af rammedirektivet, som så gælder. Det kan aldrig indhentes, ligegyldigt om De protesterer nu eller ej. Det drejer sig om...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Fru Bloch von Blottnitz, vi har hørt, hvad De mener. Alle har forstået det problem, som vi står over for, og som skyldes, at Rådet har været flere år om at fremsende den fælles holdning efter vores førstebehandling. Jeg tror, at dette er ondets rod. Alle er godt klar over dette.
Jeg ville gerne høre formanden for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, hr. Kenneth Collins, naturligvis hvis han accepterer dette.

Collins, Kenneth
Fru formand, jeg må sige, at man ikke kan andet end beundre fru Bloch von Blottnitz for hendes ihærdighed. Uden at komme nærmere ind på detaljerne i sagen kan man sige, at problemet ligger i forretningsordenens artikel 72 og 62. Den relevante del af artikel 62 fastslår, at "hvis den problemstilling, som forslaget vedrører, i væsentlig grad ændres som følge af tidens gang eller indtrufne omstændigheder«, så må man gøre brug af en bestemt fremgangsmåde.
Det var min vurdering i udvalget, at problemstillingen ikke havde ændret sig mellem førstebehandling og nu. Vi har stadig problemer med stråling. Vi ved, hvad disse problemer potentielt går ud på, og vi har behov for et direktiv til at kunne kontrollere det. Så problemstillingen er ikke ændret.
Så kommer vi til artikel 72, der omhandler ændringsforslag til Rådets fælles holdning. Vi må ikke behandle ændringsforslag, der ikke har opnået flertal ved førstebehandling, medmindre det er nye ting, der rejses af Rådet med henblik på at nå dets fælles holdning. Det var min opfattelse i udvalget, at, hvor trist det end måtte være for fru Bloch von Blottnitz, så havde de ændringsforslag, som hun søgte at fremsætte, ikke opnået flertal ved førstebehandling; de blev ikke genfremsat, de var ikke nye forslag fremsat af Rådet, og de relaterede ikke til indtrufne omstændigheder eller ændrede problemstillinger som følge af tidens gang, og derfor var de uantagelige.
Hr. formand, jeg vil gerne henlede Parlamentets og Deres opmærksomhed på en af de mest vidunderlige sætninger i forretningsordenen. Til allersidst i artikel 72, stk. 2 står der: "Der kan ikke gøres indsigelse mod formandens afgørelse om, hvorvidt et ændringsforslag kan behandles«. Jeg anbefaler den sætning til Parlamentet og til Dem.

Crowley
Fru formand, jeg ønsker ikke at sinke forhandlingerne, men efter at have hørt de to foregående talere med hensyn til problemerne vedrørende ændringsforslagene m.v. vil jeg foreslå Parlamentet, at vi henviser betænkningen til fornyet udvalgsbehandling, indtil de fremkommer med en ordentlig tekst, som vi alle kan acceptere.

Formanden
Hr. Crowley, jeg har ikke modtaget nogen anmodning herom.
(Formanden erklærede de to ændrede fælles holdninger for godkendt)

Bonde, Sandbæk, Jensen, Lis og Krarup
Vi kan støtte initiativet om at øge kontrollen med fødevarer i produktionen og på bestemmelsesstedet. Forbrugernes sikkerhed bør her sættes i fokus. Det er dog vigtigt, at denne kontrol ikke sker i stedet for en kontrol ved grænserne. Grænsekontrollen er vigtig, som blandt andet BSE-sagen har vist, den kan ikke erstattes af en kontrol i produktionsled eller på bestemmelsesstedet.
Indstilling ved andenbehandling af Hautala (A4-0038/98)
Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich og Wibe
Vi svenske socialdemokrater hilser det initiativ til at reducere luftforureninger fra motorkøretøjer som hele auto-olie-pakken udgør, velkommen. Resultatet er af den største betydning for både menneskers sundhed og for miljøet.
Både Kommissionens og Rådets beslutning vedrørende grænseværdierne for svovlindhold i benzin og diesel er dog langtfra det, der er muligt og ønskeligt. Det er derfor med skuffelse, at vi konstaterer, at Parlamentets ordfører, Hautala, har set sig tvunget til at indgå kompromis om de værdier, som Rådet har foreslået. Vi havde hellere set, at Parlamentet havde holdt fast ved de beslutninger, som blev truffet ved førstebehandlingen.
Desuden mener vi, at de meget strenge forslag om aromater, som trods kompromiset om svovlindhold er uændrede, er vildledende. Vi mener, at grænseværdierne for svovl er meget vigtigere og frygter, at Parlamentets beslutning giver et forkert signal til olieindustrien, som ikke er den rigtige prioritering, når det gælder sundhed og miljø.

Caudron
Jeg har studeret betænkningen af vores kollega Heidi Hautala opmærksomt. Jeg vil gerne lykønske hende for omfanget af hendes arbejde. Jeg er dog tilbøjelig til at tage en vis afstand til nogle bestemmelser, som jeg finder en smule maksimalistiske, og det på trods af den vigtighed, jeg tillægger miljøbeskyttelsen. Jeg er således ikke enig i de specifikationer, som ordføreren foreslår, for fabrikanternes udgifter ville være alt for høje i forhold til den gavn, miljøet ville få af specifikationerne. Jeg er overbevist om, at der må være andre løsninger.
Vi skal således beholde de forslag, der fremsættes i auto-olie-programmet, nemlig dem, der fastlægger nogle bestemmelser på kort sigt. Og det er vigtigt at føre disse forslag ud i livet.
Vi må tage højde for disse foranstaltningers konsekvenser for olieindustrien. Selvom denne er i stand til at tilpasse sig de oprindelige krav, så kunne den få visse vanskeligheder, hvis Europa-Parlamentet gjorde programmets bestemmelser strengere. Efter min mening drejer det sig ikke om at acceptere, at man truer med at nedlægge arbejdspladser, men blot om at bekræfte ønsket om at bevare industriens konkurrenceeevne inden for en sektor, der er udsat for skarp konkurrence på verdensplan.
Jeg mener, at man bør tage tre parametre i betragtning, nemlig omkostningerne, effektiviteten og konkurrenceevnen, og så anvende disse bedst muligt inden for de fastsatte frister. Desuden skal man holde sig for øje, at resultatet er stærkt afhængigt af den europæiske bilparks tilstand, og hvis der skal være nogle yderligere udgifter, så skal det først og fremmest være for at forynge bilparken.

Cushnahan
Beklageligvis kan jeg ikke støtte alle henstillingerne i denne betænkning på grund af de underforståede omkostninger for de irske forbrugere. Kommissionens oprindelige forslag, der var støttet af Rådet, var acceptabelt, men med de ændringsforslag, der er kommet til fra denne betænkning, vil de øge omkostningerne med en faktor på seks.
Jeg vil også gerne pege på, at Irland allerede opererer inden for de gældende grænseværdier, selvom jeg er sikker på, at vi stadig ønsker at forbedre dette, hvis den økonomiske byrde ikke bliver for stor.

Díez de Rivera Icaza
Stemmeafgivningen fra en part fra Unionens sydlige del overrasker mig, fordi ingen fremkom med et eneste argument til støtte for denne negative holdning under forhandlingerne i aftes. Denne holdning brillerede ved sit fravær. Hvorfor?
Jeg holder fast ved argumenterne til fordel for min stemme.

Elmalan
På anmodning af Europa-Parlamentet og Rådet vedtog Kommissionen det såkaldte "autoolie-program« for at forbedre luftkvaliteten ved at gøre vejtransporten mindre forurenende i de kommende år. Kommissionen har til dette formål fremlagt to direktiver, der tager sigte på dels at mindske bilernes emissioner og dels at forbedre kvaliteten af motorbrændstofferne.
Under førstebehandlingen vedtog Europa-Parlamentet en lang række ændringer, der tager sigte på at styrke de normer, som blev foreslået af Kommissionen. Rådet fastholdt en del af disse, uden dog at gå så vidt som til at overtage de forpligtende bestemmelser, som Europa-Parlamentet forlangte for år 2005.
Vi befinder os i øjeblikket på andenbehandlingens stadium for at nå frem til en enighed om Rådets fælles holdning. Miljøudvalget, der mener, at Rådets tiltag stadig er utilstrækkelige, har overtaget næsten alle de ændringer, som blev vedtaget af EuropaParlamentet ved førstebehandlingen.
Jeg går ind for at styrke de foranstaltninger, der gør det muligt at mindske forureningen og forbedre luftkvaliteten. Men jeg mener, at visse af Miljøudvalgets ændringsforslag ikke tager tilstrækkeligt højde for de økonomiske og sociale aspekter. Anvendelsen af disse forslag risikerer at medføre store omkostninger og nedlæggelse af arbejdspladser.
Efter min mening repræsenterer Rådets fælles holdning en passende balance mellem behovet for en bedre miljøbeskyttelse og bevarelsen af arbejdspladserne, som nogle alt for strenge og alt for dyre foranstaltninger risikerer at bringe i fare. Jeg foreslår ligeledes, at der træffes nogle foranstaltninger for at fremskynde udskiftningen af de ældste biler og for at fremme forskningen, navnlig med hensyn til motorernes konstruktion, en forbedring af motorernes vedligeholdelse og anvendelsen af nye brændstoffer.

Gahrton, Holm og Lindholm
Det bedste for miljøet og for indbyggerne i EU-landene og i verden havde naturligvis været, at Europa-Parlamentets forslag ved førstebehandlingen var blevet vedtaget. Desværre har dog både Rådet og Kommissionen givet efter for olieindustriens pres og således ikke accepteret disse nødvendige krav.
Ved denne andenbehandling er ordføreren også blevet tvunget til at ændre en del af kravene, specielt efter pres fra de konservative partigrupper i Europa-Parlamentet, for at kunne opnå det nødvendige flertal i plenum. Forslaget er derfor ikke det absolut optimale ud fra vores udgangspunkt, men alligevel klart acceptabelt.
Dagens afstemning viste tydeligt, at kompromiset i Europa-Parlamentet har en meget stor støtte. Forhåbentlig påvirker resultatet også Rådet og Kommissionen til at opgive deres modstand mod Europa-Parlamentets forslag. Vi forudsætter, at den svenske regering i Ministerrådet stiller sig bag og stemmer for Europa-Parlamentets krav.

Lienemann
Forbedringen af benzinkvaliteten vil straks få en stor indflydelse på miljøet. Fru Hautalas forslag vil reducere forureningen fra biler med mere end 20 %.
Vi kan ikke acceptere udtalelserne fra de store oliefirmaer, der vil bilde deres ansatte ind, at de må lukke nogle raffinaderier, fordi vores instanser vil forlange at få nogle strenge normer. De beregninger, som disse virksomheder har foretaget, er tydeligvis sat for højt. Alle berørte planlægningsafdelinger og ministerier sætter de medførte omkostninger betydeligt lavere. Men en ting er sikker: De store virksomheder har haft en væsentlig fortjeneste, der gør det muligt for dem at investere med henblik på at modernisere raffinaderierne, som de i øvrigt undertiden har ladet blive mere eller mindre forældede, for at opfylde miljøets behov. De ved også godt, at verdensmarkedet for benzin ikke længere vil kunne undgå denne udvikling (som allerede er i gang i De Forenede Stater).
Vores medborgere oplever alt for ofte Europa som fjern eller bureaukratisk. I dag kan Europa, med hensyn til et fremtidsemne, der vedrører os alle i dagligdagen, give folket forhåbninger og flertallet velfærd og fremskridt. Vi må stemme ja til betænkningerne af Lange og Hautala. Dette vil være et historisk skridt for Europa-Parlamentet.

Lindqvist
Samme politiske situation som i spørgsmålet om udslip fra motorkøretøjer foreligger i denne sag: Kommissionen bremser og Parlamentet vil arbejde for mere langsigtet holdbare miljøkrav til benzin og dieselbrændstoffer. Samme situation gælder også her for industrien: Når kravene er blevet strammet for at reducere udslip og tilsætningsstoffer, f.eks. bly i benzinen, har disse hurtigt kunnet opfyldes af benzin- og olieindustrien.
Kommissionens forslag er ikke tilstrækkeligt vidtgående og må skærpes. Der kræves bedre kvalitetsnormer for brændstoffer, strenge krav i bytrafik og differentierede skattesatser, som stimulerer brugen af elbiler og nye, miljøvenlige brændstoffer som etanol. Ligesom i Langes betænkning skal grænseværdier og tider være obligatoriske for årene 2000 og 2005, og undtagelserne skal være meget strenge.
Kravene til grænseværdierne bør være så strenge som muligt. For svovl bør det være 30 mg/kg for både benzin og diesel.
Jeg opfatter ordførerens forslag som realistisk og fuldt gennemførligt, hvorfor det kan få stor miljøpolitisk betydning.

des Places
I den offentlige mening i Frankrig og Europa er man opmærksom på de konsekvenser, som de forurenende emissioner fra biler har for helbredet. For at mindske denne forurening skal man både forbedre motorernes teknik og styrke normerne for brændstoffer.
Den reelle reduktion af det tilladte indhold af svovl og aromater skal fremmes ved hjælp af indførslen af oxygenater, der blandt andet stammer fra biobrændstoffer.
Tilføjelsen af biobrændstoffer gør det nemlig muligt straks at mindske forureningen, da de ikke indeholder noget svovl, og da de er i stand til at forbedre forbrændingen.
For landbrugssektoren udgør produktionen af vedvarende råstoffer beregnet til fremstilling af biobrændstoffer en vigtig mulighed for diversificering, der gør det muligt at udnytte landområderne.
Af disse forskellige årsager har jeg, ligesom størstedelen af mine kolleger, stemt ja til at styrke normerne for brændstoffer, hvilket således vil muliggøre en udvikling af biobrændstofferne, men naturligvis kun såfremt Den Europæiske Union vil acceptere, at medlemsstaterne kan tilpasse deres indirekte beskatning med henblik på at fremme en renere energi.

Souchet
For at bekæmpe bilernes forurening af luften skal man både gøre noget ved køretøjernes tekniske normer og brændstoffernes sammensætning. Anvendelsen af køretøjer, der opfylder nogle nye tekniske normer, vil kun kunne have en gradvis effekt på mellemlangt sigt, som vil svare til den gradvise udskiftning af bilparken i medlemsstaterne i Den Europæiske Union.
Brugen af brændstoffer, der opfylder nogle mere miljøvenlige normer, vil til gengæld have en omgående virkning.
I den forbindelse skal man særligt tilstræbe en reel reduktion af det tilladte indhold af svovl og aromater (navnlig benzen) i forhold til det indhold, man ser i dag. Man skal ligeledes opfordre til anvendelsen af oxygenater af fossil eller vegetabilsk oprindelse, i betragtning af deres positive og øjeblikkelige indvirkning på luftkvaliteten.
Da de er vedvarende energikilder, kan oxygenater af vegetabilsk oprindelse eller biobrændstoffer (ester fra vegetabilsk olie, der blandes i diesel, eller ethanolderivat, der blandes i benzin) med det samme løse forureningsproblemerne, navnlig i de følsomme byområder, og de bidrager samtidig til at begrænse drivhuseffekten, hvis konsekvenser der blev gjort opmærksom på under Kyoto-konferencen i december 1997.
Endelig udgør denne produktion af vedvarende råstoffer beregnet til fremstilling af biobrændstoffer en væsentlig mulighed for diversificering, hvilket kan bidrage til at bevare en fornuftig udnyttelse af landbrugsområderne. Denne produktion af vedvarende råstoffer skal betragtes som en aktivitet, der er økonomisk indbringende for landbruget, og som kan bidrage til at ændre det dårlige image, som landbrugsvirksomhed stadig har i nogles øjnes med hensyn til respekten for miljøet. Udbredelsen af biobrændstoffer vil gøre det muligt at opfylde byboernes behov, samtidig med at den fremmer udviklingen af et miljøvenligt landbrug.

Vaz da Silva
Jeg har ikke stemt imod Hautalas betænkning, fordi jeg ikke er enig i de mål, som man ønsker at nå, men fordi jeg betragter dens forslag som uigennemførlige.
Hvis en forbedret miljøkvalitet og dennes virkning på folkesundheden er væsentlig, må den være forenelig med tidsrammer, der er teknisk mulige - aldrig under 3 til 4 år for udførelsen af arbejderne. På den anden side skal man være opmærksom på den forskel i investering, som anvendelsen af forskellige »crudes« kræver. Sydeuropa bruger en »hard crude«, der indebærer meget mere omkostningstunge raffineringsprocesser og meget højere investeringer end i resten af Europa, der bruger »soft crude«. Dette betyder, at de fattigere sydeuropæiske lande vil skulle stå for mindst 60 % af de samlede investeringer.
Hvad særligt angår Portugal, råder vi over en virksomhed, som er en af de største i landet, både med hensyn til omsætning, antal medarbejdere, nettoudbytte og eksport.
Det skal tilføjes, at denne virksomhed - PETROGAL - benytter de mest moderne og avancerede produktionsmetoder, og den kan derfor udmærket inden år 2003 nå at opfylde de krav, der stilles i den aftale, der er opnået med Rådet efter førstebehandlingen. Afslutningsvist er det vigtigt at understrege, at denne virksomhed er en af de virksomheder med flest ansatte i alle de portugisisktalende lande, og at dens aktiviteter er væsentlige for disse landes økonomi, et forhold, som Den Europæiske Union ikke kan være fremmed over for.
Indstilling ved andenbehandling af Lange (A4-0044/98)
Paisley
Fru formand, det er væsentligt at have strenge mål, når det gælder reduktion af bilers udstødning. Der bør gøres et hurtigt og reelt fremskridt for at beskytte miljøet. Selvom den moderne bil er 40 gange renere end dens sidestykke i 80'erne, vil luftkvaliteten blive øget væsentligt ved gennemførelsen af de forslag, der er forelagt Parlamentet. Forbedrede bilstandarder og renere brændstof er en nødvendighed.
Sammen med mine to kolleger fra Nordirland tog jeg en repræsentant fra en virksomhed i Nordirland med for at møde nogle embedsmænd i Kommissionen om et nyt produkt, som nu reducerer emissionsniveauerne væsentligt med det yderligere udbytte, at det reducerer det generelle brændstofsforbrug. Det viser den interesse, vi i Nordirland føler, når det gælder om at sikre, at der gøres noget ved dette problem så hurtigt som muligt. Jeg er glad for det initiativ, der er taget af nogle personer i min valgkreds, som arbejder proaktivt på at udvikle et produkt, der opfylder de strenge krav, der stilles i den europæiske lovgivning.

Caudron
Betænkningen af vores kollega Lange er interessant af mere end en årsag.
Disse overvejelser har nemlig gjort det muligt at belyse de tekniske fremskridt inden for den europæiske bilindustri, og navnlig med hensyn til motorernes ydeevne. Denne udvikling, såvel med hensyn til dieselmotorerne som de atmosfæriske motorer, har unægtelig haft en indflydelse på reduktionen af skadelige emissioner. Vores ønske om at lovgive på dette område er rimeligt. Men man skal dog passe på ikke at falde i den fælde, der består i at ville gøre det alt for godt.
Hvad angår luftkvaliteten for emissionerne fra nye køretøjer, så har man allerede gjort det største stykke arbejde. Der er en risiko for, at man på langt sigt bevæger sig mod en forringelse af luftkvaliteten, hvis man ønsker at diktere nogle emissionsnormer, der er alt for strenge. Nogle strengere normer ville nemlig medføre, at forbrugernes omkostninger stiger, hvilket ville bringe udskiftningen af den eksisterende bilpark i fare; en bilpark, der overordnet set allerede er for gammel. Denne yderligere forældelse ville give sig udslag i en negativ indvirkning på miljøet og ville være i modstrid med de fastsatte mål, som vi alle er enige om. Efter at have sat sig nogle nye normer, må man derfor først opfylde disse, før man foreslår nogle nye.
Det er nødvendigt at opfinde nogle økonomiske ordninger for at forynge den europæiske bilpark. Det vil være godt for beskæftigelsen, og det vil også være godt for miljøet.

Fayot
Med disse to betænkninger tager Europa-Parlamentet stilling til auto-olie-programmet, som industrien og Kommissionen har udarbejdet. Formålet med programmet er jo at finde frem til den brændstofblanding, som er bedst egnet til renholdelse af luften og tekniske foranstaltninger i forbindelse med fremstilling og vedligeholdelse af bilmotorer.
I EU er der for tiden ca. 200 millioner meget forskelligartede biler. De udgør en enorm belastning af miljøet, i dag og i morgen, og det viser de store økonomiske interesser, der er fulgt i kølvandet på motorkøretøjerne.
Derfor har der i forbindelse med hr. Langes betænkninger været en intensiv lobbyvirksomhed især fra bilindustriens og brændstofproducenternes side. Efter min mening er betænkningerne et acceptabelt kompromis mellem de miljøpolitiske og de økonomiske interesser.
Hr. Lange fremhæver retfærdigvis nødvendigheden af en sammenhængende lovgivning om udstødningsgas, Euro III, med år 2000 som tidshorisont for trin A og år 2005 for trin B. Industrien beklager sig over de angiveligt for høje omkostninger i forbindelse med omstillingen til nye, højere værdier. De omfattende nationaløkonomiske omkostninger og de emissioner af skadelige stoffer, som er skadelige for menneskenes sundhed, medtages dog ikke i beregningen.
Jeg er også af den overbevisning, at strengere miljøstandarder er en teknisk og økonomisk udfordring for industrien. Eftersom bilparken hvert år fornyes med 8 %, tager det dog lang tid, før en teknisk fornyelse af motorerne og bortskaffelse af udstødningsgasserne virkelig kan mærkes. Derfor er det nødvendigt at forbedre brændstofkvaliteten straks, hvilket bliver umiddelbart mærkbart for hele bilparken.
Hvad angår det specifikke problem med egendiagnosesystemerne, er man bange for, at bilproducenterne vil kunne anvende sådanne systemer til ved hjælp af hemmelige koder kun at give dem, som har adgang til koden, mulighed for vedligeholdelse og reparationer af personbiler. Dermed ville vedligeholdelses- og reparationsmarkedet være snævert afgrænset, hvilket har fået servicevirksomheder som f.eks. den luxembourgske automobilklubs servicevirksomhed til at protestere. Også her vil EuropaParlamentet gå ind for en standardiseret og fri adgang til egendiagnosesystemerne, hvilket jeg giver min fulde støtte til.

Lindqvist
Behandlingen af denne betænkning viser en stærk politisk opinion for en skærpelse af udslippene fra nye personbiler. Kommissionen repræsenterer her den gamle verden, som står bag bil- og olieindustrien, mens Parlamentet stiller miljø- og holdbarhedskrav til fremtidens virksomheder og industriprodukter.
Tidligere krav til industrien, f.eks. vedrørende indførelse af katalysatorer, viste tydeligt, at hvis kravene bare er tydelige, så tilpasser industrien sig til virkeligheden og omstiller sin produktion for at opfylde kravene. Det vil også være tilfældet for udslipskrav til nye biler. Det er derfor meget vigtigt, at kravene er tydeligt angivet i cifre og årstal. I dette tilfælde er krav om bindende lovbestemmelser berettiget. Økonomiske styringsmidler som skattelettelser for at støtte køretøjsproduktion med lave udslip er positivt. Kontrol og opfølgning i medlemsstaterne er afgørende for, at reglerne skal få den tiltænkte effekt. Dette er et af de områder inden for miljøpolitikken, hvor EU's beslutninger kan få stor effekt.

Nicholson
Jeg glæder mig meget over denne betænkning, der understreger vores bestræbelser på at reducere forureningen. En begrænsning af miljøødelæggelsen er en af de ting, der er højest prioriteret af det britiske formandskab, så det er på tide, vi drøfter denne betænkning nu.
I Parlamentet er der en bred enighed, der er repræsentativ for offentlighedens synspunkter, om, at skader på miljøet forårsaget af udstødningsgasser fra biler, bør reduceres voldsomt. Bilindustrien accepterer selv, at der skal ske forbedringer, og det er et velkomment tegn, at deres argumenter har bevæget sig over i detaljer vedrørende tidsplaner for reducering af forureningen.
Unionen bør være så proaktiv som muligt, når det gælder om at tilskynde til en udvikling af midler til at reducere den forurening, der er forårsaget af udstødningsgasser. En måde at gøre dette på ville være at gøre Kommissionen mere brugervenlig over for organisationer og enkeltpersoner, der mener, at de kan bidrage til bekæmpelse af forureningen. Jeg har for nylig været beskæftiget med at hjælpe en nordirsk organisation, der forsøger at udvikle et europæisk marked for et tilsætningsstof, der reducerer emissionen, med at finde vej rundt i Kommissionsbureaukratiets labyrint. Tilsætningsstoffet anvendes meget andre steder og er for nylig blevet positivt vurderet af eksperter ved Queen's University i Belfast. Vi er godt klar over, at Kommissionen ikke kan godkende eller støtte enkeltprodukter, men jeg mener, at man bør forsøge at finde midler, hvormed det kan blive gjort nemmere for dem, der arbejder inden for dette område, at få deres produkter vurderet med et minimum af bureaukrati.
Indstilling ved andenbehandling af Hautala (A4-0038/98) og Lange (A4-0043/98)
Darras
Disse to betænkninger er absolut uadskillelige, eftersom der er en snæver teknisk forbindelse mellem motorer og brændstof, hvilket er grunden til min fælles stemmeforklaring. Hvordan kunne man nemlig forestille sig at konstruere nogle køretøjer med en "ren« motor, som skulle køre på forurenende brændstof? Det er utænkeligt.
Europa-Parlamentet bør være konsekvent over for sig selv og styrke sin stemme fra førstebehandlingen. Det er nødvendigt, at brændstofferne bliver mindre forurenende, og at deres svovlindhold således bliver reduceret. Vi skal gå længere end Rådets fælles holdning, og vi skal forlange nogle grænseværdier for emissionerne i år 2005, der er obligatoriske og ikke vejledende. Det er på den måde, at man forbedrer luftkvaliteten.
Samtidig skal man kræve en tilsvarende indsats af bilfabrikanterne. Fra år 2000 skal alle biler udstyres med egendiagnosesystemer, og der skal også være en overvågning af køretøjer i brug.
Det er nogle store krav, og vi er godt klar over den indsats, der forlanges, men vi har kun ventet alt for længe, og det er vores børns og vores planets fremtid, det gælder!

Lienemann
Jeg godkender de to betænkninger af fru Hautala og hr. Lange, for de giver et sammenhængende og ambitiøst svar på problemet med bilforurening.
Bekæmpelsen af drivhuseffekten og af luftforureningen i vores byer er absolut nødvendig. Det gælder vores planets fremtid og millioner af europæeres sundhed og livskvalitet. Vores udviklede samfund må i denne sags tjeneste gøre brug af alle deres videnskabelige og teknologiske talenter, og de må anvende de nødvendige finansielle midler.
Under førstebehandlingen havde Parlamentet med rette givet udtryk for sine intentioner om at gøre normerne for år 2000 strengere, såvel med hensyn til benzin som med hensyn til emissionerne af udstødningsgas, og det var interesseret i at fastlægge nogle forpligtende bestemmelser for år 2005.
Denne stillingtagen fra vores Parlaments side gjorde det muligt for Rådet at forbedre den oprindelige tekst fra Kommissionen. Men den tekniske kunnen samt den sociale og miljømæssige nødvendighed gør det muligt at gå endnu længere, og det er EuropaParlamentets ansvar, i forbindelse med den fælles beslutningstagning, at man går et skridt videre.
Som det sker alt for ofte, er der nogle, der i beskæftigelsens og konkurrenceevnens navn gør indsigelse imod, at disse normer går så vidt som muligt. I dette tilfælde er disse argumenter ikke holdbare.
Med hensyn til bilindustrien, som er meget vigtig for beskæftigelsen og for vores økonomier, så er teknologisk innovation en nødvendighed og en chance. I øvrigt må man glæde sig over den indsats og de præstationer, som bilfabrikanterne har ydet i et stykke tid. De ved godt, at miljøkvaliteten vil være afgørende både for konkurrencen på verdensplan og for at leve op til købernes forventninger.
Den europæiske bilindustri står over for en relativ mætning af det europæiske marked. Den har derfor behov for, at udskiftningen af bilparken fremskyndes. Denne vil dog kun have en reel berettigelse, hvis det drejer sig om et betydeligt teknologisk skridt for at få nogle mere miljøvenlige og sikre biler.
De krævende og forpligtende normer for nye køretøjer, der foreslås for år 2005 i Langes betænkning, er et konkret udtryk for denne holdning, og de gør det muligt straks at iværksætte de nødvendige forsknings- og udviklingsforanstaltninger med fuld bevidsthed om, hvad man gør. Gennemskueligheden af den lovgivningsmæssige ramme og af det mål, der skal nås, er en garanti for bilfabrikanterne.
Forureningen fra den gamle bilpark bør i øget udstrækning få de europæiske instansers bevågenhed. En betydelig forbedring af benzinkvaliteten er et væsentligt punkt i den forbindelse, og alene forslagene i fru Hautalas betænkning vil medføre, at bilforureningen falder med mere end 20 %. Forbedringen af benzinen vedrører både de nye og de gamle køretøjer.
Men jeg mener, at Den Europæiske Union også burde beskæftige sig med den støtte, som medlemsstaterne kunne yde for at få den gamle bilpark, der er meget forurenende, til at forsvinde. Ejerne af disse ældgamle køretøjer har ofte en beskeden indkomst, og derfor skal man finde nogle effektive løsninger, der ikke straffer dem (f.eks. en skrotpræmie eller en anden slags præmie). Jeg ville brændende ønske, at vores Europa-Parlament gik i gang med at fremme sådanne forslag.
Under det forlig, som vil kunne finde sted efter vores afstemning, vil det i øvrigt være en god idé med en meget grundig behandling af de to spørgsmål om de foreskrevne normer og om overvågningen in use , idet man tager højde for udsigten til en fremskyndet udskiftning af bilerne. De nye fremgangsmåder, man tager i brug, vil også give mulighed for jobskabelse inden for sektorer som kemi og katalyse... Dette fænomen så man allerede med normerne for blyfri benzin og indførelsen af det katalytiske udstødningsrør.
Jeg godkender Langes betænkning.

Reding
Med et stigende antal biler i Europa og en stigende luftforurening er reduktionen af udstødningsgasserne helt sikkert i forbrugernes interesse. De to betænkninger forsøger at berøre to aspekter af dette mangeartede problem: brændstofkvaliteten og reduktionen af udstødningsgasserne.
Olieindustrien afviser at forbedre brændstoffet på grund af høje omkostninger. Det kan man stille over for det faktum, at industrien for nogle år siden også strittede imod katalysatoren, men at den alligevel er at finde i alle nye biler i dag.
Reduktionen af udstødningsgasserne afhænger i høj grad af de teknologiske anordninger i lastvognene. I den forbindelse vil egendiagnosesystemer (OBD) spille en vigtig rolle, idet de kontrollerer emissionen af udstødningsgas og gør føreren opmærksom på defekter.
Det kan ikke være nok at betale sig fra alle miljøbekymringer flere år frem ved at anskaffe sig en ny bil med katalysator. Egendiagnosesystemerne kræver en større disciplin af forbrugerne, som hele tiden skal holde deres køretøj i så god stand som muligt. Hvis egendiagnosesystemet opdager en defekt i udstødningen, skal skaden udbedres.
Til gengæld skal markedsføringen af dette teknologiske fremskridt reguleres således, at der ikke opstår skjulte monopoler, som skader forbrugerne: Man skal undgå, at kodningen af diagnosticeringssystemerne forhindrer uafhængige værksteder i at foretage vedligeholdelse og reparationer. Desuden skal systemerne tillade montage af reservedele, som ikke stammer fra producenten af køretøjet, men som er i overensstemmelse med dennes kvalitetsstandarder.
På den måde garanteres det, at forbrugerne kan vælge en prisbillig vedligeholdelse af høj kvalitet til deres køretøj, i miljøets interesse.

Sainjon
Luftforureningen er ganske enkelt blevet en politisk sag, fordi de store byer, de europæiske storbyer, har eller har haft den slags problemer. Den mest synlige fjende, den fjende, som man straks peger på, er naturligvis bilen, samtidig med at man glemmer fabriksrøgen, udstødningen fra fly og hvad ved jeg. Jeg forsøger ikke at komme uden om problemet. Det eksisterer, og hr. Lange og fru Hautala har gjort ret i at indtage en fast holdning med hensyn til bil- og olieindustrien, såvel under førstebehandlingen som under andenbehandlingen.
Bilfabrikanterne og olieindustrien henledte meget hurtigt vores opmærksomhed på de konsekvenser, som disse beslutninger kunne få for beskæftigelsen. Men de må forstå, at det at opfylde folks forventninger med hensyn til forurening gør, at de får et bedre image, der også kan medføre, at de vinder nye markedsandele. Det er derfor, at vi forsvarer de grænseværdier for emissioner, der foreslås af hr. Lange. Og det er derfor, at vi også støtter de normer, der foreslås af fru Hautala.
Med hensyn til diesel, så er det klart, at dens handelsmæssige succes i visse af Unionens lande medfører, at dette brændstof er dømt til at nedsætte sin forureningsgrad, simpelthen for at bevare sit image og sit salg. F.eks. burde den såkaldte indsprøjtningsteknik kunne løse et sådant problem. Den væsentlige rolle, som dieselolie spiller for reduktionen af emissioner fra dieselmoterer, er ligeledes blevet fremhævet.
Bilfabrikanterne, som ikke var særligt positivt stemt i begyndelsen, er nu besluttede på at gøre en ikke ubetydelig indsats med hensyn til overholdelsen af emissionsnormerne. Jeg ved, at der stadig er nogle punkter, hvor man er uenige, navnlig med hensyn til varigheden. At sætte køretøjernes varighed op fra 80.000 til 160.000 km er urealistisk, og det modsætter jeg mig på det kraftigste. Der er her tale om et alt for stort krav, der kommer oven i indførelsen af de nødvendige grænseværdier, og som medfører nogle ekstraomkostninger. Andre stridsspørgsmål er egendiagnosesystemet og overvågningen af køretøjer i brug. Jeg tror, at der vil kunne findes en løsning på sådanne spørgsmål i Forligsudvalget.
Med hensyn til olieindustrien, så ved jeg godt, at de er stærkt utilfredse med den enstemmige vedtagelse i Miljøudvalget i sidste uge. Det er sandt, at denne sektor lider af overkapacitet på raffineringsområdet og af en vis forældelse af produktionsapparatet. Men denne vanskelige situation skyldes på ingen måde miljønormerne. Man må konstatere, at truslen om at nedlægge arbejdspladser ikke har virket, simpelthen fordi parlamentarikerne, i lighed med den offentlige mening, er yderst motiverede.
Vi skal ikke vifte med det røde tørklæde, men først og fremmest informere folk om konsekvenserne af de foranstaltninger, som vi går ind for, og navnlig om følgende emne. I folks bevidsthed og i pressen har det i et stykke tid været sådan, at diesel er lig med forurening, som igen er lig med astma eller kræft. Denne ligning var gyldig, da man talte om den gamle slags diesel. Med disse nye tiltag vil diesel være mindre forurenende end blyfri benzin, hvilket ændrer situationen totalt.
Endelig, og det skal være min sidste bemærkning, er det væsentligste punkt, der skal behandles af Parlamentet, punktet om foryngelsen af bilparken. Det er den mest effektive løsning med henblik på at reducere forureningsgraden i Europa meget kraftigt. Det anslås, at 20 % af bilparken er ansvarlig for 80 % af forureningen fra biler. Enhver foranstaltning, der har til hensigt at fremskynde udskiftningen af bilparken, vil få en øjeblikkelig virkning.
Det gælder om at tænke over nogle nye og originale foranstaltninger, der ikke indgår i fortegnelsen over de fejl, man har begået i Frankrig. Det gælder om ikke at gøre en støtte betinget af, at man køber et nyt køretøj, men af at man afleverer det gamle, og det skal altsammen finansieres på nationalt og europæisk plan. Dette vil være genstand for kommende drøftelser.

Schlechter
Europa-Parlamentet, der har en tendens til altid at gå længere end de andre europæiske institutioner, overdriver efter min mening en smule med de foranstaltninger, der har til hensigt at gøre vejtransport mindre forurenende.
Både i betænkningen af Lange og i den af fru Hautala forlanges der nogle strengere bestemmelser med hensyn til miljøbeskyttelse. Der, hvor jeg har svært ved at følge med, det er, når vores Parlaments Miljøudvalg går længere, og endda meget længere, end Rådets fælles holdning.
Jeg er naturligvis også overbevist om, at det vigtigste for Europa er at nå frem til en balance mellem de forskellige forslag om at gøre luften renere og disse forslags reelle indflydelse på miljøet, og i den forbindelse må jeg konstatere, at den europæiske olieindustri indtil nu har gjort meget for at forbedre luftkvaliteten.
Men man må indrømme, at for at nå de mål, man har sat sig med hensyn til en forbedring af luftkvaliteten, foreslår EuropaParlamentets Miljøudvalg nogle normer, der uden tvivl er blandt de mest ambitiøse i verden. Når man kender omkostningerne for de forskellige forslag - ECU 11, 5 milliarder for Kommissionens forslag, ECU 20 milliarder for Rådets forslag og ECU 60 milliarder for Europa-Parlamentets - så mener jeg dog, at det som tingene ser ud nu ville være ufornuftigt at gå ud over foranstaltningerne i Rådets fælles holdning.
Selvom jeg er enig i at støtte Kommissionens andet auto-olie-program, der skal tjene som grundlag for fastsættelsen af grænseværdier for emissioner fra brændstoffer i år 2000, så mener jeg, at bilisterne i de fleste europæiske lande allerede i meget stor udstrækning yder deres bidrag via nogle meget høje afgifter på brugen af deres køretøjer, og at man én gang for alle bør høre op med at forhøje afgifterne eller med uafladeligt at finde på nogle nye såkaldte miljøskatter for bilerne.

Valverde López
Parlamentet har altid udvist stor forståelse for problematikken omkring klimaændringen, nødvendigheden af at begrænse emissionsniveauet og bestræbelserne på at opnå en bedre luftkvalitet for borgerne. I det øjeblik der skal iværksættes konkrete foranstaltninger, har Den Europæiske Union imidlertid vist sig at være mindre beslutsom.
Det er ikke let for Parlamentets medlemmer at indtage en holdning. Den virkelighed vi lever i er kompleks og ikke særligt opmuntrende. Alle vores byer store som små er lammet af køretøjer. Nogle dage overskrider visse europæiske byer alle grænseværdierne for den sundhedsmæssige sikkerhed. På den anden side er brændstofkvaliteten væsentlig for motorers ydeevne og begrænsningen af emission fra biler.
Parlamentet har altid forsvaret, at økonomisk udvikling og beskyttelse af miljøet ikke er to modsætningsfyldte mål, men at de supplerer hinanden. Det ser ud til, at bil- og olieindustrien ikke bidrager meget til at opnå disse mål.
Det er nødvendigt at kræve den størst muligt tekniske indsats med henblik på at forsvare folkesundheden. I modsat fald vil der opstå en klar konfrontation mellem borgernes interesser.
Stillet over for denne situation er regeringerne nået frem til en vanskelig fælles holdning, som viser, at ændringer ikke er lette i disse tider. Det har hr. Lange bekræftet. Der er ikke mange alternativer tilbage for Europa-Parlamentet. Kun håbet om at Rådet denne gang er på rette vej og anser denne fælles holdning for en overgangsfase til strammere foranstaltninger.
Indstilling ved andenbehandling af Bloch von Blottnitz (A4-0042/98)
Bloch von Blottnitz
Fru formand, jeg må sige, at vi i dag har gjort forbrugerbeskyttelsen en bjørnetjeneste. Det er virkelig utroligt, hvad der sker her i Parlamentet.
Jeg ønsker blot at læse noget op, som den ene del af Parlamentet har forkastet. Jeg ved ikke, hvordan vi i tilslutning hertil skal kunne gå i gang med at føre en ærlig valgkamp, hvor vi altid siger: Europa er på forbrugernes side. Jeg vil blot fortælle Dem, hvad der blev slettet: Anvendelsen af ioniserende stråling til behandling af levnedsmidler, sagde vi, skal i fuldt omfang tage hensyn til menneskets sundhed. Anvendelsen må ikke indebære nogen sundhedsmæssig risiko og må ikke træde i stedet for hygiejnisk sundhedsmæssig praksis eller god fremstillingsmæssig eller landbrugsmæssig praksis. Det er vel det mindste og det mest logiske. Vi har jo ikke engang skrevet, at der ikke må optræde næringsværditab, at der ikke må optræde vitamintab. Det er slemt nok, at det sker. Men det har vi jo ikke engang sagt. Vi har krævet det mest enkle, og det blev ikke vedtaget. Det er heller ikke blevet vedtaget, at der skal gennemføres analytiske kontrolmetoder.
Jeg spørger mig selv, hvorfor vi overhovedet udarbejder en mærkningspligt? Det er jo uhyrligt, hvad skal vi sige til vores folk? Det er jo ikke engang således, at Den Stående Levnedsmiddelkomité holder offentlige møder, den holder stadig møder for lukkede døre. Jeg spørger Dem, hvad foregår der hos Dem? Vi siger altid, at vi vil have det bedste, vi vil først og fremmest beskytte sundheden. Vi giver en masse penge ud til en bedre hygiejne, og så efterkommer vi ikke de mest primitive ting!
Først rykkes normale forslag ned i anden række ved hjælp af juridiske spidsfindigheder, det vil sige, at de ikke er tilladt, og så har man noget her, som er det mest logiske, og det vil De også forkaste. Altså, jeg forstår virkelig ikke, hvordan det kan ske! Jeg ved ikke, hvor pinligt det er, og hvordan vi skal håndtere valgkampen over for offentligheden. Man siger altid alle vegne, at Europa gør alting værre, det gør vores ernæring dårligere osv. Jeg må indrømme, at når jeg ser sådan noget nu, er jeg desværre nødt til at give de mennesker ret!

Graenitz
Fru formand, selvom jeg mener, at man principielt skal undgå at behandle levnedsmidler med stråling, har jeg sat mig for at stemme for fru Bloch von Blottnitz' betænkning, for at vi kan få bedre information, bedre kontrol og dermed også bedre beskyttelse af forbrugernes sundhed på det indre marked. Jeg beklager overordentligt meget, at ikke alle kolleger fulgte denne vej, og at det nødvendige flertal ikke blev opnået. Jeg er bange for, at vi dermed har gjort de europæiske forbrugere en bjørnetjeneste.

Fayot
Jeg er enig i betænkningens meget restriktive konklusioner, som udelukkende vil tillade behandling af levnedsmidler med stråling som konserveringsmetode for krydderier.
I Luxembourg er behandlingen af levnedsmidler med stråling med henblik på konservering i det hele taget forbudt. Det er kun tilladt at sælge levnedsmidler, som er behandlet med stråling, i tre lande (Belgien, Nederlandene, Frankrig).
Hvor Europa-Parlamentet, sålænge det har beskæftiget sig med problemet, det vil sige siden 1987, forsøgte at opnå et fuldstændigt forbud mod behandlingen af levnedsmidler med stråling lidt efter lidt, forsøgte Kommissionen at fastlægge fælles regler for denne type konservering. Kompromiset blev derfor en åbning henimod, at flere levnedsmidler må behandles med stråling.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse i Europa-Parlamentet har fastlagt ovennævnte konklusion på nærværende fælles holdning, som stemmer overens med svenskernes holdning i Rådet, ifølge hvilken levnedsmidler undtagen krydderier principielt ikke må behandles med stråling.
Jeg deler denne opfattelse, som jeg allerede repræsenterede her i Parlamentet i oktober 1989 og i december 1993.
Den metode, som er indeholdt i Rådets og Kommissionens fælles holdning, som går ud på at vedtage et rammedirektiv og også et gennemførelsesdirektiv, der indeholder en positivliste (for tiden kun de omtalte aromatiske krydderurter og krydderier), som suppleres lidt efter lidt, foruroliger mig meget. Under påskud af at regulere noget positivt skaber man samtidig mulighed for at udvide behandling af levnedsmidler med stråling til at omfatte så mange levnedsmidler som muligt. Indvendingen om, at ingen regulering er værre end en minimumsregulering, gælder efter min mening ikke, for den nærværende regulering vil lidt efter lidt medføre, at alle lande i EU skal finde sig i, at der er levnedsmidler på deres markeder, som er behandlet med stråling.

Lindqvist
I betænkningen af Bloch von Blottnitz accepteres en begrænset anvendelse af bestråling af visse fødevarer, bl.a. tørrede urter og visse krydderier, med antydning af en yderligere udvidelse af produkter, som det er tilladt at bestråle. Det er ganske vist godt, at det understreges at bestråling ikke må udgøre et substitut for en god, hygiejnisk behandling af produkter, men bestråling af fødevarer kan generelt ikke accepteres.

Sandbæk
Som udgangspunkt er jeg imod behandlingen af levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser med ioniserende stråling. Derfor er det også positivt, at Parlamentets krav til godkendelse er så stramme, samt at positivlisten skal begrænses til krydderier og krydderurter, hvor der ikke eksisterer andre konserveringsmetoder. Vi må holde fast i, at friske fødevarer er at foretrække og derfor begrænse bestrålingen til et absolut minimum. Fordi Europa-Parlamentet har den samme skeptiske holdning til ioniserende stråling, stemmer jeg for, at Parlamentet får kompetence til at vurdere en eventuel udvidelse af positivlisten over levnedsmidler, der må bestråles. Det burde dog også være muligt for de enkelte medlemsstater at lave skrappere regler.
Jeg kan ikke støtte Miljøudvalgets ændringsforslag om kun at godkende én analytisk kontrolmetode. Der findes flere forskellige brugbare metoder, og det er væsentligt, at vurderingen af, hvilken metode man skal anvende, afhænger af, hvad man skal undersøge. Til gengæld vil det være en fordel at begrænse antallet af forskellige bestrålingsmetoder mest muligt. Dermed vil kontrollen blive lettere.
Endelig vil jeg understrege, at mærkningen af de levnedsmidler, som bestråles, skal være gennemskuelig. Kan vi ikke forbyde bestråling helt, kan vi i det mindste sikre forbrugerne en reel mulighed for at vælge disse produkter fra.

Souchet
Først vil jeg gerne hilse Europa-Parlamentets formands ansvarlige holdning velkommen, idet formanden afviste, hvilket vores forretningsorden i øvrigt også foreskriver, at tilføje nogen nye ændringsforslag til Rådets direktivforslag under andenbehandlingen af dette. Visse parlamentsmedlemmer, der ønskede at gøre lovgivningsprocessen og de administrative regler langsommere, har ved hjælp af højrøstet agitation forgæves forsøgt at "forplumre sagen« og at lade det gå ud over ioniseringsteknologien.
Det er dog vigtigt, at denne forhandling om behandling af fødevarer med ioniserende bestråling finder sted på en klar og rolig måde. Vi må sørge for, at der ikke opstår nogen uklarhed omkring denne fremgangsmåde, der ikke har til opgave at forbedre landbrugsprodukternes oprindelige kvalitet, men som er en konserveringsteknologi ligesom andre konserveringsteknologier, der gør det muligt at konservere letfordærvelige fødevarer. Fordelene ved denne er, at den gør fødevarerne mere sikre, og at den muliggør en bredere og mere varig anvendelse af de afgrøder, der er beregnet til menneskeføde. Brugen af denne fremgangsmåde giver nemlig mulighed for at ødelægge sygdomsfremkaldende mikroorganismer, fjerne insekter og snyltere, få løg og knolde til at holde op med at spire og få frugter til at holde sig længere.
Verdenssundhedsorganisationen, Den Internationale Atomenergiorganisation og FN's Organisation for Ernæring og Landbrug opfordrer derfor til, at man udvikler denne teknik. Men visse af vores parlamentsmedlemmer lader ikke til at være særlig bekendt med de videnskabelige analyser, som disse internationale organisationers bedømmelse bygger på, og de har en tendens til at behandle spørgsmålet om bestråling af levnedsmidler på en følelsesladet måde, selvom politiske beslutninger bør træffes på grundlag af pålidelige videnskabelige oplysninger.
De retningslinjer, der foreslås af Kommissionen, tager sigte på at oprette et særligt, uafhængigt udvalg, som den kan støtte sig til, når den skal fremlægge nogle ændringsforslag til nærværende direktiv om bestråling af levnedsmidler for Rådet.
Personligt mener jeg, at denne procedure i høj grad er tilstrækkelig, og at den giver alle de nødvendige garantier, men naturligvis kun under forudsætning af, at dette udvalg reelt er uafhængigt. Vi har haft alt for mange problemer med BSE til at vi ikke skulle være særligt opmærksomme på disse væsentlige spørgsmål i forbindelse med den dårlige måde, Kommissionen fungerede på. Jeg minder om, at Kommissionen i sagen om kogalskab ikke traf de nødvendige og tilstrækkelige foranstaltninger, fordi den ikke ønskede at træffe disse, samt at den ikke sørgede for, at de videnskabelige ad hoc-udvalg fungerede ordentligt.
Den foreslåede procedure, der overlader den endelige afgørelse til Rådet, forekommer mig derfor at være fuldt ud tilfredsstillende, da regeringerne i de forskellige medlemsstater er dem, der bedst er i stand til at beskytte deres egne forbrugere.
Vedtagelsesproceduren for nærværende direktiv har været ualmindeligt lang - der er gået otte år mellem førstebehandlingen og andenbehandlingen - og den viser, at Rådet har ønsket at prioritere princippet om forsigtighed. Det var derfor særligt ubelejligt at benytte sig af denne andenbehandling til at gøre den administrative og lovgivningsmæssige proces endnu langsommere.
Visse parlamentsmedlemmer ønskede at integrere hele anvendelsesproceduren ved at indføje listen over de produkter, der må behandles med ioniserende stråling, i selve direktivets ordlyd. I forbindelse med den fælles beslutningstagning ville EuropaParlamentet således selv have skullet tage stilling til denne liste. Er der her ikke tale om en rolleforvirring og et forsøg fra Parlamentets side på at øge sin magt ved at prøve på at træde i stedet for videnskabsmændene? Denne holdning var farlig. Parlamentsmedlemmerne har nemlig ikke et tilstrækkeligt videnskabeligt kendskab til at kunne tillade eller ændre nogle teknologiske normer og procedurer. Det er derfor godt, at forslaget om oprettelsen af et særligt, uafhængigt udvalg er blevet fastholdt af flertallet i vores Parlament. Med udgangspunkt i videnskabsmændenes dokumenterede udtalelser vil de politisk ansvarlige således i fremtiden kunne udtale sig om dette vigtige spørgsmål om behandlingen af levnedsmidler med ioniserende stråling.
Betænkning af Collins (A4-0030/98)
Carlotti
Efterhånden som konstruktionen af Den Europæiske Union skrider frem får miljøet en mere og mere fremtrædende rolle.
Forordning 1210/90/EF, som vi med udgangspunkt i denne rapport nu skal ændre, gav i sin tid mulighed for at følge op på Jacques Delors' initiativ fra 1989 om at oprette et Europæisk Miljøagentur.
Rapporten, som vi i dag får forelagt, er en anledning til at drøfte selve grundlaget for enhver udvikling af den europæiske lovgivning på miljøområdet, nemlig indsamlingen og formidlingen af objektive og pålidelige oplysninger fra samtlige EU-lande.
Det Europæiske Miljøagentur, der blev oprettet i 1995, har indtil videre udført et uundværligt stykke arbejde ved at indsamle og formidle objektive oplysninger samt udvikle teknikker med hensyn til prognoser og forebyggelse på miljøområdet i EU.
Jeg vil derfor gerne benytte lejligheden til at rose Agenturet for, hvorledes det har formået at forvalte sit mandat. Agenturet har bl.a. udarbejdet en række rapporter om forskellige problemer, herunder klimaændringerne og miljøafgifterne, og oprettet flere netværk til indsamling og formidling af oplysninger på dette område. Agenturet kan dog ikke arbejde isoleret!
Som fremhævet af ordføreren skal Agenturet fremover samarbejde tættere med alle Fællesskabets institutioner, især EuropaParlamentet, med henblik på at forbedre gennemsigtigheden i oplysningerne mellem de forskellige EU-lande og på denne måde at fremstå som et vigtigt hjælpemiddel i den politiske beslutningsproces.
Desuden bør Kommissionen fremover på systematisk vis anmode Agenturet om at udarbejde rapporter forud for iværksættelsen af den mindste nye fællesskabspolitik.
Jeg støtter i denne henseende min kollega Collins, som undrer sig over, at der i denne rapport fra Kommissionen ikke står noget om Parlaments betydelige rolle i lovgivningsprocessen, og som anmoder om, at man i ændringsforslaget indføjer et krav om, at Agenturet skal aflægge rapport til Parlamentet.
Det Europæiske Miljøagentur skal ligeledes i forbindelse med sine opgaver tage højde for de supplerende opgaver, for eksempel skovene, affaldet og de kemiske produkter, samt Unionens kommende projekter, herunder især udvidelsen og de miljøproblemer, der uundgåeligt vil opstå i kølvandet heraf.
Sluttelig vil jeg gerne understrege, at mens man i forbindelse med forslaget til en multilateral investeringsaftale taler om at afskaffe de miljømæssige standarder og klausuler på verdensplan til fordel for de multinationale virksomheder, argumenterer jeg derimod for en styrkelse af det miljømæssige samarbejde med tredjelandene.

Cushnahan
Jeg hilser forhandlingen om denne betænkning velkommen. Udvalget tilslutter sig åbenbart Kommissionens vurdering af, at det er urealisitsk at give Det Europæiske Miljøagentur flere store opgaver på nuværende tidspunkt.
Kommissionen foreslår ikke desto mindre at udvide Miljøagenturets aktiviteter med sigte på at oprette et Europæisk Miljøoplysningscenter. Det er også vigtigt at fremme samarbejdet mellem Miljøagenturet og medlemsstaterne og natuligvis med ansøgerlandene.
Jeg håber på en positiv reaktion på ordførerens forslag om et tættere samarbejde mellem Miljøagenturet og Kommissionen samt om oprettelse af et dataregister hos Miljøagenturet, som omfatter retsakter og oplysninger til forbedring af håndhævelsen af EU's miljøpolitik, herunder en cost/benefit-analyse.
Endelig er det vigtigt, at Miljøagenturets flerårige arbejdsprogram suppleres med et flerårigt budget, så Miljøagenturet kan planlægge sit arbejde mere effektivt.

Papakyriazis
Fru formand, jeg bad om ordet til proceduren for at sige, at jeg i går, på netop det samme tidspunkt havde indgivet en skriftlig stemmeforklaring til Blak-betænkningen. Fru formand, til min store forbavselse så jeg i dag i protokollen, at min skriftlige stemmeforklaring ikke var nævnt. Jeg vil gerne bede Dem om at rejse dette spørgsmål, for denne stemmeforklaring er af særlig stor betydning.

Formanden
Hr. Papakyriazis, vi vil selvfølgelig undersøge dette, og hvis det ikke er sket, sådan som De siger, vil vi indføje Deres skriftlige stemmeforklaring.
(Mødet udsat kl. 13.15 og genoptaget kl. 15.00)

Moorhouse
Hr. formand, inden forhandlingerne begynder, vil jeg gerne føre et temmelig banalt spørgsmål til protokols, nemlig at jeg overhovedet ikke var i stand til at deltage i afstemningen her til formiddag - og den nye forretningsorden gælder formentlig allerede - årsagen hertil var, at mit fly efter planen skulle have forladt London Lufthavn kl. 7.55, og at det først afgik kl. 10.30, så jeg ankom, da afstemningen var ved at være slut. Men jeg er sikker på, at De, hr., som et fremtrædende medlem af Præsidiet, der har taget en meget klog beslutning, vil finde det muligt at tilpasse situationen, så den tager højde for sådanne tilfælde, og det er grunden, til at jeg talte så udførligt om dette punkt.

Formanden
Mange tak, hr. Moorhouse. De kan være sikker på, at præsidiet har taget Deres indlæg til efterretning, og at det vil tage sådanne skridt, at De ikke vil lide skade.

Situationen i Nigeria og i Burma - FN's Menneskerettighedskommission
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B4-0012/98 - O-0009/98 og B4-0013/98 - O-0010/98 af Maij-Weggen med flere for Det Europæiske Folkepartis gruppe til Rådet og Kommissionen om EU's holdning til Nigeria; -B4-0020/98 - O-0028/98 og B4-0122/98 - O-0029/98 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe til Rådet og Kommissionen om EU's holdning til Nigeria; -B4-0123/98 - O-0030/98 og B4-0124/98 - O-0031/98 af Müller med flere for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om Den Europæiske Unions holdning til Nigeria; -B4-0127/98 - O-0035/98 af Carnero González og Pettinari for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe - Nordisk Grønne Venstre om relationerne mellem Den Europæiske Union og Nigeria; -B4-0128/98 - O-0036/98 og B4-0129/98 - O-0037/98 af Macartney e Hory til Rådet og Kommissionen om Den Europæiske Unions holdning til Nigeria; -B4-0134/98 - O-0042/98 og B4-0135/98 - O-0043/98 af Andrews og Girão Pereira for Gruppen Union for Europa til Rådet og Kommissionen om Den Europæiske Unions holdning til Nigeria; -B4-0137/98 - O-0046/98 og B4-0169/98 - O-0051/98 af Kinnock og Vecchi for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe til Rådet og Kommissionen om situationen i Nigeria; -B4-0014/98 - O-0011/98 og B4-0015/98 - O-0012/98 af Maij-Weggen og Oomen-Ruijten for Det Europæiske Folkepartis gruppe til Rådet og Kommissionen om menneskerettighedskrænkelser i Burma; -B4-0018/98 - O-0026/98 og B4-0019/98 - O-0027/98 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe til Rådet og Kommissionen om menneskerettighedskrænkelser i Burma; -B4-0126/98 - O-0034/98 af Pettinari og Vinci for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe - Nordisk Grønne Venstre til Rådet om relationerne mellem Den Europæiske Union og Burma; -B4-0131/98 - O-0039/98 af Dupuis for Gruppen Europæisk Radikal Alliance til Kommissionen om menneskerettighedskrænkelser i Burma; -B4-0133/98 - O-0041/98 af Telkämper med flere for Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet om menneskerettighedskrænkelser i Burma; -B4-0136/98 - O-0045/98 og B4-0141/98 - O-0050/98 af Kinnock og Vecchi for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe til Rådet og Kommissionen om situationen i Burma; -B4-0139/98 - O-0048/98 af van Bladel for Gruppen Union for Europa til Rådet om situationen for menneskerettighederne i Burma; -B4-0011/98 - O-0182/98 af Bertens for Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe til Rådet om EU's standpunkt på De Forenede Nationers 54. menneskerettighedsmøde i Genève; -B4-0125/98 - O-0033/98 af Carnero González med flere for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe - Nordisk Grønne Venstre til Rådet om De Forenede Nationers Menneskerettighedskommission; -B4-0130/98 - O-0038/98 af Dupuis for Gruppen Europæisk Radikal Alliance til Rådet om EU's standpunkt på De Forenede Nationers 54. menneskerettighedsmøde i Genève; -B4-0132/98 - O-0040/98 af Aglietta med flere for Gruppen De grønne i Europa-Parlamentet til Rådet om EU's standpunkt på De Forenede Nationers 54. menneskerettighedsmøde i Genève; -B4-0138/98 - O-0047/98 af van Bladel for Gruppen Union for Europa til Rådet om De Forenede Nationers 54. menneskerettighedsmøde; -B4-0140/98 - O-0049/98 af Barros Moura for De Europæiske Socialdemokraters Gruppe til Rådet om Den Europæiske Unions standpunkt på De Forenede Nationers 54. menneskerettighedsmøde i Genève.
Maij-Weggen
Hr. formand, stadigt oftere optræder Den Europæiske Union udadtil splittet i vigtige udenrigspolitiske spørgsmål. Det er uheldigt. Det har vi set i spørgsmålet om Irak, der er blevet drøftet indgående i dag, og vi oplever det også hele tiden ved en række spørgsmål om menneskerettigheder.
Sidste år oplevede vi ved det årlige møde i FN's Menneskerettighedskommission i Genève en meget dårlig opvisning af 15 EUlande i forhold til Kina. Mens Nederlandene som formand med rette forsøgte at få EU-støtte til en kritisk holdning, sprang fire EU-medlemsstater fra. Det var en trist demonstration af splittelse, og det gjorde EU til grin.
Derfor anmoder vi nu indtrængende Det Forenede Kongerige om at optræde meget aktivt i de kommende uger, så EUmedlemsstaternes geledder vil være sluttede i marts i Genève, så alvorlige krænkelser af menneskerettighederne ikke ofres til de økonomiske interessers guldkalv. Vi vil særligt henlede opmærksomheden på to lande, Nigeria og Burma.
Med hensyn til Nigeria er den valgte præsident afsat og fængslet ved et militærkup. Derefter fulgte en lang række intimideringer og voldshandlinger, hvor tilhængere af Abiola, involverede politikere, militærfolk, embedsmænd og andre borgere ofte via hemmelige tribunaler blev dømt og dræbt eller sat i fængsel og behandlet så dårligt, at de alligevel døde. Vi kender alle beretningen om Ken Saro-Wiwa, og vi ved også, at Adua er omkommet på lignende på måde. Nu er der på ny en general, der er stillet for et hemmeligt tribunal, og vi ved, hvad resultatet bliver. I mellemtiden beriger magthaverne sig på den almindelige befolknings bekostning. Antallet af mennesker, der lever i absolut fattigdom, er imidlertid steget fra 35 til 44 millioner. Der er 50 millioner analfabeter og 70 millioner mennesker er uden drikkevand. Den gennemsnitlige levealder for nigerianere er faldet fra 54 til 47 år.
Hr. formand, vi finder, at Nigeria skal behandles hårdt, og på trods af alle tidligere erklæringer anmoder vi om at styre frem mod en økonomisk boykot. Det er vores gruppes ønske - og vi er ikke venstre radikale - og det er en stor del af Parlamentets ønske.
Så til Burma, hr. formand. Også der er en af 80 % af befolkningen valgt leder afsat af en militærregering. Også her er oppositionen fængslet og dræbt. Også her terroriseres befolkningen og - hvad der er værre - en del af mindretalsgrupperne anvendes til slavearbejde.
Hr. formand, USA har allerede indledt en investeringsstandsning. Også nederlandske virksomheder, som f.eks. Heineken, har trukket sig tilbage, men vi oplever med ærgrelse, at andre virksomheder, som Total, netop slår sig ned i Nigeria for at udfylde dette tomrum på markedet. Også her anmoder vi om hårde aktioner og for vores vedkommende om økonomisk boykot og bestemt en investeringsstandsning.
Hr. formand, jeg slutter af. Vi finder, at Den Europæiske Union i menneskerettighedsspørgsmål skal tale med én stemme. Vi finder, at formandskabet må gøre sit yderste for at få medlemsstaterne på samme linje. Vi finder endvidere, at der må finde en hård påtale sted af de lande, der ikke vil medvirke. På det kommende møde i Genève ønsker vi ikke en gentagelse af sidste år, og vi håber, at det vil lykkes for det engelske formandskab at sørge for en fælles linje og for hårde aktioner, særligt over for de to nævnte lande.

Fassa
Hr. formand, ærede kolleger, ofte, meget ofte bliver Den Europæiske Union - og det bestemt ikke med urette - beskyldt for at spille stærk over for de svage og optræde svagt over for de stærke, idet den med store fagter gør opmærksom på krænkelserne af menneskerettighederne i lande af ringe geopolitisk betydning og til gengæld lukker øjnene over for de krænkelser, der udøves af de mægtigere lande. Men dette er helt klart ikke tilfældet med Nigeria.
Der er her tale om en stor regional magt, som er indflydelsesrig både økonomisk og militært; så meget desto større er derfor om muligt denne magts ansvar over for de andre stater i regionen. Det bør ikke glemmes, at Nigeria til stadighed forsøger at gøre sin politiske indflydelse gældende over for de andre lande i området og over for udviklingslandene i almindelighed, idet landet modsætter sig de fortsatte opfordringer fra det internationale samfund med hensyn til genindførelse af demokratiet, af et uafhængigt retssystem og af retsstaten samt overholdelsen af menneskerettighederne.
Det er derfor ikke muligt at forholde sig tavs over for arrestationen af modstanderne af det nuværende regime og af de mest respekterede medlemmer af det nigerianske civilsamfund; og vi kan ikke med sindsro acceptere, at flere internationale olieselskaber fortsætter med at arbejde i Ogoni-regionen på trods af krænkelserne af menneskerettighederne og miljøforureningen.
Som jeg havde lejlighed til at bemærke i formiddag, er et politisk tomrum - specielt på det internationale plan - af det onde. Den Europæiske Union og de enkelte medlemslande bør ikke undlade at udøve et kraftigt pres på Abacha-regimet, således at dette lægger kursen helt om, og bør om nødvendigt ikke tøve med at berøve militærjuntaen dens vigtigste indtægter gennem iværksættelse af en total embargo på handelen med olie fra Nigeria. Ekstreme situationer som den nigerianske kræver ekstreme modforanstaltninger.

Macartney
Hr. formand, jeg vil gerne gentage de argumenter, som mine kolleger har fremført, og det er dejligt at se Parlamentet være enigt. Fru Maij-Weggen sagde, at hendes gruppe ikke var radikal. Min gruppe bærer navnet Europæisk Radikal Alliance, og naturligvis tilslutter vi os radikale politikker. Jeg mener, at det er vigtigt, at vi er kommet frem til et kompromis om at udarbejde et forslag til fælles beslutningstagning, som jeg håber, at Parlamentet vil vedtage med et overvældende flertal. Jeg er også fuldt ud enig i de bemærkninger, der er blevet fremsat af min kollega, hr. Fassa.
Vi må undertiden huske på, hvor stor en skat Nigeria er eller hvor stor en udfordring, det er. Det er Afrikas kæmpe, landet med ethundrede millioner indbyggere, der dominerer kontinentet. Som min kollega, hr. Fassa, lige har sagt, så vil folk, hvis vi ignorerer kæmperne og slår ned på pygmæerne, konkludere, at Den Europæiske Union ikke er seriøs i sin udenrigspolitik. Vi har alle været bekymrede over Iraks problemer og diktaturet dér, men det ville være meget nemmere at udvirke Abacha-diktaturets fald end Saddam Husseins.
Sanni Abacha væltede den valgte regering. Han hersker med en ring af stål omkring sig, men han støttes ikke af Nigerias folk. De kikker i vores retning for at få et vink om, hvorvidt Den Europæiske Union er rede til at sætte demokratiet først og dens egne kortsigtede økonomiske interesser på anden pladsen. På langt sigt tror jeg, at vi har en interesse i et frit demokratisk Nigeria, som vi kan handle med som et fuldt medlem af AVS-Lomé-Konventionen.
I mellemtiden har vi i dette forslag til beslutning fremsat en række praktiske skridt, som Den Europæiske Union kan tage, og jeg håber, at Ministerrådet vil reagere over for dette og se, om de vil følge dem alle. Dette er en meget omhyggeligt kalibreret række forslag fra dette Parlament, og jeg tror, at de er en meget passende reaktion på udfordringen. Men når alt kommer til alt, så er den endelige sanktion, som må overvejes, og dette Parlament har allerede støttet den tidligere, en olieembargo. Det er en ting, som Nigeria frygter mere end noget andet. Det er den ene ting, der ville kunne vælte regimet, så vi bør beholde denne trumf i ærmet som den sidste udvej og i mellemtiden lægge pres på regimet for at få det til at gå over til demokratisk styre, som er det, det nigerianske folk fortjener.

Van Bladel
Hr. formand, jeg taler på vegne af min kollega Andrews, der i sidste øjeblik blev forhindret, men som dog lægger vægt på, at hans standpunkt vedrørende Nigeria bliver gjort bekendt.
Mange fordømmelser af det nigerianske regime er udgået fra dette Parlament og fra Commonwealth, og især siden den dag i november 1995, hvor Ogoni-aktivister blev hængt på trods af gentagne opfordringer fra det internationale samfund om ikke at eksekvere dommen.
I kølvandet på denne dramatiske begivenhed vedtog Unionen sanktioner, og de er regelmæssigt blevet udvidet siden dengang. Ikke mindre end 11 beslutningsforslag er blevet vedtaget af dette Parlament siden 1993, da den demokratiske proces i Nigeria blev brutalt afbrudt ved annulleringen af præsidentvalget og etableringen af et militærregime under general Abachas ledelse. Vi mener, at det diplomatiske pres mod militære herskere må øges, og at der må sendes dem et klart signal. Unionen og det internationale samfund bør tage dem på ordet.
General Abacha afgav et løfte om, at han ville overlade magten til en demokratisk valgt civil præsident inden udgangen af dette år. Lad os tage ham på ordet, og som dette forslag til beslutning så rigtigt siger, må vi klart fremsætte en række forudsætninger, som vi finder væsentlige for at garantere troværdigheden og levedygtigheden ved den lovede overgang til civilt styre.
Den Europæiske Union må gøre alt, hvad den kan for at få de nigerianske ledere til at opfylde disse forudsætninger for en smidig valgproces og overbevise dem om, at det er selve troværdigheden ved overgangsprocessen, der står på spil. I denne sammenhæng tror vi, at Unionen må handle i tæt samarbejde med Organisationen for Afrikansk Enhed, således at der gøres en fælles indsats for at overbevise Nigerias ledere om behovet for en ånd af ægte åbenhed over for demokratiet. Hvis dette lykkes, så må Den Europæiske Union og det internationale samfund drage de behørige konklusioner.

Kinnock, Glenys
Hr. formand, Burma og Nigeria befinder sig geografisk set helt klart tusinder af mil fra hinanden. Men befolkningerne i disse to lande døjer begge under de mest tyranniske militære juntaer og lider under systematiske krænkelser af menneskerettighederne.
Som andre allerede har sagt, opfattes Europas reaktion herpå uheldigvis ofte som værende alt for meget styret af vores egne handelsmæssige interesser snarere end af behovet for at reagere på befolkningens elendige forhold i disse lande, hvor vi risikerer at underminere selve troværdigheden ved enhver påstand om, at Europa rent faktisk er ægte engageret i menneskerettighedsspørgsmål. Demokrati og god styring og vores engagement i disse to spørgsmål drages også i tvivl af befolkningerne i Burma og Nigeria, der siger, at flotte ord ikke i sig selv kan hjælpe dem i deres kamp.
Bør vi ikke reagere på de opfordringer, som Aung San Suukyi gentagne gange er fremkommet med, om politisk og økonomisk isolering af SPDC? Er det ikke på tide, at andre medlemsstater følger Storbritanniens eksempel, der i det mindste har erklæret handelsfremstød i Burma for ulovlige?
Vil rådsformanden mon være så venlig at give mig nogle oplysninger om, hvorvidt Rådet har gjort nogen fremskridt i denne sag? Og vil han oplyse mig om, hvorvidt Den Europæiske Union gør noget ved det store antal burmesere, der bliver tvangsforflyttet til Burma fra Thailand på grund af den økonomiske krise?
Og ligeledes hvad Nigeria angår, vil Rådet give os et tilsagn om, at det vil gennemføre de foranstaltninger, der allerede er vedtaget i den fælles holdning, herunder om visa, som generalerne regelmæssigt har trodset? Sportsboykotten er blevet trodset på grund af pres fra den franske regering om at lade det nigerianske fodboldhold deltage i verdensmesterskabet i juni. Det er et yderst beklageligt initiativ.
Rådsformanden vil vide, at udenrigsministrene på Commonwealth-konferencen enedes om, at man, hvis den lovede overgang til civilt styre i Nigeria ikke var troværdig, ville skride til en obligatorisk olieembargo, et flyveforbud, en våbenembargo og en fastfrysning af de økonomiske aktiver. Vil rådsformanden bekræfte, at Rådet vil træffe lignende foranstaltninger, hvis det skulle blive tilfældet? Vil han tydeligt forklare betingelser og tidsplan, hvorunder den foreslåede overgang vil være acceptabel, herunder den uhindrede anmeldelse af ægte politiske partier, løsladelsen af høvding Abiola og andre politiske fanger og international kontrol med valgene?
Er rådsformanden enig med mig i, at vi, hvis Rådet fastsatte disse klare kriterier, som vi har fremsat i vores forslag til beslutning, ville undgå at risikere indvilgelse i processen, som Abacha så klart er engageret i, og at det ville resultere i en civil handske omkring den militære knytnæve, som Abacha har anvendt så længe?

Bertens
Hr. formand, regimet i Burma har ganske vist ændret sit navn, men politikken er stadig nøjagtig den samme. "State Peace and Development Council«, som det nu hedder, forsætter med undertrykkelse. Beretningen er kendt.
Jeg indbyder det britiske formandskab til at gøre det klart, at menneskerettighedspolitikken er en fælles politik og et vigtigt element i deres politik. Hvordan vil Rådets formand gøre dette? Omfatter det sanktioner? Hvordan vil Rådets formand reagere på Premier Oils beslutning om at investere i Burma?
Hvilke instrumenter har ASEM i den forbindelse? Den liberale gruppe håber, at Rådets formand fastholder unionspolitikken om ikke at indbyde Burma til London. Kun, hvad jeg vil kalde en pariabehandling, vil have virkning. Hvordan reagerer ASEMpartnerne? Hvordan vil Rådets formand overbevise ASEM-partnerne om nødvendigheden af en politik, der i højere grad er baseret på respekt for menneskerettighederne.
Til sidst, har dialogen med ASEM-landene hidtil givet resultat, og kommer det også på tale under det forestående ministermøde?

Vecchi
Hr. formand, vi har anmodet om denne debat med Kommissionen og Rådet om spørgsmål af stor betydning vedrørende den principielle og konkrete holdning, fællesskabsinstitutionerne og landene i Den Europæiske Union bør indtage over for lande, der groft krænker de mest elementære menneskerettigheder og deres borgeres demokratiske rettigheder.
Tilfældet Burma er i dag helt sikkert et af de alvorligste eksempler i verden. Den kedelige "liste« over problemer er velbekendt og strækker sig fra generel politisk og social undertrykkelse til udnyttelse af tvungent arbejde og børnearbejde, fra narkotikahandel til krænkelse af menneskerettighederne.
Situationen er konstant blevet forværret, og regimet viser intet tegn på endelig at ville iværksætte en demokratiseringsproces i landet. På det burmesiske statsbudget for 1997-1998 udgør forsvarsudgifterne officielt 43 % af de samlede udgifter. Disse midler bruges til intern undertrykkelse og til at pleje de militære magthaveres interesser.
Det burmesiske civilsamfunds demokratiske vilje er kommet til udtryk ved talrige lejligheder og har altid nydt godt af vores klare støtte; som eksempel kan jeg nævne tildelingen af Sakharov-prisen til Aung San Suu Kyi allerede for nogle år siden.
Det bliver imidlertid afgørende, hvad de internationale samfund - i første række Den Europæiske Union og dens medlemsstater - vi være i stand til at udrette.
Derfor kræver vi, at man - samtidig med at man støtter de foranstaltninger, Kommissionen og Rådet allerede har truffet - anmoder om, at man forstærker presset på det burmesiske regime, idet man øger den politiske og økonomiske isolering af dette regime.
Det er indefra, fra Burma selv, at der rettes en appel til Den Europæiske Union om at afbryde alle økonomiske forbindelser med regimer, idet man standser investeringer, handel og turiststrømme og indfører restriktioner med hensyn til indrejsevisa samt en streng kontrol af embargoen mod våbensalg.
Holdningen hos de store private selskaber, som har talrige direkte eller indirekte interesser i Burma, er af afgørende betydning. Der bør lægges pres på disse selskaber, for at de fastfryser deres aktiviteter i landet - aktiviteter, der alene gavner regimet.
Holdningen hos de europæiske borgere og befolkningen i resten af verden til den europæiske opbygning afhænger også af den faste og ansvarlige måde, hvorpå vi forsøger at løse det burmesiske spørgsmål og andre anslag mod demokratiet i hele verden.

Formanden
Mange tak, hr. Vecchi. Formanskabet har i mellemtiden taget til efterretning, at hr. Telkämper, som jeg havde erklæret for fraværende, netop var kommet til stede, og det er derfor med stor glæde, at jeg giver ham ordet, hvis der ikke fra Forsamlingens side er nogen indvendinger herimod.

Telkämper
Hr. formand, mine spørgsmål drejer sig om Burma. Her i Parlamentet har vi fremlagt forskellige beslutninger om Burma, diskuteret dem, og som regel var vi enige med Kommissionen og Rådet om, at vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at demokratiseringsprocessen bliver fremskyndet. Det er dog stadig ikke sket. Mit spørgsmål lyder derfor, hvordan det britiske formandskab har tænkt sig at fremlægge en fælles udenrigspolitisk holdning over for Burma og måske sætte gang i denne proces.
Spørgsmålet går især på, hvordan formandskabet har tænkt sig at omgås overholdelsen af ILO-konventionen med hensyn til tvangsarbejde. Vi ved, at tvangsarbejde dominerer i Burma. Hvordan kan vi opnå, at direktivet bliver overholdt?
Desuden har jeg et konkret spørgsmål om olieselskabet Premier Oil, som i september 1997 bekendtgjorde, at det havde til hensigt at købe det amerikanske firma Texacos andele i et naturgasprojekt. Vil det britiske formandskab gå ind for det, eller råder De selskabet til at tage afstand fra det på baggrund af de beslutninger, som hidtil er blevet vedtaget her?
Det trejde punkt er, at vi har sagt, at sålænge forholdene i Burma er sådan, er vi på baggrund af den aftalemæssige situation mellem Den Europæiske Union og ASEAN-staterne imod, at Burma bliver inkluderet her, fordi vi jo igen og igen understreger, at menneskerettighederne skal overholdes, og at det også er en betingelse for eller en del af aftalerne. Hvordan vil det britiske formandskab forholde sig til videreførelsen af forholdet mellem EU og ASEAN-staterne?

Janssen van Raay
Hr. formand, som medlem af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder må jeg er kende, at jeg har mere forstand på krænkelsen af menneskerettighederne, af de grundlæggende menneskerettigheder i Den Europæiske Union, der, som De ved, er underlagt Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, end på krænkelsen af menneskerettighederne uden for Den Europæiske Union, som mine kolleger ved meget mere om end jeg. Men på grund af den tilfældighed, at jeg har et rimeligt kendskab til regionen, inklusive Burma, har man pludselig bedt mig om at føre ordet. Jeg har forsøgt hurtigt at indhente min mangel på viden vedrørende krænkelsen af menneskerettighederne uden for Den Europæiske Union. Fordi mit eget land tvinger mig til en vis grad af beskedenhed i den henseende. Når man påtænker, at Nederlandene allerede er dømt af Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg, fordi vores domstole ikke var uafhængige, fordi vores forsvar ikke var perfekt organiseret, fordi ytringsfriheden ikke var sikret, så siger jeg: Jeg vil gerne betragte menneskerettighederne som et problem, men hellere som et vi-problem end et I-problem. Det er mit udgangspunkt.
Da Burma blev medlem af ASEAN, aflagde jeg af helt personlige grunde straks et besøg i Rangoon og benyttede lejligheden til at lægge en krans på den britiske krigskirkegård for dem, der døde på Burmas "railroad« under den japanske besættelse. Jeg var så imponeret af befolkningens civilisation i dette land - jeg forstår godt, at briterne altid har anset det for en af deres mest avancerede kolonier, da de endnu udøvede kolonimagten - at jeg ved juletid tog tilbage, også til den anglikanske kirke - det kan jeg anbefale mine britiske kolleger - hvor det i "the war chapel« i håndskrift nøje er protokolleret, hvilke briter, der har givet deres liv for befrielsen af dette land og min egen kirke, den anglikanske kirke. Og jeg overbringer nu en anmodning fra begge biskopper i den anglikanske og den lutherske kirke, om at man ikke må glemme, at alle økonomiske foranstaltninger altid rammer den fattige del af befolkningen først. Det ville jeg gerne videregive.
Hertil kommer naturligvis, at det i går ved mine intensive undersøgelser af krænkelser af menneskerettighederne, er faldet mig i øjnene, at vi anvender en form for udvælgelse - det må jeg spørge mine ekspertkolleger nærmere om - fordi et land som Brunei, som slet ikke har noget parlament, ét af de ni medlemmer af ASEAN, aldrig har været på vores hitliste.
En sidste bemærkning, hr. formand, den tro, der findes i Burma, sådan som jeg selv har oplevet det, behandles altid stedmoderligt af Parlamentet. Det er mine sidste ord, måske kan vi fra kristent hold i fremtiden gøre noget ved dette.

Maij-Weggen
Hr. formand, jeg vil kun fremføre, at den af 80 % af befolkningen valgte præsident for Burma har anmodet om økonomiske forholdsregler. Jeg mener det er tilstrækkeligt.

Formanden
Mange tak, fru Maij-Weggen, for den opklarende bemærkning. Jeg giver igen ordet til hr. Bertens og jeg vil gerne erindre Forsamlingen om, at vi jo er i gang med en forhandling under ét om forskellige mundtlige forespørgsler. Det er grunden til, at hr. Bertens står på talerlisten til at tale for anden gang og igen vil komme til at tale en tredje gang.

Bertens
Hr. formand, fru Maij-Weggen nævnte det allerede ved begyndelsen af denne debat: FN's Menneskerettighedskommission var sidste år en sort side i Unionens historie om menneskerettigheder, under det nederlandske formandskab. Desværre kom dette i det internationale rampelys, at vi var meget splittede, og at splittelsen overvejende skyldtes økonomiske fordele.
Rådet har lovet at forbedre sig og hvorfor egentlig ikke. Unionen kan, ved en fælles optræden på FN-plan, sikkert udrette noget. Det gælder særligt i forhold til de større lande, jeg nævner Kina. Der er i øvrigt taget vigtige skridt i Kina i det forløbne år. Der er en god balance mellem åbent og stille diplomati, men giver det resultater? Jeg tror ikke vi må stirre os blinde på Kina. Vi har Nigeria, Burma, Cambodja, Sudan, Afghanistan og Algeriet. Måske Cuba, for paven gør ikke alt helligt.
FN-resolutioner skal følges. Mit spørgsmål til Rådet: Ser det muligheder for at nå frem til et bedre system for at overvåge FN's resolutioner og at styrke opfølgningsstrukturen? I år må vi gribe chancen og styrke FN's stilling. For 50 år siden blev De Forenende Nationer stiftet i Lake Success.
Forsøg på at bevirke, at FN's resolutioner ikke tages helt alvorligt, bør naturligvis opnå det modsatte. Hvordan forestiller Rådets formand sig, at man kan give et afgørende skub for at opnå en stærk "UN-declaration on the protection of human rights defenders«? Efter alle disse år må der nu komme en stærk aftale herom. Menneskerettighedsbeskytterne fortjener en erklæring som påskønnelse for alt deres arbejde, og medlemsstaterne af FN har moralsk pligt til at bevirke dette i det for FN så vigtige år. Jeg håber i det mindste, at dette formandskab giver dette et godt indhold.

Gahrton
Hr. formand, som formand for Kina-delegationen er jeg den første til at erkende, at det ikke er let at vide, hvordan man skal påvirke dette kæmpestore land. Vi diskuterer det ofte i Kina-delegationen; vi skal til og med have et særligt seminar om det.
Det er klart, at vi ikke skal afbryde forbindelserne, det er klart, at vi skal fortsætte med at uddybe kontakterne og fortsætte med dialog. Men skal vi virkelig helt holde op med at kritisere Kina? Det synes at være Rådets opfattelse, da man nu helt vil afstå fra at fremlægge en resolution i Genève.
Vist er der sket ting i Kina, vist har man ændret visse love, vist har man vedtaget, eller i hvert fald underskrevet, en konvention om sociale rettigheder, vist har man indbudt Mary Robinson og vist har man løsladt Sacharov-prismodtageren Wei Jingsheng. Men er det virkelig tilstrækkeligt til at give Kina karakteren bestået? Det mener Human Rights Watch ikke; det gør Wei Jingsheng, som jeg havde lejlighed til at træffe i Bruxelles for en tid siden, heller ikke. De mener, at man også skal opretholde et pres .
Jeg vil gerne spørge: Er det virkelig sådan, at Rådet har en strategi for menneskerettigheder i Kina? Eller er det blot kommercielle hensyn, som har ført til denne nye passivitet?

Dupuis
Hr. formand, denne beslutning af Parlamentet er vigtig. Jeg har de samme betænkeligheder som hr. Gahrton med hensyn til Rådets ønske om at vedtage en holdning, som jeg håber vil være magen til Parlamentets holdning i morgen. Der har været nogle fortilfælde, navnlig dem fra sidste år. Jeg har også nogle betænkeligheder med hensyn til Kommissionen. I forbindelse med Kina er der en række detaljer, som er ret bekymrende. Visse projekter har stået stille i to år, og jeg har lige fået at vide, at som følge af en omlægning af Kommissionens tjenestegrene er nogle projekter, der var blevet behandlet og tilrettelagt af GD VIII, blevet overført til GD IB, hvilket vil gøre det nødvendigt at begynde forfra på hele processen og således miste endnu nogle lange måneder. Der er nogle projekter, som har stået stille i to år. Rådet er således tilbageholdende, men det lader også til, at Kommissionen er det.
Hvad angår De Forenede Nationers resolution er der et punkt, som jeg absolut ikke er enig i, og det er punktet om Algeriet. Her til morgen lykkedes det vores Parlament at vedtage en værdig holdning med hensyn til Irak, hvilket ikke er tilfældet med de andre institutioner. Med hensyn til Algeriet, så er Parlamentet takket være det underudvalg, der ledes af hr. Soulier, i færd med at udvikle sig i den rigtige retning og vedtage en værdig holdning. Parlamentet vil derfor ikke modsige sig selv ved i morgen at vedtage en bestemmelse, hvori der anmodes om oprettelsen af et internationalt undersøgelsesudvalg om Algeriet. Det har været et meget stort stykke arbejde at få sat gang i Parlamentet; jeg håber, og jeg er temmelig overbevist om, at det er lykkedes. Vi skal nu sørge for at påvirke Rådet og Kommissionen. Parlamentet vil ikke tage sine ord i sig igen i morgen ved at anmode om en international konference, da dette ville være absurd.

Van Bladel
Hr. formand, de mig tilmålte minutter kan jeg desværre fylde med en liste over lande, der groft krænker menneskerettighederne, men jeg vil nu nævne et par, der ikke så ofte er i rampelyset.
Angola. Regeringen har nu magten i det meste af landet og desværre stiger antallet af mord på oppositionslederne også i Cabindaregionen. Det internationale samfund foretager sig intet, blødgjorte af olien og det enorme våbensalg til dette land.
Cuba. Der er ganske vist løsladt 7 fanger, der i øvrigt straks blev tvunget til at forlade landet, men ikke desto mindre resterer der endnu 500 politiske fanger. På grund af intern splittelse i Parlamentet udtaler Parlamentet sig sjældent herom. Ingen af de cubanske systemkritikere har nogensinde for Parlamentet været værd at tilkende Sakharov-prisen. Ubegribeligt og selektivt, hr. formand.
Ud over at se kritisk på Parlamentet vil jeg også se kritisk på Rådet. F.eks., hvilke konsekvenser har Rådet knyttet til de menneskerettighedsresolutioner, der blev vedtaget i FN sidste år? Hvad er der gjort for at fremme og sikre de særlige indberetteres arbejde? Hvordan vil Rådet organisere en stærk og sammenhængende EU-position ved FN's 54. samling? Er Rådet villigt til under denne samling at afgive klare signaler i retning af Kina, Mexico, Nigeria, Syrien og Cuba, der under forhandlings- og resolutionsprocessen fører en klar obstruktionspolitik. Vil Rådet ikke lade sig påvirke af Kinas et kridt frem og to skridt tilbagepolitik? Anser Rådet virkelig udelukkelsen af Burma på det kommende ASEM-topmøde som et hensigtsmæssigt bidrag til overholdelsen af menneskerettighederne?
Til sidst, i mere end et år opfordres der i flere af Parlamentets resolutioner og af forskellige politiske strømninger til en olieboykot af Nigeria. Er Rådet virkelig villigt til at fremsætte en plan herom i Sikkerhedsrådet? I modsat fald sidder vi her og producerer tomme fraser, og det er ikke meningen med Parlamentet.

Barros Moura
Hr. formand, at fremme menneskerettighederne udgør og bør udgøre et centralt aspekt af Den Europæiske Unions udenrigspolitik, og efter Amsterdam-traktaten er menneskerettighederne i øvrigt blevet erklæret for selve det etisk-juridiske grundlag for enhver handling fra Unionens side.
Det er særligt derfor, at den her fremsatte mundtlige forespørgsel er vigtig. Det drejer sig om, at Parlamentet udøver sin indflydelse på en sådan måde, at Rådet formår at nå frem til fælles holdninger, der kan bekræfte den europæiske identitets værdier og bevare Unionens selvstændighed på det 54. samling i De Forenede Nationers Menneskerettighedskommission.
Som vi alle husker, var Den Europæiske Union på det sidste møde i omtalte kommission ikke i stand til at nå frem til fælles holdninger vedrørernde et spørgsmål af så stor vigtighed som Kina, hvad der betød et utilladeligt tab af selvstændighed i forhold til USA og satte nogle medlemsstater i den vanskelige situation, at de alene skulle forsvare hele Den Europæiske Unions principper, medens andre byttede disse principper ud med umiddelbare økonomiske interesser.
I det indeværende år, hvor vi fejrer 50-årsdagen for Verdenserklæringen om Menneskerettighederne, burde vi handle i enighed for at gøre De Forenede Nationer til et effektivt redskab til at sikre respekten for menneskerettighederne. Med henvisning til menneskerettighedernes universalitet, udelelighed og uadskillelighed anmoder vi om særlig opmærksomhed om situationen i Kina, Nigeria, Burma, Sudan, Iran, Irak, Afghanistan, Cambodja og Østtimor. Blandt alle disse tilfælde fremstår Algeriet alvorligt og grusomt nærværende og i særlig grad komplekst, fordi det ikke kun drejer sig om ansvaret hos en stat, undtagen dog dens manglende evne til at sikre den offentlige orden og respekten for de grundlæggende rettigheder, som bliver udfordret af den fundamentalistiske terrorisme.
Kina, der også har prioritet, har ikke vist nogen mærkbar forbedring trods denne stats erklæringer om at ville ratificere FN's internationale konventioner om menneskerettigheder. Og jeg tror, at vi bør lægge passende vægt herpå.
Vi anmoder Rådet og Kommissionen om at forelægge Parlamentet betænkninger om den nyligt genoptagne dialog vedrørende menneskerettighederne. En anden prioritet for os alle er situationen på Østtimor, der fortsat er underkastet ulovlig besættelse og undertrykkelse fra Indonesiens side. Vi beder Rådet om at gennemføre den fælles holdning og føre de utallige resolutioner, der er blevet vedtaget her i Parlamentet, ud i livet.
I vores forslag fremsætter vi en række ønsker, særlig med henblik på, at der bliver vedtaget en erklæring om forsvarerne for menneskerettighederne, at der bliver lagt ekstra anstrengelser i at føre resolutionen om afskaffelse af dødsstraffen ud i livet, at der bliver taget initiativer mod den dårlige behandling af fængslede, at behandlingen af flygtninge bliver forbedret, at bestemmelserne for beskyttelse af børn og mod handel med kvinder bliver forbedret.
Vi ønsker således, at FUSP kommer til at fungere på et afgørende område, hvor Den Europæiske Union burde undgå to forskellige målestokke og gøre det effektive forsvar af menneskerettighederne til fundamentet for dets positive bidrag til international politik.
Hr. formand, hvis De tillader, at jeg her misbruger en smule af Deres velvilje, vil jeg gerne gøre opmærksom på tilstedeværelsen her i salen af et tidligere medlem af dette Parlament, hr. van Outrive, der meget har arbejdet sammen med os på menneskerettighedsområderne, og som jeg her, med Deres tilladelse, meget gerne vil give min hilsen.

Henderson
Hr. formand, jeg vil gerne indlede mit indlæg med at takke de ærede medlemmer for deres spørgsmål og deres indlæg. Det er mig en fornøjelse at give mig i kast med de spørgsmål, de har rejst. Jeg vil gerne behandle dette i tre dele og et tillæg. Den første del vil handle om Nigeria, den anden om Burma, den tredje om menneskerettigheder, og så vil jeg slutte af med at fremsætte en meddelelse i relation til Azerbajdjan om menneskerettigheder.
Hvad Nigeria angår, så har Rådet for det første fulgt situationen i landet med bekymring siden annulleringen af præsidentvalget den 12. juni 1993. Det har haft foranstaltninger på plads imod det nigerianske regime siden dengang som et tegn på dets bekymring over den manglende respekt for menneskerettigheder og demokratisk styre. Denne bekymring øgedes i løbet af 1995, hvor man oplevede processen og den barske domfældelse over 43 påståede komplotdeltagere, og herunder den tidligere statschef, general Obasanjo, og en række andre højtstående civile, Abachas meddelelse om en treårig overgangsperiode til civilt styre og endelig henrettelsen af Ken Saro-Wiwa og hans otte medtiltalte efter en anløben retsproces.
De to fælles holdninger, der blev vedtaget den 20. november 1995 og den 4. december 1995, styrkede EU-foranstaltningerne, idet de også kom til at omfatte visarestriktioner for medlemmer af det nigerianske regime og deres familiemedlemmer, og herunder personer i besiddelse af længerevarende visa, en omfattende våbenembargo og en sportsboykot. Som de ærede medlemmer har noteret, forlængede Rådet for Den Europæiske Union den 28. november 1997 den fælles holdning til Nigeria af 4. december 1995 indtil den 1. november 1998.
Samtidig gentog Rådet dets bekymring over krænkelserne af menneskerettighederne i Nigeria, herunder interneringen af politiske fanger såvel som den langsomme demokratiseringsproces. Det understregede også dets vilje til at støtte overgangsprocessen. Siden da har Rådet fulgt udviklingen i Nigeria med betydelig bekymring, herunder Shehu Yar'Aduas tragiske død i fangenskab, den yderligere anholdelse og fængsling uden sigtelse af journalister og pro-demokratiaktivister, plus anholdelsen den 21. december 1997 af general Diya og en række andre i forbindelse med et påstået kupforsøg.
Den 26. december 1997 udstedte det luxembourgske formandskab en erklæring på vegne af Den Europæiske Union, hvori det i bydende vendinger appellerede til de nigerianske myndigheder om at behandle de arresterede i overensstemmelse med retsprincipper, der svarer til internationale standarder. Denne erklæring gjorde det også klart, at Den Europæiske Union ikke kunne acceptere en gentagelse af begivenhederne i 1995. Rådet har noteret sig, at der er blevet nedsat en syvmandsmilitærdomstol under ledelse af generalmajor Malu til at dømme 26 personer, der er mistænkt for at deltage i et komplot. Den 14. februar fik pressen lov til at være vidne til indledningen og se de anklagede, men vi forstår, at processen vil foregå for lukkede døre.
Den Europæiske Union var med held medforfatter til yderligere kritiske resolutioner mod Nigeria ved FN's Menneskerettighedskommissions og FN's Generalforsamlings møder i 1997. UNCHR-resolutionen førte den 16. oktober til udpegelsen af en særlig udsending for Nigeria med det mandat at skabe kontakt til de nigerianske myndigheder og folk og aflægge beretning om menneskerettighedssituationen i dette land. Hans første beretning vil blive aflagt ved dette års møde i Menneskerettighedskommissionen. Vi vil presse på for at få endnu en streng resolution på basis af hans beretning.
Jeg vil nu bevæge mig over til Burma. Jeg vil rose den vedvarende interesse, som medlemmerne af Europa-Parlamentet fortsat udviser over for den forfærdende menneskerettighedssituation i Burma. Rådet deler fuldt ud medlemmernes bekymring. Dets arbejdsgrupper på alle niveauer drøfter regelmæssigt, hvordan man kan tilskynde til forandring i dette land. Rådets budskab om Burma er enkelt. Burmas folk har på demokratisk vis udtrykt deres ønske om at få en mere reel behandling, og deres stemme bør høres af deres regering. Den Europæiske Union har - for at styrke dette budskab og tilskynde til reform - introduceret en pakke med skrappe foranstaltninger imod det burmesiske regime.
Den fælles holdning om Burma, der første gang blev vedtaget i oktober 1996, omfatter en omfattende våbenembargo, et forbud mod at udstede visa til medlemmer af regimet og deres familiemedlemmer, et forbud mod forsvarsforbindelser og bistand, med undtagelse af humanitær bistand, og et forbud mod officielle besøg på højt niveau. Den Europæiske Union har også midlertidigt indstillet handelspræferencevilkårene for den burmesiske eksport af landbrugs- og industrivarer til Unionen. Nogle medlemsstater har på national basis indført yderligere foranstaltninger.
Rådet undersøger med jævne mellemrum, om der er enighed om at vedtage dem i alle medlemsstater. Der er ikke tale om nogen lemplelse af disse foranstaltninger uden en væsentlig forbedring af menneskerettighedssituationen i Burma. Vi er bevidste om, at sådanne sanktioner under nogle omstændigheder kan skade netop de mennesker, de har til formål at hjælpe. For at hjælpe med at lindre de lidelser, som den burmesiske regerings politikker tilføjer almindelige burmesere, overvejer EU-partnerne en pakke med positive foranstaltninger til styrkelse af det civile samfund i Burma og til en styrkelse af det fremragende humanitære arbejde, der allerede bliver gjort der.
Jeg vil gerne hylde de mange europæiske og andre NGO'er, der arbejder utrætteligt for at forbedre vilkårene på stedet. Rådet samarbejder med NGO'er for at tackle problemet med Burmas flygtninge fra begge sider af grænsen. EU-ambassadører i Bangkok er i forbindelse med regeringen i Thailand om behovet for at skaffe husly og beskyttelse til flygtningene. Vi forsøger at følge situationen på nært hold og står rede til at gøre en hurtig ekstraindsats, hvis det skulle blive nødvendigt. Vi arbejder også på at tilskynde til forbedringer i Burma gennem et tæt politisk samråd med vores internationale partnere. Rådet bevarer Burma højt på sin dagsorden for regeringsdrøftelser. Vi er fast overbeviste om, at regeringerne i Asien har en særlig vigtig rolle at spille, når det gælder om at gøre brug af deres indflydelse over for regimet og presse på for at få en reform i Burma, og vi slår fortsat kraftigt til lyd for at få dem til at gøre det.
Vores internationale partnere samarbejder tæt i FN. F.eks. vedtog FN's Generalforsamling i december samstemmigt en skrap resolution om menneskerettigheder i Burma. Flere EU-medlemsstater var medforfattere af denne, og teksten er stærkere end sidste års resolution inden for væsentlige områder. Vi forventer, at de burmesiske myndigheder overholder deres forpligtelser som medlem af FN og straks udmønter resolutionen. Unionen vil også fremsætte en resolution om Burma ved FN's Menneskerettighedskommissions møde i Genève i næste måned.
Rådet har truffet konkrete foranstaltninger til at tage fat på krænkelserne af menneskerettighederne i Burma. Det holder meget regelmæssigt øje med situationen og står rede til at overveje yderligere foranstaltninger, positive som negative, afhængig af, hvad situationen på stedet måtte kræve.
Jeg vil nu gerne vende mig mere generelt imod menneskerettighederne. Fra midten af marts- og indtil slutningen af april-måned vil formandskabet være ordfører for Den Europæiske Union ved FN's Menneskerettighedskommissions 54. møde i Genève. Disse rettigheder er et helårsemne og ikke kun et emne for Kommissionens årlige møder. Men Kommissionens møde er helt bestemt den vigtigste enkeltstående begivenhed i den internationale kalender, hvor vi kan vise vores engagement i menneskerettighederne og arbejde for deres gennemførelse over hele verden. Vi er imidlertid bevidste om, at Kommissionen ikke altid er noget nemt miljø at arbejde i, for mange synspunkter er repræsenteret dér. Der vil være nogen til stede, der vil søge at hæmme det internationale samfunds arbejde på at fremme menneskerettighederne. Mange lande vil automatisk være imod forstyrrende mekanismer, og at deres borgere erkender deres umistelige rettigheder. Vi vil gøre vores yderste, sammen med andre ligesindede lande, for at sikre, at en sådan ødelæggende og uforsvarlig modstand ikke vinder hævd.
Dette års møde i Menneskerettighedskommissionen vil især fokusere på 50 års dagen for FN's menneskerettighedserklæring. Denne erklæring fastsatte almene standarder for menneskerettighederne. Halvtreds år senere er disse standarder stadig lige så relevante, som de var, da erklæringen blev vedtaget. Men vi befinder os stadig langt fra deres fulde gennemførelse. Halvtredsårsdagen er tidspunktet for en gennemførelse af disse standarder. Det er ikke tidspunktet til at trævle eksisterende tekster op, og vi vil fast modsætte os ethvert forsøg på at gøre dette.
Ved mødet vil vi især fæste os ved at sikre, at Kommissionen gør en effektiv indsats for at fremme børns rettigheder. Alt for ofte glemmes eller overses børns rettigheder. Børns rettigheder bør være et tværgående element i hele Kommissionens arbejde. Næsten alle lande har ratificeret konventionen om barnets rettigheder, og nu er tiden inde til dens gennemførelse.
Et andet væsentligt tværgående emne for Rådet er kvinders rettigheder. Vi vil sikre, at kvinders rettigheder får deres behørige plads i Kommissionens arbejde, ikke kun i de resolutioner, der konkret omhandler kvinders rettigheder, men også i andre dele af Kommissionens indsats.
EU vil spille en fuld rolle i hele Kommissionens arbejde. Især er der allerede enighed inden for Unionen om, at formandskabet på vegne af Unionen vil fremsætte resolutioner om Nigeria, Burma, Den Demokratiske Republik Congo, israelske bosættelser, Iran, Østtimor og Irak. Vi vil også tage initiativ vedrørende Colombia, hvor den glædelige beslutning om at åbne et menneskerettighedskontor i Bogota har sin oprindelse i et unionsinitiativ. Unionen vil herudover komme med et indlæg, hvori vi fremsætter vores holdning om andre lande, hvor vi er alvorligt bekymrede for menneskerettighedssituationen.
Rådet overvejer stadig, hvordan det skal tage menneskerettighedssituationen i andre lande op ved Kommissionens møde, herunder menneskerettighedssituationen i Kina. Vi beklager sammenbruddet i EU-samstemmigheden om en menneskerettighedsresolution i 1997. Vi overvejer stadig en aktion ved Menneskerettighedskommissionen. Men den vil afhænge af udviklingerne og de fremskridt, der gøres i de bilaterale og i EU's menneskerettighedsdialoger. Vi forventer at træffe en beslutning snarest.
Vi er bekymrede over menneskerettighedssituationen i Kina og vil i en samarbejdsvillig ånd tage dette op over for den kinesiske regering. Kina har udvist en vilje til at drøfte menneskerettighedsspørgsmål med os og Den Europæiske Union som helhed. Kina er også indgået i en dialog med andre. Disse drøftelser har givet resultater, oplysninger om enkeltsager og en aftale om tekniske samarbejdsprogrammer. Formandskabet vil også komme med indlæg om racisme, demokrati og udvikling, internering og spørgsmål om retssætninger, kvinders rettigheder, barnets rettigheder, menneskerettighedsforkæmpere samt israelske bosættelser.
Vi vil støtte Menneskerettighedskommissionens forskellige uafhængige mekanismer, herunder de særlige udsendinge og arbejdsgrupper. De spiller en meget vigtig rolle i overvågningen af krænkelser og rådgivningen af regeringer om forbedringer i menneskerettighederne.
Som De sikkert kan forestille Dem, forventer Rådet ikke nogen særlig nem session. Men vi ved, hvad vi ønsker at nå frem til, nemlig reelle fremskridt henimod gennemførelsen af alle menneskerettigheder for alle mennesker, og vi vil arbejde hårdt for at sikre, at vi når dette mål.
Som jeg angav i begyndelsen af mit indlæg, kan jeg i dag meddele, at Azerbajdjan har afskaffet dødsstraffen som følge af et pres øvet af Unionen. Jeg mener, at det er et skridt i den rigtige retning til fremme af menneskerettighederne, og vi opfordrer andre lande til at følge dette eksempel.

Formanden
Ærede medlemmer, præsidiet har modtaget flere ønsker om at få ordet fra medlemmer, der allerede har deltaget i forhandlingen. Præsidiet mener, at vi, eftersom der stadig er mere end ca. ti talere, der står indskrevet til denne forhandling under ét, ikke bør ændre forhandlingens sædvanlige rækkefølge. De medlemmer, der nu har bedt om ordet på baggrund af indlægget fra formanden for Rådet, vil kunne fremsætte deres spørgsmål til sidst, for jeg tror heller ikke, at dette er det sidste indlæg fra Rådets formand. Og han vil derfor have endnu en lejlighed til at svare dem.

Kinnock, Glenys
Hr. formand, kan De forsikre mig om, at rådsformanden vil være til stede her, hvis vi skulle ønske at stille ham spørgsmål, for jeg ønskede konkret at stille ham et spørgsmål om et meget konkret spørgsmål, som jeg stillede.

Formanden
Fru Kinnock, jeg tror ikke, at De havde lejlighed til at høre det, som jeg lige har sagt. Ud over Deres ønske om få ordet, er der andre, der har ønsket få ordet efter den tale, som formanden for Rådet har holdt. Men derudover er der en indskrivningsrækkefølge og en række talere, der endnu ikke har haft lejlighed til at tale, og som har lige så stor ret til at få et svar fra Rådets formand og fra hr. kommissær Marín som dem, der har talt indtil nu. Og det, som jeg altså bad Dem om, samtidig med, at jeg anmodede om Deres forståelse, var, at De fremførte Deres spørgsmål til formanden for Rådet, når den egentlige forhandling er slut, fordi vi endnu har yderligere ti indskrevne talere. Og vi kan ikke give noget medlem særrettigheder frem for de øvrige. Jeg håber, at de forstår mig: jeg kan ikke gøre andet.

Marín
Hr. formand, Kommissionen accepterer fuldstændigt den linje, som formanden for Rådet har fremlagt angående Nigeria og Burma. Jeg vil begrænse mig til at fremsætte nogle flere forklaringer.
Det er rigtigt, at Nigeria befinder sig midt i en kritisk periode, fordi der inden for seks måneder skal afholdes præsidentvalg, som vi håber vil føre til en civil regering under en civil præsident i landet. Der er derfor meget, der står på spil. Hvis den demokratiske overgangsproces af en eller anden grund løber af sporet, vil volden og blodsudgydelserne måske genopstå, og det vil muligvis brede sig til andre lande med meget alvorlige menneskelige og økonomiske konsekvenser. Vi er overbeviste om, at Nigerias befolkning ikke vil se passivt til, at rækken af militærstyrer bliver længere.
De mange spørgsmål der er blevet stillet til problematikken omkring Nigeria er et udtryk for Den Europæiske Unions bekymring for, om demokratiseringen har fået fodfæste i landet, og om det økonomiske overskud som følge af dens finansielle bistand bliver retfærdigt fordelt i befolkningen, som stiger i antal og i fattigdomsniveau.
Som det er blevet påpeget, er Nigeria for stort og for vigtigt et land i Afrika og i hele verden, til at man kan se bort fra det.
Jeg vil ubetinget forsikre om, at Kommissionen inden for dens beføjelser, vil gøre hvad der står i dens magt med henblik på at hjælpe og mobilisere de nødvendige midler til styrkelse af det nigerianske civilsamfund og specielt de mest sårbare grupper.
27 år med skiftende militærstyrer har efterladt et uudsletteligt indtryk i det nigerianske civilsamfund, som vil tage lang tid om at forsvinde. Den apati og fatalisme, som karakteriserer flertallet i civilsamfundet bør på en eller anden måde vendes, og vi er overbeviste om, at Nigerias velkendte initiativrigdom og dynamik kan animeres til dette formål.
Til slut vil jeg gerne sige, at Kommissionen har intentioner om at fortsætte sine bestræbelser for en dialog med Nigerias myndigheder, og tillægger særlig prioritet til de foranstaltninger, der omhandler bekæmpelse af menneskerettighedskrænkelser, styrkelse af uafhængighed og uddannelse af dommerstanden, af juristuddannelsen, forbedring af regeringsudøvelsen og støtte til demokratiets opretholdelse.
Hvad angår Burma - og det er ikke første gang vi behandler disse spørgsmål i Parlamentet - vil Kommissionen påpege følgende: vi har i det omfang det har været os muligt og i henhold til den fælles holdning, Rådet har accepteret, forsøgt at indlede en såkaldt kritisk dialog med militærstyrets myndigheder. Vores forsøg med en kritisk dialog i De Forenede Nationer i New York uden for ASEAN´s møder har hidtil ikke fungeret, og fungerer stadig ikke, simpelthen fordi det er blevet afvist. For tiden er der ikke nogen nævneværdig kontakt mellem Kommissionen og militærstyret. Det er sandt, at fælles holdningen pålægger os at indlede denne politiske dialog, men jeg holder fast ved, at det ikke har været muligt med militærstyret.
Det forholder sig anderledes med de demokratiske kræfter, som har iværksat en række af vores beslutninger. Jeg forstår ikke hr. Dupuis, når han siger, der har været forsinkelser. Det er ikke sandt. Kommissionen har iværksat et program til støtte for oppositionen, for den burmesiske splid, der er blevet fastslået i Europa, og i den henseende har vi fremsat et projekt, som skal styrke demokratiske aktiviteter og uddannelse af oppositionens medlemmer og de fremtidige ledere. I Bruxelles har vi åbnet et Europa-Burma hus. Det vil sige, at vi altså har sat os i forbindelse med oppositionen og med de af oppositionens systemkritikere, som bor i Europa, og vi er i gang med at hjælpe dem. Hvad angår militærstyret kan jeg ikke fortælle dem noget af den simple grund, at vi ikke har nogen form for kontakt. Den eneste mulighed er det besøg, som Kofi Annans særligt udsendte hr. Álvarez Soto snart vil aflægge. Han har på hr. Kofi Annans vegne det klare mål at forsøge at indlede denne kritiske dialog.
Sluttelig er Unionens holdning til spørgsmålet om ASEAN helt tydelig. For det første ligger ansvaret for ASEAN´s beslutning om at udvide dens regionaluddannelse til at omfatte Burma hos ASEAN selv. Begrundelsen for denne beslutning ligger i, at de ved hjælp af det såkaldte »constructive engagement«, som er oversættelsen af den kritiske dialog fra asiatisk til engelsk, kan vise, at de faktisk har tillagt dialogen betydning. Hvad angår Kommissionen, vil jeg igen påpege over for Parlamentet, at Burma for det første ikke er omfattet af samarbejdsaftalen fra 1980, som blev udvidet med Brunei og Vietnam. Kommissionen har ikke intentioner om at foreslå Rådet en udvidelse af protokollen om samarbejde på regionalområdet fra 1980 mellem ASEAN og Den Europæiske Union. I den henseende fastholder vi vores holdning, bortset fra godkendelserne i Rådets fælles holdning. Desuden er Burma også udelukket fra alle ASEAN´s samarbejdsprogrammer.
Derfor er der ingen grund til bekymring over dette tema, for i øjeblikket og så længe fælles holdningen ikke ændres, følges både Rådets fælles holdning og Parlamentets gentagne anmodninger stramt. Det var de seneste nyheder i disse to sager.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Marín.
Jeg har i henhold til forretningsordenens artikel 40, stk. 5 modtaget tyve forslag til beslutning.

Howitt
Hr. formand, mere end to år efter Ken Sara-Wiwas henrettelse, hvor hans søn, Ken, kom til Bruxelles tre dage senere og fremkaldte en fuldstændig og absolut støtte fra alle dele af dette Parlamentet for en tilbagevenden til demokrati og menneskerettigheder i Nigeria, er vi atter igen tvunget til at anmode Europa-Parlamentet om at fordømme Abacha-regimets fortsatte tilsidesættelse af disse principper.
Abachas præsidentkandidatur for fire ud af fem partier og den fortsatte husarrest af høvding Abiola udgør ikke nogen overgang til civilt styre, kommissær Marin. Anholdelsen af påståede komplotdeltagere i december sidste år, trusler mod journalister, der beretter om disse, og anholdelsen af 30 personer, der opfattes som værende aktivister, forud for festligholdelsen af Ogoni-dagen i sidste måned er alt sammen vidnesbyrd om, at den nigerianske regering har opgivet endog symbolske bestræbelser henimod en overgang til demokrati.
Jeg vil bede Kommissionen og Rådet om at svare på fru Kinnocks argumenter vedrørende klare kriterier for denne overgangsproces.
Igen i dag siger vi, at oliesanktioner er og bliver det eneste virkemiddel, som det internationale samfund råder over, og som garanterer forandring. Olieindtægter, der beløber sig til 96 % af Nigerias samlede eksportindtægter, med 40 % af den føderale regerings samlede indkomst leveret af ét europæisk selskab, nemlig Shell. Europa-Parlamentet bør fordømme den nigerianske regering for dens erklæring i denne måned om, at den vil søge at genoptage olieudvindingen i Ogoniland med magt. Vi bør samstemmende opfordre Shell indtrængende til at fordømme dette offentligt.
Sidste år havde vi drøftelser med Shell her i Parlamentet om deres forretningsprincipper. Vi accepterer, at de har potentialet til at være det godes magt i Nigeria, men de må acceptere et større ansvar som reaktion på den seneste krise. Batom Mitee, der er broder til den fungerende formand for Bevægelsen til Ogoni-folkets Overlevelse (Movement for the Survival of the Ogoni People - Mosop) udtalte følgende til The Times: «Landmændene kæmper om jord og arealer med olieboringen. De ser ikke regeringen. De ser Shell. De vil gerne have, at Shell udviser interesse.« Den 3. januar i år blev Batomis bil forfulgt og gennemsøgt af medlemmer af den samme interne sikkerhedsstyrke, som blev nedsat for at undertrykke protesterne imod Shell. En rapport om kampen imod Shell blev fundet på bagsædet. Batom blev slæbt ud af sin bil og gennembanket alvorligt. Han blev tilbageholdt og udsat for alvorlig tortur, nægtet mad, lægehjælp og adgang til en advokat.
Ken Saro-Wiwa var overbevist om, at han ville dø "for Shells skyld«. Lad os, lad Shell, lad enhver medlemsstat, der handler med olie, handle nu for at redde Batom Mitees liv såvel som livet for de tredive andre, der blev arresteret sammen med ham, og livet for alle de undertrykte nigerianere, som de repræsenterer.

Moorhouse
Hr. formand, som en af medforfatterne til forslagene til beslutning om Nigeria og Burma er jeg særlig tilfreds med, at vi har denne debat her i eftermiddag og gør brug af den mundtlige forespørgsel med forhandling frem for den normale uopsættelige debat. Jeg er rådsformanden og hr. Marin taknemmelig for deres respektive udtalelser, som jeg tror formentlig tager sagen så langt, det er muligt især i bestragtning af, at rådsformanden så at sige skal repræsentere de fjorten andre medlemsstater.
Hvad Nigeria angår, refererede han til sportsboykotten. Jeg mener, at dette bør betragtes som værende noget ironisk, idet Nigeria har fået grønt lys til at deltage i VM i fodbold. Det slår skår i hele systemet og tillader en flok nigerianere at komme til Paris og andre steder for at deltage i fodbold-VM. Jeg ved ikke, om han er i stand til at give os en forklaring, men jeg mener, at det er en illustration af, hvordan én medlemsstat kan stikke en kæp i hjulet på hele systemet.
Hvad Burma angår, er det eneste, jeg kan nå at fremføre noget om på et minut, eftersom jeg ikke var i stand til at være her til formiddag af grunde, som jeg ikke selv var herre over, det omfang, hvori der stadig investeres dér. Et selskab som Total foretager f.eks. omfattende investeringer, vi korresponderer med dem, og de sender os et arrogant svar om, at de intet vil have med os at gøre og giver os i øvrigt ingen oplysninger overhovedet. Jeg ville ønske, at rådsformanden kunne stille nogle meget utilslørede spørgsmål til visse medlemsstater og visse selskaber. Der er også mange andre involverede. Jeg har nu fremsat mine to punkter om fodbold-VM og omfanget af investeringer i Burma.

Caccavale
Hr. formand, ærede kolleger, jeg har opmærksomt lyttet til hr. kommissær Marín, meget opmærksomt, netop fordi hans udtalelser endnu en gang viser, hvor magtesløst Europa er vedrørende to modsatte spørgsmål, nemlig Nigeria og Burma.
Hvad foregår der i Nigeria? Denne blodige junta - junta, som hr. kommissær Marín kaldte det for ikke at anvende termen diktatorer - med en valgt præsident, hvis skæbne er uvis, med henrettelsen af Ken Saro-Wiwa og andre repræsentanter for Ogoniregionen - forsøger nu at udbrede sin militære indflydelse til andre afrikanske lande. Vi erfarer i disse timer, at det nigerianske militær har invaderet Sierra Leone; folk flygter allerede fra deres hjem som følge af denne militære intervention, der gennemføres under dække af en fredsstiftende mission. Ikke et eneste ord lod De falde om dette, hr. kommissær. Imidlertid kunne jeg godt tænke mig at vide, om man under den kritiske dialog, Kommissionen agter at føre med Nigeria, også kalkulerer med Nigeria i rollen som en magt, der skal skabe fred på det afrikanske kontinent ved hjælp af krudt og kanoner.
Det andet spørgsmål vedrører Burma. Det er rigtigt, at vi ikke anerkender dette lands optagelse i ASEAN, og dermed eksisterer der ingen dialog mellem Europa og Burma, men det er også sandt, at der foregår en snigende legitimering af det burmesiske diktatur, ifølge hvilket oppositionen er ryddet af vejen, også hér ved hjælp af tortur, fængsling, summariske henrettelser, husarrest for en nobelpristager m.m. Hr. kommissær, heller ikke i denne sag har vi fået en ordentlig forsikring fra Deres og fra Kommissionens side.

André-Léonard
Hr. formand, jeg er kommet tilbage fra Algeriet, hvor jeg har været for at tale om menneskerettighederne i dette land, der er prisgivet terrorismen, og jeg vil gerne udtrykke min dybeste respekt for alle ofrene for disse barbariske handlinger.
Jeg er naturligvis ikke enig med vores kollega Dupuis, for jeg er på ingen måde tryg med hensyn til de mange forsvundnes skæbne, udøvelsen af tortur og de hemmelige fængslingssteder. Jeg beder derfor Rådet og medlemsstaterne om at lade Algeriet være iblandt prioriteringerne for FN's Menneskerettighedskommissions næste møde, og jeg er overbevist om, at det at sende en særlig udsending ikke vil blive opfattet som en straf eller en fordømmelse af dette land. Dette system, der er udtænkt af FN, og som anvendes for nogle lande, hvor situationen er mindre bekymrende end i Algeriet, vil tværtimod bidrage til at kaste lys over sagen og komme ud af krisen.
Det er sandt, at Algeriet er på vej mod et demokrati; det har vi konstateret. Algeriet må derfor kunne acceptere, at de områder, der stadig er uklare - i det mindste i øjeblikket - bliver gennemskuelige. Og det er også op til os at opfordre dette land til at acceptere, at man fremmer respekten for de universelle værdier og respekten for det enkelte menneske.
Jeg gør opmærksom på, at i modsætning til, hvad hr. Dupuis siger, så nævner den fælles beslutning ikke noget krav om et internationalt undersøgelsesudvalg.

Blokland
Hr. formand, Nigeria er virkelig et meget råddent æble i kurven med ikke alt for frisk afrikansk frugt. Demokratisk valgte præsidenter afsættes, politiske modstandere fængsles eller hænges. Også uden for landets grænser er det nigerianske regime aktivt. Under ECOMOG's flag kæmper nigerianske soldater mod militærjuntaen i Sierra Leone, såkaldt for at genindsætte præsident Kabbah i hans embede, men det drejer sig først og fremmest om Sierra Leones diamantminer.
Spørgsmålet er, hvad EU kan gøre mod styret i Nigeria. I november 1995 blev det militære samarbejde og ulandshjælpen udsat af Rådet. I december samme år blev forholdsreglerne skærpet lidt. Efter at disse forholdsregler i tre år ikke har haft nogen virkning, går nogle i Parlamentet ind for en olieboykot. Det vil ramme regimet hårdt, fordi det for 90 % er afhængig af indtægterne fra olieeksporten.
Erfaringerne med lignende boykotaktioner har imidlertid vist, at det først og fremmest er befolkningen, det går ud over, mens den regering, som man vil ramme med boykotten, ofte er i stand til at holde sig ved magten i mange år derefter. På grund af det store flertal af fattige i Nigeria, tvivler jeg på nytten af en olieboykot. Derfor støtter jeg en undersøgelse af gennemførligheden og følgerne af en olie-embargo. Derefter kan det overvejes, om der skal iværksættes en sådan embargo. Jeg mener dog, at de eksisterende sanktioner, som Rådet har iværksat mod Nigeria, også skal overholdes af Rådet.

Blak
Hr. formand, det burmesiske folk fortjener, at vi i dag stemmer ja til den udtalelse, vi har til debat. Regimet i Burma er blandt de mest usympatiske diktaturer i verden. Befolkningen undertrykkes brutalt, og militærdiktaturet respekterer næppe en eneste menneskerettighed. Burma er centrum for Asiens narkohandel. Der produceres årligt over 2.000 t opiummasse i Burma, nok til 250 t heroin, som eksporteres til Vesten. Indtægterne bruges af diktaturet til at fastholde grebet om magten. Den udtalelse, vi har foran os i dag, kræver i klare vendinger, at udenlandske virksomheder øjeblikkeligt stopper deres investeringer i Burma, og at EU snarest indfører økonomiske sanktioner over for Burma. Modtageren af Europa-Parlamentets Sakharov-pris, Aung San Suu Kyi, har opfordret EU til at tage sådanne skridt. I perioden med apartheid i Sydafrika var det også de undertryktes talsmænd, der anmodede omverdenen om at lægge økonomisk pres på regeringen, mens virksomhederne i Vesten kæmpede indædt imod. Nu lukrerer virksomhederne i de lande, der gik forrest med antiapartheid, på den nye situation. Man må forstå, at investeringer i Burma er en direkte støtte til militærdiktaturet. Burmeserne ville være bedre tjent med, om dette regime blev væltet, og økonomiske sanktioner har tidligere vist sig som et mere effektivt middel end kritisk dialog med en partner, der ikke forstår begreberne.
Jeg hørte hr. Marin udtale, at man havde spillet fallit med den kritiske dialog, så jeg forventer, at der kommer en udtalelse fra Kommissionen om, at man i betragtning af, at man har spillet totalt fallit på dette område, vil iværksætte de økonomiske sanktioner. Det ville klæde både Kommissionen, men især også Rådet, for jeg synes, at det var et noget indholdsløst svar, der kom fra hr. Henderson om Burma.

Lenz
Hr. formand, en indledende bemærkning. Jeg vil meget gerne bede Præsidiet om, at også forhandlingen under ét så vidt muligt ordnes efter emner. For det er ret kompliceret at holde styr på Burma, Nigeria, det 54. møde i Menneskerettighedskommissionen i Genéve. Jeg siger det også, fordi vi har tilhørere.
Men lad mig sige noget vedrørende det 54. møde i FN's Menneskerettighedskommission i Genéve. FN's menneskerettighedskommission holder møde hvert år. Den er et håb for mange, men den skuffer også mange. Men for os, for Den Europæiske Union - derfor vil jeg også gerne understrege det meget tydeligt her - er den en test, der skal vise os, hvorvidt den gør alvor af sin egen menneskerettighedspolitik, og i hvor høj grad den omsætter sine egne teser. Desto mere bestyrtet var mange lande sidste år, først og fremmest Danmark, da visse stater i Den Europæiske Union ikke længere støttede den beslutning om Kina, som var blevet fremlagt et år tidligere med stort møje og besvær.
Nu er der naturligvis ikke noget land, der er forhindret i at forbedre menneskerettighederne hos sig selv. Hvis det virkelig er tilfældet, vil vi ikke være de sidste, der konstaterer det.
Der er igen i år fremlagt et beslutningsforslag for Europa-Parlamentet, der opfordrer Rådet til at finde frem til fælles prioriteter i Genéve. Listen over lande, som bliver kritiseret på grund af deres menneskerettighedspolitik, er stadig væk meget lang, alt for lang. Her er blot nogle få eksempler: Algeriet, Irak, Iran, Nigeria, Congo. Desuden er der problemer såsom den internationale handel med mennesker, især med kvinder og børn.
Men alligevel opgiver vi ikke håbet om, at Den Europæiske Union viser sig fra en stærk fælles side, for kun på den måde kan vi udrette noget. Dette er ligeledes rettet mod rådsformanden og repræsentanterne for Kommissionen. Netop i betragtning af udvidelsen af Den Europæiske Union mod øst burde vi tage disse spørgsmål meget alvorligt og måle vores egen holdning efter de kriterier, som vi opstiller for andre stater. Det gælder først og fremmest i år, hvor vi kan fejre 50-året for menneskerettighedskonventionen, som vi jo ønsker udvidet med en international domstol for menneskerettigheder. Jeg mener, at det først og fremmest er en påmindelse til os selv.

Theorin
Hr. formand, Parlamentet, som mange gange har behandlet spørgsmålet om de overtrædelser af menneskerettighederne, som militærjuntaen i Burma gør sig skyldig i, må tages op igen. Vi er ikke alene i vores kritik. Både De Forenede Nationer og USA og mange andre lande har i den sidste tid reageret på ny.
Aung San Suu Kyi er demokratisk valgt med et overvældende flertal, over 80 %, men nægtes at overtage ansvaret og sidder stadig i husarrest. Mange politikere sidder fængslet af politiske årsager og nægtes deres demokratiske rettigheder. Politiske møder forbydes, og der sker fortsat overgreb mod etniske minoriteter, bl.a. blev 400 landsbyindbyggere dræbt i maj og juni sidste år. Der er desuden en stærk tilknytning mellem militærregimet og narkotikaproducenterne; det meste af verdens heroin kommer jo fra Burma.
Aung San Suu Kyi har flere gange bedt om, at det internationale samfund indfører politiske og økonomiske sanktioner mod Burma, noget som præsident Clinton besluttede i maj sidste år, da nyinvesteringer i Burma blev forbudt. Men multinationale olieselskaber, også europæiske, f.eks. Total, fortsætter med at støtte militærregimet. Olieselskabernes investeringer udgør den største fremmedvaluta i landet. Derfor er det vigtigt, at Parlamentet med kraft på ny fordømmer diktaturet i Burma og kræver, at menneskerettighederne garanteres, så Aung San Suu Kyi løslades fra husarresten og FN's rapportør uden betingelser får lov til at gennemføre sin opgave.
Det er godt, at Rådet har besluttet ikke at acceptere Burmas deltagelse i møderne mellem EU og ASEAN, før situationen for menneskerettighederne er blevet bedre i Burma. Men Parlamentet kræver nu, at Rådet besvarer Aung San Suu Kyis krav om økonomiske sanktioner mod militærjuntaen ved at afbryde alle handels- og turistforbindelser mellem EU og Burma, og ved at stoppe investeringer i Burma af europæiske virksomheder.
Rådets repræsentant, Henderson, sagde tidligere, at De fra Rådets side var rede til at foretage yderligere indgreb. Hvilke initiativer er formandskabet rede til at tage for at opnå effektive økonomiske sanktioner og for at fremme demokratiet i Burma?

de Melo
Hr. formand, kære kolleger, vi er ikke verdens regering, ej heller er vi, i Den Europæiske Union, verdens politi. I den historiske fase, som vi befinder os i, er det en anden union, der regerer og virker som politi. Men inden for vores begrænsede rammer har vi, Den Europæiske Union og især Europa-Parlament, gjort meget politisk til forsvar for menneskerettighederne. Denne politik er imidlertid ikke blevet koordineret, så den kan fremstå som en konsensus mellem de parter, der udgør Den Europæiske Union i forhandlingerne om dette spørgsmål i De Forenede Nationer. Summen af små stemmer har mange gange mindre virkning end en fælles og kraftigere stemme. Det er ikke dét eksempel, som Den Europæiske Union har leveret.
På den anden side er der stor mangel på respekt for De Forenede Nationers resolutioner, hvilket mange gange gør denne organisations beslutninger lidet troværdige. Det aktuelle tilfælde med Irak og vores historiske tilfælde med Østtimor er eksempler, der bekræfter denne mangel på respekt. Jeg kunne opregne utallige af dem, men de ærede medlemmer kender til sagen bedre end jeg.
Jeg mener, at Den Europæiske Union har ret og frem for alt pligt til at kæmpe for De Forenede Nationers prestige ved at gøre opmærksom på disse forhold. Det er den positive betydning af de forespørgsler, som nogle af mine kolleger her har rettet til Rådet og til Kommissionen.

Mann, Thomas
Hr. formand, mine damer og herrer, kære hr. kommissær, hvilken effekt har menneskerettighedsdebatterne i Europa-Parlamentet? Gør de kun opmærksom på problemer, som derefter forsvinder i arkiverne, eller søger de med eftertryk at opnå løsningsmuligheder langt ud over Europas grænser? Har de gjort overholdelsen af menneskerettighederne gældende ad rettens vej, bidrager de til at rydde misforhold af vejen, indgyder de måske endda mod hos de kræfter, hvis humanitære, økologiske eller økonomiske arbejde skal støttes? Krænkelserne af menneskerettighederne fortsætter med uformindsket styrke i Burma. Der foregår mishandlinger, arrestationer, tvangsarbejde og slavehandel. Vinderen af det demokratiske valg, som blev afholdt for over 9 år siden, fru Sun Kyi, som har modtaget Nobels fredspris, sidder stadig de facto i husarrest.
Burma er i dag formodentlig den største opiumproducent i verden og milevidt fra at samarbejde med andre stater for at bekæmpe narkotika. Jeg kan altså kun gentage mit krav i min tale fra marts sidste år: Suspension af toldpræferencerne for Myanmar. Selvom denne foranstaltning økonomisk set er meget lille, skal den forlænges for fjerde gang, men den alene er ikke nok. Den Europæiske Union er og bliver et værdisamfund. Overholdelse af demokrati og menneskerettigheder hører til vores ypperste principper. Vi er ingen manøvrerbar masse, som lader sig misbruge til taktiske spil. Den, som går ind for overtrædelser af menneskerettighederne, falder på ingen måde ind under buddet om ikke at blande sig i såkaldte indre anliggender. Ved at udøve økonomisk pres skal vi udøve politisk pres på militærregimet. Vi skal opnå sanktioner, som går længere endnu. Ligesom amerikanerne skal europæerne også snart få industrilederne til ikke at investere i Burma fremover. I den forbindelse har jeg tre spørgsmål til Europa-Kommissionen.
Hr. kommissær Marín: For det første, hvilke chancer mener De, at en sådan investeringsembargo vil have? For det andet, er virksomhederne i Europa efter Deres mening parat til sådanne foranstaltninger? For det tredje, hvilke muligheder ser De for at forhindre europæiske virksomheder i at udfylde det tomrum, der opstår, når de amerikanske virksomheder trækker sig ud?

Formanden
Mange tak, hr. Thomas Mann. Således som det er blevet aftalt med de ærede medlemmer, er der en række ønsker om at få ordet, som jeg straks vil imødekomme, idet jeg dog beder om, at man har den venlighed - også fordi vi her har at gøre med en temmelig original fremgangsmåde - at stille enkle, korte og klare spørgsmål, og som først og fremmest vedrører emner, som Rådet endnu ikke har berørt i sine svar.

Kinnock
Hr. formand, jeg vil blot gerne spørge rådsformanden, om han vil være så venlig at besvare mit spørgsmål om betydningen af de kriterier, som han vil bruge til at bedømme overgangsprocessen i Nigeria.
Jeg nød historien om, hvad der er sket, men kunne virkelig godt tænke mig at vide, hvad Rådet har i sinde at gøre nu. Jeg ved, at Kommissionen er meget interesseret i, at vi får disse kriterier, og jeg kunne godt lide at vide, om Rådet støtter dette synspunkt.
Jeg vil også gerne spørge Kommissionen, om den forstår, hvad det betyder at sige, at vi skal have en stor del nye NGO-aktiviteter i Burma. Jeg finder dette dybt foruroligende, og jeg vil gerne have, at kommissæren nøje forklarer, hvad det betyder.

Bertens
Hr. formand, Rådets formand har flotte oversigter, kendsgerninger og tal om de lande, som vi her behandler, men har ikke givet noget svar. Jeg håber han vil læse hele betænkningen godt igennem og så måske vil svare på en anden måde. Jeg beklager, at det på denne måde faktisk er gået lidt skævt. Mit specifikke spørgsmål, som jeg ikke har fået svar på med hensyn til Burma, er: Hvad gør formandskabet med indbydelsen til ASEM-landene til ASEM "ministerial meeting«? Mere konkret, hvad gør det med Burma i den forbindelse?

Maij-Weggen
Mit supplerende spørgsmål drejer sig også om Burma. USA har således besluttet sig til en investeringsstandsning, altså et tilløb til en økonomisk boykot. Resultatet er, at europæiske virksomheder er i færd med at overtage de amerikanske virksomheders opgaver. Hvor amerikanske virksomheder trækker sig ud, træder nogle europæiske virksomheder til. Hvad vil ministeren gøre, sammen med ministrene i Ministerrådet, for at standse dette og for sammen med USA at indtage en fælles holdning i Burma?

Telkämper
Hr. formand, jeg er også nødt til at gentage en del af mit spørgsmål, fordi Rådet ikke har besvaret det. Jeg spurgte, om det britiske olieselskab Premier Oil i september 1997 erklærede, at det havde til hensigt at købe andele af det amerikanske selskab Texaco i et naturgasprojekt i Yetagun, efter at Texaco havde besluttet at trække sig ud af Burma. Nu er det jo generelt blevet slået fast endnu en gang: Vi fordømmer regimet. Men hvordan forholder det britiske rådsformandskab sig - det var mit spørgsmål før - til dette mulige køb? Det ville vi egentlig meget gerne have svar på. Vi ville egentlig også meget gerne have svar - dette som et tillægsspørgsmål til Kommissionen - på spørgsmålet om tvangstilbagesendelse af flygtninge fra Thailand til Burma. Er der stadig humanitær hjælp fra EU dér?

Moorhouse
Hr. formand, for blot at vende tilbage til nogle bemærkninger, jeg kom med tidligere, vil jeg spørge, hvordan rådsformanden forener en sportsboykot mod Nigeria med det grønne lys til fodbold-VM, der har åbnet op for en overvældende mængde kontakter med Nigeria? Det må være meget glædeligt for Abacha!
Hvad Burma angår, så jeg gerne, at han uopfordret giver en forklaring om de europæiske virksomheder, der med brændende iver investerer i Burma? Jeg nævnte Total som et eksempel. Hvordan stemmer det overens med Robin Cooks udtalelse om nye etiske spilleregler og menneskerettigheder?

Macartney
Hr. formand, jeg vil gerne støtte de spørgsmål, der er blevet rejst af fru Kinnock om kriterier. Der var også i det forslag til beslutning, som vi enedes om i grupperne, en række foranstaltninger, som vi ønsker, at Det Europæiske Råd skal blive enige om at træffe. Her henviser jeg især til artikel 9 i forslaget til beslutning, som jeg er sikker på, at rådsformanden har liggende foran sig. Jeg vil gerne vide, om vi skal have en eller anden aktion eller om vi blot skal tale om at forlænge den nuværende situation

Henderson
Jeg vil gerne komme ind på et punkt vedrørende forretningsordenen. Jeg havde fået at vide, at Parlamentet gerne ville have, at jeg besvarede de skriftlige spørgsmål, og at der var en mulighed for en drøftelse af disse spørgsmål. Jeg besvarede de skriftlige spørgsmål, men så blev der rejst tillægsspørgsmål af de oprindelige spørgere. Jeg var ikke blevet varskoet om, at man forventede, at jeg besvarede dem. Jeg beklager mig ikke over det, men jeg foreslår, at jeg tager spørgsmålene, ligesom vi gør under spørgetiden og besvarer dem på den måde, da jeg ikke påtænker at give nogen skriftlige svar i fremtiden - under resten af formandskabet.
Jeg ønsker ikke at forpligte fremtidige formandskaber til denne fremgangsmåde, men jeg vil ikke gøre begge dele. Enten besvarer jeg spørgsmålene, efterhånden som de bliver stillet eller også besvarer jeg de skriftlige spørgsmål, for det man beder mig om, er at gennemgå de samme spørgsmål igen. Jeg gør det gerne i dag, men jeg vil ikke gøre det igen i fremtiden - med Deres tilslutning, hr. formand. Jeg vil enten gøre det ene eller det andet. Det er en udvidelse af spørgetiden. Hvis Parlamentet ønsker en længere spørgetid og mindre tid til forhandlingerne, er det fint med mig. Men vi bør virkelig rydde op i forretningsgangen.
Jeg vil nu tage de forskellige spørgsmål op, som er blevet rejst, og der er ret så mange af dem. Jeg vil forsøge at sammenkæde dem, hvor det er muligt.
For det første er der hvad sportsboykotten mod Nigeria angår blevet gjort en undtagelse for Nigeria ved fodboldverdensmesterskabet, eftersom den franske regering havde en forudgående aftale med FIFA, der bandt dem kontraktmæssigt. De støttede en sportsboykot på grundlag af, at den forudgående aftale med FIFA fortsat blev opretholdt. Det var man enedes om i Rådet.
Det næste spørgsmål om Nigeria blev rejst af fru André-Léonard og lød som følger: vil Nigeria stå øverst på menneskerettighedsdagsordenen? Svaret er, at det burde det, og jeg håber, at det vil gøre det. Vi vil bestræbe os på at få det placeret øverst på dagsordenen for drøftelserne i Genève senere i år.
Hvad angår fru Lenz' spørgsmål om udvidelsen, så gør de kriterier, der blev fastsat i København, det ret så klart, at opfyldelsen af demokratiske målsætninger og menneskerettighedsforpligtelser udgør en del af udvidelsesprocessen. Amsterdam-traktaten fører hele spørgsmålet om menneskerettigheder videre i præamblen og forstærker behovet for at opretholde de højste menneskerettighedsstandarder i alle EU-landene. Det er en del af udvidelsesdialogen. Alle de lande, der ønsker at slutte sig til Den Europæiske Union, er klar over denne procedure. Da jeg under forberedelserne af det britiske formandskab aflagde besøg i nogle af de lande, som ønsker at tiltræde Unionen, rejste jeg disse spørgsmål over for dem. Hvis de ikke var klar over dem før, så er de det i hvert fald nu.
Hvad spørgsmålet om Burma angår, så er der ikke nogen investeringsboykot. Der er en række politikker, der er på plads. I mit indledende indlæg refererede jeg til, at handelspræferencerne for Burmas eksport af landbrugs- og industriprodukter til Den Europæiske Union var blevet suspenderet. For så vidt som det er en boykot, er det ligeledes en tilskyndelse til Burma til at forbedre sig moralsk. Der er ikke andre boykotter på banen, selvom jeg kan nævne, at vi fra britisk side bestemt ville være modtagelige for en skærpelse af vores holdning til Burma. Hvis andre kolleger ønsker at slutte sig til os i Rådet i den henseende, så kunne vi komme videre med det. Forsøg på at holde turisterne borte og sætte en stopper for handelsfremstødene er et udgangspunkt her. Vi ville helt bestemt ønske at tilskynde denne dagsorden i Rådet og håbe på at opnå støtte fra vores andre kolleger i fremtiden.
Og igen vil vi med hensyn til relationerne til USA gerne samarbejde med dem, således at ethvert initiativ, der tages af Den Europæiske Union, ikke bliver undermineret af USA. Det er vigtigt at have den dialog.
Jeg kommer nu til spørgsmålet om kriterier, som blev rejst af fru Kinnock, hr. Macartney og hr. Howitt. Det er et meget fornuftigt forslag. Jeg kan fortælle Parlamentet, at dette punkt vil være på dagsordenen for det næste EU-Nigeria-ekspertmøde, som Kommissionen vil indkalde til i marts i Bruxelles. Resultatet af dette møde vil danne grundlag for Rådets beslutningstagning i dette spørgsmål ved et senere møde i Rådet.
Men hensyn til det spørgsmål, der blev stillet af hr. Bertens om ASEAN, så tror jeg ikke, at Burma vil deltage i ASEANkonferencen, så der vil ikke blive nogen anledning. Fru Maij-Weggen rejste spørgsmålet om forbindelsen til USA. Jeg har allerede dækket dette punkt.
Med hensyn til det spørgsmål, der blev rejst af hr. Telkämper om, hvorvidt bistand ville blive ydet, så er svaret "nej«, men jeg vil gerne rådføre mig med embedsmændene, og så kan jeg senere give ham et endeligt skriftligt svar. For Kommissionen vil måske kunne give yderligere oplysninger herom.

Marín
Hr. formand, nogle medlemmer har anmodet Kommissionen om nærmere oplysninger i sagen om Burma, hvortil kan siges, at der ikke er noget problem i forhold til NGO´erne. Man vil fortsætte samarbejdet. Jeg vil også oplyse, at vi i forgårs påbegyndte en undersøgelse af, hvordan vi kan gribe ind over for problemet med burmesiske flygtninge, som udvises af Thailand, da det er et nyt problem i området. Den manglende kritiske dialog med militærstyret i Burma vil naturligvis ikke forhindre Kommissionen i at fortsætte sin udvikling af programmer i landet, undtagen hvis militærstyret ganske enkelt beslutter at afskaffe dem; i så fald ville der være tale om en helt anden konflikt.
Vedrørende menneskerettighederne er jeg blevet spurgt, om Kommissionen kunne undersøge mulighederne for økonomiske sanktioner eller embargoer. Hvad angår Burma foreslog Kommissionen, som hr. Henderson sagde, at udelukke landet fra fordelene ved den generelle præferenceordning. Det er det hele; man må tage i betragtning, at samarbejdsaftalen med Burma også er blevet ophævet, og at muligheden, for at Burma gennem ASEAN kunne få gavn af et fællesskabsprogram, er blevet afvist af Kommissionen, samt at Kommissionen ikke vil tage initiativ til at udvide aftalen fra 1980 til fordel for Burma. Det vil vi selvfølgelig ikke gøre, før Rådet henstiller os til det modsatte. I det tilfælde vil det ikke være Kommissionens initiativ.
Hr. formand, helt generelt vil jeg gerne komme med en kommentar, som jeg er lidt bange for at knytte af frygt for at blive misforstået. Politikken på menneskerettighedsområdet skal forbedres væsentligt, fordi der i fjor opstod en situation, der helt tydeligt var svær at forklare over for offentligheden - de ved, hvad jeg henviser til.Man tog en række beslutninger i forhold til et stort land, hvormed ensstemmigheden og sammenhængen i Den Europæiske Union blev brudt. Offentligheden mener, at menneskerettigheder og andre fællesskabspolitikker fortolkes eller bør fortolkes ud fra størrelsen af medlemsstaternes investeringer og handelsbalancer. Sådan er medlemsstaternes investeringer og handelsbalancer, og sådan skal demokratiklausulen fortolkes. Det jeg taler om, er noget vi skal ændre fremover, for det er den negative form for fortolkning, der finder sted for tiden. Hvad angår disse diskussioner er jeg enig med hr. Henderson: Europa-Parlamentet må heller ikke gentage denne fejl - jeg refererer til hans indlæg - for, og det er dette jeg frygtede at sige, men som jeg nu siger med ærefrygt, som led i Deres overvejelser har en stor del af Dem anmodet om forklaringer på, hvorfor en virksomhed i et andet land, af en anden nationalitet, har investeret i et land med problemer. Hvis spillet om menneskerettigheder fortsætter over i Europa-Parlamentet - og jeg siger det med respekt - med at et parlamentsmedlem siger: "en virksomhed i dit land har investeret i dette land«. og at et andet medlem siger "jamen, virksomheden i dit land har investeret i et andet land«, tror jeg, at vi alle, Rådet, Kommissionen og Parlamentet vil gøre menneskerettighederne en bjørnetjeneste. Eftersom problemstillingen lige nu er meget vanskelig, fordi man i visse øjeblikke sandt nok anvender dobbeltstandarder, en dobbelt foranstaltning, et dobbelt sprog, tror jeg, at vi sammen skal få spillet til at falde til roog forsøge hurtigst muligt at genoprette en sammenhæng på menneskerettighedsområdet.
Tilgiv mig formuleringen, men jeg tror, det er noget, Kommissionen bør påpege, eftersom vi naturligvis ikke kan iværksætte aktive politikker, som sanktionerer over for den ene eller den anden virksomhed, for i sidste ende vil dette, som De kan forstå, blive vendt til en sag, som ikke kan behandles politisk.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Marín.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen, torsdag, kl. 12.00.

Situationen i Albanien
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om situationen i Albanien og resultaterne af trepartsdelegationens besøg.

Henderson
Hr. formand, Den Europæiske Union ønsker fuldt ud at hjælpe Albanien med at nå frem til forsoning og en tilbagevenden til normale tilstande. Unionens politiske dialogmøde med Albanien i sidste måned er et vigtigt tegn på dette. Men det primære ansvar for denne restitution ligger hos albanerne selv, hos regeringen, oppositionen såvel som hos Albaniens befolkning.
Unionen glæder sig meget over de positive skridt, der indtil nu er taget af regeringen, såvel som over dens engagement i at genoprette lov og orden og politisk og økonomisk reform. Aftalen med IMF er et vigtigt skridt fremad. Unionen opmuntrer til en fortsættelse af den demokratiske reformproces, herunder en reform af retssystemet. Det er vigtigt, at der efter en vidtrækkende drøftelse vedtages en ny forfatning, og Unionen er meget glad for den konstruktive tilgang, Albanien har til regionale spørgsmål, og her især i Kosovo.
Det er vigtigt, at regeringen arbejder på at opbygge en ægte upolitisk statsforvaltning. De nødvendige nedskæringer af den offentlige sektor, der blev aftalt med IMF, bør være upartisk og sigte på at tilskynde til en høj grad af professionalisme og upartiskhed. Men Den Europæiske Union er bekymret over den fortsatte afvisning af at lade vigtige grupper inden for den albanske opposition deltage i den demokratiske proces og bidrage til en fælles tilgang til genopbygningen af deres land.
Unionen opfordrer Det Demokratiske Parti og dets allierede til at deltage fuldt ud i parlamentet, herunder i vedtagelsen af en ny albansk forfatning. Unionen hilser besøget i Tirana af parlamentarikere fra trojkalandene i sidste måned velkommen og opfordrer regeringen og oppositionen til at leve op til dens henstillinger. Det er vigtigt, at det samarbejde, som Berisha tilbyder, bliver imødekommet. De albanske myndigheder bør arbejde tæt sammen med Den Europæiske Union om at sikre den mest effektive levering af bistanden.
EF-bistanden til Albanien beløb sig i perioden mellem 1991 og 1996 til ECU 557 millioner. Det Europæiske Fællesskab afgav tilsagn om yderligere omkring ECU 100 millioner ved den internationale donorkonference i oktober 1997. PHARE-programmet for 1998 vil stille yderligere ECU 42 millioner til rådighed. Den Europæiske Unions Humanitære Kontor har bidraget med betydelige mængder humanitær bistand til Albanien. I december sidste år kundgjorde det projekter for mere end ECU 10 millioner til hjælp af sårbare dele af befolkningen. Og det er oveni de hundreder af millioner af amerikanske dollar, som EUmedlemsstaterne individuelt gav tilsagn om ved donorkonferencen i Bruxelles.

Marín
Hr. formand, Kommissionen deler fuldt ud Deres synspunkt vedrørende situationen i Albanien. Der hersker ingen tvivl om, at anden halvdel af 1997 har bragt store fremskridt hvad angår den økonomiske stabilisering og den offentlige sikkerhed. Sikkerhedssituationen er dog stadig betænkelig, og våbenindsamlingen har indtil nu ikke været videre effektiv. Frem for alt er der fortsat alvorlige politiske gnidninger blandt de største partier, og det må påpeges, at Albanien p.t. stadig er langt fra et egentligt demokrati.
Imidlertid er det af afgørende betydning, at det største oppositionsparti, Det Demokratiske Parti, deltager i parlamentet og i udarbejdelsen af forfatningen. Uden den nødvendige politiske stabilitet ville alle de kræfter, som både den albanske befolkning og de internationale bidragydere har lagt i arbejdet med genoprettelse og reformering af landet, være i alvorlig fare. I den forbindelse er Kommissionen tilfreds med det seneste delegationsbesøg bestående af repræsentanter fra Europa-Parlamentet, Europarådets Parlamentariske Forsamlinger og OSCE. Besøget var efter Kommissionens opfattelse vigtigt, fordi det blev bekræftet, at valget i juni-juli 1997 er blevet godkendt, og at det nuværende Parlament er legitimt, og endelig fordi det har betydet en solid opbakning af regeringens udarbejdelse af forfatningen.
Som et resultat af besøget undersøger Det Demokratiske Parti nu seriøst at indtræde i parlamentet igen, og regeringen synes at være fast besluttet på at bidrage til en politisk normalisering, men der er ingen tvivl om, at vi må fastholde presset på alle parterne for at fremskynde det politiske og parlamentariske samarbejde.
Kommissionen støtter fuldt ud de forslag, den parlamentariske trepartsdelegation har fremsat. Kommissionen ønsker at støtte Venedig-udvalget i udarbejdelsen af den albanske forfatning med et beløb på ECU 1, 5 millioner inden for rammerne af det tredje fællesprogram mellem De Europæiske Fællesskaber og Europarådet. Programmet omfatter desuden hjælp til uddannelse af dommerstanden, udvikling af lovgivningsområdet, opretholdelse af lov og orden, udvikling på menneskerettighedsområdet samt reformer af retssystemet og lokalforvaltningen.
Sammenhængen mellem alt dette og programmet vedrørende reformering af administrationen, som er et andet af PHARE´s hovedpunkter, er åbenlys. Det første glædelige resultat inden for de vedtagne foranstaltninger er regeringens godkendelse af en lov, der omdanner den statslige tjenestegren til et overordnet revisionsorgan. Endvidere er der taget to væsentlige skridt mod en reform af den offentlige sektor (retspraksis og budget), idet en basislov, der gør det muligt at omstrukturere Justitsministeriet og en organisk finanslov er under udarbejdelse.
På den anden side er det vigtigt at gennemføre de personalenedskæringer inden for den offentlige sektor under hensyntagen til det erhvervskriterium, som allerede er aftalt med Bretton Woods institutionerne. I denne forbindelse er man ved at godkende et dekret om midlertidige foranstaltninger i forbindelse med ansættelseskontrakter og afskedigelser, som skal revideres af eksperter.
Alle disse lovgivningstiltag, som jeg nævner punktvis, fordi de udgør en del af de betingelser, der opstilles for at modtage økonomisk bistand inden for rammerne af PHARE-programmet, ville under forudsætning af at blive gennemført frigøre et startbeløb på ECU 9 millioner. Så sent som i sidste uge var repræsentanter for Kommissionen på besøg for at undersøge, hvor langt man er kommet med den politiske standardisering i landet.
For at imødegå et meget alvorligt problem, der opstod som følge af pyramidespillet og underslæb i bankverdenen i Albanien, er der for de konkursramte virksomheder nu udnævnt administratorer og revisorer fra Den Internationale Monetære Fond og Verdensbanken, som allerede har påbegyndt deres arbejde.
Imidlertid må det understreges, at der er store problemer forbundet med at implementere de foranstaltninger, der er blevet truffet for at afhjælpe den situation, der blev skabt af pyramidespillet. Kontrollen og revisionen bliver vanskeliggjort pga. manglende samarbejde mellem virksomhederne og administratorerne og revisorerne. Dette emne, som er meget prekært og har stor social betydning, vil blive behandlet grundigt på det kommende koordineringsmøde den 23. februar under ledelse af Verdensbanken og i samarbejde med Den International Monetære Fond. Kommissionen lægger i øjeblikket pres på Albaniens regering, for at den skal gøre det muligt for de internationale administratorer at gennemføre deres arbejde, hvilket er afgørende for at revisionerne kan give resultater. Dette vil kunne føre til, at Den Internationale Monetære Fonds nødhjælpsprogram og forhandlingerne med Fonden kan blive en realitet, hvilket naturligvis vil bevirke, at i det mindste Albaniens internationale økonomiske forhold bliver standardiseret.

Imbeni
Hr. formand, jeg har haft æren af at deltage i denne mission sammen med fru Pack; jeg mener, der for første gang i Europa-Parlamentets historie har været tale om en mission med deltagelse af tre parlamentariske institutioner. Dette er enestående, og vi kan helt afgjort være tilfredse hermed, men tilfredsheden med resultatet af denne mission bør ikke forveksles med sindsro, når det gælder den interne situation i Albanien, for - som hr. kommissær Marín nævnte for et øjeblik siden - giver situationen på det økonomiske og sikkerhedsmæssige plan fortsat anledning til bekymring. Man bør være klar over følgende: der foregår i øjeblikket en magtkamp i Albanien, hvor det er uvist hvem, der går af med sejren. På den ene side er der dem, der går ind for en national forsoningsproces og en reel demokratisk normalisering; og på den anden side er der dem, der stadig ønsker at revanchere sig efter valget.
I forhold til for et år siden, da der herskede en slags borgerkrig i Albanien, findes der godt nok i dag et parlament og en regering, og man søger med møje at genskabe ro og orden; situationen er godt nok blevet forbedret, men hvis der i løbet af kort tid ikke etableres et reelt samspil i parlamentet mellem regeringen og oppositionen i forbindelse med udarbejdelsen af den nye forfatning, hvis der ikke foregår et samarbejde i parlamentet, betyder det, at der opstår udenparlamentariske konflikter, og de våben, der tages i anvendelse, består ikke i en dialog og i demokratiske spilleregler. Hver dag indeholder pressen meddelelser, der heldigvis ikke ender på siderne med internationalt stof, fordi der er tale om lokale episoder med døde og sårede og om sammenstød, hvor det ofte er svært at pege på de ansvarlige.
Det forfatningsmæssige dødvande i Albanien har været den egentlige baggrund for vores mission. For at udarbejde en forfatning er det nødvendigt, at alle de politiske kræfter samarbejder. Imidlertid har oppositionen indtil nu ikke deltaget i forfatningskommissionens arbejde med den begrundelse - og det giver anledning til bekymring - at parlamentet ikke er i besiddelse af den moralske myndighed, der skal til for at udarbejde den nye forfatning. Den fælles delegation har da forsøgt at overbevise alle samtalepartnerne om, at et parlament, der er udsprunget af et valg - der godt nok har været besværligt, men som også i almindelighed betragtes som acceptabelt - er et parlament, der også har kompetence til at udarbejde den nye forfatning.
Vi har derfor sagt, at det er nødvendigt at komme ud af dette dødvande; det lod til, at man lyttede opmærksomt til vores udtalelser, og vi havde indtrykket af - således som hr. kommissær Marín nævnte for et øjeblik siden - at der i dagene umiddelbart efter vores besøg var en vis bevægelse på den politiske front. Ikke desto mindre er de erklæringer, der blev fremsat umiddelbart efter vores besøg endnu ikke blevet fulgt op af reelle og konkrete tiltag, og ved vores hjemkomst havde man endnu ikke iværksat et samarbejde i Parlamentet og i forfatningskommissionen omkring udarbejdelsen af den nye forfatning. Det drejer sig således om enkle erklæringer; og det er nødvendigt at insistere på, at Rådet og Kommissionen følger trepartsmissionen op med nye initiativer. Jeg har i denne forbindelse noteret mig positive kommentarer.
Som medlemmer af Europa-Parlamentet bør vi udføre to opgaver, vi har påtaget os i dette forum: for det første, oprettelsen af en international rådgivende gruppe, der skal bidrage til udformningen af den nye forfatnings form og indhold; for det andet - der er her tale om en opgave, som er lidt usædvanlig, men hvis man tænker på situationen, forstår man let begrundelsen - overvågningen af den parlamentariske praksis i Albanien. I den - jeg gentager - temmelig vanskelige situation, der hersker, har vi ønsket at stille krav om, at de tre parlamentariske organisationer med det albanske parlaments samtykke iværksætter en overvågning af den parlamentariske praksis.
Når dette er sagt, bør det tilføjes, at der også er andre ting, der kan bidrage til en løsning af krisen. F.eks. og hér henvender jeg mig især til hr. kommissær Marín og rådsformanden - mener jeg, at man må ud og bearbejde lokalsamfundene; selvom den nationale regerings hensigter er gode, er det ikke givet, at hele landet deler de gode hensigter om at arbejde for en national forsoning. For at anvende et billede: under den grå aske ligger ofte gloende kul! Det er derfor nødvendigt at sikre sig, at demokratiet slår rod i nærsamfundene, på det lokale plan! Jeg har hørt tale om initiativer, som Kommissionen ville støtte økonomisk; i denne forbindelse vil jeg foreslå en finansiering af et særligt projekt til etablering af venskabsforbindelser mellem alle albanske kommuner og kommuner i medlemsstaterne, for at der herigennem skabes et netværk af forbindelser, som vil give næring til nærdemokratiet i hele Albanien, og for at man overvinder fristelsen til at gribe til våben og for at styrke den fælles vilje til forsoning.

Pack
Hr. formand, kære kolleger, jeg kan tilslutte mig 98 % af dine udtalelser fuldt ud, Renzo. Det sker ikke så tit, at vores to sider er så enige, men det, du sagde om Albanien, er jeg stort set fuldstændig enig med dig i.
Det er en kendsgerning - Renzo og jeg var de to deltagere fra Europa-Parlamentet i treparts-forsoningsforsøget - det er dog en kendsgerning, at der er endnu ikke er opnået forsoning i landet mellem de stridende parter, og at det heller ikke vil blive opnået foreløbig. Begge sider underminerer konstant en forsoning.
Alene sproget er afslørende. Oppositionslederen kalder parlamentet for et Kalasjnikov-parlament. Ministerpræsidenten kalder offentligt oppositionen en politisk terrorgruppe og dens anfører en kriminel med immunitet. Det giver et frugtbart fællesskab svære vilkår. Ligesom den daværende socialistiske opposition for to år siden boykottede parlamentet, er det nu den konservative opposition, der boykotter parlamentet. Vi har altid gjort det fuldstændig klart, at en tilbagevenden til parlamentet er ufravigelig og også vigtig for oppositionspartiet, for kun dér kan det blive hørt af os.
Den fælles aktion var vigtig, hvilket hr. Imbeni allerede har sagt. Den var enestående i sit samarbejde, og derfor var den også af meget stor betydning for den albanske offentlighed og for de politiske repræsentanter. Vi lyttede til alle, og vores konklusioner tog hensyn til alle synspunkterne i indenrigspolitikken.
Resultatet var for det første, at parlamentet er det demokratiske sted for beslutninger, og derfor bør det demokratiske parti snart vende tilbage.
For det andet: Parlamentet skal dog tilgodese de enkelte parlamentsmedlemmers værdighed og overholde de demokratiske spilleregler, og det skal overvågningen ved hjælp af repræsentanter for OSCE eller Europarådet hjælpe med til.
For det tredje: Vi forventer naturligvis også, at personalet på mellemlederniveauet, først og fremmest på det juridiske område - De kom ind på det før, hr. kommissær - som er blevet uddannet i de seneste år med vores penge, nu ikke vilkårligt bliver sat på gaden, men at man benytter sig af dets erfaringer.
For det fjerde: Albanien har brug for en forfatning, især for vigtige investeringsprojekter. I henhold til den eksisterende lovgivning skal parlamentsudvalget udarbejde udkastet til forfatningen, som skal vedtages med to tredjedeles flertal i parlamentet, og så - hvilket man har forpligtet sig til - skal befolkningen stemme om den ved en folkeafstemning. Jeg tror, at den kommission, som skal gøre dette, også skal forbedres en smule i sin sammensætning.
De seneste dages nyhedsudsendelser berettter på den ene side om politiets illegale overgreb på tilhængere af det demokratiske parti, på den anden side fremstilles den samme episode som målrettet provokation fra det demokratiske partis side mod politiet. Jeg kan ikke afgøre, hvad der er rigtigt? Det er meget vanskeligt at vurdere det herfra, men det beviser, at fronterne mellem de politiske lejre er trukket hårdt op og næsten synes uovervindelige, og at volden er politikernes stemme. En fælles aktion, sådan som den, vi har foretaget, kan man foretage én gang. Dem fremstiller vi ikke på samlebånd. Som De så rigtigt sagde, hr. kommissær, er det en opgave for de ansvarlige politikere i Albanien snart at tage skæbnen i egen hånd, og hvis det på nogen måde er muligt, dette er henvendt til både Rådet og Kommissionen, beder jeg inderligt om et ikke blot blødt, men virkelig energisk pres fra begge sider, så man endelig sætter sig ned med henblik på forsoning af hensyn til det mishandlede albanske folk.

Daskalaki
Hr. formand, situationen i Albanien har ofte været genstand for debatter i denne mødesal og de har ofte været af voldsom karakter. I dag fremstår vi med fælles, afbalancerede og konstruktive udtalelser. Dette skyldes hovedsagelig den vellykkede mission, som udførtes af det ad-hoc-udvalg, der under ledelse af hr. Imbeni og fru Pack for nylig besøgte Tirana. De gjorde forsøg på at få oppositionen tilbage til parlamentet og det lykkedes dem at arrangere en første tilnærmelse omkring særligt følsomme områder, som f.eks. udarbejdelsen af den nye forfatning. De bør begge have en særlig tak. Den tak bragte vi dem i øvrigt, vi der sidder i Udenrigsudvalget, og den kom virkelig fra vores hjerter.
Situationen i Albanien - og det er blevet sagt mange gange før - er fortsat skrøbelig og spændingsfyldt, selvom der her og der er sket nogle fremskridt. Episoder er der hele tiden forekommet, det nævnte fru Pack også før. En demokratisk bevidsthed efter vesteuropæisk forbillede er endnu ikke noget fremtrædende element i det offentlige liv og har heller aldrig været det hidtil.
Hvad nu Europa-Parlamentet angår, så må vi undgå at vise enhver form for sympati for den ene eller den anden side og fortsat støtte ægte demokratiske bestræbelser i Albanien, stille vores erfaring og bistand til rådighed i det omfang, det er muligt, samt hjælpe dette land med så hurtigt som muligt at finde tilbage til sin europæiske orientering.
I denne forbindelse udtrykker den fælles beslutning også vores tilslutning til og ønske om de mål, der bør være de afgørende.
Jeg vil gerne til sidst, hr. kommissær, spørge, om Europa-Parlamentet vil blive underrettet om det møde, som De sagde Verdensbanken havde arrangeret om Albanien på mandag.

Formanden
Jeg har i henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 2 modtaget seks forslag til beslutning

Sarlis
Hr. formand, jeg vil gerne sige, at den fælles beslutning, som vi har set, er en tekst, som bør få Parlamentets helhjertede støtte, for det er en afbalanceret tekst, der afspejler ikke blot de fælles holdninger, men også den fælles bekymring for det, der sker i Albanien. Problemet er efter min opfattelse i al sin enkelthed centreret omkring genopretningen af normale forbindelser mellem de politiske kræfter i Albanien. Min egen holdning er den, at dette kun vil kunne gennemføres med et albansk parlament, der er fuldt funktionsdygtigt. Begivenheder eller undersøgelser i straffesager om forhold, der fandt sted før hændelserne sidste år, anvendes i mange tilfælde for at forfølge politiske modstandere, og dette bør undgås.
Jeg må også sige, at det forslag, som er indeholdt i aftalen, som trepartsdelegationen bestående af fru Pack og hr. Imbeni sammen med parlamentskolleger fra Europarådet og Organisationen for Samarbejde og Sikkerhed i Europa nåede frem til, er meget vigtigt, nemlig at der skal oprettes en rådgivende gruppe. Jeg vil gerne gå lidt videre endnu og foreslå, at medlemmerne af denne rådgivende gruppe ikke bliver akademikere og universitetsspecialister, men parlamentsmedlemmer, som kan afløse hinanden og på denne måde måske endda på en slags daglig basis kan udveksle synspunkter om, hvorledes det albanske parlament bør fungere. Albanien skal man have stor respekt for, især på grund af de religiøse forskelle. Men folket har uanset de religiøse stridigheder levet sammen som en enhed i århundreder i dette område. Med mit kendskab til området, hvor jeg selv har boet, tror jeg, at dannelsen af denne rådgivende gruppe vil kunne være til stor gavn i det konkrete arbejde ved f. eks. at rådgive om de parlamentariske udvalg, hvilke spørgsmål der bør behandles i plenarforsamlingen og meget andet. Den ville også give mulighed for at indlede kontakter og især at få udarbejdet en forfatning, som den nuværende regering jo har tænkt sig at lægge ud til folkeafstemning blandt det albanske folk.
Jeg håber, at det hele vil gå godt. Det er virkelig mit håb, for jeg er optimist. Dette folk fortjener en bedre skæbne og en helhjertet og umiddelbar støtte fra de europæiske folk og regeringer. Det er ikke nok, at Rådet eller Kommissionen fortæller os, hvor mange penge de yder, de må støtte Europa-Parlamentets initiativer.

Bianco
Hr. formand, jeg tror, alle er enige på ét punkt, nemlig at Albanien stadig befinder sig i en undtagelsestilstand: problemerne er fortsat alvorlige, der er et stort antal våben på private hænder - ca. 1, 5 millioner - mafiaen fortsætter sine indbringende aktiviteter - det skønnes, at den albanske mafia råder over USD 6 milliarder - og situationen er stadig usikker, hvad angår genetableringen af demokratiet.
Jeg tror, der er en udvej, nemlig den, der er anvist af hr. Imbeni, og som også anbefales varmt af fru Pack; den består i at insistere på, at man fortsætter ad den demokratiske vej, hvor man kun lige har taget de første spæde skridt, og det på et parlamentarisk grundlag; derfor bør man insistere på, at det bør tilstræbes, at parlamentet lader alle politiske fløje få indflydelse. Og jeg tillader mig at sige til rådsformanden, at en tilbagevenden til en normal situaiton også forudsætter en mere sammenhængende og velstruktureret strategi.
Det albanske spørgsmål kan ikke anskues isoleret fra andre spørgsmål i en region, hvor situationen er meget spændt. Da man på det nyligt afholdte topmøde i Madrid så at sige holdt balkanlandene og Albanien uden for sikkerhedspolitikken, som ellers burde have et globalt tilsnit, begik man en fejl. Vi mangler dog ikke selv de instrumenter, der skal til: NATO bistår i øjeblikket med genopbygningen af den albanske hær, WEU og OSCE hjælper politiet med at genvinde den professionalisme, det har mistet, og der findes instrumenter til at skabe de upartiske forhold, hr. kommissær Marín henviste til.
De øvrige økonomiske og finansielle spørgsmål bør centreres om gennemførelsen af det program, regeringen har fremlagt. Der er tale om den nødvendige etablering af sociale strukturer, og jeg tror, at vi netop med de instrumenter, vi har til rådighed, kan udøve en pression på alle parter, som vil kunne føre til en mere normal situation i Albanien.

Tamino
Hr. formand, som kollegerne har påpeget, er der desværre ingen tvivl om, at undtagelsessituationen endnu ikke er slut i Albanien. Situationen er alt andet end løst, og derfor må vi sige, at den indsats, der er ydet af vores repræsentanter, hr. Imbeni og fru Pack i samarbejde med OSCE og Europarådet, har været en mission, et initiativ af allerstørste betydning, og den aftale, der er undertegnet af alle parter, det vil sige regerings- og oppositionsgrupperingerne, er et vigtigt udgangspunkt.
Men desværre bør vi ikke lulle os ind i den tro, at dette betyder løsningen på problemerne. Jeg skal gentage, at dette er et nødvendigt udgangspunkt for udarbejdelsen af en ny konstitution, der er en nødvendighed i dette øjeblik; men en ny konstitution kan ikke blive til uden oppositionens medvirken, og i dette øjeblik er signalerne desværre alt andet end gunstige. En del af oppositionen hævder i øjeblikket, at denne aftale er partisk, og at den kun vil overholde den, såfremt Fatos Nanos regering annullerer alle de foranstaltninger, der er truffet, medens han var ved magten.
Der er naturligvis tale om en betingelse, der er umulig at acceptere for regeringen, i og med at regeringen har erklæret sig rede til at sikre en høj grad af gennemsigtighed, hvad angår den parlamentariske praksis, således at der sikres oppositionen fulde rettigheder - en opposition, som under alle omstændigheder har ret til en tredjedel af formandsposterne og til to tredjedele af næstformandsposterne i parlamentsudvalgene.
I øjeblikket er signalerne ikke opmuntrende: i den nordlige del af landet har der været episoder og på ny anvendelse af våben; den sydlige del af landet er stadig uden for politiets kontrol; i området omkring Tirana er der begyndende tegn på utålmodighed over mangelen på forbrugsgoder og over den manglende løsning af de økonomiske problemer, som man håbede, ville blive løst med den nye regering.
Over for alt dette tror jeg, Den Europæiske Union bør sætte meget mere ind på at tilbyde en økonomisk hjælp og en hjælp til at genetablere demokratiet og kontrollen over territoriet. I modsat fald er der fornyet risiko for, at borgerkrigen vil blusse op igen.

Formanden
Mange tak, hr. Tamino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen, torsdag, kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 17.15 indtil spørgetiden, der er fastsat til kl. 17.30)

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-0017/98).
Spørgsmål nr. 1 af Jens-Peter Bonde (H-0001/98):
Om: Ratificeringen af Amsterdam-traktaten
Vil Ministerrådet bekræfte, at Amsterdam-traktaten kun kan træde i kraft, hvis samtlige medlemslande ratificerer aftalen, og vil Ministerrådet respektere flere folkeafstemninger i medlemslandene?

Henderson
I overensstemmelse med bestemmelserne i Traktaten om Den Europæiske Union, og især artikel N, vil Amsterdam-traktaten træde i kraft efter at være blevet ratificeret af alle medlemsstaterne i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser. I visse stater vil dette ganske rigtigt indebære en folkeafstemning.

Bonde
Jeg vil gerne takke Doug Henderson for et meget klart svar, som jeg kan genkende som en gentagelse af det svar, hr. Henderson har givet på et tilsvarende spørgsmål i det britiske underhus. Det er naturligvis indlysende, at traktaten kræver alle landes accept for at kunne træde i kraft, og hvis et land ikke godkender traktaten, så må de lande, der er interesserede i at få noget nyt, indkalde til en ny regeringskonference, og der skal 15 underskrifter til for at gennemføre noget nyt, ligesom dengang man ikke kunne blive enig om at lave en social protokol for alle lande, men så med 12 underskrifter etablerede et tættere samarbejde for 11 lande. Men der skal altså samtlige underskrifter til for at lave en traktatændring. Jeg vil gerne takke for, at hr. Henderson i dag har givet et så klart svar.

McKenna
De siger, at traktaten skal ratificeres i overensstemmelse med medlemsstaternes forfatningsmæssige bestemmelser. Jeg vil gerne have, at folk skal vide, at vi i Irland skal have en folkeafstemning om Amsterdam-traktaten, og Kommissionen blander sig allerede ved at udsende propaganda til medlemmer af offentligheden. Jeg vil gerne have en form for forsikring fra Rådet om, at dette ikke vil ske, da det er en indblanding i en medlemsstats demokratiske proces. Der bør ikke ske nogen unødig påvirkning, hvor man bruger europæiske skatteyderes penge til at tilskynde til propaganda, der tvinger folk til at stemme for traktaten. Jeg mener, at det er op til det irske folk selv, om de vil stemme for eller imod. Jeg vil gerne have en forsikring fra Rådet om, at EU-Kommissionen rent faktisk vil træde til side fra processen og lade folket træffe deres egen beslutning, og at det vil være i overensstemmelse med Irlands forfatning, der faktisk forbyder anvendelsen af offentlige midler på at fremme den ene side af meningsudvekslingerne i forbindelse med en folkeafstemning.

Henderson
Må jeg sige til fru McKenna, at dette ikke er en sag for Rådet. Det er en sag, som personer i Irland, og herunder regeringen eller de politiske partier, der føler sig berørte af det, bør rejse over for Kommissionen.

Formanden
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 2 og 3.
Spørgsmål nr. 2 af Mihail Papayannakis (H-0004/98):
Om: Indsamling af oplysninger i medlemsstaterne
Ifølge oplysninger, som er offentliggjort i seriøse europæiske aviser, indsamler britiske hemmelige efterretningstjenester oplysninger af diplomatisk, økonomisk, teknologisk og handelsmæssig art fra andre EU-medlemslande; disse oplysninger bruges bl.a. til bedre udformning af forhandlingspositioner og regeringsstandpunkter i forbindelse med møderne i fællesskabsinstitutionerne.
Kan Rådet vurdere, hvorvidt og hvordan de endelige resultater og afgørelser, der træffes i fællesskabsinstitutionerne og af Rådet selv, fordrejes som følge af en sådan praksis, som gør det muligt for nogle medlemmer at være forhåndsinformerede om deres partneres holdninger under forhandlinger? Kan Rådet garantere, at sådanne følsomme »informationer« ikke siver ud til tredjelande, især hvad angår internationale forhandlinger om handelsspørgsmål eller andre anliggender eller måske endog om de afsluttende forberedelser af »euroen« (f.eks. idéer og forslag til de endelige kurser for de europæiske valutaer i forhold til »euroen«), idet der her er tale om oplysninger, der i tilfælde af offentliggørelse kan få afgørende konsekvenser for den internationale valutahandel? Kan Rådet udtale sig om, hvor mange og hvilke andre medlemslande der giver sig af med lignende indsamlinger af informationer? Spørgsmål nr. 3 af Nel van Dijk (H-0035/98):
Om: MI6-spionage mod europæiske partnere
Udspionerer den britiske efterretningstjeneste MI6 EU-partnerne for at samle information, som den britiske regering kan drage fordel af under internationale forhandlinger? Optager MI6 i den forbindelse fortrolige samtaler og aflytter den telefonsamtaler ?
Hvordan rimer eventuelle MI6-spionageaktiviteter mod funktionærer i andre EU-stater med den britiske regerings stræben efter »etisk lederskab« i Europa?
Er Rådet ikke enigt med mig i, at en regering, der gennem efterretningstjenesten indsamler fortrolig information om EUpartnerne og disses forhandlingsaktiviteter, svigter den tillid, medlemsstaterne bør have til hinanden, og handler i strid med den solidaritet, medlemsstaterne kan forvente af hinanden i »en stadig snævrere sammenslutning«?
Er der andre medlemsstater, der giver deres efterretningstjenester til opgave eller tillader dem at udspionere EU-partnerne?
Kan Rådet garantere, at Europa-Parlamentet og Kommissionen ikke er genstand for aktiviteter fra MI6 eller fra nogen som helst anden efterretningstjeneste i en medlemsstat?
Henderson
Jeg er glad for at sammenkæde spørgsmålene. I min egenskab af formand for Rådet må jeg sige, at efterretningsspørgsmål udelukkende henhører under de nationale myndigheders kompetenceområde. Rådet har ingen oplysninger om sådanne spørgsmål og er ikke i stand til at svare.

Papayannakis
Hr. formand, i mit land var det før i tiden spartanerne, der var i stand til at give så korte svar, som det rådsformanden præsterede. Spartanerne betragtedes ikke som forbilleder for civilisation, ejheller var de begejstrede for dialog og samtale.
Jeg beder Rådets formand og naturligvis ikke den britiske minister om at redegøre for Rådets vurdering af denne form for fremgangsmåde, og om han selv nogen sinde før har hørt om noget lignende. Hvorledes vil han betegne sådanne skridt, og hvordan kan jeg som medlem af Europa-Parlamentet have tillid til grundigheden, seriøsiteten og uforudindtagetheden af Rådets forhandlinger? Jeg er ikke selv spartaner, nok snarere athener!

Henderson
Jeg kan kun sige, at dette ikke er et spørgsmål for Rådet, hvad enten det er fra spartanerne, athenæerne, de nye spartanere eller de nye athenæer. Det er ikke noget spørgsmål for Rådet, og jeg vil blot gentage mit tidligere svar.

Van Dijk
De vil forstå, at jeg kun kan fortolke minister Hendersons udtalelser sådan, at han hverken ønsker at beeller afkræfte. Måske skal jeg fortolke det som en stiltiende bekræftelse af, hvad der foregår. Men det kan da ikke være rigtigt, og det vil jeg bestemt høre hr. Hendersons mening om, at formandskabet for Den Europæiske Union ikke har noget at sige, ikke har en vurdering af, at en af medlemsstaterne udspionerer andre medlemsstater for at fastsætte sin strategi ved forhandlingerne. Det vil jeg bestemt have et klar svar på. Mener hr. Henderson, at formandskabet ikke bør have nogen mening herom, i så fald vil jeg gerne vide, hvad de øvrige ministre i Rådet mener om dette.
For det andet, der er meget uro om den, hvor USA og Det Forenede Kongerige sammen gør sig stærke for at aflytte hele verden. Har det noget at gøre med dette, hr. formand? Eksisterer denne alliance?

Henderson
Det er ikke op til Rådet at spekulere over, om der en ny alliance mellem Det Forenede Kongerige og USA. Jeg kan blot sige, at det rejste spørgsmål ikke er et spørgsmål for Rådet, og at parlamentsmedlemmerne ikke af mit tidligere svar bør tro, at der var tale om en bekræftelse eller et dementi.

Formanden
Spørgsmål nr. 4 af Angela Kokkola (H-0008/98):
Om: Kloning af mennesker
Den amerikanske videnskabsmand, Richard Seed, har skabt røre i offentligheden ved sin beslutning om at udføre eksperimenter med kloning af mennesker, hvilket er etisk og videnskabeligt uacceptabelt.
Kan Rådet oplyse, om der på EU-plan findes en lovgivning, der forbyder kloning af mennesker? Selvom dette er tilfældet, er det ikke tilstrækkeligt. Derfor bedes Rådet endvidere besvare følgende: Agter Rådet at tage initiativ til, at der indgås en international aftale, der forbyder kloning af mennesker og derved beskytter borgerne imod de »geniale opdagelser« fra videnskabsfolk, der ofrer de etiske principper forbundet med dette spørgsmål på videnskabens, forskningens og berømmelsens alter?

Henderson
Jeg er glad for i relation til spørgsmål nr. 3 at kunne vedkende mig Rådets store indflydelse og ansvar inden for dette område.
Spørgsmålet om bioetik, og især om beskyttelse af menneskets og individets værdighed, er et væsentligt hensyn i Fællesskabets forskningspolitik. Forskning i ændringer af menneskets gener hører til blandt de mest følsomme etiske spørgsmål inden for videnskaben og kræver derfor konstant ransagelse og klare begrænsninger. Dette har man i mange år haft en klar forståelse af i Den Europæiske Union og i dens medlemsstater, og det har givet anledning til ordninger til etisk overvågning af forskningen i menneskegener såvel som til retlige beskyttelsesforanstaltninger og begrænsninger.
Fællesskabets fjerde rammeprogram for forskning indeholder en udtrykkelig bestemmelse om, at der ikke vil blive ydet støtte til projekter, der måtte stride mod Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, De Forenede Nationers Pagt eller Europarådets Konvention om menneskerettigheder og biomedicin. Bestemmelserne om biomedicinsk etik fastslår, at der ikke må udføres forskning i ændringer af den menneskelige gensammensætning eller i kloning af mennesker.
Kommissionens forslag om det femte rammeprogram for forskning vil udvide rækkevidden af denne udelukkelse. Forslaget er stadig under overvejelse i Rådet, men det ærede medlem kan forblive forvisset om, at menneskets rettigheder og værdighed fortsat vil være ledetråden bag alle beslutninger.
Hvad internationale initiativer angår, vil Rådet med stor interesse overveje ethvert forslag, som Kommissionen måtte fremsætte herom.

Kokkola
Tak, hr. rådsrepræsentant, for Deres svar. Tillad mig med al respekt at betragte det som en smule upræcist. De henviste et sted til fremtidige planer. Men jeg ser dagligt i pressen, hvor hurtigt disse forsøg udvikler sig. Og selv med al min agtelse for forskningen og biologien og videnskabens udvikling, så vil jeg ikke skjule for Dem, at når det bliver til et spørgsmål om etik og vi dermed når frem til kloningen af mennesker, ja så bliver jeg, og mange med mig, bange. Mange mennesker og mange videnskabsfolk har udtrykt deres modstand mod noget sådant.
Jeg vil derfor gerne bede Dem om så vidt muligt under Deres formandskab at få anvendt de muligheder, som De har til rådighed, for ellers frygter jeg, at det er ved at være for sent.

Henderson
Jeg er klar over de bekymringer, som det ærede medlem, ja og så mange andre i dette Parlament og andetsteds nærer over for dette spørgsmål. Jeg kan kun pege på en sætning i mit tidligere svar, hvor jeg sagde, at bestemmelserne om biomedicinsk etik fastslår, at der ikke må udføres forskning i ændringer af den menneskelige gensammensætning eller i kloning af mennesker. Jeg håber, at dette giver den forsikring, som det ærede medlem var ude efter.

White
Jeg vil gerne have, at formanden for Rådet meddeler os Rådets holdning til den eksisterende kommissionsdisposition, hvorved der er blevet nedsat en rådgivende gruppe, der skal rådgive om bioteknologisk etik, og som allerede har antaget en holdning til kloning. Støtter Rådet princippet om, at der med tiden nedsættes et etisk udvalg for hele Europa? Jeg siger "med tiden« snarere end "øjeblikkelig«, hvilket giver ministeren et spillerum for at svare på en positiv måde.

Henderson
Jeg kan sige til det ærede medlem, at jeg ikke udelukker dette. Det kan være, at det er én måde, hvorpå vi kan komme videre i denne sag.

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 5 og 6.
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 7, 8 og 9.
Spørgsmål nr. 7 af Glenys Kinnock (H-0017/98):
Om: Våbenhandel i Burundi
Hvad gør Rådet for at standse våbenstrømmen fra Den Europæiske Union til Burundi, hvor våbnene sandsynligvis vil blive brugt til at videreføre broderkrigen mellem væbnede grupper og gennemføre yderligere massakrer på civile? Spørgsmål nr. 8 af Tony Cunningham (H-0018/98):
Om: Våbeneksport til Burundi
Har Rådet kendskab til oplysningerne i en rapport fra Human Rights Watch om militær bistand og ulovligt våbensalg til Burundi, hvori det hævdes, at våben og krigsmateriel i mange tilfælde kommer fra Østeuropa og det tidligere Sovjetunionen og sendes til de krigsførende parter i Burundi via Vesteuropa, og vil det i givet fald fremsætte en erklæring?Spørgsmål nr. 9 af Arthur Newens (H-0019/98):
Om: Ulovlig våbenhandel i Burundi
Vil Rådet undersøge forlydender om, at våbenfabrikanter i EU har forsynet hutu- eller tutsi-grupper i Burundi med våben, og at ammunitionsfabrikken i Eldoret (Kenya), som oprindelig blev opført af Fabrique d'Armes de Guerre, et selskab i den franske GIAT-koncern, leverede ammunition til hutu-militsen i det østlige Zaire?
Henderson
Rådet deler det ærede medlems bekymring over den virkning, som indstrømningen af våben fra tredjelande måtte få på situationen i Burundi, og har noteret sig det forslag til beslutning om Burundi, der blev vedtaget af Europa-Parlamentet under dets mødeperiode fra den 15. til den 19. december 1997. Rådet har udstedt lignende udtalelser og erklæringer om situationen i Burundi, senest den 7. januar 1998. Rådet har også noteret sig forslaget til beslutning om et adfærdskodeks vedrørende våbeneksport, der blev vedtaget af Europa-Parlamentet under dets mødeperiode fra den 12. til den 16. januar 1998.
Det Europæiske Råd understregede ved dets møde i Amsterdam den 16./17. juni 1997 den vitale rolle, som en fælles international indsats vil spille for en ordentlig regulering af våbeneksporten, og opfordrede til en udvikling af en sammenhængende våbeneksportkontrolpolitik over hele Unionen på basis af de fælles kriterier, der er fastsat i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møder den 29. juni 1991 og den 26./27. juni 1992. Disse kriterier omfatter især overholdelse af menneskerettighederne i det land, der er bestemmelsesstedet for eksporten.
Med dette for øje har Det Forenede Kongerige, sammen med Frankrig, forelagt et forslag om en EU-adfærdskodeks, der fastsætter høje fællesstandarder for medlemsstaternes våbeneksport. Forslaget er i to dele. For det første er der en opregning af de otte fælles kriterier, der blev vedtaget i 1991 og 1992, og som er i overensstemmelse med Det Forenede Kongeriges nationale kriterier, der blev meddelt af den britiske udenrigsminister den 28. juli 1997.
For det andet er der en høringsmekanisme, der fastslår, at partnerne skal sprede oplysninger om de afslag, der er givet på ansøgninger om eksporttilladelser, og fordrer, at en partner rådfører sig med den partner, der har tildelt afslag, inden han selv træffer beslutning, om der skal udstedes en eksporttilladelse for stort set de samme varer til den samme kunde.
De første reaktioner har været meget støttende, og det er målet, at kodeksen skal vedtages ved en rådserklæring under dette formandskab.

Kinnock, Glenys
Jeg takker rådsformanden for det fremragende arbejde, han har gjort hele dagen her i Parlamentet. Jeg er ikke helt sikker på, at det har været helt nemt eller behageligt hele tiden.
Jeg vil gerne vende tilbage til spørgsmålet om Burundi, som mit spørgsmål gik på. Det er en kendsgerning, at 36 % af Burundis budget for nærværende bruges på forsvar, og det er meget mere, end landet bruger på sundhed og uddannelse til sammen. Kan rådsformanden bekræfte, at en medlemsstat, der har koloniforbindelser til denne Afrikas Great Lakes-region, stadig ikke vil gå ind for hverken en international eller en europæisk våbensalgsembargo mod Burundi?
Jeg vil også gerne spørge rådsformanden, om det ikke ville være en god idé at reaktivere UNICOI, der var en undersøgelseskommission, der blev nedsat, da vi have krisen i Rwanda? Ville det ikke være passende, hvis vi udvidede dens mandat til også at omfatte Burundi? Efter min mening - og jeg håber også, at det vil være Rådets mening - ville den bistå os i vores bestræbelser på at sætte en stopper for våbensmuglingen ind i Burundi, ja og inden for hele Great Lakes-området.

Henderson
Jeg takker det ærede medlem for hendes venlige hyldest. Det er altid særligt behageligt at forsøge at besvare hendes spørgsmål.
Hvad angår det særlige spørgsmål, som hun har rejst, så har jeg ikke kendskab til nogen EU-stat, der bevidst eksporterer våben til Burundi, og som vil blokere en eventuel foranstaltning med henblik på at forhindre et sådant salg. Hvis fru Kinnock har oplysninger, der kan bekræfte det, hun lod os forstå, ville jeg med glæde se nærmere på disse oplysninger med henblik på at tage sagen op til yderligere overvejelse.

Newens
Jeg vil også gerne takke rådsformanden for hans svar. Jeg vil gerne spørge ham, om han har set de oplysninger, der er tilvejebragt af Human Rights Watch, og som viser, at der er foregået ret så mange aktiviteter med base i Oostende? Finder han ikke, at det er vigtigt, at der øjeblikkelig bliver taget drastiske initiativer til at forhindre flere våben i at blive leveret fra Europa og til, at de mennesker, der er involveret i denne dødbringende handel, omgående bliver bragt for retten? Vi har tidligt i dag talt om vanskelighederne i relation til våbenleverandører til Irak. De er lige så slemme i dette tilfælde.
Vil rådsformanden forfølge denne sag direkte?

Henderson
Jeg takker det ærede medlem for hans spørgsmål. Jeg kan kun henvise ham til mit tidligere svar til den tidligere spørger. Vi er ikke bekendt med, at der finder nogen våbenhandel sted på den måde, som han lader forstå. Hvis han har oplysninger herom, vil jeg gerne se på dem og vurdere dem med henblik på yderligere overvejelser.
Jeg ved, at der er andre spørgsmål på dagsordenen i dag om det generelle spørgsmål om våbenkontrol, og jeg forvilder mig måske ind på dette område, men årsagen til, at formandskabet finder indgåelsen af en EU-aftale om våben så vigtig, er blandt andet et ønske om at forsøge at gøre noget ved den situation, som det ærede medlem har hentydet til.

Formanden
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål 10, 11, 12 og 13.
Spørgsmål nr. 10 af Patricia McKenna (H-0020/98):
Om: Forslag til en EU-adfærdskodeks for våbenhandel
Den britiske regering har lovet i løbet af sit EU-formandskab at arbejde for en europæisk adfærdskodeks med høje fælles standarder for våbeneksport.
Fire ikke-statslige organisationer (NGO'er) - Oxfam, Amnesty International, Saferworld og Basic - har for nylig offentliggjort et dokument med orientering om de vigtigste standarder, der burde opstilles i en sådan adfærdskodeks.
I dokumentet anføres det, at eksport af krigsmateriel ikke burde finde sted til lande, der er kendt for manglende respekt for menneskerettighederne, eller som bruger en større del af deres BNP til dækning af militærudgifter end til sundhed og uddannelse.
Kan Rådet give nærmere oplysninger om de fremskridt, der er sket med hensyn til udarbejdelsen af en adfærdskodeks om våbenhandel? Hvornår forventer det at afslutte arbejdet med udarbejdelsen af en sådan adfærdskodeks? Spørgsmål nr. 11 af Elisabeth Schroedter (H-0116/98):
Om: Indførelse af en EU-adfærdskodeks om våbenhandel under det britiske formandskab
Det Forenede Kongerige og Frankrig har i fællesskab udarbejdet et forslag til adfærdskodeks, som man nu er blevet enig om. Bestemmelserne i adfærdskodeksen om konsultationer er meget svage, da der kun opfordres til konsultationer mellem de lande, som direkte er indblandet i konkret våbeneksport, og ikke mellem de 15 medlemsstater.
Hvilken virkning vil adfærdskodeksen efter Rådet opfattelse få for våbeneksporten fra EU? Vil det f.eks. bringe eksporten af lette våben og pansrede mandskabskøretøjer til Indonesien eller angrebshelikoptere til Tyrkiet til ophør?
Medmindre der gennemføres en omhyggelig kontrol med den endelige bruger af våben og militært udstyr, vil legitime eksportforsendelser kunne omledes til undertrykkende regimer og lande i ustabile områder. Aftaler om den endelige bruger bør være juridisk bindende aftaler, og der bør indføres en ordning for kontrol med overholdelsen af endelig brugerklausuler.
Hvilke bestemmelser vil adfærdskodeksen indeholde om kontrol med den endelige bruger af våben og militært udstyr?Spørgsmål nr. 12 af Karin Riis-Jørgensen (H-0153/98):
Om: Fælles EU-kodeks for våbeneksport
Formandskabet bedes redegøre for, hvilke initiativer formandskabet i indeværende halvår har i sinde at tage til sikring af, at der skabes en fælles EU-kodeks for våbeneksport. Herunder bedes formandskabet redegøre for formålet med og indholdet af en sådan fælles EU-kodeks for våbenkodeks.
Ligeledes bedes formandskabet redegøre for, hvornår en eventuel fælles EU-kodeks kan ventes implementeret.Spørgsmål nr. 13 af Jan Bertens (H-0161/98):
Om: Den europæiske politik med hensyn til våbeneksportkontrol
Jeg ønsker her at give udtryk for min tilfredshed med det initiativ, det britiske formandskab har taget med henblik på at skærpe bestemmelserne vedrørende våbeneksportkontrol. De eksisterende kriterier, der stammer fra 1991 og 1992, er blevet fortolket meget bredt og forskelligt, hvorfor der ikke har været mulighed for en koordineret europæisk våbeneksportpolitik.
Deler Rådet min opfattelse, nemlig at kriterierne bør være mere konkrete eller mindre åbne for fortolkning, og at deres gennemførelse bør være bindende for at afhjælpe manglerne i de eksisterende kriterier? Mener Rådet også ligesom jeg, at det er nødvendig med en multilateral høring af medlemsstaterne med henblik på at nå frem til en effektiv håndhævelse af de europæiske eksportkriterier?
Hvilken rolle har Rådet givet Europa-Parlamentet i forbindelse med udarbejdelsen af den nye eksportkontrolpolitik og den praktiske håndhævelse af de gældende regler?
Hvilke skridt vil Rådet tage for at opmuntre medlemsstaterne til at indgå aftaler om fremme af gennemskueligheden af og den parlamentariske kontrol med våbeneksportpolitikken?
Henderson
Behovet for en yderligere harmonisering af de nationale våbeneksportpolitikker er blevet rejst på forskellige niveauer inden for Rådet. Det Europæiske Råd understregede ved dets møde i Amsterdam den 16./17. juni 1997 den store betydning af fælles internationale bestræbelser på at nå frem til en ordentlig regulering af våbeneksporten. Det opfordrede derfor til fornyet og vedvarende opmærksomhed inden for rammerne af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, når det gjaldt om at udvikle ansvarlige og sammenhængende våbeneksportkontrolpolitikker over hele Unionen på grundlag af de fælles kriterier, der er fastsat i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møder den 29. juni 1991 og den 26./27. juni 1992. Disse kriterier omfatter især overholdelse af menneskerettighederne i det land, der er bestemmelsesstedet for eksporten.
I denne sammenhæng har Det Forenede Kongerige, som jeg tidligere nævnte, sammen med Frankrig, forelagt et forslag om en EU-adfærdskodeks, der fastsætter høje fællesstandarder for medlemsstaternes våbeneksport. Forslaget er i to dele: en opregning af de otte fælles kriterier, der blev vedtaget i 1991 og 1992, og som er i overensstemmelse med Det Forenede Kongeriges nationale kriterier, der blev meddelt af den britiske udenrigsminister den 28. juli 1997. De fastslår blandt andet, at en tilladelse bør afvises i de tilfælde, hvor der er en klart identificerbar risiko for, at den foreslåede eksport kan anvendes til intern undertrykkelse eller international aggression. De sørger endvidere for en høringsmekanisme, der fastslår, at partnerne skal sprede oplysninger om de afslag, der er givet på ansøgninger om eksporttilladelser, og fordrer, at en partner rådfører sig med den partner, der har tildelt afslag, inden han selv træffer beslutning, om der skal udstedes en eksporttilladelse for stort set de samme varer til den samme kunde.
De første reaktioner har været meget støttende, og det er målet, at kodeksen skal vedtages ved en rådserklæring under dette formandskab. Det ærede medlem ved måske også, at den italienske delegation forelagde Rådet et forslag om gennemførelse af de otte fælles kriterier ved dets møde den 10. november 1997.

McKenna
Hvad den foreslåede adfærdskodeks angår, er der ret så mange mangelfuldheder forbundet med den. F.eks. det, at kun våbeneksporterende lande vil være i stand til at bestemme, hvem der køber deres våben, hvis adfærdskodeksen vedtages. Det betyder, at lande som Irland, der ikke har nogen større våbenindustri, kun vil få meget lidt at skulle have sagt med hensyn til, hvordan EU-våbenpolitikken bliver gennemført. Dette synes at være en version af "selv blandt tyveknægte er der en vis æresfølelse«, idet det er de lande, der er involveret i våbenindustrien, der vil træffe beslutningerne, og de lande, som har en etisk holdning til våbeneksport, der ikke vil få noget at skulle have sagt. Desuden er der behov for gennemsigtighed, eftersom kommerciel fortrolighed betyder, at dette emne vil forblive hemmeligt.
Hvad leveringen af våben angår, så vil de blive ladt ind i lande, der ikke har underskrevet nogen internationale menneskerettighedskonventioner. Eksporten til regimer med kedelige menneskerettighedsrekorder vil være tilladt, hvis våbnene skal bruges til at beskytte politiet. Der er mange tyranniske regimer, såsom Tyrkiet og Indonesien, der vil kunne benytte sig af dette. Jeg ser gerne, at rådsformanden siger, at Rådet vil tage sig af disse spørgsmål og indføje disse punkter, der giver anledning til bekymring, i en adfærdskodeks, for ellers er det hele kun et paradenummer.

Henderson
Der er rejst mange punkter i den ærede dames spørgsmål. Jeg kan ikke acceptere, at der skulle være nogen større mangelfuldheder i den kodeks, der er foreslået. Denne kodeks er et væsentligt fremskridt, der samler EU-landene omkring, hvad der er deres ansvar i relation til våbensalg. Den sørger for gennemsigtighed, således at disse lande ved, hvad der sker i relation til de andre EU-landes våbensalg. Den sørger også for en mekanisme, der forhindrer et land i at sælge våben til et tredjeland, når dette tredjeland allerede er blevet nægtet importadgang af et andet EU-land. Med andre ord beskytter den politikkens integritet.
Folk vil altid forsøge at finde måder, hvorpå de kan omgå forordninger, kodekser m.v. Det vil altid være sådan. Der er nu et enormt moralsk pres på alle EU-landene under forudsætning af, at der fastsættes en tilfredsstillende kodeks, om at gøre noget ved dette spørgsmål på en helt ny måde.
Spørgsmålet om de kriterier, der afgør, om et våbensalg skal finde sted eller ej, er i alt væsentligt et særligt spørgsmål. Dér, hvor våbnene sandsynligvis vil blive brugt til f.eks. intern undertrykkelse eller ekstern aggression, bør våbensalget ikke finde sted. Problemet for øjeblikket er, at det ikke forhindrer et andet land i at sælge, hvis et land beslutter, at den potentielle importør ikke opfylder disse kriterier.
Der er nu en høringsperiode inden for Unionen. Det er en mulighed for enhver medlemsstat eller lobby inden for en medlemsstat til at se på måder, hvorpå kodeksen kan blive mere effektiv, og hvorpå de kan gøre deres holdninger kendte. Jeg tror, at Rådet vil være lydhør over for, hvordan kodeksen kan forbedres. Jeg opfordrer alle Parlamentets medlemmer til, hvis de skulle have meninger herom, at fremsætte dem via de rigtige kanaler, således at de kan blive gjort kendte. Målet er at sikre, at vi har et system med en intern integritet, og jeg er overbevist om, at det, der nu foreslås, udgør et meget stort fremskridt.

Schroedter
Hr. formand, jeg er ret skuffet over Rådets svar, fordi vi indleverede vores svar skriftligt og i god tid. Spørgsmålene var meget mere konkrete end Deres svar, som De nu har gentaget tre gange. Det drejer sig nemlig om, hvorvidt det fremover f.eks. vil være muligt, at den tyrkiske regering får våben som hidtil for at bekæmpe den kurdiske befolkning og bombardere den kurdiske befolkning. Er det stadig muligt? Vi stillede dette konkrete spørgsmål, og vi vil gerne have et konkret svar. Vi spurgte Dem også, og det endda skriftligt, om De har planlagt en kontrol af metoden og også en kontrol af den endelige forbruger, og hvordan det konkret ser ud. Jeg beder Dem om, at De besvarer disse spørgsmål, som De fik forelagt rettidigt, lige så konkret, som de blev stillet.
Sidste spørgsmål: De sagde, at der er positive reaktioner. Hvor kom disse positive reaktioner dog fra? Måske fra våbenindustrien?

Henderson
Jeg takker den ærede dame for hendes spørgsmål. Formålet med at have en politik på EU-plan er at forsøge at nå frem til en overensstemmelse over hele Unionen med henblik på med tiden at nå frem til en større overensstemmelse uden for Den Europæiske Union, som er lige så vigtig.
Jeg forstår, at der for øjeblikket er nogle EU-lande, der har besluttet, at dér hvor det er sandsynligt, at våbensalg til Tyrkiet vil blive brugt til intern undertrykkelse, vil disse salg ikke blive foretaget. Som nævnt tidligere er det formålet med kodeksen at forsøge at nå frem til en overensstemmelse på hele det europæiske plan. Der vil blive diskussioner om, hvad der er intern undertrykkelse, og i hvilken grad der foreligger intern undertrykkelse.
Det vil være umuligt at komme uden om sådanne diskussioner blandt EU-medlemsstater i et spørgsmål som dette. Der vil altid være beslutninger, som ligger lige på grænsen, og som der altid vil være diskussioner om. Det væsentlige ved kodeksen er, at den fastsætter fælles kriterier og en måde, hvorpå man kan sikre, at disse fælles kriterier finder anvendelse, selvom der altid må være et element af skøn. Jeg tror, at de, som er involveret på detailplanet i disse beslutninger, vil anerkende behovet for dette skøn.

Bertens
Jeg takker Rådets formand for hans svar. Jeg lykønsker ham også med, at det britiske formandskab nu endelig helt støtter det, som vi så længe har anmodet om. Et spørgsmål har De ikke besvaret: Hvilken rolle har De tiltænkt Europa-Parlamentet ved udarbejdelsen af en ny eksportkontrolpolitik? I den forbindelse vil jeg spørge - for det er mig bekendt, at italienerne har lavet et forslag om en årlig våbeneksportrapport - om den overtages af det britiske formandskab? Hvis nej, hvorfor ikke? Hvis ja, finder jeg det godt.
Endvidere vil jeg til sidst bemærke, at jeg finder det bedre, når det drejer sig om konsultationer om, hvad et land gør med et andet land, at det ikke så meget er bilaterale konsultationer men multilaterale konsultationer, der er behov for. Først da tror jeg, at adfærdskodeksen bliver en rigtig kodeks for alle lande.

Henderson
Jeg kan sige til den ærede herre, at jeg er enig med ham i, at det er vigtigt at have en multilateral tilgang, og det er da også grunden til, at formandskabet overhovedet har taget initiativ til denne kodeks. Jeg har også anført, at den med tiden må have en bredere anvendelse end udelukkende inden for Den Europæiske Union. Ellers ville den stadig kunne blive undermineret.
Det er vigtigt som et første trin, at de, der har stærke meninger om disse spørgsmål, herunder den ærede herre, som klart har det, bør koncentrere deres indsats om at overbevise regeringerne inden for Den Europæiske Union om at støtte en stærk kodeks. Når dette er sket, kan man se på, hvor der ellers kunne være overvejelser af nogle af disse spørgsmål inden for EU-institutionerne, herunder Parlamentet.

von Habsburg
Hr. formand for Rådet, først og fremmest vil jeg gerne takke Dem for Deres klare og præcise svar, som viser, hvor god en læremester Westminster er for alle parlamentarikere, især når de har en af de bedste formænd af de siddende rådsformænd. Derfor vil jeg gerne sige - tilgiv mig, at jeg også kommer med denne bemærkning - at vi reelt, hvis det fortsætter sådan, snart kan standse denne virkelig dumme ordning hos os, nemlig at man kun kan stille et enkelt spørgsmål pr. møde.
Mit spørgsmål lyder som følger: Ville det ikke være fornuftigt, når man ser, at størstedelen af våbeneksporten igen og igen går til udviklingslandene, hvis man snart ville forbinde udviklingsbistanden med våbenhandelen og oplyse udviklingslandene om, at udviklingsbistanden bliver reduceret, hvis de bruger den til indkøb af våben?

Formanden
Mange tak, hr. von Habsburg. Jeg vil sige Dem, at jeg tager Deres bekymring over de to spørgsmål meget alvorlig. Bestemmelserne vil blive behandlet i Præsidiet under dets næste møde i marts.
Under alle omstændigheder takker jeg Dem for Deres altid gode samarbejdsvilje, i dag til forbedring af spørgetiden, og beder hr. Henderson om at svare hr. von Habsburg.

Henderson
Jeg forstår det argument, der er blevet fremsat om udviklingslande. Det ville helt klart være misbrug af bistand, hvis bistand ydet til andre formål blev brugt til at købe militærudstyr for. Det kan ikke undgås, at der er et element af militærudstyr i et udviklingslands indkøbsportefølje. De har behov for lov og orden internt og et behov for forsvar udadtil. Der må foretages et skøn herom. Men det er klart, at hvis et udviklingsland bruger alle sine ressourcer på at købe militærudstyr og derefter er afhængig af et vist støttebeløb til sociale udgifter, så er der noget galt ved balancen i dette lands ressourceanvendelse.
Jeg tror, at det vil være rigtigt at have en dialog med dette land for at gøre det klart, at en fornuftig balance i ressourcerne til legitim lov og orden eller forsvar udadtil er noget, der anerkendes. Bistand til dette land bør ikke under normale omstændigheder anvendes til dette formål. I nogle udviklingslande, hvor der har været en periode med krise og anarki, kan en af de første ting, der skal til for at etablere økonomisk genrejsning, være etableringen af en grad af lov og orden, og det kan være hensigtsmæssigt, at man med bistanden hjælper med til at etablere denne proces. Det kan være, at noget isenkram bør være en del af denne, og jeg kender rent faktisk til nogle tilfælde, hvor dette er tilfældet, og hvor jeg vil sige, at det var legitimt. Men det vil være undtagelsen snarere end reglen.

Lindqvist
Jeg spørger helt generelt, om dette virkelig er en opgave for EU. Er der ikke en stor risiko for, at dette kan indebære en militarisering af EU-samarbejdet. Jeg tror ikke, at det er på linje med, hvad de fleste borgere mener, er vores opgave.
Jeg vil også spørge, hvad dette betyder for militært alliancefrie stater, f.eks. Sverige, som har strenge regler for våbeneksport. I EU vil der komme andre regler end dem, vi har, ikke nødvendigvis dårligere, men naturligvis anderledes.
Jeg har yderligere nogle tillægsspørgsmål: Hvilke regler kommer til at gælde? Bliver det flertalsbeslutninger eller enstemmighed? Hvem skal træffe beslutningerne? Endelig: Er det hensigten, at EU-reglerne skal erstatte nationale regler for våbeneksport til andre lande, eller skal de nationale regler til og med overtages?

Henderson
Jeg kan sige til hr. Lindqvist, at der rent faktisk var en diskussion af nogle af disse spørgsmål ved det arbejdsgruppemøde, der fandt sted i går. Det er klart, at der, hvis man skal nå frem til en rammeaftale, må være enstemmighed blandt medlemsstaterne om, hvordan kodeksen skal fungere. Hvis de nuværende bestemmelser endelig vedtages, og dette er til en vis grad en gentagelse, så vil et land, som føler, at våbeneksporten sandsynligvis vil blive brugt til intern undertrykkelse eller ekstern aggression, og som derfor blokerer salget af disse våben, være i stand til at sige til andre lande, at "dette er en holdning, som vi har antaget«.
Hvis et andet land så beslutter, at det ønsker at overtage disse eksportordrer, vil det være bundet af Domstolen til at gå tilbage til det oprindelige land, der så vil indlede en dialog om ret og uret ved, at våbensalget finder sted. Kriteriet bør være formålet med våbnene, ikke den nationale våbenindustris situation, og det er et meget vigtigt kriterium, der er indbygget i kodeksen. Problemet ved den nuværende situation, hvor der ikke er nogen effektiv kodeks, opstår, når et land siger: "vi mener godt nok ikke, at våben bør sælges til et tredjeland på grund af sandsynligheden for intern undertrykkelse eller ekstern aggression, men hvis vi ikke sælger dem våbnene, vil andre gøre det, og det vil være ensbetydende med at sælge ud af vores arbejdspladser til fordel for andre, og derfor bør vi ikke indledningsvis beslutte at blokere salget«.
Formålet med kodeksen er at komme over dette meget vigtige spørgsmål, for våbenindustrien er en stor industri i en række EUlande. De, der arbejder i denne industri, siger: "hvorfor skal det være vores arbejdspladser, der ofres, hvis en anden springer til og overtager ordren i et andet land?«. Det er hensigten med denne kodeks at besvare dette spørgsmål. Det betyder ikke, at dette er enden på sagen. Der må være andre industripolitikker, som medlemsstaterne vedtager, eller som kan være del af en beskæftigelsesstrategi for Unionen selv, og som også tager sig af de arbejderes behov, som ikke længere kan opnå beskæftigelse med at håndtere sådanne eksportordrer, og som er nødt til at søge omplacering, omstilling eller lignende. Det er et vigtigt udgangspunkt, men det er ikke enden på sagen.

Truscott
Jeg vil gerne sige til rådsformanden, at jeg glæder mig over adfærdskodeksen for våbenhandel, som har til hensigt at forhindre våben i at blive brugt enten til intern undertrykkelse eller ekstern aggression. Formandet for Rådet har besvaret mit spørgsmål om, hvordan man kan undgå underbydning i Europa mellem EU-medlemsstater, når de sælger våben til et tredjeland, men måske vil rådsformanden se på spørgsmålet om slutbrugen, der ofte har skabt problemer tidligere, når det gjaldt om at opspore det endelige modtagerland. Mon han vil give et svar på spørgsmålet om slutbrugen?

Henderson
Jeg er det ærede medlem taknemmelig for dette spørgsmål, fordi det kaster lys over et andet meget reelt problem, som der må tages fat på i kodeksen. Min første tanke, selvom jeg endnu ikke har tænkt den helt til ende, er, at der bør være et element af skønsomhed. Der bør ikke blot træffes skøn om sandsynligheden for, at disse våben bliver brugt til intern undertrykkelse eller ekstern aggression men også om sandsynligheden for, hvor det vil ske. Med andre ord vil våbnene blive solgt igen til en anden part, og når de bliver solgt igen, vil der så være en stor sandsynlighed for intern undertrykkelse eller ekstern aggression?
Det er sikkert yderst vanskeligt at behandle dette på anden måde end ved at lade det være op til et skøn for det land, som i første instans skal udføre eksportordren. Det kan imidlertid være, at der kan være adgang til udveksling af synspunkter om dette spørgsmål, således at en så fuldstændig information som mulig altid er tilgængelig for alle EU-medlemsstater. Måske bør der indføjes en forpligtelse i kodeksen til, at information bør være tilgængelig for EU-medlemsstaterne i de tilfælde, hvor en medlemsstat mener, at der er sket et yderligere gennembrud i et våbensalg.

Crawley
Også jeg er meget glad for det britiske formandskabs forslag om at etablere en EU-adfærdskodeks om våbenhandel. Det er den logiske udvikling og konsekvens af Det Forenede Kongeriges nye etiske udenrigspolitik, og selvom der aldrig er noget, der er godt nok for De Grønne, ville jeg gerne have, at det britiske formandskab var klar over, at flertallet af medlemmerne af dette Parlament er af den opfattelse, at dette er et meget seriøst og historisk første skridt.
Jeg vil gerne vide, om formandskabet vil delagtiggøre trojkaen i dette Parlaments iver efter at blive hørt, efter at være i stand til at følge retningslinjerne, efter at være i stand til at se, hvor den bedste praksis udvikler sig, efterhånden som kodeksen skrider frem i løbet af året. Dette Parlament ønsker på et eller andet tidspunkt at etablere en årlig debat om kodeksen. Vil rådsformanden forsikre os om, at trojkaen vil blive delagtiggjort i vores iver efter at blive inddraget?

Henderson
Jeg er den ærede dame meget taknemmelig for hendes anerkendelse af, at den overordnede idé i den foreslåede kodeks vil nyde bred støtte på tværs af de politiske skel i Parlamentet. Det reflekterer en meget praktisk forståelse af nogle af de meget vanskelige spørgsmål. Jeg er selv meget bevidst om dem, eftersom der er en stor kampvognsfabrik i udkanten af min gamle valgkreds i Newcastle-upon-Tyne i Nordengland. De mennesker, der arbejder på den fabrik, og underleverandørerne, er meget bevidste om dette vanskelige problem. De har et lige så etisk syn på udenrigspolitikken som nogen andre, men det er deres arbejde, der står på spil.
Jeg har altid ment, at mennesker som disse og mennesker i andre lignende situationer vil være rede til at bringe et offer, til at søge noget nyt, hvis de ved, at deres bestræbelser ikke bliver undermineret af andre. Det er i sådanne tilfælde, at kodeksen på en meget praktisk måde er yderst ønskelig. Jeg vil ønske, at de medlemmer af Parlamentet, der er i tvivl, vil anerkende betydningen af dette. Jeg kan forsikre det ærede medlem om, at jeg vil vende tilbage til det spørgsmål, hun har rejst, for jeg mener, at det er et vigtigt spørgsmål, som bør overvejes meget nøje.

Formanden
Spørgsmål nr. 14 af Mark Watts (H-0022/98):
Om: Slagtning af får i Frankrig forud for Eid-El-Kabir-festen
Vil Rådet - i lyset af tidligere overtrædelser af fællesskabslovgivningen i forbindelse med Eid-El-Kabir-festen og navnlig den rituelle masseslagtning af får, som i 1997 gav anledning til et ramaskrig i Frankrig - oplyse om de foranstaltninger, som det agter at træffe for at sikre, at der ikke tillades lignende overtrædelser i år eller for fremtiden?

Henderson
Rådet har intet kendskab til de begivenheder, der refereres til i det ærede medlems spørgsmål. Jeg vil imidlertid gerne benytte mig af lejligheden til at påpege, at det først og fremmest er op til den pågældende medlemsstat at sikre overholdelsen af fællesskabslovgivningen inden for dets område, og om fornødent er det op til Kommissionen i henhold til artikel 155 i traktaten at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at eventuelle overtrædelser af denne lovgivning straffes behørigt.
Som det ærede medlem sikkert vil udlede af disse bemærkninger, er dette et spørgsmål, der helt klart henhører under Kommissionens og ikke primært Rådets kompetenceområde.

Watts
Jeg takker rådsformanden for hans meget behjælpelige svar. Jeg ved, at formandskabet deler min bekymring hvad angår dyrevelfærd, men jeg erkender dets dilemma, som er, at det fungerer som Rådet, medens Kommissionen er traktaternes vogter. Ikke desto mindre vil jeg opfordre Rådet til at sætte sig ind i de ugerninger, der fandt sted sidste år. Vi er bange for, at de vil finde sted igen den 7. april, selvom kommissæren selv informerede Parlamentet om, at de overtrædelser, der fandt sted sidste år, var et lovbrud og lovede at tage affære. Hidtil har han ikke gjort noget. Jeg opfordrer indtrængende rådsformanden til at gøre sit bedste for at få kommissæren til at gøre sin pligt.

Henderson
Hr. formand, efter Deres venlige bemærkninger og yderligere venlige bemærkninger fra det ærede medlem bliver jeg nødt til at gå ud og finde et ret så stort bord næste gang, jeg er i Strasbourg. Men så meget desto bedre, antager jeg, for restaurantbranchen i denne udmærkede by og de udmærkede restauranter her.
Jeg tror, at der allerede er en bevidsthed omkring det spørgsmål, han rejste over for mig her til eftermiddag, og på grundlag af de oplysninger skulle det være muligt at skride til handling.

Ford
Det skulle være mig en fornøjelse at spise middag med hr. Henderson. Men jeg er ikke sikker på, at hr. Watts vil spise middag sammen med mig efter mit tillægsspørgsmål.
Samtidig med, at vi naturligvis fuldt ud er imod enhver form for unødvendig grusomhed mod dyr, hilser jeg rådsformandens forsigtighed i dette spørgsmål velkommen. Ministeren er ganske klar over, at en stor del af det ramaskrig, der har været i Det Forenede Kongerige over denne slags spørgsmål, er en kunstig harme, der er oppisket af en gruppe på den yderste højrefløj.
Sidste år var der problemer i Frankrig omkring denne festival, men de blev overdrevet voldsomt af folk som Jean-Marie Le Pens Front national , en mand, der bekymrer sig mere om dyrevelfærd end om 6.000.000 jøders død under anden verdenskrig. Så jeg opfordrer ham til at skride forsigtigt frem. Ja, vi må sikre, at der gøres noget ved disse ting, men lad os ikke tillade, at de bliver brugt af politiske partier, der er blottet for demokratisk sindelag, som en undskyldning for at skyde på indvandrerbefolkningen.

Henderson
Jeg takker det ærede medlem for hans bidrag. Jeg kan blot sige til ham, at jeg ved, at der er én ting, vi ikke vil diskutere næste gang, vi spiser middag sammen, hvis det kan forårsage en så voldsom splid blandt gode kolleger.

Elliott
Dette er et meget vanskeligt spørgsmål, fordi det bringer interessen for dyrevelfærd i konflikt med behovet for at respektere etniske minoriteters religiøse holdninger. Men grænsen må sættes et sted. Jeg vil gerne bede rådsformanden om at forsikre os om, at Rådet - under hensyntagen til det, der blev vedtaget i en ny artikel i Amsterdam-traktaten om respekt for dyrenes velfærd - vil gøre det klart, at hvis minoritetsgrupperne forventer, at vi skal respektere deres religiøse rettigheder - og det skal vi naturligvis - så skal de synspunkter, der antages af dem, der mener, at forsætlig grusomhed mod dyr er moralsk anstødeligt og uacceptabelt også respekteres.
Det var meget opmuntrende at have den britiske minister, der er ansvarlig for dyrevelfærd, Elliot Morley, på besøg her i sidste måned ved mødet i den tværpolitiske gruppe for dyrevelfærd og høre den positive holdning, han udtrykte om de initiativer, der vil blive taget under det britiske formandskab. Så jeg håber på et positivt svar.

Formanden
Spørgsmål nr. 15 af Jaime Valdivielso de Cué (H-0026/98):
Om: Forbrugerbeskyttelse
I forbindelse med meddelelsen om, at det britiske formandskab vil gøre spørgsmålet om forbrugerbeskyttelse til et af sine primære anliggender, bedes Rådet konkretisere, hvilke foranstaltninger der vil blive foreslået, og i hvilken retning de går.

Henderson
Formandskabet har tre væsentlige prioriteter for rådsmødet om forbrugerspørgsmål. Forbrugergarantidirektivet, en mere effektiv håndhævelse af den eksisterende forbrugerbeskyttelse og forbedringer af det europæiske hjem- og fritidsulykkeovervågningssystem. Fremskridt inden for disse områder vil hjælpe forbrugere i alle lande.
For det første vil forbrugergarantidirektivet give grundlæggende rettigheder til forbrugere, der står over for utilfredsstillende varer. Direktivets midler til afhjælpning - reparation, erstatningsvare, prisnedslag, pengene tilbage - er nemme nok at forstå. Folk har behov for at kunne forstå deres rettigheder, hvis de skal gøre brug af dem. Forbrugerne bør således kunne drage fuld nytte af det indre marked på samme måde, som virksomhederne kan det. I nogle lande vil forbrugerrettighederne blive forbedret ved hjælp af direktivet. I de resterende lande vil de eksisterende høje beskyttelsesniveauer fortsat eksistere. Vi afventer Europa-Parlamentets førstebehandling af direktivet og sigter mod en fælles holdning ved rådsmødet om forbrugerspørgsmål i april.
Der er ikke nogen grund til at have forbrugerbeskyttelsesregler, hvis de ikke gennemføres og håndhæves ordentligt. Vi ønsker rådsmødet om forbrugerspørgsmål i april til at se nærmere på dette på grundlag af en rapport fra Kommissionen. For at nævne et eksempel skulle mekanismer, hvormed medlemsstaterne kan udveksle oplysninger om bedste praksis, gøre det nemmere at tage skridt til bekæmpelse af handelsfiduser og identificere usikre produkter.
Vores tredje mål er at forbedre det europæiske hjem- og fritidsulykkeovervågningssystem. Det anvendes til at indsamle data, som man kan lægge til grund for en sundheds- og sikkerhedspolitik. Ved at gøre dette på EU-plan får man et større befolkningsunderlag og mere brugbare data. Vi er forpligtede til at sikre systemets fortsættelse og forbedre det på basis af den for nærværende bedste praksis. Jeg håber på, at vi kan regne med Europa-Parlamentets støtte til at nå disse mål.

Valdivielso de Cué
Hr. formand for Rådet, den ramme der har været for udviklingen af de mulige rettigheder eller foranstaltninger i forhold til forbrugerne på områderne: garantier, grundlæggende rettigheder, lovgivning, forbedring af systemet og forbrugerrådgivning, forekommer mig interessant. Kan De konkretisere hvilke specifikke foranstaltninger det britiske formandskab påtænker at træffe til fordel for forbrugerne?

Henderson
Jeg er taknemmelig for spørgsmålet fra den ærede herre, men jeg må sige, at jeg ikke kan erklære mig skyldig i hans beskyldning. Der er en meget positiv dagsorden. Der er i sandhed en meget omfattende dagsorden for rådsmødet om forbrugerspørgsmål i april.
Den overordnede idé bag alle forslagene er, at der bør være minimumsstandarder. Det forhindrer ikke medlemsstaterne i at beslutte, at de ønsker at have bedre standarder. Der bør være skønsomhed omkring nogle af disse spørgsmål. Det vigtige her er at gøre fremskridt og indføre forbedrede minimumsstandarder, således at alle europæiske borgere over hele Den Europæiske Union kan nyde godt af det indre marked på lige fod med virksomhederne. Det er et meget vigtigt princip, og jeg mener, at det er et princip, der vil blive støttet bredt af forbrugere og borgere over hele Den Europæiske Union.

Formanden
Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, vil vi under ét behandle spørgsmål nr. 16, 17 og 18.
Spørgsmål nr. 16 af Sören Wibe (H-0029/98):
Om: Ophør med salg af afgiftsfrie varer og beskæftigelsen
Salg af afgiftsfrie varer i forbindelse med rejser mellem EU's medlemsstater skal ophøre i 1999. En analyse har vist, at dette resulterer i et stort bortfald af arbejdspladser i en samlet størrelsesorden på 50.000 i hele EU.
Har Rådet drøftet dette, og agter Rådet at tage initiativer vedrørende dette spørgsmål? Kan Rådet f.eks. gøre en indsats for, at salg af afgiftsfrie varer på færger får dispensation, eller hvad der er endnu bedre, kan Rådet gøre en indsats for, at hele beslutningen tages op til fornyet overvejelse? Spørgsmål nr. 17 af Jan Andersson (H-0062/98):
Om: Afgiftsfrit salg
Rådet har besluttet, at afgiftsfrit salg skal ophøre i 1999. I forbindelse med denne beslutning blev der givet tilsagn om, at der ville blive gennemført en konsekvensanalyse over blandt andet indvirkningerne på beskæftigelsen. Der er dog ikke blevet gennemført nogen konsekvensanalyse.
Agter Rådet at sørge for, at den lovede konsekvensanalyse bliver gennemført, inden afgørelsen om det afgiftsfrie salgs ophør træder i kraft?Spørgsmål nr. 18 af Pat Gallagher (H-0157/98):
Om: Tab af arbejdspladser på grund af stigende indirekte skatter
Repræsentanter for arbejdstagerne inden for den afgifts- og skattefrie handel påstår, at et betragteligt antal arbejdspladser, ca. 140.000, er i fare, hvis den i øjeblikket planlagte afskaffelse af denne handel bliver en realitet, og de gjorde medlemmerne af Europa-Parlamentet opmærksomme på deres foruroligelse under en demonstration i Bruxelles i december 1997.
Kan Rådet, i lyset af at Kommissionen fortsat beskæftiger sig med holdbarheden af disse påstande, og da arbejdsløshedsproblemet er topprioriteret i hele EU, derfor oplyse, hvad det vil gøre for at fastslå det præcise antal udsatte arbejdspladser, og hvilke hjælpeforanstaltninger det eventuelt vil iværksætte?
Henderson
Som det ærede medlem vil vide, besluttede Rådet, da det vedtog direktiver, der skulle ophæve de fiskale grænser fra 1. januar 1993, at sætte en stopper for det afgifts- og toldfri salg for passagerer, der rejser inden for Det Europæiske Fællesskab, idet en bevarelse af et sådant salg ville være uforeneligt med et indre marked uden grænser. Velvidende, at denne beslutning ville kræve vidtgående ændringer i de berørte sektorer, fastsatte Rådet en længerevarende tilpasningsperiode fra den 1. januar 1993 til den 30. juni 1999, hvor det afgifts- og toldfri salg for rejsende inden for EF kunne bibeholdes. Rådet har ikke for nærværende nogen planer om at revidere sin beslutning.
Det er vanskeligt at vurdere den indvirkning, som en ophævelse af det toldfri salg inden for Det Europæiske Fællesskab vil få på beskæftigelsen, da det til dels afhænger af arten af den efterfølgende ordning. Nogle skøn overdriver formentlig virkningen. Hvad arten end må blive af den efterfølgende ordning, vil operatørerne stadig være i stand til at sælge varer, hvor told og afgifter er betalt.

Wibe
 Jeg takker hr. Henderson for svaret. Det er jo helt rigtigt, at afskaffelsen af taxfree-salget er et led i oprettelsen af det indre marked, men det indre marked oprettes jo for at opnå økonomiske fordele. Hvad vi end siger, er det alligevel sådan, at dette med taxfree-salgets være eller ikke være har utrolig lidt med økonomiske fordele at gøre.
Hvis vi afskaffer taxfree-salget, får vi for det første omkostninger i form af 50.000 til 100.000 tabte arbejdspladser. For det andet vil en række færgelinjer blive nedlagt, bl.a. en, der går mellem Finland og Sverige og som berører min hjemkommune, og som på sin side har konsekvenser for turismen i begge lande. På indtægtssiden har vi så nogle abstrakte økonomiske gevinster, som måske beløber sig til en hundrededel eller en tusindedel procent af bruttonationalproduktet.
Jeg ville gerne spørge hr. Henderson om følgende: Er det virkelig det værd, for denne lille gevinsts skyld, dels at sørge for at så mange mennesker bliver arbejdsløse, dels genere en stor del af Unionens befolkning?

Henderson
Jeg takker hr. Wibe for hans spørgsmål, men der er egentligt ikke noget nyt i det, han har at anføre. Disse spørgsmål blev drøftet tilbundsgående i begyndelsen af 90'erne, da debatten fandt sted. Jeg kan egentlig ikke tilføje mere til debatten, end jeg erindrer at have hørt dengang, og som den ærede herre sikkert også hørte dengang.

Andersson
Tak, hr. rådsformand. Da det er sådan, at de forskellige lande i EU har forskellige satser for punktskatter på alkohol, tobak og parfumer, ville jeg bede Dem om at forklare mig, hvor punktskatten skal betales, når et fartøj går mellem to eller tre lande. Skal det gøres i det land, der har højest skat eller i det land, der har lavest skat? Eller kan man til og med købe varer i et tredje land i EU og betale skat i det land, der har den laveste skat? Hvis det er tilfældet, er der så ikke en risiko for skattemæssig dumping, og er det i så fald en ønskelig udvikling?
Jeg lyttede til John Prescott i går. Han sagde, at han i egenskab af forhenværende sømand var urolig for konsekvenserne, når taxfree-salget skal afskaffes. I den anledning vil jeg gerne stille følgende spørgsmål: Er det ikke rimeligt, at man undersøger konsekvenserne på beskæftigelsesområdet og på skatteområdet, så man faktisk ved, hvad der sker, før beslutningen træder i kraft?

Henderson
Hr. Andersson beder mig, ligesom hr. Wibe, om at revurdere de spørgsmål, der alle blev vendt grundigt, da de blev drøftet første gang i begyndelsen af 90'erne. Rådet har ikke for nærværende til hensigt at tage disse spørgsmål op igen.
Hvad beskatningsspørgsmålet angår, så er der ganske rigtigt, som det ærede medlem vil vide, forskellige niveauer af forbrugsafgifter i de forskellige lande i Den Europæiske Union. Svaret er teoretisk set, at den afgift, der var passende, skulle lægges på salget af produktet. Der findes uden tvivl bøger og atter bøger inden for finans- og erhvervsretten, der behandler disse definitioner.

Gallagher
Jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg er yderst skuffet over rådsformandens svar, når han går videre til at sige, at sagen ikke vil blive taget op igen. Efter min mening bør et nyt formandskab - en ny regering - ved sin tiltræden - i det mindste se på dette. Han talte om større forandringer og den lange delvise ophævelsesperiode som følge af forandringerne. Han må også huske på, at der er blevet givet tilsagn i årenes løb om, at der ville blive gennemført en undersøgelse. Det er ret så foruroligende, at rådsformanden ikke er i stand til at give os en klar opfattelse af, hvad virkningerne måtte blive. Det forbavser mig ikke. For jeg tror ikke, at nogen politiker eller rådsformand vil være i stand til at gøre dette uden en undersøgelse. Vi er blevet givet det tilsagn, og vi er forpligtede over for de europæiske borgere til at give dem den undersøgelse.
Men det er nu ved at blive meget klart, at der vil opstå betydelige vanskeligheder, hvis ophævelsen af det toldfrie salg inden for EU skulle ske som planlagt midt i 1999. Reglerne for at anvende og opkræve moms, forbrugsafgifter på solgte og konsumerede produkter, told og afgifter betalt om bord på de få færger, der er tilbage inden for EU - som han refererede til - er uklare. Nye ordninger vil være nødvendige. Lad rådsformanden fortælle os, hvilke ordninger der er nødvendige, og hvilke ordninger, der vil blive indført med henblik på disse forandringer.

Henderson
Jeg kan godt forstå medlemmernes stærke følelser i relation til dette spørgsmål. Men på det tekniske plan, hvad angår den måde, hvorpå forordningen vil blive indført, og som medlemsstaterne allerede har modtaget meddelelse om, vil det være muligt at få oplysninger om de nærmere enkeltheder fra dem snarere end fra mig.
Formandskabet har ingen intentioner om at tage dette spørgsmål op igen. Der er i de seneste måneder blevet valgt en række nye regeringer over hele Den Europæiske Union. Det vil være muligt for enhver af disse nye regeringer at rejse dette spørgsmål i Ministerrådet. Det vil i så fald være op til Rådet at afgøre, hvilket svar der skal gives herpå.

Sjöstedt
For færgetrafikken mellem Sverige og Finland i Østersøen er taxfree-indtægterne af meget stor betydning. Nord for Stockholmsområdet - Stockholm ligger i det sydlige Sverige, kan man sige - er der kun en regulær færgeforbindelse. Den går mellem den smukke by Umeå i Sverige og Vasa i Finland. Det er meget usikkert, om denne færgetrafik vil overleve en fjernelse af taxfree-salget. Det ville da indebære, at den tunge lastbilstrafik, som går denne vej må køre hundredvis af kilometer ekstra med store økonomiske og økologiske omkostninger for dette område i det nordlige Sverige og Finland. Desuden ville man bryde gamle historiske bånd mellem disse områder. Endvidere er det sådan, at man får Interreg-støtte til samarbejde mellem disse områder i Sverige og Finland.
Mit spørgsmål er: Har Rådet noget at indvende mod, at den svenske og den finske stat går ind og giver direkte statsstøtte for at bevare denne trafik, hvis den ikke kan overleve, når taxfree-salget afskaffes?

Henderson
Jeg kan sige til det ærede medlem, at det vil være op til operatørerne at afgøre, om de mener, at det vil være nødvendigt med statsstøtte. Det vil derefter være op til de finske og svenske regeringer at afgøre, om de skal have statsstøtte, og endelig vil det være op til Kommissionen af afgøre, om denne statsstøtte er i overensstemmelse med Den Europæiske Unions regler.

Carlsson
Dette var rigtig sjovt! Hjemme i Sverige elsker socialdemokraterne at forhøje skatten på både arbejde og alkohol. Derfor er jeg lidt forbavset over den argumentation, som vi får at høre her. Jeg vil bare sige: Stå fast fra Rådets side. Visse sektorer skal ikke have skattemæssige fordele, vi skal have konkurrence på lige vilkår. Det kan ikke være sådan, at Europa forsøger at skabe nye jobs ved at folk skal drikke sig fulde på en masse færger.

Henderson
Jeg har tolket dette som værende en kommentar snarere end et spørgsmål.

Cassidy
Jeg vil gerne lykønske rådsformanden med den kortfattethed, hvormed han besvarer spørgsmålene. Hvis bare kollegerne var lige så kortfattede, når de stillede deres spørgsmål. Mit spørgsmål er kort.
Han vil være klar over rådsformandens status. Han har jo anvendt de samme ord, som Gordon Brown anvendte, da han deltog i Det Økonomiske Udvalgs møde: "ingen planer om at tage spørgsmålet op igen«, sagde han, og jeg håber, at formandskabet længe vil holde fast ved dette.
Mit spørgsmål går imidlertid på den udtalelse, som hr. Prescott, som også er formand for Rådet, kom med i går, om, at han er bekymret med hensyn til det toldfri salg og følgevirkningerne af dets afskaffelse. Hvem taler på vegne af det britiske formandskab, hr. Prescott, den rådsformand, der er til stede her i dag eller formanden for Økofinrådet?

Henderson
Jeg er ikke sikker på, at korte svar vil hjælpe mig i fremtiden, hvis det betyder, at jeg får denne type spørgsmål. Jeg taler på vegne af formandskabet i dag, og ved enhver lejlighed, hvor der er en officiel begivenhed, taler den ansvarlige minister på vegne af det britiske formandskab. Det britiske formandskabs holdning er fastsat af den britiske regering via dets relationer til andre europæiske partnere på alle niveauer.

Thors
Vores kollega Sjöstedt tog en af de mest truede færgelinjer op og talte om den smukke by Umeå - jeg håber, du synes, at byen Vasa er lige så smuk.
Jeg vil gerne spørge Rådet, om det stemmer, at der i Kommissionen findes en liste over de særlig ramte færgelinjer. Er det blevet diskuteret, om Rådet vil kunne tage disse spørgsmål op? Desuden vil jeg spørge rådsformanden, hvordan formandskabet stiller sig til at medvirke til en forlængelse, hvis det er sådan, at andre lande tager dette spørgsmål op i ØKOFIN-rådet? F.eks. har den irske regering udtrykt ønske om at tage et sådant initiativ. Jeg håber, at De bemærker, at situationen jo har ændret sig i forhold til situationen i 1991, særlig når det gælder arbejdsløsheden, hvilket Wibe også tog op.

Henderson
Jeg kan sige til fru Thors, at jeg ikke kender til nogen liste, men vi har et gennemskueligt formandskab, og hvis der er en liste, vil jeg være glad for at se den. Vi sætter altid pris på at drøfte de spørgsmå, som ansvarlige medlemmer måtte ønske at rejse.

Corbett
Med henblik på det, formanden sagde tidligere, må jeg tilkendegive en interesse, idet jeg spiste middag med rådsformanden i går aftes. Jeg håber, at det betyder, at jeg får et endnu mere detaljeret svar.
Rådsformanden nævnte, at beslutningen blev truffet for nogle år siden og gav operatørerne seks til syv år til gradvist at afvikle det toldfrie salg. Er han så ikke enig i, at det er yderst uansvarligt af tobaks- og spiritusindustrien at udføre lobbyvirksomhed på den måde, de har gjort det, og bruge millioner på at forsøge at få denne beslutning ændret? De forsøger også at opildne forbrugerne til at tage del i deres kampagne.
Er han enig i, at regeringerne, hvis de har penge tilovers, ikke bør bruge dem som en skattefritagelsesmulighed for tobaks- og spiritusindustrien, og især en latterlig skattefritagelsesmulighed, som kun er tilgængelig for folk med hyppige internationale rejser som jeg selv, der nyder uforholdsmæssig stor gavn af den? Er han ikke enig i, at det vil være en fuldstændig forkert anvendelse af offentlige midler?

Henderson
Min klare konklusion må være at spise middag med folk, efter at de har stillet spørgsmålet og ikke før. Jeg må sige til det ærede medlem, at han - som kolleger, der rejste spørgsmål i begyndelsen af denne diskussion, omend fra et andet synspunkt - tager spørgsmål op igen, som blev drøftet i begyndelsen af 90'erne. Rådet har ingen yderligere kommentarer på dette tidspunkt.

Watts
Jeg vil forsøge at være rådsformanden behjælpelig ved at give ham nogle grunde til, at dette spørgsmål bør tages op igen. For det første er forbrugs- og toldafgifterne ikke blevet harmoniseret, som det blev lovet. For det andet viser uafhængige undersøgelser nu, at tusinder af arbejdspladser vil blive tabt over hele Fællesskabet. For det tredje er arbejdsløsheden nu vores topprioritet; det var den ikke tilbage i 1991. Jeg accepterer, at han ikke kan ændre Rådets holdning i aften, men kunne han ikke i aften indvilge i at finde plads i en rådsdagsorden til at give vores irske venner en mulighed for at forelægge dette spørgsmål for Rådet med disse nye oplysninger, således at det kan blive behandlet igen i lyset af disse oplysninger?
Hvis man går videre med afskaffelsen, hvilket råd vil han så give de færgeselskaber, der opererer i min valgkreds mellem Dover og Calais? Hvilke afgiftssatser skal de anvende? Franske satser, britiske satser eller internationale satser? Rådet mangler stadig at tænke situationen efter 1999 ordentligt igennem. Jeg vil opfordre rådsformanden til at gøre dette, hvis han kan.

Henderson
Det ærede medlem rejste en række spørgsmål, hvoraf de fleste drejede sig om de drøftelser, der fandt sted i begyndelsen af 90'erne, og som tidligere er blevet behandlet af formandskabet, og hvor der er vedtaget holdninger.
Så vidt jeg ved, var der ikke i afgørelsen nogen forbindelse mellem ændringerne i forordningerne om toldfri handel og beskatningshensyn. Det er to adskilte spørgsmål uden nogen forbindelse. Så jeg mener ikke, at man kan angive dette som grund. Det betyder ikke, at man ikke bør undersøge spørgsmålet om forskellige beskatningsniveauer som et spørgsmål, det er værd at se nærmere på - men det er ikke forbundet med dette særlige spørgsmål. Forskellige medlemsstater i Den Europæiske Union vil have forskellige syn på disse beskatningsspørgsmål.
Enhver regering i Den Europæiske Union vil frit kunne rejse dette spørgsmål i ØKOFIN-Rådet eller i Rådet (almindelige anliggender), hvis den skulle ønske det. Det vil være op til de andre medlemsstater i det pågældende Råd at afgive det svar, de måtte finde passende på det givne tidspunkt og under de omstændigheder, spørgsmålet var rejst. Men medmindre dette sker, kan jeg sige, at formandskabet ikke har til hensigt at tage dette spørgsmål op igen, som vi mener er blevet løst.

Macartney
Dette er noget, som ikke kan vente. Jeg er blevet inviteret til Aberdeen Lufthavn på mandag og spekulerer på, om rådsformanden kan give mig et råd om, hvad jeg skal sige til de fremmødte dér eller vil han måske tage med mig og forklare, hvad der skal ske med deres takststruktur og med de arbejdspladser, som de er bange for at miste?

Formanden
Mine damer og herrer, jeg må henstille Dem til, at personlige invitationer sker uden for mødesalen, da det ellers tager af vores tid. Der er kun fire minutter tilbage, og jeg håber, at vi kan nå at behandle endnu et spørgsmål, uden at formanden kommer for sent til sit fly.
Spørgsmål nr. 19 af Ulla Sandbæk (H-0030/98):
Om: Miljøkvaliteten af EU's oversøiske bistand
Hvilke planer har det britiske formandskab for Rådet (udvikling og samarbejde) med hensyn til at løse behovet for at forbedre miljøkvaliteten af EU's oversøiske bistand, navnlig i forbindelse med projekter på områderne energi, minedrift og transport samt inden for den private sektor? Hvilke midler vil det i lyset af den eksisterende fundamentale kapacitetsmangel i Kommissionen foreslå anvendt for at forbedre miljøkvaliteten?

Henderson
Formandskabet er af den opfattelse, at miljøbeskyttelse er en integreret del af udviklingsprocessen. En varig afskaffelse af fattigdom kræver miljømæssigt bæredygtige løsninger. Fattige mennesker er mest afhængige af naturrigdomme og mest sårbare over for miljøforringelser og fejlagtige dispositioner. Hvis der ikke disponeres over naturrigdommene på bæredygtig vis, vil fortsat økonomisk vækst ikke være mulig.
Vi må hjælpe udviklingslandene med at gøre miljøhensyn til en integreret del af deres beslutningstagning. Vi vil især støtte deres bestræbelser på at udarbejde planer og politikker for en fornuftig disponering over naturrigdommene og nationale strategier for en bæredygtig udvikling.
Målene på mellemlangt sigt for en bæredygtig udvikling, der er baseret på FN-konventioner og -resolutioner, imødeser en gennemførelse af disse nationale strategier i alle lande inden år 2005 for at sikre, at de nuværende tendenser til tab af miljøressourcer bliver effektivt vendt både på globalt og nationalt plan inden år 2005.
Relevante aktioner planlagt under EU-formandskabet omfatter bestræbelser på at sikre forpligtelser fra Kommissionen og medlemsstaterne til at fremme nationale strategier for bæredygtig udvikling i udviklingslandene og til at indføre målelige mål især inden for bæredygtig udvikling og fattigdomsreduktion og til at bistå med at øge disse disse midlers effektivitet.
Der blev for nylig vedtaget en rådsforordning om miljøforanstaltninger i udviklingslandene inden for området bæredygtig udvikling samt et forslag til beslutning om miljøvurdering i udviklingssamarbejdet. Dette sørger for en mainstreaming af miljøhensynene i projekt- og programforberedelsen såvel som på strategi- og policyplan.

Sandbæk
Jeg vil da godt gentage den sidste del af mit spørgsmål: «Hvilke midler vil det i lyset af den eksisterende fundamentale kapacitetsmangel i Kommissionen foreslå anvendt for at forbedre miljøkvaliteten?« Der er jo ingen af os, som er uenige om, at programmerne skal udformes sådan, at miljøet indgår som en integreret del af dem - og mange andre smukke ord. Men jeg synes ikke, at jeg fik nogen som helst konkret anvisning på, hvordan man med den kapacitetsmangel, der er i Kommissionen i dag, skal afhjælpe den situation. Kort sagt: Hvordan sikrer man, at der bliver givet prioritet til integrationen af miljøet i implementeringen af EU's oversøiske hjælpeprogrammer, og vil man i denne sammenhæng fremme skabelsen af incitamenter, der er tilstrækkeligt effektive til, at integrationen også finder sted i praksis?

Henderson
Jeg takker det ærede medlem for hendes spørgsmål, men jeg kan kun henvise hende til mit tidligere svar, som er, at der er flere forskellige måder, hvorpå der kan tilvejebringes en forbedring.
Kommissionen har en vigtig rolle at spille med at finde frem til, hvordan man kan overvåge ordninger med et milljøaspekt i dem, og hvordan man kan sikre, at det er den bedste miljøpraksis, der finder anvendelse.
Vi har alle en mulighed, når vi begynder genforhandlingerne af Lomé-mandatet, for at indføje et hensyn til de væsentlige spørgsmål, som hun rejser.

Formanden
Da spørgetiden til Rådet er gået, vil spørgsmål nr. 20-59 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.00 og genoptaget kl. 21.00)

Liberaliseringen af lufttransporten
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning af Seal (A4-0015/98) for Udvalget om Transport og Turisme om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om virkningerne af den tredje liberaliseringspakke inden for lufttransporten (KOM(96)0514 - C4-0602/96).

Seal
Hr. formand, som ordfører for denne betænkning må jeg sige, at den er skuffende. Ikke med hensyn til måden den er skrevet på - for den er udmærket - men fordi jeg som ordfører ikke kan undersøge det vellykkede eller mislykkede resultat af liberaliseringen af luftfarten fuldt ud uden også at undersøge de sociale virkninger. Kommissionen lovede at offentliggøre resultaterne af en undersøgelse, som de bestilte i oktober sidste år. Jeg kan forstå, at den netop er blevet udgivet i denne uge. Jeg ønsker derfor at bede Parlamentet om at gennemgå resultaterne i denne betænkning, at gennemgå de synlige resultater af liberaliseringen og samtidig huske på, at de sociale virkninger af liberaliseringen stadig skal tages med i betragtning.
Den øvrige liberalisering af luftfartsbranchen minder lidt om noget, der både er godt og skidt. Visse billetpriser er faldet, mens andre er steget. Konkurrencen er blevet skærpet, nye luftfartsselskaber kommer på banen, men sikkerheden er faldet, og vi ser nogle skræmmende alliancer i horisonten.
Hvis vi ser på de lavere billetpriser, er der adskillige luftfartsselskaber, der tilbyder et produkt uden særlige goder samt lavere billetpriser, f.eks. Easyjet, Debonair og Virgin Express. Selv British Airways har etableret et særskilt selskab, der skal tilbyde sådanne produkter. De findes dog hovedsageligt i Det Forenede Kongerige. Vi er nødt til at få nogle af disse selskaber til resten af Den Europæiske Union. Jeg ønsker dem held og lykke og bifalder det, de tilbyder. De lavere priser må dog ikke være på bekostning af sikkerheden og beskæftigelsen. Derfor er vi nødt til at undersøge liberaliseringens sociale virkninger.
Selv hos de større luftfartsselskaber er billetpriserne faldet i pris på ruter med konkurrence. Men når man ser på disse priser, er de, selvom de er faldet, stadig for høje. Prisstrukturerne er stadig uhyre uklare. Vi har PEX, Super PEX, Euro-priser, Economy, Full Economy, Business Class og sådan fortsætter det. Det burde være enkelt at købe en flybillet, det burde være ligetil. Det er ikke tilfældet. Passagerer burde nemt være i stand til at få fat i oplysninger om de forskellige tjenester, der tilbydes i forbindelse med forskellige prisklasser. Det kan de ikke. Selvom luftfartstrafikken stiger globalt med 7, 9 % om året, har de fleste mennesker i stigende grad vanskeligt ved at få de rigtige priser.
Sikkerheden må sættes i højsædet. Lad os se på nogle eksempler: Hos British Airways fjernede man nødudgange i nogle af flyene for at få plads til flere sæder. Det var ikke et klogt træk med henblik på sikkerheden, og det var et katastrofalt træk, hvad angår PR. Som landet ligger, flyver piloter i længere og længere tid ad gangen. Nogle af dem flyver 17 timer om dagen. Det må indvirke på sikkerheden. Kabinepersonalet arbejder flere timer for en lavere løn, og det må bringe sikkerheden i fare. Det er ulempen ved liberaliseringen.
Liberaliseringen har nok fordele, men den er ikke uden mangler. Vi har brug for kontrolleret liberalisering. Med det mener jeg, at vi er nødt til at opstille forebyggende foranstaltninger for at undgå hensynsløs konkurrence, der ville føre til oprettelse af monopoler på samme måde, som det skete i USA og Australien. Som følge heraf forværredes deres tjenester. Vi har brug for en afbalanceret liberalisering, der er til fordel for passagerer, aktionærer og de ansatte. Vi må tilskynde til nye operatører og sikre, at de ikke tilintetgøres af de større selskaber, før de kommer i gang. Til dette formål er vi nødt til at løse problemet med de såkaldte slots (tildelingen af ankomst- og afgangstidspunkter) - problemerne i lufthavne, hvor der er for meget trafik. Det er emnet for en særskilt betænkning, der må forelægges Parlamentet, men det må løses, hvis liberaliseringen skal fortsætte.
Vi er nødt til at sikre, at de nystartede luftfartsselskaber samt dem der tilbyder nedsatte priser kan få tildelt slots, således at de kan fortsætte og også flyve mellem nogle af de regionale lufthavne. Vi er også nødt til at se på de alliancer, der er foreslået og på plads mellem amerikanske og europæiske luftfartsselskaber. Vi må sikre, at disse alliancer ikke ødelægger vores europæiske luftfartsselskaber. Globale aftaler må give europæiske luftfartsselskaber mulighed for at konkurrere og dernæst give passagerer mulighed for at drage nytte af denne konkurrence, men det må ikke ske på bekostning af arbejdspladser.
Liberaliseringen har ikke været så effektiv som lovet. Men den langsommere, kontrollerede fremgangsmåde er at foretrække og skal nå ud i samtlige dele af Den Europæiske Union. Hvis den skal fortsætte, er vi nødt til at løse problemerne med tildelingen af slots og beskytte nye operatører. Men vi kan ikke - og jeg som ordfører kan ikke - vurdere virkningen af den tredje liberaliseringspakke, før vi kender de sociale virkninger af liberaliseringen på dette stadium.

Jarzembowski
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, som ordfører for udtalelsen fra Økonomiudvalget kan jeg tilslutte mig de principielle udsagn i betænkningen af vores kollega Seal, som jeg gerne vil takke mange gange for betænkningen. I øvrigt, også selvom Kommissionen, som han med rette bemærkede, med eller uden vilje, bevidst eller ubevidst har stukket noget under stolen med sin beretning om de sociale konsekvenser, er hans betænkning alligevel en værdifuld betænkning, og jeg værdsætter vores kollega Seal meget.
Vi kan konstatere, at liberaliseringen af lufttransporten, som blev afsluttet sidste år, har åbnet det indre marked fuldstændigt for dette område, og at fordelene lidt efter lidt bliver mærkbare for os alle, især for forbrugerne. Man ser, at de nationale luftfartsmarkeder er blevet åbnet, at konkurrence tillades, også selvom det nogle gange er lidt komisk, at et flyselskab i flere år flyver cabotage fra et land til et andet uden at få dækket sine egne omkostninger, uden at tjene på det, og at det holder. Nå, vi får se, om det overhovedet er muligt på langt sigt.
Antallet af betjente flyruter er også steget, antallet af opererende flyselskaber er steget, og alligevel er belægningen af flyene stadig høj. For så vidt er liberaliseringen efter min mening lykkedes. Kære Barry Seal, jeg tror ikke, at passagerernes sikkerhed på nogen måde er bragt i fare som følge af liberaliseringen af lufttransportmarkedet. De ulykker, der har været, har alle været uden for EU og ikke inden for.
Selvfølgelig får vi med Kommissionens beretning absolut også indblik i de områder, der endnu ikke er reguleret, i priserne, kapacitetsbegrænsningen, luftfartens omkostninger og markedsadgangen. Det er sikkert rigtigt, når Kommissionen siger, at der stadig er mange flyruter inden for Fællesskabet, især indenrigsruter, hvor der ikke er nogen konkurrence. Men, hr. kommissær, jeg tror, at der er flere flyruter, hvor man ikke kan forvente nogen konkurrence, fordi ruterne i dag ikke engang er profitable for et eneste flyselskab - og det er netop dem, der udgår fra de perifere regioner - og det skyldes, at ingen vil miste penge to gange så at sige. Det må man bare indse. For så vidt mener jeg, at Kommissionen har draget den forkerte konklusion. Jeg tror, at mange indenrigsruter simpelthen ikke er profitable på grund af en for lav belægningsgrad og ikke vil kunne tiltrække nogen konkurrence.
Hvad jeg også er enig med Barry Seal i, er, at prisstrukturen ikke længere er overskuelig for de normale forbrugere. Flyselskabernes forskellige billige og billigste tilbud og specialtilbud er ganske enkelt ikke længere gennemskuelige. For dygtige forretningsfolk og folk, der bruger et godt rejsebureau, er de det måske, men ikke for de normale borgere. Det må der efter min mening ændres på.
Jeg vil også gerne sige noget vedrørende konkurrencen og alliancerne. Jeg deler ikke helt min kollega Barry Seals opfattelse. Jeg mener, at de europæiske luftfartsselskaber kun har en chance, hvis de indgår i alliancer med andre partnere på andre kontinenter. Jeg deler hans opfattelse af, at vi skal passe på, at amerikanske partnere ikke skubber vores europæiske selskaber i baggrunden i alliancerne, men det går heller ikke, at Generaldirektorat IV ser det indre marked som et totalt område, som den vil bedømme konkurrencesituationen på. Man må se spørgsmålet om markedsbegrænsningen, om konkurrencen og anti-trust-lovgivning på globalt plan, for lufttransport foregår globalt i alliancerne. De ved alle, at flyselskaberne tjener mest på den nordatlantiske rute og ikke på de europæiske ruter. For så vidt må man bede Kommissionen - og Karel Van Miert vil vel også tage hensyn til det - om ikke kun at se alliancerne - jeg håber, at Neil Kinnock også vil sige noget om, hvordan han betragter alliancerne - som en fare, men også som de europæiske flyselskabers chance for at deltage i en global konkurrence.
Afslutningsvis vil jeg gerne spørge Kommissionen: Hvornår får vi nu de udestående forslag, så vi kan forhandle om dem og træffe afgørelser? Det handler om spørgsmålet om ankomst- og afgangstidspunkter, eller som man udtrykker det så godt på engelsk - slots . Jeg er stadig ikke sikker på, hvornår vi får forelagt den for længe siden bebudede pakke om disse slots , hr. kommissær. Det må vi tale om. Vi burde dog også, hr. formand, tale om spørgsmålet om lufttrafikstyringssystemerne. Der er nemlig stadig for mange problemer for passagererne og flyselskaberne, fordi luftkontrollen i Europa simpelthen er organiseret præeuropæisk. Det må der ændres på. Måske kan De også udtale Dem om det, hr. kommissær, for det liberale marked kan kun udnyttes effektivt for miljøet og borgerne, hvis luftrummet udnyttes effektivt.

Sindal
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg skal på gruppens vegne takke ordføreren, Barry Seal, for et godt stykke arbejde og en god betænkning, selvom den har været lang tid undervejs. Betænkningen kommer rundt om alle væsentlige problemstillinger i forbindelse med liberaliseringen. Liberalisering har en del år været målsætningen , både på globalt, nationalt og europæisk plan. Man er optaget af det. Det foregår inden for en lang række sektorer, men overalt opdager man, at problemstillingen egentlig er den samme. Hvordan gennemfører man bedst muligt liberalisering og serviceforbedringer, uden at arbejdsforholdene og sikkerheden for arbejdstagerne sættes over styr, og uden at man forringer adgangen til offentlig service, herunder trafik?
Ikke mindst på området for lufttransport er denne problemstilling relevant. Det påpeges i betænkningens pkt. 1 og 6. De sociale og beskæftigelsesmæssige konsekvenser af liberaliseringen er lige så vigtige at kende som de økonomiske målsætninger i en ny konkurrencesituation. Jeg kan forstå, at den i betænkningen efterlyste undersøgelse nu er på vej. Vi må så vurdere disse resultater om de sociale konsekvenser, og jeg håber, at det bliver en fornuftig diskussion og ikke en skinger diskussion. Det er meget væsentligt, at man forholder sig fornuftigt til denne nye situation.
Hr. formand, nogle må være utrygge her i Europa, når jeg fra pressen erfarer, at kabinepersonalet fra SAS påtænker at etablere en strejkefond i Panama. Man må ryste på hovedet. Jeg forstår ikke årsagen. Måske er det forskellige vilkår i et multinationalt selskab, eller hvad er det? Hvis vi ser nærmere på konkurrencesituationen i Europa, så er det et broget billede, der tegner sig, selvom vi siger, at liberaliseringen er i gang. På nogle ruter er prisen lav og servicen høj. På andre ruter er det lige modsat. Nogle ruter er rene buslinjer med kø ved stoppestedet. Det overordnede øjebliksbillede over, hvordan liberaliseringen skrider frem, eksisterer ikke.
Et af de store problemer er - som nævnt - at prissystemet er uigennemskueligt. Man skal være rejsevant for at finde rundt i junglen af muligheder. Dog kan jeg konstatere, at én ting virker på nogle ruter, nemlig markedsmekanismen. Jo flere passagerer, jo dyrere billetter. Det skulle jo være omvendt. Jeg har indtryk af, at det at flyve stadig opfattes som noget eksklusivt i Europa. Måske derfor kan det lade sig gøre at tage en højere pris pr. km end i USA. Hvis det virkelig er rigtigt, at luftfartens omkostninger er 40 % højere i Europa end i USA, så er det tid til politisk indgriben. Hvorfor er det dyrere? Er det statsstøtten? Er det ineffektive lufthavne? Er det mangel på air traffic control ? Er det ground handling ? Eller er det profitjagt? Nu kan man jo følge de forskellige selskabers overskud på børsen og selv vurdere. Det er en ganske profitabel forretning at drive luftfart i Europa. En revurdering af luftfartens omkostninger vil kunne give plads til både prisreduktioner og serviceforbedringer. Tænk sig, hvis vi en dag kan rejse pr. kilometerpris. Tænk, hvis man bare kan sige, at man skal rejse så og så mange kilometer. Det koster x gange det antal kilometer, man rejser. Ja, så ville det være fair.
Vi ser oftere og oftere, at nye selskaber slår sig op, kæmper et par år for senere at bukke under. Ikke på ret mange markeder er det så kapitalkrævende at vinde markedsandele som inden for luftfart. Men ofte er selv en kortvarig tilstedeværelse af nye selskaber med til at drille de etablerede. Når blot nogle få af dem overlever, er det beviset på, at markedet ikke er helt lukket. Der er dog stadig behov for overvågning. Prisaftaler og alliancer er meget almindelige fænomener, som skal følges meget nøje.
Og så, hr. kommissær, tildelingen af slots. Jeg skal være ordfører for betænkningen herom. For os spiller det altså en rolle, hvordan markedet vil udforme sig i fremtiden, når vi taler om slots. Kommissionens udspil lader vente på sig. Men er det ikke mest, når det drejer sig om de store lufthavne, at problemet opstår? Problemer med air traffic control og luftkorridorer må vel være lige så interessante. Jeg glæder mig til at se Kommissionens udspil, og jeg skal gøre mit bedste.
Da indenrigsflyvning i Danmark blev liberaliseret, kvitterede selskaberne med at hæve priserne. Først da Storebæltstunnelen, som kommissæren kender, blev åbnet, og jernbanetrafikken i Danmark blev effektiv, først da sænkede flyselskaberne priserne. Det er det, vi i Danmark kalder en mestergris eller en prisaftale. Hr. kommissær, hr. ordfører, vi skal overvåge udviklingen og liberaliseringen, vi har sammen med Kommissionen en vigtig opgave, der går ud på at sikre en god flyrejse for passagererne og ordnede forhold for de ansatte.

McIntosh
Hr. formand, vi hilser denne mulighed for at diskutere virkningen af den tredje liberaliseringspakke inden for lufttransporten velkommen, og jeg ønsker særligt at takke hr. Seal, for det arbejde han har udført i forbindelse med denne meddelelse.
Jeg accepterer, at der er sket fremskridt, men jeg vil gerne understrege over for kommissæren, at der stadig hersker store forskelle, og at markedet stadig er forvrænget. Det britiske formandskab for Transportrådet taler om et Borgernes Europa. Det var måske muligt inden for dette Borgernes Europa, at vi kunne blive vidne til et stop for statsstøtte nu for at sikre afbalancerede forhold og retfærdig konkurrence mellem luftfartsselskaberne.
Både hr. Seal og hr. Sindal har i deres betænkninger henvist til problemerne med slots, og det erkendes, at der generelt er et problem med slotkapaciteten i lufthavnene. Jeg vil gerne komme med en indtrængende opfordring til kommissæren her til aften vedrørende spørgsmålet om nye operatører. Hvorom jeg personligt accepterer, at nye operatører på eksisterende ruter bør prioriteres, mener jeg, at et eksisterende luftfartsselskab bør have ret til at betjene en ny flyrute, såfremt der ikke et nyt luftfartsselskab, der ønsker at gå ind og konkurrere. Det kunne kommissæren evt. overveje set i lyset af hans forslag om slottildeling.
Som medlemmet der repræsenterer Stansted lufthavn i North Essex og South Suffolk, bifalder jeg særligt den nye British Airways operatør, der skal hedde »Go« og have base i Stansted lufthavn. Vi er endnu ikke sikre på destinationerne, men jeg er sikker på, at det vil være ensbetydende med større valgfrihed, lavere billetpriser og være det luftfartsselskab, som vi alle vil hilse velkommen.
Vi ønsker alle at se et Borgernes Europa og ægte liberalisering inden for lufttransporten, og jeg håber, at både kommissæren og det britiske formandskab vil gennemføre det indre marked i juni, hvilket vil resultere i et større valg mellem ruter og operatører samt lavere priser for de rejsende.

Crowley
Hr. formand, jeg hilser kommissæren velkommen og takker ordføreren for hans betænkning. Jeg ønsker ligeledes at gøre opmærksom på, at jeg i aften taler på vegne af hr. Niall Andrews, der ønskede at udtale sig i forbindelse med dette emne, men som pludseligt var nødt til at vende tilbage til Dublin.
Arbejdskraftens fri bevægelighed er et af grundprincipperne, som Den Europæiske Union er afhængig af, og det er derfor op til os, de valgte repræsentanter for Den Europæiske Union, at sikre, at alle borgere har råd og adgang til hurtig transport mellem medlemsstaterne. Lufthavnsafgifter spiller en afgørende rolle, når det handler om at give luftfartsselskaber økonomisk mulighed for at tilbyde kunderne rejser til lav pris. Det spørgsmål er især vigtigt for Irland, da landet er den eneste østat i Unionen og meget afhængig af muligheden for billige billetter.
Gennem liberaliseringspakken inden for lufttransporten har Den Europæiske Union taget skridt til at skabe det klima, der er nødvendigt for, at luftfartsselskaber kan tilbyde borgerne i Europa prismæssigt konkurrencedygtige billetpriser. Liberaliseringspakken inden for lufttransporten, der kulminerede med fuld liberalisering af markedet i 1997, har utvivlsomt medført mange fordele for forbrugerne med hensyn til både adgang og udgift. Et økonomisk succesrigt irsk luftfartsselskab, der konkurrerer på det europæiske marked, Ryanair, er dog på nuværende tidspunkt optaget af en langvarig arbejdskonflikt med de ansatte, der er opstået som følge af, at selskabet afslår at anerkende eller forhandle med den fagforening visse af de ansatte har valgt til at repræsentere dem eller at medvirke til de nationale erhvervsmæssige forligsprocedurer, der er blevet fastlagt med henblik på at løse sådanne arbejdskonflikter.
Ryanair, hvis ejere og øverste ledelse i høj grad økonomisk ville have nydt godt af liberaliseringen inden for lufttransporten, må straks gå i dialog med de ansatte, der ønsker af være repræsenteret af en fagforening af deres valg, og som udnytter de ressourcer, der eksisterer i forbindelse med de nationale procedurer. Jeg er bekymret for, om denne arbejdsgivers opførsel er symptomatisk for et større problem, hvorved sårbare arbejdstagergruppers rettigheder misbruges under eftervirkningerne af liberaliseringen af markedet og mangelen på tilstrækkelig, modsvarende social beskyttelse, der kan håndhæves. Kunne jeg anmode Kommissionen om hurtigst muligt at afslutte og offentliggøre dens lovede vurdering af de sociale virkninger af liberaliseringen af lufttransportsektoren, herunder forhandlingsretten, organisationsretten og retten til kollektiv forhandling.

Wijsenbeek
Hr. formand, det er en skam, at ordføreren allerede har rost sig selv til skyerne, da jeg ellers ville have gjort det, hvilket ville have været endnu mere enestående i betragtning af, at det kommer fra mig. Jeg må dog sige, at det er en fremragende betænkning, selvom han dog i sit bidrag her til aften muligvis fokuserer lidt for meget på de sociale konsekvenser, idet flypersonale og piloter er blandt de bedst lønnede i verden.
Hr. formand, jeg vil gerne henlede kommissærens opmærksomhed på et par ting, der efter min opfattelse bør forbedres i denne branche. For det første er der spørgsmålet om statsstøtten. Jeg husker den tiltrædelsessamtale, som hr. Kinnock førte med os i Udvalget om Transport og Turisme, hvor han kraftigt understregede - og jeg vil næsten sige med hånden på hjertet - lovede at gøre en ende på statsstøtten. Ak ja, hr. formand, statsstøtten fortsætter stadigvæk, og det vil jeg kraftigt fastslå her, særligt foregår der en uærlig konkurrence fra f.eks. selskaber som Iberia, der lader sit datterselskab Viva Air arbejde under kostprisen, og derved gør markedet for alle andre kommercielt arbejdende selskaber og selskaber, som opererer uden statsstøtte, næsten umuligt.
Endvidere må det siges, at Air France igen og igen ikke undlader at gøre livet surt for nye tiltrædere. Men der har Kommissionen i det mindste grebet ind.
For det andet - og jeg vil her særligt anmode om Kommissionens i øvrigt så udmærkede stabs opmærksomhed, fordi jeg om ikke umiddelbart så dog en af de kommende dage, om nødvendigt skriftligt, ønsker svar - har jeg fået meddelelse om, at anvendelsen af den syvende frihed, det vil sige - jeg taler ikke om cabotage, det går rimeligt - men om transport af et af Fællesskabets selskaber på et tredjeland, er umuligt, fordi italienerne kræver, at det udelukkende er tilladt, hvis man formelt og juridisk har hjemsted i Italien, og der ikke kun har et selskab, men også permanent materiel, det vil sige flyvemaskiner og personale. Det er i strid med det, der kræves i den syvende frihed. Hvis vi skal opfylde den slags krav, under vi hellere tredjelande transporten. Jeg tænker f.eks. på Ægypten og Senegal.
Hr. formand, jeg vil også fremføre et tredje punkt, og det drejer sig om lufthavnene. Jeg mener, at hvis der konkurreres på de forhold, hvorunder der flyves i Europa, og her særligt miljøforholdene, og hvis der ikke kommer fælles normer om støjniveauer omkring lufthavne, at man så konkurrerer med hinanden på bekostning af borgerne. Konkurrencen består i, at bestemte lufthavne gerne må modtage flere passagerer og flyvninger, fordi de ikke hindres af miljø- og støjnormer, mens andre ikke kan gøre det. Jeg så gerne, at der også på dette område blev gennemført en større harmonisering i EU.
Hr. formand, en sidste bemærkning. Jeg anmoder Kommissionen om, at den i sin konkurrencepolitik er mere opmærksom på netværk end på specifikke ruter.

Moreau
Hr. formand, betænkningen af hr. Seal giver et nuanceret billede af liberaliseringen inden for lufttransporten, der har givet sig udslag i omlægninger, fusioner og privatiseringer, uden at brugerne har fået nogen særlige fordele heraf. Dereguleringen har til gengæld haft nogle alvorlige sociale følgevirkninger, med nedlæggelsen af tusindvis af arbejdspladser, øget fattigdom, lønnedgang og ændringer i personalets arbejdsvilkår. Jeg kan derfor kun skrive under på den anmodning i hr. Seals betænkning, hvor Kommissionen opfordres til at offentliggøre undersøgelsen om liberaliseringens sociale og beskæftigelsesmæssige konsekvenser.
Det er uanstændigt kun at bruge ni linjer på dette emne, sådan som Kommissionen gør det. Det gælder såvel for lufttransporten som andre steder, at kriterierne for økonomisk rentabilitet, der hænger sammen med en reduktion af omkostningerne, fører til nogle løsninger, som ofte er begrænsede, og som ikke sikrer de bedste betingelser hverken for den lige ret for alle til at få adgang til sikkerhed, hvilket er et vigtigt spørgsmål, eller for den fysiske planlægning. Derfor skal man passe på, at misforholdet med hensyn til Fællesskabets ø- og randområder ikke øges.
I en situation med meget skarp konkurrence, navnlig fra USA, burde Den Europæiske Union have ambitioner om at give samarbejdet om samudvikling førsteprioritet snarere end om økonomisk krig. Jeg glæder mig i den forbindelse over, at man har taget to ændringsforslag fra min gruppe i betragtning: I det ene ændringsforslag forlanges det, at de bilaterale aftaler baseres på en reel gensidighed, og det andet ændringsforslag henleder opmærksomheden på virksomhedsflytninger og social dumping.
Mere grundlæggende mener jeg, at det er nødvendigt med et andet system for lufttransport, der bygger på en offentlig kontrol med denne sektor for at fremme et samarbejde, der er fordelagtigt for alle parter, for at gavne en harmonisk fysisk planlægning, for at udvikle de sociale rettigheder og beskæftigelsen samt for at fjerne restriktionerne for fagforeningsfrihed; kort sagt, for at sikre alles ret til transport på ordentlige betingelser.
Med henblik på at skabe demokrati og gennemsigtighed ville en offentlig samrådsinstans gøre det muligt for alle de sociale aktører at tage del i de retningslinjer og beslutninger, der vedrører denne sektor. Det er det synspunkt, der kommer til udtryk i de ændringsforslag, vi har indgivet.

Van Dijk
Hr. formand, vi vil anbringe miljøovervejelser i hjertet af Den Europæiske Unions beslutningsproces. Integrering af miljøtemaer i alle Unionens politikker vil blive en stor opgave, men den må vi se i øjnene. Vi tror på, at der kan udarbejdes en varig transportpolitik, og vi er alle enige om, at det er essentielt at reducere CO2 -udslippet fra trafikken, der vokser hurtigere end i nogen anden sektor. Det er naturligvis igen den grønne gruppe med dens ævl om miljøet, ikke sandt?
Udvalget om Transport og Turisme vil gerne integrere miljøet i transportpolitikken ligesom ordfører Seal. Men lad mig så fortælle Dem, kollega Seal, at jeg ikke selv har opfundet mine første fire sætninger, men at de i går blev udtalt i denne sal af Deres partifælle Prescott, der var til stede som formand for Rådet, og han nævnte transport og miljø som det britiske formandskabs første miljøprioritet. Derimod, hr. Seal, er det lykkedes for Dem ikke at nævne ordet miljø en eneste gang i Deres betænkning. De, der bebrejder Kommissionen, at den kun anvender ni linjer på beskæftigelsen, har selv en meget stor, blind plet, når det drejer sig om miljøet. Og kom nu ikke og påstå, at liberaliseringen af lufttransporten og den stigende miljøforurening fra fly ikke har noget at gøre med hinanden.
Konkurrence har gjort flyvning billigere, og det skriver Seal også i sine bemærkninger. Det er godt for de rejsende, men dårligt for deres efterkommere. For billige billetter fører til flere passagerkilometer og dermed til mere forurening.
Beslutningen spår en årlig stigning i lufttrafikken på 6-7 %. Hvis vi optimistisk går ud fra, at halvdelen af denne stigning kan afhjælpes gennem teknologisk fornyelse, så er der stadig en stigning af CO2 -udslippet fra fly på mindst 3 % årligt. Har vi ikke netop i Kyoto aftalt, at CO2 -udslippet skal reduceres, og at også luftfarten skal bidrage hertil? Åbenbart er det altsammen stadig japansk for hr. Seal og mine kolleger i Udvalget om Transport og Turisme. Jeg håber, at Kommissionen vil oplyse, om den har forslag til reduktion af CO2 -udslippet fra luftfarten, og hvordan står det egentlig til med undersøgelserne af afgifter på flybrændstof og andre afgifter? Hvordan forholder videregående liberalisering og endnu lavere priser sig til nødvendigheden af at reducere CO2 -udslippet? Hører der til de supplerende foranstaltninger, som ifølge side 22 i Kommissionens meddelelse mangler i den nuværende luftfartsaftale mellem medlemsstaterne og USA, også miljøaftaler? Vil Kommissionen anmode Rådet om mandat til ikke kun at forhandle om "open skys«, men også om "cleaner skys« med USA? Jeg vil endvidere gerne vide, om emnet luftfart og miljø står på dagsordenen på de to kommende Rådsmøder for miljø- og trafikministre. Hvis ikke, må jeg konkludere, at mens vi forsøger at tæmme bilen, er flyet blevet Europas hellige ko.

Van Dam
Hr. formand, 1. april 1997 blev, i det mindste på papiret, liberaliseringen af det indre marked for luftfart gennemført. Det gik så stille for sig, at den nederlandske presse talte om et " hvisket Big Bang«. Der er da heller ikke udbrudt drønhård konkurrence mellem de store "carriers«, og billetpriserne er ikke faldet drastisk. Alligevel er strukturen i det europæiske luftfartsmarked fundamentalt ændret inden for de sidste ti år. På markedet i Den Europæiske Union er de store luftfartsselskaber ved at omgruppere sig. I mellemtiden er der sket en beskeden stigning i antallet af ruter, og markedet er blevet mere dynamisk. Det fremgår blandt andet af "low-budget«-selskabernes fremkomst. Endvidere er priserne faldet på de ruter, hvor der er opstået konkurrence.
At liberaliseringen er foregået roligt, er også en følge af den enorme vækst, som luftfarten har gennemgået i de seneste år. Herved er masseafskedigelser udeblevet på trods af den vedvarende stræben mod større effektivitet.
Udvalgets betænkning behandler først og fremmest effektiviteten og konkurrencen i luftfarten. Udvalget nævner med rette afhandlingen på jorden og trafikledelsen, områder hvor der stadigvæk kan opnås vigtige besparelser. Men jeg mener, at der i fremtiden også må ses på ærlig konkurrence mellem de forskellige transportmuligheder. Sammenlignet med persontransporten med tog eller bus subsidieres lufttrafikken altid skjult. Jeg tænker her blandt andet på skattefrit salg og billigt flybrændstof. Med rette afskaffes det skattefri salg i lufthavnene for flyvninger inden for Den Europæiske Union. Men for at opnå ærlig konkurrence mellem de forskellige transportmuligheder skal der mere til. Derfor er indførelsen af en afgift på flybrændstof i Unionen meget ønskeligt. Skattefrit flybrændstof i det indre marked er, og tolkene må undskylde mig, virkelig "svanetosset« (KLM ordspil).

Baldarelli
Hr. formand, hr. kommissær, også jeg takker ordføreren for det udførte arbejde. Jeg er af den opfattelse, at betænkningen giver os mulighed for at give en seriøs bedømmelse af liberaliseringsaspekterne og derfor bedre mulighed for at behandle de problematikker, der er på dette område.
Jeg vil gerne fremhæve enkelte aspekter, som jeg finder vigtige. Det er blevet nævnt, at mange virksomheder har forsøgt at kaste sig ud på markedet, men ikke været konkurrencedygtige nok. Det er rigtigt, at der har været mange virksomhedslukninger. Selvom dette fra et økonomisk synspunkt må betragtes som et negativt aspekt, kan man dog også fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt se positivt på det. Liberaliseringen har med andre ord ikke fuldstændig nedbrudt grænserne for sikkerheden og den sociale garanti.
Der er imidlertid fortsat uklarheder og problemer, især problemerne omkring arbejdstid, virksomhedsflytninger, der påvirker arbejdskraften fra tredjelande i negativ retning, samt udlægning af tjenester til virksomheder uden for EU, hvilket vi alt sammen må lægge meget strenge rammer omkring.
Men som helhed har systemet virket godt. Jeg er overbevist om, at det er nødvendigt at tage hensyn til de omstruktureringsprocesser, som de nationale selskaber har indledt, for disse processer har været positive og har gjort det muligt at påvirke konkurrencedygtigheden på præcise områder og til en vis grad afsat tydelige spor hvad innovation angår. Jeg tænker f.eks. på luftfartsselskabet Alitalia, hvis ansatte og arbejdstagere selv medvirker i forvaltningen af virksomheden og deltager i dens aktiviteter. Dette er meget vigtige og betydningsfulde aspekter. Hvis statsstøtten har muliggjort denne omstruktureringsproces, så tror jeg, at der har været tale om en rigtig form for støtte, der fører til en åbning af markedet og en forøgelse af konkurrenceevnen.
Jeg vil imidlertid også nævne et andet aspekt. Konkurrencen har i et vist omfang snarere udfoldet sig i ground handling-tjenesterne og i lufthavnene og omkring den konkrete liberalisering af ruterne. Det må indrømmes, at der stadig er store problemer på ruterne, og jeg er faktisk ikke sikker på, at vi bør fortsætte med denne situation, f.eks. i forbindelserne til USA. Open sky-aftalerne bør fortsætte på mere præcise områder, ikke mindst fordi de europæiske luftfartsselskaber må gøres konkurrencedygtige på verdensplan og dermed også i en konkurrencesituation på det amerikanske indenrigsmarked, hvilket vi i øjeblikket ikke har mulighed for. Jeg mener, at dette er en stærk begrænsning på de mekanismer, der styrer den internationale konkurrence.
Derfor er liberaliseringen af open sky-systemet vigtigt i lighed med mulighederne for at liberalisere luftrummet. Luftrummet er stadig i dag stærkt styret af militære systemer. Desværre taler vi netop i disse dage om krig og de modsætninger, der hermed opstår - jeg tænker naturligvis på Irak; og desværre er det også i netop disse dage, at vi ser en fuldstændig opdeling af det luftrum, der er til rådighed. Dette er en voldsom udvikling, hvor det burde være mere logisk at afsætte stadig større dele af luftrummet til civile formål.
Aspektet om trafikkontrollen er også blevet fremhævet. Vi kan altså ikke fortsætte på denne måde! Inden for lufttrafikkontrollen kan vi opnå store besparelser og har mulighed for en meget større grad af samordning.
Afslutningsvis, hr. kommissær, vil jeg sige, at jeg finder foranstaltningerne fornuftige, og at det kommende forslag om lufthavnsrettigheder vil give os flere kort på hånden til at gå ud på markedet og samtidig leve op til arbejdstagernes ønsker om sociale mekanismer og garantier.

Stenmarck
Hr. formand, liberaliseringen af luftfartsbranchen har stået på i nogle årtier. Det er en positiv og en nødvendig udvikling for at tilgodese de stadig flere rejsendes ønsker. Ved den evaluering, som nu foretages, ser Kommissionen ingen dramatiske ændringer i udviklingen efter liberaliseringen. Det indebærer, at de store flyselskaber stadig er der, og at udenlandske konkurrenter ikke i nogen større udstrækning har trængt de indenrigs operatører væk. Der er heller ikke kommet nogen dramatiske prisfald.
Det er klart, at hvis det er det, vi vil opnå med en liberalisering, så kan vi nok sige, at vi er lykkedes. Men når priserne ikke er faldet og tilgængeligheden for de rejsende ikke er steget, så fører det mig frem til konklusionen, at liberaliseringen må føres videre. Der er behov for mere konkurrence og flere operatører på det europæiske flyrejsemarked, ikke færre. I dag er der alt for få flyselskaber, der dominerer alt for mange linjer, og disse flyselskaber indgår hele tiden stadig mere sofistikerede samarbejdsaftaler. Dermed sættes konkurrencen på flyrejsemarkedet i praksis stadig ud af spil.
Jeg er overbevist om, at den nødvendige udvikling kun er begyndt. For at opfylde de rejsendes krav drejer det sig om øget tilgængelighed og om lavere priser. Det drejer sig om at åbne for konkurrence og skabe forudsætninger for betydeligt flere aktører end i dag i flysektoren. Samlet muliggør dette den udvikling, som kan tilgodese de rejsendes krav forud for 2000-tallet.

Sjöstedt
Hr. formand, til forskel fra Stenmarck har jeg ikke samme tro på liberaliseringens muligheder med hensyn til flyselskaberne og flytrafikken. Jeg tror, at der er en betydelig overtro på, hvad man kan opnå med en deregulering af flytrafikken.
Den svenske indenrigsflyvning har haft en situation med fri konkurrence i en del år. I begyndelsen førte det til en hel del priskonkurrence. I dag er vi imidlertid havnet i en helt anden situation, som indebærer, at der til tider er to selskaber på de mest attraktive linjer, men oftest konkurrerer disse med samme tider, samme priser og også ca. samme service. På de mindre attraktive linjer er det i stedet blevet sådan, at man har højere priser og dårligere service, hvilket forstærker de regionale forskelle, som allerede i forvejen var store. Dette sker altså i et land, som er meget afhængigt af indenrigsflyvning, og hvor der ofte ikke er nogen alternativer.
Jeg synes også, det er vigtigt at slå fast, at det ikke i sig selv er noget mål, at flytrafikken skal stige. Den er egentlig økologisk uholdbar, hvis man holder den stigningstakt, vi har i dag.
Jeg har fremlagt et specielt ændringsforslag, nr. 3, som går ud på, at konkurrencen skal ske med socialt acceptable metoder. Jeg har især fremhævet det irske flyselskab Ryan Air, som har været kendetegnet ved en antifaglig politik. Selskabet nægter at indgå overenskomster med fagforeninger, hvilket har ført til en konflikt, som nu er i gang med bagagehånteringspersonalet i Dublins lufthavn. De har nægtet at samarbejde med den irske arbejdsdomstol, Labour Court . Jeg synes, det er helt uacceptabelt, at man bruger sådanne metoder i konkurrencen mellem flyselskaberne. Vi må vise, at vi ikke accepterer en antifaglig attitude eller social dumping som et konkurrencemiddel. Det ville være interessant at høre, om kommissæren har noget synspunkt på Ryan Airs ageren.
På baggrund af dette vil jeg gerne tale for GUE/NGL-gruppens ændringsforslag og også for V-gruppens ændringsforslag.

Banotti
Hr. formand, dette er tydeligvis ikke Ryanairs aften. Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på den beklagelige situation, der har udviklet sig. Hr. Seals betænkning anbefaler varmt mange af de positive ting ved luftfartsbranchen i de senere år. Blandt de heldige nævner han Ryanair, det mest overskudsgivende luftfartsselskab i Europa, mere overskudsgivende målt i procent af omsætningen end giganten British Airways.
Som nævnt af adskillige talere, har Ryanair været låst fast i en konflikt om, hvad mange af os ville anse for at være en af de grundlæggende menneskerettigheder, nemlig arbejderes ret til at melde sig ind i en fagforening og være repræsenteret af en sådan. Disse arbejdere var villige til at arbejde til en løn, der lå betydeligt under markedsprisen, da luftfartsselskabet så dagens lys, idet man anerkendte, at selskabet ikke på daværende tidspunkt havde råd til de højere lønninger. Dette er et luftfartsselskab, der havde et overskud på IEP 35 millioner sidste år. Selskabets administrerende direktør fik for nylig en personlig bonus på IEP 17 millioner. Et andet meget mindre, meget større selskab betaler betydeligt højere lønninger end Ryanair. Lad os ikke give æresbevisninger til et selskab, hvis fremgangsmåder i forholdet mellem arbejdsgiver og arbejdstagere er uretfærdige, og hvis overskud er baseret på de ansattes generøsitet.

Kinnock, Neil
Dette har været en meget interessant debat. Først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Seal, for hans redegørelse for udviklingen inden for liberaliseringen af lufttransporten i Den Europæiske Union. Fremstillingen af en rimelig vurdering af en ny og vedvarende proces synes altid at være en prøvelse. Jeg gratulerer ham for den måde, han har grebet tingene an på.
Som Parlamentet vil vide, har liberaliseringen af den civile luftfartstrafik i Unionen været en bevidst progressiv proces dels for at tage hensyn til de vilkår, den blev startet under i midten af firserne, dels for at undgå lignende sammenbrud og tab som liberaliseringen forårsagede i USA. Med andre ord har det været og er det, hr. Seal søger: en afbalanceret liberalisering, hvor man har gjort sig umage for at forsøge at sikre, at der tages hensyn til alle rimelige interesser.
Det er uundgåeligt, at mens nogle af de vigtigste virkninger af liberaliseringen blev identificeret i vores meddelelse fra 1996, er andre først blevet helt tydelige sidenhen, eftersom luftfartsselskaber i stigende grad har draget nytte af mulighederne. Som vi erkendte i 1996, skulle der stadig gøres meget for at sikre, at de muligheder der blev skabt som følge af liberaliseringen blev opfyldt, og at man opnåede fair konkurrencebetingelser. Det er så absolut tilfældet med statsstøtte. Som Parlamentet vil vide, kan støtte til luftfartsselskaber, i Kommissionens øjne, kun retfærdiggøres, og må kun tillades, som en integreret del af et konsekvent og tidsbegrænset program, der har til formål at genoprette økonomisk levedygtighed og konkurrenceevne hos de selskaber, der modtager støtten.
Jeg er sikker på, at denne fremgangsmåde direkte har bidraget til at gøre omstruktureringsprogrammerne troværdige og vellykkede. Jeg bed mærke i Iberias resultater i The Financial Times her til morgen og oplevede i den forbindelse en vis tilfredshed. Vores omhyggelige overvågning af gennemførelsen af omstruktureringsplanerne og måden, hvorpå de opfylder de fastsatte betingelser, viser de produktive resultater, der opnås. Det var på den baggrund, at vi var i stand til at autorisere den franske og portugisiske regerings endelige betaling til Air France og TAP. Det var desværre også på den baggrund, at vi måtte konkludere, at Olympic Airways ikke opfyldte de grundlæggende betingelser, der blev opstillet på tidspunktet for aftalen med den græske regering i 1994. Vi blev derfor nødt til at genoptage proceduren i den sag.
I de senere par uger har vi også været nødsaget til at føre en meget streng linje over for den italienske regering og Alitalia, som brød de grundlæggende betingelser, der blev inkluderet i Kommissionens beslutning om statsstøtte i juli sidste år. Det glæder mig at kunne sige, at vi hurtigt fik effektiv respons fra det italienske kabinet, og at der inden for få dage blev givet yderligere bindende løfter, der løste problemerne.
Hvad angår de andre spørgsmål, jeg har lyttet til, i de krav, der er blevet fremsat i løbet af debatten, og vedrørende statsstøtte under konkurrencebetingelser, må jeg sige, at hvis de ærede medlemmer ligger inde med beviser i henhold til hvilke, der officielt kan fremsættes klager, hjælper det ikke sagsøgerne, hvis de ikke opfordrer dem til at klage til Europa-Kommissionen. Jeg kan sige så meget, at vi hurtigt reagerer på alle væsentlige klager. Den nylige sag i forbindelse med Alitalia demonstrerer dette yderligere. Hvis der derfor er medlemmer, der mener, at de har hørt om klager, vi ikke er blevet underrettet om, burde de gøre opmærksom på dette, ikke over for os, men over for dem, der har givet udtryk for dem.
Vedrørende globalisering vender vi nu kræfterne mod at sikre, at konsolideringen af markedet ikke frembringer utilsigtede virkninger og virker mod hensigten. Ordføreren identificerer det stigende antal sammenslutninger som værende en del af tendensen til globalisering. Det er dog værd at bide mærke i, at sammenslutninger praktisk talt er umulige på grund af de restriktive klausuler vedrørende ejerforhold i de fleste eksisterende bilaterale aftaler, og derfor ser vi i stedet en opblomstring af alliancer mellem luftfartsselskaber.
Mangfoldigheden og uligheden mellem regeringsformer lægger en tydelig dæmper på markedets effektive funktion, og det er naturligvis en afgørende årsag til Kommissionens bestræbelser på at opnå forhandlingsmandat vedrørende aftaler med tredjelande om markedsadgang, særligt USA. Det er tydeligt, at hvis Fællesskabet ikke udnytter muligheden til at forhandle om en omfattende aftale om luftfartstjenester med USA, vil United States Airlines bevidst eller tilfældigt nyde uforholdsmæssigt godt af vores indre marked, af vores liberalisering, samtidig med at vores luftfartsselskaber ikke har den samme effektive ret til adgang til og drift på det amerikanske marked. Jeg håber derfor, at samtlige medlemsstater vil agte på virkeligheden og reagere beredvilligt over for udfordringen, så vi kan komme videre som et Fællesskab med at forhandle en retfærdig og afbalanceret aftale om en "åben himmel« på plads på tværs og på begge sider af Atlanten. Det ville være uhyre alarmerende, hvis United States Airlines, som følge af de nuværende samt fremtidige bilaterale aftalers akkumulede virkning, ville være i stand til at operere efter behag på vores indre marked, mens der ikke var tale om nogen form for tilsvarende muligheder på det amerikanske marked.
Som Parlamentet vil vide, påbegyndte vi imidlertid i 1996 undersøgelser af tre eksisterende transatlantiske alliancer mellem flyselskaber og en foreslået alliance. Snarere end have forhalet tingene, som ordføreren syntes at antyde i sin betænkning, har Kommissionen været yderst årvågen med hensyn til udviklingen på et marked, der, ved at blive globalt, kunne skabe nye begrænsninger for fordelene ved liberaliseringen. Anerkendelse heraf har f.eks. fået Kommissionen til at tage initiativer til lufttrafikstyringssystemer, som nævnt af visse ærede medlemmer, til ground handling, som nævnt af andre ærede medlemmer, og til udfordringer i lufthavnene, som nævnt af igen andre deltagere i denne debat. Vores forslag til gennemgangen af den nuværende forordning om slots vil blive offentliggjort inden for de næste par måneder.
Hr. Seal pointerer med rette, at vores meddelelse ikke giver meget plads til den sociale side af liberaliseringen. Dog har Kommissionen i andre sammenhænge været særdeles opmærksom på den sociale virkning i forbindelse med liberalisering. Parlamentet er klar over, og der er blevet henvist til dette, at vi foranstaltede en undersøgelse af sagen, og efter vi modtog resultatet af den undersøgelse i sidste uge, kan jeg absolut give udtryk for mit håb om, at den endelige rapport vil være tilgængelig for Parlamentet og offentligheden i april.
Det står naturligvis allerede på nuværende tidspunkt klart, at den civile luftfartstrafik har været den eneste transportmåde, hvor beskæftigelsen steg mellem 1990 og 1995, og selvom den samlede vækst var beskeden, ca. 4 % p.a. i løbet af den periode, er det værd at bemærke, at væksten blev opnået til trods for en generel økonomisk konjunkturnedgang og omfattende omstruktureringer inden for lufttransportsektoren, som i visse tilfælde har forårsaget en midlertidig personalenedskæring. Luftfartsselskabernes øget effektivitet og konkurrencedygtighed stimulerer naturligvis så igen efterspørgslen på beskæftigelse, og det er gode nyheder for alle.
Som Parlamentet måtte forvente, er jeg fuldstændig enig med hr. Seal om, at liberaliseringen ikke bør, og ikke må, gennemføres på bekostning af sikkerheden, og vi vil derfor fortsat være aktive og årvågne i forbindelse med sikkerhedsspørgsmål, ikke kun i Kommissionen, men globalt. Et praktisk bevis herpå er, at vi i de seneste måneder er kommet med forslag til et direktiv med henblik på at iværksætte en sikkerhedsvurdering af fly fra tredjelande, der opererer i Den Europæiske Union, og vi har offentliggjort vores forslag om oprettelsen af et europæisk udvalg for flyvesikkerhed. Derudover gør Kommissionen uden for Fællesskabet ihærdige bestræbelser på at sikre og fastholde den effektive gennemførelse af ICAO-standarder. I mellemtiden tager vi også fat på miljømæssige spørgsmål inden for luftfart, som nogle af medlemmerne henviste til, igennem meddelelsen om emission og transport af carbondioxid, som bliver offentliggjort til foråret, og derudover mere specifikt i vores undersøgelse af konsekvensen af pålægget af en afgift på petroleum i forbindelse med civil luftfart og miljøet. Parlamentet er muligvis klar over, at vi for første gang samler miljø- og transportråd under det britiske formandskab, et uformelt og et formelt, og vi imødeser meget positive resultater for transport og miljø via disse initiativer.
Hvad angår beskyttelsen af forbrugere, har Kommissionen for nylig fremlagt et forslag vedrørende erstatning til afviste passagerer, selvom den nuværende adfærdskodeks på edb-reservationssystemer samt ændringsforslagene, der er kommet i den forbindelse, allerede sørger for, at operatøren kan identificeres tydeligt og passagererne blive ordentligt informeret. Vi har haft en del klager fra passagerer vedrørende dette spørgsmål, og jeg håber, at de ærede medlemmer, som ofte selv er på vingerne, og som brugere af den liberaliserede luftfart, vil være omhyggelige med at sikre, at hvis de oplever problemer i denne forbindelse, viderebringer de disse problemer til det pågældende selskab og sender en kopi til mig. Det ville glæde mig at få sådanne oplysninger direkte fra kilden. Jeg vil absolut reagere på det.
Disse handlinger, hvad angår forbrugerne, bør forstærke kravene om information og gennemsigtighed, som hr. Seals betænkning så rigtigt tragter efter. Listen over forskellige handlinger, som jeg har givet her til aften, er ikke udtømmende, men den viser tydeligt, at Kommissionen ikke anså dens arbejde for overstået, da vi fremlagde vores meddelelse i oktober 1996, eller da det indre marked inden for civil luftfart formelt og juridisk blev afsluttet den 1. april sidste år. Tværtimod erkendte vi, at der var behov for yderligere en indsats, og vi har siden da aktivt stræbt efter yderligere nødvendige fremskridt. På den baggrund er hr. Seals betænkning til stor hjælp med hensyn til at understrege prioriteter og fremhæve den sociale dimensions betydning. Jeg håber derfor, at han bliver glad for at høre, at vi, for at give den sociale virkning fuld opmærksomhed og også for at tage nye fremskridt og det skiftende miljø, som flyselskaber opererer i efter fuldstændig gennemførelse af det indre marked inden for luftfart, med i betragtning, vil offentliggøre den rapport, jeg henviste til tidligere, som dermed burde kunne debateres i Parlamentet inden for nær fremtid. Jeg håber, at jeg helt trygt kan sige, at rapporten fuldt ud vil give svar på de aspekter i hr. Seals betænkning, som omhandler de emner, der ikke blev behandlet i vores tidligere meddelelse. Jeg ser frem til at overveje det og så sandelig andre spørgsmål i samråd med Parlamentet, men forhåbentlig ikke lige så udførligt fremtiden.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Kabinepersonalet i civil luftfart
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning af Grosch (A4-0018/98) for Udvalget om Transport og Turisme om forslag til Rådets direktiv om kabinebesætninger inden for civil luftfart: sikkerhedskrav og bevis for faglige kvalifikationer (KOM(97)0382 - C4-0460/97-97/0212(SYN)).

Grosch
Hr. formand, kære hr. kommissær, ærede kolleger, sikkerhedsudddannelsen af kabinepersonale i civil luftfart er næsten en fast bestanddel af det emne, som vi netop har talt om, eller en konsekvens deraf. Kommissionen havde her kunnet overtage JAA's bestemmelser i fællesskabslovgivningen i ændret eller uændret form - ganske enkelt i henhold til forordning 3922/91. Men den valgte en anden metode, nemlig direktivmetoden.
Det er selvfølgelig klart, at vi som parlamentarikere i høj grad hilser denne afgørelse velkommen. Det samme gælder for det faktum, at vi som Parlament inddrages i lovgivningsprocessen. Men det er efter min mening ikke den vigtigste grund, for Kommissionens forslag - og det er det væsentligste - sætter kabinepersonalets arbejde i det rette lys, det vil sige, det handler om deres sikkerhedsopgaver. Det er derfor meget vigtigt at gennemføre basisuddannelsen, den generelle videreuddannelse og også videreuddannelsen efter forskellige flytyper mere gennemskueligt. Det er efter vores mening en vigtig bestanddel af dette arbejde. Man risikerer nemlig, som det netop blev omtalt, at flyselskaberne, udsat for den hårde konkurrence, kunne betragte netop disse uddannelsesomkostninger som variable omkostninger og som følge heraf måske begynde at reducere omkostningerne på dette område, hvilket jeg mener ville være en stor ulykke.
Derfor betragter vi også de programmer, der foreslåes i bilaget, som mindstekrav. Både grunduddannelsen og typeuddannelsen, som nævnes dér, er og bliver efter vores mening grunduddannelser, som man virkelig ikke må forringe. Det betyder også, at kabinepersonalet som følge deraf nyder godt af en social sikring, som man har i ethvert lignende erhverv, og at det som følge deraf ikke længere er muligt at blive ansat inden for dette erhverv eller at yde et stykke arbejde inden for dette erhverv uden uddannelse.
Hvis man sammenligner programmerne hos to flyselskaber, så kan man hurtigt fastslå, at dette direktiv virkelig er nødvendigt. Selvom de fleste flyselskaber tager uddannelse meget alvorligt, bliver videreuddannelsen, især typevidereuddannelsen, på en eller anden måde ladt i stikken. Kommissionens forslag respekterer også subsidiaritetsprincippet og tager dermed hensyn til ønsket om, at medlemsstaterne også fremover selv skal kunne definere deres uddannelser. Men der skal være en forpligtelse til at informere Kommissionen.
Kort sagt: Forslaget er et ideelt svar på teknisk-administrative spørgsmål, på sociale udfordringer på det frie marked og på sikkerhedskrav, der er forbundet med kabinepersonalets erhverv. I forbindelse med denne beskrivelse må vi heller ikke glemme, men det er efter min mening ikke så væsentligt, at man med en form for anerkendelse, her benævnes den bevis, også kan øge mobiliteten inden for dette erhverv. Ændringsforslagene fra Udvalget om Transport og Turisme skal derfor kun forståes som præciseringer. De regulerer bl.a. overgangsbestemmelserne, de regulerer og konsoliderer medlemsstaternes informationspligt, og de regulerer den medicinske kontrol noget mere klart. Kommissionen foreslår kun regelmæssig kontrol, vi foreslår derimod en nøje tidsramme.
Vi skal efter min mening også gå ind for de ændringer, som vores kollega Simpson har fremsat efterfølgende. Selvom Kommissionens tekst, mine ændringer og de ændringer, som Udvalget har foreslået, opretholder forskellen mellem kabinepersonale med og uden sikkerhedsopgaver, tager vores kollega Simpsons ændringer sigte på at se bort fra denne forskel, således at alle medlemmer af kabinepersonalet altså skal opfylde de samme uddannelseskrav. Det har efter min mening den fordel, og det er meget vigtigt, at der ikke vil være medlemmer af kabinepersonalet med forskellige kvalifikationer, og at alle vil være i stand til at varetage deres opgaver fuldt ud i en akut situation.
Afslutningsvis vil jeg gerne minde om - og det havde man måske kunnet sige indledningsvis, for indtil nu har det hele lydt ret enstemmigt - at dette direktiv selvfølgelig ikke hilses velkomment af JAA og heller ikke af flyselskaberne. For mig at se skal det ikke give anledning til særlig stor bekymring. Jeg er meget mere bekymret over Rådets skepsis - for nu at udtrykke det diplomatisk - over for dette emne. Jeg håber, at alene de ulykker, der vil kunne undgåes, for ikke at tale om den tragiske virkelighed med de flyulykker, der rent faktisk forekommer, vil overbevise Rådet, så dette papir ikke ender et eller andet sted i en skuffe, men derimod bliver behandlet effektivt og også finder tilslutning.

Watts
Hr. formand, vil jeg gerne lige have noget på det rene. Vi diskuterer her til aften sikkerhedskrav i forbindelse med kabinebesætninger og ikke flyveledere. Det håber jeg da i det mindste. Jeg ved, det er meget sent, men jeg mener, at det er det direktiv, vi diskutterer, ellers er jeg da gået forkert. Jeg tror, med al respekt for hr. Grosch, at vi har et problem med tolkningen.
Jeg vil gerne takke ham for hans bestræbelser på at få denne betænkning igennem Parlamentet og for at gøre så omfattende en indsats samt lykønske Kommissionen med dens fremsynethed med hensyn til at bringe dette op, særligt i lyset af hvad vi netop har sagt om liberalisering, og de meget vigtige bemærkninger kommissæren kom med vedrørende behovet for at støtte liberaliseringen med et meget stærkt socialt grundlag. Der er tydeligt bevis for, at dette faktisk sker, og dette er en foranstaltning, der kræver de Europæiske Socialdemokraters Gruppes fulde støtte.
Et punkt vi er nødt til at understrege, er behovet for gøre Rådet og i høj grad samfundet opmærksom på, hvorfor denne foranstaltning er så vigtig. Vi er nødt til at gøre én ting helt klart, og det er, i modsætning til almindelig overbevisning, at det ikke er sandsynligt, at man dør, hvis man er indblandet i et flystyrt. Faktisk kan mange flyulykker overleves. Ca. 75 % fly har uheld under indflyvningen, landingen eller starten. Forskning angiver, at ca. 90 % af alle flyulykker kan overleves. Det vurderes, at af de 1.500 der i gennemsnit dør hvert år, ville ca. 300 overleve, hvis evakueringsforanstaltningerne i fly blev forbedret. Hvis vi havde bedre, hurtigere og mere effektiv evakuering, er jeg sikker på, at vi kunne redde liv, hele 300 om året.
Hvordan gør vi så det? Der en række måder, vi kan forbedre evakueringsforanstaltningerne på. For det første gennem kabinebesætningens optræden og crowd control-teknikker under evakueringer og for det andet gennem passagerernes kendskab til sikkerhedsprocedurer og deres indstilling til at blive gjort bekendt med dem. Vi ved alle af erfaring, at der ikke er nogen, der tager notits af kabinebesætningen, når de demonstrerer sikkerhedsforanstaltningerne for os, og dog tyder alle beviser på, at den information de kommer med kunne udgøre forskellen mellem liv og død. Der er en række årsager til, at evakuering er et centralt spørgsmål, og uddannelse er så afgjort et middel, hvormed vi kan motivere og sætte kabinebesætningen i stand til at give passagererne effektiv information før, under og efter en ulykke. Derfor mener vi, at denne foranstaltning er så vigtig.
Teknisk set kan man overleve langt de fleste flystyrt, og effektiv evakuering er utroligt vigtigt. Nuværende bestemmelser angiver f.eks., at et fly skal være evakueret inden for 90 sekunder med kun halvdelen af udgangene åbne. Både CAA og FAA foretog i 1994 undersøgelser, der tydeligt angav, at forskellen mellem at komme ud af flyet eller ej afhang af en selvsikker, veluddannet og yderst effektiv kabinebesætning. Det bør vi i aften huske på. Det understøtter det arbejde, som hr. Grosch har udført samt Kommissionens forslag. Resultaterne viser med al tydelighed, at en veluddannet kabinebesætning udgør forskellen. Derfor er vi meget glade for at kunne støtte dette forslag til et direktiv om uddannelse af kabinebesætninger.
Der er en del ting, der bekymrer os, som vi har sat ord på via vores ændringsforslag. Vi mener, at man i tilfælde af en ulykke ikke kan skelne mellem medlemmer af kabinebesætningen, der måtte have en sikkerhedsuddannelse og andre, der ikke har. Al personale skal være i besiddelse af de nødvendige færdigheder til at sikre, at flyet f.eks. evakueres så hurtigt og effektivt som muligt. Derfor har vi fremlagt ændringsforslag 9, 10, 11, 12, 14, 15, 16 og 17 for at sikre, at denne foranstaltning kommer til at gælde for hele kabinebesætningen. Spørger man kabinebesætningen, ønsker de ikke at skabe en situation, hvor nogle luftfartsselskaber kunne skelne mellem medlemmer af kabinebesætninger og dermed skabe et todelt system.
I ændringsforslag 13 foreslår vi, at kabinebesætningsmedlemmer gennemgår en årlig lægeundersøgelse. Igen mener vi, at det yderst fornuftigt, da ens liv ikke blot er i pilotens hænder, men også i kabinebesætningens. En årlig lægeundersøgelse er den bedste vej fremad. Det er ikke tilstrækkeligt at lade det være ved ordlyden »regelmæssigt«.
Endelig omhandler ændringsforslag 18 årlig uddannelse af kabinebesætningsmedlemmer, herunder i emner som brandslukning og brug af redningsbåde. Igen er det ekstraordinært, at et grundlæggende krav som brug af brandslukningsudstyr eller redningsbåde ikke kontrolleres årligt. Derfor fremlægger vi dette ændringsforslag for at sikre, at der finder uddannelse sted årligt.
Afslutningsvis, efterhånden som trafikefterspørgselen stiger, antallet af fly øges og mængden af risici stiger, er det af afgørende betydning, at sikkerhedsstandarderne inden for Fællesskabet harmoniseres. Vi mener, at dette direktiv vil sikre dette og kunne udgøre forskellen mellem liv og død.

Stenmarck
Hr. formand, lad mig få lov til at starte med at rette en tak, ikke mindst fra PPE-gruppen, til ordføreren, Grosch, for et vel udført arbejde. Dette er en betænkning, der fortjener at blive kaldt vigtig. At stille krav til sikkerhed er en af de absolut vigtigste opgaver for alle os, der beskæftiger os med transportspørgsmål på europæisk niveau. Deregulering og liberalisering af luftfarten stiller særlig store krav for at sikkerheden ikke skal forringes.
Vi ved i dag, at de sikkerhedsmæssige regler varierer meget kraftigt fra et EU-land til et andet. JAA, som er den fælles europæiske luftfartsmyndighed, har været opmærksom på dette, og har godkendt fælles krav til både grunduddannelse og videreuddannelse. Alt dette er af allerstørste betydning og bliver stadig vigtigere jo flere aktører, der i fremtiden vil operere på et stadig mere liberaliseret flyrejsemarked. Jeg er helt overbevist om, at der virkelig vil blive flere, der vil agere på dette marked. At i den sammenhæng medvirke til, at sikkerhedskravene strammes og ikke slækkes, er en af vores virkelig store og vigtige opgaver. Det er en betingelse for, at liberaliseringen skal få et reelt og bestående gennembrud.
Jeg vil i denne sammenhæng ikke gøre nogen større sag ud af spørgsmålet om en licens på europæisk niveau. Men det er værd at opfordre til at kabinepersonale, som er en personalegruppe, som i meget stor udstrækning arbejder grænseoverskridende, også har gode muligheder for at skifte job til et andet flyselskab i EU. Det kan muligvis ske på forskellige måder, f.eks. ved en licens af denne type eller på en anden måde, men at opfordre til dette, synes jeg føles overordentlig vigtigt.

Van Dam
Hr. formand, hr. kommissær, gennemførelsen af det indre marked for den civile luftfart øger nødvendigheden af internationale aftaler om sikkerhedsnormer for landene i Den Europæiske Union. Den stigende konkurrence øger desværre kun fristelsen til at spare på sikkerheden. Forslaget om sikkerhedskravene for kabinepersonalet er forberedt og vedtaget af "Joint Aviation Authorities«, hvor 18 europæiske lande er tilsluttet.
Kommissionen har ment, at JAA's forslag skal suppleres med et uddannelsesbevis for kabinepersonalet. Anerkendelse af uddannelsen i en medlemsstat af luftfartsmyndighederne i de andre medlemsstater i Unionen vil forbedre cockpitpersonalets mobilitet. Disse indrømmelser over for fagbevægelsen overser, at alle luftfartsselskaber har forskellige sikkerhedsprocedurer, der i alle selskaber kan være forskellige for de enkelte flytyper. Derfor vil sådan et bevis efter min mening ikke øge personalets mobilitet, men medlemsstaterne får pålagt en ekstra administrationsforpligtelse.
Tilføjelsen af beviset har i øvrigt medført, at forslaget er blevet kontroversielt i Rådet. Det ser ikke ud til, at det vil behandlet inden for en overskuelig periode. Det havde derfor været bedre, om Kommissionen havde holdt sig til JAA's forslag.
En lignende indvending gælder for PSE-gruppens ændringsforslag. Heri fastslås det, at alle besætningsmedlemmer har sikkerhedsopgaver og derfor skal følge en uddannelse. Jeg mener, at det er muligt at opretholde et godt sikkerhedsniveau, uden at alle besætningsmedlemmer skal betragtes som sikkerhedspersonale. Jeg vil derfor ikke støtte PSE's ændringsforslag. Jeg støtter hr. Groschs ændringsforslag, der gør forslaget mere klart, der hvor Kommissionens tekst er vag.

Malone
Hr. formand, for det første ved vi alle, at nationale bestemmelser vedrørende sikkerhedsuddannelse af kabinebesætninger i høj grad varierer på tværs af Den Europæiske Union. Med liberaliseringen af hele lufttransportsektoren er det af afgørende betydning, at vi har fælles standarder vedrørende uddannelse og godkendelse af kabinebesætninger i hele Unionen. Som De hørte tidligere, er situationen i Irland, at personalet i bagagehåndteringen hos Ryanair strejker, alene fordi de ønsker at være repræsenteret af en fagforening. De er lavtlønnede, har dårlige arbejdsbetingelser og deres berettigede krav er, at de er fagligt repræsenteret med hensyn til løn, sundhed og sikkerhedsforhold.
Det er nødvendigt at stille stort spørgsmålstegn ved lavprisflyselskabernes driftsmåder, f.eks. Ryanair, Translift m.fl., og så sandelig ved den uddannelse de tilbyder. Jeg er også meget foruroliget over rapporterne om, hvor længe disses kabinebesætninger arbejder, og den deraf følgende træthed de oplever som følge af, at de ikke må holde pause mellem skift og i de 25 minutter, de har mellem hen- og tilbageflyvning, hvor de skal gøre rent. Den skrappe konkurrence i luften synes at føre til en sænkning af sikkerhedsstandarderne, og vi har for nylig været vidne til mange ulykker, som jeg ved vil blive undersøgt, men lad os se, hvad der dukker op.
De seneste rapporter fra pressen om at flyselskaber reducerer udgifterne til brændstof ved at genanvende ikke-filtreret luft i kabinerne er lige så alarmerende for alle os der rejser ofte og, i endnu højere grad, for kabinepersonalet og piloterne. Kabinepersonalet er de eneste sikkerhedskyndige med dobbelt ansvar. Samtidig med at sikkerheden er deres primære ansvar, er de hovedsageligt beskæftiget med andre opgaver. Det er nødvendigt, at genopfriskningskurser i sikkerhed finder sted årligt.
Afslutningsvis ønsker jeg at stille følgende spørgsmål: er det fordi, at langt størstedelen af kabinebesætningsmedlemmernene er kvinder, at man ikke indførte godkendelse for lang tid siden?

McIntosh
Hr. formand, dette forslag er tydeligvis forbundet med foranstaltningerne til støtte for liberaliseringsprocessen inden for lufttransportsektoren med det mål at sikre høje sikkerhedsstandarder. Jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans fortrinlige arbejde og Kommissionen med dens fremragende forslag.
Min bekymring i forbindelse med det foreslåede direktiv er: vil det rent faktisk øge sikkerheden inden for lufttransport? Vores mål burde bestemt være at opstille de bedste sikkerhedsprocedurer i Europa. Som det er nu, søger de Fælles Luftfartsmyndigheder at opnå sikkerhed for kabinebesætningen ved at placere ansvaret for sikkerheden i et flyselskab hos operatøren. På nuværende tidspunkt skal operatøren dels sikre den samlede sikkerhed i hele selskabet, dels at kabinebesætningen er uddannet til det pågældende selskabs system. Direktivet udvander dette ansvar og kunne derfor underminere sikkerheden for kabinebesætningen.
Her til aften henviste kommissæren til et antal forslag, herunder det at oprette et europæisk udvalg for flyvesikkerhed samt bestræbelser på at forbedre gennemførelsen af ICAO-standarder i hele Den Europæiske Union. Jeg vil gerne her til aften opfordre kommissæren til hurtigt at opnå aftale med Rådet om oprettelse af dette europæiske udvalg for flyvesikkerhed for at sikre, at der opnås sikkerhed i både Europa og verden som helhed.
Tallene viser - og blev diskuteret på en konference i Maastricht i dag - at 70 % af alle ulykker i løbet af de sidste ti år har involveret flyselskaber, der kun udgør 16 % af den samlede flytrafik. Flyselskaberne fra udviklingslandene synes at være i størst fare. Uden denne europæiske handling, som er så hastigt påkrævet, forudsiger eksperter, at der meget vel kunne ske en flyulykke om ugen.
Derfor, hr. kommissær, og det britiske formandskab for Transportrådet, må I gøre noget nu. Vi er nødt til at oprette denne europæiske organisation for lufttransportsikkerhed med ordentlig sikkerhedskontrol i samtlige europæiske lufthavne for at garantere sikkerheden for de europæiske passagerer, der bruger de pågældende flyselskaber og de europæiske borgere, der bor i nærheden af de lufthavne i Fællesskabet, der modtager dem.
Det er mig en glæde at støtte denne betænkning. Men jeg håber, at kommissæren kan overbevise mig om, at der hurtigt vil ske noget via Ministerrådet og med kommissærens mellemkomst.

Kinnock, Neil
For det første vil jeg gerne takke hr. Grosch og Udvalget om Transport og Turisme for det arbejde, de har lagt i overvejelsen af dette forslag og for den generelle støtte, de har udvist.
Inden for et voksende og skiftende miljø som civil luftfart er det tydeligvis af afgørende betydning at opretholde højest mulige sikkerhedsstandarder. Det er ligeledes tydeligt, at de ansvarlige for opfyldelsen af sådanne sikkerhedsstandarder skal være veluddannet og yderst motiveret. Formålet med dette forslag for Parlamentet er at opnå sådanne resultater. Jeg ved, at de ærede medlemmer deler den målsætning, da de har demonstreret det på ny i løbet af denne debat.
Som introduktion vil jeg gerne have lov at understrege to yderligere ting. For det første foreskriver dette forslag til direktiv minimums- og ikke maksimumsstandarder. Vores konstante ønske er, at medlemsstaterne vil forsøge at overgå disse minimumsstandarder, selvom de ligger på et tilfredsstillende niveau for de generelle formål med at opretholde sikkerheden for fly og passagerer.
For det andet, blot som beroligelse, men bestemt ikke med en attitude af laden stå til, ser denne del af verden 30 % af lufttrafikken i verden, men oplever kun 10 % af flyulykkerne. Samtlige ansvarlige arbejder på at forsøge at sikre, at der sker endnu færre ulykker end det. Vi stræber naturligvis efter ingen ulykker. Men det er vigtigt at sætte sagen i perspektiv, så det indtryk ikke spredes, at standarden forringes, det være sig utilsigtet eller bevidst.
Jeg vil f.eks. gerne sige til fru McIntosh, at dette forslag til direktiv ikke på nogen som helst måde, hverken utilsigtet eller bevidst, kan føre til en udvanding af standarderne inden for lufttransportsikkerheden. Jeg skal senere gå i dybden med det punkt.
Jeg vil også gerne sige til fru Malone, selvom hun desværre har forladt mødesalen, formodentlig på grund af en hastesag, at hvis hun ligger inde med beviser på en stigning i antallet af ulykker, som hun siger, hun gør, vil jeg gerne se dem hurtigst muligt. For det andet, hvis der findes beviser på, at fly der opererer i luftrummet over Den Europæiske Union har genanvendt ikke-filtreret luft i kabinen, vil jeg også gerne have bevis på det, da vi så afgjort vil reagere på det.
Som svar på ændringsforslagene fremlagt af hr. Grosch, gør ændringsforslag 4 og 5 teksten mere klar. Kommissionen accepterer dem derfor. Jeg er også glad for at kunne sige, at Kommissionen deler ordførerens ønske om at opretholde erfarne kabinebesætningers etablerede rettigheder. Vi accepterer derfor ændringsforslag 8.
Jeg kan forstå motivationen bag ændringsforslag 1, men det forekommer mig noget overflødigt, da indholdet af uddannelsesprogrammerne er fastlagt i bilagene til direktivet og finder universel anvendelse. At centralisere samtlige programmer på EU-plan forekommer mig unødvendigt.
Problemet med overflødigt bureaukrati gælder også for ændringsforslag 6. Hvad angår ændringsforslag 7 kan jeg ikke se, hvilken yderligere værdi, det giver. Kabinebesætninger modtager i praksis automatisk omskoling, når de skifter fra en flytype til en anden, og forpligtelserne til og bestemmelserne for løbende uddannelse er fastlagt i artikel 5 samt i bilagene til dette direktiv.
Mens jeg fuldt ud ligeledes værdsætter fornuftsgrundlaget bag ændringsforslag 2, ville det i praksis udvide bestemmelserne i direktivet til også at omfatte personale som kosmetologer, sekretærer og sygeledsagere, der er ombord på flyet alene af forretningsmæssige årsager og hverken har uddannelsen, eller generelt, færdighederne til at yde brugbar assistance i tilfælde af en nødsituation i luften. I realiteten er de er på mange måder selv passagerer.
Jeg tror ikke, at det var ordførerens mening, at det skulle være tilfældet - at personer skulle tildeles ansvar, som de ikke er fagligt uddannet til at påtage sig. Det punkt gælder ligeledes den række ændringsforslag, som hr. Simpson har fremsat: ændringsforslag 9-12 og 14-17, som har det samme mål. Jeg opfatter det som værende prisværdigt, men jeg kan ikke se, hvordan det skulle kunne lade sig gøre. Jeg kan derfor ikke acceptere nogle af de ændringsforslag.
Kommissionen kan ikke støtte ændringsforslag 3, ej heller det nye ændringsforslag 13, som angiver regelmæssigheden for lægeundersøgelser. Når der lovgives, er man nødt til at have omkostningerne in mente samt anerkende, hvem der betaler regningen. Hvis resultatet for gennemførelsen af bestemmelsen om lægeundersøgelser viste sig at være meget dyr, ville der være modstand, og det ville underminere selve grundlaget for forslaget. Det vil derfor være klogest at overlade beslutninger om den nøjagtige regelmæssighed for undersøgelser til de nationale myndigheder, der efter min bedste overbevisning ikke vil lade for lange perioder opstå mellem lægeundersøgelserne af et givent besætningsmedlem.
Nu resterer kun ændringsforslag 18, som jeg desværre heller ikke kan acceptere. Dette ændringsforslag søger at øge omskolingshyppigheden og det til langt over de krav fra JAR OPS, som vores forslag stammer fra. Jeg ville sige til fru McIntosh, når hun overvejer, at der er mulighed for at reducere kravene til under JAA's niveau, at hun skulle se på side 2 i forslaget. De fælles standarder for sikkerhedsuddannelse, som fastlagt i JAR OPS sammenlignes favorabelt med internationale anbefalede standarder og branchens overordnede uddannelsespraksis. De er tilstrækkelige til at sikre et højt sikkerhedsniveau. Dette forslag er fuldt ud i overensstemmelse med det. At foretage yderligere ændringer vil tilføje en unødig byrde for operatører uden at medføre større sikkerhedsgarantier.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang gerne takke Parlamentet for dets arbejde. Vedtagelsen af Kommissionens forslag, med de ændringsforslag jeg har angivet, vil, er jeg sikker på, bidrage direkte til opretholdelsen af motivationen blandt personalet og fastholde et højt niveau af sikkerhedsstandarder inden for civil luftfart. Jeg ved, at de ærede medlemmer, sammen med Kommissionen, massivt støtter begge målsætninger.

Watts
Hr. formand, hvis jeg må forsøge at være kommissæren behjælpelig, accepterer jeg hans punkt om andre hjælpeansatte i kabinen, kosmetologer mv. Men hans eget forslag, hans egen artikel 2(b) i direktivet, med dens definition af kabinebesætning omhandler allerede dette punkt. Den specificerer faktisk, at det ikke gælder medlemmer af besætningen, der alene er pålagt opgaver, der ikke er forbundet med sikkerhed. Svaret findes derfor i Deres egen tekst, hr. kommissær, jeg håber vi kan gennemgå det i den sammenhæng.
For det andet, vedrørende årlige lægeundersøgelser kan jeg forstå, at det kræves, at al personale i Den Europæiske Union gennemgår en årlig lægeundersøgelse. Hvis det er godt nok til os og vores institutioner, må det da også være godt nok til kabinebesætninger.

Kinnock
Hr. formand, hvis alle flyselskaber var lige så villige som de europæiske institutioner til at dække omkostningerne i forbindelse med sikringen af, at deres ansatte gennemgik en årlig lægeundersøgelse på lige fod med mange andre ansatte i den offentlige og private sektor, kunne jeg dele det ærede medlems tillid. Men det er ikke tilfældet. Som jeg har sagt, hvis der var modstand baseret på en idé om, at det var en unødvendig omkostning, ville konsekvensen være, at vi ville få endnu mindre tilstrækkelige standarder end dem, der er foreskrevet i dette forslag.
Jeg forstår, hvad det ærede medlem sagde om andet personale, som der henvises til i dette forslag. Det tror jeg, er et udmærket diskussionsemne.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Transport af farligt gods ad vej - Anerkendelse af registreringslandets kendingsbogstaverfor motorkøretøjer - Transportabelt trykbærende udstyr
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger for Udvalget om Transport og Turisme:
A4-0014/98 af Le Rachinel om forslag til direktiv om motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil vedrørende transport af farligt gods ad vej og om ændring af direktiv 70/0156/EØF om godkendelse af motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil (KOM(96)0555 - C4-0665/96-96/0267(COD)); -A4-0024/98 af Le Rachinel om forslag til Rådets forordning om gensidig anerkendelse af registreringslandets kendingsbogstaver for motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil, ved kørsel inden for Fællesskabet (KOM(97)0366 - C4-0419/97-97/0199(SYN)); -A4-0039/98 af Camisón Asensio om forslag til Rådets direktiv om transportabelt, trykbærende udstyr (KOM(96)0674 - C4-0068/97-97/2011(SYN)).
Le Rachinel
 - (FR) Hr. formand, kære kolleger, jeg vil nu tale om min første betænkning. Det direktivforslag og den betænkning, som jeg har fået forelagt, har til formål at fastlægge de tekniske krav, der skal gælde for motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer til vejtransport.
Med hensyn til konstruktionen af køretøjer, der transporterer farligt gods på vejene, er visse krav allerede blevet fastlagt i direktivet fra 1994. Der gives dog ingen garanti for, at alle medlemsstaterne anerkender og accepterer konstruktionsspecifikationerne for disse typer køretøjer.
I dette nye direktiv tages der højde for nogle særlige bestemmelser med hensyn til køretøjernes konstruktion. Der tages ligeledes højde for nogle tekniske specifikationer for det elektriske udstyr, bremsesystemet, brandrisikoen og hastighedsbegrænsningerne. Denne harmonisering har den fordel, at den forhindrer en medlemsstat i at forbyde salget, registreringen eller brugen af motordrevne køretøjer, der allerede har fået tilladelse til at køre i andre medlemsstater.
Udvalget om Transport og Turisme har kun indgivet et enkelt ændringsforslag til dette forslag. Det har at gøre med fastsættelsen af ikrafttrædelsesdatoen for de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv. Denne dato er blevet fastsat til 12 måneder efter offentliggørelsen af direktivet.
Der er ikke indgivet nogen andre ændringsforslag, og jeg mener, at denne betænkning faktisk ikke giver anledning til nogen særlige problemer, og at den er genstand for en bred enighed, hr. formand.

Camisón Asensio
Hr. formand, det er klart, at det foreliggende forslag til direktiv primært har til formål at afhjælpe de to mest iøjnefaldende mangler ved lovgivningen vedrørende fremstilling, transport, markedsføring, anvendelse og vedligeholdelse af alt transportabelt, trykbærende udstyr, som opfylder kravene i ADR- og RED-konventionerne.
Som De ved, mine damer og herrer, har disse aftaler til hensigt dels at styrke sikkerheden i forbindelse med transport af sådant udstyr og dels at sikre udstyret fri bevægelighed i Fællesskabet. Indtil videre er der behov for at regulere overgangen fra eksisterende til nyt transportabelt, trykbærende udstyr, der bør ledsages af regelmæssige inspektioner og modulopdelte overensstemmelsesvurderinger. Det er imidlertid en forudsætning for denne procedure, at inspektionsorganerne opfylder en række kvalitetskriterier, som f.eks. kan baseres på CEN-standarden serie EN 45000, der stort set kun omhandler transportforhold og på nogle punkter ikke er særlig konkret, hvorfor den formodentlig ikke vil være tilstrækkelig som grundlag for definitionen af kvalitetskriterierne.
Hr. formand, mine damer og herrer, de seneste erfaringer synes at vise, at den gensidige anerkendelse af inspektioner, som er væsentlig for gennemførelsen af det indre marked, næppe vil kunne opnås fuldt ud ved hjælp af bilag A og B til ADR-direktivet. ADR-direktivet sikrer ganske vist gnidningsløs transport, men det omhandler ikke anvendelsen af farligt udstyr i modtagerlandene, hvilket i øvrigt også fremgår af, at der ikke blev lanceret et identifikationsmærke i forbindelse med dette direktiv. Det er jo denne mangel, der er årsag til behovet for det foreslåede direktiv.
Et af de positive aspekter ved forslaget er, at produkterne vil få mulighed for at opnå større markedsandele og dermed vil kunne nyde godt af stordriftsfordele og lavere udgifter til godkendelser og lavere administrationsomkostninger. Det berørte udstyr skal være let genkendeligt og bør derfor udstyres med et mærke, som er forskelligt fra de mærker, der allerede er indført for henholdsvis trykbærende udstyr og gasflasker med mærke.
Det store dilemma i forslaget ligger imidlertid i modsætningen mellem erfaring og frihed. Jeg henviser naturligvis til inspektionsorganerne. Det er velkendt, at den europæiske industri i mange år har været i stand til at gennemføre korrekte inspektioner af det omhandlede udstyr, også ADR klasse 2, gennem organer af type B og type C fra brugersektoren. Dette har været muligt, fordi de pågældende organer har kunnet indsamle viden fra deres daglige kontakt med problemet. Derfor har de gjort en stor indsat i de forløbne år.
Derimod kan det tænkes, at organer af type A, fordi de normalt er centraliserede, kun har erfaring med produkter, der markedsføres for første gang, hvorfor erfaringen og kompetencen måske vil være meget generel.
Jeg slutter med at sige, at som følge af ovennævnte godkendte Udvalget om Transport og Turisme denne betænkning og det tilsvarende beslutningsforslag enstemmigt.

Le Rachinel
Hr. formand, filosofien i denne anden betænkning består i at anerkende to nummerplader for køretøjer og deres påhængskøretøjer.
Der eksisterer et sandt juridisk tomrum med hensyn til Den Europæiske Unions medlemsstaters anerkendelse af nummerplader. Dette forordningsforslag fra Kommissionen har til hensigt at udfylde dette tomrum.
I øjeblikket er situationen som følger. Flere medlemsstater har tiltrådt Wien-konventionen af 1968, der foreskriver anvendelsen af et ovalt kendingsmærke med sorte bogstaver på hvid baggrund for at angive det land, hvor bilen er indregistreret. Dette kendingsmærke kan ikke indeholde mere end tre bogstaver på hvid baggrund og er ikke en del af nummerpladen.
I øvrigt har man i samarbejde med nationale specialister udviklet et kendingsmærke for Fællesskabet, hvilket skete som følge af en beslutning fra Europa-Parlamentet i 1988, der tog sigte på, at det europæiske flag skulle optræde på nummerpladerne. Flaget består af tolv stjerner, der omgiver det pågældende lands kendingsbogstaver. Flere lande har placeret dette emblem yderst til venstre på nummerpladen. Til gengæld er der visse af de lande, som har ratificeret Wien-konventionen, der ikke anerkender dette kendingsmærke for Fællesskabet, og som via deres politi noterer førerne af udenlandske køretøjer, der er kun er udstyret med Fællesskabets kendingsmærke. Takket være anerkendelsen af to forskellige typer af kendingsmærker vil ingen køretøjer således blive noteret i fremtiden.
Jeg er helt enig i dette forslag om anerkendelse af europæiske nummerplader, men jeg vil gerne formelt give udtryk for et forbehold. Det er nemlig absolut nødvendigt, og det på grund af den nationale bevidsthed, at indregistreringslandet optræder på nummerpladen. Borgerne har brug for faste holdepunkter, de har brug for at identificere sig med et land, med en nation. Alle hører til et land, til en kultur og til nogle traditioner, hvilket går forud for det at være europæer. Det er derfor nødvendigt, at tilhørsforholdet til et land, nemlig nationaliteten, står opført på nummerpladen, hvilket også vil blive tilfældet.
Hr. formand, der er blevet indgivet otte ændringsforslag til denne betænkning. Tre af dem kommer fra Udvalget om Transport og Turisme, og de medfører ikke nogen problemer for mig. Det drejer sig nemlig om at gøre de originale tekster enklere og mere gennemskuelige ved at tilføje nogle nyttige forklaringer.
Derimod forholder det sig anderledes med ændringsforslagene fra min udmærkede kollega Brian Simpson, for de vil efter min mening tværtimod vanskeliggøre og besvære forordningsforslaget og min betænkning unødigt. I denne betænkning er der nemlig ikke tale om, at alle de særlige kendingsmærker officielt skal anerkendes, men kun den europæiske nummerplade. Alle køretøjer, der kører i et andet land, skal enten være udstyret med oprindelseslandets nummerplade eller med den europæiske nummerplade. Der er naturligvis ikke noget til hinder for, at man anbringer andre lokale eller regionale kendingsmærker på sit køretøj. De vil dog ikke have nogen juridisk gyldighed.
Med hensyn til ændringsforslaget fra mine kolleger Cornelissen og Pronk vil jeg heller ikke kunne acceptere dette, da jeg mener, at det er for vidtrækkende i forhold til rammerne for denne betænkning og de juridiske rammer for Den Europæiske Union.

Morris
Hr.formand, jeg støtter Rachinel-betænkningen, og jeg må sige, at en af de ting, der har kendetegnet Kommissionen, har været dens altoverskyggende bekymring for sikkerheden, specielt på vores veje. Dette direktiv er udtænkt med henblik på at forstærke den eksisterende lovgivning inden for motorkøretøjer ved at sikre, at konstruktionskendetegnene ved køretøjer, der transporterer farligt gods harmoniseres i hele Fællesskabet.
Det vil efter min mening blive hilst velkommen af branchen, at der vil gælde et sæt regler i hele EU vedrørende designet og konstruktionen af køretøjer, der transporterer farligt gods. Det er et nødvendigt skridt med henblik på at udvikle og styrke sikkerheden på vores veje. Vi har brug for tekniske bestemmelser til at sikre, at farligt gods er sikret under transporten. Det er muligvis ensbetydende med vedtagelsen af standarder for elektrisk udstyr, bremsesystemer, sikkerhedsforanstaltninger i forbindelse med brandrisiko osv. for blot at nævne et par stykker.
Hvad som helst vil bidrage til at skabe, hvad jeg anser for at være et mere sikkert miljø på vores veje. Der er sket uheld, og der vil naturligvis stadig ske uheld. Lad os ikke tillade, at farligt gods, som kunne forurene og være skadeligt for sundheden, bliver transporteret i køretøjer, der ikke lever op til, hvad Kommissionen, og vi, anser for at være de højest mulige standarder. Lad os minimere risikoen for frygtelige ulykker på vejene, hvor farlige materialer er involveret. Lad os gøre dette gældende i hele EU.
Afslutningsvis, blot en sidste appel vedrørende kendningsbogstaver. Jeg håber, at Kommissionen vil tage de symboler, der kunne rette lyset mod mindre nationer som Wales, med i betragtning.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, da vi jo alle er eksperter her i denne sal, vil jeg, eftersom det er meget sent, kun komme med to principielle bemærkninger til betænkningen af Le Rachinel om godkendelse af motordrevne køretøjer og betænkningen af min kollega Camisõn Asensio om transportabelt trykbærende udstyr.
For det første: Det er tilsyneladende et afsindigt møjsommeligt forehavende, når man virkelig skal gennemføre det indre marked. Det er teknisk, og det bliver mere og mere teknisk, men vi kommer ikke uden om arbejdet. Måske lykkes det os alligevel en dag at afslutte behandlingen af sådanne betænkninger, der ikke ubetinget er af stor politisk betydning, i Udvalget, hvis Kommissionen forelægger velforberedte beretninger for os, så vi ikke længere behøver at diskutere slots på dette tidspunkt.
For det andet: Det er alligevel altid vigtigt for vores kolleger i Udvalget at gennemgå disse betænkninger grundigt. Vores kollega Le Rachinel var så at sige i den lykkelige situation, at han efter at have undersøgt sagen grundigt kunne sige: Jeg har kun brug for ét ændringsforslag. Og alle tilsluttede sig ham. Vores kollega Camisõn havde større problemer. Han måtte udarbejde 28 ændringsforslag, fordi han ændrede holdning på et vigtigt punkt om inspektion efter at have talt med de berørte parter i industrien. Jeg er meget taknemmelig for, at han har fået så fint et resultat ud af dette komplicerede punkt. Men det er vigtigt at holde sig for øje, at begge betænkninger ikke kun er betænkninger for det indre marked, for mere industri, for mere handel. Begge betænkninger er snarere, som den forudgående taler også sagde, meget vigtige for folks sikkerhed på gaden og dermed også for beskyttelsen af det naturlige miljø. For ulykker kan ikke kun dræbe og såre folk, netop ulykker med farligt gods kan også forårsage uoverskuelige skader for naturen, for vandet og for jorden.
Derfor min inderlige tak for disse gode betænkninger. Vi bestræber os også på at diskutere betænkningerne omhyggeligt. Mange tak til de to ordførere. Nu venter vi på Kommissionens udtalelse. Jeg håber, at Kommissionen ikke igen forkaster 20 af de 28 ændringsforslag fra hr. Camisõn. Men det får vi at se.

Van Dijk
Hr. formand, fortjenesten ved forordningen om kendingsbogstaver på køretøjer er, at den gør en ende på den praksis, hvor bilisterne får bøder, fordi den ene medlemsstat ikke anerkender den anden medlemsstats nationale kendetegn. Anerkendelsen af nummerplader med integreret angivelse af landet og EU-flaget får naturligvis større betydning efterhånden som flere medlemsstater indfører, hvad jeg vil kalde, den fælles nummerplade.
Den nederlandske regering har f.eks. til hensigt omkring år 2000 at sætte EU-flaget og bogstaverne NL på nummerpladen. Det er naturligvis muligt, at det flag i Nederlandene ved et udbrud af euroskepsis bliver fatalt. Europa-Parlamentets og dermed Unionens popularitet bliver bestemt ikke fremmet ved episoder som dem, der fandt sted i går og i dag ved afstemningerne, hvor medlemmer af Parlamentet erklærer, at de ikke bliver betalt for at stemme. Jeg spørger så mig selv, hvorfor de så bliver betalt.
Det irriterer mig i øvrigt, at vores EU-flag også må sidde på køretøjer, der faktisk ikke burde køre rundt på de europæiske veje. Biler uden katalysator f.eks. Og jeg så derfor gerne, at medlemsstaterne med subsidiaritetsprincippet i mente får ret til at fratage de mest forurenende biler og motorcykler retten til at føre EU-flaget. De kan udskifte dette med et flag, der betyder noget i retning af: Pas på, miljøpirat! Desværre ser det ikke ud til, at Parlamentets tjenester forstår mit grafiske ændringsforslag, og derfor har jeg ikke kunnet fremsætte det.

Watts
Hr. formand, jeg vil her til aften begrænse mig til hr. Le Rachinels betænkning om kendingsbogstaver for motorkøretøjer, og jeg lykønsker ham naturligvis med hans bestræbelser i udarbejdelsen af betænkningen. Der er tydeligvis et behov i Europa for at få afklaret denne situation, der er utroligt kompliceret for den almindelige bilist, der rejser rundt på kontinentet og så sandelig også i Det Forenede Kongerige og Irland. De kendingsbogstaver, hr. van Dijk henviser til, som hollænderne måske vedtager i år 2000, er på nuværende tidspunkt obligatoriske i Irland og Portugal, valgfrie i Frankrig og Tyskland, hvor de muligvis bliver gjort obligatoriske, mens alle andre lande har den hvide elipse, der blev indført med Wienkonventionen med undtagelse af Det Forenede Kongerige, Spanien og Portugal, der ikke har noget.
Der er behov for at gøre livet nemmere for bilisten. Det er netop, hvad Kommissionens forslag gør, og jeg anbefaler det. Ikke desto mindre, som Kommissionen måske er klar over, er bilisterne i Europa langt mere europæiske, end vi måske tror. De gør naturligvis oprør mod Wien-konventionen og Genève-konventionen, og så sandelig mod hans eget forslag, ved at vedtage deres eget symbol for europæisk sammenhold. Jeg vil derfor gerne henlede kommissærens og medlemmernes opmærksomhed på vores ændringsforslag 4, 5, 6 og 7, der anerkender, at mange bilister i realiteten ikke bryder sig om Wien-konventionens kendingsmærke, de noget kedelige sorte bogstaver på hvid baggrund, men snarere foretrækker det europæiske kendingsmærke med de hvide og gule bogstaver med guldstjerner på en blå baggrund i overensstemmelse med den pågældende nationale registrering. Jeg håber, at kommissæren vil være enig i vores argumentation om at give bilisterne et valg.
Hvordan kan det være, at bilister i Grækenland og Det Forenede Kongerige - det kunne være min bil, hr. kommissær - skal fjerne deres europæiske kendingsmærke og erstatte det med et hvidt klistermærke med sorte bogstaver, når de kører til Frankrig. Det forekommer mig at være et skridt tilbage. Vores ændringsforslag forsøger at hjælpe ved at give bilisterne et valg, den yderligere ret til at have et europæisk kendingsmærke, hvis de måtte ønske det, snarere end den hvide elipse. Det anbefaler jeg Dem, hr. kommissær, og det anbefaler jeg Parlamentet.

Koch
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne sige noget vedrørende Le Rachinelbetænkning nr. 2. Dette forslag til en forordning skal råde bod på den manglende harmonisering mellem medlemsstaternes lovgivninger. Vi skulle have haft fællesskabsmodellen om registreringslandets kendingsbogstaver for motorkøretøjer og påhængskøretøjer ved kørsel inden for Fællesskabet, lad os dog bare kalde det europæisk nationalitetskendingsmærke, for længe siden. En sådan foranstaltning tjener umiddelbart både til at sensibilisere og inddrage unionsborgerne i skabelsen af et område uden indre grænser og til at skabe og styrke en europæisk identitetsfølelse, og den bidrager indirekte til at øge trafiksikkerheden. Det vil især være en fordel for politiet og andre forvaltnings- og domstolsorganer, at det foreslåede fællesskabssymbol skal befinde sig både foran og bagved i nummerpladens venstre side.
Selvom jeg på vegne af PPE-Gruppen giver min udtrykkelige tilslutning til betænkningen af hr. Le Rachinel og takker ordføreren for hans arbejde, forekommer det mig personligt, at Kommissionens forslag til en forordning ikke er helt konsekvent. Vi må tænke på, at tredje fase i Den Økonomiske og Monetære Union, der fører til et hjemmemarked, hvis formelle kendetegn udadtil er fælles og ens udseende penge, begynder om nogle få uger. Hvilken fremragende og forudseende præstation! Med disse kendingsbogstaver for motorkøretøjer og påhængskøretøjer vil det ikke lykkes for europæerne at gennemføre en konsekvent standardisering i form af et fælles ensartet udformningsprincip.EU-medlemsstaterne forpligtes, under hensyntagen til subsidiaritetsprincippet, godt nok til at anerkende den foreslåede fællesskabsmodel, men gyldigheden af eksisterende nationalitetskendingsmærker forbliver fuldstændig uindskrænket, og de vil fortsat blive anvendt uafhængigt af fællesskabsmodellen.
Der skrives ikke engang noget om, at medlemslandene først og fremmest bør anvende fællesskabsmodellen. Stillet over for denne kendsgerning vil jeg sågar kunne forstå, hvis borgere i tredjelande begynder at tvivle på EU's evner til og alvoren i EU's bestræbelser på at opbygge en politisk union.
For de bilejere i medlemsstater, der allerede tidligere har tilladt brugen af fællesskabsmodellen - den er jo ikke nogen ny opfindelse - på bindende eller frivillig basis, bidrager dette forslag til en forordning til den retssikkerhed, som vi længe har håbet på, og til en - lad os kalde den personlig - bekræftelse på deres ofte frivillige merudgifter i forbindelse med købet af dette kombinerede nationalitetskendingsmærke.
Jeg kunne også godt tænke mig, at tredjelande, især lande i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, men også i de associerede lande i Central- og Østeuropa, anerkender fællesskabsmodellen således, at den får retsvirkning. Jeg anbefaler, at betænkningen vedtages.

Schierhuber
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne for et kort øjeblik tage stilling til betænkningen af hr. Le Rachinel om transport af farligt gods ad vej. Et af de mål, som Unionen har sat sig, er gennemførelsen af det indre marked. Vi bør derfor træffe alle egnede foranstaltninger for at sikre dets funktion. I den forstand bør den frie bevægelighed for køretøjer beregnet til transport af farligt gods også være mulig. Jeg mener, at især en tilnærmelse af konstruktionsspecifikationerne og de tekniske specifikationer vedrørende f.eks. bremsesystemer, hastighedsbegrænsning eller elektrisk udstyr vil være virkelig egnet til at sikre den frie bevægelighed inden for EU.
Skabelsen af et europæisk godkendelsessystem vil bidrage til, at intet medlemsland fremover vil kunne forbyde en bilfabrikant at udbyde sine biler til salg eller nægte registreringen eller ibrugtagningen af dem af grunde, der vedrører konstruktionspecifikationerne. Medlemsstaterne bør i den forbindelse forpligtes til at efterkomme de nødvendige love og administrative bestemmelser senest 12 måneder efter offentliggørelsen af dette direktiv.

Ferber
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, endnu en gang diskuterer vi trafikpolitiske spørgsmål på et sent tidspunkt. Tillad mig at fremsætte to korte bemærkninger. For det første vedrørende transportabelt trykbærende udstyr, som nu desværre er kommet lidt til kort i denne fælles diskussion. Det handler om et meget vigtigt anliggende, ikke kun set ud fra en teknisk synsvinkel - selvom jeg som ingeniør synes, det er uhyre interessant - det handler selvfølgelig også om sikkerheden med alt det, som kører rundt på vores gader og veje. Det handler om regelmæssig kontrol og om kvalifikationerne til at foretage denne kontrol, og jeg mener, at det her er lykkedes for ordføreren, som jeg gerne vil takke mange gange, at forelægge en velovervejet betænkning. Jeg kan kun anmode Kommissionen om at lytte meget nøje til Parlamentet.
Det andet emne er registreringsmedlemslandets kendingsbogstav, det vil sige landebogstavet. Det er efter min mening også et vigtigt forslag, og vores kollega Koch har gjort opmærksom på alle de problemer, som vi stadig står over for her. Efter det fælles kørekort, som vi jo allerede har vedtaget, har vi hermed endelig fået en ordning, som gør, at Europa kan mærkes og opleves, endnu et symbol, som gør, at Europa kan mærkes og opleves. Det er en borgervenlig beslutning, som forenkler forvaltningen. Jeg vil blot bede Dem om, hr. kommissær, måske også at diskutere under forhandlingerne med Schweiz, om landemærket også bliver anerkendt i Schweiz. Jeg mener nemlig ikke, det er fornuftigt og forklarligt, at vi indfører det i hele Europa, at det bliver anerkendt i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, at det bliver anerkendt i de associerede stater, og at vi så midt i Europa har de lyksaliges ø, hvor vi stadig skal have vores mærkat. Jeg anmoder om, at dette også medtages i forhandlingerne.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg vil gerne starte med takke hr. Le Rachinel for hans to betænkninger, for det første i forbindelse med forslaget om typegodkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil vedrørende transport af farligt gods ad vej og for det andet i forbindelse med kendingsbogstaver for motorkøretøjer.
Vedrørende den første betænkning er jeg glad for at kunne sige, at Kommissionen accepterer hr. Le Rachinels eneste ændringsforslag, eftersom den yderligere ordlyd han foreslår til artikel 6 giver det korrekte juridiske udtryk for datoen for gennemførelsen og ikke på nogen måde modsiger eller ændrer hensigten med Kommissionens forslag.
Denne lovgivning er, som Parlamentet vil vide, et vigtigt skridt henimod en harmonisering af lovene i medlemsstaterne vedrørende procedurer for typegodkendelse i forbindelse med motorkøretøjer, der transporterer farligt gods. Jeg er derfor taknemmelig for ordførerens og hans kollegers konstruktive måde at gribe tingene an på. Kolleger, ganske rigtigt, som hr. Morris, der i en lærd og overbevisende tale, ikke alene ville have udryddet enhver tvivl om transporten af farligt gods, men sandsynligvis vil have overbevist enhver om, at Wales burde have sin helt egen kendetegnende nummerplade. Det ville naturligvis være tilladeligt, da man i Irland allerede angiver navnet på regionen på nummerpladen på ersisk, og man ligeledes i Tyskland sædvanemæssigt angiver navnet på delstaten på nummerpladen. Jeg ser derfor frem til at se en draig goch , den røde drage, på hr. Morris' nummerplade. Jeg er sikker på, at det ville være et meget populært skridt. Ikke sådan at forstå, at jeg ville drømme om at gribe ind i nærhedsprincippet for at slå til lyd for det offentligt.
Hr. Le Rachinels anden betænkning omhandler nummerplader. Som følge af misledende presseomtale, som lejlighedsvis har misinformeret offentligheden vedrørende nummerplader og kendingsbogstaver på køretøjer, mener jeg, det vil være klogt at starte mit korte svar på denne meget konstruktive betænkning med at fortælle, hvad forslaget ikke betyder. For det første indeholder det ikke nogen forslag om, at medlemsstater skal have nummerplader, der inkorporerer symbolet for Den Europæiske Union. For det andet indeholder det ikke nogen forslag om, at alle køretøjer skal vise kendingsmærket for registreringslandet.
Jeg angiver specielt dette, fordi jeg ved, at hr. Jarzembowski vil være interesseret i at få at vide, at Daily Mail - ikke en avis jeg sædvanligvis køber - for et par år siden utroligt nok trykte en forsidehistorie om, at jeg ville pålægge alle godtroende borgere i Unionen EU-nummerplader. Historien var så unøjagtig, misledende og ondsindet, at jeg lagde sag an mod Daily Mail og, er jeg glad for at kunne sige, vandt den. Jeg håber, at de nøje noterer sig, hvad dette forslag gør og ikke gør.
Målet med forslaget er ene og alene at sikre, at hvor den bageste nummerplade på et køretøj viser kendingsbogstaverne for registreringslandet, på baggrund af symbolet for Fællesskabet, anerkendes kendingsbogstaverne af de andre medlemsstater som gyldig identifikation for registreringslandet uden yderligere behov for, at køretøjet viser andre kendingsmærker. Det inkluderer det elipseformede klistermærke, klistermærket der er formet som en rugbybold, som angivet i Wien-konventionen. Det kan naturligvis være, hvad angår hr. Morris, at den form på klistermærket ville være god nok til Wales, men det kan jeg også godt forstå.
Jeg ved, at medlemmerne af Parlamentet forstår dette, og jeg vil derfor gerne svare på de ændringsforslag, der er fremsat af Udvalget om Transport og Turisme. For det første bifalder vi ændringsforslag 2 samt første del af ændringsforslag 3, der udvider forordningens anvendelsesområde til også at inkludere påhængskøretøjer. Vi kan også acceptere anden del af ændringsforslag 3, der henviser til placeringen af kendingsbogstaverne i venstre side af nummerpladen. Derudover kan vi i princippet acceptere den sidste del af ændringsforslag 3, der henviser til andre kendingsbogstaver, der anerkendes officielt. Men vi mener, at ordlyden og formålet med anerkendelsen, som er at identificere den medlemsstat, køretøjet er registreret i, kunne være mere specifik.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag 1, der har til hensigt at introducere et krav om, at kendingsbogstaverne, der angiver hvilken medlemsstat køretøjet er registreret i, anbringes i venstre side af nummerpladen. Ændringsforslaget ændrer dog faktisk det juridiske udtryk kendingsbogstaver, der simpelthen er den officielle forkortelse, der bruges til at betegne medlemsstaterne. Udtrykket i sig selv samt definitionen er i overensstemmelse med Wien-konventionen, som er, som den skal være.
Som det er tilfældet med Konventionen, er størrelsen, formen og anbringelsen af kendingsbogstaverne angivet i bilaget, selvom dette nu også er dækket af den anden del i ændringsforslag 3, som, hvilket jeg har sagt til Parlamentet, vi har accepteret.
Ændringsforslag 4 og 7 er blevet fremlagt af hr. Simpson med det formål at godkende eller legitimere fremgangsmåden med brugen af klistermærker i form af symbolet for Europa indeholdende forkortelsen for hjemlandet. Jeg må sige, at hr. Watts i løbet af aftenens debat har udført et stykke arbejde, som enhver sælger ville være uhyre stolt af. Som følge heraf, føler jeg en vis sympati for idéen.
Jeg må dog sige til Parlamentet, at disse ændringsforslag ikke opfylder behovet for at fastlægge de tekniske specifikationer tilstrækkeligt detaljeret til at opnå gensidig anerkendelse. Jeg kan dog altid gensidigt anerkende hr. Jarzembowski, selvom jeg ikke præcist kan høre, hvad han siger! Vores forslag gør netop gensidig anerkendelse mulig, fordi kendingsbogstaverne udstedes under de nationale myndigheders kontrol som del af en officiel nummerplade, og det ville tydeligvis ikke være tilfældet for klistermærket.
Det ottende og sidste ændringsforslag af hr. Cornelissen er unødvendigt, eftersom forordningen, når den er vedtaget, automatisk vil være gældende i det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. For øvrigt mener jeg, at vi er i færd med at skabe historie. Den er ti minutter over elleve på en aften i Strasbourg. Vi diskuterer transport, og hr. Cornelissen er ikke til stede. Det må være første gang i historien, og jeg er sikker på, at der er en god grund til det.
Jeg vil nu vende mig mod den tredje betænkning, og jeg vil gerne takke hr. Camison, for den tid og det arbejde han har lagt i dette komplekse tekniske forslag, der vedrører sikkerheden i forbindelse med transport af transportabelt, trykbærende udstyr. Som Parlamentet vil vide, i kraft af vedtagelsen af direktiv 94/55 og 96/49, har Rådet allerede sikret et højt sikkerhedsniveau for transporten af transportabelt udstyr ved at definere fælles regler vedrørende konstruktion, materialer, påfyldning og regelmæssig afprøvning af sådant udstyr.
Situationen er den, at transportabelt, trykbærende udstyr, f.eks. gasflasker, der flyttes fra en medlemsstat til en anden og derefter bruges, ikke kan fyldes i modtagerlandet og derefter transporteres tilbage til den første medlemsstat uden at blive genafprøvet, inspiceret og godkendt i modtagerlandet. Dette truer selve eksistensen af det indre marked og må derfor tydeligvis ændres. I tilfælde af manglende gensidig anerkendelse af overensstemmelsesprocedurerne og inspektionsorganernes mærkninger i de forskellige medlemsstater, vil disse forhold forsætte. Forslaget, der her er for Parlamentet, forsøger derfor at rette op på dette. Forslaget har yderligere den virkning at sikre den frie bevægelighed for transportabelt, trykbærende udstyr på det indre marked, hvilket ikke er muligt på nuværende tidspunkt, fordi direktiv 97/23 om trykbærende udstyr udelukker transportabelt, trykbærende udstyr fra direktivets anvendelsesområde.
Da ændringsforslag 4, 6, 7, 11, 12 og 19 er i overensstemmelse med målene i forslaget, kan Kommissionen acceptere dem, og som følge af accepten af ændringsforslag 6 og 19, accepterer Kommissionen ændringsforslag 10 og 20 i det omfang, de angår datoen.
Når jeg afslutter min tid i Kommissionen, kan jeg vel altid få et job som den person, der råber lottoresultaterne op på BBC lørdag aften. Jeg har øvet mig på det i nogen tid nu. Hr. Camisons betænkning giver mig rig lejlighed til at træne denne evne.
Ændringsforslag 9 lader type C-inspektionsorganerne udgå, og der er lignende redaktionelle ændringer i ændringsforslag 5, 8, 10, 11, 13, 15, 17, 18, 20, 23, 24, 25, 26, 27 og 28. De kan alle accepteres af Kommissionen, såfremt definitionen på type Binspektionsorganer modificeres. Vi vil derfor forme vores reviderede forslag i henhold hertil. Og der er dem, der siger, at tjenestemændene i GD VII ikke arbejder for føden! De andre ændringsforslag er dog ikke acceptable. Ændringsforslag 1 afvises, eftersom den klausul er begrænset til den primære målsætning med forslaget: transportsikkerhed. Ændringsforslag 2 og 3 er primært redaktionelle ændringer, men de afvises, da den oprindelige tekst er mere præcis. Ændringsforslag 14 afvises, fordi begrænsningen til kun at omfatte type B-inspektionsorganer er for restriktiv og ville forhindre nye type B-inspektionsorganer i at komme ind på markedet. Ændringsforslag 16 og 20 afvises, fordi Kommissionen er af den opfattelse, at hyppigheden af kontroller af de relevante organer og enkeltheder med rette falder ind under medlemsstaterne. Ændringsforslag 22 afvises ligeledes, da det ikke ville give den samme virksomhed mulighed for at beskæftige sig med vedligeholdelse og regelmæssig inspektion, hvorfor det, i Kommissionens øjne, er for restriktivt.
Som jeg sagde i starten, er dette et teknisk forslag, der ikke desto mindre bidrager yderligere til sikkerheden inden for transport, og jeg er taknemmelig for ordførerens, hr. Camison, og Parlamentets støtte. Jeg er naturligvis glad for at kunne bemærke, at de mange ændringsforslag demonstrerer stor bevågenhed fra Transportudvalget over for detaljer snarere end egentlige indholdsforskelle mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen angående dette spørgsmål. Det er tydeligvis ikke nemt at behandle tre forskellige forslag under én forhandling, og det gør sig endnu mere gældende, når forslagene og diskussionen i høj grad er af teknisk karakter. Jeg ved dog, at Parlamentet udmærket er i stand til at klare sådanne situationer, tilsyneladende bedre end Kommissionen, og jeg ser frem til fremskridt inden for alle tre foranstaltninger, der nu er for Parlamentet. Jeg må sige, at der for anden gang i løbet af denne forhandling skabes historie. Ikke blot er hr. Cornelissen ikke til stede, det er også lykkedes mig, efter at være blevet givet 15 minutter af Parlamentets dyrebare tid, at afslutte mit indlæg i løbet af 13 minutter og 58 sekunder.

Ferber
Hr. formand, hr. kommissær, jeg ønsker ikke at stille mig i vejen for Deres fremtid som Lotto-vært ved BBC, men De har jo også en fortid som parlamentariker, og jeg stillede et spørgsmål, som vel ikke er dukket op i Deres talemanuskript, nemlig spørgsmålet om, hvordan dette nationalitskendingsmærke bliver behandlet i Schweiz. Jeg mener, at det er et vigtigt punkt, hvis vi anvender det i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, men så ikke i Schweiz. Har Kommissionen overvejet at finde frem til et fælles ordning midt i Europa også med de schweiziske myndigheder?

Kinnock, Neil
Jeg er det ærede medlem taknemmelig. Jeg må sige, at nogle af mine venner siger, at jeg på visse områder har et særligt talent, men mine evner rækker dog endnu ikke så langt, at jeg kan læse noget, der ikke er skrevet ned. Jeg er derfor sikker på, eftersom den schweiziske henvisning ikke er en del af denne betænkning, at det ærede medlem, der er meget forstående, vil forstå, hvorfor jeg ikke har svaret.
Derudover, mens jeg fuldt ud tager hensyn til de problemer, der kan opstå, fordi Schweiz har en anden synsvinkel, er jeg ikke ivrig efter at lade nyt materiale indgå i forhandlingerne vedrørende transport ad vej med Schweiz, som vi netop har afsluttet med et meget positivt resultat for Unionen. Jeg skal gerne diskutere det med ham under andre omstændigheder.

Jarzembowski
Det undrer mig, hr. kommissær, at De ikke har noget enkelt svar på et helt enkelt spørgsmål, for normalt har De svar på alt, uanset om De er forberedt eller ej. Jeg går ud fra, at De vil behandle spørgsmålet fra vores kollega Ferber. Jeg mener, at vi som en ansporing kunne sige, at vi måske ville være parat til at fastsætte gebyret for transit gennem Schweiz til CHF 236 mod, at kendingsbogstaverne bliver anerkendt. Men det skal vi måske hellere tale om ved lejlighed over en whisky!

Kinnock, Neil
For det første er jeg udmærket klar over, at Schweiz har tiltrådt Genèvekonventionen og Wien-konventionen, så der er der en vis beroligelse. Jeg er også indstillet på, som en speciel indrømmelse over for hr. Jarzembowski, at ringe til den schweiziske transportminister og anbefale denne, at for at hr. Jarzembowski kan anvende de nummerplader, han måtte lide, kan han gøre det mod det lille vederlag af dobbelt betaling i schweiziske vignetter for at køre gennem landet. Det er måske et privilegium, han ikke vil udnytte. Jeg vil bestemt gerne se hr. Ferber vedrørende det spørgsmål, han rejste.

Camisón Asensio
Hr. formand, jeg ønsker ikke at afslutte denne forhandling uden at lykønske kommissæren med hans enorme evne til at pjatte med dette emne. Jeg er virkelig nødt til at fastslå, at hans pjatteri står i skærende kontrast til den alvor og den bekymring, som mange sektorer inden for europæisk industri viser. Jeg ønsker indført i protokollen, at denne stærke kontrast har pådraget sig min opmærksomhed.

Kinnock, Neil
Hvis det ærede medlem ikke kan se forskel på forbigående morskab ved en del af den tekst, jeg skal læse op for Parlamentet og forfladigelse af et forslag, så er han ikke så klog, som han ser ud til.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.20)

