Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra sidste møde er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Hallam
Fru formand, jeg vil gerne takke tjenestegrenene for det tredje forsøg på nøjagtigt at gengive, hvad jeg har sagt dag efter dag her i Parlamentet om, at nikkel i de nye euromønter ikke er forbundet med sundhedsfare. Jeg beklager, at jeg hele tiden må vende tilbage til dette, men jeg kan bare ikke forstå, hvorfor Europa-Kommissionen absolut vil pålægge Europa at anvende en metaltype fra en finsk virksomhed kaldet Outokumpu. Jeg kan ikke forstå, hvorfor de skal have monopol på leveringen. Jeg håber sandelig, at vi kan få rede på det her i løbet af de næste par uger.

Fontaine
Fru formand, med hensyn til afstemningen om ændringsforslag 4 om afstemning om budgettet - som befinder sig på side 11 i den franske udgave af protokollen - tog hr. Samland ordet for at bidrage med en utrolig vigtig præcisering og for at meddele, at ændringsforslaget absolut ikke havde til hensigt at sætte spørgsmålstegn ved eller bestride pensionsfondens legitimitet. Så vidt jeg husker, sagde jeg dengang, at det var en meget vigtig præcisering, og at vi ville tage den til efterretning. Jeg vil gerne have, at dette fremgår af protokollen.

Chichester
Fru formand, jeg har ikke bedt om ordet for at kommentere det britiske Labourpartis uddeling af mundkurve - selvom vi er nogle, der synes, de har været lidt af en joke denne uge -
(Blandede reaktioner) men med hensyn til hr. Hallams indlæg vil jeg gerne have afklaret nogle ting. Jeg forstår ikke helt, om hr. Hallam har grebet Kommissionen uden en nikkel, eller om Kommissionen bare er en nikkeldukke. Det vil jeg gerne have klarlagt.

von Habsburg
Fru formand, jeg ville gerne gøre opmærksom på noget: Det er absolut noget rod, at grupperne fordeler taletiden. Vi er her indtil kl. 13.00, og hvis man beder om ordet, så lyder det pludselig, at der ikke er mere taletid, selvom vi stopper før kl. 11.00! Vi er her officielt indtil kl. 13.00, og det er en skandale, at gruppelederne bare fordeler tiden, og så bagefter ikke tillader flere indlæg. Jeg beder Dem bringe det på tale, for det, man gør her, er at misbruge skatteydernes penge!

Formanden
Vi er stadig ved protokollen. Jeg beder om, at det bliver undersøgt. I Breyer-betænkningen blev et forslag efter min mening ikke sat under afstemning, hvorfor to ændringsforslag bortfaldt, som skal sættes under afstemning. Jeg beder om, at dette undersøges endnu en gang.
(Protokollen godkendtes)

McMahon
Fru formand, med hensyn til protokollen er det det punkt vedrørende demonstrationen, jeg rejste i går, som også fru Ewing og hr. Tomlinson har været inde på. Ligesom hr. Habsburg mener jeg, at man skal spare på skatteydernes penge, så det personale, der er ansat her, organiserer ikke demonstrationer under Parlamentets møder mod de ærede medlemmers rygte.
Er der blevet fulgt op på, hvilke foranstaltninger formanden skal træffe for at sikre, at dette ikke gentager sig? Har man overvejet disciplinære forholdsregler over for de ansvarlige?

Fontaine
Fru formand, jeg kan give et meget kort svar til hr. McMahon. Jeg har naturligvis forhørt mig om disse hændelser, eftersom de fandt sted under mit formandskab. For det første var der ikke særlig mange demonstranter til stede, nemlig kun en halv snes stykker. Demonstrationen var ikke organiseret af Personaleudvalget, der havde meddelt, at det ikke kunne tilslutte sig. Med andre ord drejede det sig om en lille uvarslet demonstration. Det var bare det, jeg ville sige.

Formanden
Vi fører ikke nogen forhandlinger om noget lige nu. Jeg beder om, at der kun foretages indlæg til forretningsordenen.

Tomlinson
Fru formand, vi skal ikke have en debat om emnet, men det er ikke helt rigtigt, når Personaleudvalget siger, at de ikke organiserede demonstrationen, når de havde sat plakater med indkaldelse til demonstrationen op overalt i bygningen. De lagde faktisk en skrivelse om demonstrationen i alle medlemmernes postkasser. Det var et personligt angreb mod Parlamentets generalsekretær, mod Præsidiets afgørelse ved udarbejdelsen af Parlamentets forslag til budgetoverslag og mod Budgetudvalget for at have vedtaget en betænkning, som bærer mit navn. Det var yderst personligt i bemærkningerne om mig som ordfører for udvalget.
Hvis De accepterer, at Personaleudvalget ikke deltog, skal udvalget efter min mening forklare nærmere, hvorfor de satte plakater op overalt i bygningen. Jeg mener, at der er endnu et problem, som Præsidiet skal se på. Eftersom der ved sidste valg til Personaleudvalget ikke blev afgivet et tilstrækkeligt antal stemmer, har vi tilsyneladende ikke noget Personaleudvalg, og jeg synes, at Præsidiet skal undersøge, hvorfor visse medarbejdere er på orlov, når der ikke er noget beslutningsdygtigt Personaleudvalg.

Miller
Fru formand, jeg vil gerne samle op på et par punkter, som min kollega, hr. McMahon, var inde på. Jeg var ikke enig med demonstrationen i går, men jeg hverken kan eller vil acceptere, at der træffes disciplinære forholdsregler mod fagligt organiserede. Jeg har været medlem af en fagforening hele mit liv. De har da lov til at organisere og demonstrere. Vi skal overhovedet ikke gøre noget mod dem.

Formanden
Mine damer og herrer. Der har allerede været talt om det. Emnet vil blive diskuteret igen.

Roth
Fru formand, som ordfører for menneskerettighedsbetænkningen fra sidste år vil jeg gerne bede hr. Tomlinson om at beskæftige sig med denne betænkning endnu en gang og genlæse kapitlet om faglige organisationers og fagligt aktives rettigheder. Europa-Parlamentet har gjort opmærksom på, at medlemmer af faglige organisationer, at arbejdstagere selvfølgelig også har ret til at demonstrere og sige deres mening ...
(Formanden afbryder taleren)

Formanden
Fru Roth, diskussionen om dette emne står ikke på dagsordenen i dag. Vi kan kun diskutere det, hvis det står på dagsordenen!

Fabre-Aubrespy
Fru formand, jeg vil gerne sige noget om side 2 i protokollen, navnlig om hr. McMahons indlæg. Og eftersom der i salen er parlamentsmedlemmer, der kan udtrykke sig om...

Formanden
Protokollen er allerede godkendt.

Fabre-Aubrespy
Vil De tillade, at jeg siger, at der i salen således har været to indlæg...

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, det gør mig ondt. Der finder ikke længere nogen diskussion sted, protokollen er allerede godkendt.

Afstemning
Posselt
Fru formand, fru Palacio har forelagt en glimrende betænkning om indsigten i fællesskabsretten, og jeg vil gerne sige her, at dette program bærer navnet Robert Schuman med rette, for Robert Schuman har grundlæggende gjort vores Fællesskab til et retsfællesskab. I dag udvider vi dette retsfællesskab mod øst, beskæftiger os med økonomien og forsømmer dette element om en udvidelse af retsstatstanken.
Jeg beder om, at vi beskæftiger os intensivt med at uddanne de juridiske tjenestegrene, domstolene og også forvaltningerne i de associerede lande mere intensivt. I Prag fik jeg at vide af justitsministeren, at man havde rådført sig med ENA til dette formål. Jeg påskønner ENA, men jeg tror ikke, at det er ENA's opgave at sensibilisere forholdene inden for fællesskabsretten. Her må vi forpligte De Europæiske Fællesskabers Domstol, De Europæiske Institutioner, i større omfang end hidtil.
- Betænkning af Daskalaki (A4-0289/97)
Evans
Med hensyn til afstemningen om betænkningen af Daskalaki, så har de fleste britiske Labourmedlemmmer visse betænkeligheder over for punkt 12. Vi har undladt at stemme om dette punkt, da vi mener, at det er afgørende at holde momsen på aviser og tidsskrifter på 0 %.
Det skrevne ord og dets frie tilgængelighed for alle uden censur eller begrænsninger er et vigtigt demokratisk princip. Vi må ikke foretage os noget, som kan begrænse denne tilgængelighed.

Lindqvist
Dette er ikke et spørgsmål for EU. Det er rent nationale anliggender, som skal håndteres af nationalstater. EU er ikke, og skal ikke blive, nogen stat.

Ryynänen
Betænkningen om det europæiske medies fremtid opstod af den bekymring, at de trykte medier er ved at blive overhalet af de elektroniske medier og den hurtigtudviklende informationsteknologi. Medieverdenen selv benytter den nye teknologi på mange måder.
En hurtig ændring i arbejdsmiljøet medfører først og fremmest en uddannelsesudfordring, hvortil også EU's uddannelsesog medieprogrammer kan benyttes. Redaktørerne hører til informationssamfundets nøglegrupper, hvis konstante omskoling til det internationale informationsmiljøs krav behøver støtte både nationalt og på EU-niveau.
Der skal også i fremtiden sørges for beskyttelse af den intellektuelle og etiske ophavsret, som redaktørernes kreative arbejde har, fordi en redaktørs arbejde bliver ofte benyttet flere gange i forskellige kommunikationsmidler. Dette fremhæver også redaktørens personlige ansvar for indhold og kvalitet af sit arbejde.
Den seneste tids begivenheder, som satte grænser for offentlige personers beskyttelse i fokus, har sat gang i mediernes egen erhvervsetiske debat. I debatten er det godt at drøfte behovet for internationale spilleregler i form af et pressenævn på det europæiske niveau.
Redaktørerne og specielt pressen, som er tæt på folket, har en særlig vigtig rolle i opbygningen af befolkningens Europa. EU-informationen bør på en klar og forståelig måde bringes tæt på befolkningen, hvis den nuværende kløft mellem institutter og befolkningen virkelig skal indsnævres. Herved er der behov for muligheder for efteruddannelse i fagene EU-politik, sprog og kultur.
Hvordan skal man så - eller skal man i hele taget - støtte pressen i forhold til den elektroniske kommunikation? Først og fremmest vil der i kommunikationen også i fremtiden være brug for både trykte ord og for de elektroniske medier som hinanden supplerende kommunikationsformer. Pressens historiske opgave - at forsvare demokrati, frihed og menneskerettigheder - er ikke forsvundet, snarere er behovet delvist vokset. Opgaven trues af kommunikationsfeltets centralisering, som der findes eksempler på i alle medlemslande, blandt andet i Finland og Sverige. Som det værste tilfælde kan nævnes Italien, hvor landets politiske leder havde det centrale elektroniske medie i sin besiddelse.
For at bevare balancen har det trykte ord - bøger, aviser og læsning - nu brug for bevidst støtte. Det er allerede i barndommen vi skal vokse til kritiske læsere og deltagende medborgere. For eksempel i Finland er kampagnerne "Avisen i skolen« ved at skabe gode resultater.
Pressen er nødt til at kæmpe under stort omkostningspres, og mange støtteformer for den nye teknologi er mest for det elektroniske medie. Der er behov for samarbejde mellem medlemslandene for at reducere omkostningerne, for eksempel på områder som transport og merværdibeskatning. Alle skal sikres en jævnbyrdig adgang til distributionssystemerne. Det er jo modellen for det europæiske kommunikationssamfund at bevare mangeartethed og at forhindre skabelse af monopoler inden for kommunikation. Samtidig er den en garanti for ytringsfrihed.

Waidelich
Undertegnede vil gerne takke ordføreren for en godt gennemarbejdet betænkning på et vigtigt område. Undertegnede mener dog, at forslagene i betænkningen om harmonisering af momsbestemmelserne for aviser og tidsskrifter med målet at nå det lavest mulige momsniveau (punkt 12) samt forslaget om overvågning af distributionssystemerne (punkt 13) ikke kan anses for at være motiverede.

Wibe
Jeg har svært ved at se nogen grund til, hvorfor man skal harmonisere momsbestemmelserne for aviser og tidsskrifter i EU. Aviserne konkurrerer ikke med hinanden over medlemsstaternes grænser andet end meget marginalt i dag. Jeg ser heller ingen grund til, at kommissionen skal være med og overvåge distributionssystemerne for den trykte presse i medlemsstaterne. Det klarer medlemsstaterne bedst selv.
Derfor har jeg stemt imod punkterne Z, 12 og 13 i betænkningen.

Den fælles markedsordning for oksekød
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0302/97) af Anttila for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) (KOM(97)0161 - C4-0212/97-97/0122(CNS)) om ændring af forordning (EØF) Nr. 805/68 om den fælles markedsordning for oksekød.

Anttila
Ærede fru formand, gode kolleger, EU yder cirka tre hundrede millioner ecu i eksportrestitutioner til transport af levende kvæg pr. år. Ydelserne begrundes blandt andet med, at eksporten reducerer interventionsomkostninger og overproduktion af oksekød samt tilfredsstiller efterspørgslen hos slagterne i tredjelandene. Hvis EU indstiller eksporten, vil efterspørgslen i så fald blive mættet af dyr fra andre lande. Dyrene eksporteres levende, fordi der ikke findes den fornødne køleteknik i Egypten, Libanon og Syrien.
Skønt eksporten allerede er foregået i en årrække, blev der først lagt mærke til dyrenes velfærdsproblem i 1994. Dyretransporternes grusomme behandling af dyrene, blandt andet forsætligt dyrplageri og grusomheder ved læsning i Marseille havn, blev først afsløret af en TV-dokumentarfilm, som blev vist i flere medlemslande. Jeg så selv filmen i Finland og var ikke i stand til at se det hele, så grusom og brutal var mishandlingen. Filmene medførte en offentlig protest, og derfor anvendes der nu en bedre metode i afgangshavne. Der passes nu bedre på kvæget ved lastning af skibet.
Endvidere er der det problem, hvorledes kvægets behandling kan overvåges under transporten og ved aflæsning i et tredjelands havn. Kommissionen har foreslået at rette op på situationen, således at udbetalingen af eksportrestitutioner sker på de vilkår, at dyrebeskyttelsesbestemmelserne bliver efterlevet under dyretransporterne.
I min betænkning forsøger jeg at opbygge et heldækkende og fungerende overvågningssystem, hvorved efterlevelse af vedtægterne om dyrebeskyttelse virkelig kan overvåges. Indehaveren af transporttilladelsen, det vil sige firmaet og chaufføren, er ansvarlige for, at dyretransporterne kun udføres af sagkyndige og kompetente mennesker. Ansvaret placeres altså hos transportforetagendet og hos chaufføren. Strafudmåling sker i overensstemmelse med medlemlandets lovgivning.
Ansvaret for overvågningen under læsningen og den egentlige transport er i direktivet fastsat til at være medlemslandenes opgave. Dyrene og køretøjerne skal kontrolleres ved afgang, og der skal også efter behov føres stikprøvevise kontroller med dyrene under rejsen. For at muliggøre stikprøvekontrollen skal transportruten og tidstabellerne for transporterne før rejsen meddeles til myndighederne i de lande, hvorigennem transporten foregår. Dyrlægen skal kontrollere dyrene på destinationen og udarbejde en officiel attest om dyrenes tilstand, og denne attest er den absolutte forudsætning for ydelsen af eksportrestitutionen. Overvågningen skal være heldækkende, kontrollerne skal være gennemskuelige og åbne, så befolkningen kan anse dem for at være pålidelige. Eksportrestitutionen skal reduceres eller helt indstilles, hvis bestemmelserne ikke er overholdt.
Det er sværest at overvåge, hvad der sker med kvæget, når det ankommer til havne i tredjelande uden for EU. EU's overvågningsvedtægter omfatter ikke disse. Transportfirmaets og chaufførens ansvar ophører, når dyrene er bragt til destinationen, og de kan ikke være ansvarlige for eventuelle fejl, som sker i destinationshavnen uden for EU's område.
Jeg foreslår, at EU drøfter dette med tredjelande og aftaler, at EU's kvægtransportnormer og bestemmelser om dyrebeskyttelse efterleves også ved behandling og transport af dyr uden for EU-området. Overvågningen koster fra to til ti ecu pr. dyr, det vil sige cirka fem millioner ecu pr. år ved de nuværende transportmænger. Desuden foreslår jeg på vegne af ELDR-gruppen, at kontrolomkostningerne afholdes af foretagendet, som står for transporten. Jeg foreslår, at kontrolfinansieringen tages fra eksportrestitutionerne, som for øjeblikket er seks hundrede ecu pr. dyr. Kontrolbehovet er opstået på grund af overtrædelserne ved transporterne, og derfor er det også begrundet, at eksportørerne finansierer omkostningerne ved kontrollen.
Personaleressourcerne i Kommissionen er beskedne, kontrollen kan ikke overlades til den. Medlemslandene har kompetente tilsynsmyndigheder, og deres kunnen og service skal benyttes fuldt ud. Til kontrollen i tredjelande skulle det være muligt at anvende et eksternt kontor, som kan fungere under Kommissionen uden dog at være en del af Kommissionen. Jeg afventer hurtige foranstaltninger fra Kommissionen til iværksættelse af lovgivningen.
Ærede fru formand, denne er min første betænkning. Udarbejdelse af den har givet meget lærerig erfaring. Som et nyt medlem, som startede i marts måned, vil jeg til sidst fremlægge en stærk anmodning til Dem, fru formand, og til hele formandskollegiet om at udvikle Parlamentets arbejdsrutiner. Parlamentet har ofte udtrykt sig om, at det gerne vil have mere beslutningsmagt. Før udvidelsen af beslutninger under ét -metoden skal beslutningslogikken i Parlamentet forbedres. Jeg synes, at specielt skal forarbejdelsen af ændringsforslagene forbedres, og ændringsforslagene skal begrænses til præcise emner. I dag bliver betænkningerne for ofte selvmodsigende.

Sindal
Fru formand, også vi støtter dette forslag. Det handler som bekendt om en gammel forordning fra 1968. Det er nødvendigt at præcisere en del ting, både i direktivet fra 1991 og direktivet fra 1995, for at forbedre dyrevelfærden. Udgangspunktet i denne sag må være, at transport af levende dyr stort set ikke er ønskelig, men selvfølgelig nødvendig. Grunden er for det første den meget store smittefare for levende dyr og for det andet dyrenes velfærd. Det er fuldstændigt uacceptabelt, at levende dyr transporteres rundt på de europæiske motorveje i dårligt udstyrede lastvogne over store afstande. Dyrene får stress og det i visse tilfælde i så høj grad, at de dør under transporten.
Problemet hænger måske sammen med, at man har samlet slagterierne i store koncerner, og at man derfor ud fra økonomiske argumenter er nødt til at transportere dyr. Det kunne signalere, at der er brug for en anden holdning på dette område. Men indtil da er der brug for højere krav til de lastbiler, der skal transportere dyrene. Ligeledes skal kontrollen ved grænserne som nævnt skærpes. Og sidst, men ikke mindst, er der brug for, at der fremkommer økonomiske argumenter, der kan være med til at forbedre dyrevelfærden. Man kunne jo transportere dyrene i slagtet tilstand. Kølevognen er jo opfundet. Jeg mener, at vi i Parlamentet ikke blot skal tilvejebringe ordninger, der bibeholder det gamle system, men også tænke lidt fremad, og derfor mener jeg, at Parlamentet fremover såvel i Landbrugsudvalget som i andre udvalg bør diskutere denne sag.
Det er godt, at der i denne betænkning bliver lagt op til, at en dyrlæge skal attestere transporten, og at der ikke kan ydes præferencetold, hvis bestemmelsen ikke overholdes. Jeg synes, det er et skridt i den rigtige retning, men som sagt mener jeg, at vi skal arbejde videre med denne sag.

Gillis
Fru formand, først vil jeg gerne takke kommissæren for at have forelagt det oprindelige dokument, som har dannet grundlag for denne betænkning. Jeg vil især takke fru Anttila for hendes betænkning om transport af dyr. Det er en meget velafbalanceret betænkning. Hun har ikke begået den sædvanlige fejl med at fordømme hele systemet. Hun har ret, når hun insisterer på, at der er behov for at håndhæve velfærdsbestemmelserne, som allerede eksisterer. Hun har fremhævet tilfælde af forsætligt dyrplageri og dyremishandling, som har fundet sted i visse medlemsstater.
I juni 1995 vedtog Ministerrådet omfattende bestemmelser om transport af dyr. Disse bestemmelser blev for en stor del foreslået af Irlands daværende landbrugsminister, Yates, og er fuldt gennemført i Irland. Faktisk har vi meget strenge regler om dyrevelfærd i Irlands lovgivning, og de bliver håndhævet i fuldt omfang. Desværre er der andre medlemsstater, som endnu ikke helt har gennemført EU-lovgivningen. Som ordføreren sagde, så skal de bringe sagen i orden med det samme, og Kommissionen skal overvåge situationen og pålægge strenge straffe, hvis bestemmelserne ikke gennemføres fuldt ud.
Dyrplageri foregår i de fleste tilfælde, når dyrene har forladt bedriften. Derfor skal de, der beskæftiger sig med transport af dyr, være fuldt uddannet til at opretholde et højt omsorgsniveau hele tiden. Det indgår også i de irske bestemmelser, og på de større skibe er der mange gange en dyrlæge ombord til at kontrollere dyrene. Der er nu et stærkt behov for rigtig kontrol med gennemførelsen af direktivets bestemmelser. Kommissionen skal nøje overvåge bestemmelserne om dyrevelfærd og sikre, at de overholdes overalt i Den Europæiske Union for både indførte og udførte dyr.
Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at afvise det foreliggende ændringsforslag, som har til formål at hindre transport af dyr uden for Den Europæiske Union ved at eliminere eksportrestitutioner. Det vil naturligvis få katastrofale konsekvenser for oksekødsmarkedet, ikke alene i Irland, men også visse andre steder, og give kødfabrikkerne mulighed for at sænke priserne yderligere over for landbrugerne. Desuden er der ingen grund til at fremsætte et sådant forslag, hvis vi virkelig engagerer os i de berørte dyrs velfærd.
Dyr kan transporteres og bliver transporteret med fuld respekt for deres velfærd. Det ville være meget uretfærdigt og ødelæggende at lade det gå ud over uskyldige eksportører og landbrugere, som udfører deres arbejde grundigt og omhyggeligt, bare fordi nogle få personer udviser ligegyldighed og mangel på omsorg. Ordføreren har understreget, at der findes midler mod sådanne personer, f.eks. tilbagetrækning af eksportrestitutioner.
EU eksporterer ca. 500.000 levende dyr om året. Irland er jo en ø, og vi eksporterer over 90 % af vores samlede produktion. Vi er faktisk nødt til at eksportere 1 1/2 millioner stykker kvæg i form af kød eller levende kvæg. Størstedelen som kød. Det er da indlysende, at vi er afhængige af markederne i Europa og andre steder, og hvis vi ikke leverer til markederne uden for Europa, så vil vores internationale konkurrenter jo gøre det. Hvis der er efterspørgsel efter levende dyr, er vi nødt til at tilgodese den, naturligvis inden for de ovennævnte strenge bestemmelser og regler.
Jeg er enig med forslaget om at pålægge strenge straffe, hvis det konstateres, at dyr er blevet mishandlet under produktion og under transport. Det forekommer heldigvis sjældent, eftersom producenterne er fornuftige mennesker, hvis hele eksistens afhænger af, at de dyr, de er ansvarlige for, kommer frem til bestemmelsesstedet i god behold.

Santini
Fru formand, hr. kommissær, på dette matte fredagsmøde, en ugedag som med urette betragtes som noget af en hjemrejsedag, har vi hevet denne sag frem, som jeg gerne vil henlede parlamentsmedlemmernes opmærksomhed på. Det er ikke en sag af fortrinsvis landbrugsmæssig karakter, men den rummer en række motivationer - ja, jeg vover ligefrem at sige værdier - som på tværs involverer mange andre udvalg. Jeg husker, for at nævne et, Udvalget om Transport og Turisme, hvor vi har diskuteret problemet omkring dyrenes velfærd og forholdene under transporten meget, og det er dejligt, at der er en synergi af udtalelser og hensigter, ja også af bestræbelser på at nå frem til en fælles og multilateral løsning.
Man tager naturligvis udgangspunkt i en erkendelse, der er af teknisk og økonomisk art, nemlig ændringen af forordning 805/68. Parlamentsmedlemmer, der har større anciennitet, har fortalt, at denne diskussion bestemt ikke er af ny dato, men måske viser netop det, at der er blevet talt om problemet længe, og at der stadig er behov for at diskutere det, at der ikke findes en nem løsning. Vi må holde os mange kendsgerninger for øje, inden vi tager en beslutning. Nogle af disse kendsgerninger er udelukkende af økonomisk art, som for eksempel afskaffelsen af præmier, mens andre har karakter af civilisation og drejer sig om den måde, hvorpå dyrene bliver transporteret.
Det er lykkedes ordføreren at finde en fin balancegang. Hun erklærer sig enig i Kommissionens forslag, men erindrer besindigt og dog bestemt om føromtalte værdier og i særdeleshed om den værdi, som vedrører dyrenes velfærd under transporten. Hun foreslår en ændring, som kræver indførsel af et overvågningssystem, som skal omfatte regelmæssig stikprøvekontrol, og som, når det er nødvendigt, skal betjenes af en uafhængig instans som imidlertid skal være under Kommissionens tilsyn og finansieres af eksportrestitutionerne. Her har vi det: kontrol. Det er kontrolsystemet, som er kernen i dette problem.
Der er sikkert nogen, der kan huske, at der for nogle måneder siden var et skandaleprogram i TV, der gav et dårligt indtryk af en italiensk og en sydfransk havn. Der blev vist billeder af heste, som kom fra Østeuropa, og som blev behandlet på en måde, som må siges at være ret uortodoks, for ikke at sige barbarisk. De var ved rejsens mål, efter en lang rejse, som var startet hvem ved hvor, og under forhold, som var lige så uklare. De kunne være blevet ført hertil via et hvilket som helst sted, det kunne være Hannover eller en hvilken som helst europæisk havn.
Det eneste, man i det øjeblik interesserede sig for, var de kummerlige forhold, som dyrene ankom under. Det er derfor, at det er på sin plads at minde om det, som ordføreren foreslår, nemlig at ansvaret skal ligge hos vognmanden. Det er nødvendigt at få en garanti for, at otte-timers-reglen bliver overholdt under transporten, at der er holdepladser, hvor dyrene kan få noget at drikke og spise, og at de, der sørger for transporten, det vil sige vognmanden og dermed også chaufføren, ved, hvordan de skal behandle dyrene. Tænk på problemets omfang i de tilfælde, hvor transporterne går til islamiske lande, hvor religionen foreskriver, at dyrene skal være levende. Tænk på det økonomiske tab, som bl.a. er forårsaget af den lange tur, som dyrene skal ud på, hvis de, som det meget ofte er tilfældet, kommer fra Østeuropa.
Der er altså mange betragtninger forbundet med bare en betænkning, som gør, at vi stadig vil blive ved med at diskutere, i hvert fald indtil vi finder svaret på det egentlige spørgsmål: hvordan skal man kontrollere de ansvarlige.

Virrankoski
Ærede fru formand, fru Anttila har udarbejdet en udmærket betænkning om transport af levende kvæg, det ønsker jeg at gratulere hende med. Transport af kvæg, specielt slagtekvæg, har udviklet sig til et alvorligt, etisk problem, fordi tilfælde, hvor dyrene er blevet behandlet umenneskeligt og brutalt, er kommet til offentlighedens kendskab.
For at forbedre situationen har Kommissionen nu foreslået en ændring af vedtægten om eksportrestitutioner. Efter ændringsforslaget udbetales eksportrestitutioner på de vilkår, at fællesskabets bestemmelser bliver overholdt. Dette nye princip kan ikke anses for at være ret innovativt. Tværtimod kan det undre én, hvorfor disse vilkår ikke er blevet anvendt før, da det altid fra tidernes morgen har været en generel forudsætning, at de fastsatte bestemmelser skal overholdes. Ellers er støtten blevet reduceret eller helt indstillet.
Reducering af eksportrestitutioner er næsten det eneste effektive middel, hvorved EU kan tvinge eksportøren til at sørge for, at dyrene bliver ordentligt behandlet. Naturligvis kan det altid påstås, at eksportøren ikke har mulighed for at kontrollere transporterne. Eksportøren kan dog effektivt påvirke etableringen af transporten f.eks. ved at kræve en aftale, hvor chaufføren binder sig til at erstatte eksporttabet, som skyldes forsømmelse af bestemmelserne eller af en brutal behandling af dyr.
De bedste sider i betænkningen under behandling er, at transporternes overvågning strækkes til at også gælde for dyr, som bringes ind i EU-området. Det må siges at være begrundet.
Denne vedtægtsændring giver anledning til også at gribe mere udbredt fat i landbrugets etiske spørgsmål. Også i EU-området drives der husdyrproduktion på en måde, som er betænkelig og etisk uholdbar. Eksempler på sådanne metoder er opdræt af burkalve, hvorved der produceres hvidt kød til delikatesserestauranter, tvangsfodring af gæs, hvor der med en pumpe tvinges mad ned i fuglens mavesæk, og dette medfører en forstørret lever, samt kalvefødsel ved hjælp af kejsersnit. Det er ufatteligt, at et civiliseret, internationalt fællesskab kan tillade opdræt af en fuldkommen unaturlig kødrace med gentagne kejsersnit, hvor den ufødte kalv trækkes ud af dyret gennem et operationssår.
En hjørnesten i den europæiske kultur er respekt for dyr og en ordentlig behandling af dem. Det er uhyggeligt, hvis der under navnet fri markedsføring han høstes økonomiske fordele af de næringsdrivende, som behandler dyrene umenneskeligt og brutalt.
Det konstateres i betænkningen, at EU ikke har muligheder for at kontrollere behandlingen af dyr, efter de er ankommet til bestemmelsesstedet uden for EU. Behandlingen af dem kan derefter blive ganske umenneskelig. Derfor vil det være fornuftigt at forsøge at formindske transporten af levende dyr. Dette bør ske ved hjælp af positive midler og ved at støtte købet af frostlokaler og køletransportkøretøjer såvel i EU-området som i destinationseksportlandene. At lede dyrtransporterne ind på et sundt spor er en meget vigtig sag for EU's troværdighed. Jeg håber, at vedtægterne bliver hurtigt færdigbehandlet og iværksat.

Graefe zu Baringdorf
Fru Wulf-Mathies, jeg taler til Dem personligt. Eksportrestitutioner er noget økonomisk vrøvl. Eksportrestitutioner, det vil sige subventioner til eksport af levende kvæg, er det samme som at hjælpe med til dyrplageri. Når vi her taler om foranstaltninger til en forbedring af kontrollen, så må vi ikke glemme, at det egentlig handler om at afskaffe disse eksportrestitutioner. Når dyrene så godt som er betalt, når de står i lastbilen, kan man ikke undre sig over, at man omgås dem, som man gør. Hvis De køber en hest, en araber, til en million i Mellemøsten, behøver De ikke bekymre Dem om, hvorvidt den nu også kommer frem på en fornuftig måde. Hvis De subventionerer slagtedyr på den måde, sker der præcis det, som vi ser på disse billeder. Vi må altså væk fra denne eksportsubvention, og vi vil støtte de forslag, der sigter mod det.
Fru Wulf- Mathies, gør ingen røverkule af Deres hjerte, og fortæl os, at De også er imod denne meningsløshed, også selvom De repræsenterer Kommissionen her til morgen! Vi må sørge for, at producenterne af levende dyr i Nordafrika kan afsætte deres dyr, at de kan gøre forretninger med de mennesker dér, der ønsker at spise kød på denne måde. Det skal vi holde os udenfor. Så har vi ydet et fornuftigt bidrag til dyrebeskyttelsen. Mennesker omgås deres dyr fornuftigt, men vi tillader det bare ikke. Det er problemet.

Barthet-Mayer
Fru formand, kære kolleger, hvad angår transport af dyr og dyrs velfærd er det nødvendigt at gøre ydelsen af restitution ved udførsel af levende dyr betinget af, at EF-bestemmelserne overholdes.
Problemet, som vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter grundigt har diskuteret, vedrører kontrollen af dyr indtil ankomsten i tredjelande. Man har lige siden starten på BSE-krisen lagt stor vægt på den type veterinærkontrol, der udføres, herunder hyppighed, kvalitet og inspektørernes uvildighed, og Kommissionen tilstår også - mere generelt - at det kan være svært at håndhæve EF-standarderne over for tredjelandene.
Det er af grundlæggende betydning, at veterinærinspektørerne er godkendte, uvildige i forhold til transport- eller modtagelsesvirksomhederne og tilknyttet en administrativ tjeneste under Kommissionen eller en medlemsstat. Hvad angår kontrollerne, skal de være uvarslede og foretages stikprøvevis. Vi vil støtte ændringsforslag, der går i denne retning. Teksten fra Kommissionen lider i øvrigt af en alvorlig mangel vedrørende de tilfælde, hvor levende dyr importeres direkte fra tredjelande uden at gå gennem erhvervsdrivende i Den Europæiske Union.
Fru Anttilas betænkning lukker dette hul og indeholder forslag om, at Kommissionen iværksætter en række foranstaltninger, der gør det muligt at ophæve visse præferencefordele for importeret kvæg.
Afslutningsvis vil jeg gerne lykønske fru Anttila for hendes særdeles grundige arbejde. Min gruppe vil stemme for denne betænkning.

Souchet
 Fru formand, jeg vil gerne lykønske vores ordfører, fru Anttila, med hendes udmærkede betænkning, og for at have indarbejdet de fem ændringsforslag, som vi forelagde udvalget.
I ændringsforslag 1 og 6 præciseres det med rette, at kontrollen skal gennemføres af officielle eksperter fra Kommissionen eller medlemsstaterne. Vi har desuden anset det for vigtigt at pointere, at Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret er fuldt ud kompetent til at foretage eller lade denne kontrol foretage.
I modsætning til det, som visse andre har ønsket, har vi desuden anset det for nødvendigt, at omkostningerne i forbindelse med denne kontrol ikke var omfattet af "restitutionsbudgettet«. Da beløbet afsat til dette budget er begrænset, ville en inkorporering af kontrolomkostningerne på grund af de begrænsninger, der blev accepteret af Den Europæiske Union inden for rammerne af WTO, således medføre en yderligere nedbrydning af EF-præferencen.
Ændringsforslag 2, som vi forelagde udvalget, og som vi har vedtaget, understreger, at denne forordning nødvendigvis skal være i fuld overensstemmelse med målsætningerne og foranstaltningerne i den fælles markedsordning for oksekød. Jeg vil således gerne minde om, at EU eksporterer tæt ved 500.000 stykker levende kvæg til Libanon, Egypten, Tyrkiet og Libyen. Her vil jeg gerne påpege, at der kan være tre grunde til, at disse lande ønsker at importere levende dyr: problemer i forbindelse med kølekæden, rituelle slagtemetoder og bevarelse af arbejdspladserne på de pågældende landes slagterier. Hvis EU holder op med at eksportere levende dyr til disse lande, skal man ikke tro, at de vil begynde at importere slagtekroppe; de vil fortsætte med at importere levende dyr, men fra andre lande end EU-medlemsstaterne.
I ændringsforslag 3 og 4, som vi forelagde udvalget, og som blev vedtaget, specificeres det, at de økonomiske restriktioner og straffeforanstaltninger, der finder anvendelse ved eksport af levende dyr fra EU til tredjelande, ligeledes skal finde anvendelse for import af dyr fra tredjelande, hvis transportforholdene for de levende dyr ikke er i orden. Jeg vil på dette punkt gerne henvise til, at Den Europæiske Union i 1996 importerede tæt ved 500.000 stykker levende kvæg fra tredjelande. Hvis vi sætter begrænsninger for vores egen eksport, skal disse begrænsninger også gælde for vores import.
Afslutningsvis, fru formand, vil vi stemme imod ændringsforslagene fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om, at der ikke skal ydes nogen restitution ved eksport af levende dyr til tredjelande. Dette forslag er fuldstændigt absurd og i strid med vores europæiske interesser, idet, som jeg tidligere har sagt, andre lande vil eksportere i stedet for os, hvis vi holder op med at eksportere levende dyr. Derfor må vi ikke lade Australien og New Zealand overtage de markeder, der for os er traditionelle markeder, og som desuden rent geografisk befinder sig i nærheden af vores produktionsområder. Transporten af levende dyr fra landene i Den Europæiske Union giver mulighed for kortere afstande, der således fremmer disse dyrs velfærd.

Thomas
Fru formand, jeg vil gerne starte med at lykønske fru Anttila med den udmærkede betænkning og med det hårde arbejde med at udarbejde den.
Disse bestemmelser er endnu et skridt i den rigtige retning. Dyrevelfærd har jo tiltrukket en hel del offentlig opmærksomhed i de sidste par år. Det er medtaget i protokollen til Amsterdam-traktaten, som blev underskrevet tidligere i år i anerkendelse af, at der er behov for at tage hensyn til dyrevelfærd ved formulering af en politik.
Kommissionen foreslår at opnå dette ved at gøre udbetaling af eksportrestitutioner betinget af overholdelse af bestemmelserne om transport af dyr. Det indebærer imidlertid, at den gældende lovgivning yder tilstrækkelig beskyttelse. Jeg går helt ind for Kommissionens forslag, som er forelagt Parlamentet i dag, men jeg opfordrer kraftigt Kommissionen til at undersøge, hvordan man kan opnå yderligere forbedringer.
Ordføreren har gjort opmærksom på, at bestemmelserne om dyrevelfærd er utilstrækkelige med hensyn til søtransport, og at de ikke beskytter dyrene, når de når deres bestemmelsessted uden for Den Europæiske Union. Fru Anttila har ganske rigtigt peget på problemerne med at sikre dyrenes velfærd, når de har forladt Den Europæiske Union: Selvom bestemmelserne gjaldt i destinationslandet, havde vi ikke mulighed for at håndhæve dem.
Desuden er der stærke kommercielle argumenter for at fortsætte med ordningen med eksportrestitutioner. Ved at udbetale restitutionerne for slagtekroppe må vi da kunne sikre, at bestemmelserne om velfærd overholdes uden at forstyrre et allerede meget plaget marked.

Keppelhoff-Wiechert
Fru formand, højtærede damer og herrer, i mange år har, mener jeg, ansvarsbevidste transportvirksomheder sørget for, at dyr afleveres i den bedste tilstand. Mange transportører har givet adgang til indblik i transporten for at tilbagevise den ofte udtalte kritik af dyretransporter. Det burde vi også fastslå i den fælles diskussion her til morgen. Desværre har medaljen også en bagside. Det henviser betænkningen af fru Anttila jo også til, der henvises nemlig til dem, der ikke tager dyrevenlig transport så alvorligt.
Det er nu op til os at tage yderligere initiativer og imødegå dem med enhver lovgivningsmæssig strenghed. For at forbedre transporterne af levende dyr, kræver jeg, at følgende punkter iagttages:
For det første bør kontrolomfanget øges, både inden for EU's grænser og i tredjelandene, for transportproblemerne skyldes oftest ikke mangler i lovgivningen, men i gennemførelsen.
For det andet skal der udarbejdes og navnlig også indgås en aftale om konkrete transportbetingelser, også med de aftagende tredjelande, som er i overensstemmelse med EU-bestemmelserne.
For det tredje har vi brug for skrappe og hårde sanktioner i tilfælde af groft uagtsomme handlinger eller forsætlige overtrædelser af dyrebeskyttelsesbestemmelser.
Og sidst men ikke mindst, fru kommissær, opfordrer vi Europa-Kommissionen til at udforme eksportrestitutionerne for oksekød og slagtekvæg således, at der ikke længere er noget økonomisk incitament til eksport af levende dyr til tredjelande.
Netop inden for international transport er det kun muligt at skabe en effektiv dyrebeskyttelse ved hjælp af en fælles EUlovgivning. Jeg benægter ikke, at det bliver en meget vanskelig og møjsommelig proces på europæisk plan, ellers ville vi ikke diskutere dette emne i så lang tid. Jeg er selvfølgelig også bevidst om, at ydelsen af eksportrestitutioner kritiseres helt generelt i stor udstrækning. De naturlige produktionsforhold, miljøafgifterne, dyrebeskyttelseskriterierne og dyresundhedsbestemmelserne i EU betyder imidlertid, at vores egen oksekødsproduktion er dyrere end i Argentina eller i USA.
I industrien er det sædvane i sådanne tilfælde, at virksomhederne simpelthen flyttes til udlandet, når omkostningspresset stiger. Det kan vores landbrugere ikke gøre, og nu foreskriver WTO-aftalerne for oksekødssektoren en drastisk reduktion af oksekødseksporten med eksportrestitutioner. Mellem 1995 og 2001 skal der reduceres fra 1, 1 million til 0, 8 million t. Det er godt nok en måde at gå frem på, men jeg tror, at med BSE med de voksende lagre bliver europæisk landbrug sat under et uendeligt stort pres.
Jeg ville sige, at vi generelt burde undgå dyretransporter. Det lyder selvfølgelig godt i forbrugernes ører. Men forbrugerne er på den anden side ikke parat til at betale mere for produkterne, så vi kan tillade os hele denne luksus.

Hyland
Fru formand, jeg vil gerne slutte mig til de tidligere talere og komplimentere fru Anttila for hendes meget objektive og velafbalancerede forelæggelse. Den fælles markedsordning for oksekød er et vigtigt element inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik og har stor betydning for mit land, Irland, hvor produktion af oksekød er en af de vigtigste grene i landbrugsproduktionen. Da vi eksporterer over 90 % af vores produktion, er den irske sektor relevant for andre medlemsstater, og man plejer at sige, at Irlands produktion af oksekød er Europas overskud. Vi ved allesammen, at oksekødssektoren har været igennem en meget turbulent tid, men landbrugerne har stadig meget alvorlige problemer. Kvæghold har aldrig givet de helt store indtægter, og selv med de gavmilde EF-tilskud er der mange landmænd, hvis indtægt er for lav.
Udførsel af levende dyr er en vigtig del af Irlands kvægsektor. Mange af de dyr, der udføres levende, er uegnede til vores slagterier, og det er al ære værd, at den irske regering har sørget for avancerede faciliteter for transport af kvæg til tredjelande. Hvis Europa ikke tilgodeser efterspørgslen efter levende kvæg, er der andre lande, der vil, og vi er da nødt til at have målet om maksimal udnyttelse af den europæiske landbrugssektors potentiale på dagsordenen.
Afslutningsvis må vi igen se på forslagene for Europas oksekødssektor i Agenda 2000 samt inden for rammerne af handelsdrøftelser på verdensplan sørge for øget beskyttelse af og muligheder for Europas oksekødsproducenter.

Van Dijk
Fru formand, jeg vil gerne stille kommissær Wulf-Mathies nogle spørgsmål. Da jeg arbejdede på min betænkning om transport af levende dyr i og uden for Europa, kom jeg hurtigt til den konklusion, at Den Europæiske Union på ingen som helst måde er i stand til i tilstrækkelig grad at kontrollere dyrenes velfærd under transporten eller at sørge for overholdelse af EU-reglerne, som der godt kan knyttes en del kritiske bemærkninger til. Jeg vil gerne spørge kommissær Wulf-Mathies, hvordan han forestiller sig, at kontrollen vil blive en succes uden for Unionen, når den ikke er lykkedes i Unionen, og det ikke blot under transporten, men også ved aflæsningen og derefter på slagterierne. Er det ikke sådan, at kontrollen vil komme til at koste så mange penge, at det ikke mere står i forhold til de fordele, som eksporten af 500.000 stk. kvæg om året giver? Det drejer sig reelt om en meget lille del af det samlede kvægmarked i Europa, og det er fuldstændig latterligt, at vi vil fortsætte med, også Parlamentet, at udbetale eksportrestitutioner. Det må vi afskaffe med det samme.

Wibe
Fru formand, for det første håber jeg, at formanden kan korrigere en tidligere beslutning om ikke at godkende en stemmeforklaring fra mig på grund af, at jeg ikke var her. Jeg er her. Jeg har været her siden i mandags og vil være her, indtil denne mødeperiode er slut.
Med hensyn til sagen, så er der få sager, der har oprørt den svenske offentlighed så meget, som da man i TV kunne vise billeder af det utrolige dyrplageri, der sker i forbindelse med eksporten af levende dyr fra Unionen. Denne eksport har en eneste årsag, nemlig eksistensen af eksportstøtte til denne håndtering. Der er kun én eneste måde at afskaffe denne eksport på, nemlig ved at vi afskaffer støtten.
Den ekstra kontrol, som nu foreslås, er naturligvis et skridt i den rigtige retning. Der er dog muligheder for snyd. Desuden har vi ingen mulighed for at kontrollere, hvordan behandlingen af disse dyr er i modtagerlandene. Derfor vil jeg stemme for ændringsforslag 11 og 12. Jeg håber, alle andre også gør det. Grunden er enkel: Vores skatteydere ønsker ikke, at deres skattepenge bruges til at subventionere avanceret dyrplageri!

Funk
Fru formand, kære fru kommissær, først vil jeg gerne takke min kollega Anttila for hendes glimrende, omhyggeligt udarbejdede betænkning. Så vil jeg starte med et provokerende spørgsmål: Hvorfor har vi egentlig dyretransporter, hvis det alt sammen er så umuligt, som det beskrives her? Til det vil jeg gerne sige følgende: Vi har en vedvarende overproduktion af oksekød. Denne situation blev skærpet yderligere med BSE-skandalen. Forbruget af oksekød er faldet meget hurtigt, og vi indfører stadig ret mange dyr fra tredjelande. Det er situationen for den europæiske landbruger.
Rådet, Kommissionen og Parlamentet leder nu efter muligheder for at mindske den opståede krise. Hvilke muligheder råder vi over? Den dyreste og mest uproduktive metode er at lagre kødet. Det kommer senere tilbage på markedet, bliver solgt billigt, og kvaliteten lider derunder. Den næste metode, der anvendes til at reducere store kødmængder, er præmiering af tidlig markedsføring af kalve. Den er lige blevet vedtaget igen, men forudsætter, at vi har et kalvekødsmarked, at vi har nogle europæiske forbrugere, der spiser dette kalvekød. Ellers er det også som at slå i dynen, og det har kun sidegevinster til dem, vi præmierer.
Den næste metode vil jeg ikke beskrive så nøje, fordi den beskrives med et bibelord, og der står også meget godt i Bibelen. Det er ikke lige et egnet eksempel, men de fleste stater anvender ikke denne metode, fordi den møder etiske forbehold. Det er den situation, vi står overfor. Nu har vi et marked i Mellemøsten og i de nordafrikanske stater, men det forudsætter kæmpelange transporter at sælge dyrene i disse lande. Det er problemet.
Så længe vi ønsker at udnytte dette afsætningsmarked, bør vi i det mindste skabe nogle betingelser for dyrene, som sikrer, at de også er tålelige for dem. Jeg fremsætter i hvert fald det forslag, at kødeksporten skal have forrang for alle andre metoder. Det er det allervigtigste. Og det går vel heller ikke, at vi indstiller dyretransporterne fuldstændigt.
Jeg har undersøgt tallene i mit land: Der er nu 48 % transporter af levende dyr, avls- og nyttedyr. Det er der ikke noget at indvende imod, når bønderne dér opbygger en kvægbestand, så de selv kan ernære deres befolkning med mælk og kødprodukter. Altså må vi ikke overse dette punkt og ikke skære alt over én kam. Vi må fortsat støtte nyttedyr og avlsdyr, så de kan komme ind på disse markeder. På den måde får vi også en hensigtsmæssig udviklingspolitisk effekt.
I øvrigt burde dyretransporter kun blive foretaget af fagfolk, som har forstand på at omgås dyr og overholder Fællesskabets bestemmelser. Hvis det ikke lykkes, må der heller ikke ydes nogen eksportrestitutioner. Det bør være vores grundsætning fremover.

Evans
Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Dette er en yderst interessant debat om landbrug og landbrugstilskud. Er det mon passende at spørge, om alle talerne vil anføre eller har anført - jeg er sikker på, at de fleste har gjort det - om de har en særlig økonomisk interesse i denne forhandling. Det forekommer mig, at et par stykker måske er landbrugere, så deres økonomiske interesse og deres interesse i beslutningsprocessen har måske en vis indflydelse på deres stemmeafgivning og på det, de siger. Jeg synes, vi skal vide det. Jeg er sikker på, at de har erklæret det i henhold til forretningsordenen.

Graefe zu Baringdorf
Jeg ville bare sige, at jeg er bonde og har interesser på dette område. Men jeg er for afskaffelsen af eksportsubventioner. Jeg har interesser, selvfølgelig.

Formanden
Jeg ville kommentere det anderledes. Efter min mening vedrører det integriteten hos hvert enkelt medlem her i salen. Vi vil ikke udspørge folk sådan her. Selvfølgelig vil vi heller ikke udspørge de enkelte talere.

Hautala
Ærede fru formand, frihandelen har virkelig kollideret med sine egne etiske grænser, hvis det er nødvendigt at transportere levende dyr verden rundt. Denne virksomhed bør absolut stoppes. Efter min mening er det, at EU afstår fra at støtte dyreksporten finansielt, den eneste løsning.
Her er det blevet sagt, at så køber araberne deres dyr fra New Zealand eller Australien. Dette er givetvis et svært problem. Men jeg tror på, at EU er i stand til at gøre sin indflydelse gældende også ved forhandlinger om verdenshandelen på den måde, at i fremtiden anerkendes dyrenes rettigheder, og der forsøges også globalt at nå op på det niveau, at der ikke sker transporter, og at slagtninger sker så tæt på dyrenes opvækststed som muligt. EU har virkelig et stort etisk ansvar for, at disse europæiske værdier spredes. Repræsentant Virrankoski konstaterede, at de europæiske værdier omfatter respekten for dyr. At vi forsøger at virke globalt i denne sag bør være det rigtige udgangspunkt.

Schierhuber
Fru formand, kære fru kommissær, højtærede damer og herrer. Jeg tror, at alle, der sidder i denne sal, har interesser, hvad angår oksekød eller kvæg, enten i deres egenskab af producenter, markedsførere eller forbrugere. Kommissionen foreslår, at ydelsen af eksportrestitutioner i forbindelse med levende kvæg inden for rammerne af FMO for oksekød gøres betinget af dyrenes velfærd under transporten. Jeg vil gerne afvise på forhånd, at det principielt skal være et anliggende og mål for Unionen at indstille transport af levende slagtekvæg til fordel for kødeksporten. Dette skal være et mål på lang sigt.
Indtil vi er nået så vidt, skal dyrenes forhold under transport i det mindste forbedres. Derfor skal en embedsdyrlæge attestere, at kvægtransporten er foregået korrekt, og ydelsen af eksportrestitutionen skal gøres betinget af denne officielle attestering. Bønderne har stor interesse i dyrevenlige transporter, for kødets kvalitet afhænger meget af, hvordan dyrene transporteres.
Vi har kunnet iagttage en udvikling i denne retning allerede inden for de seneste år. Andelen af eksporter af levende kvæg i EU-eksporten er således reduceret med 6 % på tre år og udgør nu ca. 10 %. Derimod er andelen af eksport af avlskvæg steget fra 16 % til 28 %, og jeg mener ikke, at det er et tema for diskussionen. Desuden kan man konstatere, at kødeksporten har gunstigere vilkår end eksporten af levende slagtekvæg, og at eksportrestitutionen for halve slagtede oksekroppe er langt større end for levende kvæg.
For helt at indstille eksporten af slagtekvæg skal EU dog støtte to ting. For det første skal der bygges slagterier i EU, der tillader, at modtagerlandenes slagterikriterier overholdes. På denne måde ville dyr kunne slagtes i EU, og kødet ville kunne eksporteres. Unionen ville desuden for kødeksportens vedkommende skulle støtte de tilsvarende køleanlæg i modtagerlandene med knowhow og penge. Transporten af avlskvæg er jo ikke et emne til diskussion i den forbindelse, og de strenge dyrebeskyttelsesbestemmelser, der er i bøndernes interesse, er selvfølgelige. Kommissionens opgave er at gennemføre og kontrollere ordningen til beskyttelse af dyrene. Parlamentet skal underrettes regelmæssigt derom.
Det er også nødvendigt, at det ikke kun kontrolleres, om bestemmelserne overholdes, men at overtrædelser af bestemmelserne også straffes. Jeg vil gerne støtte betænkningen af fru Anttila fuldt og helt!

McKenna
Fru formand, for et par uger siden opfordrede Parlamentet til at ophæve udbetalinger for levende kvæg. Nu bliver vi til grin, hvis vi går ind for svagere foranstaltninger. Kommissionen foreslår simpelthen, at eksportrestitutioner ikke skal udbetales, hvis bestemmelserne om velfærd under transport overtrædes. Men det er ikke realistisk. Det er umuligt at overholde, og når dyrene forlader EU, er det umuligt at kontrollere dem. I 1995 blev der udført 600.000 fra EU, hvoraf halvdelen fra Irland. Jeg er ikke enig med mine irske kolleger. Det, der foregår, er uacceptabelt.
Skatteyderne i Den Europæiske Union skal betale store tilskud til noget, som de fleste er imod. Vi bruger skatteydernes penge til at støtte en umenneskelig måde at behandle dyr på. Det er også den rene galimatias ud fra et økonomisk synspunkt. Vi i Irland eksporterer jo også arbejdspladser. Vi udfører levende dyr til forarbejdning i andre lande, og så beklager vi os over arbejdsløsheden i Irland. Det er komplet latterligt og må og skal ophøre. Vi kan se skriften på væggen. Skatteyderne i Den Europæiske Union vil ikke længere se dokumentarfilm i fjernsynet om grusom og umenneskelig behandling af dyr. Det drejer sig ikke om levende oksekød, som nogle har sagt, men om levende dyr, der føler smerte ligesom os. Det kan vi ikke længere støtte.

Cunha
Fru formand, vi har allerede flere gange haft anledning til i dette Parlament at diskutere det vigtige og følsomme emne om transport af dyr. Vi ved, at det er et emne, der vækker strid, men jeg tror, at vi i den seneste tid har været i stand til lidt efter lidt at nå frem til nogle kompromiser og nogle konsensusholdninger. Og der er én ting, der har forekommet at være usvigelig sikker i de diskussioner, som vi har haft på det sidste. Og dette usvigeligt sikre er vigtigheden af gode hygiejniske betingelser og behandling af dyrene under transporten. Og hvorfor er det så usvigeligt sikkert? Det er det, fordi det på den ene side er retfærdigt ud fra de rettigheder, som selve dyret har; og på den anden side er det vitalt for en forbedring af kødets kvalitet, som er noget, der - og det er vigtigt, at dét understreges - både har interesse for producenten, der sælger kødet, og for forbrugeren, der køber det.
Fru Anttilas betænkning er et arbejde af høj kvalitet, velunderbygget og med mange fornuftige forslag. På grundlag af den tekst, som hun har foreslået, vil de mange ændringsforslag, der er blevet fremlagt, forbedre hendes forslag og give et meget positivt bidrag til den oprindelige tekst.
Jeg tror i særdeleshed, at det forslag, der går ud på, at restitutionsudbetalinger i visse tilfælde kan begrænses eller afslås, hvis de lovbefalede betingelser - såvel vedrørende hygiejnen som dyrenes velfærd - ikke har været opfyldt og respekteret, er interessant og kan bidrage til at finansiere det, der vil blive sparet på det område, og kan bidrage til at finansiere styrkelsen af de tekniske og, især, veterinære midler, som Den Europæiske Union har behov for.
Forslaget er meget interessant og meget positivt. Jeg tror, at det er fuldstændig galimatias - med al skyldig respekt - at stå her og foreslå, at eksportrestitutionen skal fjernes ved transport af levende dyr, det ville overhovedet ikke give nogen mening. Det har hr. Souchet i øvrigt allerede talt om her og har begrundet hvorfor. Det er en sag, der i høj grad kan retfærdiggøres, og det er synd, at der er nogen, der forsvarer fjernelsen af eksportstøtten, som var det en slags religiøs overbevisning. Det er den ikke, den er noget, der i høj grad lader sig retfærdiggøre i Den Europæiske Unions aktuelle sammenhæng.
Afslutningsvis ville jeg gerne sige én ting til, fru formand: for lidt siden bad en engelsk kollega sine kolleger om at tilkendegive, om de havde eller ikke havde interesse i denne sag. Jeg vil sige, at det har jeg ikke, jeg er ikke oksekødsproducent. Men jeg vil gerne påpege, at denne opfordring, på grund af måden, som den blev fremført på, over for de af hans kolleger, der driver landbrug, er en ægte fornærmelse mod hans kollegers ærlighed. Og derfor protesterer jeg!

Piha
Ærede fru formand, vi bør huske, at unionen har en vedtægt, som kræver, at dyretransporterne, som finansieres med fællesskabets midler, skal udføres med respekt på dyrenes velfærd. Det har dog ikke været tilfældet hele vejen. Blandt andet blev der i Finland sidste efterår vist en dokumentarfilm om dyr, som blev aflæsset i Beirut. Den finske befolkning blev med rette fornærmet, og der var berettigede følelsesudbrud over det.
Moralen hos nogle chauffører stemmer uden tvivl ikke overens med bestemmelsen. Det er derfor, at forbedringen foreslået i Anttilas betænkning, nemlig at dyrlægen attesterer, om transporten er i orden, bør bakkes op. Det ser ud til, at sommetider, måske endda ofte, bliver dyrenes behov og velfærd misligholdt, og netop derfor er stikprøver og øget overvågning nødvendige. Unionen har både ret og pligt til at iværksætte forholdsregler, for, når en unionskatteborgers penge anvendes, har man også altid ret til at få bevist, at bidragsmodtageren efterlever unionens og befolkningens ønsker. Såfremt dette ikke sker, skal der også være mod til at tilbageholde bidraget. Det er klart, at indehaveren af transporttilladelsen er ansvarlig for sine transporter.
Hvad angår dyrenes velfærd, skal vi erkende, at transport som sådan er en dårlig idé. Des længere des værre. Eksportrestitutioner for levende dyr passer meget dårligt til unionens politik. Fremlæggerens justering nummer ni bør ligeledes bakkes op. Vi skal ikke glemme, at omfanget af eksporten med levende dyr er dalet i de seneste år i forhold til kødtransporten, det vil sige at ydelsen af eksportrestitutioner medfører ikke forøget antal transporter af dyr.
Spørgsmålet lyder altså. hvornår hele støtten skal ophøre? Som en årsag til transporten og ydelsen af eksportrestitutioner er her ofte blevet nævnt overproduktion af oksekød i EU-området blandt andet på grund af BSE-sygdommen. Mine parlamentarikere, det er nu ikke den gode ko Karolines skyld, og hvis vi i stedet for snak virkelig vil respektere dyr, bør de heller ikke sættes til at betale regningen for det.
Jeg takker også ordføreren for en særdeles god betænkning, hvis mål forhåbentligt repræsenterer respekten for dyr ikke kun på papiret men også i virkeligheden. Desværre skal der økonomiske sanktioner eller tilsyn til for at få det menneskelige frem i mennesker også over for dyr.

Wulf-Mathies
Fru formand, mine damer og herrer. Først vil jeg gerne takke fru Anttila mange gange for hendes meget velovervejede betænkning. Kommissionen er som De i stadig større grad bekymret over de overtrædelser af dyrevelfærdsnormerne, som konstateres igen og igen i forbindelse med transport af levende kvæg, især over lange strækninger. Selvom Fællesskabet har udstedt forskellige forskrifter til at beskytte dyr under transport inden for EU, men også ved transport, der til dels fører gennem tredjelande, kan det ikke benægtes, at gennemførelsen af disse forskrifter hos de kompetente nationale myndigheder og de handlendes overholdelse af dyrebeskyttelsesbestemmelserne skaber problemer som aldrig før. Jeg forstår derfor meget vel også de kritiske bemærkninger, der er fremsat under denne debat.
Kommissionen ønsker med det forslag, som nu bliver debatteret, at betalingen af eksportrestitutioner gøres betinget af, at de dyrevelfærdsnormer, der gælder for dyretransporter, overholdes. Lad mig først komme med et par bemærkninger til ændringsforslagene og forsikre Dem om, at det forslag til ændring af forordning 805/68 om den fælles markedsordning, som De sidder med i dag, ikke går ud på at undergrave basisforordningens målsætning. Ændringsforslag nr. 2 er derfor overflødigt. Kommissionen har stor sympati for den første del af ændringsforslag nr. 1, hvor det kræves, at eksportrestitutioner gøres betinget af, at en dyrlæge attesterer transportens forskriftsmæssige gennemførelse. Når den alligevel ikke kan godkende forslaget, så er det, fordi eksportøren muligvis ikke kan forlange en sådan attest af modtagerlandet i alle tilfælde. På den måde ville der blive tale om diskrimination.
Ændringsforslag nr. 3, 4 og 5 vedrører brugen af Fællesskabets bestemmelser i tredjelande. Kommissionen ønsker ikke andet end at kunne efterkomme dette krav. Den kan dog ikke gøre dette uden et tilsvarende lovgrundlag. De er sikkert bekendt med, at der p.t. føres forhandlinger med østeuropæiske lande, som går ud på, at disse lande skal erklære sig parat til at anerkende Fællesskabets veterinærlovgivning.
Hvad angår ændringsforslag 8 og 9, der siger, at regelmæssige stikprøvekontroller skal betales af eksportresitutionerne for levende dyr, vil jeg gerne bemærke, at betalingen for sådanne stikprøver bør følge de sædvanlige handelsregler. Dette omfatter også, at eksportøren skal betale for denne kontrol. Restitutionerne kan forhøjes automatisk svarende til disse ekstra omkostninger, men de er baseret på den pågældende markedssituation og inddrager for så vidt absolut også eksportørens situation.
Formålet med forskriften er, at dyrevelfærdsnormerne skal overholdes, for at der kan betales eksportrestitutioner for levende dyr. Eksport af levende dyr udgør en vigtig del af den generelle markedsmekanisme for oksekød. Derfor kan Kommissionen ikke godkende ændringsforslag 11 og 12, som er i modstrid med målsætningen i vores forslag.
Jeg vil gerne bemærke til ændringsforslag nr. 10, at det godt nok er fagligt korrekt, at sådanne rent faktuelle henvisninger ikke bør være genstand for en lovtekst. Hvad de øvrige ændringstekster angår, anser Kommissionen det ikke for hensigtsmæssigt at optage disse forslag i forordningsteksten som sådan. Der vil imidlertid blive taget hensyn til dem ved gennemførelsesforskrifterne. Jeg refererer her især til del 3 af ændringsforslag nr. 1, der kræver stikprøvekontrol, et forslag, der absolut kunne være hensigtsmæssigt, og som vil blive overvejet, når gennemførelsesforskrifterne skal fastlægges som forordning.
Det samme gælder for Deres krav om proportionalitet ved anvendelsen af sanktioner i de tilfælde, hvor bestemte dyrevelfærdsnormer er blevet overtrådt. Brugen af forordningen reguleres, som De ved, i udførlige gennemførelsesforskrifter, som Kommissionen vil fastlægge efter den sædvanlige forvaltningskomitéprocedure. Parlamentet vil i den forbindelse selvfølgelig blive holdt underrettet i overensstemmelse med Plumb-Delors-aftalen.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu engang udtrykkeligt gøre opmærksom på, at Kommissionen lige som De lægger vægt på, at kvæg transporteres dyrevenligt, så de kommer frem til deres bestemmelsessted i god tilstand. Jeg beder Dem derfor om også at støtte os i Deres parlamentariske kontakter med tredjelande, så vi også her kan komme frem til tilsvarende bestemmelser ved forhandlinger.
Derfor vil jeg gerne endnu en gang udtrykkeligt gøre opmærksom på, at det i forbindelse med tredjelandsimport navnlig handler om, at de associerede lande som led i Europaaftalen har forpligtet sig til at tilnærme deres bestemmelser til EU's bestemmelser. Derfor er vi også ved at forhandle os frem til ækvivalensaftaler på veterinærområdet og plantebeskyttelse i form af tillægsprotokoller til Europaaftalen med disse stater. Disse aftaler vil også komme til at indeholde forskrifter om dyrebeskyttelse ved transport, så dyresituationen ikke kun forbedres ved transport inden for EU, men at dette også i større og større omfang kommer til at gælde for tredjelande.
Jeg vil også gerne endnu en gang - fordi spørgsmålet er blevet stillet - kort gøre opmærksom på, at de fastsatte restitutionssatser ikke udgør noget incitament til at eksportere levende dyr. Tværtimod, forholdet mellem restitutionerne for levende dyr og for oksekød er i perioden 1993-1997 faldet fra 65 % til 47 %. For så vidt ser vi også her en tendens til, at man i de tilfælde, hvor det er muligt, reducerer eksportrestitutionerne og dermed også omfanget af transporter af levende dyr så meget som muligt.
Endnu en gang: Forordningsforslaget skal og vil efter Kommissionens mening bidrage væsentlig til en forbedring af kontrollerne. Kommissionen går ud fra, at en af de mest effektive sanktioner er at fratage eksportrestitutionen, hvis dyrebeskyttelsesbestemmelserne ikke overholdes, fordi der derved opstår store økonomiske tab. Vi går derfor ud fra, at dette forslag vil bidrage væsentlig til en forbedret dyrebeskyttelse under transport. Desuden gør jeg endnu en gang opmærksom på, at veterinærkontrollerne ikke kun skal finde sted ved lastningen, men også ved ankomsten til tredjelandet, for på denne måde at udelukke misbrug så vidt muligt.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Pack
Fru formand, den, der vil afgive en stemmeforklaring, må også være til stede! Det er ikke tilfældet hos alle, der har bedt om at afgive en forklaring!

Formanden
De har ret, fru Pack. Vi vil registrere det.

Pack
Det kan De ikke registrere. De må råbe dem op nu, og hvis de ikke er her, kan de heller ikke afgive nogen skriftlig erklæring.

Formanden
Vi har et udmærket overblik herfra, men hvis De ønsker det, kan jeg godt råbe de pågældende op. Hr. Morris, hr. Waidelich, hr. Cushnahan og hr. Lindqvist, er De alle til stede? Godt, så kan vi fortsætte med dagsordenen.

Cushnahan
Hvis betænkningen af Van Dijk om et beslægtet emne havde været bindende, ville den have haft ødelæggende konsekvenser for Irlands handel med oksekød. De irske oksekødsproducenter eksporterer 90 % af deres kvæg, og vi er stærkt afhængige af at kunne eksportere levende kvæg.
Denne mulighed har ikke eksisteret ret længe, og genoptagelsen heraf vurderes til omkring GBP 60 millioner årligt. Det er vigtigt at lade den fortsætte, og jeg mener, at Anttila-betænkningen, hvis den bliver vedtaget i sin oprindelige form, rammer en god balance mellem dyrs rettigheder og landbrugernes ret til at passe deres arbejde.
De irske landbrugere har altid praktiseret de højeste standarder for dyrs velfærd. De irske bestemmelser på dette område er også strenge.
Jeg har fuld tillid til, at man i Irland vil gennemføre de højeste standarder for at sikre, at dyr ikke lider, til alle berørte parters tilfredshed.

Lindqvist
Jeg har stemt ja til betænkningen, men kan absolut ikke acceptere nogen eksportstøtte til dyretransporter til tredjelande. Jeg har derfor stemt ja til ændringsforslag 11 og 12. Eksportstøtte skaber unødvendige dyretransporter, som unødvendigt plager dyrene.

Morris
Som den ordfører, der er ansvarlig for indførelsen af ottetimersreglen - den maksimale rejsetid for dyr på vej til slagtning - vil jeg gerne sige, at eksportrestitutioner for levende dyr medfører omfattende dyrplageri.
I 1995 blev der alene til Mellemøsten udført 600.000 stykker levende kvæg. Mellemmændene tjente over GBP 200 millioner på denne type offentlige udgifter. Det er forkert at bruge offentlige midler på denne måde. Det medfører støtte til dyrplageri.
Kommissionen retfærdiggør sig selv ved at sige, at eksportrestitutionerne ikke vil blive udbetalt, hvis velfærdsbestemmelserne overtrædes. Det er urealistisk, når først dyrene har passeret EU's grænser, er det umuligt at kontrollere, hvordan de bliver behandlet.
De største eksportører kommer fra Tyskland, Irland og Det Forenede Kongerige. Ud over dyrplageriet undervejs og lidelserne som følge af losning med reb og bælter bliver dyrene udsat for mere dyrplageri på slagteriet. Støt ophævelsen af eksportrestitutionerne.

Waidelich
Jeg vil gerne takke ordføreren for en vel gennemarbejdet betænkning på et vigtigt område. Jeg vil understrege betydningen af veludviklede regler for den bedst mulige dyrebeskyttelse ved dyretransporter, hvilket er et spørgsmål, som i allerhøjeste grad må tages i betragtning i forbindelse med eksportstøtte. Jeg vil særlig fremhæve min støtte til ændringsforslag 11 og 12 vedrørende det, at der ikke skal udbetales eksportstøtte til eksport af dyr fra Fællesskabet til tredjelande.

Æbler, pærer, ferskner og nektariner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0301/97) af Rehder for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (KOM(97)0035 - C4-0135/97-97/0031(CNS)) om sanering af EU-produktionen af æbler, pærer, ferskner og nektariner.

Rehder
Højtærede fru formand, højtærede fru kommissær, kære kolleger. For at jeg ikke kommer til at blande æbler og pærer sammen, vil jeg gerne bede om, at vi kan diskutere dette emne i ro, for det er ikke peanuts , vi taler om her.
Takket være denne forordning slettes endnu et stykke problematisk arv fra tidligere tider for de europæiske skatteydere. Grænseløs og skrankeløs vækst, også inden for produktion af frugt og grøntsager på det fælles marked, førte ind til for nogle år siden til en grænseløs stigning i omkostningerne til stabilisering af markederne. Alene i 1993 gav man ECU 776 millioner ud til formålet på frugt- og grøntsagsområdet, og fra tid til anden - og det er en skandale - er næsten 70 % af høsten af en eneste frugttype i enkelte medlemslande blevet destrueret.
Tvangen til regelmæssigt at smide mange tusinde tons værdifulde næringsmidler ud - smukt omskrevet på »euronesisk« med tilbagekøbe - har med rette betydet, at menneskene i Europa er imod Europa som sådant. Det er også svært at skulle forklare en gennemsnitlig europæisk gourmet i dag, at han skal følge den europæiske handelsargumentation, som siger, at et æble først har en særlig kvalitet, når det er større end 70 mm.
Markedsordningen for frugt og grøntsager har langt om længe sat nogle effektive grænser for dette meningsløse spild af skattepenge. Jeg mener, at det foreliggende forslag om omfanget af et areal, der skal ryddes, på 100.000 ha er fornuftigt og også finansielt forsvarligt og i grunden vel er en slutsten for de nødvendige foranstaltninger.
Kommissionen antager, at denne såkaldte tilbagekøbsaktion vil betyde, at 80 % af dette tilbagekøb ikke længere vil være nødvendigt, og om fire år vil de dermed forbundne årlige omkostninger på ECU 28 millioner være tjent ind. Fru kommissær, vi passer også på pengene. Vi vil undersøge nøje om fire år, om det nu også faktisk passer.
Formålet med en fælles landbrugspolitik, som også har undergået en reformation fra bunden af på de andre områder, må dog i sidste ende være at reducere disse statslige eller fælles indgreb til nul. Indgreb har også kun en berettigelse over for skatteyderne, når det handler om at bevare miljøet, men især, når det handler om at bevare fremtidssikre arbejdspladser.
Agenda 2000, som så mange stadig taler ondt om, og som tilsyneladende kun ret få kritikere overhovedet har læst færdig, giver gode muligheder for det dobbelte mål, nemlig både at bevare arbejdspladserne i landregionerne og at reducere den omkostningsintensive overproduktion. Vi glæder os naturligvis over, at man har taget hensyn til EuropaParlamentets krav fra december 1996 på mange punkter. Det gælder især vores krav om at skabe en integreret politik i og for landregionerne, hvor bekymringen for flere arbejdspladser, en forbedret infrastrukturpolitik og en konkret miljøbeskyttelse optræder på lige fod med bekymringen for bevarelsen af et arealdækkende landbrug.
Også de, der med høj retorisk buldren, også her i Parlamentet - de er her desværre ikke længere, måske kunne hr. Habsburg også påtale det - afviser enhver grundlæggende, for længst påkrævet reform af den fælles landbrugspolitik, og de, der til skade for netop de små landbrugere, som har brug for vores hjælp, hellere vil fortsætte med at stikke hovedet i busken, burde snart anerkende, at vi kun med denne integrerede indsats opnår en effektiv sikring mod affolkning og betydningsløshed i landregionerne og hos befolkningerne dér.
For så vidt har Europa kun en fremtid, hvis også landregionerne, som udgør 80 % af Europa, har en sikker fremtid.
Jeg beder også de repræsentanter for PPE - de er her heller ikke, men måske posthumt, havde jeg nær sagt - som har afholdt sig fra at stemme, om nu at indrømme, at der har været den slags misforhold. I det gamle Grækenland, demokratiets vugge, var det normalt, at den person, der afholdt sig fra at stemme, blev fordrevet ud af folkeforsamlingen. De har nu alle fordrevet sig selv. Jeg beder alligevel repræsentanterne for de fordrevne om at stemme ja nu. Jeg tror, at vi til gengæld så også vil kunne føre en fornuftig og anstændig politik med hinanden.

Thomas
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske hr. Rehder med betænkningen. Han har som sædvanlig gjort et meget fint stykke arbejde.
Forslagene indgår i en række foranstaltninger, som Kommissionen har truffet for at reducere udgifterne til tilbagekøb af æbler, ferskner, pærer og nektariner fra markedet og stabilisere producenternes indkomst. Jeg bifalder denne udvikling. Den vedrører egentlig kun højst 10.000 ha i alle 15 medlemsstater.
Opkøb og destruktion af frugt og grøntsager under anvendelse af EU-midler forbedrer ikke ligefrem Den Europæiske Unions ry hos skatteyderne, især fordi detailpriserne begrænser andelen af frugt og grøntsager i mange borgeres kost. Vi kender allesammen skræmmehistorierne og historierne om bjerge af fødevarer.
Disse produkter er af en sådan karakter, at de enten skal forarbejdes eller destrueres. I 1994 og 1995 afslørede Revisionsrettens inspektioner, at i visse egne af Unionen var grundvandet blevet så forurenet som følge af destruktion af frugt, at vandforsyningen til husholdninger i nærheden af destruktionsstedet var blevet forurenet.
Det fulde omfang af denne fremgangsmådes miljøskader kendes endnu ikke, men det gav anledning til så megen bekymring, at der blev iværksat en undersøgelse af de miljømæssige aspekter ved den fælles landbrugspolitik som helhed. Undersøgelsesrapporten er endnu ikke offentliggjort. Selv de af os, der kun har den mest grundlæggende videnskabelige viden, ved, at dumpning af tonsvis af frugt med et højt indhold af nitrat udgør en fare for miljøet.
Dette er et prisværdigt initiativ, som vil bringe bedre balance mellem udbud og efterspørgsel. Jeg håber, at hele Parlamentet vil støtte dette forslag her til formiddag, da jeg kan se, at der er mange til stede for at deltage i denne interessante forhandling. Ikke desto mindre vil jeg gerne anmode Kommissionen om at sikre, at tilbagekøbspriserne revideres regelmæssigt for at de ikke skal tilskynde til overproduktion.

Redondo Jiménez
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, vi behandler i dag forslaget til Rådets forordning om sanering af EF-produktionen af æbler, pærer, ferskner og nektariner.
Reformforslaget er baseret på det, der allerede blev besluttet i 1990 for æbler og i sæsonen 1994-1995 for ferskner og nektariner med visse ændringer på baggrund af de indhøstede erfaringer. Foranstaltningerne er udvidet til også at omfatte pærer. Det foreslåede areal vil i alt udgøre 10.000 ha for æbler og pærer og 10.000 ha for ferskner og og nektariner. Dette areal skal fordeles mellem medlemsstaterne proportionalt med beplantet areal, produktion og tilbagekøb fra markedet for hver enkelt stat.
Erfaringerne viser, at gennemførelsen af total rydning i 1990-1993 og i 1994-1995 begrænser effektiviteten og er vanskelig at kontrollere, eftersom der kræves et grundigt kendskab til og fuldstændig kontrol med ansøgernes frugtplantager. Derfor mener vi, at foranstaltningerne skal udvides til også at omfatte delvis rydning af frugttræer, ikke kun total rydning, med rydning af mindst 0, 5 ha som betingelse for at undgå misbrug.
For at garantere effektiviteten vil foranstaltningen kun omfatte regulære plantager med mindst 300 træer pr. ha, og finansieringen hertil vil blive betalt af garantiafdelingen i Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget.
Denne foranstaltning kan anvendes til at undgå den massive destruktion af overskud på Fællesskabets bekostning, som kritiseres så meget af offentligheden, der er blevet mere irriteret over denne end andre af de fælles landbrugspolitiske foranstaltninger på grund af de betænkeligheder af etisk karakter, som destruktion af fejlfrie og endog værdifulde levnedsmidler fremkalder. Disse levnedsmidler er der stor mangel på i andre dele af verden, og af forskellige grunde ledes de ikke videre i markedsføringssystemet, hvorved de forårsager overskud i EU-landene.
For at iværksætte engangspræmien er det blevet foreslået, at disse foranstaltninger skal gælde for plantager med mere end 300 træer pr. ha og for arealer på mindst 0, 5 ha, at de plantager, der skal være berettiget til tilsagn om den fastsatte præmie, skal have en maksimum- og minimumalder, og at denne alder skal fastsættes af medlemsstaterne. Det foreslås ligeledes, at disse foranstaltninger skal omfatte de plantager, der opfylder visse økologiske såvel som miljømæssige og sociale krav, idet fastsættelsen af kravene overlades til medlemsstaterne. Medlemsstaterne skal inden for den kommende forordnings rammer og på eget ansvar fastlægge de konkrete regioner og områder samt detaljerne for forordningens anvendelsesområde.
Vi støtter således Rehder-betænkningen og de af Udvalget for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter godkendte ændringsforslag, som vi mener forbedrer igangsættelsen og anvendelsen, men vi er ikke enige i ændringsforslag nr. 7, 8 og 9, eftersom vi ikke finder behørig begrundelse for distributionsændringen, således som det er foreslået af Kommissionen, det vil sige i henhold til kriterierne - som allerede tidligere nævnt - beplantet areal, total produktion og tilbagekøb. Ydermere mener vi, at det fremlagte forslag i ændringsforslag nr. 7 er vilkårligt, diskriminerende og sekterisk.
Med hensyn til ændringsforslag nr. 8 kan vi bedre lide ordlyden af den originale tekst, artikel 1, stk. 2, andet afsnit. Ændringsforslag nr. 9 forstår vi ikke, da vi ikke ved, hvad de objektive kriterier for prioritering af producentkategorier er, hverken produktion eller plantage. Er det fordi ophavsmændene til ændringsforslaget mener, at de skal være høje, lyshårede og have blå øjne? Nå, spøg til side. Vi kan ikke støtte ændringsforslaget, eftersom de betingelser, der er fastsat af Kommissionen og detaljeret defineret i ændringsforslagene fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, forekommer os tilstrækkelige med hensyn til plantagerne. Følgelig anser vi denne forordning for en positv foranstaltning for sektoren og for Den Europæiske Unions image, vi som gruppe støtter.

Santini
Også vi støtter denne betænkning, bl.a. fordi den sætter en stopper for frådseriet. Alle må kunne hilse en betænkning velkommen, som foreslår at nedskære mængden, der overskyller markedet, og som især er med til at udrydde et ret upopulært syn, som vi alle har for os, af bjerge af frugt, der bliver tilintetgjort af bulldozere. Men i Rehders betænkning synes også de tekniske forslag at være velovervejede, det vil sige de midler, som man vil tage i brug for at få bugt med det store overflodsproblem, der, som vi alle ved, er en af de sværeste opgaver at forelægge, eller rettere pålægge, medlemsstaterne. Vi ser det som et fornuftigt tilbud at udbetale en præmie mod, at der til gengæld bliver dyrket på den ene side 10.000 ha mindre med æbler og pærer og på den anden side 10.000 ha mindre med ferskner og nektariner, bl.a. fordi der nærmest har været en modebølge, som har båret sidstnævnte to produktgrupper frem. Den gamle lodne fersken, som vi kalder den i Italien, er blevet vraget, og man er begyndt at dyrke mange nektariner med det uundgåelige resultat til følge, at markedet er blevet proppet med dem, og forbrugerne er blevet forvirrede.
Man bliver nødt til at foretage nogle helt præcise kontrolforanstaltninger, og det vil dermed sige, at de ryddede arealer ikke bagefter må beplantes med den samme slags frugttræer. Minimumarealet på en halv hektar forekommer os at være passende. Alderen er ligeledes vigtig for at undgå aktioner af spekulativ karakter, inden saneringen sættes i kraft. Minimum- og maksimumbestemmelserne for træernes alder er med til at undgå, at der bliver anlagt ad hoc plantager med det formål at få præmier udbetalt.
Udvalgets ordfører hævder, at man takket være dette nye program vil kunne reducere tilbagekøbet med 80 %. Lad os håbe, at det virkelig er tilfældet. Han fastholder endvidere, at de budgetterede udgifter vil være udlignet af besparelserne på mindre en fire år. Det er det vi alle håber på, dog med en vis beklagelse i stemmen, for hvorfor har vi dog ikke tænkt på det noget før?

Querbes
Fru formand, forslaget til Rådets forordning sigter mod en ny politik for rydning af frugttræer med som vigtigste argument en reduktion af Fællesskabets udgifter til finansiering af tilbagekøb og destruktion af frugter.
Denne rydningspræmie vil blive accepteret af frugtproducenterne, også selvom den medfører en reduktion af deres produktionspotentiale. En række producenter vil således se dette som et middel til at begrænse deres økonomiske problemer. Men afspejler dette en ambitiøs og effektiv politik på frugtproduktionsområdet? Det tror jeg ikke. Den vigtigste grund til det manglende salg af frugter, der fremstilles i EU, er ikke en reel uligevægt mellem udbud og efterspørgsel på fællesskabsplan. Det skyldes hovedsagelig den nye praksis, der anvendes i international handel og stordistribution, hvor importen fra tredjelandene anvendes til at påføre en kunstig uligevægt mellem udbud og efterspørgsel for således at fremprovokere et prisfald hos producenterne, manglende salg og destruktion.
Burde Kommissionen og Rådet ikke hellere beskæftige sig med foranstaltninger til overholdelse af EF-præferencen, om foranstaltninger, der giver mulighed for en hurtig og effektiv iværksættelse af beskyttelsesklausuler og om det nødvendige samråd og samarbejde, som vi bør udvikle inden for EU for at forebygge interne konkurrencesituationer?
Burde Kommissionen og Rådet ikke også beskæftige sig med de foranstaltninger, der skal foreslås og træffes, for at højne forholdet mellem producenter og forbrugere på den ene side og den internationale handel og stordistributionen på den anden side, f.eks. ved at fastsætte en maksimal multiplikatorkoefficient mellem produktionsprisen og forbrugerprisen, dette både i producenternes og forbrugernes interesse?
I stedet for at tale om overproduktion skulle man så ikke hellere tale om underforbrug? Rådet og Kommissionen burde spørge sig selv, om efterspørgslen på frugter på markedet i EU ikke ville være meget større, hvis der virkelig blev gjort noget ved arbejdsløsheden og fattigdommen, der forhindrer mange millioner familier i at have et normalt forbrug af frugter, der i øvrigt er uundværlige for helbredet. Burde man på dette område ikke lytte til appellen fra velgørenhedsorganisationerne, der lægger vægt på, og jeg citerer, «fattigdommen og underernæringen i Unionen og den faldende fødevarehjælp fra Unionen«, en hjælp, der i deres øjne burde øges til ECU 230 millioner for at opfylde de mindre begunstigede menneskers behov.
Afslutningsvis er det så ikke på høje tid, at vi med hensyn til produktion af frugt og grøntsager, der samlet set er underskudsgivende i Unionen, sikrer en mere retfærdig betaling af landbrugsarbejdet og finansierer diversificering, udvikling af produktionen og omstilling dér, hvor det er nødvendigt, og således gør det muligt for tusinder af unge landmænd at etablere sig, især i de sydlige lande? Den prioritet, man giver beskæftigelsen, ville således være en realitet og ikke et slogan.
Betænkningen af vores kollega Rehder vedrører en forordning med et hovedsagelig kortvarigt og konjunkturbestemt aspekt. Man bør derfor her ikke glemme de reelle reformer, som vi mangler at gennemføre, og som jeg netop har redegjort for.

Graefe zu Baringdorf
Fru formand, hr. Rehder, vi støtter Deres betænkning, fordi vi mener, at den giver nogle forbedringer, men vi er principielt imod rydningsinstrumentet. De ved, at dette ikke er noget nyt, det har allerede været her i årtier. Det har bidraget til, at frugttræsområder blev destrueret, at plantager blev anlagt, fordi anlægningen af disse plantager samtidig også blev støttet. Disse foranstaltninger har ført til, at vi i dag overhovedet har en sådan overproduktion, at bedrifterne ikke er markedsorienterede, at der produceres efter kvantitets- og ikke kvalitetsprincippet, og nu har vi problemet med destruktionen.
Sådan forholder det sig i øvrigt også med vin. I 70'erne og 80'erne omlagde man ca. 50 % af vinarealerne, hvor kvalitetssorter blev taget ud til fordel for massesorter. Det gik så vidt, at der blev plantet vin på de dybtmuldrede Eifeljorder, på sukkerroejorder. Også her skal vi klare problemerne med overproduktion. Det går samlet set i den forkerte retning, og vi ønsker, at disse instrumenter udelades. Vi ønsker, at markedet overtager ordningen. Men vi støtter deres betænkning, fordi vi siger, at den indeholder nogle momenter, der forhindrer det værste. Men jeg synes, at vi skulle diskutere igen, at vi grundlæggende angriber dette marked på en ny måde.

Barthet-Mayer
Fru formand, hvis Kommissionen beder os om at foretage rydning, så lad os dog foretage rydning, siden det er nødvendigt. Lad os rydde i markedslovens navn, for vi må ikke glemme, at vi også har plantet og høstet i markedslovens navn. Lad en kunstig regnskabsmekanisme styre udviklingen af vores landbrugsjord. Lad os foretage rydning, fordi rydning i dag er det politisk korrekte alternativ til massiv destruktion af overproduktionen. Mon det hele så vil fungere? Jeg tror det næppe, eftersom det på dette område allerede er det tredje forslag, der sigter på at rette op på den vedvarende overproduktion af æbler, pærer, ferskner og nektariner. Jeg bekymrer mig for de ondartede virkninger af et sådan system, der synes at have tilladt nogle at plante for bedre at kunne rydde, eller endog at blive egentlige præmiejægere: præmie for plantning og derefter præmie for rydning for slet ikke at tale om præmie for destruktion af overproduktion.
Skal man bebrejde dem for denne praksis? Overhovedet ikke. Hvordan kan man dadle producenterne for at anvende ressourcerne i et system, uanset hvor kritisabelt det er? Alt dette er chokerende, endog umoralsk, men vi i dag tvunget til at godkende denne type hovsa-løsning. Når det forholder sig således, så lad os i det mindste finde en effektiv hovsaløsning. Vi går ind for betænkningen af hr. Rehder, men hvis der skal foretages rydning, så lad os undgå at skabe konkurrenceforvridninger eller uretfærdighed. Det er derfor ikke nødvendigt at kæde en udbetaling af præmie sammen med træernes alder, når der er fastsat en grænse på mindst 300 træer pr. hektar. Vi afviser derfor ændringsforslag 6.
Når dette er sagt, tror jeg, at vi alle ønsker, at vi i vores arbejde som folkevalgte parlamentarikere skal gøre andet end lappe her og der på de ondartede konsekvenser af et forvrænget produktionssystem. Vi må en dag finde det politiske mod til at afbryde denne onde cirkel og virkelig være kreative. At producere mindre for at producere bedre: Hvornår vil dette budskab mon blive hørt og forstået?

Van Dam
Fru formand, det fremgår af tallene fra Kommissionen, at der inden for havebrugssektorerne for æbler, pærer, nektariner og ferskner er en betydelig overproduktion. I perioden 1991 til 1996 blev der i Den Europæiske Union fjernet og destrueret 800.000 t æbler og pærer om året. Ordføreren påpeger med rette, at dette spild af gode næringsmidler etisk, og konkret er vanskeligt at forsvare. En EU-saneringsordning kan yde et værdifuldt bidrag til at reducere denne overproduktion. Den nu foreslåede fældningsordning er betydeligt bedre end tidligere ordninger. Forbuddet mod nyplantning på samme areal kommer i høj grad effektiviteten til gode.
Jeg kan gå ind for den foreslåede fordeling af maksimumarealet mellem medlemsstaterne. Kommissionen baserer sit forslag på objektive og relevante kriterier. Ikke desto mindre er det muligt, at nogle medlemsstater ikke helt udnytter den del, de har fået tildelt. Effektiviteten af fældningsordningen vil lide herunder. Fuldstændig klarhed får vi først, når gartnerne har haft mulighed for at tilmelde sig fældningsordningen. Jeg mener derfor, det er bedst at vente til efter indskrivningsperioden med at afgøre, om en omfordeling af de anviste arealer over medlemsstaterne er ønskelig i stedet for allerede nu at rode med fordelingen mellem medlemsstaterne.
Jeg kan gå ind for de fleste af ordførerens ændringsforslag. Men det gælder bestemt ikke ændringsforslag 6. Jeg begriber ikke, hvorfor unge træer ikke må omfattes af ordningen. De har jo et langt produktivt liv foran sig. Rydning af sådanne plantager sammen med forbuddet mod nyplantning bidrager på sigt bestemt til en reduktion af overskudsproduktionen. Endvidere er alderskrav for træer meget vanskelige at kontrollere.
Til sidst beklager jeg, at forhandlingen af denne betænkning i Parlamentet er blevet udsat så længe. Kommissionens forslag er allerede 8 måneder gammelt. Udeblivelsen af Parlamentets udtalelse har forsinket beslutningstagningen i Rådet. Implementeringen i den nationale lovgivning og skrivelser til gartnerne tager også sin tid. Det må derfor frygtes, at ordningen først kan træde i kraft midt i januar. Og så er det meste af vinteren, der er den bedste periode at fælde træerne i, igen gået.

Wibe
Fru formand, lad mig først sige, at det er en aldeles udmærket betænkning, men vores gruppe kan alligevel ikke stemme for den. Grunden er, at vi på ingen måde kan godkende det direktiv, der ligger til grund for betænkningen.
Dette er yderligere et eksempel på de absurde resultater, som EUs landbrugspolitik fører til. Vi har altså først støtte til at producere æbler, pærer og nektariner, støtte, der fører til et overskud. Det overskud går vi ind og opkøber. I en sultende verden ødelægger vi så disse frugter. Offentligheden er blevet oprørt, men i stedet for så at sænke støtten, går vi ind med en ny støtte, nemlig denne gang til at fælde træerne. Lad mig forsikre dem, fru formand, at dette vil føre til samme oprørthed hos vores borgere, når de ser, hvordan der bevilges støtte til, at levende frugttræer skal hugges ned. Desuden vil dette ikke føre til nogen større reduktion af de genkøb, som Unionen foretager. De 80 %, der tales om, er altså kun i forhold til gennemsnitsproduktionen på disse 2 % af marker, som vi nu skal hugge ned.
Endvidere er der intet, som forhindrer, at en landmand igen beplanter denne jord, men nu med en anden frugtsort, eller at han sælger den til sin bror, som så beplanter den med samme træ, som lige er blevet hugget ned. Også denne gang med støtte fra Unionen. Der er heller ikke noget, der forhindrer, at dyrkeren fælder de mindst produktive træer, eller at han, når han har fældet disse træer, bruger de indtægter, han da får fra Unionen, til at pleje de øvrige træer mere intensivt.
Lad mig altså sige, at dette vil mislykkes! Det vil ikke føre til nogen besparelser. Den eneste rimelige vej, hvis vi vil væk fra dette utrolige sløseri, er at direkte og ligefrem reducere støtten.

von Habsburg
Fru formand, jeg vil gerne starte med at takke hr. Rehder for den måde, han har fremlagt hele sit koncept på. For vi har her at gøre med en sag, som er et ægte kludetæppe af alle mulige foranstaltninger, som man griber til provisorisk, der ganske vist virker øjeblikkeligt på smerter som aspirin, men som ikke ændrer noget grundlæggende ved problemet. For det er nu tredje gang siden 1990, at man beskæftiger sig med dette spørgsmål. Hver gang blev det gjort klart, at det nu var sidste gang, og når jeg her læser i betænkningen, at det denne gang bestemt er sidste gang, så vil jeg gerne sige: Hr. Rehder, De skal nok komme til at opleve det igen, der skal nok komme en allersidste gang, helt sikkert!
Det viser igen helt tydeligt svagheden i vores fælles landbrugspolitik, der ikke har noget omfattende koncept. Derfor takker jeg hr. Rehder for, at han i særlig grad har gjort det klart, at vi ikke får styr på landbrugspolitikken, hvis vi ikke baserer den på fremtidsperspektiver, det vil sige perspektiver om fornyelige råstoffer. Jeg talte også sidste måned om, i forbindelse med hr. Hallams glimrende betænkning, at det simpelthen er nødvendigt at tænke i nye baner.
Den store fejl, som vi har begået, er nu engang, at man godt nok bruger forskning og udvikling til de ikke-fornyelige råstoffer. Men det ville være politisk rigtigt, om man langt om længe ville behandle de fornyelige råstoffer med samme intensitet. Vi ved nu, at vi fremover får brug for et landbrug, der er baseret på et landligt grundlag, og som er fremtidsorienteret.
Jeg må takke hr. Rehder, vi vil selvfølgelig godkende det denne gang, fordi det er nødvendigt, hvis vi skal bevare livsgrundlaget for nogle mennesker, men vi må også sige, at der snart bør findes en omfattende løsning.

Novo
Fru formand, ærede kolleger, fru kommissær, der er åbenbart en overproduktion af pærer og æbler, af ferskner og nektariner i Den Europæiske Union. Apropos dette er billederne af de seneste destruktioner af tonsvins af pærer i Portugal, der således synes at bekræfte denne eventuelle overproduktion, endnu ikke forsvundet fra vores hukommelse.
For at den slags billeder ikke skal blive ved med at blive set, og for at de ikke skal blive ved med at forårsage en generel modvilje hos dem, der ser dem, i særdeleshed hos dem, der her i vores Union og her i vores verden stadig sulter og stadig lever på fattigdomsgrænsen, har Rådet givet anvisninger, og Kommisionen lydigt foreslået oprettelse af en præmie for rydning af træer og det deraf følgende definitive ophør af produktionen.
Det er mere end ECU 100 millioner for igen at befordre et definitivt produktionsophør. Denne investering vil blive tjent ind - siges det - på mindre end fire år, eftersom man kan forudse, at den aktuelle byrde på ECU 28 millioner pr. år til udbetalinger af garanterede priser ved fjernelse af overskudsproduktion vil forsvinde.
Kommissionen fastsætter endvidere det globale maksimumloft for det område, der skal lægges brak, fordeler dette tal på medlemslandene, fastsætter til en halv hektar den mindste enhedsværdi for det område, der skal lægges brak, hvis beplantningstætheden er lig med eller over 300 træer pr. hektar. I sit forslag til disse retningslinjer og værdier hverken overvejer eller analyserer Kommissionen imidlertid visse spørgsmål, der for os er essentielle. Den bestemmer ikke en eventuel uligevægt mellem et lands forbrug og produktion, hvad der kunne gøre det klart, hvem der faktisk bidrager til en global overskudsproduktion, og hvem der producerer på et niveau under det respektive forbrug, den overvejer ikke de handelsmæssige virkninger af den aktuelle import til Fællesskabet af disse produkter, der foregår under betingelser, der mange gange afstedkommer en stigende og unfair konkurrence, den overvejer ikke det forhold, at det aktuelle prisgarantisystem i det mindste sikrer indkomsterne og eventuelt vil kunne undlade at være en byrde, ifald man faktisk investerede i forbedring af markedsføringsbetingelserne, og man befordrede eksporten og forbruget med henblik på at opnå en mere stabil ligevægt mellem produktion og efterspørgsel. Den afslører og fornyer endelig en total mangel på følsomhed og forståelse for de følger, som støtte til definitivt produktionsophør har fået og stadig vil blive ved med at få i form at en øget arbejdsløshed, en øget ørkendannelse og en øget afvandring fra landområderne.
Så længe denne globale analyse ikke bliver gennemført, og det forekommer os ikke, at der er noget som helst, der tyder på politisk vilje til at gennemføre den, vil vi blive ved med at slås for, at præmier for definitivt produktionsophør ikke skal blive almindelige eller blive ført ud i livet.

Wulf-Mathies
Fru formand, mine damer og herrer. Kommissionen vil gerne starte med at takke hr. Rehder mange gange for hans betænkning. De ved, at dette forslag jo står i umiddelbar forbindelse med den reform af den fælles markedsordning for frugt og grøntsager, der blev besluttet sidste år. På Rådets anmodning har Kommissionen fremlagt dette forslag, som skal begrænse foranstaltningerne for hver af de to berørte produktkategorier æbler og pærer på den ene side, som vi ikke skal blande sammen, og ferskner og nektariner på den anden side, til 10.000 ha.
Under hensyntagen til de hidtidige erfaringer med lignende foranstaltninger - og her er det jo også allerede blevet sagt, at de ikke alle sammen har ført til det ønskede resultat - sigter dette forslag først og fremmest mod at udforme kriterierne for ydelse af rydningspræmien så fleksibelt som muligt for at opnå den størst mulige effektivitet, også for at give medlemsstaterne lejlighed til bedre at kunne tage hensyn til den økonomiske og økologiske situation i de forskellige regioner. Jeg vil gerne endnu engang udtrykkeligt sige, at der selvfølgelig foretages kontroller, der også vedrører den faste ejendom og ikke kun den nuværende producent. Kommissionen håber, at disse rydningforanstaltninger på længere sigt vil lette saneringen af sektoren så meget, at den kan drage fuld nytte af reformerne af den fælles markedsordning.
Tillad mig at sige følgende til ændringsforslagene: Kommissionen kan ikke tilslutte sig argumentationen for det første ændringsforslag, der skaber en direkte sammenhæng mellem tilbagekøb og strukturbetinget overskudsproduktion. På grund af fordærveligheden af de produkter, vi diskuterer her, og de årligt tilbagevendende udsving i høsten er tilbagekøb om ikke noget ideelt, så dog et instrument til stabilisering af sektoren på kort sigt. Kommissionen støtter principielt ændringsforslag nr. 2 og vil tage hensyn til det ved gennemførelsen af foranstaltningerne. Den anser imidlertid sin egen formulering, der refererer til faglige forhold og ikke kun til foranstaltninger, for mere passende. Den mener dog, at de træer, der skal ryddes, og foranstaltningerne til forhindring af genbeplantning som hidtil bør fastlægges som led i en forordning fra Rådet eller i de udførlige gennemførelsesbestemmelser dertil og afviser derfor ændringsforslag nr. 3.
Ændringsforslag nr. 4 og 5 vedrører udelukkende formålet og hensigten med nogle bestemmelser i forslaget. Lovteksten bør ikke tage hensyn til ansporinger af denne art, som Kommissionen godt nok går ind for. Der tages højde for ændringsforslag nr. 6 såvel som alle hidtidige foranstaltninger af denne art i forbindelse med de udførlige gennemførelsesforskrifter. Ændringsforslag nr. 7 vedrører det følsomme problem med fordelingen på medlemsstater af de maksimumarealer, der må ryddes, og det er der jo også allerede henvist til. Kommission bifalder initiativet i ændringsforslaget, der knytter produktion og tilbagekøb tæt sammen ved fordelingen. Kommissionen vil inddrage dette i de afsluttende forhandlinger uden på nuværende tidspunkt at fastlægge sig endeligt på noget.
Kommissionen kan ikke acceptere ændringsforslag nr. 8. Vi har brug for informationerne fra medlemsstaterne til vores afgørelse om at modificere den oprindelige fordeling. Kommissionen kan derfor ikke indgå noget engagement, hvad angår en frist. Jeg vil dog gerne forsikre Parlamentet udtrykkeligt om, at der gøres alt for at bidrage til en hurtig afgørelse. Sidst men ikke mindst, ændringsforslag nr. 9: Jeg er glad for at kunne meddele Dem, at det er godkendt af Kommissionen.
Tillad mig at sige noget ganske kort om tre punkter her fra diskussionen. For det første om den økonomiske situation for de beskæftigede på dette område. Rydningsforanstaltningerne er jo, og det vil jeg gerne gøre udtrykkeligt opmærksom på, kun en del af den fælles markedsordning, og den fælles markedsordning sigter jo udtrykkeligt mod at gøre det muligt for producenterne i Fællesskabet at få nogle rimelige markedsindtægter, hvor nyskabelser som f.eks. bedriftsfonde og de operationelle programmer er et ganske vigtigt initiativ. Jeg vil derfor gerne gøre opmærksom på, at denne ene foranstaltning selvfølgelig ikke kan byde på nogen løsning på hele problemet.
Jeg vil også gerne gøre opmærksom på, at den nye fælles markedsordning også skal reducere miljøforureningen, som opstår på grund af tilbagekøbene. På den ene side ved, at den fælles markedsordning ved tilbagekøbet forpligter producentorganisationerne til at beskytte vandløbenes, jordens og landskabets kvalitet, og på den anden side ved, at producentorganisationerne skal indberette deres foranstaltninger til de nationale myndigheder, og at medlemsstaterne endelig skal fastlægge de nationale rammebetingelser for procedurerne til et miljøvenligt tilbagekøb og fremlægge udkast til disse rammebetingelser for Kommissionen, hvorved denne kan forlange ændringer. Det er sikkert for tidligt at undersøge resultaterne på dette område på nuværende tidspunkt, men De ved, at Rådet skal have fremlagt en rapport i år 2000. Jeg håber, at vi til den tid vil kunne fortælle Rådet, at vi også har gjort fremskridt, hvad angår undgåelse af miljøskader.
En sidste bemærkning: Jeg vil gerne takke hr. Rehder mange gange for den positive bedømmelse af Agenda 2000 og også for understregningen af, at det er nødvendigt med en integreret politik for landregionerne. Jeg har samme holdning som alle dem, der siger, at vi godt nok skal prøve at helbrede symptomet, men at det er afgørende, at vi finder en vej til at opnå mere vidtrækkende reformer. Jeg håber på Parlamentets støtte til disse grundlæggende forslag fra Kommissionen.

Formanden
Mange tak, fru kommissær!
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Posselt
Fru formand, jeg har et problem. Og det er rigtigt nok, at jeg var ude et øjeblik, og i det øjeblik kom der en dame - formentlig en medarbejder i Parlamentet, som min nabo, hr. Rübig, sagde - og fjernede mit kort. Da han sagde, at hun endelig skulle lade kortet sidde, sagde hun, at hun var blevet bedt om at fjerne dette kort. Jeg har ikke bedt nogen om noget. Jeg beder om, at dette tages til efterretning. Jeg vil gerne stemme.

Formanden
Det kan De også godt. Såvidt jeg kan se, er der nemlig ikke blevet anmodet om afstemning ved navneopråb.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Bonde og Sandbæk
JuniBevægelsen kan ikke stemme for Kommissionens forslag om rydning af frugtplantager. Uligevægten på markedet kan korrigeres på bedre vis. JuniBevægelsen ville således kunne stemme for et tilskud til frugtavlere, hvis det alene var en belønning for at omlægge til økologisk produktion.

Lindqvist
Det er fuldstændig absurd, at EU først skal give støtte til frugtdyrkning via landbrugsstøtten og derefter, når der er opstået overproduktion, også give støtte, i henhold til denne betænkning med ECU 100 millioner, til at ødelægge plantager.
Det bedste ville være at reducere eller fjerne landbrugsstøtten til disse plantager, eller sælge overskuddet på verdensmarkedet. Der må foretages ændringer af reglerne, så landmændene ikke rammes, og arbejdsløsheden stiger.

Waidelich
Selvom betænkningen giver forbedringer af Kommissionens forslag, udgår den fra en reguleringstankemåde inden for landbrugspolitikken, som jeg ikke kan gå ind for. EUs landbrugspolitik burde i stedet hurtigt reformeres med færre reguleringer og mindre subventioner. Derfor kan jeg ikke støtte betænkningen.

Souchet
Det rydningsprogram, der foreslås, og som er begrænset til 10.000 ha for Den Europæiske Union, er langt fra tilstrækkeligt, fordi Frankrig for eksempel får tildelt et areal på kun 2.750 ha, hvilket ligger langt under det behov, branchen har givet udtryk for.
Vores gruppe har derfor fremlagt tre ændringsforslag med henblik på at øge rydningsarealet, men også for at give mulighed for mest muligt at udvide den margin for manøvre, som medlemsstaterne har, således at de på passende vis kan styre forvaltningen af deres frugtavl.
Iværksættelsen af et rydningsprogram skal svare til en målsætning om regulering af markedet, der i øjeblikket er karakteriseret af overproduktioner, der er specifikke for hver medlemsstat. Vi ved således, at forbruget udvikler sig både hvad angår kvantitet og kvalitet. Vi har i Frankrig haft problemer med afsætningen i visse regioner, f.eks. i Loire-området. Avlerne er stærkt forgældede og er ikke i stand til at overvinde den krise, der startede i 1992. Bedrifterne har tabt deres værdi, men de drives fortsat for at undgå konkurs. Produkterne sælges derfor til laveste pris, og disse producenters økonomiske situation er særdeles følsom. Ud over at reducere udbuddet vil rydningspræmien også give en række bedrifter mulighed for at komme af med deres gæld og således gøre det muligt at bevare beskæftigelsen inden for landbruget, der i øjeblikket er hårdt trængt.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vores gruppe er imod ændringsforslag 6, der tilsigter at definere en maksimumalder og en minimumalder for de træer, der skal ryddes. Vi bør stole på landmændenes sunde fornuft. Tror De, hr. formand, at en landmand vil rydde én eneste hektar uden at blinke? Nej, hr. formand! Hvis nogen rydder en hektar frugthave, er det, fordi der er en økonomisk tilskyndelse. Jeg tror, at vi i denne forsamling skal holde op med udelukkende at tænke i makroøkonomiske og bogføringsmæssige baner. Vi må helt enkelt ikke glemme realiteterne nede på jorden og blandt mennesker.

Posselt
Fru formand, jeg forstår, at mange morer sig, men det er ikke morsomt. Det er allerede sket to gange, at mit kort er forsvundet før afstemningen. Jeg beder virkelig om, at det bliver undersøgt, om nogen fra mødetjenesten er ansvarlig for det, for som svar på hr. Rübigs protest - han sagde: Hr. Posselt har stadig brug for kortet - erklærede damen, at hun udtrykkeligt var blevet bedt om at fjerne kortet. Jeg beder om, at det bliver undersøgt.

Formanden
Hr. Posselt, da De allerede har bedt om ordet tidligere, har jeg fået det undersøgt, at det ikke var nogen fra mødetjenesten, der havde foranlediget det. Vi vil undersøge sagen, og på næste møde vil De så få at vide, hvad baggrunden for dette har været.

Lulling
Fru formand, jeg tror, jeg har en forklaring på det. Hr. Posselt hører til fredagsklubben, det vil sige til de personer, der som jeg altid bliver her til slut. Det var sandsynligvis en fra Bruxelles-lobbyen, der stjal hans kort, fordi den jo altid vil bevise, at fredag ikke længere skal være mødedag i Strasbourg.

Formanden
Et indlæg, som vi i hvert fald vil undersøge, fru Lulling. Jeg er spændt på, hvad der kommer ud af det.

Rübig
Fru formand, eftersom kun få personer har adgang til salen, og det ikke var nogen fra mødetjenesten, vil jeg gennemlæse listen over parlamentsmedlemmer, og hvis navnet er mig bekendt, vil jeg give det videre.

Formanden
Vi vil som sagt undersøge det, og det skal nok blive afklaret. Dagsordenen er således afsluttet, og jeg ønsker Dem god weekend!

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.24)

