Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 29. maj 1997, for genoptaget.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet den 29. maj 1997 er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Kellett-Bowman
Hr. formand, protokollen fra den 29. maj viser, at antallet af tilstedeværende medlemmer var betydeligt større end det antal, som sædvanligvis bliver registreret om fredagen i Strasbourg. Jeg antager, at årsagen er de franske myndigheders manglende evne til at sikre hensigtsmæssige flyforbindelser og anden transport, så medlemmerne har mulighed for at komme hjem efter et møde.

Formanden
Hr. Kellett-Bowman, vi har om mandagen i Strasbourg igen og igen det samme spørgsmål til forretningsordenen, og jeg kan kun svare det samme: At jeg videregiver det til de franske myndigheder. Som De ved, har de franske myndigheder svaret med et forslag til Det Europæiske Råd om fastsættelse af sted og tid for møderne.

Macartney
Hr. formand, jeg har et reelt punkt til dagsordenen. De vil erindre Dem mit indlæg om onsdagen om sagen om dumping af norsk laks. Jeg vendte tilbage til spørgsmålet torsdag. Vi har stadig ikke modtaget svar på vort spørgsmål: Hvorfor har vi som Parlament ikke kunnet få Kommissionen i tale for at få at vide, hvad der foregår, når den norske regering samtidig synes at have været i stand til at få hver enkelt kommissær i tale. Jeg vil gerne vide, hvornår vi kan stille spørgsmål til Kommissionen i dette anliggende. Aftalen er nu indgået til Norges fordel, og vi har krav på at få at vide, hvornår vi kan høre om den.

Formanden
Tak, hr. Macartney. Jeg vil videregive Deres spørgsmål til Kommissionen.
(Protokollen godkendtes)

Ford
Hr. formand, jeg ønsker at stille et spørgsmål angående driften af denne bygning. Siden vi mødtes sidst i Strasbourg, har en eller anden revet en plakat ned fra min dør, som jeg havde hængt op for at mindes den franske og tyske modstand mod Hitler. Jeg er klar over, at det må være vanskeligt at overvåge en institution, som rummer folk som Bernard Antony, der den 15. maj blev dømt i Montpellier for racisme og idømt en bøde på 50.000 franc og et halvt års betinget fængsel, samt Roberta Angelilli, som har udtrykt sin støtte til at gentage Hitlers nazistiske bogafbrænding i Rom; men kan formanden forsikre mig om, at sikkerhedstjenesten i fremtiden vil gøre sit yderste for, at vi bliver beskyttet mod denne form for vandalisme?

Formanden
Hr. Ford, Deres klage vil blive noteret og forelagt sikkerhedstjenesten, som skal beskytte parlamentsmedlemmernes kontorer mod enhver form for vandalisme.

Janssen van Raay
Hr. formand, jeg appellerer til Dem personligt, som begavet jurist og som mangeårigt fremtrædende medlem af Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, om at tage Dem af den nederlandske sag vedrørende ugyldighed af tekniske bestemmelser i henhold til europæisk ret. Der er i Nederlandene tale om en juridisk katastrofe som følge af en ufattelig bommert begået af myndighederne, der har forsømt at anmelde omkring 340 bestemmelser, hvorfor disse er ugyldige. For eksempel kan man i Nederlandene ikke længere bruge alkoholtester på grund af bestemmelsens ugyldighed. Det er for øvrigt især det forrige kabinet og ikke det nuværende, der bærer ansvaret herfor. Mit spørgsmål til Dem er - jeg vil i aften drøfte dette med min kollega, hr. Wijsenbeek, vi er de to eneste nederlandske jurister, også i Udvalget om Retlige Anliggender - men mit forslag i henhold til forretningsordenen går ud på, at De indbyder formanden for Rådet (retlige og indre anliggender)...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Hr. Janssen van Raay, det er ikke tidspunktet at forelægge dette spørgsmål i plenum. De kan forelægge det for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder ad de foreskrevne kanaler.

Morris
Hr. formand, jeg ønsker at presse på over for Kommissionen, især transportsektionen, for at fremlægge en beretning om transport af nukleart materiale. For øjeblikket overflyves medlemsstaterne, også Det Forende Kongerige, af fly, som medbringer plutonium. Det haster i allerhøjeste grad med at finde en løsning på dette problem. Jeg ønsker derfor i al respekt at pålægge Kommissionen at fremlægge en ajourført beretning om transport af atomaffald.

Formanden
Hr. Morris, hvis De allerede har forelagt dette spørgsmål for Kommissionen, vil jeg insistere på, at De får et svar.

Perry
Hr. formand, Den britiske avis Sunday Times bragte den 1. juni i år en artikel, hvor det blev nævnt, at den nye britiske regering har en computerdatabase over Parlamentets medlemmers aktiviteter, spørgsmål og indlæg. Hr. Hugh Kerr blev nævnt ved navns nævnelse. Jeg ved ikke, om andre medlemmer overvåges og holdes under opsyn på denne måde af den britiske regering. Jeg ønsker at vide, om denne handling udgør et brud på Parlamentets privilegier.

Formanden
Hr. Perry, jeg fortolker denne oplysning - idet jeg går ud fra, at den er rigtig - som den interesse, regeringen i en medlemsstat udviser over for Parlamentets arbejde. Vi opfordrer altid til, at man i medlemsstaterne følger Parlamentets arbejde, og derfor er det positivt, at en ny regering beskæftiger sig med disse spørgsmål. Sådan ønsker jeg at se på det.

Ephremidis
Hr. formand, jeg havde stillet et mundtligt spørgsmål angående tolkningen på møderne i de interparlamentariske delegationer. Konkret drejede det sig om Delegationen for Forbindelserne med Kasakhstan og de øvrige centralasiatiske republikker, hvor jeg tilfældigvis er næstformand. Det var meningen, at delegationen skulle foretage en rejse i begyndelsen af maj, hvilket den også gjorde, men jeg var ikke i stand til at deltage, selv om jeg gerne ville, og det sikkert havde været godt; men jeg havde fået at vide, at der ikke ville være tolkning til græsk. Jeg rejste spørgsmålet både mundtligt og i en skrivelse til Dem, og jeg har også, meget forsinket, fået et skriftligt svar fra Dem. I brevet skriver De, at en eller anden myndighed har besluttet, at der i de interparlamentariske delegationer ikke behøver være tolkning til alle delegationsmedlemmernes sprog, og at De i det kokrete tilfælde har vurderet, at det er nok med russisk og engelsk. Jeg ved ikke, hvilke kriterier der har ligget til grund for Deres beslutning, der har udelukket alle de øvrige sprog. Jeg er specielt interesseret i græsk, eftersom jeg som medlem af delegationen var nødt til at deltage.
Hvorfor rejser jeg så spørgsmålet? For det første, fordi Deres svar kommer så forsinket, men det kan undskyldes med alle Deres øvrige gøremål. For det andet er der imidlertid det principielle i spørgsmålet. Vi kan ikke arbejde på denne måde, når det er bestemt, og når det indgår i Parlamentets forretningsorden, at man for at være parlamentsmedlem og for at kunne deltage i de forskellige organer, udvalg osv. blandt andet er nødt til at kunne engelsk og russisk eller tysk, sådan må det jo være, for det er sådan, det fungerer i praksis. Vi bliver udelukket fra arbejdet.

Formanden
Hr. Ephremidis, jeg mener, at dette spørgsmål er blevet behandlet af delegationsformandskonferencen, og at De vil blive underrettet om grundene til, at der i det nævnte tilfælde kun var tolkning til to sprog, og om hvordan man eventuelt kan løse problemet.

McNally
Hr. formand, medlemmerne har her til aften modtaget en cirkulæreskrivelse med min skriftlige erklæring om alkoholtilsatte drikke, som udløber kl. 18.30. Jeg ønsker at fremsætte to klager over proceduren i forbindelse med skriftlige erklæringer.
For det første indrømmer jeg, at det engelske ord »alcopops« er et temmelig nyt ord, men jeg har grund til at klage over oversættelserne. Især har den franske oversættelse ikke gengivet, hvad »alcopops« er, nemlig en sød, alkoholtilsat drik, fremstillet specielt til unge mennesker og meget farlige. Derfor blev oversættelsen gjort om, men tidsfristen blev ikke udsat.
For det andet ønsker jeg at klage over, at det er meget, meget vanskeligt at samle underskrifter til erklæringer i Parlamentet. Det er måske overlagt, men jeg kan garantere for, at der er mange medlemmer i denne bygning, som ikke har den ringeste ide om, hvor de skal gå hen i Bruxelles for at underskrive en skriftlig erklæring. Svaret er: Det er langt fra dette lokale. Jeg beder Dem overveje, om ikke det er muligt at arrangere skriftlige erklæringer her i salen, som er det naturlige sted at samle underskrifter. Jeg beder også om udsættelse af tidsfristen for min erklæring, således at de, som ønsker at bekæmpe »alcopops«, dette onde, kan gøre det på en praktisk måde.

Formanden
Fru McNally, med hensyn til forlængelsen af fristen, kan dette naturligvis lade sig gøre. Med hensyn til, hvor erklæringerne underskrives, må jeg minde Dem om, at dette er fastsat i forretningsordenen, og at enhver ændring vil kræve en ændring af forretningsordenen.
I Bruxelles ligger det lokale, hvor man underskriver skriftlige erklæringer, lige under parlamentssalen, og i Strasbourg ligger det - hvis jeg ikke tager fejl - ved siden af parlamentssalen.

Arbejdsplan
Formanden
Det endelige forslag til dagsorden fremsat af Formandskonferencen på mødet torsdag den 5. juni 1997 er omdelt i henhold til artikel 95 i forretningsordenen.
Jeg har ikke modtaget noget forslag om at ændre dagsordenen.
Fru Green har bedt om ordet.

Green
Hr. formand, efter mødet i min gruppe her til formiddag er der et par ændringer, som vi ønsker at forelægge Dem.
For det første, og som det er Dem bekendt, støttede vi i Formandskonferencen, at McIntosh-rapporten om luftfartsikkerhed blev rykket fra tirsdag til torsdag. Det gjorde vi ud fra den opfattelse, at kommissæren ville være til rådighed fra torsdag til at behandle dette emne. Nu kan vi forstå, at det ikke er tilfældet. Samtidig med at vi anerkender årsagerne til, at rapporten blev rykket, og samtidig med at vi ønsker at være så hjælpsomme som muligt, så vil vi spørge ordføreren, om hun vil overveje at rykke rapporten til juli, således at den kan behandles, når kommissæren er til stede. Det er et meget alvorligt emne, og vi ønsker at sikre os, at det debateres og behandles ordentligt. Sagt ligeud, så synes vi ikke, at torsdag er en god ide.
Det andet forslag er, at vi lige nu har en tidsfrist kl. 16.00 i morgen for vedtagelse af kompromisforslag og ændringsforslag til regeringskonferencen og topmødet i Amsterdam. Det ville betyde, at resultatet af afstemningen, som finder sted i aften i Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, hvor der, som De ved, er 134 ændringsforslag til teksten om regeringskonferencen, ikke kan forelægges til overvejelse i grupperne, før tidsfristen for ændringsforslag udløber. Derfor beder jeg om udsættelse af denne tidsfrist for kompromisforslag og ændringsforslag til f.eks. kl. 10.00 onsdag. Det vil give alle grupper mulighed for at benytte i morgen aften til at vurdere, om de ønsker at fremsætte yderligere ændringsforslag til teksterne, som først kommer fra Udvalget om Institutionelle Spørgsmål i aften.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, det forbavser mig noget, at der her stadig skal tales om Mc-Intoschbetænkningen, som nu er flyttet til torsdag, for jeg gik ud fra, at dagsordenen er fastlagt, som De har gjort det, når der ikke er stillet skriftlige forslag til denne.
Men hvis det nu viser sig, at kommissæren har et problem, så mener jeg, at vi må tilslutte os, at betænkningen flyttes til mødeperioden i juli, eftersom mødeperioden i Bruxelles i juni er allerede er optaget.
Vi har imidlertid problemer med to beslutninger: Én om regeringskonferencen og én om de andre punkter, der stadig er på dagsordenen for topmødet i Amsterdam. Jeg forstår på det forslag, som fru Green netop har stillet, at fremsættelse af ændringsforslag onsdag morgen skulle betyde, at der stemmes torsdag. Jeg finder det uheldigt i en så vigtig forhandling - det har vi talt om i gruppen - og jeg kan godt forestille mig, at vi for eksempel for én gangs skyld skulle sætte fremsættelse af ændringsforslag ikke til kl. 16.00, men til omkring kl. 19.00 eller om nødvendigt til kl. 19.30, således at enhver har mulighed om at tale om det i gruppen. For så vidt vil vi godt vise Den Socialistiske Gruppe imødekommenhed, men ikke at stemme om onsdagen finder jeg uheldigt.
Jeg vil derfor fremlægge dette spørgsmål for Dem: Indtil hvilket tidspunkt er det teknisk muligt? Og så kan vi i hvert fald sørge for, at vi stadigvæk kan nå at stemme allerede onsdag.

Mulder
Hr. formand, jeg har et punkt vedrørende mødet tirsdag. Omkring 10 minutter før dette møde begyndte, modtog jeg en kopi af et brev, der var stilet til Dem. Jeg modtog sandsynligvis dette, fordi jeg er ordfører for landbrugsbudgettet. Formanden for Landbrugsministerrådet meddeler, at han ikke kan være til stede under prisforhandlingen i morgen eftermiddag, men foreslår, at han i stedet for er til stede om aftenen. Jeg vil foreslå Dem, at vi foretager en afstemning herom i morgen tidlig kl. 9.00, således at vi også lige kan drøfte dette i selve Landbrugsudvalget og måske også med hr. kommissær Fischler. Jeg skal derfor bede Dem om i morgen tidlig kl. 9.00 at beslutte, om vi kan udsætte forhandlingen om landbrugspriserne til kl. 21.00.

Aelvoet
Hr. formand, vi finder også, at det ville være meget uheldigt, hvis afstemningen ikke finder sted onsdag. Det ville sende et helt forkert politisk signal at have forhandlingen onsdag formiddag og så først stemme næste dag om noget så væsentligt. Vi støtter altså anmodningen om mulighed for at stille ændringsforslag og kompromisforslag senere; at disse, i stedet for at skulle stilles tirsdag kl. 16.00, kan stilles indtil kl. 20.00 eller 21.00, afhængigt af de tekniske muligheder.

Formanden
Lad os tage det del for del.
Udsættelse af betænkning af McIntosh
Formanden
Først og fremmest har vi et forslag fra fru Green med støtte fra PPE-gruppen om at udsætte betænkning af McIntosh til mødeperioden i juli. Jeg vil sætte forslaget under afstemning, men kun rent undtagelsesvist, idet jeg minder fru Green og de øvrige medlemmer om, at forslag om at ændre dagsordenen i henhold til forretningsordenen skal være indgivet senest en time, før mødeperioden åbnes.
(Forslaget vedtoges) - Frist for ændringsforslag vedrørende Det Europæiske Råd
Formanden
Det andet spørgsmål, der er rejst af fru Green, drejer sig om fristen for fremsættelse af ændringsforslag vedrørende forhandlingen om Det Europæiske Råds møde i Amsterdam.
Man kunne forlænge fristen til på tirsdag kl. 16.00, således at beslutningsforslagene kunne sættes under afstemning om onsdagen, hvilket ville være ønskeligt. Men grupperne bør udvise ansvarlighed og ikke fremsætte et uforholdsmæssigt stort antal ændringsforslag, eftersom disse skal oversættes ordentligt, så afstemningen kan finde sted med den omhu, emnet fortjener.

Green
Hr. formand, jeg forsøger at være behjælpelig. Jeg forstår, hvorfor vi ville være interesserede i en afstemning på onsdag. Det kan vi godt støtte, forudsat at vor gruppe og de fleste andre grupper, som mødes tirsdag aften, i det mindste får mulighed for at diskutere ændringsforslagene og den tekst, som kommer fra Udvalget om Institutionelle Spørgsmål. Min gruppe mødes klokken 19.00, så det er helt umuligt for os at forelægge ændringsforslagene kl. 18.00. Vi skal nok forsøge at holde dem på et absolut minimum. Selv en tidsfrist klokken 20.00 vil kun give os en time til at diskutere disse emner i en gruppe med 214 medlemmer. Jeg håber, De kan se det pres, vi er under. Det siger sig selv, at klokken 21.00 ville gøre det meget lettere for os. Hvis vi alle kan enes om det, så vil vi gøre alt for at gøre det let for tjenestegrenene. Vi vil endog fremstille forhåndsudkast, som vi så måske kan nøjes med at foretage småændringer i bagefter. Vi vil gøre alt for at være behjælpelige.

Formanden
Fru Green, betyder det, at afstemningen ville blive gennemført på torsdag?

Green
Hr. formand, jeg vil gerne foreslå, at hvis vi kan få en tidsfrist til klokken 21.00 - og vi gør det hele så let for tjenestegrenene som muligt - så vil vi kunne stemme på onsdag.

Formanden
Vi vil forsøge at gøre det på den måde. Men hvis det er teknisk umuligt, fordi der er mange og komplicerede ændringsforslag, bliver vi nødt til at holde afstemningen på torsdag. Det ved vi onsdag morgen. I hvert fald har jeg fået at vide fra mine tjenestegrene, at vi kan acceptere kl. 21.00, hvis vi har ændringsforslagene inden det tidspunkt. Anmodninger om delt afstemning skal modtages senest klokken 18.00, men vil kunne acceptere ændringer indtil kl. 21.00.

Martens
Hr. formand, jeg har ikke lang erfaring med hensyn til forhandlinger om procedure, men jeg har en udmærket rådgiver, fru Oomen-Ruijten. Hun har forklaret mig årsagerne. Hun har større erfaring, og hun gør det fortræffeligt. Men jeg henvender mig også til hr. Hänsch. Jeg har i de tidligere perioder lært af ham, at afstemningerne skal finde sted snarest muligt efter forhandlingen. Jeg finder, at det er en god regel. Fru Aelvoet har også sagt, at det ville sende et dårligt politisk signal, hvis vi skulle have en forhandling onsdag morgen og først skulle stemme torsdag eftermiddag. Derfor finder jeg, at hvis vi - i overensstemmelse med Deres forslag, hr. formand - holder møde i morgen aften indtil kl. 21.00 - vor gruppe holder også først møde kl. 19.00 - så må vi også kunne stille eventuelle ændringsforslag indtil kl. 21.00. Jeg henstiller indtrængende til, at vi stemmer onsdag eftermiddag efter denne vigtige forhandling.

Green
Jeg er enig. Det var det, jeg sagde.

Aelvoet
Hr. formand, jeg er helt enig i forslaget om ikke at lade antallet af ændringsforslag blive alt for stort. Lad os sørge for, at de er inde kl. 21.00. Men hvad jeg ærlig talt ikke fatter, er, at man allerede kl. 18.00 skal have taget stilling i forbindelse med, hvilken split vote man anmoder om. Jeg begriber ikke, hvorfor det skal være så tidligt, eftersom det ikke har så meget gøre med oversættelsesproblemer, for det er ikke vanskeligt at oversætte det - det er for øvrigt den, der er formand, som siger, at der er anmodet om split vote - men mere med forberedelsen af afstemningerne. Jeg kan ærlig talt ikke forestille mig, at man, hvis man kl. 21.00 har anmodningerne inde i forbindelse med spørgsmålet om på hvilket tidspunkt, en split vote skal finde sted, så ikke kan tage denne med i overvejelse. Det fatter jeg ærlig talt ikke.

Formanden
Der er tale om en ekstraordinær afstemning, og derfor træffer vi ekstraordinære foranstaltninger og sætter fristen til kl. 20.00. Parlamentstjenesten vil gøre en ekstraordinær indsats, for at vi kan stemme på onsdag.

Green
Hr. formand, jeg er overrasket over dette resultat, for grupperne forsøger at være så behjælpelige som muligt over for plenarforsamlingen. Vi skal jo i det mindste have lejlighed til at overveje, hvad der kommer ud af udvalgsmødet i aften. De giver os en time, hvilket gør det særdeles vanskeligt ikke blot at diskutere de ændringsforslag, som vi måtte ønske at stille, men også at stille dem i en form, som er acceptable for forsamlingen. Det er temmelig vanskeligt!
Hvis vi skal stemme på onsdag - og jeg anerkender, at det vil være bedre at stemme på det tidspunkt - kan jeg ikke se, hvorfor vi ikke kan enes om, at såfremt der er for mange ændringsforslag, og de ikke kan behandles inden frokost på onsdag, så at have en særlig afstemningsrunde klokken 17.00.
Vi må huske på, at dette Parlament jo er suverænt. Vi skal kunne diskutere disse emner. Det er jo ikke blot afstemningen, der er vigtig. Hele dette spørgsmål er vigtigt. Gruppernes reaktioner på diskussionerne om regeringskonferencen er altafgørende. Så jeg ønsker stadig at spørge, om ikke det kan blive klokken 21.00. Min gruppe har 214 medlemmer. Det er ikke nemt at diskutere dette emne og fremkomme med ændringsforslag inden for en time.

Formanden
Fru Green, fristen bliver kl. 21.00, men jeg noterer, hvad De har sagt: Hvis ikke det hele er forberedt, så afstemningen kan gennemføres onsdag kl. 12.00, må vi flytte afstemningen til kl. 17.00. Men vi kan ikke stemme, hvis der ikke foreligger nogle fornuftige oversættelser i tide, og hvis der ikke er en fornuftig forberedelse til afstemningen.
Landbrugsforhandling
Formanden
Det tredje spørgsmål, der er rejst, vedrører forhandling under ét om landbrugspriserne. Faktisk har jeg for et øjeblik siden modtaget et brev fra den hollandske landbrugsminister, hvori han meddeler, at han er nødt til at være til stede i det hollandske parlament i eftermiddag. Derfor foreslår han to mulige løsninger: Enten at forhandlingen finder sted fra kl. 21.00 til kl. 24.00, i hvilket tilfælde han vil kunne være til stede, eller at der finder en forhandling sted med Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter.
Formanden for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, hr. Colino, har ordet.

Colino Salamanca
Hr. formand, jeg er overrasket over meddelelsen om, at Rådets formand, den hollandske landbrugsminister, ikke vil være til stede, og jeg mener, at ministeren bør være til stede under forhandlingen. Jeg vil derfor ikke modsætte mig, at forhandlingen finder sted fra kl. 21.00 - som det foreslås - hvis ministerens tilsagn om at møde op på dette tidspunkt er helt fast.

Formanden
I brevet fra ministeren står der helt konkret: «Jeg vil kunne deltage i forhandlingen i plenum fra kl. 21.00 til kl. 24.00. Derfor ville jeg være meget taknemmelig, hvis forhandlingen om landbrugspriser kunne finde sted om aftenen«. Jeg mener, dette er et fast tilsagn.
Jeg sætter forslaget om at udskyde forhandlingen om landbrugspriser til tirsdag aften under afstemning.
(Forslaget vedtoges)

Formanden
Den ændrede rækkefølge af arbejder er således vedtaget.

Goepel
Hr. formand, det var i og for sig fastsat, at der skulle føres en forhandling under ét. Vedrører dette nu kun forhandlingen om landbrugspriserne eller alle de spørgsmål, som er opført på dagsordenen her?

Formanden
Mange tak for Deres spørgsmål, som giver mig mulighed for at gøre det klart, at det drejer sig om forhandlingen under ét.

Goepel
Hr. formand, jeg må gøre indsigelse her. Vi stemte om et punkt, nemlig om forhandlingen om landbrugspriserne. Det kan virkelig ikke accepteres, at vi behandler hele denne række af spørgsmål indtil midnat! På det tidspunkt er der jo ikke længere nogen til stede i Parlamentet!

Formanden
Jeg forstår Deres argument, og Deres gruppe har stemt imod. Men størstedelen af forsamlingen har gjort det modsatte.
Fru Lulling har ordet.

Lulling
Hr. formand, jeg skal også fremlægge en betænkning vedrørende landbrug, nemlig betænkningen om bier. Jeg kan ikke se, hvad den har at gøre med landbrugspriserne, og vi kan udmærket gennemgå den om eftermiddagen ligesom Baldarelli-betænkningen, hvilket også er i overensstemmelse med dagsordenen. Er det ikke muligt?

Formanden
Fru Lulling, i henhold til dagsordenen var Deres betænkning ikke en del af forhandlingen under et. Den var derfor ikke berørt af afgørelsen. Det blev nemlig besluttet at udsætte forhandlingen under et, men ikke de øvrige punkter på dagsordenen, og dette er derfor heller ikke tilfældet med Deres betænkning.

Andragender 1996-1997
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0190/97) af Perry for Udvalget for Andragender om arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 1996-1997.

Perry
Hr. formand, jeg fremlægger den årlige betænkning om arbejdet i Udvalget for Andragender.
Det er min opfattelse, at uanset hvor folk befinder sig i verden, har de en tilbøjelighed til at opfatte sig selv som verdens centrum. Det er min opfattelse, at uanset hvilket af Parlamentets udvalg mine kolleger er medlemmer af, så opfatter de det udvalg som det vigtigste, det mest betydningsfulde og det mest centrale for Parlamentets arbejde.
De har alle sammen gode argumenter, uanset om det drejer sig om Budgetudvalget, Miljøudvalget, Udvalget om Kvinders Rettigheder, Udvalget om Regionalpolitik osv. De udfører alle et vigtigt stykke arbejde. Jeg ved godt, at ikke alle opfatter Udvalget for Andragender som det vigtigste. I min valgkreds beskriver jeg det som Parlamentets klagekontor. Vi træffer ikke politiske afgørelser, vi har ingen lovgivende funktion, og vi overvåger ikke budgetterne, hvilket normalt er en af måderne at udtrykke magt og indflydelse på.
Men vi lytter til Europas borgere, og er der nogen i denne forsamling, som kan fortælle mig, hvad der er vigtigere end at lytte til borgernes synspunkter og problemer i en demokratisk proces? Borgerne udnytter deres ret til at fremsende andragender. I løbet af de sidste 10 år er antallet af andragender fordoblet fra 500 til over 1 000 om året. Tallet er faldet lidt i år, hvilket var forudset efter oprettelsen af den europæiske ombudsmandsinstitution. Udvalget har etableret gode samarbejdsforhold med ombudsmanden, og jeg har stor respekt for det arbejde, der udføres, og de gode forhold, som eksisterer.
Udvalget for Andragender lytter til borgerne på vegne af Parlamentet. Sidste år modtog vi en protest med over 4 mio. underskrifter mod kosmetikindustriens forsøg på levende dyr. Men det er den enkelte borgers mulighed for at få afløb for deres frustrationer, som er vigtig. Min kollega Mary Banotti arbejder meget hårdt med børn, som er kommet i klemme mellem skilsmisseforældre, og hun arbejder som repræsentant for Parlamentet for at løse disse meget personlige problemer. Og der var en ung mand i Luxembourg, som fik de lokale skattemyndigheder til at tilbagebetale skat. Der er ingen, der kan gøre noget bedre end at få skattevæsenet til at betale penge tilbage! Og i min egen valgkreds har en borger klaget til udvalget over, at hans pension var blevet forkert beregnet, og han fik flere tusinde pund tilbage.
Udvalget arbejder harmonisk på tværs af vore nationale og politiske skillelinjer. Jeg ønsker at udtrykke min store respekt for det foregående års formand, hr. Newman, og for min politiske kollega, hr. Fontana, som er dette års formand. Jeg vil også gerne have ført til protokols, at udvalget sætter stor pris på vort sekretariats store arbejde og Kommissionens indsats. Rapporterne herfra er altid grundige, godt gennemarbejdede og fremlagt på en hensigtsmæssig måde.
Desværre er der ikke kun ros i min betænkning. Ministerrådet glimrer ofte ved sit fravær. Jeg gad vide, om det er til stede under forhandlingen i aften. Ikke desto mindre kommer en stor del af de andragender, vi modtager, fra borgere, som mener, at medlemsstaterne ikke lever op til de forpligtelser, som EU-traktaterne på lægger dem. Det kan dreje sig om spørgsmål om social sikkerhed, respekten for miljøet - et helt væld af problemer opstår, for det er borgerne, der søger at omsætte traktaterne til praksis ved at bo, arbejde og studere, hvor de ønsker i Europa. Det er stadig ikke altid så nemt, som vi kunne tænke os, og i hvert fald ikke så lyserødt, som vi sommetider forestiller os.
Hvis repræsentanter fra Rådet oftere og mere regelmæssigt deltog i møderne i Udvalget for Andragender, ville den type problemer kunne kommes i forkøbet. Det er ikke blot Rådet, jeg hentyder til. Vore egne tjenestegrene - og endog visse af vore udvalg - ofrer Udvalget for Andragender meget ringe opmærksomhed. Efter min mening bør et parlamentsudvalg, som bliver kontaktet af Udvalget for Andragender, se sådan på det, at der ikke kan være nogen højere prioritet end at behandle sager fra borgere, som mener, at Europa ikke fungerer godt nok.
I betænkningen har vi også bedt presse- og informationskontorerne om at være mere opmærksomme. Det drejer sig om sager af almen interesse; sager, som viser, hvad Europa betyder for den enkelte borger; sager, som viser, at Parlamentet er den enkelte borgers beskytter, og at vi bør råbe vore succeshistorier fra hustagene. Betænkningen rummer et forslag til en model, som forklarer, hvad Europas borgere har ret til at forvente af de instanser, som administrerer forordningerne og direktiverne, uanset om disse instanser er nationale regeringer eller Kommssionen. De dækker oplagte forhold såsom reglernes gennemsigtighed, hvem der forestår hvilke tjenester, retten til at få opmærksomhed med det samme, hvis den pågældende sag er sat på en offentliggjort tidsplan osv.
I Det Forenede Kongerige er disse administrative retningslinjer nedfældet i et såkaldt borgercharter, og det er denne model, som Kommissionen burde studere grundigt og kopiere på europæisk plan i det omfang, det er hensigtsmæssigt. Jeg håber, at vi kan finde frem til en mekanisme, så der kan etableres en model for god administrativ praksis i form af et europæisk borgercharter.
Endelig opfordrer vi som udvalg kraftigt til, at oplysningskampagnen »Borgerne først« ikke må undlade at minde borgerne om deres gode ret til at bede Parlamentet om hjælp med at sørge for, at de europæiske borgeres rettigheder respekteres.

Schmidbauer
Allerførst vil jeg gerne komplimentere hr. Perry for hans fortræffelige betænkning. Denne årsbetænkning er - også med hensyn til den måde, den er udarbejdet på - tegn på og udtryk for det gode samarbejde, som vi har i dette udvalg på tværs af de politiske grupper. Udvalget for Andragender har eksisteret i Europa-Parlamentet i ti år, og i denne periode er der blevet indgivet ca. 10.000 andragender af ca. 10 mia underskrivere. Med fuld berettigelse kan vi påstå, at Udvalget for Andragender er forbindelsesleddet mellem EUborgerne og institutionerne. Menneskene i Den Europæiske Union henvender sig til Udvalget for Andragender med deres bekymringer, deres negative erfaringer og deres ønsker. Ofte kan vi hjælpe med til at løse problemer, men ofte er vi bundet på hænderne, da vi, også når der er tale om et europæisk anliggende, mangler retsgrundlaget til at kunne handle. Sagen viser sig så alligevel altid til sidst at være et nationalt problem.
Undertiden bliver Udvalget for Andragender som institution imidlertid også fuldstændig misforstået. Vi anses for at være så at sige den højeste instans, frit efter mottoet, jeg, andrageren, har indgivet klage til min kommune, derpå er jeg gået til den regionale sammenslutning, og derpå har jeg så rettet henvendelse til det nationale udvalg for andragender. Der er ingen, der har givet mig ret, og jeg henvender mig nu til Europa-Parlamentet og indgiver klage dér. Sådan ser vor kompetence naturligvis ikke ud. Vi er ikke den højeste retsinstans.
Et problem, som vi altid har måttet kæmpe med, er tidsproblemet. Andragerne skal vente alt for længe på et svar eller for den sags skyld på en løsning af deres problem. Det tager tid, inden der efter modtagelsen af et andragende, som først undersøges med hensyn til, om det opfylder betingelserne for behandling, er udarbejdet et sammendrag, og det derpå også er oversat til elleve sprog.
Efter udvalgets beslutning om, at det kan behandles, begynder så først det egentlige arbejde. Kommissionen har i mellemtiden efterkommet vort krav og forsøger at behandle andragenderne meget hurtigt. Der, hvor det stadig kniber, er hos medlemsstaterne og Rådet. De arbejder kun meget langsomt, især når det drejer sig om tilsidesættelse af fællesskabsretten. Fremsendelsen af oplysninger er utilstrækkelig, dvs. for det meste ufuldstændig og netop for langsom. Vort krav lyder, at oplysninger og svar skal komme mere præcist og hurtigere fra medlemsstaterne. Der skal fastsættes tidsfrister. I den forbindelse kunne det være en hjælp for alle parter, hvis edb-systemerne blev udvidet og samordnet. Da møderne i Udvalget for Andragender jo har være offentlige siden 1992, og andragerne altid bliver spurgt, om de ønsker, at deres andragende skal behandles offentligt, skulle dette heller ikke give nogen problemer med hensyn til beskyttelsen af oplysninger. Der er undertiden stort ønske om, at andragere deltager og høres i udvalget, og vi forsøger at gennemføre det på passende vis.
F.eks. også i forbindelse med andragendet vedrørende det åbne brunkulsbrud i Garzweiler. Da vi i udvalget fandt andragernes oplysninger ufuldstændige, besluttede vi at sende en fact finding mission til stedet. Dette sker nu i næste uge.
Desværre foregår vort arbejde stadig i for høj grad i det skjulte. Mange initiativer fra andre udvalg, men også lovinitiativer fra Kommissionen står i nøje forbindelse med de andragender, som udvalget behandler. Der opdages nemlig gang på gang huller og mangler i forbindelse med europæiske direktiver og lovbestemmelser. Vort krav lyder da også, at Parlamentets tjenestegrene skal orienteres bedre og mere intensivt om retten til at indgive andragender. Offentligheden bør imidlertid også oplyses om de behandlede andragender og frem for alt om de andragender, som der er fundet en løsning på. Kun på den måde kan vi som valgte repræsentanter for EUborgerne udgøre et forbindelsesled og være så tæt som muligt på borgerne, som der tales så meget om.

Banotti
Hr. formand, dette er en uventet glæde for mig. Jeg træder i stedet for hr. Fontana, og som aktivt medlem af Udvalget for Andragender vil jeg benytte lejligheden til at meddele Parlamentet, at vi har fået nogle utroligt gode nyheder i forbindelse med børn, der er blevet bortført. Sidste år har man genfundet børn, der har været forsvundet, ofte i op til 18 måneder. Der er et meget kendt tilfælde med et tysk barn, der var blevet bortført til Vestsamoa, og andre børn var blevet bortført til Frankrig og Nordafrika. Med betydelig hjælp fra Deres kontor og Parlamentet har vi haft stor succes med at få disse børn bragt tilbage til deres forældre.
Det har givet Parlamentet god reklame. Folk betragter det som et menneskeligt anliggende, og selvom vi ikke fungerer som jurister, har vi gennem Parlamentet stor indflydelse, fordi vi kan lægge pres på de lokale myndigheder, der tror, at det bare drejer sig om husspektakler. Når vi ringer fra Parlamentet, har jeg bemærket en betragtelig villighed fra de lokale sociale eller lovgivningsmæssige myndigheder til at tage sagerne alvorligt og give os vidunderlig hjælp i processen.
En anden sag, som Udvalget for Andragender har arbejdet intenst med, er de problemer, mange lærere har med at arbejde i andre medlemsstater. Alle medlemsstater har deres små luskede tricks til at sikre sig, at folk ikke har det for let med at tage til et andet land og udøve deres erhverv der. I forbindelse med direktivet om fri bevægelighed og fri udøvelse af erhverv håber vi på forbedringer.
Jeg har også haft den ære at være ordfører for en betænkning om handicap. Et andragende indsendt af mere end 3 000 handicappede i hele Fællesskabet resulterede i min betænkning, som jeg med stolthed kan sige blev vedtaget enstemmigt i december.
Et andet andragende kom også ind på meget alvorlige sager. To af mine vælgere indsendte et andragende til Parlamentet, da deres forældre døde på grund af kultveilteforgiftning i en ferielejlighed i Spanien. Som en direkte følge af dette andragende har vi opdaget nogle meget foruroligende ting om gasvarmere, blandt andet at 61 mennesker døde i Belgien sidste år som et direkte resultat af kultveilteforgiftning på grund af vandvarmere. På den måde er vi kommet ind på emner, der overfladisk set ligger langt fra det oprindelige.
Som hr. Perry sagde, er det Europas borgere, der afprøver Europas lovgivning, Europas direktiver og de forhold, der berører dem mest.

Dybkjær
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Perry for betænkningen, som jeg synes er et excellent stykke arbejde, og så vil jeg sige, at det er vel rigtigt, som hr. Perry siger, at man er tilbøjelig til at betragte det udvalg, man nu en gang er aktiv i, som det vigtigste udvalg. Men jeg synes sådan set godt, at man kan tillade sig at sige, at Udvalget for Andragender sammen med Ombudsmanden faktisk vedrører den mest jordnære del af Unionens virke. Der er meget få andre steder, hvor borgerne i samme grad er i direkte kontakt med Unionen. Det er her, den enkelte borger har mulighed for at få en sag behandlet fuldstændig konkret. Ganske vist er det desværre ofte, fordi der er et eller andet galt i forholdet mellem landene, for det er jo det, Udvalget for Andragender tager sig af, men det er dog muligt for borgeren at indgive en klage og rejse sager stort set gratis. Hvor ellers i Unionen kan man slippe afsted med det uden voldsom advokatbistand? Det kan man faktisk, hvis man rejser en sag i Udvalget for Andragender. Men netop fordi det er her, den enkelte borger er i direkte kontakt med Unionen, er det vigtigt, at arbejdsgangen bliver så effektiv som mulig. Og da vi nu har formanden i formandssædet, vil jeg, idet jeg håber, formanden også hører efter, selv om det er på dansk, gerne sige, at når det drejer sig om den edb-mæssige side af sagsbehandlingen i Parlamentet, mangler vi altså meget. Det er næsten fuldstændigt uoverkommeligt, hvis man begiver sig ind på dette område, og jeg vil sige, at netop når det drejer sig om femten lande, der skal samarbejde, så er edb og infoteknikken noget af det mest afgørende at få sat i værk.

Tamino
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke hr. Perry for den fremragende betænkning, han har forelagt os, og dernæst minde om, at retten til at fremsætte andragender er en af de europæiske borgeres grundlæggende rettigheder. I øjeblikket af udøvelsen af denne ret et af de få områder, hvor den europæiske borger kan få direkte kontakt med de europæiske institutioner. Det er følgelig af grundlæggende betydning, at vi lader denne ret komme til fuld udfoldelse.
Jeg vil minde om, at der, som det allerede er nævnt, i de seneste ti år er fremkommet ca. 10.000 andragender, og at disse har været underskrevet af millioner af borgere. Det er derfor vigtigt at fremhæve, at samtlige parlamentsudvalg - og ikke blot Udvalget for Andragender - burde involveres i udøvelsen af denne ret, og at det er absolut nødvendigt at finde frem til en ændring af forretningsordenen, der muliggør et hurtigt svar på alle de andragender, vi modtager. I dag svarer vi med betydelig forsinkelse, og det er ikke muligt at opretholde denne dialog med borgerne og værne om denne ret, der er forbundet med det europæiske borgerskab, medmindre vi indfører ændringer, der fremskynder besvarelsesproceduren.
Fra dette synspunkt vil jeg tillige minde om, at der er tale om forsinkelser i samarbejdet med Kommissionen, men at der dog findes et samarbejde, mens der praktisk ikke er tale om noget samarbejde med Rådet. Også på dette punkt kræves der en kraftig henstilling med henblik på fuld gennemførelse af denne ret.

Vanhecke
Hr. formand, den årlige betænkning fra Udvalget for Andragender indeholder bestemt ikke meget polemisk stof. Endvidere er det utvivlsomt sådan, at der på alle administrative områder bør være mekanismer til at beskytte borgerne mod magtmisbrug eller modvilje fra alle slags administrationer. Når for eksempel grænsearbejdere inden for Den Europæiske Union støder på problemer med skatte- eller pensionsadministration, bør disse mennesker tilbydes støtte og bistand.
Alligevel må jeg beklage, at anvendelsen af den såkaldte fællesskabsret i alle detaljer konsekvent fremstilles som en slags sejr for demokratiet. Jeg erindrer om, at den europæiske fællesskabsret i mange tilfælde er kommet i stand på en måde, som man umuligt kan betegne som demokratisk, enten fordi beslutningerne træffes i en snæver kreds uden nogen eller nogens kontrol, eller fordi de træffes på et niveau så langt fra de europæiske borgere, at kontrol - for ikke at tale om indflydelse - er faktisk umulig.
Jeg vil her bruge denne lejlighed og den taletid, der er mig beskåret, til at give et meget konkret eksempel. Med Maastricht-traktaten blev det besluttet, at der til europæiske valg og kommunalvalg i alle medlemsstater skulle være stemmeret også for borgere, som ikke har statsborgerskab i den pågældende medlemsstat. Det var et arbitrært forslag, inspireret af en ren europæisk ideologi. Det var en beslutning, der blev truffet hen over hovederne på borgerne, og ikke engang ønsket af disse borgere, sådan som det for øvrigt fremgår af den kendsgerning, at denne europæiske stemmeret egentlig blev et stort flop ved de seneste valg til Europa-Parlamentet. Igennem de sidste tre år har jeg præcist som et urværk bedt Kommissionen om tal for deltagelsen heri, og til dato kan disse som sagt, tre år efter valgene, endnu ikke fremskaffes. I mit eget land truer denne europæiske beslutning med at føre til et kulturelt folkedrab - et andet ord herfor findes ikke - af flamlænderne i randområderne ved hovedstaden Bruxelles og af flamlænderne i selve Bruxelles. Titusinder nye vælgere, naturligvis næsten pr. definition ikke-nederlandsksprogede vælgere, truer med at forårsage et skred til fordel for de fransksprogede partier. Disse fransksprogede partier repræsenterer mennesker, der finder, at de hører til en slags »Herrenvolk«, et »Herrenvolk« som ikke behøver tilpasse sig sproget dér, hvor de frivilligt bosætter sig, men som tværtimod finder, at den autoktone befolkning, flamlænderne, de nederlandsksprogede, skal tilpasse sig de nyankomne.
Og denne moderne form for kolonialisme, kynisk kolonialisme, brutal kolonialisme, bliver nu støttet af en europæisk beslutning, som er uønsket af et stort flertal af mit folk og endda må betegnes som et bidrag til et kulturelt folkedrab. I det flamske Parlament blev der endda enstemmigt vedtaget en udtalelse om at underkaste denne europæiske stemmeret et antal stramme begrænsninger og betingelser. Og alt tyder på, at den trufne europæiske beslutning, der er taget hen over hovederne på alt og alle, kommer til at veje tungere end det flamske Parlaments demokratiske krav. Det er netop, fordi jeg på grund af konkrete eksempler som dette må fastslå, at det såkaldte Europa meget ofte er katastrofalt for de europæiske folks interesser, for deres fortsatte beståen og for deres egenart, at jeg er blevet europaskeptiker, og derfor kan jeg ikke godkende den foreliggende betænkning - uanset, at den ikke er polemisk.

Papakyriazis
Fru formand, også jeg vil gerne takke og rose hr. Perry for hans betænkning. Ganske vist må vi ikke glemme, at dette er en kollektiv indsats af hele udvalget, som det også fremgår af den enstemmige vedtagelse og den kreative udarbejdelsesproces med de ændringsforslag, der er blevet stillet af medlemmerne under hele behandlingen. Efter sidste års betænkning af Gutiérrez Díaz og Kuhn-betænkningen fra 1995 er det nu Perry-betænkningens tur til at gå i dybden med Udvalget for Andragender.
Selvfølgelig er Udvalget for Andragender ikke verdens navle; men det er et udvalg, der adskiller sig fra EuropaParlamentets øvrige udvalg. Hvis vi anerkender, at borgernes ret til at indgive andragender er en grundlæggende rettighed, som det også fremgår af traktaten, og hvis vi anerkender, at Europa-Parlamentet arbejder for denne rettighed, vil vi se, at Udvalget for Andragender er bemyndiget til i Europa-Parlamentets navn at støtte og realisere den europæiske borgers ret til at indgive andragender.
Denne mulighed, som borgeren har for at have direkte kontakt med Europa-Parlamentet, giver reelt mulighed for at udøve kontrol med den europæiske virkelighed. Det er en form for daglig test, en slags opinionsundersøgelse vedrørende fællesskabsretten, som den kommer til udtryk i den ofte ugunstige situation, den almindelige borger befinder sig i i sin hverdag.
Jeg tror, at dette budskab må have mange modtagere. Det er budskabet om betydningen af dette udvalgs parlamentariske funktion i Europa-Parlamentet, forsvaret af den europæiske borgers rettigheder og arbejdet for at fremme disse, som det nu har mulighed for at udføre i samarbejde med en institution som den europæiske ombudsmand.

Moorhouse
Fru formand, jeg tilslutter mig mine kollegers tak til ordføreren for hans betænkning, som er fortrinlig, og også for hans fremlæggelse. Men som den foregående taler sagde, afspejler betænkningen jo arbejdet i Udvalget for Andragender som helhed.
Jeg er outsider, for så vidt som jeg ikke er medlem af Udvalget for Andragender, men jeg hører fra tid til anden om indviklede problemer fra mine vælgere. Jeg må indrømme, at vi har haft vor del af problemer, der ikke er blevet løst. Jeg skal være den første til at erkende, at udvalget har gjort et vellykket arbejde på mange fronter. Vi har især hørt fra fru Banotti om, hvordan børn har nydt godt af arbejdet i Udvalget for Andragender. Men de hårde kendsgerninger er, at der findes mange komplicerede problemer, og nogle af dem er gået gennem mine hænder. Jeg har ikke været i stand til at løse dem for de pågældende borgere; i det mindste ikke endnu. Det er måske eller måske ikke Udvalget for Andragenders fejl. Det er måske - måske ikke - Kommissionens fejl. Men man får indtryk af, at der engang imellem er nogen, der ikke gør deres arbejde. Jeg vil sætte Kommissionens tjenestemænd i den kategori.
Og hvem tænker jeg så på? Ja, for eksempel min fortrinlige vælger, hr. Peter Thomas. Han vandt en sag mod de græske jernbaner for flere år siden, og de skylder ham flere tusind pund. Har de betalt dem? Nej, bestemt ikke! De har ikke betalt ham, selvom de har misligholdt kontrakten. Det hele trækker ud i det uendelige, og min vælger har store problemer med sin bank. Det er det første tilfælde.
Det andet er en anden af mine vælgere - hr. Hawthorne - som havde en villa i Malaga, Spanien. Den blev solgt, da kan kiggede væk et øjeblik. Han skyldte dem kun et meget lille lån. Han har nu kæmpet i seks år med de spanske domstole, og vi har reelt ikke fået nogen hjælp fra Parlamentet endnu. Det skammer jeg mig over.

Barros Moura
Fru formand, den foreliggende betænkning er, som det også fremgår af forhandlingen, et særdeles nyttigt dokument, hvori der gøres status over arbejdet i Udvalget for Andragender. Betænkningen anerkender den store indsats, der gøres af udvalget og dets sekretariat, men det må imidlertid konstateres, at vi langt fra er i stand til at opfylde borgernes forventninger med den nødvendige og ønskværdige effektivitet. Der indkommer hvert år et meget stort antal andragender, som vedrører borgernes grundlæggende interesser, og Parlamentet har som sagt ikke kunnet handle tilstrækkeligt effektivt i forbindelse med disse andragender og anmodninger om beskyttelse af borgernes rettigheder og interesser.
Det er der to slags årsager til; den ene, som vi måske selv er ansvarlige for, hænger sammen med problemet med at informere borgerne om, at denne mulighed findes, og med den komplekse og langsommelige procedure, der bl.a. skyldes kravet om oversættelse til alle de officielle EU-sprog. Den anden årsag til, at Parlamentet ikke kan handle hurtigere og mere effektivt i forbindelse med andragender og anmodninger fra borgerne, er, at klagerne ofte drejer sig om handlinger og udeladelser fra medlemsstaternes side. Problemet er, at proceduren for behandling af andragender ikke giver udvalget mulighed for at kontakte medlemsstaterne direkte og pålægge dem at efterkomme borgernes anmodninger. Vi må derfor konstatere, at hvis Parlamentet skal kunne handle adækvat på dette område, må de i traktaten fastsatte procedurer ændres.
Jeg skal dog ikke undlade at gøre opmærksom på den praktiske betydning af andragender indgivet til EuropaParlamentet vedrørende løndiskrimination mod ansatte i den portugisiske centralbank og ansatte i toldvæsenet, eksempler, der viste, at mange europæiske andragere forventer af Europa-Parlamentet, at det bidrager til at løse deres problemer. Netop af den grund må arbejdsgangen forbedres, og jeg appellerer ligeledes til Rådet og medlemsstaterne om at samarbejde ved sagsbehandlingen i Udvalget for Andragender.

Fischler
Fru formand, mine damer og herrer, den ærlige status, som Udvalget for Andragender forelægger Parlamentet vedrørende de europæiske borgeres forespørgsler, er en god anledning til at tænke nærmere over de europæiske borgeres forhold til EU-institutionerne. Frem for alt under regeringskonferencen har Kommissionen sat dette for Den Europæiske Union meget vigtige spørgsmål i centrum for sine overvejelser om institutionernes fremtid, da den tillægger det stor værdi, at borgere og institutioner bringes tættere på hinanden. Dette er i sidste instans også et spørgsmål om den tillid, som borgeren er rede til at vise Europa.
Retten til at indgive andragender er en vigtig landvinding for borgerne. Derfor er en hurtig og effektiv behandling af andragender et godt instrument, hvormed borgernes tillid kan styrkes. Med et andragende til Parlamentet gør en borger ikke kun opmærksom på en efter hans opfattelse utilstrækkelig anvendelse af fællesskabsbestemmelserne, men tilkendegiver samtidig også sin tillid til Parlamentet. Han forbinder hermed også en forventning om, at det misforhold, han gør opmærksom på, afhjælpes. Kommissionen bestræber sig derfor på at give et hurtigt og udførligt svar på de spørgsmål, som Udvalget for Andragender forelægger dem.
Dette samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen har, som det fremgår af hr. Perrys særdeles informative betænkning, også i år i mange tilfælde gjort det muligt at nå frem til løsninger og konkrete forbedringer. Den indgående undersøgelse af de meget forskellige andragender er, som hr. Perry med rette fremhæver, også af en anden grund af interesse, da Udvalget for Andragender jo er barometeret for, hvad der konkret optager borgerne, det vigtigste parlamentariske borgerforum.
Siden 1987 har mere end 10 mio europæiske borgere henvendt sig til Parlamentet med ca. 10.000 andragender. De emner, som de i første række vedrører, er sociale anliggender, miljø, skat, fri bevægelighed og anerkendelse af eksamensbeviser. Kommissionen anser det for at være en af sine vigtigste opgaver at sørge for ud fra hensynet til borgerne, at den gældende fællesskabsret anvendes ubegrænset, samt at blotlægge og fjerne eventuelle svage punkter i disse bestemmelser. Parlamentet yder i den henseende en meget værdifuld hjælp.
Kommissionen glæder sig derfor særdeles meget over det gode samarbejde og over Parlamentets anerkendende ord. Den vil fortsat fremsende alle oplysninger, som er nødvendige til en effektiv behandling, til Udvalget for Andragender og efterkommer gerne udvalgets ønske om et nært samarbejde i forbindelse med initiativet »Citizens First«.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Tv-radiospredningsvirksomhed
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0201/97) af Galeote Quecedo og Hoppenstedt for Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (C4-0203/97-95/0074(COD)) om ændring af Rådets direktiv 89/552/EØF om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-spredningsvirksomhed.

Galeote Quecedo
Fru formand, under forhandlingerne og behandlingen af direktivet om fjernsyn uden grænser har vi haft intense, langvarige diskussioner - til tider med kontroverser - men jeg tror, at alle vi, der deltog i dette arbejde, husker det som noget positivt.
Jeg mener, at vi alle har gjort en indsats og brugt vores fantasi, vi har kæmpet for vores overbevisning, men med den fleksibilitet og dialog, der nødvendig for, at forhandlingerne kan få et godt resultat.
Jeg er, fru formand, desuden overbevist om, at for alle os, der har diskuteret dette spørgsmål, har det vigtigste mål i vores holdninger været den almene interesse frem for partibestemte interesser og naturligvis frem for økonomiske interesser. Som hr. Hoppenstedts medordfører glæder jeg mig også over at konstatere den fremtrædende rolle, Europa-Parlamentet har haft i denne debat.
Betænkningens begrundelse indeholder to elementer, som Europa-Parlamentet altid har anset for væsentlige, når den europæiske audiovisuelle industri skal fremmes: Støtte til produktionen gennem en fællesskabsordning, som kunne være garantifonden, og tilskyndelse til de uafhængige producenter.
På dette punkt vil jeg gerne opfordre Europa-Kommissionen til at holde fast ved sine forslag. Europa-Parlamentet vil altid stå ved Kommissionens side i denne kamp for at bevæge sig fra erklæringer til konkrete handlinger, som kan ændre vores virkelighed.
Desuden er Europa-Parlamentet kommet med konkrete løsninger såsom udviklingen af et nyt fjernsynsfænomen, f.eks. telesalg, og opdateringen af reguleringen af reklamer, som altid kan diskuteres, men i øvrigt mener jeg, at vores forhandlinger har gjort reguleringen mere sund, hvis jeg må bruge det udtryk.
Men fremfor alt mener jeg, at Europa-Parlamentets største tilfredsstillelse ligger i den evne, det har haft til at tilgodese de samfundsmæssige interesser. Vi har bibragt direktivet en betydelig større beskyttelse af de mindreåriges rettigheder, og jeg har et begrundet håb om, at vi kan udvikle dette område i løbet af et år, når Kommissionen fremlægger resultatet af sine undersøgelser, således som det står i direktivet. Derudover har vi sikret borgernes frie adgang til begivenheder af væsentlig samfundsmæssig interesser. For at begge bestemmelser skal få fuld virkning, må vi anmode Kommissionen om snarest at fremskynde nedsættelsen af det kontaktudvalg, der er omtalt i direktivets artikel 23 b) og fastholde sit tilsagn om at underrette Europa-Parlamentet i tide om arbejdet i dette kontaktudvalg, hvilket kommissær Oreja har erklæret sig villig til.
Jeg tror kort sagt, fru formand, at vi med afstemningen vil være i stand til at leve op til de forventninger, som denne debat har skabt i vores respektive lande, takket være to års intensivt arbejde fra Kulturudvalgets side. Jeg vil gerne sige særlig tak til fru Castellina og hr. Pex, som har været formænd for udvalget i løbet af denne periode, ligesom jeg vil takke det hollandske formandskab for dets indsats og kommissær Oreja og hans medarbejdere, som har været med i vores arbejde, for deres dygtighed.

Hoppenstedt
For mediepolitikken og den mediepolitiske udvikling er det, vi har arbejdet for i 2 år, absolut mediehistorie.
Jeg mener, at vi på baggrund af den hastige udvikling i forbindelse med de elektroniske og digitale transmissionsmuligheder, frem for alt via satellit, har udført et godt arbejde. Men vi mærker også de krav, som medieudviklingen stiller os over for på vej ind i fremtiden. Vi kan sige, at det er en meget spændende opgave. I vor søgning efter de rigtige løsninger var der mange, som var behjælpelige. Det er naturligvis kollegerne, også selv om vi i mange tilfælde havde forskellige opfattelser under første- eller andenbehandlingen, det var Kommissionen, men det var også, som det netop blev sagt, det nederlandske rådsformandskab. Men jeg vil heller ikke glemme at nævne markedsaktørerne og de enkelte grupperinger, som har støttet os eller forsøgt at bringe os på rette vej. Det er ganske givet spørgsmål, som kunne fylde en hel aften.
Under andenbehandlingen traf vi vigtige beslutninger, f.eks. om definitionen af begrebet tv-radiospredning, afgrænsningen af de såkaldte nye tjenester eller også den klare definition af konkurrencereglerne, som naturligvis er et meget vigtigt element for det dobbelte system, som vi alle ønsker, uden - fru Tongue - på særlig måde at sætte den offentligretlige tv-radiospredning under pres.
Vi har fastsat, at kvoteordningen er frivillig, og vi må i forbindelse med dette spørgsmål konstatere - det var jo en meget bred debat - at alle i Parlamentet ønsker, at europæiske programmer, europæiske film udgør den største andel af vort program. Vi kunne ikke opnå noget via kvoter. Det er vor eller min mening, at kvoter endnu aldrig har frembragt programmer. MEDIA I og II, handlingsplanen vedrørende 16: 9-formatet og den omtalte garantifond, som vi stadig har for øje som et vigtigt bidrag til udviklingen af den europæiske programpolitik, alt dette er derimod elementer, som vi har tillid til vil fremme den europæiske programpolitik.
Vi har - som det allerede er blevet sagt - meget intenst drøftet beskyttelsen af de unge og her især muligheden for teknisk frakobling som sidste beslutningsmulighed for indehavere af forældremyndighed. Jeg anser det for at være en fejl, at Rådet ikke accepterede dette med det samme. Vi har som led i forligsproceduren, hvor vi opnåede et fremragende resultat, ladet udarbejde en undersøgelse, som endnu en gang skal gøre det klart, hvor der foreligger en trussel mod de unge, i hvor høj grad de unge er truet. Endvidere skal undersøgelsen naturligvis afklare spørgsmålet om, hvorvidt en mulighed for teknisk frakobling er et egnet redskab, og hvorvidt bedømmelseskriterierne, hvis de ikke harmoniseres i hele Europa, så dog får gyldighed i de enkelte lande. Denne undersøgelse af problemstillingen med hensyn til, om det er skadeligt for børn at se tv, er måske alligevel overflødig, da der allerede findes 5.000 sådanne undersøgelser i hele verden - man kunne sandsynligvis være nået frem til det på en lettere måde!
Et væsentligt emne - og jeg mener, at der også kom et godt resultat ud af vor forligsprocedure - er spørgsmålet om, hvordan vi også fremover kan give forbrugeren mulighed for at få adgang til nationalt, kulturelt og sportsligt vigtige begivenheder. I denne henseende foreslog og vedtog vi under forligsproceduren, at det skal være frivilligt at udarbejde lister.
Denne frivillighed vil gøre det muligt for medlemsstaterne - medlemsstaterne har fået forelagt forslaget derom - også at gøre noget fornuftigt med det og således finde en fornuftig vej ind i fremtiden til borgeren og forbrugeren med hensyn til adgangen til begivenhederne.
Det vil som følge af den tekniske udvikling i fremtiden hele tiden være nødvendigt for os som Parlament at gøre os nærmere tanker om den vigtige udvikling i forbindelse med mediepolitikken. Parlamentet har i disse år indtaget en nøgleposition i dette spørgsmål, og jeg kan kun sige, at hvis vi fortsætter så positivt og udvikler os som Parlament, er vi, netop hvad angår mediepolitikken, på rette vej. Jeg kan kun ønske for os, at vi arbejder videre med dette spændende emne. Så finder vi også en fornuftig løsning til medborgerne i Den Europæiske Union og udenfor i de internationale relationer i henseende til de nye medier.
Lad mig endnu en gang takke min kampfælle, hr. Galeote Quecedo, men også alle dem, dvs. alle kolleger, som har støttet os. Jeg takker også Kommissionen, frem for alt hr. Oreja, og Nicole Fontaine, som sammen med Rådet ledte forligsproceduren på fremragende måde.

Tongue
Fru formand, jeg vil gerne takke ordførerne. Vi har vist, at fremtiden for den audio-visuelle industri er en debat, der går på tværs af politiske og nationale grænser. Vi har alle udvist stor bekymring for fremtiden for fjernsynet, det mest indflydelsesrige medie i vore demokratier, og i Forligsudvalget stod vi sammen som Parlament, og det er både godt og vigtigt.
Det er værd at huske på, hvad direktivet handler om. Det handler om opbygningen af en stærk, konkurrencedygtig audio-visuel industri, som kan skabe mere end 1 million nye arbejdspladser i Europa inden år 2000. Vi kan ikke acceptere et underskud på 6, 3 mia. USD over for USA. Amerika accepterer kun 3 % af alt audio-visuelt materiel fra ikke-amerikanske kontinenter. Frihandel forudsætter gensidighed.
Direktivet handler om at sikre, at vi som europæere nyder økonomisk og kulturelt godt af denne ekspanderende industri. Vi skal skabe for at konkurrere. Vi skal sikre os, at alle vore kulturer har plads på skærmen. Canada, Australien og alle andre lande i verden sikrer sig, at der er plads på deres skærme gennem kvoter. Jeg vil sige til hr. Hoppenstedt, at europæiske kvoter ikke er lig med protektionisme. USA har en massiv strukturbetonet fordel. De kan sælge programmer til os til en tiendedel af produktionsomkostningerne, og det skyldes til dels de lovgivningsmæssige rammer, de hidtil har haft.
Vedrørende retten til at sende sportsbegivenheder er der to muligheder for fjernsynet. Den ene er styret af kommerciel efterspørgsel, den anden skabt af offentlighedens interesse. Rettigheder til at transmittere sport er nøglen. Takket være vort ændringsforslag til disse rettigheder kan alle landene lave en liste over de vigtigste begivenheder. Det sikrer, at vi fortsat kan have et kulturelt frit tv. De Olympiske Lege og den europæiske cup-finale skal for eksempel være gratis for alle borgere at se. Tv er Europas Hollywood. Direktivet om tv uden grænser er vor chance for at vise, at vi tager arbejde, investeringer, eksport og kulturel pluralisme seriøst.
Vi skal kunne skabe vore egne tv-serier, hvad enten det er Inspector Morse eller Derrick. Vi skal udnytte denne industri økonomisk, for den er snart den største arbejdsgiver i Europa. Endelig skal de væsentligste sports- og kulturbegivenheder vises gratis for alle.

Banotti
Fru formand, nu, da støvet endelig er dalet på plads på dette direktiv - måske det direktiv, der i min erfaring, og jeg har været her i 13 år, har været udsat for mest lobbyvirksomhed - synes jeg, vi skal se på nogle af de emner, der berører os, ikke kun os her i Parlamentet, men især dem, der har undret sig over, at dette direktiv er udformet på en måde, der gør det meget utilgængeligt for den brede offentlighed.
Grunden til, at jeg støttede kvoterne, er, at jeg i lighed med mange andre kolleger ikke nødvendigvis stoler på, at vore egne tv-selskaber kan lade være med at vælge den lette løsning, når det drejer sig om billige programmer. De uafhængige producenter var meget bekymrede over dette direktiv, og vi må erkende og støtte vore unge, uafhængige producenter, der allerede producerer nogle af de bedste og mest interessante programmer i Europa. Lad os især se på dem, der producerer på minoritetssprog, og som derfor er afhængige af undertekster til deres program. Men hvis vi allerede har undertekster, skulle det være muligt for disse programmer at blive set i alle de europæiske lande og forhåbentlig i resten af verden - om nødvendigt med undertekster - for de giver os et særligt indblik i mindre velkendte sprog og kulturer i vore fællesskaber. Vi skal beskytte tv-udsendelser for den brede offentlighed.
Jeg kommer fra et land, der har både statskanaler og kommercielt tv. Vi har nogle særlige problemer, og vi må også erkende, at vi ikke sælger vore egne programmer til vore egne kolleger og andre lande i Den Europæiske Union. Vi skal naturligvis søge at få indpas på det lukrative amerikanske marked, men først skal vi sikre os, at vi producerer programmer, som kan sælges til andre lande, som folk er interesserede i og vil købe, og sådan gøre det mere økonomisk interessant for de uafhængige producenter.
Dette direktiv har haft en stor katalysatorvirkning; det har tvunget os til at se på, hvad vi mener med kultur, og tillægge den en værdi, som den måske ikke har haft hidtil i vore mange overvejelser.

Larive
Fru formand, en forligsprocedure på 100 minutter viste sig at være tilstrækkelig, blandt andet fordi Europa-Parlamentet i sin visdom heldigvis - det er ikke alle, der synes det, men det gør jeg - fordi Parlamentet havde forkastet de oprindelige krav om obligatoriske europæiske kvoter for europæiske produktioner og inddragelse af nye tjenester. Den Liberale Gruppe er tilfreds, først og fremmest med det høje beskyttelsesniveau for de unge og så i det reviderede direktiv. Men jeg håber inderligt, hr. kommissær Fischler, at der virkelig bliver foretaget en seriøs undersøgelse af V-CHIP&#x02BC;en, og at denne eller et lignende teknisk instrument vil blive indført. Det drejer sig for mig om et liberalt princip: Staten fremskaffer midlerne og forældre og andre med ansvar for opdragelse beslutter selv, om de vil gøre brug af dem.
Vi er også tilfredse med den garanterede adgang til store sportsbegivenheder for det brede publikum uden ekstra omkostninger. Mine hjertelige lykønskninger til begge ordførere.
Noget helt andet, der imidlertid hører hjemme i denne sammenhæng er, at jeg er bekymret over det nederlandske forslag om at optage en protokol i Amsterdamtraktaten om de offentlige tv-spredningsvirksomheders rolle. Må staten så finansiere de offentlige tv-spredningsvirksomheder ubegrænset? Bliver der så skabt en fuldstændig undtagelsesstilling for de offentlige spredningsvirksomheder i forhold til de europæiske konkurrenceregler? Kan de kommercielle radio- og tv-spredningsvirksomheder efter vedtagelse af protokollen stadig indgive en klage til Europa-Kommissionen, hvis de offentlige spredningsvirksomheder bliver begunstiget? Kan statsmidler så bruges til at begunstige de offentlige spredningsvirksomheder ved lancering af nye tjenester eller adgang til nye markeder? Det er forhold, som ikke har noget at gøre med offentlig tjenesteydelse. Det ville være uantageligt for de liberale. Jeg har sikker viden om, at hr. kommissær Van Miert har store problemer hermed.
Vi er tilhængere af en dobbelt konstruktion. En stærk offentlig spredningsvirksomhed, som sørger for information og kulturel identitet, og plads for den kommercielle spredningsvirksomhed. Ingen magtkoncentration, men valgmulighed, ingen begunstigelser, men lige vilkår. Lad os ikke glemme, at de kommercielle spredningsvirksomheder også må hente alle deres indtægter på markedet, og alligevel er lige så stærkt bundet til alle regler i direktivet »tv uden grænser«. Sådan skal det være, men så må der også være lige vilkår.

Pailler
Fru formand, hr. Hoppenstedt, hr. Galeote Quecedo - ja, i øvrigt også fru Banotti - undrer det Dem ikke, at der er så få mennesker i salen - efter at vi i to år har været udsat for en så intens lobbyvirksomhed, hvilket De må have bemærket?
I dag uddeler De Oscars og takker den ene og den anden i en tom sal uden at undre Dem. Rådet er repræsenteret, men der er ingen kulturminister. Hr. Oreja har ikke gjort sig den ulejlighed at komme. Hr. Bangemann, der er så rasende over kvoterne, er ikke til stede.
Det er klart, at der ingen er, fordi de har vundet! Der er ingen, fordi de, som vil, og som fortsat kæmper mod kvoterne, ikke længere har tiltro til os. Det er også et nederlag for Europa og de europæiske institutioner, at vi ikke i forbindelse med regeringskonferencen er i stand til at rejse tvivl om den falske medbestemmelse, og at de 22 stemmer, der manglede for at få kvalificeret flertal, da vi havde simpelt flertal, gjorde, at vi handlede i modstrid med demokratiet.
Naturligvis bevæger vi os i retning af det, som den tidligere rådgiver i Det Hvide Hus, hr. Brejzinski, udtrykte således: «Hvad det ikke er lykkedes os at opnå ved hjælp af våben, lykkes det os nu at opnå gennem informationsmotorveje«. Og nu åbner vi informationsmotorvejene, vi åbner vore skærme. Mange lande er under alle omstændigheder allerede i høj grad invaderet. Dernæst kan man da godt sige, at vi har vundet. Med hensyn til sport er det en selvfølge, at man i alle afkroge af Frankrig og Europa kan se Tour de France eller måske Wimbledon-turneringen i tennis.
Men er det virkelig en sejr? Er det en sejr for de fanatiske tilhængere af beskyttelse mod vold og pornografi at vide, at det i den løsning - jeg var ikke specielt tilhænger af den - man endelig valgte, er bestemt, at EuropaKommissionen inden for et år i samarbejde med medlemsstaternes kompetente myndigheder skal gennemføre en undersøgelse af fordele og ulemper ved de foranstaltninger, der sigter mod at fremme forældrenes kontrol.
Men hvem tror man, at man snyder? Når man står over for en sådan udfordring for civilisationen, som De Forenede Stater siden Blum-Bayrnes-aftalerne så udmærket har forstået, idet de har forstået at dette var en prioritet, og at her lå fremtiden med hensyn til arbejdspladser, men også med hensyn til kultur, sprog og ideologi, hvorfor kan man så ikke sige det højt?
Kampen om kvoterne er vigtig. Og jeg håber, at vi kan fortsætte med at føre den med fagforeningerne og de faglige organisationer. Jeg kan fortælle, at under 50-års jubilæet i Cannes var folk overbevist og talte meget om kvoter. Jeg håber, at vi efter valgene i Storbritannien og Frankrig kan føre denne kamp intelligent og ansvarligt.

Tamino
Fru formand, også jeg vil kort erindre om, at De Grønne i den lange periode, i hvilken drøftelsen om direktivet om »tv uden grænser« har stået på, klart har tilkendegivet deres stilling og erklæret sig enige i den tekst, der blev resultatet af førstebehandlingen. I denne tekst fandt vi et betydeligt fremskridt for udviklingen af dette direktiv og så navnlig, at der blev knyttet et bånd mellem tv, medierne i almindelighed og demokratiet. Der var et bånd mellem tv og kulturen, og man erkendte nødvendigheden af, at ikke blot én europæisk kultur, men alle de forskellige kulturer, der i dag findes i Europa, skulle have en fremtid og ikke kvæles af dominerende transmissionsformer og fiktionsværker, der alle var importeret, enten fra USA eller i andre tilfælde fra Østen.
Denne situation kan vi ikke acceptere. Der blev rådet bod på den ved førstebehandlingen, men desværre blev betydningen af den tekst, der kom ud af denne, fuldstændig ændret med ganske få stemmer ved andenbehandlingen. Jeg hentyder herved ikke blot til problemet om kvoterne, men tillige - må jeg erindre om - undladelsen af i direktivet at medtage alle de mulige udviklinger inden for tv, tv, som det vil blive i fremtiden, og alt dette har bevirket, at Gruppen De Grønnes vurdering nu er negativ.
Men som andre kolleger allerede har sagt, har forligsproceduren til slut givet et let resultat, et resultat, som alt i alt kan tiltrædes for så vidt angår punkter, der vel er væsentlige - problemet om beskyttelsen af de mindreårige, problemet om en klart sikret transmission af betydelige nationale og internationale begivenheder, særlig sportsbegivenheder - men dette er dog alt i alt ikke tilstrækkeligt til at ændre vor negative vurdering af hele direktivet, således som dette er blevet udformet efter andenbehandlingen og de ændringer, der er indført af Rådet.
Som følge heraf er vor indstilling kritisk.

Sanz Fernández
Fru formand, interessen for forliget koncentrerede sig om Europa-Parlamentets forslag om at garantere en »åben« transmission af de vigtige sportsbegivenheder. Den tekst, man har vedtaget, er tilfredsstillende og afbalanceret, men jeg må beklage og fordømme, at Partido Popular-regeringen i Spanien har benyttet denne bestemmelse i direktivet som påskud og alibi til at forfølge de medier, der ikke støtter regeringen.
Parlamentets forslag indeholdt en bestemmelse om, at en »åben« transmission af visse særlig vigtige sportsbegivenheder - som de olympiske lege og VM eller EM i fodbold - skulle være obligatorisk i alle medlemsstaterne. Af juridiske grunde accepterede Parlamentets delegation til Forligsudvalget, at denne regel ikke skal være obligatorisk i alle Unionens lande, men at hver enkelt medlemsstat kan gøre det, hvis det ønsker.
I den vedtagne tekst fastholdes det, at de begivenheder, man er forpligtet til at transmittere »åbent«, skal være af væsentlig interesse i henhold til lister, der er udarbejdet af medlemsstaterne og godkendt af Kommissionen. Der fastsættes forsigtighedsforanstaltninger for at sikre gennemsigtighed i proceduren under overholdelse af samtlige principper i fællesskabsretten.
Hvad angår Spanien, foreslår regeringen imidlertid en lov, som anser fodbold for en samfundsmæssig interesse, der er vigtigere end uddannelse og sundhed, og forbyder transmission i betalingsfjernsyn af almindelige fodboldkampe i klubligaen, som finder sted hver weekend. Denne overdrevne regel er specielt unødvendig i betragtning af, Spanien er det land, hvor man kan se flest direkte kampe gratis i fjernsynet alle weekender. Denne situation var i hvert fald garanteret indtil år 2003 gennem frivilligt indgåede aftaler mellem forskellige fjernsynsselskaber, som har købt senderettighederne af klubberne.
Den pågældende bestemmelse i direktivet går ind for en balance mellem forskellige juridiske interesser, som ønskes bevaret. Retten til at få oplysninger skal være forenelig med ejendomsretten og den frie konkurrence mellem de selskaber, der ejer senderettighederne. Men med fodboldloven fra hr. Aznars regering er der tale om konfiskation, eftersom loven har tilbagevirkende kraft og ikke giver mulighed for erstatning. Hensigten med denne lov er at tvinge adskillige fjernsynsselskaber og klubber til at bryde frivilligt indgåede aftaler, således at et selskab, der har regeringens støtte, kan komme ind med klubberne. Det er rent magtmisbrug, der udøves af en autoritær regering, som har sat en krig i gang for at kunne dominere det digitale fjernsynsmarked ved at fordrive de nuværende operatører og udøve sit monopol i de kommunikationsselskaber, der er besvogret med hr. Aznar.
I Spanien anvendes direktivet »fjernsyn uden grænser« på en ynkelig måde for at forfølge modstanderne af Partido Popular-regeringen, som desuden trues og forfølges retsligt af regeringen. Aldrig har man set noget lignende i 20 års spansk demokrati.

Galeote Quecedo
Fru formand, jeg vil gøre det meget kort, for jeg ønsker ikke gå ind i en debat om Spanien. Vi er i Europa-Parlamentet, og det er ikke stedet for denne form for tale. Men jeg vil også gerne sige, fru formand, at jeg ikke tror, at noget parlament godtager løgn.

Matikainen-Kallström
Fru formand, drøftelsen om rettighederne til tv-transmissioner af store sportsbegivenheder har i princippet været god, idet det er vigtigt, at alle dem, som ønsker det, kan følge vigtige sportsbegivenheder via tv. Det er også vigtigt for de enkelte sportsgrene, at den pågældende idræt får størst mulighed offentlighed, da dette bidrager til, at den generelle interesse for den pågældende sportsgren vil stige.
Der har dog været klare mangler under udarbejdelsen af direktivet. Idrætsorganisationerne og arrangørerne af sportskonkurrencerne er ikke blevet hørt i hvert fald ikke i ret stort omfang. Direktivets virkninger netop for idrætsorganisationerne og konkurrencearrangørerne er ikke blevet undersøgt tilstrækkeligt. Salget af tv-rettigheder er en betydelig indtægtskilde for de forbund og organisationer, som arrangerer sportsbegivenheder. Der bør også tages hensyn til ophavsrettighederne og EU's principper for den frie konkurrence, også når sporten vises i fjernsynet. Begrænsning i salget af tv-rettighederne kan få alvorlige følger for sporten. Organisering af store begivenheder, især i Finland, hvor idrætten bygger på ubetalt arbejde og frivillig indsats, vil blive vanskeligere og kan vise sig at blive økonomisk umulig. Hvordan vil vi kompensere arrangørerne for disse mistede indtægter?
Ifølge forligsresultatet skal hvert enkelt medlemsland offentliggøre en liste over de sportsbegivenheder, der transmitteres til offentligheden. På denne »sorte liste« kan der også opføres konkurrencer, der finder sted i et andet land. Disse begivenheder skal derefter også transmitteres gratis til det andet land. Er dette ikke også at gribe ind over for nærhedsprincippet? Det er vanskeligt at udarbejde en liste over begivenheder. Det sætter frem for alt de enkelte sportsgrene i en ulige situation. Hvilke sportsgrene bliver opført hhv. ikke opført på listen? Hvilke sportsgrene kan ses hhv. ikke ses? Det er begrænsning af den fri konkurrence inden for sporten. Der eksisterer andre, bedre måder, hvorpå det kan sikres, at både sportsbegivenhederne kan ses, og sportstilhængerne og idrætsorganisationerne kan inddrages.

Castellina
Fru formand, den livlige og gamle diskussion af dette direktiv har ikke ført til det ønskede resultat, nemlig pligt til udsendelse af kvoter af europæiske programmer som betingelse for at skabe et virkeligt europæisk tv-marked, et resultat som havde været ønsket af Kommissionen, et ekstraordinært stort flertal i Kulturudvalget under første- og andenbehandlingen, et stort flertal i plenarforsamlingen, men ikke af det flertal af de stemmeberettigede, som var nødvendigt under andenbehandlingen, et flertal, der er praktisk talt umuligt at opnå, når der er tale om et emne, der rummer så mange og så indbyrdes modstridende interesser. Yderligere har der været enstemmig støtte til Kulturudvalgets indstilling fra de europæiske tv-operatører, der flere gange har været hørt af Europa-Parlamentet.
Der har dog ikke været tale om en forgæves kamp, fordi en regulering til støtte for den europæiske kulturs identitet er blevet opnået, for selvom overholdelsen af de kvoter, der er fastsat i direktivet, ikke er blevet retligt bindende, er der dog opnået to ting, nemlig nedsættelsen af det kontaktudvalg, der skal føre tilsyn med gennemførelsen af reglerne, og en ændring af offentlighedens holdning til problemet. Man er i dag mere bevidst om nødvendigheden af foranstaltninger med henblik på at hindre, at globaliseringen af udvekslingerne kommer til at udslette de kulturelle forskelle. Takket være alt dette vil det nu blive vanskeligere for de offentlige og private tv-stationer at lade hånt om reglerne i direktivet.
Der er således ikke tale om det resultat, vi gerne havde set, men et grundlag, vi kan bygge videre på.

Whitehead
Fru formand, det har været en lang vej for os alle, vi har alle lært lidt, vi har alle lidt lidt. Måske var denne smerte nødvendig, selv for ordførerne.
Parlamentets holdning under førstebehandlingen var efter min opfattelse plaget af for mange principper og nærsyn. Alt efter denne behandling har været en skyttegravsproces, og vi har vundet visse slag og formået at beskytte visse ting.
Hvis der havde været valg med efterfølgende ændringer i Frankrig og Storbritannien nogle måneder tidligere, kunne vi have bevaret og vundet mere. Men vi stod i det mindste fast på nogle områder. Som Hertugen af Wellington, der sagde, at han altid kunne trække sig tilbage til Torres Vedras-linjerne, så har også vi haft vore Torres Vedras-linjer.
Vi har vundet slaget om et princip og kan forudsige her under dagens forhandling, at vor holdning under førstebehandlingen til, hvad tv er og behovet for at lovgive herom, vil blive accepteret, selv af dem, der kun havde foragt og kritik til overs for os under den forhandling. For også de kommer til at se deres produkt, deres indhold truet af piraterne, af dem, der fremover udfordrer dem og deres måde at gøre tingene på. Også de kommer til at velsigne dette direktiv på grund af den basale beskyttelse, det giver alle, der ønsker det.

Fischler
Fru formand, mine damer og herrer, Kommissionen glæder sig over den tekst, som Forligsudvalget er nået til enighed om, og som er forelagt Dem i dag til afstemning. Kommissionen kan kun udtrykkeligt anbefale Dem at godkende den. Teksten er for det første resultatet af et usædvanligt samarbejde mellem institutionerne, men den lægger navnlig også grunden til en ny lovmæssig ramme for tv i Europa, en lovmæssig ramme, som er moderne, forbedret, afrundet og klar.
Den giver deltagerne i sektoren betingelser for den retssikkerhed, som er nødvendig til sektorens udvikling. For de europæiske borgere sikrer den, at der tages hensyn til den offentlige interesse, som er meget vigtig for deres dagligdag. Kommissionen vil overvåge, at alle tekstens dele anvendes fuldt ud, som traktaten kræver af den. Den vil også øjeblikkeligt nedsætte det såkaldte kontaktudvalg og støtte sig til dette udvalg ved gennemførelsen af sine opgaver.
Dette udvalg vil bestå af repræsentanter for de kompetente organer i medlemsstaterne. Som Kommissionen allerede gav udtryk for under forhandlingerne i Forligsudvalget, bekræfter Kommissionen således endnu en gang, at den er fast besluttet på på eget ansvar at informere det kompetente udvalg i Europa-Parlamentet om resultaterne af møderne i dette udvalg. Den vil forelægge oplysninger til sin tid og i passende form.
Afslutningsvis vil jeg på Kommissionens vegne gerne over for Kulturudvalget, ordførerne, hr. Galeote Quecedo og hr. Hoppenstedt, samt de på hinanden følgende rådsformandskaber udtrykke min særlige anerkendelse af det glimrende arbejde, de har udført, og som har gjort det muligt for os at opnå dette resultat.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Sundhedsovervågning
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0202/97) af Poggiolini for Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse (C40204/97-95/0238(COD)) om vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende sundhedsovervågning som led i indsatsen inden for folkesundhed (1997-2001).

Poggiolini
Fru formand, kære kolleger, med denne tredjebehandling afsluttes lovgivningsproceduren for EF-handlingsprogrammet vedrørende sundhedsovervågning. Dette er det fjerde handlingsprogram på området for den offentlige sundhed, Den Europæiske Union har indført, et program, der har til formål at indføre et sundhedsovervågningssystem gennem en omfattende indsamling af data, som medlemsstaterne vil kunne benytte med henblik på indretning og vurdering af de nationale og Fællesskabets former for sundhedspolitik, altså et vigtigt instrument, særlig i denne yderst vanskelige historiske fase, hvori alle medlemsstaterne med henblik på overholdelse af Maastricht-parametrene for indførelsen af den fælles mønt, beskæftiger sig med det yderst alvorlige problem vedrørende sundhedsudgifterne, der nu er blevet umulige at bære. En optimal funktion af et sådant sundhedsovervågningssystem vil hjælpe med at fastlægge prioriteter, forbedre sundhedssystemernes effektivitet ved at undgå ødslen med midler og følgelig forbedre sundhedspolitikkens effektivitet.
Jeg finder, at Europa-Parlamentet kan erklære sig tilfreds, fordi de ændringsforslag, det har stillet, og som nu indgår i lovteksten, betydeligt har forbedret det oprindelige forslag, der var forelagt af Kommissionen, og udvidet dets anvendelsesområde. Særlig er det lykkedes for Parlamentet under første- og andenbehandlingen samt i forberedelsesfasen for behandlingen i Forligsudvalget, der har omfattet to særdeles frugtbare trepartsforhandlinger, at opnå et godt kompromis med Rådet vedrørende så godt som samtlige tekniske ændringsforslag, særlig vedrørende tre problemer, nemlig harmoniseringen af data og indikatorer, oprettelsen af et sundhedsovervågningscenter og udvidelsen af programmets omfang. For så vidt angår harmoniseringen af data og indikatorer modsatte Rådet sig endda harmonisering af den videnskabelige sprogbrug på grundlag af en stædigt fastholdt indskrænkende fortolkning af traktatens artikel 129, der som bekendt udelukker enhver harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser. Men Rådet har dog i stedet for ordet »harmoniserede« i forbindelse med de videnskabelige data accepteret ordet »sammenlignelige«, der, når man ser bort fra de juridiske spilfægterier, var netop det, vi ønskede at opnå.
Hvad dernæst angår oprettelsen af et europæisk sundhedsovervågningscenter har man også her fundet, at de ord, der var benyttet, var for forpligtende. I stedet for ordet »center«, der i virkeligheden kan indebære forestillinger om nye kostbare agenturer, som ej heller Parlamentet ønsker, har vi opnået en undersøgelse af muligheden for oprettelse af en permanent struktur for overvågning, hvilket netop var vort mål.
Endelig er der opnået en udvidelse af programmets omfang med mulighed for samarbejde med ikke-statslige organisationer, støtte til medlemsstaterne og en nøjagtig dato for rapporterne vedrørende overvågningen af programmet. Til syvende og sidst var det hovedemne, man stredes om i Forligsudvalget, som altid størrelsen af den bevilling, der burde afsættes til et sådant program, nemlig efter Parlamentets opfattelse 20 millioner ECU i forhold til de 13, 8 millioner, der var opført i Kommissionens forslag til afgørelse. Men Rådet lagde stor sparsommelighed for dagen og beskar endda bevillingen med de 800.000 ECU og foreslog således kun 13 MECU, et tal, vi fandt utilstrækkeligt. Parlamentets delegation overvejede herefter alle mulige former for løsninger fra en nedsættelse af programmets varighed til indsættelse i artiklen vedrørende programmet af en bevilling uden for programmet til rådighed for Eurostat med henblik på indsamling af data. Man endte med til Rådets urokkelige holdning at føje en udtrykkelig erklæring fra kommissær Flynn, hvori han forsikrede, at han ikke absolut havde brug for den yderligere finansiering, som Parlamentet kæmpede for.
Til slut nåede man til en aftale, hvori de 13, 8 millioner ECU over fem år bekræftes, men hvori der tilføjes to sammenhørende erklæringer, der skal offentliggøres i EF-Tidende, nemlig en fra Kommissionen, der bekræfter dens forpligtelse til i det nye statistiske program for 1998-2000 at indføre tiltag inden for sundhedssektoren med henblik på at styrke det løbende program, og endnu en erklæring fra Europa-Parlamentet, der forpligter sig til at støtte dette tiltag under budgetproceduren. Der hersker således fortsat en vis tvivl vedrørende den bevilling, man er nået frem til, og som kan vise sig utilstrækkelig til opnåelse af det minimum af effektivitet, vi har fundet nødvendigt. Kommissionen deler ikke denne tvivl og lover om fornødent også at benytte det statistiske program for 1998-2002. Vi får se, og vi vil være på vagt.
Delegationen fra Europa-Parlamentet, som har ledet forligsforhandlingerne, tager situationen og de påtagne forpligtelser til efterretning og vurderer alt i alt det opnåede resultat positivt. Som følge heraf anbefaler vi forsamlingen at vedtage det fælles udkast i bevidstheden om den store betydning af dette program, der er af grundlæggende betydning for, at samtlige de nuværende og fremtidige programmer på sundhedsområdet vil kunne gennemføres med held.

Aparicio Sánchez
Fru formand, hr. Poggiolini er kommet med et strålende referat af løsningen på problemet med hans betænkning, vores indledende krav, vores frustrationer samt de løsninger, vi fandt frem til, for at vi kan vedtage denne vigtige betænkning, og for at jeg kan lade min gruppe tilslutte sig hr. Poggiolinis anbefaling, som jeg er helt enig i. Og jeg mener, at forsamlingen bør stemme for et beslutningsforslag, som er positivt og jeg vil næsten sige historisk.
Det er første gang, man på sundhedsområdet vil lave et program, der består i et samarbejde mellem medlemsstaterne. Det vil sige, der bliver ikke tale om summen af indsatsen fra 15 medlemsstater, men om en overvågning på fællesskabsplan, ligesom der på fællesskabsplan vil blive en gennemført en kontrol - jeg er ikke bange for at sige ordet - med alle de sundhedsmæssige parametre og med alle sundhedsindikatorerne i medlemsstaterne. Dette vil medføre en sammenligning mellem de forskellige stater, ligesom det vil medføre en kritik og nogle procedurer for at forbedre borgernes sundhed, hvilket i sidste ende er det, der er vigtigt for os.
Jeg mener, det er et vigtigt program, og at resultatet er blevet godt takket være ordføreren hr. Poggiolinis afklarethed og gode arbejdsindsats og takket være fru Fontaines menneskelige egenskaber, idet hun på fast, høflig og strålende vis har været formand for Parlamentets delegation til Forligsudvalget.
Den frie bevægelighed for personer, den fysiske afskaffelse af grænserne og den frie bevægelighed for tjenesteydelser gør, at det er sund fornuft, at sundhedsområdet er et fællesskabsområde, og mange af os beklager, at der ikke sker en ændring af Unionstraktaten, således at sundhedsområdet mere explicit kommer til at høre ind under Fællesskabets kompetence.
Indtil da tror jeg, der er lande, for hvilke betingelserne i Traktaten om Den Europæiske Union vil være en skyttegrav, hvorfra man forsvarer sig mod harmoniseringen. Hvem kan fatte, at f.eks. den »postoperative periode« i nogle lande er de tre første timer efter en operation, i andre den første dag og i andre de fem første timer. Det samme gælder den »neonatale periode« osv. osv. Vi skal i det mindste ensrette kriterierne - det er det, vi tilsigter - ved at gå ud fra nogle elementære videnskabelige normer.
Jeg mener, at den sunde fornuft er til vores fordel. Sagen er, at man ikke har villet acceptere betegnelsen »sundhedsovervågningscenter« på grund af det formynderagtige, der kan ligge i dette ord. Det gør ikke noget, det bliver i stedet en »permanent struktur«, hvor man vil samle statistikker og undersøgelser fra alle medlemslandene, og det er vi yderst tilfredse med. Derfor til lykke til alle - vi foreslår også, at Parlamentet stemmer for betænkningen.

Trakatellis
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at en nødvendig betingelse for, at Fællesskabets kompetence på sundhedsområdet kan øges i henhold til traktatens artikel 129, er, at der sker en indsamling og analyse af alle data på dette område, så de tilsvarende fællesskabsprogrammer og -aktioner kan gennemføres på den bedst mulige måde. Ligeledes er det Europa-Parlamentets faste, erklærede holdning, at beskyttelsen af den europæiske borgers sundhed bør være et grundlæggende element i Den Europæiske Unions politik. Følgelig bør der for Det Europæiske Fællesskabs vedkommende ske en opprioritering af overvågningen af sundhed og sundhedsindikatorer hos medlemsstaternes befolkninger, og det ville være hensigtsmæssigt at oprette en fast mekanisme til overvågning, evaluering og udvikling af disse indikatorer i Den Europæiske Union.
Det står også klart, at et indgående kendskab til sundhedsindikatorernes udvikling i Det Europæiske Fællesskab vil føre frem til opstillingen af prioriteter, målsætninger og programmer på folkesundhedsområdet. Disse aktiviteter burde have været iværksat straks efter vedtagelsen af artikel 129. Jeg vil heller ikke undlade at minde om konklusionerne i parlamentsudvalgets betænkning om kogalskab, som afslørede en himmelråbende mangel på reel overvågning af udviklingen inden for de alvorligste folkesundhedsproblemer, når disse problemer opstår, og ligeledes manglen på en tilsvarende gavnlig indsats. Derfor er det, selv på dette sene tidspunkt, nødvendigt at opbygge en mekanisme, hvormed der kan ske en koordinering af de forskellige aktiviteter til beskyttelse af den europæiske borgers sundhed. Det er ganske vist besynderligt, at der er afsat så små beløb til et så vigtigt program. Vi må ikke glemme, at de programmer, der er udarbejdet, hvor betydningsfulde og detaljerede de end måtte være, når det kommer til stykket ikke er andet end en tekst på de tolv fællesskabssprog og ikke et egentligt bidrag til beskyttelsen af de europæiske borgeres sundhed. Det står klart, at hvis vi skal skabe »Borgernes Europa«, kræver det en særlig opmærksomhed på sundheds-, undervisnings-, kultur- og miljøspørgsmål, og ud over den mundtlige og skriftlige interesse kræves også en politisk vilje, der kommer til udtryk gennem aktioner og generøse bevillinger, som vil medføre gennemgribende ændringer af de europæiske borgeres livskvalitet.
Jeg vil gerne takke hr. Poggiolini, som har gjort et fremragende stykke arbejde, og jeg tror, at betænkningen - på trods af vore forbehold med hensyn til finansieringen - vil blive vedtaget af Europa-Parlamentets medlemmer.

d'Aboville
Hr. formand, min kollega, professor Cabrol, der har fulgt forliget om programmet vedrørende sundhedsovervågning, er desværre fraværende og har bedt mig tage ordet på sine vegne.
Spørgsmålet om sundhedsovervågning omfatter to aspekter, som vi anser for væsentlige, nemlig harmonisering af data og definitioner vedrørende sundhed og etablering af et europæisk sundhedscenter eller -agentur med ansvar for indsamling og centralisering af disse data. Hovedformålet med sundhedsovervågningsprogrammet er nemlig at måle sundhedstilstanden og de politiske tendenser i den henseende i hele Fællesskabet og give medlemsstaterne relevante sundhedsoplysninger, således at de kan foretage sammenligninger og støtte nationale sundhedspolitikker. Hvis disse data skal kunne bruges, skal de imidlertid harmoniseres. Rådet har accepteret tanken om sammenlignelige data. Vi håber, at det vil være tilstrækkeligt til at sikre en sammenhængende og forebyggende sundhedspolitik.
Parlamentet og professor Cabrol har mange gange anmodet om, at der blev oprettet et europæisk overvågningscenter eller agentur med ansvar for indsamling og centralisering af data, overvågning af udviklingen i sygdomme og for at slå alarm i tide. Dette overvågningscenter eller denne permanente struktur, som Rådet kalder det, som skal samle de forskellige europæiske sundhedsprogrammer, skal gøre det muligt for vore medborgere at føle en større sikkerhed og sørge for, at de alvorlige fejl, vi har oplevet for nylig, ikke gentages. Ikke desto mindre ser det fortsat ud, som om Rådet stritter imod, eftersom det i den afsluttende tekst har accepteret at undersøge muligheden af at oprette en permanent struktur. Det er kun et lillebitte skridt fremad, og dette organ vil ikke se dagens lys lige med det første.
Vi stemmer for dette fælles udkast, fordi det foreslåede program udgør et fremskridt for vore medborgeres sundhed, til trods for at dette fremskridt er lille, eftersom vi starter fra bunden. Imidlertid, hr. formand og kære kolleger, vil vi fortsat kræve, at denne permanente struktur oprettes, hvad enten den bliver kaldt europæisk overvågningscenter eller center, for Europa må absolut have et effektivt instrument, både når det gælder oplysninger, alarm og beskyttelse.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, ærede kolleger, hr. kommissær, Den Liberale Gruppe er tilfreds med resultatet af forligsproceduren, dog på nær et enkelt punkt, som ingen i Europa-Parlamentet kunne tilslutte sig, nemlig det smalle budget. Heldigvis har vi hr. kommissær Flynns skriftlige forpligtelse til i det næste statistiske program at lægge passende vægt på udviklingen af statistikker for sundhedsovervågning. Parlamentet vil holde øje med, at Kommissionen respekterer denne forpligtelse.
Udviklingen af statistikker forekommer måske på kort sigt at være en omstændelig - og navnlig dyr - sag. På langt sigt kan gode statistikker imidlertid medføre store besparelser. Af talmaterialet kan vi lære meget til brug for tilrettelæggelsen af en formålstjenlig, præventiv sundhedspolitik.
Til slut, ærede kolleger, vil jeg gøre mig til talsmand for, at der i fremtiden gøres mere for at opdele oplysningerne på køn med henblik på at muliggøre en mere specifik politik.

Needle
Hr. formand, jeg tilslutter mig de øvriges bifald til det kompromis, vor ordfører anbefaler her i aften; jeg har blot tre korte kommentarer.
For det første vedrørende selve resultatet af forligsproceduren. Den aftale, man er nået frem til, er sandsynligvis det bedste, Parlamentet realistisk kunne håbe at få. På de vanskeligste områder, nemlig spørgsmålet om harmonisering, et sundhedsovervågningscenter og frem for alt de budgetmæssige følger, har det dybdegående arbejde, som ordføreren og de forhandlinger, som hr. Collins har været ansvarlig for i sin egenskab af formand for det relevante udvalg, og andre har gjort, båret frugt. Fremskridtet var måske ikke så stort, som man kunne have håbet, men vi kan alligevel fejre visse forbedringer.
Den anden kommentar er snarere et spørgsmål til Kommissionen om, i hvor stor udstrækning vi kan betragte dette som præcedensskabende for samarbejdet på sundhedsområdet. Disse forhandlinger er blevet ført ud fra nogle brede principper for terminologi og deltagelse, og det er derfor rimeligt at forvente en sammenhængende indgangsvinkel til alle vordende aspekter af sundhedspolitikken og lede efter en mere effektiv måde at samarbejde på tværs af Kommissionens direktorater og porteføljer, når vi kommer til samarbejde om forskning, eller økonomi-, social- og miljøpolitikker, der har betydning for sundheden. Det gælder bare ikke for BSE eller internt. Vi kender alle vigtigheden af samarbejde med verden udenfor, for eksempel WHO, FN eller tredjelandes regeringer, især USA's.
Det fører mig til det sidste punkt, nemlig at opfordre alle institutionerne til at lære noget af disse omhyggeligt forhandlede forslag til diskussionerne i næste uge i Amsterdam. Rådet har åbenbart til hensigt at sætte grænser for det brede område, som Kommissionen søger at dække inden for offentlig sundhed, og vil sandsynligvis følge det op med budgetbegrænsninger. Og alligevel er der et stort ønske fra offentlighedens side om handling og internationalt samarbejde om sundhedsprioriteter, som BSE-fiaskoen viste, og denne proces har bevist, at der findes fantasifulde forslag og politikker, hvis blot den politiske vilje er til stede.
Som med så meget andet på dette område skal disse konklusioner blot ses som en begyndelse. Parlamentet venter ivrigt på de aftalte undersøgelser og lige så ivrigt på en positiv holdning fra Rådet og Kommissionen til reformer af traktaten, navnlig artikel 129, så vi kan fortsætte det fremskridt, der allerede er gjort.

Ghilardotti
Hr. formand, også jeg finder det meget positivt, at vi nu er nået frem til en fælles holdning til et vigtigt forhold, der fuldt udbygger sundhedsprogrammerne. Overvågning er nemlig et grundlæggende redskab, når man skal kontrollere, om de programmer, Fællesskabet iværksætter, er effektive med henblik på målet om at bidrage til at bringe beskyttelsen af den menneskelige sundhed op på et højt niveau ved at koncentrere bestræbelserne om forebyggelse af sygdomme, fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne ved at støtte deres aktioner på dette område og fremme samordningen af de forskellige former for politik.
Også jeg vil et øjeblik beskæftige mig med bevillingsspørgsmålet. Ordføreren, hr. Poggiolini, har allerede erindret om, at Europa-Parlamentet har fundet bevillingen på 13, 8 millioner ECU utilstrækkelig, fordi den andrager under 5 millioner ECU om året. Vi finder Kommissionens forslag i denne henseende en smule inkonsekvent, fordi det ikke stemmer med den holdning, Kommissionen selv har givet udtryk for i sin meddelelse om retsgrundlaget og maksimumsbeløbene, hvori den har foreslået ikke at anføre retsgrundlaget for aktioner, der beløber sig til mindre end 5 millioner ECU.
Når dette er sagt, finder også jeg dog, at denne fælles holdning er et betydeligt fremskridt i retning af en forbedring af og kontrol med de europæiske borgeres sundhed, og jeg finder, at vi bør stemme for den.

Fischler
Hr. formand, sundhedsovervågning er i realiteten et vigtigt aktivitetsområde som led i Fællesskabets målsætning om opnåelse af et højt sundhedsbeskyttelsesniveau, som det er fastsat i artikel 3 og artikel 129.
Den meningsudveksling, de overvejelser og diskussioner, som har ledsaget den lange procedure til vedtagelse af dette program, var særdeles frugtbare og medførte konkrete forbedringer af foranstaltninger til sundhedsovervågningen i Fællesskabet. Kommissionen mener, at der på grundlag af dette program kan opstå et sundhedsovervågningssystem, der er meget værdifuldt for Fællesskabet, et system, som vil være til stor nytte for medlemsstaterne og de internationale organisationer ved overvågningen af sundhedstilstanden og ændringerne af den.
På Kommissionens vegne vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet for den støtte, som det gav programmet, og navnlig ordføreren, hr. Poggiolini, for hans arbejde og indsats.
Jeg vil kun lige knytte et par bemærkninger til forligsproceduren. Endnu en gang har hver institution udnyttet alle sine muligheder for at opnå, at programmet tager højde for deres særlige anliggender. Der er to punkter, som Kommissionen navnlig gerne vil fremhæve i denne forbindelse:
For det første de midler, der er stillet til rådighed til programmet. Jeg ved, at Parlamentet i første omgang var af den opfattelse, at 13, 8 mio ECU ikke er tilstrækkelige til et så vigtigt program. I betragtning af de vigtige opgaver, der er indeholdt deri, er der visse ting, der taler for denne opfattelse. Alligevel er jeg overbevist om, at det også med det foreslåede beløb vil være muligt at nå målene med programmet. For at understrege dette yderligere kan jeg tilføje, at såfremt Kommissionen kan regne med Rådets fulde støtte, vil den sikre, at der under gennemførelsen af det næste statistiske program lægges særlig vægt på udviklingen af statistikker inden for sundhedsovervågning.
For det andet vil jeg gerne komme ind på underretningen af Europa-Parlamentet om gennemførelsen af programmet. Jeg vil gerne understrege, at den interinstitutionelle modus vivendi ved gennemførelsen af retsakter, som vedtages efter proceduren i traktatens artikel 189 B, som det er tilfældet med dette program, er grundlaget for, at Parlamentet modtager de ønskede oplysninger. Hvad endvidere angår afgørelsens artikel 5, stk. 4, som fastsætter, at Kommissionen regelmæssigt underretter det udvalg, der er nedsat i medfør af denne artikel, om afgørelser vedrørende enkelte projekter, så forpligter Kommissionen sig til årligt også at give Europa-Parlamentet de samme oplysninger.
Jeg håber, at De vil anse resultaterne af forligsproceduren for at være acceptable, og at det arbejde, der er udført her og i de andre institutioner, fører til, at der iværksættes et program, som vil være til stor nytte for sundhedsvæsenet og helt generelt for fællesskabsborgerne.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.

Støjbekæmpelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0183/97) af Díez de Rivera Icaza for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Kommissionens grønbog »Fremtidens støjpolitik«.

Díez de Rivera Icaza
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne med det samme slå fast, at bykulturen i vores århundrede til dels kan opfattes som en støjkultur. Vores medborgere bliver i større og større grad generet af støj om natten og om dagen.
Borgernes bekymring over støjforureningen ved begyndelsen af det tredje årtusind er stigende, hvilket de undersøgelser, der er offentliggjort i det seneste Eurobarometer også viser.
Støjen kommer ind på femtepladsen på listen over borgernes bekymringer, men derudover er det også det eneste problem, der viser en stigning i klager siden 1992. Og sandheden, hr. kommissær, er, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, som jeg har den ære at være formand for, ikke er spor overrasket over denne bekymring.
For når 70 % af den europæiske befolkning udsættes for støjniveauer fra én eneste støjkilde, nemlig vejtrafikken, der ligger langt over de niveauer, der anbefales af WHO, skulle man tro, at man ville lytte med større opmærksomhed til borgerne. Navnlig når det 5. handlingsprogram - allerede i 1992 - i tabel 12 fastslår, at »Ingen må udsættes for støjniveauer, som bringer deres sundhed og livskvalitet i fare« og fastsætter en række datoer og aktioner, hvis gennemførelse vi ikke vidste noget eller meget lidt om, da programmet skulle revideres.
Hr. formand, hvis det er rigtigt - og det mener vores udvalg, det er - at Unionen skal nærme sig borgerne, hvordan forklarer man så, at Kommissionen ikke har taget hensyn til sit arbejdsprogram for 1996, ifølge hvilket den forpligtede sig til i juli måned i samme år at fremlægge en pakke af lovforslag om støjforurening. Det vil sige: To rammedirektiver og en meddelelse. Det, vi diskuterer her i dag, er en svag grønbog, der erstatter - og det er vigtigt at understrege - Kommissionens tidligere løfte om lovgivning med et tilsyneladende utilstrækkeligt program, der, som vi alle ved, ikke er bindende i nogen af sine faser.
Jeg har tydeligvis intet imod, hr. formand, at man i Unionen indleder en debat om støjforurening mellem Kommissionen, de statslige, lokale og regionale myndigheder og eksperter på området, herunder jurister og borgerorganisationer. Dette vil uden tvivl være meget interessant og positivt. Men når syv ud af ti borgere med fare for deres sundhed og livskvalitet er udsat for støjniveauer, som ligger langt over de niveauer, der er tilladt af WHO, bør Parlamentet, Kommissionen og Rådet se det som deres vigtigste forpligtelse at handle her og nu for at finde frem til et passende lovgivningsmæssigt svar gennem løfter og konkrete foranstaltninger.
Derfor hilser vi både debatten og programmet velkommen. Men det, vi først og fremmest anmoder om i vores beslutningsforslag - og jeg vil blive ved med at gentage det - er at Kommissionen samtidig, i år, fremlægger den bebudede lovgivning om nedsættelse af støjforureningen. Det er det, vi anmoder om. Og jeg beder Dem viderebringe dette til Deres kollega, fru Bjerregaard, som lige så stille er udeblevet fra mødet i eftermiddag.
Jeg vil slutte, hr. formand, med at sige, at vi kun anmoder Kommissionen om noget så elementært som at holde sit ord og Rådet om at lytte til dette nødråb fra borgerne - og det er aldrig blevet udtrykt bedre - om at støjen skal bekæmpes.
Og efter først at takke fru Graenitz for hendes uvurderlige hjælp vil jeg tillade mig at underbygge det, der er blevet sagt indtil nu, med en personlig oplevelse. For to måneder siden skulle jeg opereres for en alvorlig sygdom. Og det værste, ærede medlemmer, det der var sværest at holde ud, var ikke smerten, men den ulidelige støj fra nattens trafik, fra skraldevognene og fra ambulancernes sirener. Det var umuligt at hvile sig, hr. kommissær, for det var et grusomt mareridt af støj.

Argyros
Hr. formand, mine damer og herrer, det er klart, at for at nå frem til en integreret støjbekæmpelsesstrategi må Fællesskabet og medlemsstaterne disponere over så præcise og dybtgående oplysninger som muligt vedrørende de virkelige omkostninger og følgerne heraf.
Derfor bør Fællesskabet dels udvikle en ensartet fremgangsmåde for måling og vurdering, som senere kan gennemføres på samme måde i alle medlemsstaterne, dels tage initiativ til en generel orientering og teknisk bistand til medlemsstaterne i forbindelse med tilrettelæggelsen af forskning, informationsudveksling og bevidstgørelse af offentligheden samt kontrollen med foranstaltningernes gennemførelse.
Som bekendt findes der endnu ingen fællesskabslovgivning, som fastsætter grænser for støjen fra industrianlæg, selv om de fleste medlemsstater har indført tærskler for støjgener i industriområder. Støjbekæmpelse ved kilden betyder øgede udgifter, når industrien skal tilpasse sig til de nye standarder.
På den anden side bør industrien tage hensyn til, at støj, ud over miljøforurening, er en af de væsentligste årsager til ulemper og forringelse af livskvaliteten, der tilskrives industrien, og er med til at skade dens billede i offentligheden og blandt forbrugerne. Derfor er støjbekæmpelse også i industriens interesse.
Man bør dog ikke forvente, at der med indførelsen af strenge foranstaltninger kan opnås øjeblikkelige resultater. Samfundet og industrien har brug for mindst ti års programmering og tilpasning, før de positive resultater kan blive mærkbare. Hvad angår omkostninger, bør de spredes gradvist, således at de ikke belaster staten, industrien og borgerne på uforholdsmæssig vis.
Det er indlysende, at fællesskabspolitikkerne inden for rammerne af de forskellige programmer og aktioner til fordel for miljø-, transport-, regional-, industri- og socialpolitikken bør koordineres på en sådan måde, at støjproblemer kan imødegås på alle fronter og således mere effektivt. Her ser jeg til min overraskelse, at Transportudvalget ikke har ønsket at udtale sig om grønbogen, selv om spørgsmålet direkte berører luft- og landtransportområderne.
Endelig tror jeg, at medlemsstaterne i samarbejde med industrien bør tage støjproblemet op på en velovervejet og ansvarsbevidst måde og under hensyntagen til costbenefit-spørgsmål, så de samlede omkostninger ikke bliver uoverskuelige, men borgernes arbejdsforhold og livskvalitet tværtimod forbedres og på længere sigt bliver mindre bekostelige, hvilket samfundsmæssigt er til gavn for alle.

Estevan Bolea
Hr. formand, jeg har ikke meget at tilføje, eftersom fru Díez de Riveras betænkning er så udmærket og komplet, at den siger det hele, og jeg støtter alt, hvad hun påpeger i sin betænkning.
Det er fint, at vi begynder med en grønbog, det er fint, at der indledes en debat, men hvis der er noget, vi ved noget om, er det årsagerne til støjen. For når man laver en undersøgelse, viser det sig, at det, størstedelen af befolkningen beklager sig over på miljøområdet, er støjen. Man må nedsætte støjen både i industrien og dér, hvor det største problem ligger: Køretøjerne og vejtrafikken.
Som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi vil jeg sige noget om dette spørgsmål. I det tredje og fjerde FTU-rammeprogram er der i forbindelse med telematik- og materialeprogrammet truffet foranstaltninger til at reducere støjen fra udstyr, men det er ikke nok, hr. formand, der skal gøres meget mere.
Inden for industrien skal man skelne mellem to store områder. De store industrier giver ikke problemer, fordi de ligger på store arealer, hvor støjen når ikke uden for området. Støjproblemet i disse industrier har med hygiejne og sikkerhed på arbejdspladsen samt forebyggelse af arbejdsskader at gøre, og her findes der en særlig lovgivning. Derfor skal vi ikke komme ind på dette emne her.
Noget andet er de små industrier i de bymæssige bebyggelser, de små produktionsværksteder, som generer borgerne usædvanlig meget. Navnlig generer støjen fra diskoteker, ambulancer og vejtrafikken samt støj i forbindelse med en ikke hensynsfuld optræden over for naboer.
Inden for forskningsprogrammets rammer anmoder vi Kommissionen om at pålægge Den Europæiske Standardiseringsorganisation at fastlægge nye standarder for fælles støjindekser i forskellige maskiner og inden for forskellige aktiviteter i Unionen. Adskillige programmer kan indføjes i det 5. handlingsprogram, hvilket vil være et meget interessant arbejde. Vi mener også, at man inden for støjmåling ikke kun skal fastlægge standarder, men også arbejde på at nedsætte støjen fra køleskabe, aircondition-anlæg, og navnlig fra maskiner inden for byggeindustrien.
Vi har et gammelt Europa, hvor der konstant er byggearbejder i gang, og støjen fra byggeriet er ganske enkelt uudholdelig, og hertil kommer støjen fra trafikken, som fru Díez de Rivera omtalte. Disse støjgener bør begrænses. Men derudover burde det være et lovmæssigt krav - ikke frivilligt, for så vil det ikke blive gjort, eller også vil det blive gjort dårligt - at de store og små industrier udarbejde en plan til minimering af støjen, ligesom man inden for affaldsproduktionen har pligt til at udarbejde en minimeringsplan, selv om de heller ikke gør det.
Jeg mener, at dette - hvad enten det er med i miljøplanen eller ej - vil være et vigtigt fremskridt. I forbindelse med bygningen af nye jernbanenet, nye veje og nye køretøjer vil det også være nødvendigt at tage støjfaktoren med i betragtning. Til lykke til fru Díez de Rivera. Vi er alle enige om, at dette er første skridt på den vej, vi skal videre ad.

Graenitz
Hr. formand, mine damer og herrer, hvis vi udsatte vore øjne for lys med samme intensitet, som vi udsætter vore øre for støj, ville vi alle med det samme blive blinde. Alligevel er spørgsmålet om støj et spørgsmål, som gang på gang giver anledning til meget kontroversielle diskussioner, selv om støj er en af de kraftigste miljøbelastninger, selv om der i mange EU-miljøprogrammer - senest i det femte handlingsprogram på miljøområdet - er henvist til, at støjbegrænsning, støjbekæmpelse er en meget vigtig foranstaltning til bevarelse af menneskenes sundhed, og at de generes særdeles meget af støj.
Fru Díez de Rivera Icaza, som jeg gerne vil takke mange gange for betænkningen, og som jeg også gerne vil fortælle, at jeg glæder mig over, at vi kan diskutere tingene med hende, har meget nøje anført særdeles mange af disse punkter i sin betænkning.
Det vigtigste er, at Kommissionens grønbog efterfølges af en lovgivning, at denne rammelovgivning for støjbekæmpelse, som allerede var fastsat i Kommissionens program sidste år, omsider kommer, da jeg anser det for at være nødvendigt, at De gør noget her.
Ganske givet er meget af det, som vore borgere opfatter som støj, ikke Unionens ansvar. Men menneskene spørger ikke: Hvem er ansvarlig for støjen? Hvilket lovgivningsorgan fastsætter bestemmelser for støj? De ønsker derimod at få fastsat bestemmelser for støjen. Derfor skal vi gøre noget; vi bør absolut inddrage nærhedsprincippet, men vi skal opnå enighed om en aktion.
Jeg mener, at de spørgsmål, som allerede er berørt - støj fra fly, vejtrafik, jernbaner - kan bekæmpes med mange midler, at det er nødvendigt at fastsætte grænseværdier for støj fra redskaber og maskiner, og at vi skal gøre fremskridt på forskningsområdet. Vi har mange forskningsprogrammer, som beskæftiger sig med støj, og her bør der virkelig ske noget!

Oomen-Ruijten
Hr. formand, må jeg begynde med at ønske fru Díez de Rivera Icaza til lykke. Jeg er også særdeles taknemlig for, at jeg har lejlighed til at veksle ord med hende i plenarforsamlingen i dag, og at hun er kommet sig så godt igen, at hun kan være til stede her.
Én af de ældste former for miljøgener er for øvrigt ikke støj, men stank. Men stank er et meget subjektivt begreb. Jeg kalder den derfor også lugtgene. For hvilken parfume, man end lugter til, så er den stank, hvis man ikke synes, den lugter godt, ikke en behagelig lugt. Men det er én af de ældste ulempelovgivninger, vi har i Europa. For støj er der en anden lovgivning, en lovgivning, som ofte findes i medlemsstaterne. Støj er noget, som også kan være skadeligt for sundheden. Derfor er det nødvendigt, at vi på en eller anden måde også gør noget netop ved støjgener.
Hensigten med grønbogen er allerførst at se på, om vi sammen kan indgå fælles aftaler. Vi må så fastslå, på hvilke områder vi finder, at der skal indgås fælles aftaler i Europa. Vi finder alle, at støjforureningen skal begrænses.
Hvad vil »fælles&#x02BC; så sige, når det gælder bekæmpelse af støjgener? Vi optræder fælles, når vi ser på, hvor vi finder, at der optræder konkurrencefordrejende elementer i Fællesskabet. Hvis jeg nu ser på grønbogen, må jeg fastslå, at der for eksempel, hvad angår flystøj, nok tales om mere lydsvage fly, at det nok siges, når det drejer sig om dækstøj, at der må produceres en anden slags dæk i Europa, men der egentlig ikke tales om en fælles fordeling eller aftaler herom, og at det derfor skulle kunne komme så vidt, og de historiske kendsgerninger er til stede, at en regional flyveplads bliver afslået i den ene medlemsstat, medens den på grund af mildere krav godt kan anlægges i en anden medlemsstat, seks kilometer fra grænsen, sådan så den anden medlemsstat alligevel får gener af den.
Jeg mener altså, når vi beder Den Europæiske Kommission om at gøre noget ved støjforureningen og ved bekæmpelsespolitikken, at dette først og fremmest skal gælde for det apparatur, der bruges, de maskiner, som bruges, og at der på den anden side må gennemføres en rammelovgivning for de punkter, hvor vi finder, at de konkurrencefordrejende elementer har frit løb. Jeg tænker her på zoneregler for flyvepladser. Jeg tænker på højhastighedstog, store motorveje, som man må gøre noget ved. Jeg finder, at man for den resterende del må gå ud fra, at vi kan regulere det indbyrdes på nationalt, henholdsvis lokalt niveau.

Eisma
Hr. formand, støjforurening er bestemt et problem, som har krav på opmærksomhed på europæisk niveau; det er vi alle enige om. Men vi må passe på, at vi, når vi fastlægger forholdsregler, husker subsidiaritetsprincippet. Fru Oomen talte om zoneregler for flyvepladser og flymotorer. Ja, det er typisk grænseoverskridende forhold, som vi må tage op på europæisk niveau. Men på den anden side må vi inden for rammerne af subsidiaritetsprincippet også sørge for, at de forholdsregler, som skal tages på nationalt og regionalt niveau, rent faktisk bliver taget her.
Der er en række gode punkter i den flotte betænkning fra vor kollega, fru Díez de Rivera, såsom udvikling af fælles målemetoder i Europa. Vi må i EU samle information gennem Miljøagenturet; det må spille en væsentlig rolle her. Orientering af offentligheden, det er alt sammen godt, og vi har allerede mange direktiver på støjforureningsområdet for forskellige produkter: Fly, byggemaskiner, tænk på den debat vi har haft her om støjgener fra motorer. Med andre ord, der findes allerede mange, og i Den Liberale Gruppe er der nogen tvivl om, hvorvidt et rammedirektiv virkelig er nødvendigt. Artikel 23 om at anføre en rammelovgivning i grønbogen, og så gennemføre den, det er en dårlig idé, nej, lad os inden for rammerne af subsidiariteten fortsætte med at tage de ting op, der skal tages op på europæisk niveau, og tage de andre ting op på lokalt, regionalt og nationalt niveau. Det er så nogenlunde Den Liberale Gruppes mening om fru Díez de Riveras betænkning.

Papayannakis
Hr. formand, støj er ikke kun bykultur, som vor kære ordfører sagde, det er også en del af vor moderne turismes - ofte masseturismes - kultur, og jeg tænker her især på badeturismen.
Den Europæiske Unions borgere drager på ferie i millionvis og møder en række støjgener. Om dagen de forskellige motoriserede transportmidler på havet og om aftenen natklubberne, der er store støjkilder, og som menes at være med til at tiltrække turister og følgelig øge konkurrenceevnen. Som altid er et sådant forsøg på at øge konkurrenceevnen særdeles skadeligt for både turisterne og deres sundhed og virker selvdestruktivt på turismen selv.
Dette er for mig årsagen til, at vi insisterer på, at der på et seriøst grundlag udformes en fælles politik, som tager hensyn til de millioner af europæiske borgere, der tager på ferie, en politik, som sætter grænser og hindrer konkurrence ved hjælp af støj, hvilket i sidste instans også vil være til gavn for de støjende turistvirksomheder selv.

Tamino
Hr. formand, også jeg vil først og fremmest takke fru Díez de Rivera Icaza for hendes fremragende betænkning, idet der er tale om et dokument, som endelig klart redegør for støjproblemets betydning for alle Europas borgere. I dag er en stor del af befolkningen i Europa tvunget til at leve med farlige støjniveauer, og vi kan ikke undlade at beskæftige os hermed. Stillet over for manglen på både en fællesskabslovgivning og ofte tillige en lovgivning i medlemsstaterne kan vi givet ikke være tilfredse med en grønbog, der ikke indeholder bestemte forpligtelser til inden for den nærmeste fremtid endelig at komme frem til regler, der er egnede til at løse problemerne for samtlige de borgere, der lever under disse forhold.
Vi ved i dag meget vel, at følgerne af støjen rammer på forskellige niveauer. Den påvirker direkte mennesket fysiologisk, men indvirker også direkte på levevilkårene og menneskers psyke og livsrytme. I denne henseende er problemet vedrørende natlig støj som allerede nævnt af ordføreren ganske særlig farligt, fordi den hindrer den vigtige fysiologiske funktion, der udgøres af søvnen, som er en nødvendig livsbetingelse for enhver. Ikke at kunne sove i fred og ro griber nemlig dybt ind i den enkeltes liv.
Dette være sagt, fordi det er af stor betydning, at der for lufthavnes vedkommende findes et sæt regler, der forbyder beflyvning om natten eller kun tillader denne, dersom der ikke i nabolaget findes beboelsesejendomme og følgelig folk, der kan lide alvorlig skade. Jeg skal her erindre om, at Udvalget for Andragender har modtaget mange andragender vedrørende dette problem.
Generelt kan man sige, at en stor del af, omend naturligvis ikke hele støjforureningen er forbundet med transportproblemet. Dette er grunden til, at der i betænkningen gøres meget ud af dette punkt. Jeg vil tillige nævne, at det er af særlig betydning, at der i de nye planer for transeuropæiske transportnet tages hensyn til en eventuel forøgelse af støjen som følge af disse. Jeg hentyder herved særlig til problemet vedrørende højhastighedstogene.
Jeg håber derfor, at godkendelsen af denne betænkning endelig kan påvirke Kommissionen til at tilpasse reglerne og give os egnede bestemmelser på området.

Blokland
Hr. formand, Den Europæiske Union har indtil nu været ret tilbageholdende med at udstede regler vedrørende støjgener. Jeg kan godt forstå denne tilbageholdenhed, fordi støjproblemer i de fleste tilfælde er lokale. Alligevel har de mange europæiske aspekter. Jeg skal blot nævne støjnormer for produkter som biler og græsslåmaskiner og de grænseoverskridende støjgener, der for eksempel forårsages af, at en vej eller en flyveplads ligger tæt ved en landegrænse. Det er pudsigt, at borgerne morer sig lidt over disse græsslåmaskiner under mottoet: Har de ikke noget bedre at foretage sig i Europa. Alligevel mener jeg, at det netop er den slags ting, som skal reguleres på europæisk niveau. Kommissionen er i sin grønbog stadig tilbageholdende, og efter min mening med rette. De fleste støjproblemer er nu engang lokale, og de kan også bedst løses på det niveau. Når Kommissionen derfor kommer med et begrænset antal konkrete forholdsregler, så vidner det om sund fornuft. Hvad mening har det at ville ordne alle mulige sager i direktiver på europæisk niveau, hvis der ikke ændres noget i den praktiske gennemførelse, fordi Rådet ikke kan tage sig sammen til at lægge stramme bånd på sig selv?
Jeg tror ikke, at en formulering af grænseværdier for støjgener med almen gyldighed for hele Unionen vil fungere. Man foreskriver så i realiteten noget for den geografiske planlægning, som ikke kan gennemføres. Tilbage står, som Kommissionen foreslår i sin grønbog at sikre en bedre harmonisering af evalueringen af støjgener. Her findes der et direktiv med skattemæssige foranstaltninger over for støjgener fra trafik, foranstaltninger over for jernbaneog flystøj og støj fra udendørs apparatur.
Díez de Rivera-betænkningen tilføjer her et stort antal henstillinger, som jeg stort set alle kan støtte. Det er alt sammen udmærkede forslag til støjbekæmpelse. Kun den opfattelse, at dette skal optages i et rammedirektiv, komplet med grænseværdier, som skal anvendes i den geografiske planlægning, kan jeg ikke støtte. Der slår Kommissionen for stort brød op.

Kokkola
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, støj er et af de store miljøproblemer, og med den hurtige teknologiske udvikling vil det inden længe blive et af de største problemer.
Kommissionens grønbog er et vigtigt skridt; men jeg så det gerne færdiggjort med et rammedirektiv. Jeg er fuldstændig enig med min kære og erfarne kollega, fr. Carmen Díez de Rivera Icaza, og hendes betænkning, som dækker emnet på fyldestgørende vis. Jeg vil dog gerne fremhæve et par ting:
Støjforurening er et moderne fænomen. Vi hører ofte mennesker klage over forskellige former for støj. For det drejer sig ikke kun om støj, der kommer fra flyvemaskiner, som det helt korrekt blev sagt, eller støj fra fabrikker. Det er også støj, som måske ikke er så stærk, men som er daglig og konstant og derfor generer og skader den menneskelige organisme, uden at det umiddelbart opfattes.
Der bør være strenge regler for store anlægsarbejder, for vi ser oftere og oftere, at der bygges motorveje tæt på beboede områder. Vi konstaterer også, at byzonerne i nærheden af lufthavnene udvides. Jeg mener, vi har pligt til at undersøge og imødegå dette problem som helhed.
Endvidere finder jeg det meget vigtigt, at der foretages undersøgelser af kvaliteten af de materialer, der anvendes til lydisolering, for at sikre, at det er miljøvenlige produkter.
Endelig finder jeg det vigtigt, at der i de standarder, der skal opstilles for de forskellige former for støj, tages hensyn til de klimatiske forhold i Den Europæiske Unions medlemslande, idet der er store forskelle på Nord- og Sydeuropa.

Bébéar
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer. Flertallet af europæere anser støj for at være den alvorligste gene, og næsten 70 % mener, at deres livskvalitet er forringet på grund af støj. Desuden lider over 20 % af europæerne af sygdomme forårsaget af for høje støjniveauer.
Jeg er øre- næse- og halslæge med speciale i tunghørhed og døvhed. Jeg vil gerne her forsikre Dem om, at antallet af lidelser og tilfælde af tunghørhed og døvhed forårsaget af støj stiger fra år til år, som det ganske rigtigt anføres i beretningen fra Verdenssundhedsorganisationen. Hertil skal ligeledes tilføjes de ikke-auditive konsekvenser af støj, navnlig for søvn, arbejdspræstationer, indlæring i skolen, antallet af lægebesøg, forbrug af angstdæmpende medicin og endda neuroleptika.
Historien har gennem tusinder af år vist os, at mennesket kan tilpasse sig, men denne tilpasning har en pris, og hidtil har de nationale regeringer og Fællesskabet reageret alt for lidt. Lovgivningen er utilstrækkelig. Det er på høje tid, at Den Europæiske Union tager fat på problemet i hele dets omfang og gør støjbekæmpelse til en af sine prioriteter. Med henblik på dette er det nødvendigt at gå videre end de generelle og generøse ønsker om forbedring. Der skal fastsættes en præcis tidsplan med fælles maksimumniveauer, hvis vi vil undgå, at denne svøbe breder sig. Det er nødvendigt at tilskynde til mere forskning.
I denne forbindelse henvender jeg mig til fru Cresson og beder hende give os de nødvendige standarder. De aktuelle standarder for støj svarer nemlig ikke til den fysiologiske virkelighed. Vi har brug for en fast tidsplan med ajourførte standarder, og det er nødvendigt, at Den Europæiske Union overvåger situationen, gennemfører regelmæssige kontroller og indfører sanktioner i tilfælde af overtrædelse.
Forholdet mellem støj og sundhed er ekstremt komplekst. Gennem klare forpligtelser, konkrete foranstaltninger og en fast politisk vilje kan vi give samtlige europæere den beskyttelse, de kræver. Jeg anerkender derfor fru Díez de Riveras betænkning, som bør give Europa-Parlamentet anledning til at udtrykke de europæiske borgeres stærke forventninger over for Kommissionen.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, ærede kolleger, hr. kommissær, jeg vil gerne i denne forhandling gøre mig til talsmand for, at man i europæisk sammenhæng tager hårdere fat på støjgener fra flytrafikken og søger at nå frem til en ensartet forhøjelse af støjnormerne, sådan som ordføreren har foreslået i sit beslutningsforslag, punkt 29. I øjeblikket er det kun de større og mere konkurrencedygtige lufthavne, der er i stand til at opfylde strengere normer og at nægte støjende fly adgang. De mindre lufthavne, som må kæmpe mere for at bevare deres rentabilitet, stiller så få krav som muligt, og de bliver derfor et Mekka for de gamle, støjende fly, som større lufthavne ikke mere accepterer. Tag for eksempel i mit eget land lufthavnen i Oostende. Oostendeområdets levedygtighed bliver sat alvorligt på spil, fordi der ikke er nogle strenge normer i denne lufthavn. Disse normer gælder øjensynlig kun for Zaventem.
Endelig finder jeg det væsentligt, således som ordføreren foreslår det i sit beslutningsforslag, punkt 8, at forebyggelse og bekæmpelse af støjgener optages ved siden af de andre miljøkriterier som udtrykkelig betingelse for godkendelse af finansieringen af projekter gennem strukturfonden.

Sornosa Martínez
Hr. formand, jeg støtter helt fru Díez de Rivera Icazas betænkning. Det er en enestående betænkning om de retningslinjer, som bør iværksættes så hurtigt som muligt.
Støjforureningen er sammen med luftforureningen det største problem, vi har i byerne, og er skyld i forringelsen af livskvaliteten i byerne. Jeg kommer fra Valencia, en af de mest støjende byer i Europa på grund af trafikken, men også på grund af støj fra fritidsaktiviteter. Og hvis dette kort over Fællesskabet bliver udarbejdet - hvilket jeg håber - vil Valencia uden tvivl indtage en af de førende pladser.
Som det blev sagt af ordføreren, kan støjen fra vejtrafikken, fra byggearbejder og fra industrien forhindre og genere borgernes normale liv. Vi har alle nære eksempler på, hvordan støjen influerer på os hver dag. Støjniveauet i vores byer ligger over de anbefalede maksimumværdier, og kravet om at udarbejde et bindende fælles rammedirektiv og iværksætte nationale og lokale foranstaltninger og aktioner er et meget presserende spørgsmål. Vi skal imødegå støjen globalt ved at nedbringe vejtrafikken, støtte den kollektive transport og føre en jordpolitik, som favoriserer det funktionelle og ikke spekulationen.
Til slut vil jeg personligt lykønske ordføreren med, at hun har forsynet sin betænkning med to breve fra den spanske nobelpristager i litteratur, Juan Ramón Jiménez, som begyndte at beklage sig over støjproblemerne i begyndelsen af dette århundrede. Gid vi i dag, halvfjerds år senere, kun beskæftigede os med støjen fra fårekyllingerne og fra pianolaerne, og ikke behøvede at sige til Kommissionen, at dette er et presserende og livsvigtigt spørgsmål for alle borgerne.

Sandbæk
Hr. formand, Kommissionens grønbog om »Fremtidens støjpolitik« indeholder mange væsentlige og korrekte betragtninger om de støjproblemer, vi oplever i vores hverdag. Især bemærker jeg med tilfredshed, at Kommissionen er specielt opmærksom på støjgener fra landevejstrafikken, den absolut mest generende støjkilde i Europa. Jeg bifalder, at Kommissionen har erstattet sit første ønske om at forpligte de enkelte medlemslande til at overholde en fælles lovgivning på området med et støjbekæmpelsesprogram.
I Danmark er det nemlig den mest udbredte opfattelse, at det er fornuftigt at løse støjproblemerne på nationalt niveau. Vi har således afhjulpet alle væsentlige støjproblemer på forbilledlig vis. Vi har en overordentlig velfungerende planlovgivning, der sikrer en fornuftig planlægning af det fysiske landskab med respekt for de menneskelige vilkår. Det sker på bedste demokratiske vis i dialog med de lokale instanser i nærmiljøet. Ligeledes får danske borgere, der beviseligt er generet af trafikstøj, støjisoleret deres huse på statens regning. Vores internationale lufthavn i Kastrup har i samarbejde med det danske folketing indført et fuldstændigt landingsforbud for specielt støjende fly i nattetimerne, og er i øvrigt i dag en af Europas mest støjsvage lufthavne.
Med al respekt for Díez de Rivera Icazas store og glimrende arbejde kan jeg derfor ikke gå ind for de ændringsforslag i betænkningen, som efterlyser et fælles rammeforslag. De øvrige ændringsforslag kan jeg i det store og hele varmt støtte, og jeg vil indtil videre afvente, om den stramme nationale opfølgning, som ændringsforslagene opfordrer til, vil finde sted. Grønbogens fine analytiske afsnit giver en god beskrivelse af de støjgener, vi lider under i dag, og kan netop fungere som et stærkt incitament til denne opfølgning.

Pollack
Hr. formand, først en ros til fru Díez de Rivera Icaza for hendes lidenskabelige forfølgelse af støjemnet trods sygdom. Jeg bifalder den længe ventede grønbog om støj, fordi syv ud af ti borgere i Europa er udsat for støjniveauer, der ligger højere end dem, der anbefales for at sikre et godt helbred. De hovedskyldige er blandt andet, som vi ved, for megen støj fra trafik og fly. Selvom det ofte betragtes som et lokalt anliggende, koster det det europæiske samfund og erhvervsliv mange penge på grund af stressbetingede sygdomme, som støj i høj grad bidrager til.
I byområder kan man tit konstatere, at problemet er størst for de fattigste borgere og i de fattigere områder, hvor folk skal bo eller arbejde i nærheden af store, larmende, forurenende veje. Det er på høje tid, at disse problemer bliver løst meget mere effektivt, end vi har kunnet hidtil.
Mine vælgere i London lider også under problemerne med forstyrret søvn på grund af de tidlige morgenfly fra Heathrow, og jeg håber, at Parlamentets opfordring til et forbud mod fly vil blive vedtaget, før mine borgeres liv gøres endnu mere ulykkelige med den øgede lufttrafik, som sikkert er resultatet af Terminal 5.
De foranstaltninger, der nævnes i grønbogen, er alle vældig gode: målinger, informationsudveksling og kortlægning af støjen. Det er Parlamentet enigt i. Men vi skal også have et rammedirektiv om støjnedbringelse, og vi beder Kommissionen om ikke at udskyde dette, men at fremme sagen for alle borgernes skyld.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, inden jeg går i gang med at sige noget om grønbogen og Parlamentets udtalelse, vil jeg også gerne give udtryk for min glæde over, at ordføreren, fru Díez de Rivera Icaza, i dag igen befinder sig blandt os. Jeg vil samtidig gerne komplimentere ordføreren mange gange for denne udmærkede betænkning. Kommissionen takker Europa-Parlamentet for det omfattende bidrag til debatten om den fremtidige støjbekæmpelsespolitik, som jeg selvfølgelig vil analysere grundigt.
Vi er navnlig imponerede over det store antal foranstaltninger, der kræves i beslutningen, og som gør det klart, hvor vigtig det er, at der udvikles en samlet strategi for vor fremtidige støjbekæmpelsespolitik. Efter Kommissionens opfattelse giver de omfattende høringer, som den har sat i gang med sin grønbog, et solidt grundlag for at kunne fastsætte foranstaltninger til støjbekæmpelse. Kommissionen har i mellemtiden modtaget mere end 175 skriftlige bidrag, og der er blevet arrangeret talrige konferencer vedrørende de aspekter, der er taget op i grønbogen, og disse kan ligeledes give Kommissionen vigtige oplysninger.
Kommentarerne styrker Kommissionen i dens opfattelse af, at det er nødvendigt med en omfattende støjbekæmpelsesstrategi, som skal omfatte alle administrative planer lige fra kommunerne til de europæiske institutioner. Netop også mange byer har udtalt sig om grønbogen, hvilket er i overensstemmelse med princippet om delt ansvar, hvorfor alle berørte skal samarbejde med henblik på at nå et fælles mål. Alle bidrag er for øjeblikket ved at blive sammenfattet og analyseret af vore tjenestegrene og er snart tilgængelige på EUROPA, Kommissionens Internetserver.
Kommissionen er overbevist om, at denne betænkning og den beslutning, som De har vedtaget, kan bidrage væsentligt til, at vor politik bliver en succes, og at vi når vort fælles mål - beskyttelsen af borgeren mod støj, som er skadelig for sundheden og forringer livskvaliteten. Vi er klar over, at grønbogen har skabt store forventninger netop hos de borgere, som er udsat for støjgener, og vi bør derfor ikke skuffe disse i deres forventninger.

Eisma
 Hr. formand, jeg sætter stor pris på denne kommissær. Det er ikke det, det drejer sig om. Men kan kommissær Fischler sige mig, hvorfor fru Bjerregaard ikke er her. Vi har heller ikke fået noget som helst svar fra kommissæren på spørgsmålet, om der kommer et rammedirektiv eller ikke? Og hvis det kommer, hvornår kommer det så? Jeg vil gerne have et mere udtømmende svar på den fortræffelige betænkning fra min kollega og fra kommissæren, som også er kompetent til at svare.

Fischler
Hr. formand, hr. Eisma, jeg beklager, men jeg kan desværre ikke give Dem grunden til, at fru Bjerregaard ikke kan være til stede her i dag, da jeg ikke kender den. Men jeg kan love Dem én ting, nemlig at jeg ord til andet vil informere hende om det, De lige sagde, og jeg håber, at hun så også vil reagere i overensstemmelse hermed.

Díez de Rivera Icaza
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke kommissæren for hans gode ønsker samt de mere end femten talere under denne forhandling. Som de ærede medlemmer ved, beklagede jeg også i mit indlæg, at den ansvarlige kommissær på dette område lige så stille er udeblevet fra mødet. Jeg er overbevist om, at kommissær Fischler med samme uforbeholdenhed, som han har netop har svaret hr. Eisma, vil viderebringe hende vores anmodning og fortælle hende, at vi ikke stiller os tilfreds med, at hun begrænser sig til nogle pæne ord og de mere end 170 svar til hele Unionen. Da vi kender Deres vedholdenhed, hr. kommissær, beder vi Dem om, at vi i år får den lovgivning, vi blev lovet i 1996. Tak for Deres gode ønsker.

Formanden
Tak, fru Díez de Rivera.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.00)

