

- Bemærk venligst, at Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i aftes vedtog hr. Bourlanges' betænkning med enstemmighed. 
Bourlanges (ALDE ),
   Hr. formand, undskyld mig, men da det har taget tid at finde ordføreren og finde en plads foran en mikrofon, der virker, er taletiden næsten gået.
Jeg vil ganske enkelt sige, at vi anmoder om uopsættelighed for foranstaltningerne vedrørende indefrysning af formuer fra krigsforbrydere fra Det Tidligere Jugoslavien. Vi havde allerede drøftet forslaget i udvalget, inden vi modtog det til behandling, og faktisk modtog vi det først til behandling i går.
Rådet anmoder om uopsættelighed, og vi mener, at det er berettiget af den simple grund - som min bedstemor sagde for 50 år siden - at man ikke skal sælge skindet, før bjørnen er skudt. Hvis vi ønsker at handle effektivt med henblik på indefrysning af krigsforbrydernes formuer, er det nødvendigt at vedtage proceduren så hurtigt som muligt. Derfor støtter jeg og det udvalg, som jeg er formand for, Rådets anmodning om uopsættelighed.

Brok (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære kolleger, på vegne af udvalget vil jeg gerne anmode om, at den uopsættelige debat afvises. De økonomiske midler på 259 millioner euro, som skal stilles til rådighed i forbindelse med det nye finansieringsinstrument for det tyrkiske samfund Cypern, vedrører 2004-2006. I år blev der imidlertid kun fastsat 6 millioner euro til , således at det ikke burde være noget problem.
I øvrigt er retsgrundlag 308, som medfører, at Parlamentet skal høres, ikke ubestrideligt, hvis jeg skal formulere det forsigtigt. Jeg vil imidlertid også gerne sige til Dem, at vi, hvad angår indholdet i Kommissionens forslag, ikke har nogen substantielle problemer, men at vi på grund af emnets politiske betydning har brug for mere tid til at undersøge spørgsmålet nærmere. Jeg vil foreslå Dem, at vi begynder hurtigt med arbejdet her og på oktober II-mødet når frem til en afgørelse i dette spørgsmål.
Jeg tror ikke, at denne forsinkelse giver problemer for os, når vi yder vores bidrag til, at forholdet mellem de to samfund bliver forbedret. Jeg vil anmode Dem om at følge dette forslag. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil blot understrege udvalgsformandens mening, også på vegne af min gruppe, om, at det ikke handler om en afstemning om indholdet her, men at det handler om, at vi er enige om, at vi skal diskutere denne sag grundigt og hurtigt. Vi bør sende et signal udadtil om, at vi er parate til at diskutere, men ikke i form af en uopsættelig debat. 

Formanden.
   - Mine damer og herrer, jeg vil nu gerne have lov til at henvende mig til Dem som Parlamentets formand.
Jeg vil begynde med at sige, at jeg er dybt beæret over, at De har vist mig den tillid at vælge mig som formand for Parlamentet. Da De valgte mig, sagde jeg, at jeg ville vente med at skitsere mine strategiske visioner for den første halvdel af denne valgperiode til dette plenarmøde.
Der er naturligvis ikke tale om at præsentere et politisk program eller fremlægge mine egne idéer for Europas opbygning. Som formand er mit mål ganske enkelt at beskrive prioriteringerne på vores dagsorden og at sætte dem ind i den rette kontekst.
I forbindelse hermed vil jeg gerne delagtiggøre Dem i min stolthed over at være en del af denne den største af alle multinationale parlamentariske institutioner. Den står for fred og demokrati og på samme tid for respekt for diversiteten. Selv om mange europæere ikke er tilstrækkeligt opmærksomme på det, er Parlamentet forum for drøftelser og beslutninger, der påvirker vores liv i dagligdagen og den verden, vi kommer til at leve i i fremtiden. 
Vores fælles stolthed skal gå hånd i hånd med vores ansvarsfølelse. Det er vores pligt at være ansvarlige i udøvelsen af vores beføjelser, at træffe beslutninger om vores holdning til internationale anliggender og sikre, at dette udvidede Parlament kommer til at fungere gnidningsløst.
Unionens legitimitet udspringer af to kilder. Den ene finder man her i Parlamentet, og den vælder frem af de europæiske borgere, Parlamentet repræsenterer. Der er ikke nogen grund til, at den altid skal være på linje med den anden, som vælder frem af medlemsstaterne.
Parlamentet er nu samlingspunkt for 25 parlamentariske traditioner. Det udtrykker sig på 20 officielle sprog og arbejdssprog med de deraf følgende omkostninger og den deraf følgende kompleksitet. Selv dette store antal sprog afspejler ikke hele den sproglige diversitet i Europa, hvilket jeg ofte bliver mindet om.
Jeg havde lejlighed til at påtage mig førnævnte ansvar i de sidste par dage i sommerpausen. Det var min kedelige pligt at udstede en række erklæringer på Parlamentets vegne, hvori jeg klart og utvetydigt fordømte de terrorangreb og terrorhandlinger, der har fundet sted i forskellige dele af verden på den mest grufulde og barbariske manér.
Europa-Parlamentet er derfor enig med alle demokrater og udtrykker tristhed og solidaritet med alle de familier, der så uretfærdigt er blevet kastet ud i sorg som følge af den brutale plage, som intet land nu desværre går fri af.
Jeg henvendte mig til Unionens 25 stats- og regeringschefer med det formål at udtrykke denne følelse så højtideligt og kollektivt som muligt. Jeg foreslog, at alle skoler i Unionen skulle gøre os, repræsentanterne for de europæiske borgere, følgeskab og iagttage et minuts stilhed i dag til minde om de skolebørn, der blev dræbt i Beslan-massakren, og mere generelt til minde om alle de børn, der har været ofre for terrorismen. Jeg er glad for at kunne sige, at flere lande allerede har indvilget i at deltage og dermed give de europæiske borgere mulighed for at udtrykke deres følelser omkring disse skrækkelige hændelser.
Parlamentet fordømmer og afviser alle terrorhandlinger, fordi terrorismen, uanset hvor den stammer fra, og hvilket land den rammer, altid er i modstrid med de værdier, EU er baseret på. Befolkningen håber, at et forenet Europa vil være bedre til at bekæmpe denne trussel, som er en af de primære grunde til bekymring og usikkerhed i området.
Jeg er nødt til at sige, at det ikke er nok at give udtryk for vores rædsel over det, der sker. Når gentagne fordømmelser følger hurtigt efter hinanden, kommer vores medfølende ord blot til at afspejle frustration og afmagt. Der findes ingen undskyldninger eller begrundelser for hændelser så grufulde som dem, vi var vidne til i slutningen af sommeren, eller dem, der fandt sted den 11. september i New York og den 11. marts i Madrid. Alle former for terrorisme skal fordømmes. De drøftelser, der for øjeblikket finder sted på verdensplan, og især i vores vestlige, udviklede verden, handler imidlertid om, hvordan vi skal bekæmpe alle former for terrorisme i stedet for at fordømme den. Selvmordsfanatismen vil selvsagt ikke blive bragt til ophør med fornuftige argumenter fra kultiverede og intelligente enkeltpersoner. På den anden side kan man heller ikke forvente at afskaffe alle grundene til den ved simpel, ukritisk brug af magt, hvorved man hævner sig på andre børn for den skade, vores egne har lidt, og udløser en utålelig voldsspiral. 
Man kan ikke vinde krigen mod terrorisme, hvis den opfattes som en konventionel krig. Parlamentet skal udvikle området med frihed og sikkerhed. Det skal aktivt fremme en antiterrorstrategi baseret på internationalt samarbejde mellem politiet, retsvæsenet og efterretningstjenesterne. Der er også brug for internationalt samarbejde med henblik på at tackle de underliggende årsager, der giver næring til mordere og selvmordsfanatikere.
Ingen analyse kan berettige terrorismen. Parlamentets forhandlinger og beslutninger må aldrig fortolkes som en retfærdiggørelse af terrorvold. Kampen mod terrorisme kræver, at vi undersøger grundene til terrorismen for at bekæmpe den mere effektivt. Parlamentet skal fortsætte sine forhandlinger med fuld samvittighedsfrihed, sådan som det har gjort det til dato. Det skal navnlig tage situationen i Tjetjenien, Irak og Palæstina op til overvejelse, uanset de vrede reaktioner, dette måtte afføde.
Mine damer og herrer, vi har i sommer via nyhederne fået endnu en kilde til uro og usikkerhed i Europa. Her henviser jeg til den i stigende grad almindelige beslutning om at overføre virksomheders økonomiske aktiviteter inden for et integreret økonomisk område med henblik på at nyde godt af mere gunstige bestemmelser om skat og arbejdskraft. Dette er blevet kendt under betegnelsen udflytning.
De har uden tvivl bemærket, at dette fænomen medfører en forsvarsreaktion i visse medlemsstater, der kan få indflydelse på Unionens solidaritetspolitikker. Det gør i hvert fald interessekonflikten mellem økonomisk konkurrencedygtighed og social samhørighed meget klar. Disse to mål burde være komplementære for os. De er begge vitale for Europas opbygning og især for Lissabon-strategien.
Dette er alt sammen mere kompliceret end som så. En simpel talmæssig sammenligning af udgifterne til arbejdskraft er nok ikke den eneste forklaring på fænomenet. Debatten har uden tvivl vakt særlig interesse hos de europæere, der håber, at Europa vil kunne bevise, at det er en løsning, ikke et problem. Den skal derfor indtage en fremtrædende rolle i Parlamentets arbejde og mere generelt i forbindelse med de mange emner, der fylder vores dagsorden. Det skal jeg komme tilbage til senere.
Jeg skal først minde om, at Parlamentets primære opgave er at hjælpe med til at få det udvidede Parlament til at fungere optimalt. Snart vil også Rumænien og Bulgarien være repræsenteret her i salen. Det er vigtigt for Parlamentet at huske på, at det er en institution, som modtager offentlige midler, og som står over for udfordringer med hensyn til størrelse og effektivitet. Jeg skal selv lede en arbejdsgruppe med henblik på at sikre, at Parlamentets størrelse ikke påvirker dets effektivitet negativt.
I den forbindelse er der to særdeles vigtige emner, nemlig medlemsstatutten og sprogordningen. Jeg nævnte tidligere, at statutten bliver en prioritet. I overensstemmelse hermed mødtes jeg den 8. september med hr. Balkenende, formand for Rådet, som forsikrede mig om, at han i påkommende tilfælde vil tage kontakt til repræsentanterne for de regeringer, der ikke kunne godkende udkastet til statut, og høre deres alternative forslag. Jeg vil gerne minde om, at Parlamentet aldrig blev underrettet om grundene til, at visse lande ikke kunne godkende udkastet.
Jeg mener ikke, at Parlamentets konsensus skal sættes på spil, før vi har modtaget disse oplysninger. Jeg vil dog gerne gentage, at vi er helt klar til at gå ind i en dialog, og at vi er åbne over for alle forslag fra Rådet eller de medlemsstater, der har størst mulighed for at nå frem til en aftale.
Hvad angår sprogordningen, skal jeg minde Parlamentet om, at dens implementering sker i henhold til bestemmelser fastlagt af det tidligere Parlaments Præsidium gennem en adfærdskodeks om flersprogethed. Jeg skal bede samtlige medlemmer, især udvalgsformændene og koordinatorerne, om at bestræbe sig mest muligt på at sikre behørig anvendelse af denne adfærdskodeks i betragtning af manglen på tolknings- og oversættelsesressourcer, som det vil tage nogen tid at få rettet op på. Jeg opfordrer alle til at gøre en ihærdig indsats for at tilpasse sprogdækningen på arbejdsmøderne til de til rådighed stående ressourcer.
I det tidligere Parlament hævdede nogle medlemmer, at de havde ret til at udtrykke sig på deres modersmål, også selv om dette endnu ikke var et officielt unionssprog. I den henseende skal jeg erindre om, at sprogordningen reguleres af aftaler med Rådet. Det kræver en enstemmig beslutning i Rådet. Indtil de relevante beslutninger er truffet, må jeg insistere på, at forretningsordenens bestemmelser overholdes, uanset min personlige holdning til spørgsmålet.
Jeg vil også gerne understrege, at når og hvis forfatningstraktaten ratificeres, vil Europa-Parlamentet have nået skelsår og alder, og det vil så få en ramme, hvor dets opgaver og ansvar lægges fast én gang for alle.
Forfatningen vil imidlertid, hvis den en gang bliver ratificeret, først træde i kraft den 1. november 2006. I mellemtiden er en af Parlamentets vigtigste opgaver at fremme en omfattende debat om ratifikation af forfatningstraktaten.
Fra den 29. oktober, hvor forfatningstraktaten skal undertegnes i Rom, til den 1. november 2006, hvor den skal træde i kraft, vil mit arbejde som formand være præget af ratifikationen af den europæiske forfatning i de 25 medlemsstater. Der vil mere eller mindre være én ratifikation om måneden, og de fleste af dem ved folkeafstemning. Mit hjemland, Spanien, bliver det første land, der skal holde folkeafstemning, i februar 2005.
I disse to år vil europæerne få rig lejlighed til at lære mere om det Europa, de ønsker at skabe, som det står i teksten. Det vil give borgerne mulighed for at vurdere, hvad et sådant Europa kan gøre for dem, og hvorfor det er vigtigt for dem.
Parlamentets medlemmer opfordres til at stå til borgernes tjeneste. Vi skal finde kreative måder at kommunikere med dem på og indtage holdninger, der kan være til nytte for dem. Der vil blive vedtaget en betænkning, som udarbejdes af hr. Corbett og hr. Méndez de Vigo og behandles i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, inden årets udgang.
Parlamentet skal stræbe efter at blive en ægte europæisk forsamling. Det skal blive et eksempel på en åben, pluralistisk og demokratisk debat. Det må ikke være ringeagtende, hyklerisk eller kræve monopol over europæisk ånd og tankegang. Ingen kan hævde at være indehaver af den eneste virkelige europæiske idé. Debatten bliver uden tvivl kompleks som følge af de mange identiteter og ideologier og de forskellige parters forskellige opfattelser af det Europa, vi ønsker at opnå.
Derfor bør nøgleområderne i forfatningsudkastet behandles i forbindelse med omfattende drøftelser i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Jeg har bedt udvalgets formand om at komme med konkrete forslag, som Parlamentets forhandlinger kan baseres på.
Forhandlingerne i sig selv er imidlertid ikke så vigtige som den måde, de opfattes på af borgerne. Borgerne skal underrettes om, hvad forfatningen egentlig er, og om, hvad den rent faktisk indeholder og ikke indeholder. Det er af afgørende vigtighed, at de stemmer om selve forfatningstraktatens tekst og ikke på grundlag af den politiske situation i deres respektive lande.
Når først Parlamentet har fastlagt sin holdning, skal det sikre, at dets synspunkter bliver kendt, og at der bliver taget hensyn til dem under ratifikationsprocessen. Det er yderst beklageligt, at denne proces ikke bliver en mere veritabel paneuropæisk proces, som er tæt på befolkningen, og at den ikke gennemføres i samtlige lande!
Vores primære opgave må være at gøre debatten europæisk og sikre, at den ikke berøres af indenrigspolitiske spørgsmål, som det er sket ved tidligere valg i Europa.
Parlamentet vil holde kontakt med de nationale parlamenter, som det allerede arbejdede tæt sammen med under konventet. Derudover skal jeg personligt lede en arbejdsgruppe, der har til opgave at fremføre forfatningen som et politisk projekt, der bliver genstand for den vigtigste debat, europæerne har deltaget i, siden de sammen rejste ind i fremtiden og lagde krigens ødelæggelser bag dem. Jeg opfordrer Dem alle til at spille en aktiv rolle i den forbindelse.
Parlamentet skal dog først behandle nogle mere presserende spørgsmål. Det første af disse er Kommissionens indsættelse. Nogle har hævdet, at dette er en ren formalitet. Andre mener, at resultatet er givet på forhånd, og at Parlamentet blot vil gennemgå forslagene og ikke bibringe nogen politisk merværdi. Mine damer og herrer, De ved, at dette ikke er tilfældet, og det skal Parlamentet bevise over for omverdenen.
Medlemmerne har ret til at have deres egen mening om Barroso-Kommissionen. Ikke desto mindre er dens indsættelse en fremragende anledning til at gøre hovedlinjerne i dens program kendt. Det er også en god anledning til at danne sig et indtryk af de personlige og politiske kvalifikationer hos de mænd og kvinder, der udgør den kommende Kommission, og til at stifte bekendtskab med de forventninger, Parlamentets politiske grupper har til den. Kommissionen er naturligvis Fællesskabets drivende kraft.
I begyndelsen af min tale henviste jeg til to emner, der medfører usikkerhed i Europa, nemlig terrorisme og de sociale faktorer, der har indvirkning på beskæftigelsen. Vi afventer utålmodigt den nye Kommissions udtalelser og forslag om disse to emner, lige som vi afventer dens synspunkter vedrørende reformen af stabilitetspagten. Vi kender allerede Prodi-Kommissionens foreløbige svar, og vi ved også, at den pågældende kommissær bliver siddende.
Der vil også være lejlighed til at fortsætte debatten om den foreslåede reform af pagten, som har så stor indflydelse på Lissabon-strategien. Hr. Barroso har sat dette øverst på sin dagsorden.
Der skal stilles spørgsmål om, hvordan Kommissionen har til hensigt at gøre Europa til et foregangseksempel med hensyn til miljø, bæredygtig udvikling og udviklingsbistand, og vi skal ligeledes kende Kommissionens holdning til mediekoncentrationen i Europa og vide, hvordan den har tænkt sig at løse dette problem. 
Det er vigtigt at fastlægge Kommissionens syn på forholdet mellem Europa og de øvrige kontinenter og den islamiske verden, og vi skal også vide, hvad den mener om udviklingen af Euro-Middelhavs-forbindelserne og om at få pustet nyt liv i den skrantende Barcelona-proces.
Vi er ivrige efter at få at vide, hvilket forhold Kommissionen har tænkt sig at have til Parlamentet, og hvordan den forestiller sig, at dens forhold til Rådets højtstående repræsentant for udenrigs- og sikkerhedspolitik skal se ud i denne overgangsfase.
Alle disse spørgsmål skal tages op, og der vil også blive gjort en indsats for at sikre, at høringerne bliver mere levende og spontane og mindre stive, end det tidligere har været tilfældet.
Når Kommissionen er blevet indsat, skal jeg som formand for Parlamentet opfordre den til at øge dens tilstedeværelse i Europa-Parlamentet. Jeg skal anmode Kommissionens formand om at holde jævnlige møder med de politiske gruppers formænd, og jeg skal anmode Rådet om at gøre det samme, især hr. Solana, EU's højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Parlamentet skal fortsætte sit sædvanlige lovgivningsarbejde, hvor Reach-direktivet om kemiske produkter springer i øjnene. Derudover er der imidlertid tre vigtige spørgsmål, der skal behandles inden årets udgang.
På grund af dets strategiske betydning skal jeg nævne Tyrkiet først. Som vi håbede, får Formandskonferencen den 23. september besøg af den tyrkiske premierminister, hr. Erdogan. Hr. Erdogan vil dermed besøge Parlamentet, før Kommissionen fremlægger sin rapport, som vi ønskede.
I teorien har Parlamentet ingen indflydelse på beslutningen om, hvorvidt der skal indledes tiltrædelsesforhandlinger i december eller ej, og derfor er det ikke forpligtet til at fremsætte sin holdning til sagen. Det ville imidlertid være utænkeligt, at vi skulle forholde os tavse om et spørgsmål, der i sidste ende ikke kan afgøres uden vores samtykke - uanset hvor lang vejen bliver. Og vi skal huske på, at det vigtige ved veje som bekendt ikke er deres længde, men deres endepunkt.
Jeg mener, at Parlamentet bør udarbejde en betænkning om Tyrkiets tiltrædelse før Det Europæiske Råds møde i december, så Det Europæiske Råd til den tid er bekendt med vores holdning. 
Mine damer og herrer, spørgsmål som Tyrkiets tiltrædelse er et eksempel på Parlamentets eksistensberettigelse. De giver os mulighed for at gribe ind og ikke blot se til. Beslutninger af denne art er betimelige, når de to legitimitetskilder ikke løber sammen. Regeringerne kan komme til en anden konklusion end befolkningen. Det er bestemt en fremragende anledning til at drøfte udseendet af det Europa, vi gerne vil skabe, og konsekvenserne af den måde, det gøres på.
Vi håber derfor meget, at Kommissionen vil fremlægge en objektiv rapport, der kan sætte Parlamentet og Rådet i stand til at foretage en politisk vurdering ved at give dem et meget klart indtryk af konsekvenserne af de forskellige beslutninger, dvs. på den ene side konsekvenserne af et tyrkisk EU-medlemskab og på den anden side de følger, en afvisning ville få for vores forhold til den islamiske verden. Det samme gælder godkendelsen eller afvisningen af forfatningen.
Parlamentet bør tage fat på denne debat helt uden ubegrundede reaktioner og forudfattede meninger. Debatten bør ses som en del af det strategiske perspektiv på mellemlang sigt.
Dette skyldes, at Parlamentet skal være bevidst om, og det er jeg sikker på, at det er, at den største udfordring, fremtidens Europa står over for, er forholdet til den islamiske verden, og dette forhold vedrører også Irak, Afghanistan og Palæstina.
Der er tale om et forhold, der underbygges af en ny naboskabspolitik, Euro-Middelhavs-partnerskabet og integrationen af indvandrerne i vores byer. Der er 10 millioner muslimer i Europa og 1 milliard i verden. Uanset hvilken beslutning vi tager, påhviler det os at bevise over for den islamiske verden, at vi ikke drager vores grænser efter de sammenstød mellem civilisationer, som nogle er opsat på at fremprovokere.
Som et bidrag til denne debat, mine damer og herrer, kan jeg oplyse, at jeg har modtaget en rapport, som er udarbejdet for Kommissionen af en gruppe eksperter, heriblandt tre velkendte medlemmer af Parlamentet, og som de har været så venlige at stille til Europa-Parlamentets rådighed. Lad mig blot sige, at den bestemt er værd at læse.
Inden årets udgang skal Parlamentet også tage stilling til de finansielle overslag, som Kommissionen har udarbejdet det første udkast til, og som vi skulle modtage inden for kort tid.
Unionens finansielle ressourcer bør klart være på højde med vores ambitioner og tilgodese de forventninger, som udvidelsen har skabt hos mange borgere, samtidig med at de tager højde for de bekymringer, udvidelsen har vakt hos andre. Finansieringspakken for perioden 2007-2013 indeholder ikke kun budgetforslag. Den er meget mere end et budget. Den er en referenceramme for en lang række lovgivningsforslag vedrørende finansieringen af den fælles landbrugspolitik, strukturfondene, ungdomsprogrammerne, de transeuropæiske net osv. Den vedtagne referencerammes endelige udformning vil få betydning for stort set alle vores lovgivningsmæssige opgaver.
Parlamentet vil komme til at spille en afgørende rolle i forbindelse med vedtagelsen af lovgivningspakker. Dets rolle i forbindelse med vedtagelsen af denne pakke, som består af over 50 forslag, vil være stor, da den skal vedtages ved fælles beslutningstagning eller gennem proceduren med samstemmende udtalelse. Dette er endnu en fremragende lejlighed til at vise, at Parlamentet ikke blot er en snakkebutik, men en institution, der rent faktisk træffer beslutninger om specifikke spørgsmål med vidtrækkende konsekvenser. 
Parlamentet vil kort sagt få en enestående anledning til at gøre sine politiske prioriteringer gældende. De europæiske borgere kan ikke undgå at forstå dette, hvis vi sørger for at oversætte vores jargon til deres dagligdagssprog.
I denne forbindelse har jeg foreslået Formandskonferencen, at der nedsættes et midlertidigt ad hoc-udvalg, der skal sætte gang i debatten ved at inddrage alle de synsvinkler, sagen bør vurderes ud fra. Det skal plenarforsamlingen tage stilling til i dag. Budgettet er det nav, hvorpå alle det europæiske hjuls eger samles. Alle dets detaljer kræver omhyggelig behandling. Derfor mener jeg, at et ad hoc-udvalg, om muligt med Parlamentets formand i formandsstolen, ville sende et klart signal om, hvor stor vigtighed vi tillægger denne opgave.
Det er vigtigt at huske på, at de finansielle overslag hænger snævert sammen med andre aspekter af vores politikker, som borgerne hele tiden hører om, selv om jeg har mistanke om, at de ikke helt forstår betydningen af dem. Her tænker jeg på Lissabon-strategien og stabilitetspagten. Man kan med rette undre sig over, hvad det er, der skal stabiliseres, og hvis det er priserne, hvorfor så kun dem. 
I 2005 vil der være gået fem år, siden Unionen satte sig det mål at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed. Mener Parlamentet ikke, at alt dette begynder at lyde lidt hult, og at de omfattende politiske konsekvenser ikke er blevet fulgt op af den demokratiske debat, der er nødvendig for at skabe den gnist, der skal til for at skabe vækst?
Lad os se i øjnene, at Lissabon-målsætningerne ikke er blevet opfyldt, og at de efter alt at dømme heller ikke vil være opfyldt i 2010. Det påhviler Parlamentet at ringe med bekymringens klokker med hensyn til dette vitale mål for Unionens fremtid. Det nævnes igen og igen, som et mantra, men der er sandsynligvis blevet gjort for få overvejelser om, hvordan man bedst muligt kan nå det. Hr. Kok vil blive opfordret til at fremlægge den rapport, han har ansvaret for at udarbejde, vedrørende de punkter, hvor processen er slået fejl, og om fremtidsperspektiverne. Jeg mener, at Parlamentet skal tage udgangspunkt i denne rapport.
Lissabon-målsætningerne var ekstremt ambitiøse og blev udarbejdet på baggrund af det økonomiske opsving, vi var vidne til i 2000, kort tid før starten på den krise, der senere blev forværret af terrorismen. Dette skal indrømmes, lige som det skal indrømmes, at målsætningerne blev fastlagt ved en mellemstatslig procedure, hvor det blev overladt til medlemsstaterne at sørge for, at målene blev nået, via en koordinationsmetode, der har brug for at blive strammet op.
Det er en kendsgerning, at investeringerne i teknologi i Europa har været små i denne periode i sammenligning med USA, og at USA fortsat dræner os for vores bedste hjerner. Dette kræver sandsynligvis en målrettet debat. Den menneskelige kapital bliver ikke udviklet, som det blev besluttet i Lissabon. 
Lissabon-processen går hånd i hånd med den øgede vægt på miljøpolitikker. lige som Maastricht-kriterierne vil Kyoto lægge pres på Europa. Vores samfund vil blive tvunget til at ændre dets produktions- og forbrugsmetoder på en måde, som borgerne måske endnu ikke er helt klar over. Vi er for dette, men vi skal tage hensyn til, hvad det betyder, og opfylde de dermed forbundne forpligtelser.
Hvad angår den foreslåede reform af stabilitets- og vækstpagten, mener jeg, at Parlamentet skal gøre en politisk kreativ indsats for at få Lissabon-strategien til at fungere, selv om vores kompetence på området er begrænset. Mere overordnet synes jeg, at Parlamentet skal søge at få indført en mere demokratisk debat omkring de overordnede retningslinjer for den europæiske økonomiske politik.
Denne debat skal finde sted i Parlamentet i samarbejde med de nationale parlamenter, så de føler, at de deltager i den europæiske beslutningsproces om emner, der har konsekvenser for budgetforhandlingerne i de enkelte lande.
Jeg bifalder i den forbindelse hr. Junckers ankomst. Hr. Juncker er også kendt som "hr. Euro". Det er bestemt rigtigt, at vi havde et problem i Europa som følge af kravet om en større grad af koordination af den økonomiske politik.
Vi skal naturligvis overveje, hvilken rolle EU skal spille på verdensplan og især i de transatlantiske forbindelser. Her tror jeg, at tiden er inde til at udvise modenhed og ansvarsfølelse i vores institutions parlamentariske diplomati ved i højere grad at samarbejde med Kommissionen og Rådet på den internationale scene.
Mine damer og herrer, EU er allerede et forbillede for resten af verden. Fællesskabets fædre havde en vision om et forenet og forsonet kontinent. Den såkaldte europæiske drøm er nu blevet til virkelighed, selv om den desværre har mistet sin demokratiske tryllekraft undervejs. Den er ikke længere i stand til at mobilisere viljer og skabe aktiv konsensus.
Lad mig give Dem en ny udfordring, mine damer og herrer. Tør vi drømme en ny europæisk drøm, en drøm om et mere pluralistisk Europa? Tør vi drømme om et Europa, der adskiller sig fra det, Fællesskabets fædre og de seks grundlæggende medlemsstater ønskede? Er det muligt at opstille et civilisationsideal, der bygger på inddragelse, og som kan bruges til at bekæmpe intolerance, afvisning af indvandrere, etniske konflikter og religiøs intolerance?
Jeg mener, at Parlamentet skal gøre et forsøg. Når alt kommer til alt, ved de fleste af de borgere, vi repræsenterer, i det mindste intuitivt, at ingen af deres lande ville kunne klare globaliseringen på egen hånd. Intet land vil være i stand til at håndtere miljøproblemerne eller fremkomsten af de såkaldte kontinentstater, terrortruslerne, fattigdommen eller de immigrationsstrømme, den forårsager.
Mine damer og herrer, tiden er inde til, at de europæiske borgere giver deres mening til kende. Jeg vil arbejde side om side med Dem, og jeg håber, at vi kan mobilisere befolkningerne på vores kontinent og puste nyt liv i dets samfund, så denne nye europæiske drøm kan blive til virkelighed.
Tak for Deres opmærksomhed, og held og lykke.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, jeg vil gerne takke Dem, hr. formand, på vegne af PPE-DE-Gruppen for Deres tale. Jeg tror, at vi kan konstatere, at de store linjer, som De har præsenteret, kan støttes af hele Parlamentet, og vi vil støtte Dem af alle kræfter i Deres bestræbelser på at styrke Europa-Parlamentet.
De har talt som repræsentant for en af de vigtigste institutioner i EU, hvis ikke den vigtigste. Vi har næstformanden i Kommissionen her, og jeg beklager meget - og jeg mener det udtrykkeligt ikke som kritik af det nederlandske formandskab, men som kritik af Rådets Generalsekretariat - jeg beklager, at Rådet ikke er til stede her på denne vigtige dag i dag. Og det skal ændre sig.
Vi har også oplevet tidligere, at kommissionsformanden har præsenteret sit strategiske program. Også her handler det om lovgivning, og lovgivningen udarbejdes af Parlamentet og Ministerrådet. Heller ikke dér var Rådet til stede! Jeg opfordrer Rådets Generalsekretariat til at sikre i fremtiden, at det siddende rådsformandskab også er til stede her, for Rådets Generalsekretariat skal sørge for, at de vigtigste institutioner er her.
Hr. formand, Deres tiltrædelse af embedet falder sammen med den tid, hvor vi har medlemmer fra 25 lande i EU samlet her, og De nævnte med rette sprogene. Det kendetegner os, at vi går ind for et Europa forenet i mangfoldighed, og derfor har vi også alle sprogene i EU her i Parlamentet. Jeg mener, at den vigtigste opgave, vi står over for sammen, De som formand og vi som grupper, er, at vi har respekt og agtelse for hinanden og for enhver national og personlig baggrund, men at vi i sidste ende samtidig og trods alle forskelle også ved følgende: Vi er alle europæere og ønsker sammen at arbejde for en styrkelse af Parlamentet.
De nævnte vores forhold til Kommissionen. Enhver her i Parlamentet ved, at vores gruppe naturligvis har støttet den udpegede kommissionsformand José Manuel Durão Barroso. Det betyder dog ikke, at dette sunde spændingsforhold, som eksisterer mellem Kommissionen og Parlamentet, nu så at sige er opløst. Vi skal, også før hele Kommissionen får vores tillid, snarere opnå, at den udpegede kommissionsformand giver os, Parlamentet, vigtige indrømmelser om, hvordan Europa-Parlamentets beføjelser i forhold til Kommissionen kan styrkes yderligere.
Derfor har vores gruppe udarbejdet et 10-punktskatalog, som vi ønsker at gennemføre, før vi giver Kommissionen vores accept og tillid generelt. Vi ønsker, at Kommissionen afstemmer formuleringen af dens strategiske politiske program med Parlamentet, vi ønsker, at Kommissionen tager hensyn til subsidiaritetsprincippet ved dens lovforslag, og vi ønsker, at vi som resultat får mindre bureaukrati i Europa, og at vi får tilsvarende prognoser fra Kommissionen, når den stiller sine lovforslag. Vi ønsker også at vide, hvad det hele koster.
Hr. formand, De nævnte REACH. Ved REACH handler det ikke kun om en ny udformning af kemikaliepolitikken. Det vil man skulle diskutere. Det handler centralt om, at vi bevarer arbejdspladser i EU og skaber nye arbejdspladser, og EU må med sin egen lovgivning ikke bidrage til, at hundredtusindvis af arbejdspladser, f.eks. nu som led i kemikaliepolitikken, går tabt på grund af vores egen lovgivning. Derfor skal vi i fællesskab sørge for - sammen med Rådet, og derfor beklager jeg, at det ikke er dér - at bringe økologi og økonomi i et passende forhold til hinanden.
Vores vigtigste opgave er følgende: Når vi taler om Europas konkurrenceevne, handler det ikke abstrakt om virksomheder, men om, at arbejdstagerne i EU har arbejde, og at virksomhederne ikke flytter til USA eller andre regioner i verden, og vi mister arbejdspladser her i Europa.
Mine damer og herrer, formanden nævnte, og det hilser jeg velkommen, terrorisme som et af de centrale punkter. Vi siger, at der aldrig kan være en begrundelse for terrorisme, og vi skal med alle kræfter, med stor beslutsomhed bekæmpe terrorisme.
Men vi må samtidig sige, at vi på grund af nødvendigheden af terrorbekæmpelse ikke så at sige stiller menneskerettighederne til rådighed. Vi skal sige, at en europæers liv og værdighed har den samme værdi som en palæstinensers liv. At en amerikaners liv har den samme værdi som en tjetjeners liv, og at livet for et menneske med den islamiske tro har den samme værdi som livet for et menneske med den kristne eller jødiske tro.
Derfor skal vi som Parlament, hvor det er nødvendigt at bekæmpe terrorisme og uden at se det fra statens side - det gør regeringerne - altid være advokat for menneskerettighederne overalt i verden. Hvad enten det passer os eller ej, hvad enten det er venstreorienterede regimer eller højreorienterede regimer, eller hvad de nu betegnes som, skal vi altid forsvare menneskerettighederne i verden uden at se det fra statens side.
Tillad mig at komme med en afsluttende bemærkning til statutten. Vi ønsker en statut, men bolden ligger nu hos Ministerrådet. Vi har gjort vores arbejde, og det er nu Ministerrådets tur, og hvis Ministerrådet ikke ønsker at fortsætte, skal Ministerrådet sige det. Vi har klaret vores arbejde, og hr. formand, vi, PPE-DE-Gruppen, ønsker Dem held og lykke i Deres arbejde. Hvis De repræsenterer det fælles Europa - og det tvivler jeg ikke på, at De gør - vil De altid have os på Deres side.
Held og lykke!
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, hr. formand, jeg vil gerne takke Dem hjerteligt for Deres tale. De nævnte de punkter, som efter Den Socialdemokratiske Gruppes opfattelse hører til de væsentlige elementer i den tid, vi har foran os, og derfor er vi glade for, at De har præsenteret dem. Jeg kan og vil heller ikke tage fat i alle de punkter, som De nævnte, men De anvendte nogle nøglebegreber, som jeg gerne vil komme ind på, fordi de er en målsætning for, i hvilken retning Parlamentet skal udvikle sig.
De kom i Deres tale flere gange ind på EU-legitimitetens dobbelte kilde. Rådet er en kilde til legitimitet, og Europa-Parlamentet er en kilde til legitimitet. I forfatningen tales der om en union af stater og folk. Staternes repræsentant er Rådet, folkets repræsentant Parlamentet. Og derfor er det rigtigt, at Parlamentet også repræsenterer Europas folks mangfoldighed. For vores gruppe betyder det f.eks. også, at sprogreguleringen i Parlamentet ikke er et eller andet ubehageligt onde, men at det skal garanteres, at Europas folks mangfoldighed sikres via denne sprogregulering og også kan komme til udtryk i ordets sandeste betydning. Derfor er jeg Dem taknemmelig for, at De påpegede, at De nedsætter en arbejdsgruppe, som skal udforme det effektivt, men som også fortsat skal gøre det muligt for enhver mand og enhver kvinde i EU uafhængigt af de skole- og uddannelsesmæssige kvalifikationer, som den enkelte ansøger har, at blive valgt ind i Parlamentet og at arbejde her. Hertil hører den sproglige sikkerhed. Det er et vigtigt punkt for mig til stabilisering af det europæiske demokrati.
De afviste, hr. formand - det er jeg meget taknemmelig for - på vegne af Parlamentet alle dem, som tror, at man udelukkende kan bekæmpe terrorisme med voldens sprog. Den, der drager i krig, for angiveligt at skabe frihed, demokrati og menneskerettigheder og som resultat af sine frø skaber risiko for kaos, uorden og import af torturister, må ikke undre sig over det, hvis det bliver et bidrag til øget terrorisme. Den, der som svar på terrorisme vil genindføre dødsstraf, svarer med vold mod vold. Det er ikke udhulingen af demokratiet med henblik på en angiveligt bedre bekæmpelse af terrorisme, der er den rigtige vej. Terrorister forstår deres sprog, derfor har de brug for vold dér, hvor de selv anvender vold, med andre ord og legitimeret vold, som svar for at skabe orden. Men det, samfundet har brug for, er den åbne dialog og accepten af den anden, uden forbehold og frygt. er grundlaget for yderligere terrorisme. Dialogen, sådan som De har beskrevet den, kunne være en vej ud af terrorismefælden. Derfor takker jeg Dem for klarheden i Deres ord i dette spørgsmål.
De talte om Tyrkiets tiltrædelse og om de afgørelser, som skal træffes nu. Jeg læste her til morgen i en betydende tysk avis, at der på tværs af grupperne her i Parlamentet er en debat om, at der er et heterogent billede i alle grupper her i Parlamentet. Det overrasker mig, fordi jeg hidtil altid har haft det indtryk, at der kun var et ensartet billede i én gruppe, og at billedet i alle andre var heterogent. Siden i morges har vi vidst, at det er heterogent i alle grupper i Parlamentet. Den afvejning, man må foretage, mellem spørgsmålet om politisk, økonomisk opportunitet på kort sigt og langsigtede, også geostrategiske overvejelser, men især overvejelser om integration af forskellige kulturer i Unionen, denne afvejning skal hver enkelt medlem og hver enkelt kollega træffe for sig selv. Men at vi skal træffe den, og at den ikke er tænkelig uden Europa-Parlamentet, det påpegede De med rette.
Derfor skal Parlamentet indtage en holdning til dette spørgsmål, og vi vil som Socialdemokratisk Gruppe yde vores bidrag til denne debat, som i øvrigt heller ikke er ens hos os - det et fuldstændigt klart - for også hos os er der meget forskellige opfattelser. Men at vi, når vi taler om Tyrkiet-politikken, skal være opmærksomme på, at pålideligheden af udtalelser og tilsagn på den internationale scene skal være grundlaget for Europas handelen, og det gælder i hvert tilfælde. Jeg kan simpelthen ikke forestille mig, at man igen og igen lover et land igennem 40 år og igen og igen stiller nye krav, som opfyldes, og at man så i sidste ende siger: Det hele var nytteløst, I har gjort det hele omsonst. For én ting er sikker, i forbindelse med al den kritik, som man stadig kan og skal give af den tyrkiske situation indadtil, er én ting klar, alene tiltrædelsesperspektivet i de sidste tre år har skabt mulighed for flere reformer i dette land end 40 års diskussion forinden. Heller ikke dette må man tabe af syne.
De sagde det nødvendige til medlemsstatutten og til effektivitetsforøgelsen. Vi står bag Dem i forbindelse med den strategi, som De har beskrevet, og vi vil i høj grad støtte Dem, hvis De fremmer den yderligere. Jeg vil afslutningsvis sige noget til Deres bemærkninger om høringen af kommissærerne. Høringen af kommissærerne vil vi i Den Socialdemokratiske Gruppe benytte til at understrege, at den fremtidige Kommission tager Deres sætning alvorligt, og den lyder som følger: "Konkurrence og social samhørighed er to sider af samme medalje." Den, der tror, at man kun har brug for konkurrence og socialt sammenhold i Europa, at det ikke er så vigtigt, ødelægger Europas basis, for på grundlag af den sociale model er Europas styrke vokset. Vi socialdemokrater vil kæmpe for denne sociale model, og vi vil forsvare den, også mod en Kommission, hvor der er tendens til udelukkende at fokusere på konkurrence. Og derfor vil vi under høringen af Kommissionen netop lægge vægt på dette projekt - det sociale Europa - hos hver enkelt kommissær.
Lad mig til sidst sige følgende: "Uanset hvem der præsenterer sig her, vil vi måle ham på hans udtalelser om politik og ikke på hans politiske fortid. For hvis Lazlo Kovac ikke havde været statssekretær for Gyla Horn, hr. Poettering, ville den tyske enhed ikke have fundet sted. Det var den ungarske regering, hvor Lazlo Kovac sad, som gjorde den tyske enhed mulig. Derfor er Lazlo Kovac en velkommen europæer, det siger jeg på forhånd, så vi kan blive enige om, at den, der ønsker at gøre høringen af kommissærerne til et ideologisk principslag, vil lære os at kende.
Watson (ALDE ).
   - Hr. formand, De Liberale og De Kristelige Demokrater i Parlamentet hilser formandskabets program velkommen, og vi vil give vores fulde støtte til Deres arbejde. De kan altid regne med vores opbakning, når De optræder som en uvildig repræsentant for Parlamentet, når De gør Parlamentet ære og forsvarer Parlamentets særlige rettigheder.
Parlamentets betydning er stigende, og formandskabets betydning skal stige tilsvarende. De har overtaget et parlament, der er udvidet med ca. 90 parlamentsmedlemmer og ni nye officielle sprog. Det er et apparat, som består af 4.500 dele, og hvor der indgår 20 sprog og 1 million ord om ugen. Delene skal bevæge sig i takt med hinanden og holdes i gang. Det er Deres opgave.
Benjamin Franklin sagde engang om embedet for USA's vicepræsident - og det var før Dick Cheney - at det var et embede, der i den grad var uden indflydelse og betydning, at indehaveren af embedet burde tituleres "Deres overflødige højhed". Europa-Parlamentet har ikke råd til at have en overflødig formand, for De vil være vores stemme, De vil være Parlamentets talerør i Rådet, De vil være Parlamentets vilje, De vil være vores løsning.
Vi deler alle ansvaret for at opbygge Parlamentets legitimitet og dermed demokratiet i Europa og det arbejde, som Parlamentet udfører - men formanden bærer det største ansvar. I Deres indledende bemærkninger talte De om to kilder til legitimitet. Parlamentet har helt klart en særlig forpligtelse til at forsvare EU-borgernes rettigheder. Det kan sommetider betyde, at man skal forsvare borgernes rettigheder over for medlemsstaternes overgreb. Jeg tænker f.eks. på de 9 millioner statsløse romaer eller borgerne på Cypern og befolkningen i Gibraltar, der nu takket være Domstolens afgørelse er repræsenteret i Parlamentet for første gang. Jeg er stolt af at være en af Gibraltars repræsentanter her, for kun i Europa kan Gibraltar skue ud over La Linea eller på de britiske krigsskibe i bugten ud for Algeciras og omsider ikke mere opfatte det som et paradoks. Parlamentet er en manifestation af troen på, at vi er bedre end vores historie og mere end vores nationaliteter, og det skal manifesteres i Parlamentets formandskab.
De kan forvente stor opbakning fra De Liberale og De Kristelige Demokrater på to områder i Deres mandat. Det første område er reformen af Parlamentet. Et udvidet parlament betyder et reformeret parlament. Vi bifalder, at De i dag har lagt vægt på reformen af statutten for Europa-Parlamentets medlemmer. Den pakke, der blev vedtaget på sidste plenarforsamling, er ikke en endegyldig afslutning, men et udgangspunkt. Vi kan ikke gemme os bag den. Vi skal afsløre de europæiske regeringers tomme snak og tage direkte fat på arbejdet, da prisen for legitimitet efter vores vælgeres opfattelse er en åben og ambitiøs reform, intet mindre.
Det andet område er forsvaret af den europæiske forfatning. Vi forventer i denne forbindelse, at De fører en samlet kampagne for hele kontinentet. Så forny De blot Deres -pakke. Europa har aldrig haft så vigtigt et produkt at sælge.
Hr. formand, De Liberale og De Kristelige Demokrater i Parlamentet opfordrer til og forventer kreativitet og ambition. Betydningen af de politiske institutioner stiger og falder med den respekt, som de nyder. Europa-Parlamentet har i et kvart århundrede forenet medlemsstaternes ressourcer og anmodet om de europæiske borgeres respekt og tillid. Vi skal handle, som om vi hver dag skal vinde denne respekt og tillid på ny. Hr. formand, jeg ønsker held og lykke med formandskabet, og jeg vil gerne understrege, at vi forventer intet mindre af Dem.
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi støtter den åbne og positive indfaldsvinkel i Deres tale og den lange prioriteringsliste, som De nævnte. Der ligger utvivlsomt et stort stykke arbejde foran både os og Dem i de kommende år, men efter vores mening er den største udfordring for Parlamentet at bekæmpe EU-skepsisen og bevise - sådan som også hr. Watson sagde - at vi ikke er overflødige.
Hvis der i 2009 ikke skal være 40 %, men 80 % eller 90 % af de europæiske borgere, som deltager i valget, er der tre ting, som vi skal gøre bedre end tidligere. Her skal vi se bort fra vores politiske forskelle og også forsøge at modstå den farlige tendens, som vi allerede ser i Parlamentet i dag, og som gør det til en slags vedhæng til Rådet, hvor parlamentsgrupperne i stadig større grad er et udtryk for styrkeforholdet mellem forskellige nationale delegationer og ikke for selvstændige og ægte europæiske politiske enheder.
Hr. formand, Parlamentet skal vedtage en bedre lovgivning og konkret vise, at det er muligt at skabe et overstatsligt demokrati og synliggøre det for borgerne. Parlamentet skal være det internationale samfunds vågne øje på områder, hvor der ikke er plads til hykleri og dobbelthed, f.eks. når det gælder menneskerettighedernes beskyttelse og beslutningerne om krig og fred.
Hvad vores rolle som medlovgivere angår, må vi ikke glemme, at Europa-Parlamentet har måttet kæmpe hårdt i flere år for at opnå Rådets og Kommissionens respekt for dets beføjelser. Selv i dag er der mindst fire uløste spørgsmål, som vi beder Dem om hurtigst muligt at medtage på dagsordenen for trilogen med de andre institutioner.
For det første er der stadig en tendens til, at man på en vis måde omgår reglerne for at forhindre Europa-Parlamentet i at udøve sine beføjelser til fulde. Som eksempel herpå kan jeg nævne PNR-sagen - nemlig aftalen med USA om passageroplysninger - og komitologiproceduren for GMO'ernes vedkommende, men det er ikke de eneste eksempler. Dette er et reelt politisk problem, som ikke mindst De skal tage op til overvejelse.
For det andet er der ændringen af aktindsigten i følsomme dokumenter. Også her gør Kommissionen og Rådet tilværelsen vanskelig for os, som er borgernes repræsentanter. Det bedste eksempel på dette er overtrædelsesprocedurerne. Kommissionen har givet udtryk for sit ønske om mindre indflydelse på dette område, og vi har ingen indsigt i disse procedurer, hvilket meget ofte betyder, at retfærdigheden ikke sker fyldest. Også i den forbindelse er Deres rolle som parlamentsformand efter vores opfattelse af afgørende vigtighed.
For det tredje skal vi indgå en interinstitutionel handelsaftale, og det skal vi dels gøre ved at bede om, at man allerede nu følger de bestemmelser, som bliver medtaget i forfatningstraktaten. Andre parlamentsmedlemmer har allerede nævnt statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, så den vil jeg ikke komme nærmere ind på.
Der er ingen tvivl om, at der skal foretages store forbedringer internt. Vi er modstandere af forhastet lovgivning, som presses igennem ved førstebehandlingen, og af lovgivningsaftaler, som udelukkende indgås mellem de store grupper, sådan som det ofte var tilfældet i sidste del valgperioden. Vi går derimod ind for en mere systematisk, mere politisk og mere effektiv brug af de lovgivningsinitiativbeføjelser, som vi råder over, og som vi selv glemmer.
Jeg omtalte Parlamentet som et laboratorium for overstatsligt demokrati. Efter vores mening bør vi følge debatten om ratificeringen af forfatningstraktaten, men vi må ikke begå den fejl at drive propaganda og holde dem udenfor, som ikke mener, at traktaten er den bedste løsning, når det gælder Europas fremtid. Efter min opfattelse bør vi forsøge at overbevise også disse mennesker og få dem over på vores side.
Jeg vil gerne gentage, at Europa-Parlamentet også skal være det internationale samfunds vågne øje. Hr. formand, vi er af den faste overbevisning, at en genoprettelse af Underudvalget om Menneskerettigheder på ny kan gøre Parlamentet til et sted, hvor man konkret kæmper for menneskerettighederne, og hvor man når nogle resultater, når det gælder menneskerettighederne og den enkeltes rettigheder, og ikke det urealistiske og højtravende forum, som Parlamentet har udviklet sig til i de sidste par år. Vi håber, at vi kan regne med Deres støtte til at sikre, at underudvalget kan arbejde på en fuldstændigt selvstændig måde, genskabe det omfattende netværk af kontakter og samarbejde med dem, der forsvarer menneskerettighederne på verdensplan, samt gøre sig til talerør for dem og give dem legitimitet og på lang sigt måske blive til et egentligt udvalg.
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg er enig i de fleste af de overordnede aspekter i Deres tale samt i de handlinger, som ligger bag, og jeg takker Dem på vegne af min gruppe. Deres udtalelser styrker os i vores overbevisning om, at vi kan få et meget konstruktivt samarbejde med Dem.
De talte om virksomhedsflytninger. I den forbindelse vil jeg vedrørende det lovgivningsmæssige arbejde, som venter os, ikke lægge skjul på min gruppes store bekymring over Kommissionens forslag til et direktiv om liberalisering af tjenesteydelser, det såkaldte Bolkestein-direktiv. I forslaget ønsker man reelt at erstatte det nuværende princip om modtagerlandets lovgivning med princippet om oprindelseslandets lovgivning. Forslaget sigter med andre ord mod at gøre det muligt for tjenesteydende virksomheder at gøre de sociale bestemmelser, der gælder i deres oprindelsesland, gældende i alle landene. Man kan forestille sig den sociale dumping, som en sådan foranstaltning ville medføre.
Vi ønsker ligeledes i tide at få kendskab til de planlagte foranstaltninger i forbindelse med Tampere II. Hvad angår midtvejsevalueringen af Lissabon-agendaen, som De også nævnte, og hvor vi i 2000 satte det mål, at vi i 2010 ville have fuld beskæftigelse og den mest dynamiske videnøkonomi i verden, bør vi ikke vente til marts 2005 med at tage fat på det. Vi skal nu deltage i debatten med vores erfaringer fra de fire foregående år, som har været meget oplysende.
Ud over det lovgivningsmæssige arbejde er der en række væsentlige aspekter for borgerne, som vi bør drøfte med henblik på at skabe mulighed for, at der på Det Europæiske Råd sker overvejelser om EU's rolle på globalt plan. De nævnte nogle af disse aspekter i Deres tale. Jeg tænker på, hvordan vi skal gribe kampen mod terror og for den internationale sikkerhed an, eller på spørgsmålet om vores forhold til landene i Syd og særlig til landene i den sydlige del af Middelhavet. Jeg tænker også på det stadig mere foruroligende spørgsmål om klimaændringer og på koncentrationen af medier, som er meget aktuel i nogle EU-lande.
De talte om alt dette. Der er naturligvis stadig andre spørgsmål såsom den nødvendige handling mod sygdomme som aids, tuberkulose og malaria, som sidste år dræbte 6 millioner mennesker på verdensplan. Vi kan alle tilføje emner, som absolut burde være på dagsordenen. De har ret i, at behandlingen af disse spørgsmål er en del af vores ansvar.
Hvis De tillader, vil jeg dvæle ved et tværgående emne, som De også nævnte, nemlig den europæiske forfatning. Som De sagde, bør Europa-Parlamentet ved en åben og mangfoldig drøftelse ændre sig til en stor agora. Jeg glæder mig over forslaget. Jeg mener faktisk, at Europa-Parlamentet ikke kan stille sig tilfreds med at fortælle borgerne, hvornår tidspunktet, eller med et af tidligere præsident Giscard d'Estaings yndlingsudtryk det rette tidspunkt til handling, er kommet, og det skyldes i høj grad, at en sådan oplysning sandsynligvis ikke påvirker de mænd og kvinder, der interesserer sig for den nuværende linje i opbygningen af Europa, og som på den ene eller anden måde repræsenterer flertallet af EU-borgerne.
I stedet for at flygte fra problemerne eller modsigelserne bør vi tværtimod tage initiativ til en reel demokratisk, mangfoldig og åben drøftelse om samfundet - uden at vi begrænser os til de næsten institutionelle partnere, som forhandler på topmøderne - som skal dreje sig om de vigtigste punkter i forfatningstraktaten og særlig om de punkter, hvor EU reelt bliver bedømt af borgerne, nemlig politikkerne og forvaltningen, som stammer fra Den Europæiske Enhedsakt og Maastricht-traktaten, som udkastet til forfatningen vil gøre evig gyldig.
Et sådant politisk mod er i sig selv, ud over den nye drøm om Europa, som De kaldte Deres ønsker, hr. formand, i det mindste en opmuntrende fornyelse, et positivt signal til borgerne og en god start på denne nye lovgivning og også, hr. formand, på Deres formandsperiode.
Bonde (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære Josep Borrell, min gruppe vil også gerne lykønske dig med valget som formand, og vi håber, at du vil blive en god formand for os alle, uanset hvor vi kommer fra, og uanset hvad vi mener om forslaget til forfatning.
Det er ikke svært at forudse, at Europa-Parlamentet med stort flertal vil godtage forfatningen. Den giver mere magt og indflydelse til os her i salen. EU kan bestemme på 15 nye områder. Vi får flertalsafgørelser på 40 nye områder, hvor de nationale parlamenter kan stemmes ned. Det bliver meget lettere at opnå kvalificeret flertal med de nye regler, og Europa-Parlamentet får ret til at stille mange flere ændringsforslag til de love, der skal gælde i vore lande.
Men det demokratiske problem er, at de nationale parlamenter mister meget mere magt, end Europa-Parlamentet vinder. Hovedparten af magten glider fra vælgerne over til 300 arbejdsgrupper i MinisterRådet og 3 000 arbejdsgrupper i Kommissionen. De arbejder alle uden åbenhed og borgerindflydelse. demokratit indskrænkes i vore lande. Vælgerne ender med at blive de store tabere.
Trøsten er, at vi nu skal have folkeafstemning i 10 lande, og mon ikke bølgen også når de fleste andre lande, så vi ender med at få folkeafstemning overalt. Hvordan kan man tage magt fra vælgere uden at spørge dem, om de er med på at flytte indflydelse til embedsmænd og ministre med meget lidt fornemmelse for et meget fjernt Europa-Parlament?
Vi diskuterer nu, at EU's institutioner skal vedtage en særlig kommunikationsstrategi for at overbevise vælgerne om forfatningens fortrin. EU's institutioner har én eneste opgave før folkeafstemningerne, og det er at stille forslaget til forfatning til rådighed i forskellige sproglige og læservenlige udgaver. Det har man ikke magtet. Det er faktisk mit kontor, som har offentliggjort læservenlige udgaver på adressen www.euabc.com. Rådet har kun kunnet overkomme at trykke nogle ulæselige udgaver uden indeks og uden den mindretalsudtalelse, som vi i konventet udtrykkeligt fik løfte om ville blive taget med. Europa-Parlamentet kunne overtage den opgave, som Rådet og Kommissionen trods deres rigelige ressourcer ikke har udført. Til de officielle tekster kunne man føje de forskellige gruppers holdninger, så vælgerne får forskellige anbefalinger med mulighed for selv at tage stilling.
Folkeafstemninger og forfatninger tilhører hverken regeringer eller parlamenter, men vælgerne. Vælgerne i vore lande skal have sikkerhed for, at der overalt arrangeres frie og fair folkeafstemninger, så vi efter afgørelserne, uanset om det bliver ja eller nej, alle kan sige: Det fik retfærdigt til. Vælgerne har talt. Vi respekterer afgørelserne.
Crowley (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil tilslutte mig mine kolleger og lykønske Dem med valget og takke Dem for talen tidligere på dagen.
Frem for at fremlægge en liste over nye politikker eller idéer vil jeg meget kort berøre nogle af de punkter, som De nævnte, og endnu en gang forsøge at understrege de punkter, der ligger inden for vores rolle og arbejde i Parlamentet.
De nævnte først og fremmest massakren i Beslan og især nedslagtningen af uskyldige mennesker. På grund af den institution, som vi er en del af, og Europa-Parlamentets moralske forpligtelse som borgernes demokratisk valgte stemme, er det vores pligt at bekæmpe al vold blandt mennesker. Vi skal repræsentere håb og tryghed for de mennesker, der ønsker at få deres synspunkter hørt.
De nævnte i Deres tale, at De ikke opfatter spørgsmålet som et sammenstød mellem civilisationer. For nogle år siden skrev Storbritanniens overrabbiner, Jonathan Sachs, en bog med titlen . Hvis der én ting, som Europa-Parlamentet og EU har opnået, er det respekten for forskelle. Der er forhold, som gør os forskellige, men det behøver ikke at føre til splittelse, hvis vi kan vise tolerance, respekt og forståelse for disse forhold. I løbet af de næste fem år af Parlamentets mandat skal vi gøre vores yderste for at sikre, at vi i alle aspekter af vores arbejdsliv kan vise respekt og tolerance over for forskellige synspunkter. Vi er muligvis ikke enige i alle disse forskellige synspunkter, men vi bør respektere retten for medlemmerne af Parlamentet og andre valgte repræsentanter til at have disse synspunkter og forsøge at udbrede dem. Vi vil opleve det i endnu højere grad på grund af den nylige udvidelse og genforening af Europa. Der er nu medlemmer af Parlamentet, der ved, hvad det vil sige ikke at have ytringsfrihed, ikke at have ret til at benytte deres eget sprog og ikke have ret til at lære deres børn om deres egen historie og kultur. De ønsker at sikre, at de aldrig mister disse rettigheder igen. Der vil være personer her i Parlamentet og andre steder, som måske vil udnytte visse medlemmers passion for og tro på beskyttelse af kulturer og sproglig mangfoldighed inden for EU til at angribe disse medlemmer. Vi skal være klar over motivationen bag.
Hr. formand, De sagde meget rigtigt, at spørgsmålet om sprog skal behandles af Rådet, som skal beslutte, hvad der er rimeligt. Men vi bør også have lidt spillerum inden for Parlamentet. I forbindelse med indledende bemærkninger i et medlems første tale eller ved andre vigtige lejligheder under formandskabet bør medlemmerne kunne tale på deres modersmål, selv om det ikke er et officielt arbejdssprog, på den betingelse at man giver en oversættelse til tjenestegrenene, inden man holder talen.
Til sidst vil jeg gerne nævne, at Parlamentet skal være synligt overalt i Europa for at blive behandlet med respekt, for vi har et mandat, og vi prøver så vidt muligt at få vores funktion som borgernes stemme og formålet med EU til at gå op i en højere enhed. Der skal dog også være respekt for Parlamentets medlemmer i deres arbejde og arbejdsmåde. Hvis vi ikke har den fornødne respekt for os selv inden for Parlamentet, hvis vi ikke er villige til at arbejde efter de regler og love, der er fastsat i vores egen forretningsorden, hvis vi ikke påkalder os vores rettigheder og beføjelser i henhold til de forskellige traktater og den nye forfatning - hvis den vedtages - er der heller ingen uden for Parlamentet, som vil have respekt for os. I lyset af vores tidligere samtaler og det arbejde, som De allerede har udført i denne forbindelse siden tiltrædelsen, satser jeg på, at De under Deres formandskab vil gøre alt for at sikre, at respekten for Parlamentet altid beskyttes. De enkelte medlemmers rettigheder er vigtigst inden for denne beskyttelse.
Som afslutning vil jeg gengive nogle linjer fra noget, der bedst kan beskrives som et meget gammelt irsk digt. Jeg kan dog ikke gengive det på det oprindelige gæliske sprog, men blot referere følgende: Hvem vil tale for de ensomme og de undertrykte? Om ikke jer, hvem så? Hvem vil tale for de udslidte og de ulyksalige? Om ikke jer, hvem så? Hvem vil tale for jer? Om ikke jer, hvem så? Vi har fået bemyndigelse til at tale for de mennesker, der ikke har en stemme, og vise disse mennesker, hvad ægte lederskab er.
Belohorská (NI ).
   - Tak, hr. formand.
Jeg vil også gerne ønske Dem tillykke med valget, både på egne vegne og på vegne af mine kolleger i Løsgængergruppen. Lige som farvespektret er med til at forskønne et maleri, mener jeg, at spektret af politiske partier i Europa-Parlamentet er med til at sikre, at de beslutninger, Parlamentet tager, ikke kun er til fordel for en del af Europa.
Jeg vil gerne vende tilbage til den tale, Kommissionens formand hr. Barroso holdt her i salen, hvor han gjorde det klart, at Unionen skal have en stærk og uafhængig Kommission. Jeg mener også, at Europa har brug for et stærkt og ansvarligt Parlament. Vi skal leve op til vores vælgeres ønsker og forventninger. For at være i stand til at fastholde deres interesse skal vi have de rigtige arbejdsbetingelser. Hr. formand, lad mig her i vores mandatperiodes spæde start minde Dem om vores krav om at få tilendebragt den diskrimination, vi oplever hos Løsgængerne.
For det første har de andre politiske grupper bedre bemandede sekretariater, f.eks. har Gruppen Union for Nationernes Europa 27 medlemmer og 34 tjenestemænd. Vi har 29 medlemmer, men kun 11 ansatte til at udføre arbejdet i vores sekretariat. Vores møder bliver ikke tolket til vores modersmål, på trods af at der er mange nationaliteter repræsenteret i vores gruppe. Den finansielle støtte til de politiske grupper bliver ikke revideret, før den er brugt, mens vi skal ansøge om ressourcer og på forhånd forklare, hvad de skal bruges til.
Hr. formand, alle vi, der er her i dag, er blevet valgt ved demokratiske valg til at repræsentere vores vælgere. EU sikrer sin fremgang gennem aftaler og kompromiser, og vi skal gøre alt for at sikre, at diskriminationen her i Parlamentet bliver bragt til ophør. Jeg anmoder Dem derfor om at løse disse problemer og ikke blot lægge dem til side. Jeg har en fornemmelse af, at det økonomiske pres på Løsgængerne kan være grunden til, at vi er blevet politisk integreret.
I Deres tale nævnte De tolkningsproblemerne. Vi er nu vidne til, at Europa-Parlamentet udøver yderligere diskrimination. Tidligere, da vi havde observatørstatus, blev tolkene fra kandidatlandene ikke behandlet på lige fod med de øvrige. De blev især diskrimineret inden for området social sikring med hensyn til deres rettigheder og fordele. Siden de 10 nye medlemsstater er tiltrådt, dvs. siden den 1. maj i år, er deres status blevet ændret en del, men de udsættes fortsat for diskrimination i sammenligning med deres kolleger fra de gamle medlemsstater. Førhen blev tolkene ikke rekrutteret på A8-niveau, da deres job er meget krævende. Forskellen mellem gamle og nye tolke er på over 1.000 euro.
Hr. formand, De må undskylde, at jeg taler om økonomiske og finansielle problemer allerede fra starten, men i Slovakiet tror vi på, at det er bedst at få renset luften. Europa-Parlamentet skal have løst alle de finansielle spørgsmål for alle medlemmer, så status ikke er noget problem, og så der ikke er nogen virtuel grænse mellem gammelt og nyt. Jeg bedre Dem derfor om retfærdighed, og retfærdigheden ligger i Deres hænder. Til gengæld kan jeg tilbyde ærligt og hårdt arbejde. Medlemmerne af Løsgængergruppen vil gøre opmærksom på uretfærdigheder, men vi vil altid forsøge at opnå et kompromis og løse de vigtige problemer, der bliver rejst.
De står over for en hård tid, så jeg ønsker Dem held og lykke i Deres vanskelige job og styrke til at gennemføre det. Det er ikke alle politikere, der får den chance, De har fået. Bevis, at De er dette historisk set meget vigtige job værdig, og at De er vores alle sammens formand.
Tak for Deres opmærksomhed.
Formanden.
   - Tak, fru Belohorská. Jeg har taget alle Deres bemærkninger til efterretning, og de vil blive gennemgået af den arbejdsgruppe, der er ansvarlig for at sikre, at Parlamentet fungerer korrekt og retfærdigt. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om situationen i Republikken Belarus. 
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, det er dybt beklageligt at opleve, hvor lidt de forskellige forhandlinger om demokratiet i Belarus, som vi har ført i Parlamentet i løbet af de seneste år, har ændret sig. Jeg vil imidlertid benytte denne lejlighed til at vurdere situationen i relation til vores forbindelser med Belarus og overveje mulighederne for at forbedre forbindelserne i fremtiden inden for rammerne af en europæisk naboskabspolitik.
Jeg vil kort understrege, at de bilaterale forbindelser med Belarus efter landets uafhængighed i 1991 udviklede sig tilfredsstillende i retning af vedtagelsen af en associerings- og samarbejdsaftale og en midlertidig handelsaftale. Alle disse forhandlinger gik imidlertid i stå som følge af forværringen af den interne politiske situation i Belarus i 1996, og der er desværre ikke kommet skred i forhandlingerne siden da.
Ikke desto mindre har EU siden 2002 gjort en stor indsats for at sætte fokus på problemerne igen og forsøge at få sat skub i forhandlingerne ved at starte ved udgangspunktet for gradvist at forbedre vores politiske forhold til landet.
Indtil videre har EU's utrættelige bestræbelser i form af forhandlinger dog ikke givet synlige resultater. Men EU er parat til at forsætte indsatsen for at opnå fremskridt under forudsætning af, at myndighederne i Belarus viser deres vilje til at samarbejde.
Vi skal også huske, at Belarus efter den seneste udvidelse er blevet direkte nabo til EU - vi deler grænser - og det er i denne forbindelse endnu vigtigere, at Belarus bliver et demokratisk, stabilt og fremgangsrigt land.
Vi mener, at EU's nærhed kan og vil manifestere sig på lang sigt gennem tæt samarbejde og udveksling af idéer inden for områder af fælles interesse, f.eks. handel, retfærdighed, indre anliggender, transport, energi og miljø. Alt dette kræver dog grundlæggende politiske reformer i det pågældende land.
Jeg ønsker at gentage, at EU er meget bekymret over den senere tids udvikling i Belarus, hvor alt peger på, at situationen vil forværres, hvad angår retsstatsprincipper, demokrati og menneskerettigheder, og hvor vi stadig er vidne til, hvordan den politiske situation vedrørende de uafhængige medier - hvoraf nogle har måttet lukke - regeringens handlinger og de kræfter, der støtter regeringen over for oppositionen, samt situationen for de uafhængige sociale organisationer og videregående uddannelsesinstitutioner bliver værre og værre.
Jeg må i denne forbindelse understrege, at vi også følger forhandlingen om de forsvundne personer i Belarus, som finder sted i Det Europæiske Råd her i Strasbourg, med største interesse.
I overensstemmelse med de oplysninger, der blev fremlagt af Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation, har Kommissionen også indledt en undersøgelse af de påståede overtrædelser af foreningsfriheden og friheden til kollektiv forhandling inden for rammerne af reglerne om den generelle præferenceordning. EU vil afhængigt af resultaterne af denne undersøgelse endnu en gang overveje Belarus' fremtidige adgang til den generelle præferenceordnings fordele.
Et vigtigt element af vores politik, hvad angår Belarus, er støtte til det civile samfund og demokratiseringsprocessen. I de senere år har myndighederne i Belarus nægtet at overholde reglerne om skattefritagelse i forhold til EU-gælden, og det vil utvivlsomt hindre muligheden for denne støtte og dermed anvendelsen og adgangen hertil for borgerne i Belarus.
Myndighederne i Belarus registrerer i øjeblikket alle de uafhængige eksterne støtteprojekter, og det giver dem i praksis mulighed for at afvise enhver international støtte, som efter deres opfattelse er i strid med deres fanatiske interesser.
Hvordan kan vi forbedre forbindelserne til det pågældende land under disse omstændigheder? Vi har udviklet en europæisk naboskabspolitik for fortsat at kunne styrke vores forhold til vores naboer, herunder Belarus.
Vi mener, at vi ved hjælp af denne politik kan målrette vores indsats og støtte den demokratiske udvikling i Belarus.
Jeg vil gerne understrege, at Belarus, hvis der gennemføres grundlæggende politiske og økonomiske reformer - og lige så snart disse reformer er gennemført - vil kunne deltage fuldt ud i den europæiske naboskabspolitik med alle de fordele, som følger med denne politik. Men under de nuværende omstændigheder er de påkrævede minimumskrav ikke opfyldt, og vi kan ikke gå videre med denne politik i forhold til Belarus.
Den første vigtige milepæl for Belarus vil være parlamentsvalget og folkeafstemningen i oktober. EU har forpligtet sig til at støtte det demokratiske parlamentsvalg i efteråret i samarbejde med Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa og Europarådet. Vi ønsker imidlertid at lægge vægt på retsgrundlaget for parlamentsvalget, friheden for medierne og de forhold, hvorunder kampagnerne for de forskellige politiske partier gennemføres.
OSCE's Kontor for Demokratiske Institutioner og Menneskerettigheder har samlet en mission af valgobservatører med henblik på parlamentsvalget. EU vil deltage ved at støtte valgobservatørerne, og samtidig vil vi opretholde kontakten med de demokratiske kræfter. Jeg må dog understrege, at vi er meget bekymrede over den kommende folkeafstemning om en forfatningsændring, der vil gøre det muligt for præsident Lukasjenko at genopstille som præsident.
Vi har ved flere lejligheder informeret myndighederne i Belarus om konsekvenserne af folkeafstemningen i relation til EU, hvis omstændighederne ikke snart ændres.
De konklusioner, der i går blev fastsat på Det Europæiske Råds møde (almindelige anliggender og eksterne forbindelser), er krystalklare på dette område.
Kommissionen ønsker i denne forbindelse endnu en gang at sende et klart budskab til befolkningen i Belarus for at lade den vide, at EU ikke har glemt den. Det vigtigste er, at befolkningen - især de mennesker, der kæmper for demokratiske ændringer - ikke føler, at de ikke har nogen støtte. Det er vigtigere nu end nogensinde, at vi fortsætter arbejdet med at støtte det civile samfund og de demokratiske kræfter i Belarus. Det har vi i øvrigt også forpligtet os til.
Efter min opfattelse giver Parlamentets beslutning lige så stor anledning til bekymring i Belarus, og jeg er naturligvis interesseret i at høre det ærede medlems holdning til den nuværende udvikling af vores forhold og især til de tiltag, der er nødvendige for at øge vores støtte og opbakning til demokratiseringen af landet og dermed vores støtte til opbakning af de belarussiske demokratiske kræfter i denne vanskelige situation. 
Klich (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, det glæder mig meget, at Kommissionen forstår, hvor alvorlig situationen i Belarus er, og især betydningen af den igangværende valgkampagne og det kommende parlamentsvalg. Valget fik ekstra stor betydning i sidste uge med meddelelsen om, at der samtidig skal afholdes en folkeafstemning. Det er naturligvis et forsøg på at opretholde de autoritære tilstande, der hersker, men også en kæmpe chance for den belarussiske nation, en chance for de belarussiske borgere til at mobilisere og give udtryk for deres egne holdninger til menneskerettigheder og demokratiske standarder i Belarus. Det er også en udfordring i forhold til vores fælles udenrigspolitik.
Der er tilsyneladende behov for et mere modigt tiltag i forbindelse med EU's udenrigspolitik og for at reformulere bestemte opgaver og strategiske mål. Ikke blot er det i EU's store interesse, at Belarus forbliver en uafhængig stat, men Belarus' uafhængighed vil stadig være truet, hvis landet har en udemokratisk regering. Ydermere vil Belarus kun tilsyneladende være et stabilt land, og stabiliteten i Vesteuropa vil kun tilsyneladende være garanteret.
Diktaturer styrter generelt med et brag og ikke som resultat af fløjlsrevolutioner. Hvis EU's nye østlige grænser skal være sikre, kan der ikke være tale om et jerntæppe og slet ikke en opdeling med rige og frie mennesker på den ene side. Vores udenrigspolitik over for Belarus skal være mere aktiv, og det betyder, at den skal afvige fra vores tidligere og nuværende udenrigspolitik.
Det var naturligvis en rigtig beslutning at fastfryse alle programmer under partnerskabs- og samarbejdsaftalen efter 1996, og det var også rigtigt at afbryde kontakten med højtstående embedsmænd fra Lukasjenkos regime, men vores politik mangler politisk vilje i forhold til borgerne i Belarus. Det glæder mig meget, at kommissæren har anerkendt, at formålet med EU's politik er at støtte det civile samfund, men vi skal sammen udvikle effektive procedurer.
Demokrati i Belarus kommer ikke bare af sig selv, og borgerne skal selv skabe demokrati, men vores opgave er at hjælpe dem, og vi skal vise et større engagement, end vi har vist hidtil. Hjælpen skal målrettes imod specifikke sociale og politiske grupper samt lokale myndigheder, ngo'er, skoler og unge mennesker. Formålet med hjælpen skal være at støtte de personer og grupper, der i øjeblikket forsøger at skabe grundlaget for et civilt samfund og en demokratisk politik. Der skal også ydes støtte til de demokratiske oppositionspartier, der fortjener ros for deres nylige integration i 5+-koalitionen. Der drejer sig om venner. De taler samme sprog, de har samme værdier, de tænker i samme baner og tror på Europa. Jeg håber på en positiv fremtid for dem, og at de en dag vil være en del af Europa-Parlamentet.
Kort sagt er der brug for en mere aktiv og spidsfindig fremgangsmåde, som gør det muligt at isolere en udemokratisk regering uden at isolere samfundet. Regeringen skal isoleres for at gøre det muligt at yde positiv støtte til de belarussiske borgere.
Hvad angår en kortsigtet strategi, er der behov for målrettede foranstaltninger eller med andre ord de kortsigtede foranstaltninger, kommissæren henviste til.
Først og fremmest skal den igangværende valgkampagne overvåges nøje, og der skal reageres umiddelbart på eventuelle uregelmæssigheder, f.eks. det forbud imod Arbejderpartiet, der allerede er indført, og det forhold, at mange af kandidaterne ikke kan blive registreret, og at repræsentanter for oppositionen ikke kan få tilladelse til at deltage i valgkomitéerne. Valget og folkeafstemningen er så vigtige, at vores politiske gruppe, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, i sit beslutningsforslag anmoder om, at der bliver sendt en mission af observatører til Belarus, og at der udarbejdes en rapport. Vi ser gerne, at denne eftervalgsrapport kan være grundlaget for en seriøs debat om EU's fremtidige udenrigspolitik, hvad angår Belarus. 

Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, lad mig først og fremmest sige, at jeg er fuldstændig enig i den analyse, som kommissæren netop foretog. Selv om der er tale om nye naboer, er det et gammelt problem. Et problem, som har eksisteret siden 1996, da EU for første gang kom op at skændes med præsident Lukasjenko, nøglepersonen i Belarus. Parlamentsvalget den 17. oktober nærmer sig, og det er vigtigt, at vi nu er opmærksomme på situationen i landet. Der er også bebudet en folkeafstemning om en eventuel tredje embedsperiode for præsidenten. I fem år har jeg fungeret som formand for Parlamentets delegation i Belarus. Hidtil har vi haft dårlige erfaringer med valg i det pågældende land.
To gange har en parlamentarisk trojka bestående af Europa-Parlamentet, Europarådet og OSCE skarpt kritiseret et valg i Belarus, og jeg er bange for, at det vil ske igen. Af alle de rapporter, jeg får om optakten til valget, fremgår det atter, at der lægges hindringer i vejen for oppositionen, at kandidaterne fra oppositionen modarbejdes, og at medierne påvirkes på en utilladelig måde. Derfor er det også vigtigt, at vi i Europa-Parlamentet nu, godt en måned inden valget, afgiver et signal om, hvad vi forventer, i håb om, at vi ikke endnu en gang er nødt til skarpt at kritisere valget. Tidligere i år forsøgte vi at puste nyt liv i trojkaen fra de tre parlamentariske institutioner for at blive aktiv i tide inden valget i Belarus. I den forbindelse blev navnlig Europa-Parlamentets rolle blokeret. Jeg blev dengang personligt mere eller mindre erklæret for uvelkommen i landet. Dette problem skal derfor løses, før vi i Parlamentet overhovedet kan sende en delegation, der kan optræde som observatør ved valget.
Vi ønsker, at oppositionen får mulighed for at føre kampagne på en korrekt måde. Vi vil også have, at kandidaterne får frihed til at gøre, hvad de vil. Brugen af administrative midler til at modarbejde oppositionen og det civile samfund skal bringes til ophør. Samtidig skal atmosfæren forbedres, hvilket også indebærer større frihed for fagforeninger og akademiske institutter. Der er talrige eksempler på, hvordan fagforeninger manipuleres og infiltreres. Akademiske institutter, som forsøger at arbejde uafhængigt, lukkes eller nedlægges. Strømme af subsidier, som skulle fremme friheden i landet, standses. Først når alle de ting, som jeg netop nævnte, er i orden, kan vi måske opnå en situation, hvor vi efter den 17. oktober kan sige, at der omsider er sket forbedringer, at EU omsider har mulighed for at gøre de forbindelser, som har været fastfrosset siden 1996, mere åbne igen og udvikle flere kontakter med landet. Som sagt er dette kun muligt, hvis også folkeafstemningen annulleres.
Hvad præsident Lukasjenko nu forsøger, betragter jeg som en slags konstitutionelt statskup ved hjælp af en folkeafstemning, hvor befolkningen uden tvivl igen manipuleres på alle mulige måder. At garantere en tredje embedsperiode ville være et skridt på vej mod et system, som ikke kan beskrives som andet end autoritært, således som det allerede nu er tilfældet. Vi må stræbe efter, at det sidste diktatur i Europa - som vi normalt kalder det - bringes til ophør, og at vi på det grundlag faktisk kan udforme en ny nabopolitik med landet. Jeg håber, at valget vil være et skridt i retning af Europa, men jeg er bange for, at det snarere vil være et skridt på vej mod et endnu mere autoritært system. Jeg deler kommissærens pessimisme, hvad angår denne udvikling. 
Malmström (ALDE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, Belarus - Europas sidste diktatur, plejer man at kalde det - synes fuldstændig upåvirket af det sidste årtis omtumlende begivenheder med Berlinmurens fald, Sovjetunionens sammenbrud, Central- og Østeuropas demokratisering og Europas samling.
Diktatoren Lukasjenko klynger sig fortvivlet til magten, og nu har han udskrevet en folkeafstemning for at forlænge sit mandat på ubegrænset tid. Hr. Wiersma talte om et konstitutionelt statskup, og det er præcis det, det handler om. Han ser ud til at ville gå i en anden diktators fodspor, nemlig Fidel Castros, der er lige så bedaget som han. Med det systematiske og lidet sofistikerede system til valgfusk, som Lukasjenkos regime har udarbejdet, er der desværre ikke meget, som tyder på, at hverken folkeafstemningen eller valget den 17. oktober bliver retfærdigt på nogen måde. Det betyder, at Lukasjenko kan blive siddende, mens hans befolkning bliver fattigere og fattigere og mere og mere isoleret.
Naturligvis er det skammeligt, at vi i Europa har et kommunistisk diktatur som nærmeste nabo. Trods utallige forsøg på at påvirke regimet, med pisk og gulerod, så er det mislykkedes - totalt. Det har været meningsløst og ufrugtbart at forsøge at samarbejde med regimet, og landet er altså uendeligt langt fra de værdier, vi forsvarer. Ytringsfriheden er minimal, oppositionen og menneskerettighedsforkæmpere undertrykkes og forfølges. Fredelige demonstranter arresteres, tortureres og dømmes til fængsel efter farceagtige rettergange. Belarus er det eneste land i Europa, som henretter sine fanger. Handelen med kvinder er omfattende. På mange af Europas gader finder vi belarussiske kvinder i tusindvis. Flere personer, som har sat spørgsmålstegn ved regimet, er forsvundet under mystiske omstændigheder.
Men Belarus er vores nabo, og vi kan ikke overlade den belarussiske befolkning til sin skæbne. Præcis som alle andre har den ret til frihed og demokrati. Derfor må vi, præcis som kommissæren siger, i Parlamentet, Rådet og Kommissionen forsøge at finde måder, hvorpå vi kan give økonomisk, politisk og ikke mindst moralsk støtte til de modige mennesker og organisationer, som trods alt findes, og som kæmper for retsstatsprincipper, demokrati og menneskelig værdighed. Det officielle pres skal intensiveres. Vi skal kræve, at valgobservatører også får lov til at overvåge denne illegitime folkeafstemning. Min gruppe ser gerne, at Parlamentet sender observatører den 17. oktober.
Med vores nye medlemslande er vi ikke bare kommet geografisk tættere på, men har også fået viden og historie om Belarus. Det er vigtigt at anvende den og være kreativ for at finde måder, hvorpå man kan støtte de demokratiske kræfter i Belarus. Mange mennesker ser Europa som et håb om en bedre fremtid, som en chance og en mulighed for et nyt liv. Vi skal naturligvis opretholde drømmen om, at et demokratisk, åbent og markedsøkonomisk Belarus rent faktisk også kan blive medlem af EU en dag.
Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære fru kommissær, kære kolleger, forhandlingen om Belarus er igen en stund, som mere er præget af fortvivlelse end af håb. Sådan har det, som hr. Wiersma sagde, været i mange år.
Vi har været opmærksomme på dette land i mange år. Alligevel er det et fattigdomstegn, at det ikke er lykkedes det genforenede Europa at forhindre den dystre stalinistiske diktatorstil i udkanten af området. I modsætning til hvad den belarussiske præsident påstår på de samsendende tv-stationer i landet, medfører hans magt ikke sikkerhed, men skaber frygt og skræk i befolkningen. Han regerer med statslige lejemord, magtmetoder som udelukkelse af oppositionen, kriminalisering af civilsamfundets engagement, forbud mod ytringsfrihed. Listen kunne fortsættes længe. Det ved De. Det er meget svært at finde vejen tilbage til demokrati i dette land. Og sådan skal folkeafstemningen også vurderes. Med større personlig magt for øje stiller han på dagen for parlamentsvalget, på den dag, da demokratiet i landet kunne have begyndt, spørgsmålet til sin person for at aflede fra de virkelige spørgsmål, som befolkningen stiller, nemlig hvorfor det går dårligere og dårligere for dem, mens det går bedre og bedre for naboerne, hvorfor den ikke kan deltage i nabostaternes opblomstring, hvorfor følgerne af Tjernobyl benægtes, hvorfor hjælpeaktioner sanktioneres, hvorfor sygdomsforebyggelse annulleres, og hvorfor forskere, som indsamler fakta om hjælp, sættes i fængsel. Selv 18 år efter Tjernobyl har man ikke fået bugt med følgerne, og store dele af befolkningen er blevet udsat for radioaktiv forurening.
Kære kolleger, jeg vil gerne endnu en gang udtale mig om diktator Lukasjenkos seneste tiltag, om lukningen af det humanistiske universitet i Minsk. Det var det sidste universitet med frihedsretlige værdier og lære om europæiske værdier, og lukningen skete mod de studerendes vilje og mod befolkningens vilje. Derfor må vi ikke stoppe her. Vi skal protestere, for det er igen en foranstaltning, som driver den virkelig proeuropæiske elite ud af landet.
EU, fru kommissær, skal også bebrejdes, at det ikke har gjort nok - og her giver jeg den første taler ret - for at føre Belarus ud af selvisoleringens sorte hul. Vi kender grundene: Vores instrumenter er utilstrækkelige. Også de nye instrumenter, som De foreslår i naboskabspolitikken, er overhovedet ikke tilstrækkelige til at løse dette specielle problem. De ignorerer også Europa-Parlamentets forslag om at anvende specialprogrammer her med andre finansielle metoder, med andre muligheder, således at vi endelig kan gennemføre de foranstaltninger, der er tvingende nødvendige, som f.eks. udviklingen af civilsamfundet og styrkelsen af den frie presse.
Jeg vil gerne sige et allersidste ord til min ven, min bedste ven i Belarus, Viktor Gontsjar, der - som De alle ved - hører til dem, der er blevet offer for et lejemord. Jeg er af den opfattelse, at vi i højere grad skal arbejde for, at morderne straffes, og at hans død skal opklares hensynsløst. Men vi bør også præsentere hans visioner, hans visioner om et demokratisk Belarus, hvilket får den belarussiske befolkning til at deltage i Europas fremskridt og velstand.
Maštálka (GUE/NGL ).
   - Mine damer og herrer, jeg vil gerne takke kommissæren for hendes redegørelse, selv om der er mange punkter, hvor jeg er uenig med hende. Det er anden gang, at jeg deltager i en forhandling om Belarus, første gang som medlem af Europarådets Parlamentariske Forsamling, og jeg må tilstå, at jeg aldrig har mistet håbet. EU-institutionerne har ret til at give udtryk for deres holdninger om bemærkelsesværdige eller endog helt særlige begivenheder og situationer, og det er derfor naturligt for dem også at være særligt opmærksomme på forholdene i Belarus.
Belarus er en stat, der står i en særlig situation. Belarus er en af Europas yngste stater med en politisk elite, der ikke har erfaring med at have status som stat. Det er et land, hvor de administrative grænser er ændret til statsgrænser med efterfølgende opdeling af familier, økonomi og kultur. En sådan stat kvalificerer sig ikke blot til ekstra opmærksomhed, men til særlig hjælp. En af de værst tænkelige måder, hvorpå man efter min opfattelse kan yde støtte i en sådan situation, er gennem overdreven kritik af regeringen og uforbeholden støtte af oppositionen.
Formålet bør trods alt ikke være at vælte regeringen, men at hjælpe den belarussiske nation. Hvad ved vi om oppositionen, som nogle af vores kolleger med al respekt forsøger at hjælpe til magten? Vil den ikke være dårligere til at regere landet end den nuværende regering? Hvad ved vi egentlig om de belarussiske borgeres ønsker? Måske ønsker de en nationalistisk regering eller en antirussisk politik eller blot mere demokrati og fremgang i Belarus og det bedst mulige samarbejde med deres store nabo i rivende udvikling? Jeg mener ikke, at vi kender svarene på disse spørgsmål.
Parlamentet er i sin nuværende sammensætning først nu ved at vænne sig til sine forpligtelser og ansvarsområder. Den værst tænkelige start vil være at bukke under for ideologiske fordomme og træffe beslutninger på grundlag af den måde, hvorpå vores følelser styres af massemedierne. Vi er ikke valgt til Parlamentet for at dømme uden at give den anden side mulighed for at forsvare sig. Vi er ikke valgt for at skabe røre, blot fordi vi ikke bryder os om nogen, eller fordi tv-rapporter og avisartikler har været negative. Vi er ikke valgt til at sætte landene i Europa op imod hinanden. Vi er valgt til Parlamentet for at fastsætte betingelserne for fælles forståelse eller med andre ord for ikke at isolere borgerne, men at skabe dialog. På dette punkt er jeg enig med min ven og kollega, Bogdan Klich.
Jeg støtter forslaget om, at Parlamentet sender en delegation til Belarus med repræsentanter fra alle de politiske grupper, og jeg håber, at den vil kunne redegøre for politikernes, offentlighedens og eksperternes holdning. Så vil vi kunne vurdere situationen i Belarus uden at være dobbeltmoralske. 
Wierzejski (IND/DEM ).
   - Hr. formand, Belarus' nuværende præsident har anmodet om, at der afholdes en folkeafstemning samtidig med parlamentsvalget. De belarussiske borgere vil vælge deres repræsentanter for parlamentet og træffe beslutning om udformningen af forfatningen. Hele verden vil forud for valget sætte spørgsmålstegn ved de belarussiske myndigheders integritet og resultaterne af valget, selv om vi først kender resultatet efter den 17. oktober. Det forventes, at de demokratiske principper ikke følges. Jeg mener, at det er uforeneligt med den demokratiske ånd at sætte spørgsmålstegn ved integriteten i relation til valget og folkeafstemningen, inden afstemningen overhovedet har fundet sted.
Vi har ret til at observere situationen, og det skal vi også, men vi skal ikke træffe forudindtagede beslutninger. Endvidere tvivler jeg på, at en struktur, der er så udemokratisk, som vi mener, at EU og EU's bureaukratiske institutioner er, rent moralsk har ret til at dømme om graden af demokrati og beslutningerne hos en suveræn stat og afgøre, at staten er udemokratisk. Er EU kompetent til at irettesætte uafhængige stater?
Der er en gammel leveregel, der siger , og som betyder: Læge, helbred dig selv. EU ønsker at pålægge frie nationer forfatningstraktaten, selv om det i denne forbindelse ikke er påkrævet med obligatoriske nationale folkeafstemninger til godkendelse af traktaten. Hvor er demokratiet i sådanne tilfælde? Parlamentet skal starte med at garantere demokratiet og uafhængigheden i de europæiske lande og først da dømme og irettesætte andre.
"Hvorfor ser du splinten i din broders øje, men bjælken i dit eget øje lægger du ikke mærke til". Farisæere og hyklere! Det betyder ikke, at vi ikke skal reagere på krænkelser af menneskerettighederne, hvor end de forekommer i verden, men at det ikke er Parlamentets opgave. Det vil svare til, at kongressen i USA godkendte en beslutning om demokrati i Frankrig eller Tyskland, eller at det polske parlament irettesatte Europa-Parlamentet. Det er ikke Parlamentets opgave.
Parlamentet skal derfor ikke overskride sine kompetencer. Demokrati er baseret på respekten for nationers suveræne beslutninger, uanset hvad vi mener om dem. Lad os afvente resultaterne af valget i Belarus, og derefter kan medlemmerne hver især træffe en beslutning. Europa-Parlamentet som sådan har ikke ret dertil.
Vi mener derfor ikke, at Parlamentet skal sende diplomatiske missioner til Belarus eller udarbejde fælles rapporter. 
Szymański (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Belarus har siden 1. maj 2004 været direkte nabo til EU. Til trods for denne nærhed er det et land, hvor universiteter og de tilbageværende uafhængige medier lukkes. Det er et land, hvor politiske partier, f.eks. Arbejderpartiet og Belarus' Nationale Front forbydes, blot fordi de er oppositionspartier, uanset om der er tale om højre- eller venstreorienterede partier. Til trods for dette og til trods for denne nærhed har vi - i modsætning til det, vi har hørt - ingen garanti for, at folkeafstemningen og det kommende parlamentsvalg vil foregå demokratisk.
Der er ikke tale om fordomme, der er tale om fakta. Personer, der har andre holdninger end de officielle myndigheder i Belarus, myrdes. Medierne i Belarus lukkes. Demokratiske kandidater oplever, at det er vanskeligt at blive registreret i valgkomitéerne i Belarus. Der er bestemt ikke tale om fordomme.
Enhver, der ikke kan se forskellen mellem de belarussiske oppositionspartier og regeringen, skal notere sig, at det ikke er de belarussiske oppositionspartier, der er ansvarlige for personers forsvinden og lukningen af uafhængige aviser. Enhver, der ikke kan se denne forskel, bør tage til Belarus og se nærmere på forholdene.
Alt dette sker lige for næsen af EU, og EU bærer derfor et medansvar for dette aspekt af østlig politik. Hvis EU i dag skal finde en tydelig identitet inden for udenrigspolitik, skal det ikke medføre, at vi viger uden om konflikten med de næmeste allierede tværs over Atlanten. Hvis EU's udenrigspolitik skal være baseret på respekten for grundlæggende menneskerettigheder, er Belarus et af de vigtigste ansvarsområder i dag. Hvis vi ikke gør en indsats på dette område, vil vores troværdighed i forhandlingen om udformningen af udenrigspolitikken være svækket.
Det er derfor, at den belarussiske opposition i dag skal være sikker på, at vi ikke har glemt den, og helt sikker på, at vi støtter den. Derfor skal præsident Lukasjenko også være sikker på, at hans handlinger ikke vil ske ustraffet, og den belarussiske nation skal være sikker på, at landets europæiske ambitioner en dag vil blive mødt af ægte engagement fra vores side. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, desværre har EU droppet konceptet "Et bredere Europa" i sammenhæng med Østeuropa. I dag henviser konceptet til Nordafrika, og EU's prioriteter ligger hos Maghreb og Machrak frem for Belarus eller Ukraine. Det er uheldigt, og det betyder, at afgrunden mellem det demokratiske og fremgangsrige Europa og Østeuropa kan og vil blive større. Det er ikke kun uheldigt for disse lande, det er også uheldigt for EU. Det er helt tydeligt, at situationen i Belarus er forværret. Aviser og politiske partier forbydes, og mange mennesker arresteres. Skal EU's reaktion være at vende ryggen til? Er vi som Pontius Pilatus, der vaskede sine hænder? Lad os ikke glemme de katastrofale resultater, som det havde for 2.000 år siden.
Kontakten med Minsk skal derfor optrappes, fru de Palacio, ikke nedtrappes. Menneskerettigheder og demokratisk frihed skal konstant fremhæves.
Situationen i Belarus bliver mere og mere alvorlig. Præsident Lukasjenko har meddelt, at der er mulighed for ophævelse af restriktioner i forbindelse med præsidentens embedsperiode. Han håber formentlig på at blive valgt som præsident for livet. Det er endnu en presserende grund til ikke at skabe en ny Berlinmur langs EU's nye østlige grænser og Polens grænser med Belarus og Ukraine. Belarus ligger ikke på Mars, grænserne støder op til EU. Lad os derfor ikke spørge - som titlen på Ernest Hemingways bog - hvem klokkerne ringer for, men understrege, at de ringer for Europa. EU skal træffe foranstaltninger i forhold til Belarus, vi kan ikke fortsat nøjes med at læse avisen. Forslaget om at sende en særlig delegation med observatører til Belarus for at observere valget og valgresultatet bør derfor støttes.
Jeg mener endvidere, at repræsentanterne for de belarussiske oppositionspartier bør inviteres på besøg i Europa-Parlamentet. Hvis vi forholder os passive i forhold til dette spørgsmål og foregiver, at problemet vil løse sig selv, er det, som Talleyrand har sagt, værre end en forbrydelse, det er en fejl. EU må ikke handle som bestemte stammer i Afrika, der tror, at hvis man ikke taler om et problem eller en sygdom og ikke nævner navnet herpå, vil problemet forsvinde. Tværtimod skal EU drøfte problemerne i Belarus, og drøftelserne skal være helt specifikke, fru de Palacio. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er fokus på Belarus nu, ikke blot fordi Belarus deler over tusind kilometers grænse med Europa, men også fordi Belarus er den sidste eksisterende større bastion, hvad angår neosovjetisk ideologi. Man kan måske sige til landets forsvar, at Belarus i modsætning til sine naboer stadig ikke oplever nogen intern etnisk strid. Landet har også unilateralt opgivet sit lager af atomvåben samt meget af sit konventionelle våbenlager. Der er meget lidt organiseret kriminalitet. Noget overraskende oplever Belarus også en økonomisk vækst på 4 %. EU ser dog med stigende bekymring på landet, der er underlagt mere og mere markante autoritære principper og stigende undertrykkelse af menneskerettigheder og sproglige rettigheder, og hvor de politiske oppositionspartier bliver chikaneret forud for folkeafstemningen og parlamentsvalget den 17. oktober.
Desværre kan man med vestlige øjne dårligt genkende regeringen som et uafhængigt valgt parlament. Valget af præsident Lukasjenko i 1994 førte indledningsvis til håbet om opretholdelse af autoritet, udryddelse af korruption og økonomisk genopbygning. Intet er dog lykkedes, idet de sovjetlignende tiltag resulterede i genindførelse af den økonomiske model for central kontrol, som dermed førte til politisk afhængighed og interventionspolitik i alle aspekter af det offentlige liv. Han forsøger nu gennem folkeafstemningen at blive valgt til præsident på livstid.
Det går dårligt for erhvervslivet i Belarus, og størstedelen af de økonomiske investeringer kommer fra Rusland efter en lovende, men kortvarig start, især inden for sektoren for små og mellemstore virksomheder. Virkningerne af Tjernobyl-katastrofen har stadig meget alvorlige konsekvenser, og op imod en fjerdedel af landet er stadig kontamineret med det radioaktive nedfald.
I 2001 opnåede Lukasjenko støtte fra 75 %, selv om OSCE erklærede, at valget ikke opfyldte minimumskravene. Der er dog ingen, der rent faktisk anfægter hans sejr. Førende oppositionsledere er arresteret og udsat for vold, nogle er forsvundet, dog er nogle - på mystisk vis - dukket op igen. For to år siden blev tre journalister idømt tre års hårdt arbejde for bagvaskelse af præsidenten. Mange borgere i Belarus støtter på sigt et EU-medlemskab for deres land, selv om de, hvis de bliver adspurgt, vil hævde, at de støtter en union med Rusland.
Lukasjenko ønsker i virkeligheden at opbygge en østlig panslavisk blok, der er fjendtlig over for Vesten. Men især efter at præsident Putin er kommet på banen, har Rusland reageret ved delvist at forsøge at distancere sig fra Belarus. En unionstraktat blev ratificeret mellem Rusland og Belarus i 1999, men den er stort set blevet ignoreret i praksis, mens aftalen om en fælles møntfod i form af rubler er udsat til 2006.
Kommunevalget i marts 2003 viste, at der er sket en positiv politisk udvikling i Belarus. Valget viste, at de demokratiske oppositionspartier har fået større frihed og en mere retfærdig behandling. EU bør derfor vise Belarus den samme positive indstilling ved at optrappe vestlige kontakter med prodemokratiske parlamentarikere, der er villige til at udfordre regimet og indstillet på at opbygge landet, så det kan indgå som et fuldgyldigt medlem af det internationale samfund og på sigt være berettiget til et partnerskab og en samarbejdsaftale med EU.
Erfaringer fra Spanien, Grækenland og Portugal viser, at overgangen fra diktatur til fri markedsøkonomi med tiden og gennem økonomisk vækst kan opnås overalt i Europa.
Muscat (PSE ).
   - Vores rolle som repræsentanter for borgerne i vores egne lande og i Europa kan og må ikke stoppe ved EU's grænser. Vi skal arbejde på tværs af grænserne og ikke betragte os selv som et fort, hvor man forsøger at holde alle andre ude, men mere som et fyrtårn, der leder os hen imod værdier, der forener os, især værdier som solidaritet og demokrati. Det er i den ånd, at vi skal behandle situationen i andre nabolande som f.eks. Belarus. Dette opnås uden at formode, at vi ved alt, og at vi er meget klogere end andre. Man kan dog sige, at vi i alle de lande, som vi kommer fra, på et eller andet tidspunkt har oplevet øjeblikke, som ikke afspejler vores demokratiske ånd. Det er som sådan - som mennesker med sådanne erfaringer - at jeg mener, at vi skal appellere til myndighederne i Belarus om at respektere foreningsfriheden og de grundlæggende principper for demokrati. Vi viser stor solidaritet over for Arbejderpartiet i Belarus og over for Den Nationale Front. Den måde, som regeringen behandler dem på, er ikke acceptabel i vores samfund i dag. Vores appel skal være baseret på en positiv indstilling. Jeg er overbevist om - og det tror jeg mange af medlemmerne også er - at der i enhver organisation i ethvert land er personer med positive indstillinger, der ved hvordan man skal skelne mellem godt og dårligt. Jeg vil appellere til disse personer, især inden for myndighederne og regeringen i Belarus, om med alle midler at arbejde for demokratiet. Vi skal være klar over, at den nuværende situation i Belarus også er vores ansvar på grund af det, vi har gjort, eller det vi ikke har gjort. Vi skal sikre, at den politik, som vi vedtager, fra nu af ikke vil være en reaktiv politik med embargoer, der, som vi ved, ikke er særlig effektiv, men en proaktiv politik. Det skal ikke være en sporadisk beslutning, men en beslutning der er truffet på grundlag af naboskabspolitikken, som der er mere behov for end nogensinde.
Neyts-Uyttebroeck (ALDE ).
   - Hr. formand, Belarus stiller os over for det samme problem som en række andre lande på forskellige kontinenter, som viser sig at være temmelig ligeglade med de midler, som kan anvendes for at få deres regimer til at føre en mere human politik. Hverken guleroden eller stokken viser sig at have nogen indflydelse på regimer som det i Belarus, og det er desværre også tilfældet for visse lande i Asien, Afrika og Amerika, hvoraf det fremgår, at vi ikke er dobbeltmoralske her. På den ene side virker denne debat temmelig pessimistisk, eftersom mange talere har måttet erkende, at vi er magtesløse, hvad angår tilvejebringelsen af forbedringer i Belarus. Dette betyder imidlertid ikke, at vi skal tabe modet. Adskillige talere har vist, hvilken vej vi skal gå. Der skal samarbejdes med det civile samfund, og befolkningen i Belarus skal kunne vælge deres repræsentanter på en fri, gennemsigtig og ærlig måde. Også de ngo'er, der imod strømmen prøver at forsvare værdier som demokrati og menneskerettigheder, støttes. Formålet med alt dette er at give befolkningen en chance for at få del i Europas velfærd og velstand. Kommissionen og Rådet kan regne med vores fulde støtte ved de yderligere bestræbelser på at skabe forbedringer. 
Belder (IND/DEM ).
   - Hr. formand, siden den 1. maj i år grænser Belarus op til EU. Det er almindeligt kendt, at denne geografiske nærhed bestemt ikke løber parallelt med en politisk ligesindet holdning. For nøjagtigt en uge siden fremhævede det belarussiske statsoverhoved Lukasjenko denne kløft. Han udstedte et dekret for gennem en folkeafstemning at legalisere og konsolidere sit autoritære præsidentskab også efter 2006. Allerede om godt en måned, den 17. oktober, kan denne grundlovsændring være en fuldbyrdet kendsgerning. Denne forudsigelige udvikling forenkler absolut ikke forbindelserne mellem Bruxelles og Minsk. Eftersom Belarus er en vigtig gennemgangsrute for energi og andre vareleverancer fra Rusland til EU-medlemsstater, står Lukasjenkos repressive regime stærkt. For øvrigt har det i årenes løb vist sig at være immunt over for direkte internationale forsøg på en gradvis demokratisering og gradvise reformer. Lukasjenkos uomtvistelige stræben efter at beholde magten vil snarere forstærke denne tendens i den kommende tid. Hvilken indflydelse kan de europæiske institutioner have i Belarus? Ser de nuværende magthaveres politiske selvisolering mod vest ikke ud til at være total?
Ikke desto mindre behøver vi ikke prisgive det belarussiske samfund til Lukasjenkos uhæmmede herskesyge. I en tysk undersøgelse fra i sommer henvises der til denne uden tvivl møjsommelige vej. Forandring i Belarus kan kun lykkes på mellemlang sigt ved at fremme landets egne initiativer nedefra. Her anes der faktisk et lille lyspunkt, for til trods for de vanskelige omstændigheder i de forløbne år har hidtil ca. 2.500 registrerede civile organisationer kunnet holde stand. Hertil bidrog absolut langvarige kontakter med udenlandske partnere. Med i hundredvis af initiativer går Forbundsrepublikken Tyskland i spidsen. Hvordan ser Kommissionen på denne løsning af den politiske hårdknude mellem EU og Belarus? Det er bestemt en langvarig opgave, som kræver mange risikofyldte bestræbelser. Det prisværdige mål, den belarussiske befolknings almene velfærd med aktiv inddragelse af det civile samfund og efter evne af både lokale og regionale myndigheder, er imidlertid inspirerende. Jeg gentager, Kommission, anser De dette for at være en farbar vej, og i bekræftende fald, hvilke initiativer agter De at tage? 
Pavilionis (UEN ).
   - Hr. formand, i dag har jeg, et parlamentsmedlem fra Litauen, muligheden for og fornøjelsen af at tale til Dem på mit eget modersmål, litauisk. En sådan mulighed for frit at tale på eget modersmål foreligger ikke for Litauens nærmeste nabo, som nu er nabo til EU - 10 millioner belarussere. Der findes et folkeslag ret tæt på Europas geografiske centrum, som hverken får lov til at tale på dets modersmål i skolerne eller på universiteterne. Endvidere er befolkningen frataget ytrings- og samvittighedsfriheden. Jeg taler om et indespærret folkeslag i Europas centrum, i et land, som styres af Europas sidste diktator, der den 17. oktober ved hjælp af en fiktiv folkeafstemning har planer om at forlænge dette diktatur til resten af hans levetid, og som ser Hitlers regime som et af de bedste i Europa. Vi mener, at EU's fortsatte politik med hensyn til naboerne mod øst skal tilkendegives ikke alene ved at fordømme dette regime med generelle erklæringer, som ikke har mere konkrete konsekvenser, men også i form af konkret støtte til de demokratiske oppositionsstyrker, som udbreder begrebet om demokrati og pluralisme ved ikkevoldelige midler, så den belarussiske befolkning kan bo i et land, der anerkender menneskerettigheder og frihed. Derfor støtter min kollega, hr. Šimanskis, og jeg et beslutningsforslag stillet af Gruppen Union for Nationernes Europa, og opfordrer i denne forbindelse til, at Sakharov-prisen tildeles dem, der skal afgøre Belarus' fremtid - ungdomsbevægelsen Zubr, som et symbol på alle de kræfter, der ikke adlyder regimet og afgør fremtiden for et frit Belarus. Tak for Deres opmærksomhed. 
Andrikienė (PPE-DE ).
   - Belarus er nabo til Litauen og EU, og det er vigtigt for os, hvad der sker i landet. 
Som vi ved, bruger præsident Aleksandr Lukasjenko, der er politisk isoleret af de vestlige stater på grund af overtrædelser af menneskerettighederne og begrænsningerne af mediernes frihed, alle midler til at få en tredje embedsperiode ved præsidentvalget i 2006. Spørgsmålet, som skal stilles ved en folkeafstemning den 17. oktober, er formuleret meget enkelt og klart for borgerne i Belarus: "Vil De lade republikkens præsident, Aleksandr Lukasjenko, opstille som kandidat til præsidentvalget?" Citat slut. Aleksandr Lukasjenko forklarer befolkningen i Belarus dette på et tilsvarende enkelt og letforståeligt sprog. Citat: "Hvis jeg beslutter at stille op til præsidentvalget i 2006, vil jeg som tidligere lovet helt sikkert spørge Dem til råds og anmode om Deres tilladelse - og det gør jeg nu", sagde han på det belarussiske statsfjernsyn. Som det tidligere har været tilfælde i Europa-Parlamentet, har der i dag været nævnt mange eksempler på overtrædelser af menneskerettighederne samt tegn på begrænsninger af pressefriheden og forbud mod universitetsorganisationer og ngo'er. Befolkningen i Belarus kender dog ikke meget til vores bekymringer over deres situation og liv. Hvis det lykkes for vores bekymringer at nå til Belarus, forvrænges udtalelser om dette emne fra ledere i Europa-Parlamentet og andre institutioner i den demokratiske verden. De fremlægges over for befolkningen i Belarus som viljen i den globale kapitalisme og som forsøg på at diktere belarusserne, hvordan de bør leve. 
De oplysninger, som belarusserne finder på internettet, som de har adgang til, er knap så censureret, men kun et fåtal anvender computere i landet, og derfor udsættes en stor del af samfundet for statspropaganda. Vi må sørge for, at borgerne i Belarus får objektive oplysninger via kanaler, som de er vant til.
Jeg foreslår følgende: Ved godkendelse af EU's budget for 2005 skal vi finde midler til at sende radio- og evt. tv-programmer i Belarus og Rusland, som kan udarbejdes med hjælp fra belarussiske journalister (...) og sendes fra nabostaterne, Litauen og Polen, som var situationen indtil slutningen af 2001. Nogle få millioner litas hvert år fra EU's budget vil helt sikkert ikke få EU til at gå fallit, men vil efter min mening være mere effektivt styrke borgerlige, demokratiske initiativer og traditioner end det at sende en delegation fra Europa-Parlamentet til at observere valget, foretage overvågning og skildre de facto-situationen. Tak for Deres opmærksomhed. 
Siwiec (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne tale om, hvad der kan gøres, og hvad der ikke kan gøres. Hidtil har vi kun talt om, hvad der ikke kan gøres. Jeg vil derfor bede kommissæren om at notere sig tre ting, der kan gøres.
For det første kan man bede diplomater fra EU's medlemsstater om at følge situationen forud for valget i Belarus og hver uge rapportere tilbage til EU's institutioner inklusive Europa-Parlamentet.
For det andet kan Kommissionens tjenestemænd beordres til at holde uopsættelige politiske samråd med de stater, som EU har kontakt med - i særdeleshed USA og Rusland - om udviklingen af situationen forud for valget i Belarus og med henblik på at definere anvendelsesområdet for fælles bedømmelser. Som medlem af Europa-Parlamentet vil jeg også gerne holdes informeret om dette.
For det tredje kan der ydes finansiel bistand til de unge mennesker i Belarus, der ønsker at studere i udlandet - f.eks. i Polen - samt til små virksomheder, der ønsker at udvikle sig uden for Lukasjenko-regeringens influensområde. Dette tredje punkt kræver blot beskedne midler, men meget mod, og jeg håber, at Kommissionen har det fornødne mod.
Til slut vil jeg sige noget til den taler, der ikke kunne se forskel på Cuba og Belarus. Her er en forskel, som det er værd at huske på. Cubanerne flygter om natten om bord på både til USA og dør undervejs. Belarusserne kører i bil til Polen - dvs. EU - for at finde arbejde og sidenhen vende tilbage til Belarus. Det er en bemærkelsesværdig forskel. 

Onyszkiewicz (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig de personer, der opfordrer EU og Europa-Parlamentet til at spille en mere aktiv og engageret rolle, hvad angår Belarus, samt i særdeleshed opfordringerne om at udsende observatører. Jeg er ærlig talt ikke videre optimistisk med hensyn til denne missions udfald, for som Josef Stalin engang sagde, så er det ikke vælgerne, men de, der optæller stemmerne, der er afgørende, og man har allerede besluttet, hvordan stemmerne skal optælles.
Situationen kræver ikke desto mindre vores konstante bevågenhed, da den bliver stadigt værre. Der findes ingen retsorden i Belarus, kun folk, der udnytter loven. En af følgerne heraf er bl.a. en afskaffelse af den uafhængige uddannelse, og har allerede været nævnt. Jeg vil også gerne nævne lukningen af , der er den eneste skole på gymnasialt niveau i Minsk, hvor undervisningen udelukkende foregår på belarussisk.
Generelt er vi i Belarus ganske enkelt vidne til en tilbagegang til en kvasisovjetisk stat. Den officielle ideologi regerer i landet. Mine damer og herrer, der findes en officiel belarussisk ideologi, og der er højkommissærer i alle institutioner samt højtstående embedsmænd med ansvar for ideologien. Det har betydet en tilbagevenden til praksisser, der er helt uforståelige for os i lyset af den seneste udvikling i Europa.
Det er helt afgørende, at EU træffer mere aktive foranstaltninger i denne henseende. Det er også utroligt vigtigt at involvere vores naboer - både tætte og lidt fjernere - i disse foranstaltninger, og jeg vil gerne vende tilbage til hr. Siwiecs bemærkning om, at vi skal udnytte alle eksisterende muligheder for at øve fælles indflydelse på Belarus. Disse muligheder omfatter Rusland og i særdeleshed det demokratiske Rusland, der desværre er på tilbagetog, men som fortsat findes. 
Kristovskis (UEN ).
   - Mine damer og herrer, som bekendt er den kolde krig forbi, og Sovjetunionen eksisterer ikke længere. Alligevel fremgår det af Kommissionens redegørelse og parlamentsdebatterne, at belarusserne føler sig lukket inde bag et "jerntæppe". Det er noget af et paradoks! Belarus er en rest af det sovjetiske imperium - et levn i dets billede.
Nu har hele den demokratiske verden modtaget en provokation fra hr. Lukasjenko. En snarlig folkeafstemning skal gøre det muligt for ham at forlænge diktaturet. Vi kan forudse, at diktaturet vil sejre, da den demokratiske opposition har mistet sine rettigheder og er bragt til tavshed bag fængselsmure.
Vi må ikke glemme, at Belarus' præsident var en fremtrædende partner til det irakiske regime og Saddam Hussein. Og det sker alt sammen på grænsen til det demokratiske Europa. Derfor udgør det ikke blot en trussel for den belarussiske befolkning, men også for de omkringliggende demokratier. Hvorfor bekymrer det ikke Belarus' partner Rusland? Diskuterede Jacques Chirac og Gerhard Schröder dette problem med hr. Putin i Sochi?
I denne situation kan de belarussiske demokrater kun sætte deres lid til parlamentsmedlemmerne i det frie Europa og vores villighed til at yde både moralsk og økonomisk støtte til belarusserne - samt naturligvis til Kommissionen. Det er vores pligt.
Segelström (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, Belarus har igennem historien tilhørt både Øst- og Vesteuropa, og forbindelserne mellem EU og Belarus er anstrengte. Belarus' isolation er blevet tydeligere og samtidig mere uholdbar. På grund af EU's udvidelse er Belarus naboland til Unionen, hvilket giver anledning til mere intensive kontakter på de områder, hvor det er muligt. Men lige nu er det ikke sandsynligt, at kontakterne vil blive bedre, så længe der ikke sker en afgørende ændring af den politik, der føres i Belarus.
Det gælder navnlig magtdelingen, forfatningen, øgede muligheder for oppositionen for at virke frit samt beskyttelse af menneskerettigheder. Hidtil har der kun været få indikationer på en sådan forandring. Den magtdeling, som er central i et demokrati, er i dag fraværende i Belarus. Det er således nødvendigt med forandringer i valgprocessen forud for efterårets parlamentsvalg den 17. oktober. Men den 17. oktober skal Belarus ikke bare vælge et nyt parlament, præsident Lukasjenko har også udskrevet en særlig folkeafstemning om ændring af forfatningen. Folkeafstemningen handler om, at forfatningen skal ændres før forlængelsen af hans egen embedsperiode. Dette er uacceptabelt ud fra et demokratisk synspunkt.
Siden Lukasjenko tiltrådte præsidentembedet i 1994, har han på diktatorisk vis styrket sin position som præsident. Hvis dette seneste forsøg på ikke at begrænse det antal mandatperioder, en præsident må sidde, får flertal, betyder det, at Lukasjenko med stor sandsynlighed kommer til at sidde i mindst fem år mere. Det bliver i så fald, hvis jeg regner rigtigt, en sammenhængende periode på 17 år.
Vi må sammen arbejde for øget støtte til en demokratisk udvikling i Belarus og modvirke en isolation af det belarussiske samfund og dets befolkning, som flere har talt om. Unionen skal fortsat støtte dannelsen af et pluralistisk samfund, menneskerettigheder, være mod handel med kvinder og vold mod kvinder og for det civile, demokratiske samfund. Det er også af største betydning, at hele det internationale samfund bistår med støtte og tilstedeværelse forud for præsidentvalget for at vise, at det betyder noget, og at vi noterer os, at Belarus udvikles i demokratisk retning, og at vi - som flere har sagt - støtter den belarussiske befolkning. Vi må ikke vende befolkningen ryggen.
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, vi er ikke tilfredse med situationen i Belarus, og resultaterne af indsatsen for at hjælpe det civile samfund og støtte demokratiseringsprocessen er utroligt frustrerende. Vi skal forsøge at forbedre funktionen og kapaciteten af vores støtte, og derfor skal vi forbedre effekten af vores politiske foranstaltninger for at presse på og fremme demokratiseringen af Belarus.
Det er beklageligt, hvis dele af den Berlinmur, der skærer sig tværs igennem Europa, får lov til at blive stående på en grænse til EU. Der er fortsat visse fragmenter i f.eks. Belarus, og hvis et af målene med EU's foranstaltninger og tilstedeværelse på verdensplan er at støtte demokratisering og forsvare menneskerettigheder, så bliver dette mål og denne sag så meget desto vigtigere, når det drejer sig om en af vores nærmeste naboer, der grænser op til EU.
Jeg vil gerne sige, at Kommissionen ikke kan acceptere hr. Czarneckis påstand om, at vi kun bekymrer os om Middelhavslandene og ikke Østeuropa. Hvordan kan De sige, at vi ikke bekymrer os om Østeuropa, når vi bl.a. har gennemført en udvidelse, der omfatter otte østeuropæiske lande, og når yderligere to østeuropæiske lande kommer med inden for tre år? Hvis Marokko, Algeriet, Tunesien og andre Middelhavslande bliver medlemmer af EU, vil jeg give Dem ret i, at vi bekymrer os mere om Middelhavslandene, men det er ikke tilfældet i øjeblikket. Vi tilbyder blot Middelhavslandene en naboskabspolitik - det er vores sydlige flanke - og hvis De tager de demografiske tal i betragtning, vil De se, at De også i Polen påvirkes meget af det, der sker i Middelhavslandene. Hvis De befinder Dem i Polen og dermed i EU, er Middelhavslandene Deres problem og ikke blot italienernes, maltesernes, cyprioternes, spaniernes, portugisernes eller franskmændenes. Middelhavslandene er Deres problem som polak og som EU-medlem. Lad os ikke bringe forvirring i vores værdier, mål og prioriteter.
Østeuropa, Europa - der er en grund til, at vi kalder os Den Europæiske Union - er også vores prioritet. Så meget, at vi har kunnet gennemføre en udvidelse og vokse os større - hvilket vi fortsat gør - uden at det endnu har været på tale at lukke grænserne. Så lad os forholde os til realiteterne.
Hvad angår de forskellige forslag, vil jeg først referere til muligheden for at deltage som observatører ved den kommende folkeafstemning og parlamentsvalget i Belarus. Jeg vil først pointere, at den belarussiske regering kun har inviteret OSCE til at deltage som observatør - mere specifikt Kontoret for Demokratiske Institutioner og Menneskerettigheder - og at Europa-Parlamentet ikke officielt er inviteret.
EU er villig til at samarbejde med OSCE, der kun er inviteret med som observatør ved parlamentsvalget og ikke ved folkeafstemningen, som vi også mener, at den bør. Vi finder det vigtigt også at observere folkeafstemningen. Vi vil også fortsat arbejde for at hæve antallet af observatører samt for om muligt for at give medlemmer af Europa-Parlamentet mulighed for at deltage. Vi må huske på, at det ikke er tilfældet i øjeblikket, og at vi skal inviteres for at kunne deltage i sådanne aktiviteter.
Det næste problem, som visse talere tog op, handler om, at vores handlinger ikke hidtil har været tilstrækkeligt effektive, at de ikke giver resultater, og at vi skal være langt mere aktive. Kommissionen er villig til at fremme denne aktivitet, men vi skal acceptere, at der er grænser.
Nogle af talerne har sagt, at åndelig støtte ikke er nok, og at der er brug for finansiel bistand. Mine damer og herrer, jeg vil gerne pointere, at Belarus i øjeblikket får støtte til at fremme demokratiseringen samt til at skabe og styrke det civile samfund, men at vi ønsker at øge denne støtte. 
EU vil bevare støtten til det civile samfund og demokratiseringen, til det regionale og humanitære samarbejde, til naboskabsprogrammerne samt til nemmere grænsepassage.
Helt konkret ydes der 10 millioner euro i støtte under EU's Tacis-program for 2005-2006 med fokus på støtte til det civile samfund, samarbejde inden for de videregående uddannelser samt en afbødning af følgerne af Tjernobyl-ulykken, der desværre snarere var en katastrofe end en ulykke.
Jeg må også pointere, at det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne vil spille en meget aktiv rolle i Belarus i de kommende år. Specielt i 2005-2006 vil kandidaterne i Belarus kunne bede om støtte inden for rammerne af to kampagner, som vi vil starte, og som skal fremme menneskerettighedskulturen og demokratiseringsprocesserne.
Jeg vil imidlertid pointere - som jeg sagde i starten af mit indlæg - at myndighederne i Belarus lægger administrative hindringer i vejen for alle programmer for den type af støtte, vi foreslår, og at vi skal kunne overvinde denne modstand.
Jeg vil gå videre til nogle mere konkrete emner og spørge, om det er muligt at samarbejde med regionale eller sågar lokale regeringer. Ja, hvis ikke Belarus' nationale myndigheder hindrer os i at sikre, at de nuværende midler når deres mål. Findes der midler? Ja, og loftet udnyttes ikke fuldt ud på grund af førnævnte problemer med de belarussiske myndigheder.
Vi er bekymrede over lukningen af aviser, begrænsningen af ytringsfriheden, forfølgelse - i nogle tilfælde af oppositionen - samt ulovliggørelsen af politiske partier. Vi har naturligvis protesteret og vi fortsætter hermed. I denne henseende udsendte Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) - dvs. udenrigsministrene fra de 25 EU-lande - i går en protest imod udviklingen i Belarus.
Vi protesterede imod lukningen af universiteter - specielt universitetet i Minsk - og vi vil fortsætte hermed, men vi skal være opmærksomme på, hvor langt vi kan gå, og at grænsen i stor udstrækning sættes af myndighederne i Belarus, der tydeligvis ikke er et demokrati, men snarere et diktatur.
Jeg mener også, mine damer og herrer, at vi skal udnytte familierelationerne mellem de belarussiske borgere og borgerne i EU-landene til at fremme EU's ideologi om frihed og menneskelig værdighed.
Jeg mener også, at vi skal fremme det politiske samarbejde mellem de politiske partier mest muligt, og som jeg tidligere har sagt, findes midlerne og mulighederne, og Europa-Parlamentet og dets medlemmer spiller en rolle. Vi skal være opmærksomme på, at det ikke er let, og at Lukasjenko-regimets seneste foranstaltninger formentlig ikke vil forbedre situationen, men at vi ikke desto mindre skal have tillid til borgerne i Belarus. Det er heller ikke et spørgsmål om at fortælle borgerne i Belarus, at de bliver medlemmer af EU, sådan som nogle af parlamentsmedlemmerne sagde for et øjeblik siden. Det bliver dem selv, der i fremtiden skal bestemme, om de ønsker at gå i gang med en strategisk alliance eller en genforening med naboen Rusland. Vi kan ikke gå ind i en sådan diskussion, der kunne skabe mere spænding.
Det primære mål er en fuld demokratisering af Belarus, økonomisk støtte til en sådan demokratisering samt - når demokratiseringen er opnået gennem vores naboskabspolitik - støtte til udvikling og økonomisk opsving samt forbedring af levevilkårene i landet, der er europæisk og nabo til EU.
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke Dem, hr. kommissær, og alle talerne under denne vigtige forhandling.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er en vurdering af opfølgning for Kommissionens årlige politiske strategi 2005.(1) 
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, vi mødes her i Europa-Parlamentet for at debattere Kommissionens forslag til politiske prioriteringer for 2005 samt for at vurdere resultaterne af vores strukturerede dialog: en arbejdsmåde, der nu har fungeret i tre år, og som har haft nogle positive resultater, hvilket har gjort vores aktioner mere sammenhængende og effektive samt vores interinstitutionelle samarbejde mere positivt, og som har sikret, at Europa-Kommissionens initiativret, hvilket er en af dens beføjelser, ikke er uforenelig med at lytte til Europa-Parlamentets behov og mærkesager.
Jeg vil gerne minde Dem om, at vi på plenarmødet den 25. februar i år præsenterede et dokument om den politiske strategi for 2005, som samme dag var blevet godkendt af kommissærkollegiet. Vi gik naturligvis i gang med de overordnede politiske prioriteter for næste år med henblik på at sikre det udvidede EU's tilfredsstillende funktion, relancere væksten og forbedre konkurrenceevnen - med andre ord Lissabon-strategien som helhed betragtet med fremme og beskyttelse af det europæiske statsborgerskab og oprettelse af en velstands- og stabilitetskonjunktur sammen med vores nabolande.
Vi skal huske, at 2004 er et særligt år med et nyt Parlament og en Kommission, der snart vil blive fornyet. I de seneste år er vores modus operandi for at indføre og fremme denne strukturerede dialog mellem Parlamentet og Kommissionen blevet ændret og forenklet på visse områder. I denne henseende var der den 20. april et møde mellem Kommissionen og Udvalgsformandskonferencen med en meget positiv meningsudveksling, som erstattede de forskellige udvalgsbehandlinger. Efterfølgende har vi meget nøje fulgt de parlamentariske udvalgs arbejde samt de forskellige beslutninger, som Parlamentet har godkendt i de seneste måneder - i særdeleshed vedrørende budgetterne for 2005 og Kommissionens årlige politikstrategi.
Samtidig har vi haft debatter med Rådet, Regionsudvalget og Det Økonomiske og Sociale Udvalg om vores forslag, og de har alle bidraget med deres synspunkter. I dag skal vi vurdere resultaterne af denne dialog og påpege, at Parlamentet i princippet har reageret positivt på de overordnede forslag fra en afgående Kommission, der - og det vil jeg gerne understrege - giver stafetten videre til den nye Kommission.
Den første af vores prioriteter for 2005 er konkurrenceevne og samhørighed i et udvidet EU. Med hensyn til dette vil vi gerne takke Parlamentet for dets støtte til planerne om at gå i retning af en ægte anvendelse af Lissabon-strategien ved at koncentrere indsatsen om at nå de grundlæggende mål og støtte de fælles politikker inklusive den fælles landbrugspolitik.
Konsolideringen af den europæiske økonomi vil fortsat hvile på en sund makroøkonomisk politik, der er afpasset efter stabilitet og baseret på bæredygtige offentlige finanser - særligt i betragtning af vores demografiske forudsigelser. De grundlæggende faktorer bliver en integreret strategi, der skal forbedre konkurrenceevnen og strukturreformerne, fremme den videnbaserede økonomi og sikre en effektiv og sammenhængende funktion af EU's økonomiske og sociale politik samt beskæftigelses-, miljø- og strukturpolitik, samtidig med at vores økonomi forbliver konkurrencedygtig. 
Kommissionen har også fremhævet behovet for en markant støtte til initiativer vedrørende bæredygtig udvikling samt for øget sammenhæng mellem industripolitikken og andre fællesskabspolitikker. Jeg er særlig glad for at kunne fortælle Europa-Parlamentet, at vi inden for forskellige dele af mit ansvarsområde har gjort fremskridt i retning af åbenhed og konkurrenceevne. Som følge heraf har elektricitetsmarkedet siden 1. juli 2004 været en realitet for forbrugere, der ikke er husstande, og i marts 2004 vedtog Kommissionen en meget vigtig liberaliseringspakke vedrørende jernbanerne. Sidstnævnte er et vigtigt skridt hen imod oprettelsen af et fuldt integreret europæisk jernbanemarked inden 2010, hvilket er væsentligt for transportsystemets konkurrenceevne og bæredygtighed. Alt dette skal ske gennem en gradvis åbning af markedet for passagerbefordring med jernbane.
Jeg ønsker ikke at komme ind på emner, som De allerede har støttet og godkendt i løbet af 2004 - herunder netværk, gennemførelsen af det fælles luftrum eller de foranstaltninger, der skal vedtages om Galileo inden årets udgang vedrørende beslutningen om den gruppe, der er valgt til at opbygge og forvalte Galileo.
Den anden store prioritet er sikkerhed og europæisk statsborgerskab. Kommissionen har noteret den stigende interesse fra det nye Parlament og Rådet for at styrke EU's indsats vedrørende sikkerhed - i særdeleshed gennem en styrket kontrol med det udvidede EU's ydre grænser og en bedre styring af indvandringsstrømmene. Parlamentet har naturligvis også udtrykt et ønske om at effektivisere terrorbekæmpelsen på europæisk plan. Det er meget følsomme emner for borgerne, og de handler om oprettelsen af et område med fælles sikkerhed og retfærdighed.
I juni foretog Kommissionen en vurdering af de opnåede resultater siden Det Europæiske Råd i Tampere i 1999, og efter at have fået reaktionerne fra alle institutionerne og i særdeleshed Europa-Parlamentet vil Kommissionen fortsætte sit arbejde inden for retlige og indre anliggender. I 2005 iværksættes det nye flerårige program for retlige og indre anliggender - som forhåbentlig får støtte fra Det Europæiske Råd den 5. november - samt nye støtteforanstaltninger inden for rammerne af de næste finansielle overslag.
Terrorangrebene i Madrid var en barsk påmindelse om truslen mod EU fra den internationale terrorisme, og de understregede for alvor det store behov for at bekæmpe den. Alle institutionerne og i særdeleshed Europa-Parlamentet har udtrykt ønske om at fortsætte denne kamp. Tidligere på dagen talte Europa-Parlamentets formand Josep Borrell om dette vigtige emne. Og som hr. Poettering sagde i sit indlæg, skal terrorbekæmpelsen foregå uden at anfægte menneskerettigheder og individuelle rettigheder og med henblik på at støtte terrorofrene som et vigtigt element i denne kamp. Kommissionen ønsker fortsat at arbejde i denne retning.
Det tredje element er vores eksterne beføjelser og i særdeleshed associerings- og naboskabspolitikken. Vi har netop haft en debat om Belarus, men det skal fremhæves, at Kommissionen har noteret en bred opbakning til en ambitiøs naboskabspolitik, og at den udtalte sig om det i meddelelsen fra 12. maj 2004, der blev godkendt af Det Europæiske Råd i juni.
Med hensyn til udvidelsesprocessen kan Kommissionen bekræfte, at den arbejder hen imod en tiltrædelse af Rumænien og Bulgarien i januar 2007. På basis af Det Europæiske Råds beslutning i juni vil Kommissionen indlede en aktiv forhandlingsfase med Kroatien i starten af 2005 og udarbejde en førtiltrædelsesstrategi. I oktober vil Kommissionen offentliggøre sin henstilling om Tyrkiet, og den vil skulle justere sine aktiviteter i 2005 ind efter Det Europæiske Råds beslutninger, der er berammet til udgangen af dette år.
Som Rådet og Parlamentet har fremhævet, skal Europas internationale forpligtelser opretholdes i løbet af 2005, og Europa skal udvise et større ansvar for at fremme en effektiv multilateralisme. De multilaterale handelsforhandlinger inden for rammerne af Doha-udviklingsprogrammet er fortsat EU's vigtigste kommercielle prioritet, og samtidig skal vi fortsætte de igangværende bilaterale forhandlinger.
Nu vil jeg gerne have lov til kort at kommentere to emner af særlig betydning for det kommende år. For det første er der de fremtidige finansielle overslag, hvis prioriteringer i det store hele er sammenfaldende med de foreslåede prioriteringer for 2005. Kommissionen er opmærksom på betydningen af at gøre det fornødne for at have alt klart til 1. januar 2007, og til dette formål har den nuværende Kommission fremsat forslag i år - i særdeleshed i februar og juli - og den agter at fremsætte en ny pakke med foranstaltninger, der bliver vedtaget den 29. september, vedrørende aspekterne af RIA, RELEX og miljøet, der fortsat er udestående.
2005 bliver vigtigt og afgørende med hensyn til den videre forberedelse af et tæt interinstitutionelt samarbejde, men det er også væsentligt, at disse finansielle overslag kan vedtages hurtigst muligt i løbet af 2005 eller meget tidligt i 2006, hvis vi virkelig ønsker at gøre dem gældende i 2007.
Jeg vil gerne påpege, at der i Kommissionens forslag på dette område på den ene side tages hensyn til den strenghed, som f.eks. stabilitets- og vækstpagten dikterer i alle offentlige finanser, samtidig med at forslaget er realistisk med hensyn til de politiske ambitioner, der gentagne gange udtrykkes af ikke blot Rådet, men også Europa-Parlamentet. En styrkelse af vores kapacitet med hensyn til beskyttelse af de ydre grænser er ensbetydende med større EU-investeringer i denne sektor, hvilket måske vil tillade større faciliteter i visse stater. Hvis vi virkelig ønsker at fremme et konkurrencedygtigt og dynamisk samfund, skal vi øge investeringerne i forsknings- og udviklingssektoren for at støtte den europæiske forskning og innovationskapacitet, og det kræver flere midler til den sektor.
Vi må heller ikke glemme, at et af målene med den europæiske politik er samhørighedspolitikken. Vi kan ikke plædere for denne politik, hvis vi ikke leverer de nødvendige midler. Vi mener, at forslaget om at holde 1,24 som loft for forpligtelser og indføre 1,14 som udgiftsloft er en passende balance mellem disciplin og realisme. Yderligere nedskæringer vil være meget negative og ensbetydende med, at man må opgive mange af de krævede politikker.
Mine damer og herrer, det andet punkt, jeg ønsker at fremhæve, handler om impaktanalyser i forbindelse med Kommissionens forslag. Kommissionen iværksætter og generaliserer brugen af disse analyser for bedre at kunne definere og retfærdiggøre sine forslag. I 2004 øgede Kommissionens tjenestegrene gradvist brugen af impaktanalyser med henblik på i 2005 at gøre dem til almindelig praksis for alle standarddokumenter - politiske definitioner, lovgivningsdokumenter - samt for alle forslag med markant økonomisk, social eller miljømæssig betydning. Disse punkter er alle nævnt i Kommissionens arbejdsprogram og lovgivningsprogram, og de har stor betydning for Europa-Parlamentet.
I forbindelse med præsentationen i februar understregede jeg, at det var et kompliceret forslag og en kompliceret procedure, fordi Kommissionen giver stafetten videre til den næste Kommission. Da Prodi-Kommissionen indførte den strategiske planlægnings- og programmeringscyklus, ønskede man at involvere de andre institutioner. Her ved udløbet af hans embedsperiode er jeg glad for som kommissær med ansvar for forbindelserne med Europa-Parlamentet at bemærke, at resultaterne er meget positive. Den interinstitutionelle dialog har bidraget til at fremme større gensidig forståelse og udvikle en fælles vision, der sætter os i stand til at foretage en mere effektiv målretning af vores politikker. Jeg håber, at den kommende Kommission vil drage de konklusioner, den måtte finde nødvendige, og at den i påkommende fald vil foreslå revisioner af de nuværende procedurer med henblik på at effektivisere de metoder, der anvendes i dette tidsrum. 
Formanden.
   - Forhandlingen er udsat og genoptages umiddelbart efter afstemningen.


 - Mine damer og herrer, i går og i dag har vi haft lejlighed til at beskæftige os med spørgsmålet om terror, dens morderiske vanvid og den bekymring, den skaber i hele den civiliserede verden. Vi vil nu mindes de børn, der blev ofre for den seneste terrormassakre på skolen i Beslan. Bemærk venligst, at snesevis af millioner af børn i EU også deltager i denne mindestund. Lad os håbe, at denne mobilisering sammen med reaktionerne fra regeringer, politiske ledere og parlamenter vil medvirke til at finde vejen til fred. Lad os iagttage et minuts stilhed for at mindes ofrene. 

Jeg giver ordet til hr. Pannella til en bemærkning til forretningsordenen. 
Pannella (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg tager ordet i henhold artikel 166 og artikel 150 for at fortælle Dem, at vi efter min mening er ved at gøre noget, som er meget alvorligt og uforståeligt.
Som medlemmer af det nye Parlament skal vi beslutte fristerne, stederne og betingelserne for vores arbejde i 2005. For at kunne beslutte alt dette skulle vi naturligvis have haft et forslag samt muligheden for at drøfte det og stille ændringsforslag. Nu skal vi i stedet - uden forhandling, uden debat og uden at tale om Strasbourg og vores arbejdssteder - ratificere en arbejdsplan, som det tidligere Parlament vedtog i april måned med et andet flertal og en anden historisk situation i Europa, eftersom de 10 nye medlemsstater og deres parlamentsmedlemmer ikke var med. Jeg mener derfor ikke, at forretningsordenen er blevet overholdt, hr. formand. 
Formanden.
   - Formandskabet finder det ikke hensigtsmæssigt at indlede en debat om dette emne. Der er allerede truffet en beslutning om dette spørgsmål. Der har aldrig været en debat i Parlamentet om mødekalenderen. Det er behandlet af Præsidiet, og derfor finder formandskabet det ikke hensigtsmæssigt at acceptere hr. Pannellas bemærkning til forretningsordenen.
Vi går nu over til afstemningen om Europa-Parlamentets mødekalender for 2005, som der ikke er stillet ændringsforslag til.
Dover (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne vide, om jeg kan få lov til at afgive stemmeforklaring. 
Formanden.
   - Jeg beklager, hr. Dover, men der har været en afstemning uden forhandling, og i dette tilfælde skulle stemmeforklaringer have været afgivet skriftligt i henhold til forretningsordenen, hvilket jeg vil bede Dem respektere. Vi vil forsøge at sikre, at De kan gøre det næste gang.

Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for, selv om jeg stadig er imod ikke at afholde møder om fredagen, når vi har sessioner i Strasbourg. Alle har efterhånden forstået, at afskaffelsen af møderne fredag formiddag midt i den foregående lovgivningsperiode kun skyldtes en obstruktionsstrategi og de medlemmer, der i det hele taget er imod Strasbourg. Denne afkortning - det viser tre års erfaringer - har været til stor skade for vores arbejde og har betydet, at de allerede meget tætte, tunge og koncentrerede dagsordener er blevet endnu mere overfyldte. Jeg håber derfor, at dette forhold genovervejes i fremtiden, og at møderne fredag formiddag bliver genindført til gavn for Europa-Parlamentets virksomhed. 

Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for anmodningen om høring af Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg, fordi jeg mener, at dette udvalgs holdning - ud over den rent proceduremæssige betydning - er særdeles væsentlig, hvad angår et vigtigt juridisk instrument, der måske skal styre Unionens fremtid i de kommende år.
I et EU, der hviler på et fælles marked og en fælles valuta, og som hævder et unionsborgerskab, er det således ganske afgørende at høre den forsamling, hvor de forskellige økonomiske og sociale gruppers interesser kommer til orde. Arbejdsgiverne, arbejdstagerne og repræsentanterne for bestemte erhvervsaktiviteter som landbrug, håndværk, SMV'er, industri og liberale erhverv samt repræsentanterne for forbrugerne, for forskning og undervisning, for samfundsøkonomien og for familierne udgør tilsammen det sociale net, som vores tilværelse omspændes af.
Det er derfor fundamentalt at vide, hvordan de ser på de forhold, der direkte vedrører dem.
Jeg håber også, at denne høring bliver en måde til gennem de forskellige økonomiske og sociale grupper samt de lokale og reginale myndigheder og naturligvis de politiske kræfter at på græsrodsniveau stimulere den nødvendige, brede debat om den nye forfatningstraktat, og at det vil munde ud i demokratiske folkeafstemninger om denne sag. 

Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for anmodningen om høring af Regionsudvalget, fordi jeg mener, at dette udvalgs holdning - ud over den rent proceduremæssige betydning - er særdeles væsentlig, hvad angår et vigtigt juridisk instrument, der måske skal styre Unionens fremtid i de kommende år.
I et EU, der lægger vægt på, at beslutningerne træffes så tæt på borgerne som muligt, og som respekterer subsidiaritetsprincippet, er det således særdeles afgørende at høre den forsamling, hvor de lokale og regionale myndigheder kommer til orde.
Jeg er ikke ukendt med Regionsudvalgets erklæring af den 19. marts i år, hvor det giver udtryk for sin tilslutning til forfatningsprojektet og den dertil hørende procedure. Jeg vil dog gerne have et mere detaljeret kendskab til, hvordan det ser på de forhold, der direkte vedrører det.
Jeg håber også, at denne høring bliver en måde til gennem de forskellige økonomiske og sociale grupper samt de lokale og reginale myndigheder og naturligvis de politiske kræfter at på græsrodsniveau stimulere den nødvendige, brede debat om den nye forfatningstraktat, og at det vil munde ud i demokratiske folkeafstemninger om denne sag. 

Ribeiro (GUE/NGL ),
    Formålet med forslaget til ændringsbudget nr. 7/2004 er at opføre overskuddet fra gennemførelsen af 2003-budgettet på i alt 5.470 millioner euro i 2004-budgettet, et beløb, der for størsteparten skyldes underudnyttelse af strukturfondenes betalingsbevillinger. Det skal fremhæves, at overskuddet ville være på 10,5 milliarder euro i 2003, hvis der ikke allerede var blevet skåret 5 milliarder i ændringsbudget nr. 6/2003. Der har konstant været budgetoverskud siden 2000 - 12 milliarder euro i 2000, 15 milliarder i 2001 og 7 milliarder i 2002 - på grund af underudnyttelse af strukturfondene.
Hvis bevillingerne til den økonomiske og sociale samhørighed skal gennemføres og er vitale for den økonomiske og sociale samhørighed, må man derfor stille følgende spørgsmål: Hvorfor gennemføres de ikke? Er det på grund af stabilitetspagten? Er det på grund af manglende politisk vilje?
Det ser således ud til, at man må give dem ret, der siger, at der er penge nok, fordi de ikke bruges, og at budgettet derfor skal holde sig på under 1 %, at strukturfondene skal reduceres, og at samhørighedspolitikken lige så godt kan renationaliseres, hvilket vi ikke vil acceptere. Det er ikke nogen tilfældighed, at de største nettobidragydere er blandt dem, der er dårligst til at gennemføre.

Ribeiro (GUE/NGL ),
    Forslaget til ændringsbudget nr. 8/2004 vedrører budgettets indtægtsside og indeholder en række elementer, som indvirker på størrelsen af medlemsstaternes bidrag til Fællesskabets egne indtægter, især de bidrag, der er nødvendige for at finansiere UK-rabatten for 2000 og 2003 - den såkaldte britiske check. Selv om ordførerens bevæggrunde ikke fremgår af betænkningen - billigelse af Kommissionens forslag om at indføre en almindelig korrektionsmekanisme for uligevægte i de egne indtægter - vil vi dog bekræfte vores vedholdende modstand mod Kommissionens og de største nettobidragyderes hensigter, da man jo ikke udbedrer én uretfærdighed ved at begå en anden.
De forslag, der ligger på bordet, betyder i praksis, at der skal udstedes en slags nye "britiske checks" til andre nettobidragydere, eftersom den "britiske check" ikke lader sig annulere, og at de øvrige medlemsstater kommer til at dække dem. Korrektion af uligevægte og uretfærdigheder forudsætter en harmonisering af ydelsen pr. indbygger, hvor der især skal tages hensyn til det enkelte lands relative velstand. Nationale bidrag på grundlag af BNP er derfor - selv om den også kan forbedres - den mest retfærdige måde til at løse de indlysende budgetbidragsuligevægte på. 

Bonde (IND/DEM ),
   . - Jeg afstår fra at stemme til denne betænkning. Jeg er ikke utilfreds med, at der er overskud på EU's budget, da dette medfører lavere bidrag for de enkelte medlemsstater. Medlemsstaternes bidrag bør sænkes permanent med henblik på at formindske omgangen med penge og på længere sigt endda EU's administration. Jeg ønsker at se en generel oversigt over finansieringen af EU's budget, som bør lede til et ensartet betalingssystem. 
Dover (PPE-DE ),
    Som de britiske konservatives talsmand for Budgetudvalget vil jeg gerne gøre rede for, hvorfor vi stemte imod de to betænkninger om forslag til ændringsbudget nr. 7/2004 og nr. 8/2004 i dag.
De britiske konservative i Europa-Parlamentet er modstandere af enhver anbefaling eller ethvert forslag om at reducere UK-rabatten. Hvorfor skal Storbritannien betale en pris for sin økonomiske succes i de sidste 20 år? 
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Vi undlader at stemme om betænkningen. Vi beklager ikke, at EU har overskud på budgettet, men bifalder, at dette fører til sænkede medlemsafgifter for EU-landene. For at begrænse den måde, pengene bliver ført rundt på, og på lang sigt også EU's administration, bør medlemsafgifterne sænkes permanent. Vi ønsker en generel revision af finansieringen af EU's budget, hvilket bør føre til et ligeligt betalingssystem.
Hortefeux (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for hr. Mulders betænkninger, og jeg lykønsker min kollega med det fremragende arbejde.
Endnu en gang er der et endeligt overskud på EU-budgettet for 2003 på 5.469.843.705,65 euro.
Underudnyttelsen af betalingsbevillingerne er den største faktor i det endelige resultat. Som i tidligere regnskabsår er det den lave gennemførelse af strukturfondsprogrammerne (der svarer til 3,134 milliarder euro eller 66 % af de underudnyttede bevillinger), der først og fremmest bidrager til denne situation, hvilket vækker stor bekymring.
Jeg vil gerne give udtryk for min utilfredshed med dette yderligere underskud, for oven i dette beløb er 2003-budgettet allerede blevet beskåret med 5 milliarder euro på grundlag af ændringsbudget nr. 6/2003, fordi betalingsbevillingerne under strukturfondene var sat alt for højt.
Derfor beklager jeg dybt, at dette tal betyder, at den positive udvikling over de seneste år, hvor overskuddet faldt fra 15 milliarder euro i 2001 til 7 milliarder euro i 2002, nu er vendt.
Da beløbet for kompensation til Det Forenede Kongerige i et år skal finansieres i det efterfølgende regnskabsår, bidrager de 25 medlemslande til finansieringen af kompensationen for 2003. Jeg godkender derfor forslaget om justering af kompensationen for 2003, som skal indføres i forslaget til ændringsbudgettet.
Jeg er overbevist om, at fornuften hos medlemmerne af Europa-Parlamentet og Rådet fortsat vil råde i de kommende beslutninger om de finansielle overslag.

 - Vi fortsætter nu forhandlingen om vurderingen af opfølgning for Kommissionens årlige politiske strategi 2005. 
Daul (PPE-DE ).
   - Fru næstformand i Kommissionen, hr. formand, kære kolleger, som formand for Formandskonferencen vil jeg først og fremmest takke fru de Palacio dybt for hendes fremragende sans for samarbejde og for, at hun har stået til rådighed i hele hendes mandatperiode. Vi har tilbagelagt et stykke af vejen sammen i de seneste år, og det har været succesfuldt. Lad os minde om, at der i begyndelsen af den foregående periode ikke var nogen struktureret dialog mellem de to institutioner vedrørende forberedelsen af Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram. I dag er der en reel dialog mellem institutionerne, hvilket for en stor dels vedkommende skyldes Deres bestræbelser, som har medført, at Kommissionens lovgivningsprogram fremover i højere grad vil afspejle Europa-Parlamentets prioriteter. Resultaterne fra denne permanente dialog er altså alt i alt opmuntrende. Tillad mig dog alligevel på baggrund af de seneste års erfaringer - og det er det, som jeg forstår ved - at fremlægge nogle overvejelser om de vigtigste områder fremover.
Jeg mener for det første, at dialogen mellem institutionerne i endnu højere grad skal koncentreres om de overordnede lovgivningsmæssige prioriteter, som De allerede har nævnt nogle aktuelle eksempler på, særligt de fremtidige finansielle overslag eller forslaget om REACH. Vores mål må være så hurtigt som muligt at stille de vigtigste forslag med henblik på en bedre organisering af lovgivningsarbejdet, når det bliver aktuelt. Forslagene om de fremtidige finansielle overslag er et godt eksempel. Europa-Parlamentet træffer i denne uge beslutning om oprettelse af et midlertidigt udvalg til koordinering af Europa-Parlamentets arbejde med disse forslag.
Bestemmelsen af prioriteter sker ligeledes ved en fastlæggelse af de emner, som ikke længere er aktuelle. Jeg glæder mig i den forbindelse over Kommissionens nylige beslutning om at trække en række forslag tilbage. Når det er sagt, er der på trods af denne oprydning stadig en række forslag fremme, som kun har ringe chance for at blive afsluttet. Jeg benytter denne anledning til at opfordre mine kolleger til nøje at gennemgå listen over igangværende sager med henblik på endnu en gang at anmode Kommissionen om at trække alle sager, der ikke længere er aktuelle, tilbage eller udskifte dem. 
Det andet store aspekt, som ligger mig meget på sinde, er aspektet om en bedre sammenhæng mellem lovgivningsprogrammet og de finansielle overslag. Jeg mener, at det ville være en god idé at overveje en større koordinering i Europa-Parlamentet mellem budgetforhandlingerne og forhandlingerne om de politiske prioriteter.
I praksis kunne der fremover planlægges en årlig budgetforhandling, hvor alle kommissærer deltager med henblik på at gøre forhandlingen så konkret som mulig og dermed gøre det muligt at fastlægge de endelige retningslinjer for lovgivningsprogrammet. En sådan forhandling skulle finde sted, når lovgivningsprogrammet var på et fremskredent plan. Derfor mener jeg, at mødeperioden i november ville være et ideelt tidspunkt.
Disse overvejelser fører til det tredje vigtige punkt om tidsplanen for forelæggelse af lovgivningsprogrammet. Jeg mener, at det er meget vigtigt, at der gøres alt for, at alle de involverede parter, herunder de nationale parlamenter, de europæiske rådgivende organer og endelig borgerne i Europa, kan få kendskab til lovgivningsprogrammet i god tid.
Endelig er det vigtigt i endnu højere grad at styrke koordineringen mellem Europa-Parlamentets og Rådets arbejde. Vi har de nødvendige værktøjer, nemlig Rådets multinationale program og det årlige program, der udarbejdes af to efterfølgende formandskaber. Vi har også for nylig indgået en interinstitutionel aftale, som danner grundlag for såkaldt bedre lovgivning i EU. På nuværende tidspunkt er det op til os at bruge disse nye værktøjer til gavn for alle borgerne. I den forbindelse spørger jeg mig selv, om ikke det ville være en god idé, hvis Europa-Parlamentet fremover ligeledes fastsatte prioriteter i form af et lovgivningsprogram.
Fru næstformand, kære kolleger, vi har gjort enorme fremskridt i de seneste år i forbindelse med fastlæggelse af fælles prioritetsområder og fælles planlægning af lovgivningsarbejdet. Jeg mener, at der er tre væsentlige elementer, hvis vi ønsker, at borgerne skal have tillid til vores fælles projekt. Fremover skal vi oplyse om de overordnede prioritetsområder og om konsekvenserne af lovgivningsarbejdet. Vi bør styrke det deltagende demokrati, og derfor er det væsentligt, at alle interesserede parter får god tid til at vurdere prioritetsområderne for det kommende år. Til syvende og sidst bør vi vise, at institutionerne fungerer lige så effektivt internt som i det interinstitutionelle samarbejde.
Jeg håber, at disse overvejelser vil bidrage til gennemførelsen af vores mål.
Formanden.
   - Mange tak for Deres store arbejde, hr. Daul. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, fru næstformand, tak for Deres rapport, som De forelagde i dag. Jeg vil kun komme ind på nogle punkter. Det første punkt er helt sikkert forberedelsen til de næste skridt af udvidelsen og også naboskabspolitikken, for måske er det ikke alle, der er klar over, at udvidelsen ikke er overstået, og De gjorde med rette opmærksom på den historiske betydning af projekt udvidelse. Vi har hørt kommissær Verheugen sige, at vi, hvad angår Rumænien og Bulgarien, selv om det fører til en afslutning af samtalerne og til ratificering, har mange bekymringer om, hvorvidt udviklingen i de næste to år, før tiltrædelsen sker, foregår sådan, som den skal. Vi har derfor brug for utrolig meget overvågning af de faktiske processer, af den faktiske implementering. Det ville naturligvis især gælde for Tyrkiet, også for Kroatien, hvis vi ønsker at gå hurtigt frem med Kroatien, hvilket er den faste vilje - tror jeg - som ikke blot Kommissionen, men også Rådet og Parlamentet har givet udtryk for. Så er det naturligvis også nødvendigt at følge tingene tilsvarende opmærksomt. Det gælder imidlertid for hele naboskabspolitikken. Jeg tænker f.eks. på Balkan, hvor vi godt nok har skabt fred, som dog er en meget prekær fred, og hvor vi stadig skal gøre meget for at sikre freden og også den økonomiske og sociale udvikling tilsvarende.
De gjorde opmærksom på sikkerhedspolitikken, og jeg synes i princippet, at det er et godt tiltag, at vi allerede i Kommissionen - og forhåbentlig også i den nye Kommission, i endnu højere grad og i udvidet form - forsøger at udforme indvandring og sikkerhedspolitik sammen med vores naboer og i fremtiden at undgå den uheldige udvikling, som vi har set i de seneste uger og måneder, ja, år - især i Middelhavsområdet, hvor mange mennesker omkommer i forsøget på at komme til Europa.
Alene de aspekter, som blev nævnt her, er aspekter, som også kræver finansiel støtte. Jeg tror ikke, at udvidelses- og naboskabspolitikken udelukkende har finansiel karakter, men uden tilsvarende finansielle foranstaltninger vil vi ikke få succes her.
Et andet punkt, som hr. Schulz allerede har nævnt, er spørgsmålet om konkurrence, et socialt Europa og bæredygtig udvikling. Efter min mening har vi brug for endnu mere støtte til det sociale Europa og til en bæredygtig udvikling uden at forringe konkurrencens betydning. Men, fru næstformand, De kender sikkert også denne rapport, der især er udarbejdet af hr. Almunia og hr. Bolkestein, om En rapport, som er meget interessant, og som viser, at vi i høj grad har succes med konkurrencepolitikken for forbrugerne på nogle områder, for det er det, det handler om med henblik på lavere priser, også med henblik på en bedre forsyning. Men denne rapport, som kommer fra Kommissionen, og som er meget konkurrenceorienteret, viser, at vi har nogle åbne problemer, f.eks. i forbindelse med transporten.
Jeg nævner to eksempler, som tilfældigvis er af stor interesse for Dem, eller hvor De selv har arbejdet, nemlig på transportområdet. Mange forbrugere mener, at der opstår eller fortsat er en række problemer i forbindelse med transporten og især i den offentlige lokale persontransport, som ikke kan løses med konkurrence alene, men netop også med investeringer. De nævnte selv i dag, fru kommissær, de transeuropæiske netværk, hvor vi er gået frem sammen. Jeg takker også for samarbejdet med Kommissionen. På den anden side kræver det imidlertid også finansiel udrustning, således at disse investeringer kan iværksættes. Og på energiområdet er der også konstateret utroligt mange ønsker fra forbrugerne, som går i retning af alternativ eller vedvarende energi. Her har vi store problemer i nogle lande med at sætte gang i den vedvarende energi. Nogle lande har gjort mere end tilstræbt i målsætningen, mens andre lande har gjort for lidt. Også her er der brug for flere investeringer for at fremme denne bæredygtige udvikling.
Jeg har endnu en bemærkning til budgetpolitikken, fordi jeg tror, at det vil optage os rigtig meget i de kommende måneder: Det handler ikke om at fastlægge abstrakt, at vi bruger 1 % eller 1,14 % af bruttonationalproduktet. Det handler om, at vi spørger os: Hvor har vi underskud? Og det underskud i betydningen investeringer, hvor vi skal investere mere. Netop i forbindelse med de transeuropæiske netværk, som De nævnte, og naturligvis også i forbindelse med dannelse, uddannelse, vil det være nødvendigt at investere mere. Jeg har talt med det nederlandske formandskab herom i det ansvarlige udvalg. Vi har netop flere og flere reduktioner i uddannelsen og videreuddannelsen på universiteterne på grund af budgetmæssige problemer, selv om vi har en Lissabon-proces. Europa vil dog ikke komme tættere på Lissabon-processens mål, hvis vi ikke investerer stærkere i dannelse og uddannelse, hvis vi ikke kan vende , der stadig finder sted til USA. Vi skal have de bedste hoveder tilbage til Europa igen eller beholde dem her i Europa. Jeg mener, at netop disse investeringer er meget vigtige. I ens eget land, men naturligvis også i vores nabolande, således at vi også investerer mere i dannelse og uddannelse i vores nabolande, som er på vej mod Europa.
Jeg vil gerne komme ind på et sidste punkt, der vedrører informationsaktiviteterne: Valget har vist, at vi fortsat skal investere mere. Jeg bifalder, at den nye kommissær har fastsat tilsvarende her, også en kvindelig kommissær vil beskæftige sig med det. I den forbindelse skal man imidlertid også forbedre udformningen af vores repræsentationer finansielt og personalemæssigt, både for Kommissionen og Parlamentet, i de enkelte lande, for informationsaktiviteter skal gennemføres meget decentralt. De skal i Storbritannien gennemføres anderledes end i Østrig, i Frankrig anderledes end i Polen, fordi de også går ind på de lokale problemer. Jeg håber også, at man planlægger en tilsvarende stærkere støtte.
Til sidst, fru næstformand, og det har jeg allerede nævnt en gang: Vi har udkæmpet mange dyster, vi har haft mange, også mere seriøse diskussioner. Men jeg vil gerne personligt og også på vegne af gruppen takke Dem hjerteligt for Deres arbejde. Jeg mener, at der i sidste ende er høstet gode frugter heraf, om det var spanske appelsiner eller andre frugter, står hen i det uvisse, det er resultatet, der tæller. Tak for samarbejdet.
Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, en af de tre prioriteter for 2005 i Kommissionens årlige politiske strategi er sikkerhed og EU-borgerskabet. Parlamentet og Den Liberale Gruppe er helt enige, men lad os se på, hvor langt der er fra ord til handling på de relevante politiske områder, hvad angår både de foreslåede budgetmidler og den demokratiske ansvarlighed over for vores borgere. Nogle af mine kommentarer er henvendt til Rådet, og jeg beklager dybt, at det ikke er repræsenteret.
Jeg starter med spørgsmålet om asyl og indvandring og eksterne grænser, hvor Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i går aftes efter vedtagelse af betænkningen fra vores ordfører, hr. Deprez, insisterede på, at støtten til programmet om forvaltning af tilbagesendelser foreslået af Kommissionen skal indgå i reserven, indtil Rådet for det første går videre til den fælles beslutningsprocedure, som er påkrævet i henhold til traktaterne, men som det ikke har gjort noget ved, og indtil der for det andet eksisterer en regulær lovgivning. Vi støtter fuldt ud programmet, men er skuffede over, at vi anmodes om at godkende noget, der i den grad mangler lovgivningsmæssig og demokratisk sikkerhed.
Vi er klar over, at der gøres en god indsats inden for området integration og modtagelse af asylansøgere, men vi mener, at der skal afsættes flere midler til områder som Den Europæiske Flygtningefond. Det Europæiske Agentur for Forvaltning afOperationelt Samarbejde ved de Eksterne Grænser har stadig ikke et fast mandat. Der har været megen snak om eksterne grænser, men Rådet kan ikke engang træffe en beslutning om mandatet.
Inden for området kriminalitet og terrorisme foreslår Kommissionen kun en beskeden stigning i budgettet for Eurojust, der er nøglefiguren i bekæmpelsen af alvorlig kriminalitet. Udvalget om Borgernes Rettigheder og Indre Anliggender ønsker at øge støtten med to tredjedele, hvis vi skal gøre en seriøs indsats for bekæmpelse af kriminalitet.
Hvad angår styrkelse af respekten for menneskerettigheder og retsstatsprincippet, vil jeg komme med et eksempel. Kommissionen foreslår at skære i støtten til forsknings- og evalueringsprogrammet for grundlæggende rettigheder, som omfatter støtten til ekspertnettet vedrørende grundlæggende rettigheder. Disse eksempler kan måske illustrere, hvor langt der er fra ord til handling. Vi skal holde, hvad vi lover, for at kunne være troværdige og undgå desillusionerede europæiske borgere. 
Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, nu hvor en ny Kommission tiltræder, ville det være passende at ønske den held og lykke. Desværre er hr. Barrosos Kommission næppe gået i gang, før den allerede nu ser ud til ikke at blive et samdrægtigt hold. Adskillige kommissærer har allerede demonstreret deres meningsforskelle i medierne. F.eks. blev den nye italienske kommissær for retlige anliggender, Rocco Buttiglione, øjeblikkeligt modtaget med misbilligende kommentarer, da han ytrede, at han, hvad angår asylproblematikken, omsider vil tage tyren ved hornene og oprette flygtningelejre ved Unionens ydre grænser. Den, som tænker på de rystende asylproblemer i Italien med den vedvarende strøm af bådflygtninge på øen Lampedusa, er klar over, at kommissæren ikke bare letsindigt lancerede disse forslag.
Men alligevel fandt den nye belgiske kommissær for udvikling og humanitær bistand, Louis Michel, som allerede har nogen erfaring i at fornærme italienerne, det nødvendigt øjeblikkeligt at tage afstand fra sin kollega. Det er for øvrigt den samme Louis Michel, som i de belgiske medier åbent siger, at han fortsat vil kombinere sit job som EU-kommissær med aktivt politisk medlemskab af sit eget parti i Belgien, hvor han hævder, at han atter vil føre aktiv kampagne som menigt medlem. Hermed viser han ikke just stor respekt for sit nye job. Også Tyrkiets tiltrædelse er tilsyneladende et stridsspørgsmål. Den ene kommissær er for, den anden imod, afhængigt af de politisk følsomme områder i den medlemsstat, som vedkommende kommer fra. Også her mærker vi, at der ikke er tale om enighed. Men hvad dette ømtålelige spørgsmål angår, vil jeg allerede nu opfordre den nye Kommission til at tage hensyn til den modvilje, som findes hos flertallet af den europæiske befolkning, mod at lade et islamisk og ikkeeuropæisk land tiltræde EU. Ellers risikerer denne Kommission at miste sin demokratiske legitimitet, endnu inden den er kommet rigtigt i gang. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil først og fremmest henvende mig til fru de Palacio for at sige, i hvor høj grad vi har nydt at arbejde sammen med hende i de seneste fem år. Vi har nydt hendes energi, vilje og mod til at give udtryk for en række holdninger og træffe beslutninger. Fru de Palacio, De har været et forbillede for os alle. De skal vide, at vi savner Dem. 
Jeg vil også ganske enkelt beklage den kendsgerning, at der ikke er overensstemmelse mellem tidsplanen for valget til Europa-Parlamentet på den ene side og udnævnelsen og tiltrædelsen af den nye Kommission på den anden side. Der er nogle meget beklagelige afvigelser, som besværliggør lovgivningsarbejdet. Vi synes, at 2004 på den måde er et spildt år.
Vi har naturligvis opnået positive - og endda meget positive - resultater. Vi har opnået positive resultater vedrørende euroen, som er blevet en stærk og stabil valuta, men som ikke har fjernet borgernes angst i forbindelse med virksomhedsflytningerne. Vi prioriterer derfor dette område meget højt. Vi har også opnået positive resultater vedrørende udvidelsen, for Kommissionen har haft held med udvidelsen, men den har ikke formået at indlede drøftelser om Europas ydre grænser. Vi venter derfor stadig på disse drøftelser samt på forhandlingerne med Tyrkiet, som helt sikkert vil være risikable for os alle.
Hvad angår lovgivningsarbejdet, har det medført, at en række spørgsmål vedrørende sikkerhed, især søfartssikkerhed - og jeg vil benytte lejligheden til at takke kommissæren - og også vedrørende fødevaresikkerhed eller bekæmpelse af terror er blevet klarlagt, men der er stadig mange problemer at løse angående flygtningestrømmene.
Der er stadig mange sager at tage fat på. Forskningsbudgettet er ganske vist blevet forhøjet. Det er en indsats, som er meget vigtig at følge, for vi er meget bekymrede over hjerneflugten. Når jeg taler om hjerneflugt, vil jeg også insistere på, at det er nødvendigt at tænke meget mere på de unge. Vi taler ikke nok om dem her i Europa-Parlamentet. Vi skal tale om de unges mobilitet, uddannelse og dernæst også om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, som er et område, hvor tingene ikke ændres tilstrækkelig hurtigt. Der er stadig mange vanskeligheder, og vi bør lægge pres på Rådet.
Alt dette er den del af de finansielle overslag, som ikke blot skal diskuteres i forbindelse med en budgetforhandling. Der skal være en egentlig politisk debat om vores vilje og om det, som vi ønsker for Europa, og i de kommende år bør vi kunne bevilge de tilstrækkelige midler til gennemførelse af vores vision om Europa.
Til slut vil jeg lykønske hver enkelt kommissær. Som enkeltpersoner har vi anerkendt Deres kompetencer og Deres arbejde, men vi beklager, at Kommissionen ikke har haft tilstrækkelige visioner på en række områder. Vi beklager også, at formanden, hr. Prodi, ikke har haft tilstrækkelig med gennemslagskraft og effektivitet til at kunne give sin position dimensioner. Men ønskede han det? Hr. formand, jeg vil slutte med at sige, at vi i det sidste år har beklaget kommissionsformand Prodis manglende tilstedeværelse. Det er et vidnesbyrd om hans ringe interesse for vores institution, og jeg håber, at den kommende kommissionsformand vil have en anden holdning til os.
Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne kommentere spørgsmålet om konkurrenceevne, da det er meget vigtigt for Europa. De fleste borgere mangler tillid til EU, og denne manglende tillid opstår ofte, fordi vi ikke sender de rette signaler til borgerne, hvad angår viljen til deregulering. Der er ikke tilstrækkelig finanspolitisk disciplin i vores lande. Vi ser ikke på skatter, der kunne opmuntre borgerne frem for at afskrække dem, og selv om spørgsmålet om valuta har været drøftet i andre sammenhænge i denne uge, er spørgsmålet om disciplin inden for valutaerne af afgørende betydning i en meget konkurrencepræget verden.
Det Forenede Kongerige er ikke med i aftalen om den fælles valuta. Jeg ser ikke nogen grund til at deltage, men vi har stadig en interesse i den fælles valutas succes i Europa. Vi skal også holde øje med sterling i Det Forenede Kongerige og naturligvis også alle de øvrige valutaer i verden. Vi kan ikke blot læne os tilbage og se på, at disse forhold udvikler sig helt tilfældigt. For at foregå med et godt eksempel over for de nye medlemsstater, der håber på at tiltræde aftalen om den fælles valuta, er det vigtigt, at de medlemsstater, som allerede har tiltrådt aftalen om den fælles valuta, viser den fornødne disciplin og kontrol.
Jeg ønsker valutaen held og lykke, men det er vigtigt at huske, at vi nu lever i en verden med mange andre lande med en økonomi i udvikling, f.eks. Asien og Kina, der er lande, som ikke ønsker at vente, lande, der er meget disciplinerede, når det drejer sig om egne skattesystemer og valutaer.
Der er intet alternativ. En sådan politik vil tjene borgerne bedst i alle de europæiske lande, der overlader til deres regeringer at opretholde deres gode levevilkår. Mit budskab er, at finanspolitisk ansvarlighed er det vigtigste element i opfyldelsen af disse behov. 
Itälä (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også takke næstformanden i Kommissionen, fru de Palacio. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig alt, hvad hun har sagt, specielt vedrørende prioriteter.
2005 bliver også et vigtigt år, og vi skal finde ud af, hvordan vi kan give borgerne tillid til dette område af beslutningsprocessen. Vi kan skabe en sådan tillid ved at fokusere på prioriteter og vigtige spørgsmål, og som følge heraf vil vi også skabe resultaterne. Førsteprioriteten er sikkerhed - et emne, som vi har været inde på her under vores diskussioner om løsninger og beslutningstagning, hvad angår grænsevagtstyrken og krigen mod terrorismen. Vi skal imidlertid også fokusere på lokal sikkerhed - sikkerheden for den enkeltes umiddelbare omgivelser. Det er helt sikkert noget, som borgerne ønsker. Alle disse ting hænger naturligvis sammen.
Et andet vigtigt emne er bæredygtig udvikling. Vi skal løse problemet med, hvordan vi bevarer erhvervslivets levedygtighed, samtidig med at vi tager hensyn til miljøbeskyttelse. Det bliver meget vigtigt at kombinere de to områder i fremtiden for at bevare både konkurrenceevnen og miljøet.
Dagsordenen fra Lissabon er et vigtigt emne, men den kræver en konkret indsats. Vi har brug for resultater i beskæftigelsespolitikken med hensyn til konkurrenceevnen, men de vigtigste faktorer i denne henseende er den økonomiske politik og budgetdisciplinen, som vi netop har hørt et glimrende indlæg om. Vi skal opstille et eksempel for de nationale parlamenter og de nationale regeringer ved at sikre budgetdisciplinen. Vi har hver især vores egne prioriteter og ønsker et større budget, men det vil få det overordnede budget til at vokse sig endnu større, og den økonomiske politik vil smuldre mellem fingrene på os. Vi skal bevare disciplinen, og det skal ske på bagrund af de samme prioriteter. Vi er bundet af en politik, hvor visse sager behandles og andre kommer i anden række, da vi kun har begrænsede midler til rådighed.
En sund og bæredygtig økonomi. Jeg var glad for at høre denne pointe. Efter min mening skal vi imidlertid bevare stabilitets- og vækstpagten, som den er, hvis vi skal have en sund og bæredygtig økonomi i Europa. Den skal ikke neddæmpes eller degraderes, men som minimum bevares, som den er, og vi skal sørge for, at den efterkommes ensartet i alle lande. Sådan kan vi skabe tillid - ikke ved gradvist at degradere tidligere indgåede aftaler.
Næste år bliver et vigtigt år, da det er det første hele år med et helt nyt Parlament og et udvidet EU. Med disse prioriteter kan vi vise borgerne, at tingene udvikler sig godt, og det er en forudsætning for, at vi kan fortsætte vores arbejde.
Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, politiske prioriteter er kun troværdige, hvis der findes midler til at finansiere dem. Dette er tilfældet for ambitionerne både på længere sigt - de finansielle overslag, som også kommissæren henviste til - og på kort sigt, nemlig for det kommende år. Det er godt, at der fastlægges et program, og det er endnu bedre, at Parlamentet nøje inddrages i det. Sidstnævnte er nødvendigt set ud fra en demokratisk synsvinkel, og fordi Parlamentet er en budgetmyndighed. Dette kan tilrettelægges perfekt inden for EU-metoderne, således som også Kommissionen har forstået og gennemført, hvilket jeg takker for.
Den årlige politiske strategi, som Kommissionen meddelte os i februar, og som vi behandlede i april, har efter min mening fuldstændig beholdt sin aktualitetsværdi. De tre prioriteter skal derfor absolut fastholdes, og jeg vil uden at underkende betydningen af de andre prioriteter alligevel bede om, at der fokuseres på prioriteterrne vedrørende konkurrenceevnen og samhørigheden. Hvis vi virkelig vil skabe flere job og opnå en bæredygtig udvikling og ægte social sammenhæng, må vi i 2005 skabe en mekanisme, som ikke blot sikrer, at Lissabon-målsætningerne gennemføres i praksis, men også, at de ledsages af virkelige incitamenter og trusler, for at disse målsætninger faktisk nås, og det skal gøres inden for rammer, som ikke bringer stabiliteten i fare. Lad os håbe, at Kok-rapporten giver os et godt grundlag for på kort sigt at føre en debat og lede denne således, at den resulterer i beslutninger, som gør det muligt, at vi foretager en slags kvantespring. Vi må skabe muligheder for det i 2005. Kun på den måde kan vi efter min mening gøre det klart, at vi sikrer kontinuitet i politikken, at vi holder, hvad vi lover, og tilbyder folk, hvad de kan forvente af os, og at vi kan bane vejen for de politiske prioriteter, som den nye kommissionsformand Barroso har bebudet, og som vores gruppe i det store og hele støtter. Til sidst vil jeg takke Kommissionens næstformand og gennem hende også alle de kolleger, som altid har betragtet opretholdelsen af gode demokratiske forbindelser med Parlamentet som en prioritet. 
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne begynde med at takke de forskellige talere for deres venlige ord om mit samarbejde med Parlamentet.
Jeg vil begynde med at nævne hr. Daul, som vi i alle årene har samarbejdet med i hans egenskab af formand for Udvalgsformandskonferencen med henblik på at lette samarbejdet mellem Parlamentet og Kommissionen. Jeg vil gerne minde om, at da denne Kommission påbegyndte sit arbejde, var vores samarbejde meget vanskeligt. Den afgående Kommission var blevet nødt til at gå af netop på grund af pres og diskussioner og konfrontationer med Parlamentet. Vi var nødt til at rette op på situationen og skabe et helt nyt grundlag for et samarbejde mellem de to institutioner, som kræves for at kunne skabe Europa, og det er gennem disse to institutioner, at EU's interesser repræsenteres, på den ene eller den anden måde.
I den forbindelse vil jeg gerne takke Parlamentet, de ærede medlemmer samt Parlamentets og Kommissionens embedsmænd, der har arbejdet på de forskellige dokumenter og aftaler, for at have gjort det muligt for os alle at udarbejde en rammeaftale og denne for en struktureret dialog mellem Parlamentet og Kommissionen. Endvidere er disse to dokumenter, der nu er suppleret med den interinstitutionelle aftale - som Rådet også er part i med henblik på bedre regulering - resultatet af diskussioner og forhandlinger, som ikke har været lette, men hvor vi alle har haft den største interesse i at sikre, at alt går godt og fungerer godt, så vi kan skabe Europa på en mere effektiv måde. Jeg vil gerne udtrykke min glæde over den aktive deltagelse af alle de ærede medlemmer, der havde direkte ansvarsområder, og over samarbejdet med alle, der har deltaget i dette arbejde.
Hr. Daul omtalte fremskridtet med hensyn til denne strukturerede dialog og frugterne af den og udtalte, at den skal forbedres i fremtiden. Jeg tror også, at vi kan få en endnu mere effektiv dialog, men at det skal forhandles med den nye Kommission, og jeg ønsker Dem held og lykke med disse drøftelser og forbedringer.
Endelig talte han om bedre kommunikation, om mere deltagende demokrati og om øget effektivitet. Det kan vi alle blive enige om. Han talte om at forelægge lovgivningsprogrammer i god tid og indføre nye begreber, som vi hidtil knap har beskæftiget os med, f.eks. de muligheder, som de nationale parlamenter vil have fremover i forbindelse med visse tekster. Jeg vil gerne sige, at alt det uden tvivl skal indarbejdes, men der er samtidig grænser, hvis vi ikke ønsker at lamme maskineriet fuldstændig.
Under alle omstændigheder er koordineringen med Rådet noget, der skal forbedres, og det arbejder vi på, og det samme gælder sammenhængen mellem lovgivningsprogrammer og budgetter.
Om det lykkes, vil vise sig ved, om de kommende finansielle overslag vedtages, samt om disse finansielle overslag nu også afspejler EU's aktuelle politiske prioriteter, når man ser bort fra de særlige aftaler, der eksisterer på visse områder. Vi må vente og se. De ærede medlemmer vil være meget aktive her. Jeg vil være et andet sted, men jeg vil naturligvis følge de pågældende drøftelser særdeles nøje.
Det er blevet påpeget, at der naturligvis er visse udestående spørgsmål, lige som der er blevet nævnt spørgsmål, som er endnu mere ambitiøse. Ja, det er muligt. Selv om det ikke er min opgave at sige det, og kommissionsformand Prodi vil fortælle Parlamentet det, mener jeg, at denne Kommissions samlede resultater har været rigtig positive.
Der er naturligvis stadig arbejde, der skal gøres til næste år, og det er jo meget godt, for ellers ville vores efterfølgere være arbejdsløse, og det er ikke i nogens interesse. I øvrigt kan tingene altid forbedres.
Jeg tror på, at den nye udvidelse byder på store udfordringer, og at vi skal arbejde videre med naboskabspolitikken og stabilitetspagten for Balkan og sikre, at de ledsages af meget konkrete handlinger. Skabelsen af el- og gasmarkederne i alle Balkanlandene er f.eks. meget konkrete handlinger i forbindelse med stabilitetspagten. De kan og skal videreføres af den nye Kommission, og de skal fremmes kraftigt i 2005.
Jeg tror på, at der skal være en balance mellem konkurrenceevne, et socialt Europa og miljøet, men vi skal være opmærksomme på, at hvis vi ikke er konkurrencedygtige, hvis vi ikke skaber velstand i en globaliseret verden, vil det være svært for os at reagere på et socialt Europas krav eller på miljøproblemer. Det er noget, vi ikke må glemme. Konkurrenceevne danner grundlaget for alt, og uden konkurrenceevne, uden velstand og job, opnår vi kun frustration, for så har vi lovet og aftalt ting, der ikke kan realiseres. De kan kun realiseres på basis af økonomisk udvikling og jobskabelse, hvilket helt sikkert kræver konkrete handlinger på områder som f.eks. teknologisk udvikling og forskning.
Hvad angår spørgsmålet om offentlig transport, har hr. Swoboda fremført en række betragtninger. Med hensyn til investeringer vil jeg gerne påpege, at nogle meget vigtige aspekter vedrørende offentlig transport berøres af Altmark-dommen - en vigtig dom, der skal tages i betragtning, ikke kun i forbindelse med transportsektoren, men i forbindelse med alle offentlige tjenesteydelser i EU og i forbindelse med indførelsen af konkurrence og muligheden for offentlig støtte med henblik på at sikre et vist serviceniveau, men på en gennemsigtig og konkurrencedygtig måde.
Jeg vil gerne takke fru Grossetête for hendes venlige ord, hvilket bringer mig direkte videre til noget, som efter min mening er væsentligt, nemlig en række aspekter vedrørende problemet konkurrenceevne. Der vil ske virksomhedsflytninger på visse områder, og det er rimeligt nok, for de nye landes eneste mulighed på globalt plan er at benytte sig af visse former for mindre teknologisk produktion, der ikke medfører byggeproblemer, eller produktion i afsides liggende områder, som ikke behøver være tæt på forbrugeren. Nogle flytninger sker dog, fordi vi ikke overvejer vores målsætninger godt nok, men kun tænker på midlerne til at opfylde dem.
Jeg vil endvidere gerne fremsætte en appel vedrørende Kyoto-protokollen og direktivet om handel med emissioner. Vi har vedtaget et direktiv, som vi skal overholde, men jeg vil også gerne sige noget, som jeg har sagt offentligt i Kommissionen. Vi kan ikke bare skødesløst udtale, om vi er for eller imod Kyoto-protokollen. Nej. Jeg er for protokollen. Jeg støtter reduktionen af drivhusgasser. Jeg mener endda, at det er en af de vigtigste udfordringer, ikke alene for EU, men for hele menneskeheden. Det er et problem, der truer menneskehedens fremtid, hvis vi ikke løser det ordentligt. Med hensyn til energieffektivitet går jeg ind for vedvarende energi og en ægte, hæderlig og modig diskussion om kerneenergi. Det er absolut nødvendigt - og jeg taler naturligvis for mig selv, det vil jeg gerne pointere - og jeg mener, at den næste Kommission og Parlamentet er nødt til at tage fat på problemet i de kommende år.
Tiden går, og det haster tydeligvis. Her i sommer og forrige sommer begyndte vi at se de første konsekvenser af stigningen på under 1 grad i planetens gennemsnitstemperatur. Hvis det er tilfældet, kan vi ikke ty til løsninger, der lyder gode, men er forkerte. Lad mig forklare, hvad jeg mener: Ordningen med handel af emissioner kan være god, hvis den gennemføres inden for rammerne af en global aftale, og det er den eneste måde, hvorpå handel med emissioner kan have en reel effekt. Hvis ordningen fungerer under forhold, hvor kun EU opfylder forpligtelserne, hvor Kyoto-protokollen ikke ratificeres af Rusland eller USA - de eneste to lande, der har den nødvendige kritiske masse til at sikre, at den træder i kraft - risikerer vi at miste vores stål-, cement-, flise- og keramikindustri og andre industrier, der bruger energi, hvilket ikke ville betyde, at der blev sat en stopper for forureningen, for den ville bare blive skabt i tredjelande, hvor kravene ikke er nær så strenge. Der ville stadig blive produceret stål, cement og keramik, som vi så skulle importere til Europa. Transporten ville betyde omkostninger og emissioner, selv om vi teoretisk stadig ville overholde reduktionen af emissioner.
Er reduktionen af emissioner en realitet på globalt plan? Nej, den er ikke. Dette skal tages i betragtning, for vi sætter en del af vores industri på spil, uden at vi i sidste ende reelt opnår det, som var hovedformålet, nemlig at reducere emissionerne på globalt plan. Det kan ikke lade sig gøre, hvis vi ikke har det nødvendige mod til at tage fat på problemerne i forbindelse med kerneenergi. Vi skal sikre gennemsigtighed og give borgerne adgang til information, herunder Kommissionens forslag. Vi må endvidere forstå, at Europa er nødt til at øge sit potentiale og sin kapacitet i forbindelse med kerneenergi, og vi må ikke komme med useriøse argumenter i den forbindelse, hvis vi ønsker at fastholde vækst og en vis konkurrenceevne, samtidig med at vi bekæmper klimaændringerne. Og dette skal ske på globalt plan.
Europa kan ikke gøre det alene. Hvis vi gør alt det, som jeg har nævnt, reducerer vi CO2-emissionerne med 400 millioner t om året, mere eller mindre. Kina alene vil øge sine emissioner med 4.000 millioner t CO2-emissioner i løbet af de næste 15 år. Disse store problemer skal der findes en løsning på i de kommende år. Det arbejde håber jeg, at Parlamentet vil tage fat på, og det er jeg selvfølgelig sikker på, at den næste Kommission vil.
Spørgsmålet om kerneenergi handler om personlig holdning, men hvis vi ikke prøver at løse problemet, opfylder vi efter min mening ikke vores forpligtelser. Vi er nødt til at handle ansvarligt, for vi ved alle, at der er store problemer med kerneenergiens popularitet og offentlige accept. Vi skal sørge for sikre gennemsigtighed og levere forklaringer, information, sikkerhed og garantier.
Hjerneflugten. Det er ikke kun det, at vores kloge hoveder rejser, men at de rejser til USA, som er vores allierede, ven og partner, og det er ikke kun vores, men hele verdens kloge hoveder, som rejser. Og Europa modtager ikke kloge hoveder fra tredjelandene. Vi tiltrækker ikke længere intelligens, fornyelse og forskning. Og det er nøglen til fremtiden. Det skal Europa forholde sig til, og det er en af de prioriteter, vi har medtaget i de næste finansielle overslag. Vi håber, at dette vil blive forstået.
Jeg vil gerne påpege, at hr. Kirkhope i sine bemærkninger om konkurrenceevnen grundlæggende taler om finanspolitisk ansvarlighed og sammenhængen i de overordnede økonomiske politikker, og jeg kan kun være enig med ham. Jeg mener, at den debat, som finder sted i Europa i øjeblikket om stabilitetspagtens funktion, er yderst vigtig, og at det er vejen frem. Det betyder, at vi skal sørge for vished og sikkerhed, dvs. vi kan ikke øge det individuelle skøn i vores vurdering af visse forhold. Skønsmæssige vurderinger skal undgås, så vi ikke handler vilkårligt. De skal undgås, så markederne har sikkerhed, klarhed og garantier.
Med hensyn til sikkerhed talte hr. Itälä om sikkerhed, miljø, konkurrenceevne og stabilitetspagten. Jeg er helt enig i, hvad han sagde, og jeg er også enig i alt, hvad fru Thyssen sagde tidligere om problemerne ved at fremme konkurrence og samhørighed. Jeg mener, at Kok-rapporten danner et pragtfuldt grundlag for dette arbejde, og til fru Ludford, der talte om ord og handling, vil jeg gerne sige, at jeg ikke er enig med hende, selv om der er tidspunkter inden for politik, hvor vi alle ved, at virkeligheden ikke er helt, som vi påstår. Her er der imidlertid tale om meget konkrete budgettiltag, og RIA er et af de områder, hvor der ifølge Kommissionens forslag øges mest i de finansielle overslag for 2007-2013. Det bliver Rådet, som vedtager de endelige beslutninger. Parlamentet skal også afgive udtalelse.
Jeg vil ikke komme nærmere ind på de uoverensstemmelser, som hr. Dillen nævnte. Det er klart, at alle ikke kan være enige hele tiden, men i sidste ende når man til enighed - det er demokrati - om flertallets holdning, der så er institutionens holdning. I løbet af alle disse år har Kommissionens medlemmer ikke altid haft samme opfattelse, men vi har været nødt til at nå til enighed, og den holdning har vi alle støttet.
Mine damer og herrer, det har været mig en ære at repræsentere Kommissionen i forbindelserne med Parlamentet og at være blevet valgt. I den forbindelse vil jeg gerne takke kommissionsformand Prodi for at have vist mig den tillid og for at have foreslået mig som næstformand med ansvar for forbindelser med Europa-Parlamentet. Jeg må sige, at jeg ikke blot tog imod posten, men faktisk bad om den, og det var en fornøjelse, for jeg betragter først og fremmest mig selv som parlamentsmedlem. Jeg har forsøgt at samarbejde loyalt med Parlamentet gennem årene, og det mener jeg også er lykkedes. Desuden vil jeg navnlig takke Dem for Deres indsats i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure, hvor De i det store og hele har indført forbedringer - nogle gange får vi skabt nogle ret særegne konstruktioner i forsøget på at opnå enighed - men det samlede resultat er overordentlig positivt, da Parlamentet afspejler EU-borgernes holdninger suppleret med regeringernes.
Inden for denne interaktive dialog, hvor Kommissionen stiller et forslag og derefter fungerer som mægler, mener jeg, at vi har gjort de forslag, der er blevet vedtaget i den seneste tid, mere realistiske. Jeg mener, at de reformer, der er indarbejdet i den nye forfatningstraktat, som vi alle håber bliver ratificeret så hurtigt som muligt, supplerer, generaliserer og udvider disse parlamentariske funktioner. Herved sikres ganske enkelt, at de funktioner, som varetages af Europa-Parlamentet - der allerede har stort set alle de samme funktioner som ethvert andet parlament i verden - udvides til at omfatte alle områder af det lovgivningsmæssige ansvar. Jeg vil gerne påpege, at Parlamentets kontrol har været enormt effektiv, til tider ubehagelig, men den er blevet udført meget effektivt af de ærede medlemmer og Deres forgængere på en ansvarsbevidst, intelligent, professionel og ærlig måde. Jeg er sikker på, at det nye Parlament og den nye Kommission vil fortsætte dette arbejde. Det er et væsentligt element i Europa-Parlamentet, som er en af de tre storslåede institutioner, der giver alle mulighed for at deltage i det usædvanlige og enestående projekt, som handler om at skabe Europa.
Formanden.
   - Fru de Palacio, jeg er ikke helt klar over, om De vil være til stede i Parlamentet igen, så jeg vil benytte lejligheden til at sige mange tak for den enestående måde, hvorpå De har samarbejdet med Europa-Parlamentet. Jeg vil endvidere takke Dem og Deres ansatte for det engagement og den seriøse indstilling - og charme - som har præget Deres øvrige arbejde i Kommissionen. Jeg ønsker Dem al mulig held og lykke i fremtiden.
Forhandlingen er afsluttet.

(1)

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forelæggelse ved Rådet af forslaget til det almindelige budget - regnskabsåret 2005. 
Nicolaï,
   Fru formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, mine damer og herrer, det er mig en stor ære på Rådets vegne at have lov at forelægge forslaget til budgettet for 2005, som vi vedtog i Rådet i juli i år.
Som minister for europæiske anliggender vil jeg i de kommende måneder ofte være til stede her, og derfor vil jeg gerne benytte lejligheden til på ny, for en del officielt, at lykønske Dem med Deres valg til medlemmer af Europa-Parlamentet, og i særdeleshed vil jeg gerne nævne formændene for de to udvalg, Budgetudvalget og Budgetkontroludvalget.
De to dele af budgetmyndigheden, nemlig De i Europa-Parlamentet og vi i Rådet, har haft et glimrende samarbejde i de forløbne år, og jeg er overbevist om, at vi kan fortsætte dette. Det forligsmøde, som vi havde i juli i år, er efter min opfattelse en god begyndelse. Vi indgik på dette forligsmøde en række gode aftaler, og en af disse vil jeg gerne nævne ved denne lejlighed, nemlig aftalen om Rådets orientering af Dem i Europa-Parlamentet, når det gælder de kommende finansielle overslag. Jeg synes, det er et godt udgangspunkt for den måde, hvorpå EU's formandskab ser kommunikationen og omgangen med Europa-Parlamentet for sig, også hvad angår de finansielle overslag.
Jeg vil gerne fremsætte et par generelle bemærkninger om udgangspunkterne for dette budget og derefter et par specifikke, forklarende bemærkninger om de forskellige udgiftsområder.
Rådet har selvfølgelig udarbejdet budgetforslaget i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999, som De kender. Denne vedrører bl.a. betydningen af lofterne og respekten for disse og diskussionen om de tilstrækkelige margener, de uforudsete begivenheder og fleksibiliteten.
Rådet har fremhævet, at der skal stilles tilstrækkelige betalingsbevillinger til rådighed, men at realiteten i den forbindelse ikke må tabes af syne. Overvurdering af betalingsbevillingerne skal undgås. De uforholdsmæssigt store overskud, som vi har oplevet i de forløbne år, er ikke tegn på den bedste økonomiske forvaltning. Desuden tror jeg, at også De i Europa-Parlamentet vil være enige i, at når alle medlemsstater og alle nationale parlamenter skal være så opmærksomme på den strenge disciplin, skal vi også være det her på europæisk plan.
Vi har i Rådet, som De har kunnet se, med stor omhu opstillet vores prioriteter og ikkeprioriteter i de forskellige udgiftsområder i de finansielle overslag. En af de prioriteter, jeg gerne udtrykkeligt vil nævne, er betydningen af, at de nye medlemsstater får tilstrækkeligt spillerum, i overensstemmelse med de aftaler, som vi tidligere har indgået derom, bl.a. i København.
Til sidst vil jeg, hvad angår de generelle, forklarende bemærkninger, lige nævne betydningen af de såkaldte . Jeg synes, det er en god ny måde, som forbedrer kvaliteten og informationen, og at det er en forbedring af den måde, hvorpå vi behandler budgettet. Kommissionen er derfor anmodet om at fortsætte bestræbelserne på dette punkt.
Nu vil jeg gerne gennemgå de forskellige udgiftsområder, idet jeg begynder med den generelle bemærkning, at der i budgetforslaget, som De ved, er afsat et beløb på 116 milliarder euro til forpligtelsesbevillinger, hvilket er 4,1 % mere end i budgettet for 2004.
Til betalingsbevillingerne, eller de kontante midler, som EU skal udbetale i løbet af 2005, er der i alt stillet 105 milliarder euro til rådighed. Det betyder en stigning på 5,4 % i forhold til bevillingerne til indeværende år og svarer til 0,99 % af Unionens bruttonationalindkomst.
Hvad angår udgiftsområde 1, den fælles landbrugspolitik, har jeg følgende bemærkning. I de foregående år var der ofte tale om for høje overslag. Rådet har derfor besluttet at nedskære de beløb, som Kommissionen havde foreslået i sit foreløbige budgetforslag for den fælles landbrugspolitik, med i alt 1 milliard euro. Vi har gjort dette ved hjælp af en generel nedskæring af alle konti i det foreløbige budgetforslag, som beløb sig til mere end 800 millioner euro. Rådet har imidlertid i den forbindelse taget hensyn til, at bevillingernes endelige niveau vil blive fastsat i efteråret, når Kommissionen forelægger sin ændringsskrivelse i henhold til den interinstitutionelle aftale.
Hvad angår udgiftsområde 2, strukturforanstaltninger, har Rådet overtaget de forpligtelsesbevillinger, som Kommissionen foreslog til dette udgiftsområde i sit foreløbige budgetforslag. Ikke desto mindre, og med henblik på den betydelige underudnyttelse af midlerne til strukturforanstaltninger, har Rådet besluttet at nedskære betalingsbevillingerne. De betalingsbevillinger, som Kommissionen foreslog i sit foreløbige budgetforslag, er derfor reduceret med 3 milliarder euro gennem en generel nedskæring. De bevillinger, der er resultatet deraf, svarer til det forventede gennemførelsesniveau. Denne nedskæring har også konsekvenser for EU's initiativer og fuldendelsen af programmerne fra før 2000. I denne forbindelse vil jeg imidlertid understrege, at de betalingsbevillinger, som Rådet har vedtaget i sit budgetforslag, selv efter denne nedskæring stadig er betydelig højere end gennemførelsesniveauet i de foregående år.
Hvad angår udgiftsområde 3, interne politikker, har Rådet valgt i budgetforslaget at overtage de beløb, som i overensstemmelse med proceduren for fælles beslutningstagning var foreslået til de flerårige programmer som aftalt efter udvidelsen. Dette gælder også for de specifikke beløb, som hænger sammen med konklusionerne fra København.
Rådet har imidlertid begrænset bevillingerne til nogle budgetposter, der ikke er baseret på flerårige programmer. Dette gælder for medier og kommunikation og for de forberedende foranstaltninger inden for sikkerhedsundersøgelse. Rådet mener, at de beløb, som Kommissionen har tildelt nogle specifikke agenturer, er større, end det kan anses for at være realistisk, i betragtning af at de er oprettet for nylig.
På grund af de nævnte valgmuligheder inden for udgiftsområde 3, sørger Rådet for en margen på 108 millioner euro under loftet for udgiftsområde 3 i de finansielle overslag. Med denne margen må Europa-Parlamentet også kunne opstille sine egne prioriteter for de interne politikker.
Hvad angår udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil, er Rådet afveget fra den holdning, som Kommissionen havde valgt i sit foreløbige budgetforslag. Rådet mente, at der mere detaljeret skulle vælges prioriteter for ikke at overskride loftet i udgiftsområde 4 i de finansielle overslag. Anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet diskuteres jo ikke.
Rådet har imidlertid overtaget de beløb, som Kommissionen havde foreslået til genopbygning af Irak. Med henblik på de nødvendige midler til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik har Rådet håndhævet det niveau, som var fastlagt hertil i det endelige budget for 2004.
Til finansiering af disse prioriteter under det nuværende loft i udgiftsområde 4 i de finansielle overslag har Rådet imidlertid foretaget en lille proportional nedskæring af de beløb, som Kommissionen havde foreslået til de vigtigste budgetposter. Bevillingerne til internationale fiskeriaftaler er også nedskåret proportionalt. Dermed er beløbene bragt tilbage til niveauet for de finansielle midler til indeværende år, med en lille margen i udgiftsområde 4 til uforudsete begivenheder.
Jeg håber og forventer, at vi under andenbehandlingen af budgettet for 2005 kan nå til enighed, i henhold til den interinstitutionelle aftale, om det endelige budget til FUSP og de internationale fiskeriaftaler. Hvad angår formandskabets bestræbelser vedrørende information om udenrigspolitikken, lægger jeg vægt på at gøre opmærksom på, hvad der er aftalt med Europa-Parlamentet. Som De ved, finder det førstkommende møde sted den 21. september inden for rammerne af den særlige aftale, som vi har indgået derom med Parlamentet under det italienske formandskab. Dermed forsøger vi at orientere Dem om udviklingerne i god tid. Jeg henviser i den forbindelse også til den tale, som udenrigsminister Bot for nylig holdt i Udenrigsudvalget.
Situationen, hvad angår udgiftsområde 5, administrationsudgifter, er temmelig kompliceret. Institutionernes fælles overslag har ført til en overskridelse af loftet. Jeg vil imidlertid minde Dem om, at vores institutioner tidligere var blevet enige om ikke at anvende fleksibilitetsinstrumentet til administrationsudgifterne for 2005. En kontrolleret udvikling af administrationsudgifterne hører med til en forsvarlig økonomisk forvaltning. Jeg er overbevist om, at De som medlemmer af Europa-Parlamentet, den anden del af budgetmyndigheden, støtter Rådets opfattelse, når det gælder forsvarlig økonomisk forvaltning.
Rådet har derfor vedtaget en tilstrækkelig margen på omkring 50 millioner euro, idet der tages hensyn til de besparelser, som skyldes udviklingen af informationsteknologier og interinstitutionelt samarbejde og af specifikke ansættelsesprogrammer for personale.
Til sidst er der udgiftsområde 7, førtiltrædelsesstøtten, hvor Rådet har accepteret de af Kommissionen foreslåede forpligtelsesbevillinger. I betragtning af disse foranstaltningers forventede gennemførelsesniveau har Rådet imidlertid, som foreslået af Kommissionen, nedskåret betalingsbevillingerne noget og bragt dem i overensstemmelse med de virkelige behov.
Fru formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for dets opmærksomhed indtil nu. Jeg ønsker Dem held og lykke med forhandlingerne om dette budgetforslag. Jeg håber og regner med, at vi i tide kan forelægge et afbalanceret budget for 2005. Jeg håber, at det kan ske på grundlag af de forslag, som nu foreligger. Jeg går ud fra, at dette er et godt grundlag. Jeg ved, at vi endnu ikke er enige om alle punkter, og derfor ser vi også frem til drøftelsen. Jeg er overbevist om, at det som hidtil vil lykkes os at nå frem til et godt forslag i fællesskab. 
Schreyer,
    Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. Lewandowski, hr. Garriga, kære parlamentsmedlemmer, budgetmedarbejdere har altid en stram og fuld arbejdsplan, og derfor er det fuldstændig typisk, at der på det første normale møde i det nye Parlament finder en vigtig budgetforhandling sted. Det er forhandlingen om budgettet for 2005, altså det første fulde regnskabsår for den udvidede Union og især det første budget, som diskuteres og besluttes af 25 medlemsstater, og det første budget, som besluttes af parlamentsmedlemmerne fra 25 medlemsstater.
For Kommissionens vedkommende er prioriteringerne i dette budget klart defineret. Som første prioritet skal integrationen af de nye medlemsstater fremmes. Dernæst skal Fællesskabets vækstkræfter og samhørigheden for den udvidede Union styrkes. Vi bør leve op til et voksende ansvar i verden, og der går simpelthen, det må jeg desværre sige, ikke nogen vej forbi her til at sætte bekæmpelse af terrorisme øverst på dagsordenen.
Hr. rådsformand, De har forelagt de vigtigste punkter i Rådets forslag til budget og resultatet af Rådets førstebehandling. Jeg vil endnu en gang fremføre de vigtigste punkter i Kommissionens foreløbige forslag til budget. Vi har foreslået, at der til budgetvolumenet for 2005 skulle afsættes 109,5 milliarder euro, som ville svare til 1,03 % af bruttonationalproduktet i den udvidede Union. I Agenda 2000, altså det gældende finansielle overslag, fastsættes for regnskabsåret 2005 et langt højere tal, nemlig 1,08 % af den fælles økonomiske ydelse, og når De så yderligere kalkulerer med, at Den Europæiske Udviklingsfond for øjeblikket befinder sig uden for budgettet og skal finansieres oveni, kommer De i den finansielle planlægning egentlig op på et tal på 1,11 % for 2005. Jeg nævner det nu, fordi man jo skal vurdere, hvorvidt det, som Kommissionen foreslår for den næste periode, er så stor en forhøjelse. Man skal altså sammenligne de 1,11 % i den finansielle planlægning nu med det, som vi foreslår for 2007 og de efterfølgende år, på 1,14 %.
I dag handler det ikke om den finansielle planlægning af den næste tid, men om budgettet for 2005, og i budgettet for 2005 har vi for første gang også den direkte støtte til landmænd i de nye medlemsstater. På landbrugsområdet har vi den tidsmæssige forskydning, at udgifterne falder et år senere. Her er den direkte støtte til landmænd i de nye medlemsstater altså for første gang indeholdt i budgetplanen.
Generelt viser landbrugsudgifterne for 2005 en meget stor stigning, nemlig i henhold til Kommissionens foreløbige forslag til budget med i alt 4-4,5 milliarder, i henhold til Rådets forslag til budget nu nok også med 3,5 milliarder euro. Det er for størstedelens vedkommende betinget af udvidelsen, men jeg skal gøre opmærksom på, at en forhøjelse på 240 millioner euro også alene skyldes den ændrede vekselkurs euro-dollar, og de beslutninger, som Rådet (landbrug) har truffet om landbrugsreformen, især også giver sig udslag i, at landbrugsudgifterne ikke falder næste år, men stiger. Her skal vi altså tage Rådets beslutninger med i betragtning, og jeg understreger det naturligvis på baggrund af, at der ofte siges følgende: Det er kun Kommissionen og Parlamentet, der foreslår forhøjelser her. Vi skal inkorporere Rådets beslutninger her.
Nu foreslår Rådet en reduktion på landbrugsområdet på 1 milliard euro. Vi får at se, om det kan lade sig gøre i praksis. Som altid fremlægger vi i oktober de ajourførte skønnede værdier for landbrugsudgifterne, og dernæst opnås der for det meste også enighed om, at de nye vurderinger skal anvendes.
På strukturfondsområdet er jeg nødt til at gå noget mere i detaljer. Her har vi fra Kommissionens side for 2005 foreslået en stærk stigning i betalingsbevillingerne, og vi har også en stigning i forpligtelsesbevillingerne. Ved forpligtelsesbevillingerne altså har Rådet ikke foretaget nogen reduktion. Det kan det heller ikke, fordi alt er fastlagt her, på den ene side ved hjælp af Agenda 2000, på den anden side ved hjælp af tiltrædelsestraktaterne. Her er forpligtelsesbevillingerne så at sige fuldstændigt fastlagt.
Hvad angår spørgsmålet om, hvor mange betalingsbevillinger vi har brug for næste år, mener Rådet, at vi vil kunne klare os med 3 milliarder euro mindre, end Kommissionen har foreslået.
Jeg skal imidlertid påpege, at vi i 2005 vil være i det sjette år af det nye program, og vi har brug for flere betalingsbevillinger, fordi implementeringen af strukturfondsprogrammerne endelig foregår for fuld kraft.
Vi har i de forløbne år i virkeligheden igen og igen haft den situation, at medlemsstaterne selv har overvurderet deres mulighed for at anvende strukturfondsmidler. Men i år ser det endda ud, som om de har undervurderet deres egne muligheder. I hvert fald ligger vi for øjeblikket meget, meget højere end året før ved udførelsesraten for strukturfondsmidlerne. Vi havde allerede udbetalt 67 % af midlerne i slutningen af august. Året før var det kun 44 %, og derfor efterspørger min kollega hr. Barrot nu flere midler.
Vi skal i de kommende uger undersøge, hvilke omfordelinger der er mulige i budgettet, men én ting er i hvert fald klar - og det skal jeg sige helt tydeligt til Rådet: Enten har vi brug for endnu flere midler i 2004, eller også skal vi kunne se, at midlerne i 2005 er tilstrækkelige.
Det går simpelthen ikke, at man har denne reduktion her. Vi har n+2-ordningen, som De også ved. Det betyder, at vi også skal se, at der, når betalingskravene kommer, er nok midler til rådighed i budgettet til at gennemføre den. I betragtning af denne udvikling kan jeg kun være enig med Parlamentets ordfører hr. Garriga, som i sine fremlagte dokumenter også klart har udtalt følgende: Vi skal anvende tallene fra budgetforslaget igen her.
Jeg vil her også ganske kort komme ind på den seneste diskussion om, hvorvidt nye medlemsstater, som reducerer deres virksomhedsskattesatser stærkt, skal have annulleret strukturfondsmidlerne. Jeg kan kun sige meget klart til det, at dette forslag ikke er acceptabelt, og at det heller ikke er virkelig berettiget. For det første er der endnu ikke flydt nogen strukturfondsmidler overhovedet til de nye medlemsstater ud over forudbetalinger. For det andet ser det ud til, at hver ny medlemsstat skal skaffe samfinansieringsmidlerne for overhovedet at kunne gøre krav på strukturfondsmidlerne. Og det betyder i princippet, at der er et større behov for nationale offentlige midler og ikke et mindre behov. Det skal vi tage med i betragtning.
For det tredje kan man alligevel ikke bare sammenligne skattesatser uden også at gøre bredden af vurderingsgrundlaget for skatter til et emne, og mange reformer i de nye medlemsstater er præcis gået i den retning, bortset fra skattevurderingsgrundlaget - eller skattesmuthullerne, sådan vil jeg kalde det. Man skal tage højde for det hele.
For det fjerde handler det om at yde støtte, således at de nye medlemsstater kan indhente den store økonomiske afstand. Vi bør ikke få måneder efter denne vidunderlige historiske udvidelse sætte spørgsmålstegn ved ånden i solidariteten, som altid har været og fortsat skal være den bærende søjle i EU.
Lad mig, hvad angår de interne politikker, fremhæve et punkt særligt, som altid er vigtigt for Parlamentet med hensyn til pilotprojekterne og de forberedende foranstaltninger. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at vi forbedrer dialogen mellem Kommissionen og Parlamentet herom, og vi vil også snart informere Dem om ændringen, så at sige .
Hvad angår udenrigspolitikken, aftager det disponible budget i udenrigspolitikken for øjeblikket reelt ved fastlæggelse i Agenda 2000. I den forbindelse konfronteres vi på den ene side ikke kun med den politiske vilje til at tage større ansvar i verden i fællesskab, men på den anden side også med konstant nye udfordringer. Vi har i de senere år budgetmæssigt formået at finde de rigtige svar på udfordringerne, og jeg er optimistisk og sikker på, at det også lykkes for 2005.
Vi har i de senere år flere gange måttet gøre krav på fleksibilitetsreserven, og jeg tror også, at det er nødvendigt for 2005. Rådet, især Det Europæiske Råd, har siden forelæggelsen af Kommissionens foreløbige forslag til budget truffet yderligere politiske beslutninger, som er afgørende for budgettet. Det er for det første den politiske beslutning om at optage tiltrædelsesforhandlinger med Kroatien. Det har konsekvenser for budgettet. For det andet den politiske og rigtige beslutning om at garantere økonomisk støtte til det tyrkisk-cypriotiske samfund. Det har naturligvis også konsekvenser for budgettet. Begge dele har i henhold til Kommissionens forslag konsekvenser for udgiftsområde 7, altså førtiltrædelsesstøtten. Samtidig har det også konsekvenser for udgiftsområde 4, da der også frigives flere midler her.
I den forbindelse vil vi i de kommende uger forelægge en ændringsskrivelse til det foreløbige budgetforslag for 2005 for Parlamentet og Rådet, og jeg håber også, at vi på denne baggrund kommer frem til en god afgørelse både om udgiftsområde 7 og udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil.
Jeg er også optimistisk, hvad angår de administrative opgaver. Vi skal stadig forhandle, men det er lykkedes i de senere år at finde kompromiser. Det vil også være tilfældet for næste år. Fuld overensstemmelse, hr. rådsformand: Anvendelsen af fleksibilitetsinstrumentet til administrative opgaver bør være tabu. Vi skal praktisk taget gøre os alle bestræbelser på at finde de nødvendige midler her.
Jeg har på vegne af Kommissionen naturligvis glædet mig over, at Rådet foreslår, at Kommissionen næste år tildeles 680 stillinger til udvidelsen. Men De har ikke samtidig stillet de nødvendige midler til rådighed til betaling af de nye medarbejdere, dvs. at vi burde indføre et nyt frivilligt europæisk år i Kommissionen. Jeg ved ikke, om fagforeningerne og andre accepterer det. Vi skal altså stadig arbejde på, at der stilles passende midler til rådighed her.
Jeg kommer tilbage til de vigtigste punkter: Rådet foreslår et budget i forbindelse med forpligtelsesbevillingerne på 116 milliarder euro og i forbindelse med betalingsbevillingerne på 105 milliarder euro, altså en forskel på 11 milliarder. Også det nævner jeg nu igen, fordi nogle medlemmer i diskussionen om det næste finansielle overslag har sagt, at Kommissionen kalkulerer med et for stort hul her. Det er imidlertid mindre end det, Rådet har anført i det foreløbige budgetforslag. Her vil det være nødvendigt med en yderligere diskussion. Jeg går ud fra, at rådsformanden ikke fører forhandlingen om budgettet for 2005 ideologisk nu i spørgsmålet om 1,0 % eller ej. Hollænderne er egentlig med rette kendt for, at de går meget pragmatisk og realistisk frem, og at vi dernæst opstiller en budgetplan, hvor der stilles de nødvendige midler til rådighed for fællesskabspolitikkerne.
Parlamentets førstebehandling finder sted i slutningen af oktober, og jeg er glad for, at diskussionen herom vil blive en af mine sidste handlinger på kommissærposten. I mellemtiden vil vi naturligvis bruge meget energi på igen at finde et godt grundlag for et godt kompromis for budgettet for 2005.
Lewandowski (PPE-DE ),
   Fru formand, i min første tale på plenarmødet som formand for Budgetudvalget vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at der ud over at være nye ansigter blandt os, også vil være et andet nyt aspekt af budgettet for 2005, som fru Schreyer allerede har omtalt. Det er ikke alene det første fuldstændige årlige budget for et EU med 25 medlemsstater, en ny Kommission og grundlæggende europæiske institutioner, hvis sammensætning har ændret sig eller er tilpasset som følge af udvidelsen lige fra EF-Domstolen til Ombudsmanden, det er også det første år for gennemførelsen af den nye vedtægt.
Trods dette vil vores arbejde stadig være kendetegnet af kontinuitet på baggrund af de formelle og uformelle forhandlingsregler, som blev indført af vores forgængere. Dette er derfor rette tid og sted til at hylde vores forgængeres resultater, da den sidste valgperiode var særdeles produktiv. Parlamentet slog sin position fast som en ligeberettiget del af EU's budgetbeføjelser og som en ligestillet partner i EU's budgetprocedure, og æren for dette bør tilfalde vores forgængere, især Terence Wynn, formanden for Budgetudvalget.
Samtidig med at vi fortsat skal arbejde på budgettet for 2005, skal vi lytte til beskeden fra valget til Europa-Parlamentet. Mange vælgere gav os klar besked ved ikke at stemme ved valget. Der er stigende behov for en letforståelig merværdi indtjent med skatteydernes penge, for gennemsigtighed og rationalitet i budgetudgifterne samt en hensigtsmæssig kanalisering af midler til opgaver, som medfører synlige fordele for både lokalsamfundene og miljøet. 
Jeg nævner dette i forbindelse med en af afstemningerne tidligere i dag om overførsel af budgetoverskuddet fra 2003 på ca. 5,5 milliarder euro til budgettet for 2004. Reelt set og under hensyntagen til de tidligere budgetændringer var overskuddet på over 10 milliarder euro, hvilket svarer til en tiendedel af EU's budget for 2003. Det betyder også, at finansiel programmering, forstået som veldefinerede finansielle ressourcer til lovgivningsmæssige opgaver og initiativer, stadig er en vigtig opgave i de næste år i denne valgperiode.
Det bør ikke komme som nogen overraskelse, at jeg, der kommer fra et land bag det tidligere jerntæppe, er særligt opmærksom på de nye medlemsstaters budgetsituation, og disse medlemsstater kan naturligvis tale deres egen sag. Ca. 80 millioner mennesker bør ikke få skuffede forhåbninger, som reduceres til pengeoverførsler. Jeg er dog klar over, at Rådets og Kommissionens forslag gennemgås grundigt i Warszawa, Prag, Tallinn og andre byer, f.eks. forslaget om at spare ca. 3 milliarder zloty under strukturfondene eller om at reducere finansieringen af landbrugsstøtten. Disse forslag gennemgås i forbindelse med bestemmelserne i tiltrædelsestraktaterne. 
I denne forbindelse bemærker jeg med tilfredshed, at der i de forskellige besparelser ikke ændres ved, at midlerne til EU's udvidelse omfatter Bulgarien og Rumænien. På budgetområdet bekræfter dette det politiske ønske om tiltrædelse i 2007.
Parlamentets holdning til budgettet for 2005 vil fremgå af de ændringsforslag, der i øjeblikket stilles, selv om det naturligvis ikke udelukkende vil være alle ændringsforslagene. Fristen for udvalgene udløber i morgen og for de politiske grupper i næste uge, så budgettet er klar til førstebehandling den 28. oktober 2004. 
Hvis man skal fremhæve et aspekt, som har kendetegnet denne forhandling både på plenarforsamlingen og i Budgetudvalget, er det en aversion mod de horisontale nedskæringer, som Rådet mekanisk har foretaget på adskillige områder, først og fremmest inden for udgiftsområde 3, 4 og 5. Dette skyldes bekymring for, om der er tilstrækkelige midler til finansieringen af Parlamentets traditionelle prioritetsområder samt bekymring for, at de forsvarlige finansieringsbehov i forbindelse med den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik f.eks. ikke bliver et automatisk problem, men et problem, der kan løses inden for rammerne af alle finansielle forpligtelser i henhold til udgiftsområde 4. Efter vores mening bør alle disse punkter gribes mere individuelt an. 
Fru formand, som følge af min korte indførelse til EU's budgetspørgsmål vil det være passende, hvis mine bemærkninger i dag er beherskede og begrænsede lige som EU's budget. Jeg vil gerne overlade alle de resterende punkter til ordførerne. 
Garriga Polledo (PPE-DE ),
    Fru formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer, som ordfører for Parlamentet vil jeg gerne hilse Rådets forslag til det almindelige budget for 2005 velkommen. Som enhver anden politisk aftale, der er indgået efter lange drøftelser mellem regeringerne i de 25 medlemsstater, er resultatet af førstebehandlingen værd at rose og skal tages i betragtning, men resultatet er efter vores mening slet ikke godt nok. 
Rådet har brugt en streng regnskabsmetode ved førstebehandlingen. Hvis Parlamentet skulle acceptere Rådets aktuelle holdning, hvilket det ikke har tænkt sig, vil nationalregnskaberne sejre over den europæiske politik, hvilket efter min mening ikke vil være godt hverken for EU eller medlemsstaterne. 
Som parlamentsmedlemmer har vi kendskab til de nationale budgetproblemer som følge af den utilstrækkelige økonomiske vækst, og vi ved, at stabilitetspagten fastlægger meget strenge krav for kontrol af budgetunderskud. Tallene er dog klare. I de seneste år er de nationale budgetter øget med 22 %, mens EU's budget i samme periode er steget med 9 %. Dvs. at Europa-Parlamentet har et meget mere frugtbart grundlag for at føre en stram budgetpolitik end de nationale parlamenter.
Parlamentsmedlemmerne - herunder jeg selv - ved, at EU's politikker har stor merværdi udtrykt i f.eks. vækst og beskæftigelse, i relation til strukturfondene, forskning og eksternt samarbejde. 
Vi frygter, at Rådets metode ved førstebehandlingen blot går ud på at skabe kunstige margener i udgiftsområder, som hverken svarer til EU's reelle behov eller forpligtelser til tredjeparter, end ikke med den politiske vilje, som tilkendegives hvert år ved budgetafstemningen i december. 
For at kunne afgive en begrundet udtalelse i forbindelse med Europa-Parlamentets holdning til Rådets forslag, vil jeg generelt hellere vente på de ændringsforslag, der er godkendt af de kompetente udvalg og af de politiske grupper. 
Ikke desto mindre har jeg nogle yderligere kommentarer. For det første mener jeg som hovedordfører, at faldet i loftet for udgiftsområderne skal fastlægge EU's budget. Kommissionen havde allerede indarbejdet dette fald i det foreløbige forslag til budget, og vi er generelt, om end ikke i alle detaljer, enige i Kommissionens analyse. Margenerne fastlagt af Kommissionen i udgiftsområde 3, 4 and 5 er politisk langt mere realistiske end Rådets margener, hvilket er noget af et paradoks. 
Dernæst er der organernes situation. Tiden er kommet til, at Rådet skal acceptere den ubestridelige kendsgerning, at de decentrale organer har brug for tilstrækkelige midler, hvis de skal gennemføres og fungere tilfredsstillende. Hvis det besluttes politisk at oprette organer, skal det besluttes politisk at opretholde dem. Rådets holdning er inkonsekvent på dette punkt, og jeg er villig til at foreslå innovative løsninger til definitivt at løse dette dobbelte politiske sprog mellem forpligtelser og overholdelse.
Det tredje punkt omhandler betalingsbevillinger. For at holde EU's BNP på under 1 %, som visse medlemsstater finder så værdifuldt, har Rådet lavet nedskæringer på 4.300 millioner euro. Uindfriede forpligtelser pr. 31. juli er på 122.000 millioner euro. De udgiftsområder, hvor der er flest uindfriede forpligtelser (RAL), er relativt set, i nævnte rækkefølge, udgiftsområde 7, 4 og 2, hvor sidstnævnte er størst, hvad angår volumen. 
Enhver ansvarlig institution vil ønske at bringe denne situation til ophør. N+2-reglen, som Kommissionen nævnte, blev skabt for at forbedre udnyttelsen og fremskynde projekternes afslutning. For at absorbere disse uindfriede forpligtelser burde betalingerne snarere øges og ikke sænkes, medmindre formålet simpelthen er at spare op til de nationale finansforvaltninger.
Medlemsstaterne har fået tilbagebetalt 44.500 millioner euro fra budgettet for 2000 som uudnyttede bevillinger, hvilket er mere end hele budgettet for strukturfondene for 2005, og den tilbagebetaling må ikke betragtes som en opsparing til nogen. En tilbagebetaling af bevillinger til medlemsstaterne, fordi de ikke har kunnet bruge dem, betyder, at man formøbler merværdien ved udgifterne til Fællesskabets politikker, som er godkendt for at bidrage til vækst og beskæftigelse i EU.
Mine damer og herrer, dette er det første egentlige budget med 25 medlemsstater. EU står over for flere udfordringer og skal dække flere behov end tidligere. Det er de tre institutioners og naturligvis mit ansvar at få mere ud af de disponible beløb end tidligere. Jeg ønsker dialogen mellem de tre institutioner held og lykke, og jeg vil gerne anerkende den kompetence, som det hollandske formandskab har udvist indtil nu.
Jensen (ALDE ),
   - Fru formand, hr. minister, fru kommissær, som det er nævnt flere gange, er 2005 det første budgetår, hvor udvidelsen slår helt igennem i tallene, og det gælder også for de administrative udgifter. Desuden er det et budgetår, hvor personalereform og reformen af den finansielle styring sætter sit præg på udviklingen i alle EU's institutioner. Sidst, men ikke mindst er det et år, hvor der er en stram ramme for de administrative udgifter ifølge den flerårige programmering, som EU-landene har aftalt i de finansielle overslag, og De nævnte jo selv, hr. Nicolaï, at udgiftsområde 5 er kompliceret.
Det foreløbige budgetforslag viste, at der slet ikke var nogen margen tilovers, ja, man overskred rammen, og Rådet har så i sin behandling gennemført nedskæringer, der giver en margen. Besparelserne er gået særdeles hårdt ud over det, vi kalder de øvrige institutioner, og det er noget, som vi vil se indgående på i Parlamentet.
Parlamentets budget er ikke blevet rørt af Rådet på grund af den såkaldte gentlemanaftale. Vi passer hver vort budget. Rådet skar lidt i sit eget budget. Alligevel synes jeg, det springer i øjnene, at Rådets administrationsbudget har en stigningstakt på næsten 5 % i forhold til budgettet for 2004, hvor den samlede stigning for alle institutionerne er på 3 %. Når nu Rådet synes, der skal spares og findes en margen, og det er jeg sådan set enig i, så ville det have været et smukt træk, om man var gået foran og havde holdt mere igen i sit eget budget.
Men lad det nu ligge. Rådet har generelt skåret 1½ % for at tage højde for, at vi må kunne spare, fordi der er indført ny teknologi, og fordi institutionerne samarbejder. Og jeg kan da kun være enig i, at der skal høstes nogle gevinster gennem samarbejdet mellem institutionerne på personalesiden og omkring sprogene. Men det kan til tider være lettere for de store institutioner, end det er for de små, at høste gevinsterne. Jeg mener, det er noget, vi må se på, og vi må selvfølgelig også nøje følge op på, at der er en effekt af det interinstitutionelle samarbejde.
Jeg vil rose Rådet for, at det denne gang har været lidt mindre firkantet, end vi ofte ser det, og har argumenteret mere for de nedskæringer, der er gennemført. Rådet har således accepteret de ønskede stillinger til udvidelsen og til nye opgaver, men har til gengæld nedskåret beløbene med 5 %, som fru Schreyer nævnte det. Jeg ved ikke, om det er fordi, folk skal arbejde gratis? Jeg tænker nu også, at det er for at tage højde for, at en del af ansættelserne ikke skrider frem så hurtigt som ventet.
Vedrørende Parlamentets budget for 2005 kan jeg nævne, at det også er præget af udvidelsen, reformerne af personalepolitikken og af den finansielle styring, og vi har også ønsket om at få set på en række forbedringer af medlemmernes vilkår. Parlamentet planlægger at gennemføre en kampagne til oplysning om forfatningstraktaten, som er med i budgettet. Vi ved endnu ikke, om der i 2005 vil foreligge en ny medlemsstatut, men jeg finder, at det, ud fra de signaler vi hører, er korrekt, at vi tager højde for det i budgettet.
Parlamentet skal som alle andre institutioner sikre en så billig og effektiv forvaltning som muligt, men som det tegner sig i første omgang vil Parlamentets budget udgøre 20 % af de administrative udgifter i 2005. Jeg mener, at Rådet og Parlamentet sammen bør finde en løsning for de administrative udgifter, der både sikrer en passende margen og rimelige vilkår for Kommissionen og for de andre institutioner.
Selv en mindre reduktion af stigningstakten for budgettet kan være ganske skadelig for nogle af de små institutioner, især institutioner, der er i en opbygningsfase. Jeg tænker bl.a. på Den Europæiske Ombudsmand og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse. Som en del af en løsning på problemet i udgiftsområde 5 mener jeg, at vi bør overveje, om vi kan overføre uudnyttede midler i administrationsbudgetterne til 2005, og om vi kan lave forudbetalinger, sådan at vi får luft i administrationsbudgetterne i 2005 og dermed får skabt en margen. Sagt med andre ord, at vi laver det, der i budgetjargonen hedder frontloading af uudnyttede midler. Det er noget, jeg mener, vi bør overveje at tage med i forhandlingerne. Problemerne i udgiftsområde 5 er store, men jeg mener ikke, at de er større, end at Rådet og Parlamentet sammen bør kunne finde en rimelig løsning. 
Ferber (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, jeg befinder mig i en meget komisk situation i dag, fordi jeg efter fem år må være enig med kommissæren på næsten alle punkter. Det glæder mig, at vi har fundet dette stadium af samarbejde inden afslutningen af Deres embedsperiode, og jeg mener også, at det taler for det samarbejde, som vi har haft i løbet af de seneste fem år. Vi vil imidlertid forstå at værdsætte det på en passende måde i oktober.
Jeg vil i dag især henvende mig til rådsformanden, fordi det budgetforslag, som Rådet har forelagt, skaber en række spørgsmål, som skal besvares seriøst af begge afdelinger af budgetmyndigheden. Og det kan ikke kun være Parlamentet, det siger jeg med al tydelighed. Problemerne skal løses i fællesskab, og her kan Rådet ikke løbe fra sit ansvar. Landbrugspolitik, forholdene er blevet nævnt. Vi har en landbrugsreform, som gennemføres fra den 1. januar 2005. Heraf opstår der tilsvarende forpligtelser, vi skal opfylde indgåelsen af traktaten fra København med de nye medlemsstater. Man kan ikke længere lade, som om landbrugspolitikken er sparegrisen, hvor Rådet alene kan fægte omkring. Alle lovmæssigt indgåede forpligtelser skal virkelig opfyldes her. Det er Deres ansvar alene, det ved De også, og jeg beder Dem også om at leve op til dette ansvar.
Det samme gælder for strukturpolitikken. Det er naturligvis skønt, når vi diskuterer et nyt finansielt overslag nu, hvor der kommer krav fra alle medlemsstater om, hvad der skal finansieres. Men når det konkret handler om gennemførelsen af budgettet, som imidlertid, og her har kommissæren ret, er godt og dernæst reduceres ved betalingerne, dvs. at det for øjeblikket fører til en faktisk reduktion, så er det ikke nogen politik, vi kan støtte. Derfor bør De også leve op til Deres ansvar her og ikke kun se på betalingerne, men også se på, om politikkerne er i orden, og de er i orden, når det handler om strukturpolitikken.
Hr. rådsformand, De siger, at De har været med til at støtte og ikke reducere alle aftaler i forbindelse med flerårsprogrammerne. Det vil vi undersøge meget nøje, for vi har en vis tvivl på visse områder. De kan forlade Dem på, at vi vil se meget nøje på det. Især skal det, som hr. Böge som vores ordfører har forhandlet vedrørende udvidelsen, også fyldes med liv, jeg mener også, at det er i vores ånd, at midlerne til de programmer, som vi har besluttet lovgivningsmæssigt sammen - udveksling af unge, uddannelse osv., jeg vil slet ikke uddybe det - også bliver anvendt.
Dernæst vil jeg spørge Dem, hvad angår agenturer, om De vil leve op til Deres ansvar her. Jeg mener, at stats- og regeringscheferne har leget jul med hinanden her og fordelt mange agenturer over det ganske land, nu skal det hele så også finansieres. At gøre alt det inden for udgiftsområde 3, ja, så anmoder jeg om, at man tænker over, om det er en målrettet fremgangsmåde i længden. Dér, hvor der skabes administration, skal det også finansieres på forvaltningsområdet. Det er ikke nok, at stats- og regeringscheferne bryster sig af det, de har kapret af gode agenturer i deres medlemsstat. De skal også sørge for, at der står tilsvarende økonomiske midler til rådighed, således at vi lever op til denne forpligtelse.
Informationspolitik vil jeg blot sige som stikord. Også her skal vi tale et alvorligt ord med Kommissionen, som har nægtet at offentliggøre resultaterne af konventet over for en bred offentlighed. Her skal vi arbejde lidt tættere sammen, hvis vi virkelig ønsker at indhente de underskud, som har vist sig ved valget til Europa-Parlamentet.
Hvad angår udenrigspolitik, spørger jeg mig selv stille og roligt, hvad det dog skal gøre godt for her. Siden 1999 eller siden budgettet for 2000 har vi haft det problem, at vi ikke kan finansiere de forpligtelser, som udenrigsministrene har indgået i deres uendelige spenderglæde. Nu stiller Kommissionen - jeg ved ikke for hvilken gang - forslag, hvad anvendelsen af fleksibilitetsinstrumentet i udgiftsområde 4, altså på det udenrigspolitiske område, angår. De fører netop Deres udenrigspolitik med tomme lommer her. Det kan ikke blive ved på denne måde, det siger jeg meget tydeligt til Dem. Vi må virkelig være opmærksomme på det. Jeg kunne også godt sige noget om Cypern, jeg dropper det dog, fordi tiden løber fra mig, og formanden allerede kigger så strengt.
Administrative udgifter er endnu blot et stikord. De kan ikke reducere overalt og forhøje Deres eget budget. Det er uretfærdigt og usolidarisk, og det vil vi heller ikke stå model til. Tak til alle ordførerne, til alle. Der er meget at gøre, vi skal spare penge, men vi skal spare rigtigt, således at Europa er synlig.
Guy-Quint (PSE ).
   - Fru formand, hr. repræsentant for Rådet, fru kommissær, kære kolleger, vi er kommet til et velkendt punkt, hvor vi skal drøfte budgetforslaget. Det er et meget traditionelt punkt, og desværre er forslaget fra Rådet også meget traditionelt.
Rådet har endnu en gang foretaget meget store nedskæringer i Kommissionens foreløbige budgetforslag. Vi har desværre ved flere lejligheder været nødt til at gøre Dem opmærksom på lignende praksis. Men i dag, lige inden forhandlingerne om de finansielle overslag indledes, mener jeg, at vi har grund til at være endnu mere bekymrede over denne praksis, for EU's budget er i henhold til Rådets forslag et yderst restriktivt budget. I det foreløbige budgetforslag lagde vi mærke til betydelige forhøjelser inden for betalingsbevillinger og forpligtelser, hvilket under alle omstændigheder er nødvendige, hvis udvidelsen skal lykkes. Og når vi ser, at disse forhøjelser er blevet kraftigt reduceret, er vi klar over, at EU kommer til at mangle midler og derfor ikke vil kunne leve op til sine løfter.
Vi kan ikke acceptere de nedskæringer, som Rådet foreslår, og dette gælder for alle posterne, hvilket de foregående talere også har sagt. Jeg vil blot dvæle ved nogle få punkter, f.eks. ved inkonsekvensen i forbindelse med nedskæringen af betalingsbevillingerne under strukturfondene. Eftersom de er brugt, har vi brug for penge til at opfylde vores forpligtelser. Hvad angår udgiftsområde 3 for interne politikker, har vi alle gjort opmærksom på instansernes rolle og de store problemer vedrørende kommunikation til borgerne. Jeg vil komme nærmere ind på den rolle, som alle de små og mellemstore virksomheder spiller i forbindelse med skabelsen af arbejdspladser, og jeg vil sige nogle få ord om Rådets inkonsekvente praksis med hensyn til venskabsbyer.
Hvis vi ønsker at opbygge EU, må borgerne mødes. Og i de seneste seks år, hvor jeg har set budgettet, er udgiftsområdet for venskabsbyer blevet reduceret, hvilket er et udtryk for en fornægtelse af borgernes deltagelse og betydningen af denne praksis. Vi bliver derfor endnu en gang nødt til at ændre dokumenterne. Selv om det er en forfærdelig fremgangsmåde, gør vi det, og vi kommer alle til at spilde tid med indførelse af dette ændringsforslag på et tidspunkt, hvor vi tværtimod burde forene vores kræfter. 
Jeg vil gerne dvæle et øjeblik ved udgiftsposten for foranstaltninger udadtil. Rådets budgetforslag er snarere et forsøg på at spare penge for at kunne finansiere udgifterne til Irak end en reel fortsat vision om Europas eksterne handlekraft. 15 millioner euro mindre til Tacis, 25 millioner euro mindre til Meda, 16 millioner euro mindre til Cards og 9 millioner euro mindre til Latinamerika. Er fattigdommen forsvundet? Er alle problemer løst? Nej, selvfølgelig ikke. Ændringen er, at Kommissionen er blevet meget bedre - endog rigtig meget bedre - til at gennemføre budgettet.
Vi mener, at Rådet bør finde andre måder at yde finansiel bistand til Irak på, og ligeledes, at Unionen bør kunne leve op til de løfter, som den har givet til de berørte befolkningsgrupper såvel som de enkelte borgere. For Rådet har valgt en regnskabsmæssig synsvinkel, hvor det først og fremmest drejer sig om at skære ned på de indtægter, der er nødvendige for at få regnskabet til at balancere. Kommissionen havde forberedt et foreløbigt budgetforslag med anmodning om 1,03 % af BNI, og helt tilfældigt er det i budgetforslaget på 0,99 %, hvilket er lige under 1 %, som De ved er en symbolsk værdi, som mange bruger for at kunne spare penge på det nationale budget. Det er tydeligt at se, hvad der sker. Tallene er blevet vedtaget i et forsøg på at få gennemført et pseudoforslag. Men her i Europa-Parlamentet handler vi fuldstændig modsat. Vi ønsker at tage udgangspunkt i forslaget og de løfter, som borgerne har fået, og ud fra dette udarbejde et brugbart budget, der er til gavn for alle. Vi skal derfor klarlægge det, som skal være vores forestilling om Europa i dag og fastsætte mål og ikke blot vælge nogle tilfældige tal. Vi mener, at visionerne for Europa skal være en afspejling af ambitionerne fra stats- og regeringsledernes topmøder.
Der er store modsætninger mellem udtalelserne fra fortalerne for Europa og Rådets udtalelser. Det er umuligt ud fra et budgetmæssigt synspunkt at opfylde de målsætninger, som EU har fastsat, med så få finansielle midler. Vi ønsker vækst og solidaritet i Europa. Vi ønsker at udvikle tankegangen fra Lissabon for at øge konkurrencen. Vi ønsker at gøre Europa til et harmoniseret og fremgangsrigt område, som stadfæster den sociale model og mulighederne for vækst, territorial omfordeling, investering i forskning og udvikling, finansiering af store politiske sager og udvikling. Vi mener, at Europa-Parlamentet kan opfylde de løfter og forpligtelser, som Rådet ikke kan holde i budgetforslaget.
Mulder (ALDE ).
   - Fru formand, som fru Guy-Quint netop sagde, virker forhandlinger som den i dag altid lidt forudsigelige. Kommissionen opstiller et foreløbigt budgetforslag, Rådet udarbejder et budgetforslag, og uden at kende tallene kan det allerede forudsiges, at Rådet vil nedskære landbrugsudgifterne lige som næsten alle andre udgiftsområder på budgettet. En stor del af landbrugsudgifterne er lovbestemt.
Jeg har altid ment, at Kommissionen er bedre rustet end Rådet til at fastsætte de nøjagtige udgifter, og derfor tror jeg, at det er en god tradition i Parlamentet, at Kommissionen tages mere alvorligt end Rådet på dette område. I hvert fald må vi afvente, hvad ændringsskrivelsen i slutningen af oktober præcist indeholder. Den Liberale Gruppe håber, og det afspejles også til dels i Parlamentets holdning til budgettet for 2005, at to pilotprojekter vil blive fortsat. Det ene vedrører muligheden for i fremtiden at nå frem til forsikringer mod smitsomme dyresygdomme, som bestemt vil bryde ud igen på et vist tidspunkt og veje tungt på landbrugsbudgettet. Det andet pilotprojekt skal føre til et system med kvalitetsbedømmelse af europæiske landbrugsprodukter. Det er nemlig svært at retfærdiggøre, at landmænd i Europa skal konkurrere stadig mere med landmænd andre steder i verden, mens landmænd andre steder i verden ikke behøver overholde de samme normer.
Om de mange udgiftsområder på budgettet kan man sige meget. Hvad angår strukturfondene, er det efter min mening af væsentlig betydning, at virkningen af n+2-reglen analyseres præcist, og at det undersøges, hvordan den forholder sig til overslagene. Hvis det derefter viser sig, at der stadig er store overskud, kan det undersøges, om det er muligt at foretage nedskæringer eller ej. Uden at overholde udgiftsområdernes rækkefølge i budgettet vil jeg endvidere sige noget om udgiftsområde 5. Jeg synes faktisk, at Rådet er lidt for generøst over for sig selv ved at tildele sig selv den højeste stigning. Nu er det en god sædvane, at Rådet og Parlamentet ikke kritiserer hinandens budget, men lader dem være uændret.
Men jeg synes, at der i de seneste år har indsneget sig et nyt element i Rådets budget, nemlig udgifterne til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg spekulerer på, om Rådet virkelig har administrationsudgifter i den forbindelse. Jeg tror det ikke. Efter min mening er det klart en politisk aktivitet, der skal bedømmes som sådan, og den skal Parlamentet have større medbestemmelse over og ikke blot informeres, som det nu er tilfældet. Der er lige ét punkt til. Parlamentet har sat mange pilotprojekter i gang, som Kommissionen skulle informere os om i begyndelsen af september. Det er stadig ikke sket. Måske kan fru Schreyer oplyse, hvornår listen med resultaterne af pilotprojekterne og de forberedende foranstaltninger præcist kommer. 

 - God eftermiddag, mine damer og herrer, jeg håber, at De vil lade mig bruge nogle få sekunder på at nyde, at dette er en særlig begivenhed for mig. Det er første gang, at disse forhandlinger afholdes på mit modersmål, tjekkisk. Nu går vi videre til den næste taler. 
Trüpel (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Nicolaï, De har mærket det, De har, hvad angår Deres restriktive budgetforslag, her at gøre med et meget selvbevidst Parlament. Samstemmende på tværs af alle grupper har vi hidtil hørt, at vi ikke kan acceptere Rådets budgetforslag sådan, og jeg vil straks tage den afgørende tanke, som hr. Lewandowski og budgetkommissær fru Schreyer fremlagde, op, nemlig at vi skal lægge stor vægt på tanken bag solidaritet og ånden i solidaritet i Europa.
For første gang, vi har hørt det, har vi med budgettet for 2005 med budgettet for 25 medlemsstater at gøre, og derfor skal budgetinitiativerne i denne nye historiske situation - at vi endelig har overvundet delingen af vores kontinent - iværksættes. Sådan som budgetforslaget er forelagt nu, vil det efter vores mening ikke leve op til denne store europæiske udfordring, og jeg vil understrege det nu ved hjælp af nogle eksempler.
Resultaterne af valget til Europa-Parlamentet har vist, at vi sammen har et stort problem med at acceptere, at vi ikke virkelig kan nå borgerne. Derfor er det forkert at foretage besparelser i forbindelse med informationspolitikken. Vi skal tværtimod vende os offensivt mod vores vælgere.
Det samme gælder for de reduktioner, som De foreslår i forbindelse med de europæiske agenturer, fødevaresikkerhed, miljøbeskyttelse eller maritim sikkerhed. Hvem skal egentlig føre virkelig økologisk politik i Europa, hvis ikke os? Altså synes vi heller ikke, at disse reduktionsforslag er rimelige.
Jeg har en bemærkning til kulturbudgettet. Jeg har i meget kort tid været næstformand for Kultur- og Uddannelsesudvalget, og når jeg konstaterer, at hele kulturbudgettet udgør 1 % - lige så meget som for tobakssubventionerne - vil det ikke tilgodese vores kontinent, som jo gerne vil være et kulturens og kunstens kontinent.
Præcis sådan forholder det sig også med vores muligheder for at skulle skrue den klassiske del af landbrugssubventionerne længere ned. Hvis vi virkelig ønsker at have succes med Lissabon-strategien, nemlig den økonomiske ombygning, den økonomiske fornyelse af Europa, så skal vi erobre handlingsspillerum. For at investere i ungdom og intelligens, det er de virkelige fremtidsressourcer, og det skal vi arbejde på i fællesskab.
Derfor vil jeg også gerne understrege, at brevet fra de seks regeringschefer, som ønsker at fastholde budgettet på 1 % for det finansielle overslag, efter vores mening er forkert. Vi kan ikke tackle de nye udfordringer hermed. Det skal føre til en ændring, og det kommer vi også til at kæmpe for i vores medlemslande. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i dag har Europa-Parlamentet i overensstemmelse med praksis godkendt tillægsbudgettet, som tilbagefører 5,5 milliarder euro af de EU-bidrag, der blev betalt i 2003, til medlemsstaterne. Dette beløb har været til rådighed for Kommissionen, og den har ikke brugt beløbet på den måde, som budgetmyndighederne havde til hensigt. 
Kommissionen levede ikke op til forventningerne i 2003. Kommissionen levede ikke op til forventningerne i årene før det. Kommissionen vil heller ikke leve op til forventningerne næste år. Vi ved, at alle budgetmidlerne heller ikke vil blive brugt næste år, og at bidragene til EU's kasse endnu en gang vil blive tilbageført til medlemsstaterne til næste efterår.
Hvem skal have skylden, når budgettet, som er godkendt af Rådet og Europa-Parlamentet, ikke er fuldt gennemført? Ikke kun Kommissionen, men også medlemsstaterne skal bebrejdes for de uindfriede forpligtelser, som skyldes underudnyttelse af strukturfondene. Ikke alle medlemsstater udarbejder deres programmer på en ordentlig måde eller inden for den fastsatte frist.
Med hensyn til andre udgiftsområder inden for budgettet skal pegefingeren hæves over for Kommissionen i første omgang. Kommissionen ønsker hverken af politiske årsager eller er i stand til, som følge af organisatoriske mangler, at gennemføre budgettet fuldt ud. Derfor bliver udarbejdelsen af EU's budget til næste år på mange måder en form for skyggeboksning med tre parter. Kommissionen vil foregive at stille forslag om bevillinger, som den hverken ønsker eller kan bruge. Rådet vil foregive at være tilfreds med de sparede midler, hvis de ikke er forbundet med Rådets prioriteter. Europa-Parlamentet vil foregive at kæmpe imod de største beløb - eller lofterne - for hvert udgiftsområde inden for de finansielle rammer. Alle ved dog, at der faktisk er flere penge til rådighed, end der er behov for, og at de endnu en gang vil blive tilbageført til medlemsstaterne på et senere tidspunkt.
Vores gruppe er kritisk over for de nedskæringer, der er foretaget i andre bevillinger under udgiftsområdet for foranstaltninger udadtil til fordel for Rådets prioritet, genopbygningen af Irak. Det betyder, at de andre prioriteter, som er vigtige ifølge Parlamentet, ikke er omfattet. Irak er den nye undskyldning for ikke fuldt ud at gennemføre næste års budget, som skal godkendes af Parlamentet. Dermed opfylder vi visse landes målsætning om at gennemføre et loft på 1 % af BNP i budgettet. Dette budget er et skridt i den retning. 
Wohlin (IND/DEM ).
   - Jeg er nyt medlem af Parlamentet og repræsenterer Junilistan. Det er det nye parti i Sverige, som fik 15 % af stemmerne ved det seneste valg til Europa-Parlamentet. Jeg vil her i dag benytte lejligheden til at angive, hvilke retningslinjer der efter vores mening skal ligge til grund for EU's finanspolitiske strategi.
Det overordnede princip bør for det første være, at EU's totale budgetudgifter ikke bør overstige 1 % af EU-landenes samlede BNP. Vi støtter således den holdning, som en række lande repræsenterer, bl.a. den svenske regering. Udgiftsloftet bør ikke bare gælde for budgetåret 2005, men også på lang sigt. Et troværdigt restriktivt udgiftsloft kan imødekomme den kritiske opinion, som frygter, at EU vokser til en alt for dominerende superstat. Vi mener ikke, EU skal engagere sig i omfattende overførsler mellem lande og regioner. Erfaringen viser, at sådanne overførselssystemer har en dårlig effekt på væksten på lang sigt.
Mit andet punkt vedrører det faktum, at en del lande i dag betaler betydeligt mere, end de får tilbage i form af bidrag. Nettobidraget bør derfor ikke overstige omkring 0,4 % af landets BNP. Hvert land bør således kunne afstå fra at modtage bidrag og dermed mindske sit samlede bruttobidrag til EU. Et sådant system ville være en betydelig administrativ lempelse. Arbejdet med bidragsansøgninger beslaglægger i dag store ressourcer, som kunne anvendes mere produktivt.
Det tredje punkt er, at vi afviser tanken om, at EU får sine egne ressourcer ved at opkræve skatter eller afgifter. Det tilkommer udelukkende det pågældende nationale parlament at opkræve skatter og afgifter. Med et stramt udgiftsloft kan heller ikke egne ressourcer give plads til øgede udgifter.
Det fjerde punkt er, at alle medlemslande skal betale samme bruttoafgift i procent af BNP. De særlige undtagelser, der findes, skal ryddes af vejen.
Mit sidste punkt er, at EU skal have en budgetteringsmarginal inden for rammerne af udgiftsloftet, således at EU kan handle hurtigt i krisesituationer.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at EU ikke skal give løfter om bidrag, som ikke kan gives inden for rammerne af udgiftsloftet. Diskussioner om en udvidelse af Unionen skal være baseret på realistiske analyser af de økonomiske konsekvenser af udvidelsen. Nye engagementer, programmer og løfter om bidrag kan udelukkende honoreres inden for rammerne af en omrokering af gamle bevillinger. En revision af landbrugsstøtten kan på lang sigt skabe plads til støtte til lande med de svageste økonomier. Vi vil stemme om kommende budgetforslag i overensstemmelse med disse intentioner. Tak for opmærksomheden.
Roszkowski (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, størstedelen af medlemmerne af Gruppen Union for Nationernes Europa er bekymret over forslagene om permanent at reducere betalingsbevillingerne til EU i forbindelse med medlemsstaternes BNP. Selv om dette er i overensstemmelse med de finansielle overslag for 2000-2006, stemmer det ikke overens med EU's generelle filosofi. Det betyder, at EU's udvidelse begrænser, i hvor vid udstrækning midlerne relativt set kan viderefordeles. Dermed begrænses EU's udviklingsmuligheder, hvis det formodes, at midlerne stadig bruges med samme effektivitet. Alligevel stiler EU samtidig efter en større rolle i det globale økonomiske kapløb ved f.eks. at henvise til Lissabon-strategien. Det er efter vores mening ikke en konsekvent politik, da det effektivt svarer til at træde på speederen og bremsen på samme tid. I lyset af vores danske kollegers forbehold forkaster hele UEN-Gruppen Rådets forslag om nedskæringer i betalingsbevillinger og kræver en stigning og ikke et fald i betalingsbevillingerne som en procentdel af BNP i de finansielle overslag for 2007-2013.
Denne nedskæring i betalingsbevillinger, som er foreslået af Rådet under udgiftsområde 2, er større end nedskæringen under udgiftsområde 1. Det viser generelt Rådets pessimisme over for, eller endda mistillid til, medlemsstaternes evne til at anvende midlerne, især de nye medlemsstater. Det betyder også en ændring med hensyn til andelen, hvilket skader udviklingsfondene. 
Rådets forslag om nedskæringer i betalingsbevillingerne under udgiftsområde 1 og 2 er udelukkende mekaniske, og det er værd at bemærke, at de alle er runde tal. I denne forbindelse støtter UEN-Gruppen indarbejdelsen af tallene i Kommissionens forslag.
Nu vil jeg gå over til et tredje og mindre punkt vedrørende den øgede betydning af EU's naboer, og med forhandlingen her til formiddag om Belarus særligt for øje er UEN-Gruppen imod at sænke udgifterne til Tacis- og Meda-programmerne, mens det samtidig kræves, at udnyttelsen af disse midler skal overvåges nøje. For at fremme både de værdier, som EU bygger på, og vores egen sikkerhed, bør vi støtte de tendenser, der bidrager til at opbygge retsstatsprincippet i nabolandene. Der vil ikke blive opnået meget ved at reducere finansieringen til disse formål. 
Kozlík (NI ).
   - Hr. formand, ærede Parlament, da der kun var 15 medlemsstater, var EU allerede begyndt at drage fordel af forholdet til den nye medlemsstater. Mens de avancerede lande i EU havde et underskud på 10 milliarder amerikanske dollars i udenrigshandelen med Østlandene i 1990, er der nu et overskud på ca. 40 milliarder amerikanske dollars. De 15 medlemsstater har nu ikke blot i høj grad invaderet markederne, men har også overtaget virksomheder i de mindre avancerede lande, hvormed de har fået ikke ubetydelige indtægter. De nye medlemsstater i EU forventer nu med rette en fremstrakt hånd og ikke en hindring for arbejdskraftens frie bevægelighed eller administrative hindringer for hjælp efter tiltrædelsen og så sandelig ikke en nedskæring i de budgetmæssige ressourcer på området for strukturinterventioner og udligning af de regionale skævheder.
Surján (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er lige som Dem i festhumør. Det er første gang, at De leder på tjekkisk, og at jeg, for første gang i Parlamentet, kan tale på ungarsk, mit modersmål. Det var ikke let at få mulighed for dette, men det er heller ikke let at skabe harmoni mellem kravene og mulighederne i budgettet. 
Jeg kan se, at det var lettere at opnå denne harmoni i det tidligere budget fra Kommissionen end i budgettet fra Rådet. Det er særligt vigtigt på to områder, at Parlamentet accepterer Kommissionens holdning. Det ene drejer sig om landbrugsstøtten, hvor næste års beløb ifølge Rådet vil falde med 1 milliard euro. Dette fald omfatter også de beløb, som Rådet selv forpligtede sig til tidligere. 
Det andet problem er allerede blevet nævnt af adskillige talere. Det drejer sig om nedskæringerne på 3 milliarder euro i de årlige strukturmidler i 2005. Kommissionens første forslag var velbegrundet. Det tog højde for rammen af den tidligere finansielle plan, og at medlemsstaternes absorptionskapacitet konstant øges. 
Derfor er det berettiget, at Parlamentet støtter Kommissionens forslag over for Rådet. Vi bør dog foretage vores tilbagebetalinger fra de 3 milliarder euro, således at hver enkelt medlemsstat får en del af overskuddet. Det er ikke rimeligt, at de nye medlemsstater modtager tomme løfter på grund af solidaritet. De bør heller ikke begrænses i processen hen imod de snævre grænser i Københavnskriterierne. Dette forslag er baseret på samme principper, som lå til grund for Parlamentets sidste års betalingsstigning på 12 % for 2004 til de 10 nye medlemsstater. Lad os vise solidaritet med de nye medlemsstater, der har sværere ved at følge med end andre. 
Virrankoski (ALDE ).
   - Hr. formand, EU's forslag til budget for 2005 er det første, der omfatter et EU med 25 medlemsstater for et helt år. Man kan sige, at det udvidede EU arbejder hen imod at blive fast rutine. Budgettet er også det første for Parlamentet og den nye Kommission, og således afspejler det kernen i et helt nyt EU.
De samlede betalingsbevillinger i budgettet beløber sig til 105 milliarder euro, dvs. 0,99 % af BNP eller ca. 9 milliarder euro under loftet for de finansielle overslag. Forslaget er derfor meget stramt. Det er opnået ved at skære i landbrugsudgifterne med 1 milliard euro og i strukturmidlerne med 3 milliarder euro, hvilket man bør sætte spørgsmålstegn ved.
Budgettet er nu endnu en gang blevet udarbejdet på baggrund af en aktivitetsbaseret struktur, der øger gennemsigtigheden. Samtidig præciserer budgettet det personlige ansvar for administrationen og letter sammenligningen mellem forskellige administrative afdelingers effektivitet. Dette er en virkelig stor, liberaliserende forbedring, og det viser, at EU også kan gennemføre store reformer. 
De uindfriede forpligtelser er stadig det største problem inden for EU's budget. De stiger til 112 milliarder euro ved årets udgang. Det kan i høj grad tilskrives strukturfondene. Sidste år var f.eks. 8.134.000.000 euro i budgetterede betalingsbevillinger i strukturfondene ikke udnyttet. Resultatet heraf vil være, at en større andel af strukturfondene fremover vil blive brugt på at opfylde tidligere forpligtelser. Endelig vil jeg gerne sige, at Rådets budgetforslag kræver betydelig gennemgang af Parlamentet.
Onesta (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg kan ikke på 60 sekunder nå at gennemgå budgettet område for område. Jeg vil derfor fokusere på resultatet, som er et resultat, som Rådet praler med, nemlig 0,99 % af BNI. Har der nogensinde været et stort menneskeligt projekt, som kunne gennemføres med et så elendigt tal? Nedskæringer her, indskrænkninger der og begrænsninger over det hele. Hvor er de ønsker, som er kommet til udtryk i talerne?
Jeg er naturligvis som de fleste her tilhænger af et stramt budget. Men budgettet strammes allerede ved lofterne for de finansielle overslag, og vi er næsten 5 milliarder under de nuværende beløbslofter. 5 milliarder! Kan Rådet slet ikke forestille sig, hvad det betyder? Der er sociale behov, som kan fremhæves. Kan vi mildne konsekvenserne af den hurtige udvidelse med miljøstandarder? Kan gennemførelsen af snesevis af direktiver ikke sættes i gang? Hvad angår demokratiet - jeg er ordfører for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender - er Prince-programmet blevet delt i tre. Og så fremdeles, som ordførerne før mig nævnte. Rådet har tilsyneladende ikke hørt om merværdi, stordriftsfordele eller finansiel synergi. Forfatningen er udråbt til at være motoren i EU, men jeg tror, at vi med dette budget får brug for benzin.
Budgettet er en regnskabsmæssig opgave, men det er også en politisk opgave. Jeg har ikke indtryk af, at Rådet har forstået det.
Toussas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, budgettet for 2005 afspejler EU's enerådige, arbejderfjendske politik, som har til formål at sikre og øge storkapitalens profit. Det styrker EU's reaktionære karakter og militarisering. Dette sker ved hjælp af endnu en drastisk nedskæring af de sociale udgifter og ved at overføre bevillinger for at styrke EU's militære arm.
Det er befolkningsfjendtligt, fordi det fokuserer på at fremme Lissabon-strategien og intensivere angrebet på arbejdstagernes ansættelsesmæssige og sociale rettigheder. Der tages penge fra de små og mellemstore landmænd med det resultat, at de går til grunde, og hele områder forlades og lægges øde. Der tages ikke højde for de behov, som opstår med udvidelsen med 10 lande, og arbejdstagere, kvinder, unge, små og mellemstore landmænd, handlende og håndværkere og arbejderklassen i de mindre udviklede områder i alle 25 lande bliver bedt om at betale gildet, fordi man vil skabe et attraktivt forretningsmiljø for kapitalen.
Den pakke af sociale bevillinger, som mange stiller i udsigt, viser sig blot at være en myte for arbejdstagerne. Det sociale budget er dynamisk, men det støtter de økonomisk stærke, storkapitalen og midlerne og mekanismerne til at undertrykke de økonomisk svages kamp, arbejderklassens kamp. Uanset hvor mange ændringsforslag der bliver stillet, vil de desværre ikke ændre ved budgettets reaktionære karakter, og derfor vil vi stemme imod det. 
Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand, vi ved alle, at en af de største udfordringer, som EU står over for nu, er gennemførelsen af yderligere foranstaltninger til forbedring af driften af Europas økonomi.
Det budget og de restriktioner, der er foreslået - af Rådet især - går ikke i den retning. Der er efter min opfattelse tale om et tilbageskridt. Hvis vi skal opfylde vores målsætninger, især i denne tid, hvor vi skal samarbejde i et udvidet Europa, vil et restriktivt budget være et tilbageskridt i forhold til målsætningerne. Jeg er overrasket over, at Rådet har stillet disse forslag. Jeg er enig med min kollega, hr. Roszkowski, i, at enhver nedskæring i de pågældende forslag vil sende et signal om, at vi ikke mener det alvorligt med det mål, vi har sat os selv i et udvidet, samhørigt og solidarisk Europa.
Jeg håber, at der vil komme ændringsforslag til disse forslag. Som andre talere ønsker jeg mere kreativitet og optimisme vedrørende de budgetforslag, der stilles. 
Martinez (NI ).
   - Hr. formand, fru kommissær, med 105 milliarder euro er EU-budgettet mindre end budgettet for Spanien, som er på 117 milliarder euro, og det svarer til halvdelen af Tysklands budget og en tyvendedel af USA's budget. Hvordan vil De klare det efter Tyrkiets tiltrædelse, og hvordan skal vi yde økonomisk bistand til Østlandene?
De har to løsninger. Den første løsning er at fjerne den fælles landbrugspolitik efter 2013 for derved at genvinde de 44 %, der går til landbrugsstøtte, hvilket er en udvikling, der har været i gang siden ændringen af den fælles landbrugspolitik. Den anden løsning er at indføre en europæisk skat til finansiering af den uundgåelige fordobling af budgettet. Disse to løsninger bliver mulige med forfatningen. Med den fælles beslutningsprocedure kan vi stille og roligt fjerne den fælles landbrugspolitik og evt. landmændene. Desuden kan vi ved brug af simpelt flertal blive enige om en fordobling af EU-budgettet og om indførelse af en virksomhedsskat og en europæisk indkomstskat. Mens jeg venter på at skulle betale, vil jeg nyde disse sidste minutter i skattefrihed.
Mote (NI ).
   - Hr. formand, dr. Brüner, OLAF's generaldirektør, der er ansvarlig for bekæmpelse af svig og korruption i EU, erklærede over for Budgetkontroludvalget på det seneste møde, at det ikke var hans opgave at snage. Hans årsberetning indeholdt ikke et ord om EU's eget regnskabssystem, der har vist sig at være strukturmæssigt uredeligt og uden økonomisk samhørighed. Regnskabssystemet kan ikke engang opfylde de mindstekrav, som kræves af virksomheder overalt i EU. Dr. Brüner undlod at tage fat på de meget væsentlige spørgsmål om de institutionaliserede uregelmæssigheder, som erfarne revisorer har identificeret i denne organisation. Der føres ikke grundlæggende regnskab, der er stadig ikke dobbelt bogholderi, likvide midler afstemmes stadig ikke, ej heller budgetter og udgifter, forskud anføres som udgifter, og det er uredeligt, lån, der forsvinder, afskrives, og det er både spild af offentlige midler og skattesvig, og optegnelserne over aktiver og passiver i de senere år er ændret efterfølgende, og det er også forkert.
På det pågældende møde bad jeg dr. Brüner om at redegøre for, hvem der var ansvarlig for at undersøge denne pinlige situation, hvis det ikke var ham, men jeg fik ikke noget svar. Jeg vil nu stille Parlamentet og Kommissionen følgende spørgsmål: Hvem er ansvarlig for at løse problemet med svig og korruption inden for EU's institutioner og struktur? 
Nicolaï,
    Hr. formand, lad mig begynde med at lykønske Dem, hr. Ouzký, med Deres første optræden her som næstformand for Europa-Parlamentet. Jeg er Dem og parlamentsmedlemmerne meget taknemmelig for de mange interessante bemærkninger, som er fremsat, også om indholdet. Jeg har ligeledes hørt Dem fremsætte mange kritiske og bekymrede bemærkninger. Jeg tror, at dette er begyndelsen til en interessant diskussion, som vi vil fortsætte senere i år. Jeg vil gerne reagere foreløbigt på en række vigtige bemærkninger, selv om jeg er nødt til at gøre noget kortfattet.
Jeg tror, at hr. Lewandowski måske begyndte med en af de mest principielle bemærkninger, da han henviste til, hvad borgerne i Europa, vi, forventer af dette budget - se blot på det sidste valg til Europa-Parlamentet - og han nævnte det i mine øjne centrale begreb "merværdi". Det er præcist, hvad Rådet sigter mod, nemlig ved hjælp af dette budget at udforme den merværdi, som Europa kan have, merværdien i forhold til, hvad der sker andre steder, og hvad der sker nationalt, så godt som muligt. Ikke desto mindre er han, efter hans kommentarer at dømme, og Rådet på en række punkter ikke enige om, hvordan man bør betragte denne merværdi.
Jeg tror ikke, at merværdien er vigtigst for europæiske borgere, og at så mange penge som muligt bringes til Europa og derefter sendes tilbage til disse borgere til gode formål. Men jeg tror, at de europæiske borgeres største bekymring, hvad angår merværdi, er, hvilken merværdi det har, at Europa gør det, i stedet for, at det gøres på et lavere plan, f.eks. nationalt. Det er i hvert fald en rettesnor for Rådet i lyset af dette budget, og det siger også noget om, hvad der ikke står på dagsordenen nu, men er nævnt af nogle af Deres medlemmer, nemlig de nye finansielle overslag.
Jeg er ikke enig med hr. Lewandowski, når han antyder, at vi i forbindelse med vores forslag - Rådets budgetforslag i forhold til Kommissionens forslag - hovedsageligt skulle have brugt ostehøvlen, som vi kalder det i Nederlandene. At vi skulle have foretaget generelle nedskæringer over hele linjen. Jeg synes, at vi i dette budget først og fremmest har foretaget valg, som man kan have forskellige meninger om, men det er i hvert fald valg, og det har naturligvis slet ikke været let for Rådet.
Hr. Garriga fremsatte en interessant bemærkning, da han sammenlignede stigningen i de nationale budgetter igennem mange år og stigningen i EU's budget. Han hævdede, at EU's budget var steget meget mindre end de nationale budgetter i løbet af en årrække. Hvis man ser nøjere på det, tror jeg, at dette også kan føre til en anden indsigt. De seneste år, navnlig siden den økonomiske recession fra 2000, giver nemlig et helt andet billede af det nationale budget. Jeg behøver blot at nævne diskussionen om stabilitetspagten for at få Dem til at forstå, hvad jeg mener med det.
For det andet vil jeg gerne sige til hr. Garrigas egentlig meget interessante sammenligning, at de nationale myndigheder naturligvis har et ansvar, som EU ikke har, og som har at gøre med stigninger, f.eks. inden for social sikring, sundhedsvæsen og undervisning. Det er en helt anden slags budget end det europæiske budget, som stadig for næsten halvdelens vedkommende består af landburgsudgifter og for næsten 30 %'s vedkommende af udgifter til strukturel politik. Jeg vil kraftigt tage afstand fra den generelle kritik, som en række af Deres medlemmer har fremsat om, at Rådet skulle have optrådt som bogholder. Jeg tør endda hævde, at det modsatte er tilfældet, fordi vi absolut ikke har optrådt som bogholdere. Vi har tværtimod optrådt som politikere, som politisk ansvarlige, ved at foretage valg, og jeg gentager, at det ikke har været let at vælge. At vi i Rådet handler i modstrid med Deres opfattelser og, som fru Trüpel sagde, har at gøre med et meget selvstændigt Parlament, kan jeg naturligvis kun glæde mig over.
Men jeg kan da ikke lade være med at sige, at politik i mine øjne ikke kun er at formulere prioriteter, men også altid at have mod til at formulere, hvad der ikke prioriteres, og vi politikere ved alle sammen, at det generelt er det vanskeligste, men det er dog efter min mening nødvendigt for at kunne nå frem til en finansiel prioritering. I den forstand håber jeg heller ikke, at nogle af Deres medlemmer antydede en modsætning, når det gælder det ansvar, som vi begge, De i Parlamentet og vi i Rådet, som en del af budgetmyndigheden føler for alle borgere i Europa. Vi i Rådet anser det for vigtigt, at der tages hensyn til den økonomiske situation med recession, den kendsgerning, at der faktisk skal vælges, og den kendsgerning, at vi jo for en betydelig del betragter den merværdi, som blev nævnt i en reaktion på hr. Lewandowskis indlæg, som en del af merværdien af EU's bestræbelser sammenlignet med nationale bestræbelser.
Det fører mig til et eksempel, som fru Trüpel nævnte, nemlig at kulturens enorme betydning, kulturpolitikkens enorme betydning, ikke betyder, at denne skal føres på europæisk plan. Jeg tror ikke, det forholder sig sådan, at jo vigtigere noget er, desto mere europæisk bør det være. Stridsspørgsmålet er stadig, på hvilket plan merværdien er mest effektiv.
Jeg vil gerne tage et par hovedpunkter op, som Deres ordførere nævnte. Lad mig begynde med fru Schreyers bemærkning - en række af Deres medlemmer talte også om det - om strukturfondene og om, at disse faktisk udnyttes bedre, end det tidligere kunne antages. Hun nævnte for øvrigt også diskussionen om selskabsbeskatningen og sin indvending mod en forbindelse mellem denne diskussion og diskussionen om den strukturelle politik. Lad mig udtrykkeligt erklære, at vi for det første naturligvis afventer Kommissionens nærmere forslag om dette punkt, og for det andet, at udgangspunktet for Rådet og formandskabet er og bliver, at vi ikke piller ved udgifterne til de nye medlemsstater, og at vi ikke piller ved de aftaler, som er indgået derom i København.
Hvad angår betalingsbevillingerne, har mange af Dem også forståeligt nok henvist til dem, navnlig hr. Garriga, der som den første henledte opmærksomheden på dem og fremsatte kritiske bemærkninger om Rådets forslag i forhold til Kommissionens forslag. Jeg tror, at han til en vis grad allerede har fået et svar, selv om det måske ikke var sådan ment, af hr. Seppänen, hvis jeg udtaler Deres navn rigtigt, nemlig at der før 2003 blev tilbagebetalt 5 milliarder. Når vi taler om tilbagebetalinger i en størrelsesorden på 10 milliarder, tror jeg, at det trods alt stiller bemærkningen om betalingsbevillingerne i et noget andet lys.
Med rette har mange af Dem nævnt betydningen af nye prioriteter, betydningen af nye lande og betydningen af solidaritet. Derfor lagde jeg meget stor vægt på, at det udtrykkeligt blev sagt, at der ikke må pilles ved aftaler og de forventninger, som der med rette stilles til disse.
Et par af Dem, bl.a. hr. Ferber og hr. Mulder, nævnte landbruget. Her gælder det samme, og jeg vil gerne kraftigt understrege, at vi naturligvis ikke piller ved aftaler og landmændenes og agerbrugernes rettigheder. Vi får de nyeste tal fra Kommissionen i oktober, således som hr. Mulder med rette nævnte, men vi vil altid opfylde vores forpligtelser på dette område. Nogle af Dem, bl.a. hr. Garriga og fru Jensen, har også nævnt agenturerne som et område, der vækker bekymring.
Jeg måtte lige tænke på den kendsgerning, at Europa-Parlamentet tidligere, sidste år, netop var bekymret over de ekstra udgifter til disse agenturer, og nu, i hvert fald i nogle timer, tilsyneladende er bekymret over, at der er for få penge. Jeg synes, vi har fremsat et meget ansvarligt forslag om disse agenturers aktiviteter, i hvert fald når det gælder de nye agenturer.
Fleksibilitetsinstrumentet er nævnt, og det er først og fremmest bragt i forbindelse med betydningen af ekstern politik. De er nok enige med mig i, at kernen i fleksibilitetsinstrumentet er, at det hjælper i uventede og uforudsete situationer, altså ikke, når det drejer sig om noget, der kan planlægges i forvejen. Jeg tror, at det er af største betydning og også vil være i alles interesse, at disse muligheder beholdes, og at fleksibilitetsinstrumentet altså ikke anvendes, som det tidligere er foreslået, nemlig til den eksterne politik, hele udgiftsområdet, hele den eksterne politik, som også hr. Lewandowski og andre fremsatte kritiske og bekymrede bemærkninger om. Til en vis grad deler jeg disse bekymringer, fordi heller ikke vi var glade for at skære i dette udgiftsområde, måske mindre i dette end i andre udgiftsområder i betragtning af det ansvar, som vi i EU i stigende grad har i verden. Her er jeg faktisk fuldstændig enig i de bemærkninger, der er fremsat.
På den anden side har vi i vores forslag gjort vigtige undtagelser fra denne nedskæring, som De har set, og det er naturligvis den vigtigste prioritet, Irak, og i al almindelighed den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Jeg vil dog relativere dette noget, for hvis De ser på udviklingen i dette budget i de seneste par år, ser De, at der er sket en enorm stigning netop i dette udgiftsområde.
Endelig har nogle af Dem fremsat bemærkninger, direkte eller indirekte, om de nye finansielle overslag. Dem vil jeg ikke komme nærmere ind på her, fordi vi heldigvis herefter får en uformel lejlighed til at tale om dem med Deres koordinatorer i alle Parlamentets grupper, således som vi har aftalt i forligsproceduren, for at informere Dem på rette måde. Lad mig imidlertid fremsætte én bemærkning, fordi en række af Deres medlemmer talte herom, 1 %-brevet, dette formandskabs holdning. Gør Dem ingen bekymringer, jeg står her, vi nederlændere står her, ikke som nederlændere, men som formand for EU, og det betyder, at det er vores ansvar at komme så langt som muligt med at opnå enighed i Rådet, i hvert fald når det gælder principperne og udgangspunkterne for det næste flerårige budget ved årets udgang.
I den forbindelse har formandskabet - og jeg benytter gerne denne lejlighed til at sige det som en reaktion på bemærkningerne - netop valgt at styre uden om diskussionen, hvorvidt denne 1 % er rigtig eller forkert, i retning af en diskussion om indholdet. Hvad prioriterer vi, og altså også, det tilføjer jeg, hvad prioriterer vi ikke? Vi håber på denne måde med den såkaldte byggestensholdning, -holdningen, at få en åben, indholdsmæssig diskussion, egentlig præcist hvad der i mine øjne er gjort en begyndelse til i dag her i Parlamentet. 
Schreyer,
    Hr. formand, jeg vil blot komme med nogle få bemærkninger vedrørende diskussionen. Først en bemærkning til den foregående taler: Jeg vil bede Dem bemærke, at vores eksterne revisor ikke er et firma, men en uafhængig, selvstændig europæisk institution, nemlig Revisionsretten, der årligt prøver regnskaberne, budget- og formueforvaltningen og hvert år kommer til den konklusion, at de såkaldte er pålidelige. Revisionsretten kommer dernæst med nogle bemærkninger, men det er generelt resultatet, og tydeliggør især, at de er i overensstemmelse med de europæiske regler. Hvad angår gennemførelsen af budgettet - det står i princippet også i forbindelse med de omtalte - vil jeg gerne endnu en gang påpege, at Parlamentet og Rådet får gennemførelsestal for det europæiske budget hver uge.
Der er ikke noget parlament i medlemsstaterne, som bliver så godt informeret, og naturligvis har jeg også indført det, fordi De netop skal kende status for implementeringen af de enkelte programmer med henblik på budgetdiskussionen for at kunne træffe beslutning om det rigtige initiativ for næste år. Vi konkluderer heraf, at gennemførelsesraten for udgifterne som led i strukturfondene i år er øget radikalt. Det skyldes ikke kun, at vi havde råd til de første forudbetalinger til de nye medlemsstater, men netop også til de gamle medlemsstater for programmerne for 2000-2006. Derfor skal man netop endnu en gang diskutere dette punkt meget intensivt med Rådet, for det giver simpelthen ikke nogen mening, hvis man afsætter for lidt i budgettet og senere er nødt til at forelægge et tillægsbudget.
Hr. Mulder, De spurgte mig konkret, hvornår vi formidler informationerne om pilotprojekterne og de forberedende foranstaltninger til Budgetudvalget. Vi håber, at vi når det inden den 15., men vi har brug for informationer fra mange generaldirektorater. Det vil senest være den 20. september.
Jeg synes, at det var en meget levende forhandling om budgettet for 2005. Jeg vil på vegne af Kommissionen takke herfor, og jeg synes også, at det er rigtigt, at vi fører denne diskussion så engageret, fordi mange borgere bestemt vil være interesseret i at vide, hvordan det første budget for den udvidede Union, som er blevet vedtaget af en udvidet Union, ser ud. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er den retlige beskyttelse af mønstre. 
Bolkestein,
    Hr. formand, det er med stor glæde, at jeg kan informere Dem og Parlamentet om, at Kommissionen i dag har vedtaget et forslag, der modificerer nationale ordninger for mønsterbeskyttelse med henblik på at liberalisere det sekundære marked for reservedele til reparationsformål.
Efter Parlamentets erklæring til fordel for liberalisering forsøgte Kommissionen tidligere - i 1996 - at harmonisere og liberalisere markedet. På dette tidspunkt var medlemsstaterne imidlertid ikke enige med Kommissionens og Parlamentets holdning. De anmodede i stedet Kommissionen om at vende tilbage til emnet på et senere tidspunkt, og det har vi således gjort.
Forslaget, som er af særlig betydning for bilmarkedet, vil medføre en fjernelse af de hindringer, der har eksisteret for det indre marked. I henhold til forslaget kan reservedelsproducenter konkurrere på EU's marked for synlige reservedele, der skal være identiske med de oprindelige reservedele, f.eks. kølerhjelme, kofangere, døre, lygter, forruder og skærme. Reservedelene skal være identiske med de reservedele, som er produceret af producenten. Udseendet skal stemme overens. Markedet er potentielt milliarder af euro værd. Der er forskellige opfattelser af beløbet. Producenterne beregner 2,5 milliarder euro om året, andre 10 milliarder euro om året.
Ikkesynlige dele - f.eks. motordele eller mekaniske dele - påvirkes ikke af forslaget. Ingen af disse dele er komponenter i nye køretøjer, dvs. at det primære marked ikke påvirkes. Det drejer sig i denne forbindelse om reparationsmarkedet. Derfor vil højst 25 % af det samlede reservedelsmarked blive påvirket. Forslaget vil dog give store fordele for den pågældende del af markedet. Det vil for det første give kunderne bedre valgmuligheder og mere for pengene, når de køber reservedele. Kommissionen beregner, at reservedele er 6-10 % dyrere i de medlemsstater, hvor de er mønsterbeskyttede. Alle har krav på at få noget for pengene i løbet af et køretøjs levetid, og dette forslag vil hjælpe dem med at opnå disse fordele.
For det andet vil liberaliseringen i relation til beskæftigelsen have en positiv nettovirkning på arbejdspladser i EU til gavn for små og mellemstore virksomheder især. Der skal skabes nye arbejdspladser gennem markedets vækst inden for både produktion og distribution af reservedele. Reservedelsproducenter i EU vil kunne producere dele i EU til både import- og eksportmarkeder. Bilproducenter fra Japan eller andre tredjelande, der producerer eller sælger i EU, vil ikke længere kunne holde europæiske producenter ude af markedet.
For det tredje vil det gavne Europas konkurrenceevne. Manglen på harmoniserede regler er en byrde for virksomhederne, og uafhængige reservedelsproducenter presses fortsat ud af markedet for synlige reservedele i mange medlemsstater. I henhold til forslaget vil bilproducenterne også fuldt ud opretholde eneretten over anvendelsen af mønstre til produktion og salg af nye køretøjer. Det vil være tilstrækkeligt til at fremme deres investering i mønstre og et stærkt incitament til nyskabelse.
For det fjerde og sidste en bemærkning om sikkerhed. Liberaliseringen af mønsterbeskyttelse i relation til reservedele til biler har ingen virkning på sikkerheden. Mønsterbeskyttelse dækker udelukkende produkternes udvendige udseende. Forslaget vil derfor ikke påvirke reservedelenes sikkerhed eller kvalitet. Sikkerhedsstandarderne fastsættes gennem andre EU-bestemmelser og nationale bestemmelser. Alle producenter skal fortsat overholde kravene hertil. Kommissionen vil uafhængigt af vedtagelsen af forslaget i dag foretage en undersøgelse for at sikre, at alle sikkerhedsspørgsmål dækkes af de pågældende direktiver.
Som medlemmerne vil være klar over, har forslaget været genstand for intens lobbyisme fra producenterne, der nu er ved at flytte fokus over på Parlamentets medlemmer. Deres kampagne er et klassisk eksempel på erhvervede rettigheder for få udvalgte, nemlig en håndfuld producenter med enorme ressourcer, der prøver at underminere de bredere interesser for langt de fleste, nemlig alle bilejere i Europa.
Jeg vil appellere til medlemmerne af Parlamentet om at stå fast - lige som Kommissionen. Kommissionens forslag skaber trods alt den rette balance. Ved forslaget beskyttes fordelene ved mønsterbeskyttelse på det vigtigste område, nemlig det primære marked for nye biler. Men i henhold til forslaget sikres det også, at der er fri bevægelighed for varer overalt i Europa, og at konkurrencen ikke fordrejes af uholdbare monopoler. 
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som PPE-DE-Gruppens koordinator i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse bifalder jeg i høj grad de foranstaltninger, som Kommissionen har truffet, i forbindelse med fjernelsen af yderligere uregelmæssigheder i det indre marked, som helt tydeligt er meget utilfredsstillende på grund af den nuværende opdeling af markedet.
Vi venter med stor interesse på Kommissionens forslag. Det har også glædet mig at få nogen forsikring fra Kommissionen om, at den anerkender, at der er andre forbrugerbeskyttelsesspørgsmål, som skal undersøges, især i forbindelse med sikkerhed. Som ordfører for udtalelsen fra vores udvalg om krav til beskyttelse af fodgængere i forhold til motorcykler, som Parlamentet har brugt en del tid på, må jeg konstatere, at der siden 1996 er sket fremskridt med hensyn til det vigtige bidrag, som synlige dele udgør for beskyttelsen af fodgængere. Vi har brug for en forsikring om, at det ikke vil være muligt for uafhængige producenter at levere dele, f.eks. kølerhjelme eller kofangere, der ikke opfylder Parlamentets krav til beskyttelse af fodgængere. Det er et vigtigt spørgsmål, når man tager de overordnede forbrugerfordele og harmoniseringen af forslaget i betragtning.
Dernæst vil jeg anmode kommissæren om at bekræfte, at han vil sende os en detaljeret vurdering af de økonomiske aspekter og virkningerne af dette forslag. Jeg var noget overrasket over, at han mente, at der vil komme større vækst på markedet for disse komponenter. Da alle de målsætninger, som vi endnu en gang behandler i Parlamentet, viser, at vi ønsker at mindske antallet af ulykkestilfælde forårsaget af motorcykelulykker betydeligt i løbet af de næste 10 år - med det resultat, at markedet for reparationsdele som følge af de ulykkesskader, som vi taler om her, sandsynligvis vil gå ned og ikke op - vil jeg gerne spørge kommissæren om hans begrundelse for i dette værdifulde forslag at hævde, at det vil blive drevet af vækstmarkeder.
Jeg opfatter det som en form for regulering af markedet, men jeg ønsker at sikre, at denne regulering ikke opnås på bekostning af færdselssikkerheden. Jeg ønsker at sikre, at reguleringen af disse komplicerede forhold kan forsvares på grund af en reel økonomisk fordel, både for den europæiske økonomi og for forbrugerne. 
Bolkestein,
    Jeg skal med glæde svare hr. Harbour. Lad mig starte med spørgsmålet om sikkerhed. På markeder, hvor reparationsmarkedet er liberaliseret, f.eks. i Det Forenede Kongerige, Spanien, Italien eller Nederlandene, har der ikke været eksempler på ulykkestilfælde, der skyldes levering af reservedele fra tredjeparter. Omfanget af sikkerhed i de liberaliserede markeder er lige så god - eller dårlig, om De vil - men ikke anderledes end sikkerheden på markeder, hvor der er mønsterbeskyttelse.
Dernæst er der, tro det eller ej, 90 direktiver, som handler om fodgængernes sikkerhed, og som finder anvendelse på alle biler og bildele og derfor også på dele, der leveres af tredjeparter.
Endelig er der også en såkaldt "udvidet vurdering af virkningerne" tilknyttet forslaget, som omhandler sikkerhed - på 50 sider. Jeg kan forsikre medlemmerne af Parlamentet - og især hr. Harbour - om, at det er en meget omfattende vurdering af virkningerne. Hr. Harbour og andre medlemmer af Parlamentet, der har udtryk interesse herfor, vil modtage vurderingen sammen med forslaget. Den udvidede vurdering af virkninger behandler spørgsmålet meget grundigt, men for at afhjælpe den eksisterende bekymring og skepsis, ikke blot her, men også i Kommissionen, har jeg udtalt, at jeg nu, hvor forslaget er vedtaget, vil sørge for, at der udføres en yderligere undersøgelse af sikkerheden, så vi alle kan være sikre på, at spørgsmålet er behandlet grundigt. Den udvidede vurdering af virkninger er meget detaljeret, og jeg har haft omfattende høringer med de involverede, især med bilindustrien. Medlemmerne af Parlamentet vil kunne læse den udvidede vurdering af virkninger og danne deres egne meninger. Jeg ser frem til en drøftelse af forslaget i Parlamentet, selv om jeg personligt ikke kan deltage, men vil blive afløst af min efterfølger, Charlie McCreevy, fra Irland. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne gratulere Kommissionen med dens initiativer. Jeg tror, at Kommissionen er slået ind på den rigtige vej her. Vi ved alle, at princippet om gensidig anerkendelse ved anvendelse af normering og standardisering er en meget effektiv og konkurrencedygtig vej, og det gælder naturligvis især også for reservedele. Overalt, hvor CE-mærkning anvendes eller skal anvendes, har forbrugeren en garanti for, at de lovmæssige bestemmelser overholdes her. Afgørende er imidlertid certificeringen af prøvningsinstanserne, altså de instanser, som kontrollerer, om de nødvendige bestemmelser rent faktisk er blevet overholdt. Hvad der ville være ønskeligt, og det er altid blevet vurderet meget forskelligt af Kommissionen, er frivillige kontrolmærker som f.eks. GS-mærket () i Tyskland. Her er der et marked, hvor forbrugeren har endnu et kontrolmærke og dermed ser på markedet, at en notificeret prøvningsinstans har beskæftiget sig med dette materiale. Ved hjælp af dette kontrolmærke erkender forbrugeren, at han kan købe et meget sikkert produkt.
Det ville være interessant at vide, hvordan Kommissionen forholder sig til det.
Bolkestein,
    Hr. formand, for det første vil jeg spørge, hvem der kontrollerer eller overvåger bilmarkedet og de reservedele, der hvert år produceres af tredjeparter. Som jeg nævnte tidligere, er der 90 direktiver, som omhandler bilsikkerhed, og disse direktiver håndhæves og overvåges - om De vil - af medlemsstaterne. Det samme vil derfor også gælde for reservedele, der produceres af tredjeparter. Disse motorkøretøjer og reservedele vil også blive kontrolleret og overvåget af medlemsstaterne. Så vi kan være helt sikre på, at der er taget højde for dette spørgsmål.
For det andet, og det er noget, jeg indføjede i direktivet så sent som i aftes, må vi erkende, at forbrugerne skal være tilstrækkeligt informerede. Køberen skal derfor også være tilstrækkeligt informeret, hvis reservedelene ikke er produceret af den oprindelige bilproducent, men af tredjeparter. Således skal forbrugeren være informeret om, at den reservedel, han køber, er produceret på en anden fabrik, for det vil give ham mulighed for selv at beslutte, om han ønsker den pågældende reservedel eller den originale reservedel, selv om den måske er noget dyrere. 
Duin (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg har en indledende bemærkning: Jeg synes ikke, det er heldigt, at denne Kommission har truffet afgørelse om et så vigtigt emne. Jeg mener, at det havde været mere fornuftigt at overlade det til den kommende Kommission, måske også med en indholdsmæssig noget anden vægtning.
De nævnte i begrundelsen for Deres afgørelse, at der ville åbnes et nyt marked, at der dermed også ville kunne skabes arbejdspladser. I en anden sammenhæng har De talt om en konsekvensanalyse.
Mit spørgsmål er følgende: Er der også en konsekvensanalyse med hensyn til skabelsen af arbejdspladser, eller er det ikke snarere sådan, at antallet af arbejdspladser inden for det eksisterende industrielle område reduceres, fordi disse forhold automatisk liberaliseres ideologisk motiveret nu, og at vi med dette direktiv flytter arabejdspladser fra EU til det ikkeeuropæiske udland? 
Bolkestein,
    Hr. formand, vedrørende det første spørgsmål om, hvorvidt Kommissionen skulle have overladt spørgsmålet til den næste Kommission, ønsker jeg at gøre opmærksom på, at spørgsmålet går helt tilbage til 1998, da der blev vedtaget et direktiv om mønsterbeskyttelse. På det pågældende tidspunkt kunne der ikke indgås nogen aftale om spørgsmålet om reservedele til biler, og sagen blev henlagt. Aftalen var dog, at enhver ændring i lovgivningen skulle gå i retning af liberalisering. Og det er, hvad vi har opnået i dag.
Dernæst overbeviste min kollega, hr. Monti, i 2002 Kommissionen og andre om nødvendigheden af at liberalisere distributionen af biler - og det kaldes gruppefritagelse. Det blev gennemført, og forslaget er den naturlige følge af hans forslag, der blev vedtaget i 2002. Det var derfor meget vigtigt, at den nuværende Kommission skulle behandle spørgsmålet, idet det, som jeg nævnte, hænger nøje sammen med hans forslag. Jeg insisterede derfor på, at den nuværende Kommission skulle tage spørgsmålet op. Endvidere mener jeg, at det pågældende medlem, der netop har talt, vil være enig med mig i, at det ikke vil være rimeligt, at Kommissionen - selv om der kun er seks uger til afslutningen af embedsperioden - sender vanskelige beslutninger videre til den næste Kommission. Vi bliver betalt for at træffe beslutninger - selv om de kan være vanskelige - og det bør vi gøre.
Det andet spørgsmål handler om beskæftigelse. Som det er nu, får bilproducenter reservedele fra lande uden for EU. De køber kølerhjelme, forlygter og bagruder i lande som Tyrkiet, Brasilien og Korea. I øjeblikket har bilproducenter med andre ord eksporteret arbejdspladser til disse lande. Hvis vi åbner markedet for reparationer og det sekundære marked for reservedele, er det mere end sandsynligt, at de arbejdspladser, som skabes af små og mellemstore virksomheder - og som vi alle er enige om er meget vigtige for industrien generelt og for den tyske industri især - i langt højere grad vil kompensere for tabet af arbejdspladser, idet bilproducenterne har lagt deres komponenter - deres reservedele - ud til leverandører uden for EU's begrænsninger. Selv om det er vanskeligt at dokumentere, er jeg sikker på, at nettoresultatet vil være positivt for beskæftigelsen, idet jeg forventer, at de små og mellemstore virksomheder vil få stor succes på det sekundære marked for reservedele. 
Formanden.
   - Forhandlingen er hermed afsluttet. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0007/2004). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Som svar på en henvendelse fra over 100 medlemmer af Europa-Parlamentet fra alle de hidtidige 15 EU-medlemsstater indvilgede Verdenssundhedsorganisationen for nylig i at undersøge, om der kunne fremsættes henstillinger for at forbedre de nationale statistikker over pludselige, uforklarlige dødsfald blandt unge mennesker.
Eksperter overalt i Europa beklager, at disse dødsfald bliver registreret og indkodet med til tider vagt formulerede eller direkte forkerte dødsårsager, således at det er vanskeligt at danne sig et klart billede af problemets omfang.
Kan Kommissionen redegøre for, hvordan Eurostat kan bidrage til Verdenssundhedsorganisationens arbejde, navnlig hvad angår uddannelse af officielle ligsynsmænd og patologer inden for registrering af pludselige, uforklarlige dødsfald til statistiske formål? 
Almunia,
   Fru formand, tilgiv mig, men det er første gang, jeg taler i Parlamentet og som kommissær, og jeg kender ikke alle procedurerne.
Som svar på Deres spørgsmål, fru McAvan, må jeg sige, at Eurostat gennem sine nuværende aktiviteter bidrager til Verdenssundhedsorganisationens arbejde på mange forskellige måder inden for rammerne af Fællesskabets statistiske program 2003-2007. Navnlig i forbindelse med folkesundhedsstatistikker indsamler, bekræfter og offentliggør Eurostat årsdata vedrørende dødsårsager i EU's medlemsstater, ansøgerlandene og EFTA-landene, på både nationalt og regionalt plan. Data indsamles i samarbejde med Verdenssundhedsorganisationen, som løbende informeres om Eurostats arbejde med folkesundhedsstatistikker og indbydes til de relevante møder.
Der er stadig, især med hensyn til statistik over dødsårsager, vigtige udestående problemer, som skal løses, i forbindelse med dataenes kvalitet og sammenlignelighed, f.eks. de problemer, der beskrives så glimrende i rapporten om forbedring af sammenligneligheden og kvaliteten af europæiske statistikker over dødsårsager . I denne rapport er især spørgsmålene vedrørende registrering, herunder spørgsmålet om nøjagtigheden af data vedrørende pludselige, uforklarlige dødsfald blandt unge mennesker vigtige.
Arbejdet med at forbedre datakvaliteten er begyndt i tæt samarbejde med medlemsstaterne og Verdenssundhedsorganisationen med henblik på at give medlemsstaterne bedre uddannelsesinstrumenter. For læger, der registrerer dødfald - og for medicinstuderende - er der udviklet et EU-uddannelsesprogram om registrering af dødsårsager i samarbejde med medlemsstaterne.
Foruden indsatsen for at forbedre registreringen gennemføres aktiviteter, der skal forbedre kvaliteten, f.eks. anvendelse af automatisk kodificering i medlemsstaterne. 
McAvan (PSE ).
   - Mange tak for Deres svar og oplysningerne om Eurostats arbejde. Indsamlingen af oplysninger kan muligvis forekomme noget uoverskuelig, men problemet i øjeblikket er, at der uden disse oplysninger ikke kan udføres relevant forskning om årsagen til uforklarlige dødsfald blandt unge mennesker. I forbindelse med vuggedød for 20 år siden ændrede vi klassificeringen og intensiverede forskningen. Mit opfølgende spørgsmål er snarere en anmodning til Kommissionen - til den person, der er ansvarlig for Eurostat - om, at en del af uddannelsen for de personer, der registrerer dødsfald, bør omhandle spørgsmålet om pludselige uforklarlige dødsfald. I øjeblikket anføres f.eks. ofte, at der har været tale om hjertestop, og det fremgår derfor ikke tydeligt, om der er tale om et fuldt ud uforklarligt dødsfald. Det er meget vigtigt, at uddannelsen skal fokusere på netop dette spørgsmål.
Jeg vil også bede Dem om at anmode Eurostat om at holde medlemmerne af Europa-Parlamentet orienteret på dette område. Verdenssundhedsorganisationen vil revidere sine retningslinjer på mødet i oktober. Jeg håber, at vi gennem samarbejdet med Verdenssundhedsorganisationen vil blive informeret om eventuelle ændringer, og at vi vil opleve forbedringer, hvad angår klassificering, som kan give bedre forskningsresultater og forhindre disse uforklarlige dødsfald. 
Almunia,
   Den instans, der er ansvarlig for den nøjagtige klassificering af de poster, der skal medtages i forbindelse med registrering af dødsfald, og underretning af de statistiske myndigheder om dødsårsager, er Verdenssundhedsorganisationen, som vi samarbejder meget tæt med, hvilket jeg nævnte i mit indledende svar.
Eurostat - statistikkontoret, som hører under mit ansvarsområde som kommissær - har den største interesse i, at de oplysninger, det modtager om dødsårsager, er så nøjagtige som muligt, men Eurostat kan ikke ændre de nuværende overskrifter. Den undersøgelse, jeg nævnte, konkluderer, at overskrifterne kan forbedres, da nogle af dem skaber forvirring. Det er dog ikke Eurostats ansvar, det er Verdenssundhedsorganisationens. Det er Eurostats ansvar - og det gør vi - at tilbyde uddannelse af personer, der skal registrere dødsfald, og til det formål har Eurostat udarbejdet en uddannelsespakke, der hovedsagelig består af tre ting: en grundlæggende registrering til registrering på EU-plan, et websted, der tjener som onlineuddannelsesværktøj for personer, der skal registrere dødsfald, samt trykt information, der også er tilgængelig på internettet i form af et pdf-dokument. Publikationen indeholder oplysninger til folk, der skal registrere dødsfald, om krav og metoder i forbindelse med indsamling af data, så dataene bliver så nøjagtige som muligt og kan anvendes effektivt til de formål, De nævner, og som vi alle går ind for.
Vi arbejder således på det. Vi fortsætter uddannelsesindsatsen i samarbejde med Verdenssundhedsorganisationen. Men vi kan ikke tage ansvar for at ændre de overskrifter, som kan skabe forvirring. 
Formanden.
Under De Olympiske Lege har sportsfolkenes brug af anaboliske stoffer (doping) vist sig at være et problem af enorme og stærkt foruroligende dimensioner.
Sportens kommercialisering, der har gjort De Olympiske Lege til tumleplads for multinationale sponsorer og de medicinalselskaber, der producerer disse stoffer; den omstændighed, at det er de multinationale selskaber, der står bag skabelsen af de olympiske rekorder og nutidens ideal, superatleten, samt det, at sporten har fjernet sig fra sit oprindelige formål med at opfylde den brede befolknings behov for folkelig sportsudøvelse, er de grundlæggende årsager til, at dette problem er tiltaget så kolossalt i omfang.
Hvilke konkrete foranstaltninger agter Kommissionen at træffe med henblik på effektivt at bekæmpe dopingproblemet, dets årsager og de aktiviteter, der giver ny næring til det, samt med henblik på at udvikle og præmiere den almindelige og folkelige sportsudøvelse?
Reding,
    Fru formand, jeg deler det ærede parlamentsmedlems bekymringer. Doping ødelægger ganske rigtig sporten. Det skal dog stå helt klart, at vi i forbindelse med bekæmpelse af doping kun på subsidiært plan råder over fællesskabskompetencer. Derfor kan Kommissionen kun reagere ved at supplere og styrke de handlinger, der foretages af idrætsforbundene og medlemslandene. 
Vi har dog reageret. Kommissionen vedtog i 1999 en fællesskabsplan til bekæmpelse af doping og angav mulighederne for bekæmpelse. Jeg vil sige, at Europa-Parlamentet fuldt ud har støttet Kommissionen, mens der ikke - eller næsten ikke - har været nogen reaktion fra Rådet, på trods af at vi fremlagde konkrete forslag til bekæmpelse af doping, til analyser f.eks. af de unges forhold i sportshallerne, som for øvrigt er katastrofale, af de socioøkonomiske konsekvenser af doping og af initiativer, der skal iværksættes til beskyttelse af de unge. Samtidig har vi i samarbejde med idrætsudøverne og idrætsforbundene hjulpet medlemslandene med at oprette Det Internationale Antidoping Agentur. Vores konkrete bidrag til Det Internationale Antidoping Agentur har været uddannelse af antidopingkontrollører, som skal varetage kontrollen af idrætsudøverne.
Der er ligeledes iværksat initiativer i forbindelse med sundhedsprogrammerne, som sigter mod at fremme medlemslandenes bestræbelser inden for forebyggelse af brug og misbrug af stoffer hos unge. Naturligvis er forebyggelse også meget vigtig, og i den forbindelse kan jeg oplyse Dem om, at 2004 er blevet erklæret for Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt. Tusindvis af projekter er blevet sat i gang i løbet af året i samarbejde med skoler, idrætsforbund, kommuner og amter med henblik på at gøre de unge opmærksomme på farerne ved doping og opfordre dem til at respektere princippet om fairplay, når de dyrker sport. 
Men så længe der ikke findes noget klart og præcist lovgrundlag, er det naturligvis umuligt for os at gøre mere. Vi har dog arbejdet på udvikling af et lovgrundlag. Siden min udnævnelse som kommissær med ansvar for sport i 1999 har jeg regelmæssigt taget initiativ til et uformelt møde - der kan ikke afholdes officielle rådsmøder om dette - for ministrene med ansvar for sport med henblik på at få ministrene til at samarbejde om dette. Ligeledes har jeg regelmæssigt afholdt møder med de europæiske idrætsforbund for at opfordre dem til sammen at bekæmpe problemerne med doping. Endelig har EU-Konventet sat kronen på værket ved at støtte os og foreslå en paragraf i forfatningstraktaten, som slår fast, at EU's handlinger i særlig grad bør fremme beskyttelsen af den fysiske og moralske integritet hos de unge, og særligt hos de unge idrætsudøvere. Når traktaten er blevet vedtaget, vil vi have et reelt lovgrundlag, og der kan afholdes officielle møder for ministrene med ansvar for sport, samtidig med at der kan iværksættes konkrete handlinger. Vi venter derfor alle utålmodigt på den nye traktat.
Pafilis (GUE/NGL ).
   - De foranstaltninger, der blev nævnt, har ikke gjort situationen bedre, de har tværtimod forværret den. Det er nemlig netop kommercialiseringen af sporten, der er den egentlige årsag til det store dopingproblem. Når sportsholdet er en forretning, har holdet selv og dets sponsorer som mål at øge indtjeningen, og på den måde bliver sportsudøverens sejr for enhver pris og med ethvert middel målet, som kan maksimere indtjeningen. Desuden ændrer kommercialiseringen idrættens virkelige karakter, og den "professionelle idræt" forgifter og undergraver ethvert etisk grundlag for amatøridrætten. Idrætten er et offentligt og socialt gode, som ikke passer til den private fortjenestes logik.
Jeg vil derfor gerne spørge Dem, om De agter at træffe foranstaltninger, som kan gøre idrætten til et reelt socialt gode og fjerne den fra den tankegang, der styres af fortjeneste og sponsorer. Er De indstillet på at klippe navlestrengen mellem idræt og erhvervsliv over? Det er det store spørgsmål. 
Reding,
    Fru formand, jeg vil forsøge at uddrage et spørgsmål af den erklæring, og jeg vil sige, at jeg er enig med det ærede parlamentsmedlem i, at doping er et problem.
Jeg er derimod ikke enig i de to påstande, som han forsvarer. For det første støtter han påstanden om, at der reelt er forskel på amatørsport og professionel sport. Vores undersøgelser har desværre vist, at amatørsporten også er ramt af dette fænomen. Det er derfor ikke tilstrækkeligt kun at bekæmpe doping hos de professionelle idrætsudøvere, men også hos amatørudøverne, og det er nødvendigt at beskæftige sig med folkesundheden, for doping er ved at blive en reel trussel.
Det ærede parlamentsmedlems anden påstand, som jeg betvivler, er idéen om, at situationen på trods af alle de foranstaltninger, der er sat i værk, på ingen måde er blevet bedre, men tværtimod er blevet værre. Svaret er ganske enkelt. Så længe man benægter doping og nægter at foretage kontroller, er lovovertræderne ikke bekymrede. Nu, hvor hele verden indrømmer, at doping findes overalt, og der er iværksat kontroller i samarbejde med Den Internationale Olympiske Komité og Det Internationale Antidoping Agentur (WADA), kan man hurtigt opdage de personer, der benytter sig af doping, og det er godt, for jo flere der opdages, jo mindre vil andre løbe risikoen for doping, og derudover sender man et klart, positivt signal om, at doping ikke accepteres, og at en meget, meget hård kamp mod dette problem, som ødelægger sporten, er blevet indledt.
Kauppi (PPE-DE ).
   - Fru formand, Kommissionen har gjort et vældig godt stykke arbejde med hensyn til Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt. Der er iværksat adskillige projekter, som især vedrører uddannelse af unge mennesker. Nu placeres det nye retsgrundlag for sport, som konventet har foreslået, også inden for idrætspolitiske rammer.
Hvordan kan den nye forfatningstraktat konkret medvirke til at bekæmpe brugen af doping inden for sport? Hvilken type projekter kan Kommissionen foreslå og fremme, der ikke er mulige under den nuværende forfatningstraktat? Kan De give eksempler?
Reding,
    Fru formand, som jeg lige har forklaret, er Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt blevet vedtaget, for vi kunne ikke vedtage et europæisk år for idræt uden et lovgrundlag til at finansiere det. Jeg var derfor nødt til at løse problemet ved at tage uddannelse som lovgrundlag for således at kunne iværksætte en konkret handling for sport og beskyttelse af de unge idrætsudøvere.
Hvad kan vi gøre, når traktaten træder i kraft? Vi kan til den tid reagere direkte på det sportslige område. Der vil først og fremmest være et Råd for ministrene med ansvar for sport, som vil have beføjelse til at stille forslag i samarbejde med Kommissionen. Kommissionen kan også stille forslag om handlingsprogrammer, der naturligvis skal finansieres af EU, der kan hjælpe idrætsforbundene, regeringerne, underviserne og klubberne med at tage de første skridt. Alt vil derfor ændre sig. Jeg tror, at alt det, som vi har gjort indtil nu, var forberedelser til den nye traktat, men vi har brug for et reelt lovgrundlag for at kunne føre en mere fast og synlig politik. I betragtning af vores muligheder har vi indtil nu gjort alt, hvad vi kunne, og endda mere til.
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Fru kommissær, jeg bemærkede mig med stor interesse Deres første svar, hvori De påpegede, at der på trods af de skridt, der er taget, ikke er tilstrækkeligt retsgrundlag for at foretage sig mere. Jeg vil derfor stille et konkret spørgsmål: For to et halvt år siden anmodede Europa-Parlamentets Udvalg om Miljø og Sundhedsanliggender Kommissionen om at komme med et direktiv i henhold til artikel 152 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Agter Kommissionen at arbejde for et sådant EF-direktiv, selv om der er gået to og et halvt år? 
Reding,
    Fru formand, jeg kan desværre ikke sige, at jeg allerede har gjort det. Der har ikke været noget lovgrundlag på området. Vi kan ikke hverken træffe foranstaltninger om harmonisering eller forelægge direktiver på området.
Jeg vil desuden gerne gøre opmærksom på, at selv om den nye traktat vedtages, kan vi kun supplere medlemsstaternes initiativer på området, og jeg vil gøre det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at Domstolen har retspraksis på området. Flere domme fra Domstolen understreger de europæiske idrætsforbunds ansvar og uafhængighed, for så vidt at disse forbund overholder den grundlæggende fællesskabsret.
Det vil glæde mig meget, hvis vi fremover fik flere muligheder for at skabe fremskridt. Jeg vil desuden med hensyn til de problemer, der skal løses vedrørende de kriminelle aspekter, minde Europa-Parlamentet om, at Kommissionen og det spanske formandskab i 2002 arrangerede et seminar, der blev afholdt i Spanien, og som for første gang samlede alle de ansvarlige for bekæmpelse af doping og de ansvarlige fra grænsepolitiet og toldvæsnet. Det er et meget vanskeligt problem, for det angår den indre sikkerhed, mærkning af lægemidler, sport, beskyttelse af unge og folkesundhed. Alle disse faktorer skal koordineres med henblik på udarbejdelse af konkrete handlinger, men det er korrekt, at bortset fra området for mærkning af lægemidler findes der intet lovgrundlag til den harmonisering og de store fremskridt, som vi ønsker. Faktisk var det, som vi forsøgte at gøre med koordineringen af initiativer og ved at udnytte vores moralske styrke på området, mere end det, som vi reelt kunne gøre. Vi har overskredet vores kompetencer, men jeg synes, det var godt, og jeg tror, at det var godt, at jeg iværksatte dette initiativ mod doping, som er det eneste, der kan beskytte de unge, og det eneste, der kan gøre sporten værdig igen.
Formanden.
I juli 2004 accepterede Kommissionen en tiårs periode for indførsel og forarbejdning af genetisk modificeret majs (NK 603) på markederne i EU, således som det amerikanske Monsanto Co. havde anmodet om.
På nuværende tidspunktet er denne majstype beregne til foder og anvendelse i industrien. Kommissionen har dog bebudet, at den også vil tillade, at den anvendes i levnedsmidler! Dette giver anledning til uenighed på såvel det lægelige som det økonomiske plan, fordi det vil ramme majsproducenter i EU-landene.
Vil Kommissionen på denne baggrund stå fast på, at det vil tillade NK 603 i levnedsmiddelindustrien?
De Palacio,
    Fru formand, mine damer og herrer, den nye lovgivning om genetisk modificerede organismer har været fuldt ud i kraft siden april i år. Lovgivningen giver forbrugerne mulighed for at vælge frit på grundlag af tydelig mærkning og risikoanalyse i hver enkelt sag. Desuden garanterer denne lovgivning, at de genetisk modificerede organismer, der gives tilladelse til i EU, er uskadelige for menneskers sundhed og miljøet.
Anmodningen om tilladelse vedrørende fødevarer afledt af majs fra linje NK 603 blev indgivet i april 2001 og er blevet behandlet og analyseret i al den tid, der er gået siden da, i overensstemmelse med gældende lovgivning. EU-landene og Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet har gransket anmodningen, og det fremgår af Fødevaresikkerhedsautoritetens udtalelse, at den ikke har nogen indvendinger, hvad angår sikkerhed. Der findes en valideret detektionsmetode for denne genetisk modificerede organisme, hvormed organismen kan spores, og der kan mærkes i overensstemmelse med de gældende regler.
Alle de nødvendige betingelser for tilladelsen er således opfyldt. Tilladelsen vedrørende genetisk modificerede organismer, fødevarer og foderstoffer bygger i bund og grund på sikkerhedskriterier.
Hvad angår de eventuelle økonomiske konsekvenser, vil jeg gerne understrege, at der er indgivet anmodning om eller givet tilladelse til markedsføring af fødevarer og ingredienser afledt af forskellige linjer af genetisk modificeret majs, så tilladelsen vedrørende den nye linje NK 603 vil udvide mulighederne, men vil under ingen omstændigheder danne præcedens.
Jeg vil dog fremhæve, at tilladelsen endnu ikke er givet, og at man er ved at behandle en ansøgning i forbindelse hermed, hvor jeg understreger, at ansøgningen er indgivet i overensstemmelse med direktivet af 2001. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Tak, fru kommissær. I dag har jeg haft fornøjelsen af at lytte til Dem og drøfte emnet Belarus med Dem. Det er allerede blevet en hel tradition, så jeg vil gerne bringe emnet på bane en gang til. Mange tak for Deres svar, men jeg understreger også, at det er et kontroversielt emne. Det skyldes, at Rådet ikke har truffet afgørelse i sagen, da der ikke var det krævede flertal for en sådan afgørelse. Det bekræfter kun, at sagen får yderligere konsekvenser, og at nogle af disse konsekvenser utvivlsomt vil blive genstand for en ophedet debat.
Nu vil jeg gerne bringe genetisk modificeret raps på bane, da jeg ved, at Kommissionen i øjeblikket arbejder med et forslag til en tilladelse vedrørende genetisk modificeret raps. Vil De også udtale Dem om dette, fru kommissær? Jeg ved, at min regering i Polen er imod enhver form for tilladelse. 
De Palacio,
    Fru formand, hr. Czarnecki, det glæder mig at kunne bidrage til diskussionen her i Parlamentet. Når den foregående debat om Belarus og denne om genetisk modificerede organismer er sammenfaldende, viser det, at De har været god til at forsvare Deres synspunkter, hr. Czarnecki, og det er Deres job.
Jeg vil gerne påpege, at den aktuelle fællesskabslovgivning, der er resultatet af forhandlinger mellem Parlamentet og Rådet efter forslag fra Kommissionen, endelig bemyndigede Kommissionen til at udstede tilladelse vedrørende en genetisk modificeret organisme via en lovgivningsprocedure, der kaldes komitologiproceduren. Som det ærede medlem er klar over, anvendes denne procedure inden for mange områder af fællesskabslovgivningen, og der tages højde for den i den aktuelle lovgivning. Proceduren giver EU's medlemslande en vigtig rolle at spille og Europa-Parlamentet mulighed for at deltage.
Denne procedure bemyndiger ikke Kommissionen til at handle imod et flertal i Rådet. Kommissionen må og skal dog handle, hvis der ikke er tilstrækkeligt flertal i Rådet - hvis der er flertal, men det er utilstrækkeligt - for eller imod det foreslåede tiltag.
Ved at give tilladelse til denne linje NK 603 opfylder Kommissionen derfor blot sin forpligtelse til at anvende fællesskabslovgivningen, og jeg vil gerne understrege, at virksomhederne med rette stoler på, at deres ansøgninger vil blive behandlet retfærdigt og objektivt i overensstemmelse med den gældende fællesskabslovgivning, der er godkendt af Parlamentet og Rådet.
Alle de nye sorter vil blive analyseret på en retfærdig måde med to vigtige formål for øje, nemlig sporbarhed og bekræftelse af, at de er uskadelige for sundhed og miljø.
Derfor skal hver ny sort analyseres med henblik på individuel godkendelse. Der udstedes ingen generiske godkendelser. 
Purvis (PPE-DE ).
   - Er kommissæren enig i, at alle genetisk modificerede produkter, der skal indgå i fødekæden, skal være tilstrækkeligt mærket således, at forbrugerne kan se nøjagtigt, hvad de vælger, samt at de pågældende produkter skal være grundigt afprøvet og velegnet til konsum? Vil kommissæren også venligst besvare det oprindelige spørgsmål, hvor spørgsmålsstilleren hævder, at indførslen af disse produkter i nogen grad kan resultere i uretfærdig konkurrence med produkter inden for EU? Er dette ikke grundlæggende undergravende for idéen om, at vores landmænd og vores industri skal indføre denne nye teknologi, hvis de skal kunne konkurrere i fremtiden? 
De Palacio,
    Fru formand, som det ærede medlem ved, er alle brancher og alle led i kæden forpligtet til at mærke et produkt og angive det, hvis der forekommer genetisk modificerede organismer i dets sammensætning. Der kan forekomme bedrageri, men de forskellige EU-myndigheder er ansvarlige for at sikre, at det ikke finder sted. Det vigtige er, at en tilladelse vedrørende en genetisk modificeret organisme omhandler organismens sporbarhed, med andre ord systemer til detektion af organismen, hvis den anvendes i et produkt.
Vi ved f.eks. alle, at der også forekommer bedrageri vedrørende anvendelsen af hormoner. Som tidligere landbrugsminister kan jeg fortælle Dem, at vi skal være særdeles årvågne for at forebygge bedrageri og slå ned på det, når det finder sted. Det vigtigste er, at forbrugeren kan vælge.
Hvad angår det andet emne, nævnte De unfair konkurrence over for landbrugerne. Vi taler desværre ikke om unfair konkurrence her. Hvis det forekommer, vedrører det de traditionelle sorter af de forskellige produkter. Hvis NK 302 medfører unfair konkurrence, vil det være over for de traditionelle majssorter, som dyrkes i Europa og over hele verden. Landbrugerne kan vælge at bruge dem eller lade være. De kan bruge en hvilken som helst sort. Hvis der forekommer unfair konkurrence, vil den desuden være mellem kunstigt dyrkede og naturlige sorter. Jeg mener, at borgere og politikere også har et ansvar her. Vi har mulighed for at vælge selv - mellem traditionelle sorter og nye kunstigt dyrkede sorter. I sidste ende vil forbrugerne selv have mulighed for at vælge, hvordan denne sag skal udvikle sig. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Fru formand, på landbrugsministrenes møde den 19. juli om denne konkrete type majs stemte kun hver tredje medlemsstat for, hvorefter Kommissionen besluttede, at hver tredje gik ind for dette. Har De tænkt på at revidere den fremgangsmåde, der anvendes til at træffe beslutninger om den konkrete europæiske lovgivning, så den bliver mere demokratisk?
Mit andet spørgsmål er: I Danmark og Tyskland er der allerede truffet foranstaltninger til fordel for økologiske og konventionelle landmænd for at beskytte dem mod forurening med modificerede planter. Overvejer De at gennemføre tilsvarende foranstaltninger på europæisk plan? 
De Palacio,
    Hr. Papadimoulis, jeg ved ikke, om jeg gjorde det klart før, så nu siger jeg det igen. Jeg foretrækker naturlige produkter og traditionelle sorter. Jeg kan godt lide æbler, som har mere smag og mere duft, selv om de nogle gange er grimmere. De er efter min mening af højere kvalitet. Det gælder ikke kun æbler, men en hel række fødevarer.
Sådan ligger landet. Desuden forsvarer jeg landbrugere, der vælger traditionelle dyrkningsmetoder med udvalgte, traditionelle og naturlige produkter, og som anvender traditionelle gødningsprodukter, der hindrer indførelse af kemiske stoffer eller genetisk modificerede organismer.
Dette bør dog ikke hindre dyrkning af disse produkter, som ifølge alle videnskabelige analyser ikke skader mennesker, og som i visse tilfælde løser problemer og vanskeligheder - hvilket helt klart er tilfældet i visse egne af verden. Disse produkter forbedrer udbyttet i landbruget og er desuden fuldstændig detekterbare eller sporbare, som jeg sagde før.
Der er problemer med krydsbestøvning og forurening af naturlige produkter gennem bestøvning fra genetisk modificerede produkter. Det er også blevet undersøgt, og i de tilfælde, hvor vi har givet tilladelse, er disse risici absolut minimale, eller de eksisterer simpelthen ikke. 

 - Da følgende spørgsmål vedrører samme emne, behandler vi spørgsmål nr. 27 og spørgsmål nr. 28 under ét. 

På den uformelle samling i Rådet (transport) den 9. og 10. juli i Amsterdam oplyste kommissionsmedlem Loyola de Palacio, at hun inden mandatets udløb ville forelægge et nyt forslag til direktiv om havnetjenester.
Kan Kommissionen oplyse, præcis hvordan dette forslag tager hensyn til Europa-Parlamentets indvendinger vedrørende selvservicering og liberalisering af lodsvæsenet? Kan Kommissionen oplyse, hvilke organisationer og instanser, der er konsulteret i forbindelse med udarbejdelsen af dette nye forslag?

og 
I havnekredse opstod der for nogen tid siden en vis uro, da det blev bekendtgjort, at Kommissionen har planer om allerede inden indsættelsen af den nye Kommission at forelægge et nyt forslag til direktiv om liberalisering af havnetjenester. Som bekendt har Europa-Parlamentet forkastet det foreslåede kompromis under tredjebehandlingen (forligsproceduren) i foregående valgperiode.
Kan Kommissionen oplyse, hvad dens hensigt er med at forelægge et nyt direktivforslag om liberalisering af havnetjenester, og kan den allerede nu oplyse, hvordan disse planer kommer til at se ud indholdsmæssigt. 
De Palacio,
    Fru formand, mine damer og herrer, adgang til havnetjenester er et emne, som såvel Kommissionen som Parlamentet og Rådet har arbejdet aktivt med i de sidste syv år, specifikt på grundlag af grønbogen om havne og maritim infrastruktur 1997, der gav anledning til de første intense forhandlinger om emnet.
Forhandlingerne blev mere intensive med Kommissionens forslag til direktiv i 2001, og den dybtgående diskussion i forbindelse med forslaget førte til, at Kommissionen ændrede teksten flere steder, især som reaktion på Parlamentets udtalelser under anden- og tredjebehandlingen. Ikke desto mindre forkastede Parlamentet teksten ved sidste afstemning, efter at have vedtaget den i samrådsproceduren. Der var et minimalt flertal imod, men vi ved jo, at en eneste stemme er nok.
Med den nye formulering af forslaget om havnetjenester prøver Kommissionen at imødegå alle parters berettigede bekymringer. Desuden forsøger vi med det nye forslag, som er under udarbejdelse, at imødegå indvendingerne vedrørende selvservicering ud fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt og med hensyn til beskyttelse af samfund og miljø. Det nye forslag vil sandsynligvis indføre et tilladelsessystem, der skal gælde for alle udbydere af havnetjenester, og som garanterer overholdelse af alle gældende regler vedrørende sikkerhed, beskæftigelse og miljø.
Denne tilgang er væsentlig forskellig fra forslaget i 2001, og formålet er at imødegå de bekymringer, som blev udtrykt af dem, der efterlyste mere opmærksomhed på disse punkter. Idet de nødvendige tilladelser vil garantere lige forhold for havnetjenester, vil der ikke være noget til hinder for, at virksomheder, der servicerer sig selv, benytter deres egne landbaserede medarbejdere.
Hvad angår lodsvæsenet, vil det forslag, der er under udarbejdelse, sandsynligvis indføre et specifikt system for at tage højde for forhold vedrørende søfartssikkerhed samt forpligtelser til offentlige tjenester.
Til slut vil jeg understrege vigtigheden af at udvikle havnenes rolle, når det gælder om at overføre væksten i godstransport ad vej til nærskibsfart. Jeg mener, at det er altafgørende for at kunne garantere et konkurrencedygtigt transportsystem i EU, at en betydelig del af den nye efterspørgsel efter godstransport, der forventes at stige med ca. 40 % over 10 år, kanaliseres hen til cabotagesejlads inden for et udvidet Europa. Det vil forebygge andre flaskehalsproblemer, som allerede er ved at opstå i andre typer infrastruktur, f.eks. veje eller jernbaner, der også kræver betydelig modernisering og skal gøres mere dynamiske. 
El Khadraoui (PSE ).
   - Fru kommissær, jeg formoder, at De er enig med mig i, at dette er en meget følelsesladet sag, som er diskuteret temmelig meget, og som har forårsaget et enormt postyr, fordi den naturligvis havde ganske konkrete konsekvenser for en lang række mennesker i EU. I havnekredse hersker der i dag også en vis mistillid til de forslag, som De snart vil fremsætte. Jeg vil derfor helt konkret spørge Dem, om De i de kommende uger, inden sagen tages op i Kommissionen, planlægger grundige drøftelser med alle involverede i sektoren - arbejdstagere og arbejdsgivere - for at nå frem til et kompromis, der er acceptabelt for alle. Jeg vil også spørge Dem, hvilken tidsplan De præcist har i tankerne.
De Palacio,
    Hr. El Khadraoui, jeg er klar over, at det er et meget følsomt emne - alle, der var til stede, husker demonstrationerne og trafikkaoset i forbindelse med drøftelsen af den tidligere tekst. Når det er sagt, skal vi gøre det helt klart. Ønsker vi at fremme søfart og søtransport, eller ønsker vi det ikke?
Hvis vi ønsker at fremme søtransport, skal vi gøre tjenesterne mere dynamiske og konkurrencedygtige - naturligvis uden at mindske sikkerhedsaspekterne eller give anledning til social dumping af nogen art. Vi skal dog heller ikke gøre det obligatorisk - som det er i nogle havne i EU i dag - at engagere en bestemt chauffør, der er ansat i havnen, eller lønne nogen - selv om vedkommende ikke er ansat - som om vedkommende var ansat - ved lastning eller losning af en lastbil over på et roll-on-roll-off-transportsystem. Det ville helt klart udgøre hindringer og medføre uberettigede omkostninger for søtransport.
Hvis vi ønsker at fremme cabotagesejlads, skal vi i stedet strømline systemet mest muligt. Derfor har vi stillet en række forslag - hvoraf nogle allerede er trådt i kraft - vedrørende forenkling af administrationen, anvendelse af ny teknologi og harmonisering af formularer, så søfartssektoren får de samme faciliteter som f.eks. TIR-systemerne vedrørende vejtransport. 
Det er imidlertid ikke nok. Havnene skal også promoveres som multimodale knudepunkter og gøres mere dynamiske.
Vi har hele tiden haft drøftelser med sektorerne. Under de tidligere drøftelser holdt jeg adskillige møder med alle repræsentanterne for lods,- doknings- og lastesektorerne. Jeg har holdt møder med alle sektorerne.
Vi er fortsat med at holde møder med dem - nogle gange mig selv, f.eks. det seneste møde i Puerto de Amberes, og andre gange Kommissionens tjenestegrene.
I de kommende drøftelser er jeg sikker på, at min efterfølger - som vil være ansvarlig for at fremme drøftelserne - vil fortsætte med at holde løbende møder og være i løbende kontakt med alle sektorerne.
Der forekommer helt sikkert visse situationer, som måske kan kaldes privilegerede - det er jeg nu ikke sikker på, at de er - eller som simpelthen omfatter lukkede elementer. De kan ikke fastholdes. Vi skal bevæge os mod større åbenhed, og jeg understreger, at det betyder mere arbejde, øget aktivitet, flere muligheder og øget velstand for alle havneområder i EU. 
Staes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg har alligevel et par tillægsspørgsmål. Fru kommissær, jeg takker Dem, fordi De talte så åbent og frimodigt, men jeg undrer mig dog over, hvilke presserende omstændigheder der gør, at De stiller dette forslag ved afslutningen af Deres karriere som EU-kommissær, i de sidste seks uger af Deres mandat. De har sagt til hr. El Khadraoui, at De har ført samråd med alle involverede, og De henviser i den forbindelse til Deres besøg i havnen i Antwerpen. Jeg bor i Antwerpen, og så vidt jeg ved, besøgte De havnen i Antwerpen sidste gang, da diskussionen om det forrige direktiv, som Parlamentet forkastede, var i fuld gang. Jeg kan således ikke se noget tegn på samråd om den nye tekst. Jeg spørger Dem, lige som hr. El Khadraoui, også udtrykkeligt, hvordan Deres tidsplan ser ud. Det har De endnu ikke svaret på. Og til sidst vil jeg spørge Dem, fru kommissær, om de nu også er klar over, at det, De netop sagde om arbejdsvilkårene for de belgiske, flamske, havnearbejdere, er en direkte krigserklæring, og at De med denne måde at gribe sagen an på bestemt ikke vil nå frem til en løsning af problematikken.
De Palacio,
    Fru formand, jeg er stadig en fuldt funktionsdygtig kommissær, og jeg agter at handle som sådan indtil min sidste dag i jobbet. Det er uvæsentligt for mig, at jeg kun er kommissær i halvanden måned endnu. Jeg vil fremlægge det, som jeg synes, jeg skal fremlægge, hvis det er parat til at blive fremlagt. Jeg agter ikke at lade være med at fremlægge noget og overlade sager til min efterfølger, bare fordi jeg går af.
Mit mandat løber indtil den 1. november, og indtil denne dato har Parlamentet sat sin lid til mig. Jeg agter at udføre mine pligter til fulde indtil denne dato.
For det andet, hvis nogen har erklæret krig, er det visse sektorer. Jeg har ikke erklæret krig mod nogen. Tværtimod har jeg i løbet af alle årene ført en række drøftelser. Der er faktisk tale om en lille fejl. Mit seneste møde fandt sted i Rotterdam, i en havneby, hvor jeg holdt møde med alle repræsentanter for havnens fagforeninger. Det er rigtigt, at jeg på en yderst civiliseret og korrekt måde fik forevist visse skilte og bannere, hvor der stod, at jeg skulle forsvinde, og andre mindre venlige ting. Det ved jeg godt. Vi diskuterede imidlertid alle spørgsmålene. Desuden fører jeg ikke krig mod nogen overhovedet. Jeg tilbyder blot en klar støtte til søtransport, og ydermere taler jeg om cabotagesejlads. Kan vi sikre, at den lastbil, jeg nævnte, eller anhængeren ved andre transportmåder, kan bevæge sig så frit som muligt med de lavest mulige omkostninger til transport og overførsel i havne, med omkostninger, der er fuldt berettigede og ikke kunstige, som f.eks. dem, jeg nævnte? Jeg kan også nævne eksemplet med en kaptajn, der sejler den samme rute en eller to gange om ugen og lægger til i den samme havn en eller to gange om ugen. Kender han ikke problemerne med at få skibet - hans skib - ind i havnen lige så godt som en lods, der har gjort det i et stykke tid? Det er de spørgsmål, vi skal behandle, og hvis vi skal tale om at fremme søfarten, skal vi huske på, at vi skal tage højde for dette.
Jeg er ikke imod nogen. Jeg er snarere for en række forhold. Jeg er for aktivitet i havne, velstand for havne, udvikling i havnebyer og -områder og for den europæiske økonomi, konkurrenceevne og leveforhold.
Endelig er mange af elementerne i det forslag, vi agter at stille, begrænset til cabotagesejlads. Der er ikke tale om, at en kaptajn på et skib pludselig sejler ind i en tilfældig havn uden lods. Det ville ikke give nogen mening ud fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt. Det, vi taler om, er en kaptajn, som lægger til i en bestemt havn en gang om ugen, som kender havnen, og som ydermere har tilladelse fra havnemyndigheden, der bekræfter, at han har de nødvendige kvalifikationer, den nødvendige viden og de nødvendige færdigheder.
Jeg får at vide, at vi kan fortsætte med at tale. Vi kan altid fortsætte med at tale. Hvis jeg pludselig fremlagde retsakter uden at have hørt nogen først, så kunne jeg forstå Deres bekymring. Jeg har imidlertid været kommissær i fem år, som jeg har brugt på at tale med sektorerne i havne ved mange forskellige lejligheder. Og ikke kun jeg selv, men også Kommissionens tjenestegrene har brugt de syv år siden grønbogens vedtagelse og tiden, mens grønbogen blev udarbejdet, på at tale med mange forskellige chefer, aktører og hovedpersoner i de europæiske havne. Høringer og drøftelser har så absolut fundet sted.
Jeg vil arbejde for min løn indtil den sidste dag og leve op til den tillid, som Parlamentet og Rådet har vist mig. Det betyder, at jeg vil gøre mit arbejde, som bl.a. består af at stille dette direktivforslag, hvis det er parat. 
Toussas (GUE/NGL ).
   - Arbejdstagerne og deres fagforeninger har givet udtryk for deres kategoriske modstand mod liberalisering af havnetjenester. Havne er af strategisk betydning for den økonomiske udvikling og for landenes forsvar. Specialiserede arbejdstagere i havnene er knyttet til ladning og losning af skibene, de kender til nedslidningen af skibene og i det hele taget sikkerhed og beskyttelse af menneskeliv på havet og beskyttelse af miljøet.
Hvordan vurderer kommissæren disse kriterier i forbindelse med det nye initiativ til nye regler? Tages der hensyn til arbejdstagernes forslag? 
De Palacio,
    Hr. Toussas, da lufthavnene i Europa blev liberaliseret, blev der fremført næsten de samme argumenter, som nu fremføres med hensyn til havne. Arbejdernes bekymring var, at det ville medføre tab af arbejdspladser, forringede sociale forhold og tab af sikkerhed. Ingen af de ting er sket.
Hvad er der så sket? Det modsatte, nemlig en dynamik uden sidestykke i de europæiske lufthavne.
Hr. Toussas, det, jeg ønsker, er det, som er bedst for den økonomiske vækst og for arbejdspladserne og arbejdernes leveforhold.
Jeg har taget højde for fagforeningernes bekymringer og ændret nogle af de oprindelige forslag - som jeg påpegede for et øjeblik siden - og jeg har indført generelle tilladelser. Det betyder, at der er et offentligt ansvar for at garantere, at alle sikkerhedsaspekter respekteres, og at standarder respekteres. Det er også en garanti for, at beskæftigelseslovgivningen respekteres. Derfor mener jeg, at disse bekymringer er ubegrundede. Jeg understreger, at dette forslag repræsenterer en åbning, men frem for alt skal det medføre øget aktivitet i de områder, De omtalte. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 29 og 30 vil blive besvaret skriftligt. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, de to andre kommissærer skal kun besvare et enkelt spørgsmål hver. Det varer bestemt ikke 20 minutter. Derfor kan man efter min mening gå anderledes frem end sædvanligt. Det giver heller ikke nogen mening at bruge 20 minutter på ét spørgsmål. 
Miguélez Ramos (PSE ).
   - Fru formand, jeg har befundet mig her i salen siden førspørgetiden begyndte. Jeg stillede mit spørgsmål i juli, og jeg har ventet og lyttet til hvert eneste spørgsmål.
Det er ikke medlemmernes skyld, når kommissærerne overskrider deres taletid. Jeg vil gerne stille mit spørgsmål, og frem for alt vil jeg gerne høre kommissærens svar. 
Formanden.
   - Kære kolleger, det er jeg meget ked af. Vi går frem som sædvanlig i spørgetiden. Vi har nu andre spørgsmål til andre kommissærer. Hr. Posselt, De tager fejl, vi har utroligt mange spørgsmål liggende, især til hr. Dimas. Jeg kan ikke gøre det anderledes end at meddele Dem nu, at De får et skriftligt svar på Deres spørgsmål. Jeg er meget ked af, at De har ventet her i salen, men det kan ikke være anderledes.
Formanden.
EU spiller en førende rolle på verdensplan inden for eksport af tekstil og beklædning og tekstilindustrien er givetvis en "fremtidssikker industri" i Europa.. Som bekendt medfører ophævelsen af aftalen om tekstil- og beklædningsprodukter inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen en afskaffelse af importkvoterne fra 1. januar 2005, som også er det tidspunkt, hvor der åbnes for fri adgang til markedet i EU.
Kan Kommission oplyse, hvilke foranstaltninger den træffer for at sikre, at den europæiske industri får samme vilkår for adgang til tredjelandes markeder, som EU giver til Verdenshandelsorganisationens medlemsstater? Hvilken strategi vil den følge for at bevare og forbedre den europæiske tekstilindustris konkurrenceevne på verdensmarkedet? 
Lamy,
    Fru formand, spørgsmålet drejer sig om de konklusioner, som Kommissionen drager af afskaffelsen af importkvoterne i den internationale handel med tekstilprodukter, som træder i kraft fra den 31. december 2004 ifølge en beslutning, som blev truffet på multinationalt plan i Verdenshandelsorganisationen for 10 år siden. For 10 år siden planlagde vi alle i fællesskab at afskaffe importkvoterne til slutningen af i år. Nu nærmer tidspunktet sig, og det skaber en del ængstelse, bekymringer og problemer, som Kommissionen bestræber sig på at løse, hvilket er fuldt ud forståeligt, selv om vi alle i de seneste 10 år har haft tid til at forberede det med en gradvis liberalisering.
Den overordnede strategi, som vi anvender, består i at betragte, hvilket spørgsmålets ophavsmand også selv gør, den europæiske sektor for tekstil- og beklædningsprodukter ikke som en forgangen industri - hvor det mere eller mindre pænt ud fra et socialt og politisk synspunkt handlede om at styre den gradvise forsvinden - men tværtimod som en fremtidens sektor. Tekstil- og beklædningsindustrien i Europa er en konkurrencedygtig, moderne, innovativ og produktiv industri. Europa er det kontinent, hvor tekstil- og beklædningsindustrien er den mest moderne og produktive sektor.
Når det er sagt, forholder det sig dog stadig således, at gennemførelsen af afskaffelsen af importkvoterne er en stor konkurrencemæssig udfordring for os, som vi bør kunne leve op til. Og det har Kommissionen gjort ved i juni at foreslå aktionslinjer. Vi har arbejdet med disse sammen med en gruppe på højt plan, med repræsentanter fra Kommissionen, medlemslandene, forskellig aktører fra sektoren, producenter, distributører og repræsentanter fra fagforeningerne, og jeg har for øvrigt selv deltaget i arbejdet i denne gruppe, som har ført til en række konklusioner.
Jeg vil nævne de vigtigste. Vi foreslår først og fremmest, at der sker en meget nøje overvågning af de internationale handler og særlig af EU's import. I slutningen af i år vil vi indføre et elektronisk overvågningssystem i næsten realtid, således at tallene - og især eventuelle pludselige stigninger i importen - lettere kan findes, og at vi evt. kan drage konsekvenser af dette i henhold til vores rettigheder i Verdenshandelsorganisationen. Vi vil også give øget opmærksomhed til spørgsmålene om den internationale konkurrence og særlig til ulovlig praksis som dumping, svindel og beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, som naturligvis hver for sig er skadelig praksis, som skal overvåges meget nøje.
For det andet er der erobringen af udenlandske markeder. Vi mener, at det er det stærkeste våben til sikring af sektorens fremtid, hvad enten det drejer sig om de store markeder, som stadig er beskyttet, som det amerikanske marked i en række tilfælde, eller det drejer sig om markeder, der kunne være vigtige for os, nemlig en række markeder - ikke alle - i udviklingslandene, som inden for tekstil- og beklædningssektoren nu er mulige importører af produkter - særligt fra Europa - med høj merværdi. Hele diskussionen, som hovedsageligt drejer sig om told og ikketoldmæssige barrierer, stammer fra handelsforhandlingerne i Doha-runden. Vi befinder os altså i hjertet af denne internationale forhandling.
Jeg vil gerne tilføje et regionalt aspekt til dette multilaterale arbejde, som vedrører Euro-Middelhavs-området, hvor vi alle sammen med vores naboer i Middelhavsområdet, nemlig naturligvis de 25 lande i EU, men også kandidatlandene eller de lande, som med stor sandsynlighed bliver det, som f.eks. Tyrkiet, har arbejdet med en idé om at etablere en form for fælleseuropæisk integreret tekstil- og beklædningsområde, f.eks. ved hjælp af sammenbragte midler fra Euro-Middelhavs-området, hvilket er noget, vi har forhandlet om indtil i år.
Endelig en lille bemærkning om Kina, som i denne sag naturligvis er den farligste konkurrent med hensyn til effektivitet, produktivitet og lønniveau. Vi har indledt en bilateral dialog med kineserne om handelen med tekstilvarer med henblik på at undersøge, hvorledes vi kan undgå alt for store skader i handelen som følge af afskaffelsen af kvoterne. Ud over denne dialog på regerings- og myndighedsplan har vi iværksat en dialog mellem europæiske og kinesiske forretningsfolk, hvor det første møde for øvrigt afholdes meget snart. 
Alle disse foranstaltninger, som er udarbejdet på grundlag af Kommissionens oprindelige meddelelse fra oktober sidste år, og som blev udarbejdet af arbejdsgruppen på højt plan, er emnet for en ny meddelelse fra Kommissionen, som for øjeblikket er planlagt til at blive forelagt i oktober. Vi nærmer os altså årets afslutning med stor viden, men også med nogle værktøjer, som er blevet alvorligt forbedret i den seneste tid.
Papastamkos (PPE-DE ).
   - Fru formand, selv om jeg bruger kostbar tid, vil jeg gerne officielt takke kommissær Lamy for det arbejde, han har gjort i forbindelse med den portefølje, han har forvaltet indtil nu som kommissær.
Mit tillægsspørgsmål er, hvilke foranstaltninger til generel harmonisering, gensidighed og ophævelse af ikketoldsmæssige handelshindringer () Kommissionen agter at træffe, både på mulitilateralt og bilateralt plan samt inden for rammerne af det transregionale samarbejde. De er blevet nævnt, men det er nødvendigt at gå fra ord til handling, hvilket altid er vanskeligt, og derfor vil jeg bede kommissæren uddybe dette. 
Lamy,
    Naturligvis er der flere niveauer. Selv om importkvoterne forsvinder, er der på den ene side stadig toldniveauet - og jeg har nævnt, at det vil blive behandlet ved en multilateral forhandling, hvis principper for øvrigt blev fastsat i Genève i juli - og på den anden side er der alt det, som vi kalder de ikketoldmæssige barrierer, dvs. tekniske hindringer, som også er på dagsordenen for den multilaterale forhandling. Jeg tænker især på de tekniske foranstaltninger, som vedrører sammensætningen af materialer, beskyttelsen mod forskellige risici og de særlige egenskaber, der ofte er påtvungne og ofte rammer særlig USA eller visse store udviklingslande, som Brasilien, Sydafrika, Egypten og Indien. Det drejer sig reelt om handelshindringer, der under påskud af at beskytte en særlig lokal specialitet de facto betyder, at import forhindres, og de lokale produkter beskyttes.
Hele dette afsnit med ikketoldmæssige barrierer, som jeg lige har nævnt nogle eksempler på, indgår i den multilaterale forhandling, som vi har haft i forbindelse med Doha-runden, og det, som gælder for tekstilsektoren, gælder ligeledes for andre sektorer som automobilsektoren eller elektroniksektoren. Emnet om ikketoldmæssige barrierer indgår derfor også i de forhandlinger, som vi fører i Verdenshandelsorganisationen.
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, mine damer og herrer, tekstilindustrien skal igennem en stor omstilling i fremtiden. Det europæiske marked åbnes, mange markeder kan ikke nås for vores eksportører på grund af handelshindringer. Derfor synes jeg, at det er interessant at vide, hvordan det går med Singapore-emnerne, konkurrence, offentlige licitationer, investeringer osv. For den eksportstrategi, som vi har brug for i EU, er naturligvis ekstremt vigtig. Derfor ville det være interessant at høre Deres mening herom. 
Lamy,
    Kommissionen er klar over den interesse, som hr. Rübig udviser over for spørgsmålene om den internationale handel og særlig vedrørende de små og mellemstore virksomheder. Det er korrekt, at spørgsmålene om tekstil- og beklædningssektoren i højere grad vedrører de små og mellemstore virksomheder end de multinationale virksomheder, hvilket forklarer hans interesse for emnet. Jeg vil ud over mit forrige svar på tillægsspørgsmålet fra ophavsmanden til det oprindelige spørgsmål svare ham ved at nævne det eneste tilbageværende emne fra Singapore, vel vidende at vi under alle omstændigheder i denne forhandlingsrunde, og selv om de stadig behandles i Verdenshandelsorganisationen, bør vende tilbage til emnerne fra Singapore vedrørende investering, konkurrence, offentlige opkøb og gennemsigtighed i de offentlige opkøb.
Hr. Rübig, der er dog stadig et emne, som De interesserer Dem meget for, og som vi i Genève besluttede at drøfte på formelt plan denne gang, nemlig handelslettelser, dvs. en kulegravning af en række procedurer, papirnusseri, autorisationer, tilladelser og administrative beslutninger, som stadig mere og mere ofte følger med ved grænseoverskridende handel. Handelslettelserne er nu et fuldgyldigt emne i forhandlingerne, og blandt de øvrige emner fra Singapore er det sandsynligvis det emne, som er vigtigst for de små og mellemstore virksomheder. Derfor glæder jeg mig over, at vores tidsplan og hr. Rübigs prioriteter på dette punkt har været sammenfaldne. Det var endnu en gang ikke tilfældet for emnerne om investering, konkurrence og gennemsigtighed i de offentlige opkøb, men det vigtigste for de små og mellemstore virksomheder, og dermed for tekstilsektoren - bortset fra toldforhandlingen om de tekniske hindringer - var uden tvivl handelslettelserne, og på det plan blev der lyttet til Deres ønsker.

 - Vi kommer nu til spørgsmål nr. 32 af Brian Crowley, som er overtaget af Seán Ó Neachtain (H-0221/04). 
Formanden.
I maj i år spillede Kommissionen en aktiv rolle i den store konference, det irske formandskab afholdt om "familier, forandring og socialpolitik i Europa". Hvilke prioriteter har Kommissionen på grundlag af de forskellige indlæg på konferencen, nu i sinde at følge med henblik på at anbringe familien i centrum for Europas sociale dagsorden, herunder også Lissabon-dagsordenen?
Dimas,
    Jeg vil gerne takke det ærede medlem for at rejse spørgsmålet om familien i centrum for Europas sociale dagsorden. En af konklusionerne på det irske formandskabs konference i Dublin i maj 2004 var, at familien og familielivet fortsat er blandt de vigtigste kilder til de enkelte individers velfærd. De bidrager derfor til den sociale kapital, selv om traktaten ikke yder retlig kompetence til at forfølge en familiepolitik som sådan. Men idet spørgsmålet om familie indgår i så mange forskellige politiske områder, hvor Kommissionen spiller en stor rolle, har det allerede bidraget til en vurdering af samspillet mellem forskellige beskæftigelsespolitikker og socialpolitikker og ændringen af familiestrukturen.
Disse former for samspil har allerede betydning for EU-politikker og vil fortsat have betydning i fremtiden. De målsætninger f.eks., der er grundlaget for EU's sociale integrationsproces, den åbne koordinationsmetode med hensyn til fattigdom og social udstødelse, understreger behovet for at sikre adgangen til boliger, sygesikring og uddannelse for alle samt udvikle politikker med henblik på at bevare familiesolidariteten.
Udryddelsen af fattigdom blandt børn fremhæves også. Det er i denne sammenhæng værd at bemærke, at der er stigende fokus på fattigdom blandt børn og familier inden for den sociale integrationsproces. F.eks. er en af de seks vigtigste prioriteter, der er fastsat af Kommissionen og medlemsstaterne i den fælles rapport om social integration, at sætte fokus på udryddelsen af fattigdom og social udstødelse blandt børn. I Kommissionens arbejdsdokument om social integration i de nye medlemsstater er en af de vigtigste udfordringer, hvad angår social integration, at styrke politikker, der støtter familier og sociale netværk, og beskytte børns rettigheder.
Et andet vigtigt politisk område, hvor Kommissionen lægger vægt på familien, er gennem det store fokus på udvikling af familievenlige politikker på områder som beskæftigelse og børnepasning. Mere specifikt omhandler den europæiske beskæftigelsesstrategi i tråd med formandskabets konklusioner på Det Europæiske Råds møde i Barcelona problemet med at forene arbejds- og familieliv. Der er i beskæftigelsesstrategien endvidere formuleret målsætninger for bedre børnepasningsfaciliteter. 
Hvad angår fremtiden forudser Kommissionen, at familien fortsat vil være et vigtigt område i den europæiske beskæftigelsesstrategi og i EU's sociale integrationsproces og dermed meget vigtigt for videreudviklingen af Europas sociale dagsorden. 
Ó Neachtain (UEN ).
   - Jeg vil gerne takke kommissæren for hans meget opmuntrende svar. Et af de vigtigste spørgsmål i fremtiden i debatten om beskæftigelse er foreningen af arbejds- og familieliv. Hvilke spørgsmål har Kommissionen identificeret i denne vigtige debat, og hvordan vil den fremme diskussionen om disse spørgsmål i fremtiden? Og ikke mindst, hvordan vil Kommissionen kæde disse spørgsmål sammen med Lissabon-dagsordenen? 
Dimas,
    Foreningen af arbejds- og familieliv er en af de største udfordringer i forbindelse med socialpolitikken. Der indgår i de fleste af vores lovgivningsmæssige foranstaltninger eller politikker et forsøg på at finde en løsning. F.eks. vil vi om kort tid revidere arbejdstidsdirektivet, som indeholder bestemmelser til sikring af foreningen af arbejds- og familieliv. Et andet eksempel på en sådan politik er flekstid. Vi arbejder målrettet, og jeg håber, at vi i løbet af de kommende måneder vil have udarbejdet en mere detaljeret politik. 
Formanden.
I henhold til artikel 11 i præsidentielt dekret 164/19.07.04 om gennemførelse af direktiv 1999/70/EF(1) i græsk ret skal arbejdstagere, der ønsker at gå over til tidsubegrænset arbejde, have 24 måneders anciennitet og fået kontrakten fornyet mindst én gang samt have en "aktiv kontrakt" pr. 19. juli 2004 (datoen for offentliggørelsen af dekretet) eller tre måneder forud for offentliggørelsen. Denne bestemmelse er i strid med direktiv 1999/70/EF, idet den kun finder anvendelse på arbejdstagere, der opfylder anciennitetskravet midt i 2004. Både forlængelsen af Grækenlands frist for gennemførelse af direktivet og forsinkelsen på to år i forbindelse med gennemførelsen skader arbejdstagernes interesser.
I en skrivelse af 13. februar 2004 til den græske regering udbad Kommissionen sig oplysninger om, hvilke foranstaltninger regeringen havde truffet for at undgå misbrug i forbindelse med anvendelsen af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter i perioden mellem udløbet af gennemførelsesfristen og ikrafttrædelsen af præsidentielt dekret 81/2003. Vil Kommissionen på den baggrund oplyse, hvilke foranstaltninger den vil træffe for at få ophævet kravet om en "aktiv kontrakt", der er i strid med direktiv 1999/70/EF?
Dimas
   , Jeg vil gerne takke hr. Papadimoulis, fordi han med sit spørgsmål giver mig mulighed for at præcisere nogle ting i forbindelse med kontraktansatte i Grækenland - et af de spørgsmål, der rejses - og uddybe nogle ting vedrørende direktivet om tidsbegrænset ansættelse.
Direktivet forpligter medlemsstaterne til at træffe foranstaltninger til:
for det første at forbedre kvaliteten af tidsbegrænset ansættelse ved at sikre anvendelsen af princippet om ikkeforskelsbehandling og for det andet at forhindre misbrug som følge af anvendelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter.
Det er på mange måder op til medlemsstaterne selv, hvordan de opnår dette. De kan f.eks. definere konkrete forhold, som kan retfærdiggøre en fornyelse af sådanne kontrakter, en maksimal samlet varighed af flere på hinanden følgende kontrakter og et maksimalt antal fornyelser af kontrakterne. Der kan være forskellige løsninger for forskellige erhvervsgrene eller forskellige kategorier af arbejdstagere, når blot de regler, der fastsættes, er i stand til at forhindre misbrug.
Det skal bemærkes, at en medlemsstat ikke er forpligtet af direktivet til at træffe foranstaltninger til ændring af tidsbegrænsede kontrakter til faste kontrakter. Mange lande har sådanne regler, som indgår i en samlet pakke af foranstaltninger til at forhindre misbrug, men direktivet i sig selv giver ikke folk med tidsbegrænset ansættelse ret til at blive fastansat.
Hvad angår det nye græske præsidentielle dekret, skal visse på hinanden følgende kontrakter i henhold til artikel 10 om overgangsbestemmelser ændres til tidsubegrænsede ansættelseskontrakter. Eftersom denne ændring ikke er obligatorisk i henhold til EF-direktivet, er måden, det gøres på, og kriterierne herfor samt antallet og kategorierne af kontraktansatte, der er omfattet, ikke noget, som Kommissionen kan kontrollere.
Den første retsakt, som hr. Papadimoulis omtaler, om gennemførelsen af direktivet i Grækenland var ganske rigtigt ikke tilfredsstillende med hensyn til foranstaltningerne til at forhindre misbrug ved flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter. Kommissionens tjenestegrene var på det tidspunkt i kontakt med de græske myndigheder, så der hurtigt kunne findes en løsning, og man undgik at gå ad rettens vej. Som nævnt har Grækenland senere udstedt et nyt præsidentielt dekret, hvor bestemmelserne i det tidligere dekret er ændret med hensyn til den offentlige sektor. Ud over ændringen af nogle tidsbegrænsede kontrakter til faste stillinger er tommelfingerreglen i det nye præsidentielle dekret, at tidsbegrænsede kontrakter af en varighed på over 24 måneder, der er sat som maksimum i det præsidentielle dekret, automatisk er ugyldige og kan udløse erstatning til arbejdstagerne, og arbejdsgiverne kan pålægges, endog strafferetlige, sanktioner.
Ifølge Kommissionens forundersøgelse er reglerne om flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter i det nye dekret ikke i strid med direktivet om tidsbegrænset ansættelse. Da det pågældende dekret kun dækker den offentlige sektor, skal situationen i den private sektor imidlertid også behandles. Så snart Grækenland har informeret Kommissionen om den relevante supplerende lovgivning om direktivets gennemførelse, vil vi vurdere, om den er i overensstemmelse med EF-retten og indbefatter de foranstaltninger, der er nødvendige i de enkelte tilfælde. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Hr. kommissær, hvis vi antog, at vores fælles fædreland, Grækenland, havde gennemført det EF-direktiv, vi taler om, til tiden, selv med den forlængelse af fristen, det fik i 2002, ville flere tusind mennesker have været garanteret, at deres ansættelseskontrakt blev ændret til en tidsubegrænset kontrakt efter bestemmelserne i det præsidentielle dekret. Mit spørgsmål er: Hvorfor skal de græske myndigheders forsinkelse på to år gå ud over tusindvis af arbejdstagere, som udsættes for misbrug fra arbejdsgiverside, hvad enten den er offentlige eller privat? 
Dimas
   , Spørgsmålet er ganske vist mest et internt græsk anliggende, som har med landets forskellige regeringer og tjenestegrene at gøre, men da hr. Papadimoulis kommer konkret ind på en bestemmelse vedrørende aktive kontrakter - for det er det, der menes med ovenstående sætning - vil jeg gerne sige, at den konkrete bestemmelse i det præsidentielle dekret - og jeg taler her om den nuværende situation og ikke om, hvad der skete i 2002 - for det første ikke udgør en tilsidesættelse af direktivet, da den ikke medfører en forpligtelse til at ændre kontrakter til tidsubegrænsede kontrakter. Betingelserne i det præsidentielle dekret for at ændre kontrakterne hører under den græske regerings beføjelser, og eventuelle tvister, som opstår i forbindelse med anvendelsen af disse betingelser, løses ved de græske domstole.
Da betingelsen om en aktiv kontrakt for de personer, De nævnte, som ikke er blevet ansat i den periode, hvor direktivet ikke var gennemført i græsk ret, vedrører mekanismen for ændring af kontrakter til tidsubegrænsede kontrakter, har Kommissionen således ikke beføjelser til at træffe foranstaltninger til ophævelse af denne betingelse, da direktivet ikke medfører en forpligtelse til at ændre kontrakterne.
Som hr. Papadimoulis korrekt bemærkede, har Kommissionen på et tidligere tidspunkt stillet spørgsmål angående de foranstaltninger, som den græske regering havde truffet for at forhindre misbrug som følge af anvendelsen af tidsbegrænsede kontrakter i det tidsrum, hvor gennemførelsen af direktivet i græsk ret var forsinket. Spørgsmålet til Kommissionen drejede sig om det tidligere præsidentielle dekret, som var dels en forsinket gennemførelse af direktivet, dels en mangelfuld gennemførelse. Hvis der ikke var blevet rettet op på denne situation i mellemtiden, kunne Kommissionen i teorien iværksætte procedurerne efter artikel 226 og 228, hvis formål er at erklære medlemsstaten forsinket i dens forpligtelser over for traktaten og tvinge den til at leve op til disse.
Herudover, eftersom hr. Papadimoulis nævnte borgernes rettigheder, ville Kommissionen kunne træffe foranstaltninger mod medlemsstaten i tilfælde af skader, som var opstået på grund af en forsinket og mangelfuld gennemførelse af et direktiv, hvilket der findes retspraksis for. På denne måde beskyttes borgerne mod skade, som de måtte lide, hvis en medlemsstat gør sig skyldig i forsinkelse af gennemførelsen af et direktiv. Dette tilfælde hører under de nationale domstoles jurisdiktion, som kan tilkende erstatning på den betingelse, at der for det første foreligger en ulovlig tilsidesættelse fra medlemsstatens side - f.eks. en forsinket eller mangelfuld gennemførelse af et direktiv i national ret - og at der for det andet er en årsagssammenhæng mellem medlemsstatens adfærd og den skade, der er forvoldt.
Hvad angår det konkrete tilfælde, synes det nye præsidentielle dekret ikke at være i strid med direktivet, og medmindre Kommissionens undersøgelsesprocedure viser noget andet, kan der ikke træffes nogen foranstaltninger mod Grækenland. 
Formanden.
Hvilke forholdsregler agter Kommissionen at træffe for at sikre, at medlemsstaterne fuldt ud implementerer EU's direktiver om ligebehandling uanset race og om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse i national ret? 
Dimas,
    Tidsfristen for omsættelse af Rådets direktiv 2000/43/EF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse var 19. juli 2003, og tidsfristen for Rådets direktiv 2000/78/EF om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv var december 2003 med muligheden for yderligere tre år til omsættelse af bestemmelserne om alders- og handicapdiskrimination. Tidsfristen for de nye medlemsstater for omsættelse af begge direktiver var 1. maj 2004.
Kommissionen har i sin rolle som vogter over traktaterne indledt overtrædelsesprocedurer over for medlemsstater, der ikke har implementeret rammedirektiverne om diskrimination og beskæftigelse i national ret inden for de ovennævnte tidsfrister. Fem medlemsstater er henvist til Domstolen på grund af deres manglende implementering i national ret af direktivet om ligebehandling.
Hvad angår de medlemsstater, der allerede har omsat de pågældende direktiver, undersøger Kommissionen i øjeblikket grundigt den nationale lovgivning for at kontrollere, at den nøjagtigt afspejler kravene i direktiverne. Hvis dette ikke er tilfældet, vil Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger. 
Moraes (PSE ).
   - Jeg vil gerne takke kommissæren og hans forgænger for den pligtopfyldelse, hvormed de har truffet tvangsforanstaltninger vedrørende disse direktiver. Mener kommissæren på grund af det enorme antal europæiske borgere, der påvirkes af disse direktiver, hvad angår alder, handicap, race, seksuel orientering og religion - det handler ikke om minoriteter - at det er overraskende, at der er en sådan kontrast mellem den hurtighed, hvormed Kommissionen og Parlamentet har gennemført denne lovgivning, og den måde, hvorpå Rådet og seks medlemsstater især har behandlet disse direktiver ved at undgå at implementere dem? 
Dimas,
    Der er fem medlemsstater, som enten kun har omsat bestemte dele af direktivet eller ikke fuldt ud har omsat dem. Hvad angår disse medlemsstater har Kommissionen som nævnt tidligere allerede indledt overtrædelsesprocedurer. I relation til rammedirektivet om beskæftigelse blev der i juni 2004 indsendt en begrundet udtalelse - som er anden fase i overtrædelsesproceduren - og vi forventer et svar inden for to måneder. Hvis der ikke er nogen reaktion, vil sagen straks blive henvist til Domstolen. Vi vil benytte alle de tvangsforanstaltninger, som vi har til rådighed, for at overtale disse medlemsstater til at fortsætte implementeringen af de to vigtige direktiver. 
Formanden.
   - Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 35-58 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om den humanitære situation i Sudan. 
Bot,
    Hr. formand, medlemmer af Parlamentet, lad mig starte med at sige, at situationen i Sudan fortsat er et emne, der vækker stor bekymring i det internationale samfund. Rapporter om grusomheder er tegn på Sudans regerings manglende evne - og muligvis manglende vilje - til at træffe de nødvendige foranstaltninger. Verden mister lidt efter lidt tålmodigheden med en regering, der kvier sig ved at påtage sig det fulde ansvar for alle dens borgere.
Dette gælder såvel Darfur som nord-syd-processen. EU er stadig fast besluttet på at hjælpe Sudan med hurtigst muligt at få genoprettet fred og stabilitet i landet. Sudan skal hurtigst muligt blive et land, hvor alle borgere er frie og i sikkerhed, og hvor ingen udsættes for vold og diskrimination. Regeringen i Khartoum skal være en rigtig regering for alle sudanesere og påtage sig det fulde ansvar for alle dens borgeres trivsel.
Et stabilt og demokratisk Sudan er også et krav for at opnå fred og stabilitet i området som helhed. De fortsatte spændinger mellem Etiopien og Eritrea, problemerne i Somalia, krigen i det nordlige Uganda og længere væk samt krisen i De Store Søers Område er alle tegn på ustabiliteten på det afrikanske kontinent. Fred i Sudan ville give lovende udsigter for fred i hele området. EU skal være klar til at støtte og engagere sig i Darfur-konflikten.
Vi glæder os i den henseende over den aktive rolle, Den Afrikanske Union spiller i Sudan-krisen. Ejerskabet af løsningen af Darfur-krisen skal så vidt muligt og i det omfang, det er realistisk, blive i Afrika. Derfor skal EU's støtte og engagement i første omgang tage form af en koordinering af EU's politikker med Den Afrikanske Union. Desuden skal EU indrette sig efter og samarbejde med andre vigtige aktører, f.eks. FN, USA og andre internationale parter, herunder Den Arabiske Liga.
På denne baggrund fokuserer EU's politik for Sudan på følgende: For det første støtte til Den Afrikanske Unions mission i Darfur. For det andet støtte til FN-generalsekretærens særlige repræsentant hr. Pronks mission. For det tredje pres på regeringen og SPLM med henblik på at få afsluttet Naivasha-fredsprocessen. For det fjerde pres på regeringen, SLM og JEM med henblik på at få afsluttet Abuja-fredsprocessen. For det femte koordinering af politikker og aktioner med andre internationale aktører. For det sjette til rådighed stillelse af humanitær bistand. Og til sidst aktiv overvejelse af yderligere foranstaltninger med henblik på at øge presset på parterne, herunder sanktioner.
Støtte til Den Afrikanske Union er blot et enkelt element i EU's Darfur-politik. Darfur-krisen har vist, at Den Afrikanske Union er klar til at påtage sig lederrollen og tage Afrikas udfordringer op. EU støtter Den Afrikanske Union fuldt ud. En stærk og kapabel Afrikansk Union er af afgørende betydning for Afrikas fremtid. Dette gælder især med hensyn til konfliktforebyggelse, konfliktstyring og løsning af Darfur-problemet.
Den Afrikanske Union har taget to væsentlige initiativer. For det første har den oprettet den våbenhvilekommission, der overvåger N'Djamena-aftalen og udviklingerne i Darfur, og for det andet har den taget initiativ til forhandlinger mellem Sudans regering og oprørsbevægelserne.
AU-missionen omfatter for øjeblikket 125 observatører, herunder observatører fra EU og USA, og den har gennemført ca. 20 undersøgelser af våbenhvileovertrædelser. AU-observatørerne understøttes af en beskyttelsesstyrke på 305 mand bestående af tropper fra Rwanda og Nigeria.
På Den Afrikanske Unions foranledning har FN udarbejdet en omfattende plan over, hvordan AU-missionens effektivitet i området bedst kan forbedres. Planen indebærer en større AU-mission i Darfur med et øget antal militære observatører, mere militært personale i beskyttelsesstyrken, i det civile politi og blandt det civile hjælpepersonale. Der vil også blive kørt mere personale i stilling i AU's hovedkvarter i Addis Abeba. Alt efter hvordan disse planer videre kommer til at se ud, vil EU overveje at støtte en større AU-mission i Darfur.
I Abuja er regeringen og oprørerne blevet enige om en humanitær protokol, og det overvejes endvidere at indlede en ny forhandlingsrunde om sikkerhedsprotokollen. Repræsentanter for EU deltog i den første forhandlingsrunde og opfordrer både regeringen og oprørerne til at genoptage forhandlingerne hurtigst muligt. 
Sammen med Den Afrikanske Union spiller FN en vigtig rolle i forbindelse med løsningen af Darfur-krisen. Generalsekretær Kofi Annan besøgte Sudan i juli. Han fik en aftale i stand med den sudanesiske regering om en række referencepunkter, der blev fastlagt i den officielle meddelelse af 3. juli. Disse referencepunkter fungerer som udgangspunkt for arbejdet i den fælles gennemførelsesmekanisme, som udføres under den særlige repræsentant Jan Pronk og den sudanesiske udenrigsminister Ismails fælles ledelse.
Den 6. august indgik hr. Pronk en aftale med Sudans regering om en handlingsplan. EU støtter handlingsplanen, men ser resolution 1556 som den primære ramme for at fastholde presset på landets regering.
Budskabet til de sudanesiske myndigheder skal efter min mening være konsekvent og ligetil, især da den særlige repræsentant hr. Pronk i sin rapport til Sikkerhedsrådet af 2. november anerkendte fremskridtene med hensyn til sikkerheden i lejre og adgangen til humanitær bistand, men understregede, at situationen i Darfur fortsat er yderst alvorlig. Nylige tegn på fortsatte drab på landsbybeboere i Darfur under angreb af væbnede styrker og Janjaweed viser, hvor alvorlig situationen er. 
Siden hr. Pronk forelagde sin rapport for Sikkerhedsrådet den 2. september, har der været forhandlinger om en ny sikkerhedsrådsresolution. EU er for en slagfast resolution for at fastholde presset på parterne i Sudan. På mødet i mandags i Rådet (almindelige anliggender) drøftede vi indledende sanktionsmuligheder. For øjeblikket er truslen om sanktioner nok den bedste måde at presse den sudanesiske regering til at overholde sine forpligtelser på.
Også USA støtter denne linje. I en offentlig høring i senatet annoncerede udenrigsminister Colin Powell sin støtte til udvidelsen af AU-missionen og til idéen om at sætte en stopper for sudanesiske militærfly over Darfur, og han luftede muligheden for sanktioner. På samme tid opfordrede han den sudanesiske regering, SPLM, SLM og JEM til at intensivere anstrengelserne for at afslutte forhandlingerne. Dette er i tråd med EU's holdning som nævnt i vores konklusioner fra sidste mandag.
Endelig et par ord om humanitær bistand og vejen frem. Mens adgangen til humanitær bistand er blevet bedre, er den humanitære situation fortsat kritisk. Volden er måske nok faldet, men den kendte Janjaweed-milits og andre militser er stadig aktive. Sikkerheden er absolut utilfredsstillende, og en væsentlig indikator herfor er, at stort set ingen IDP's eller flygtninge vender tilbage til deres hjem. Vi opfordrer endnu en gang Sudans regering til at sætte en stopper for volden, afvæbne Janjaweed-militsen og stille den for retten samt garantere de civiles sikkerhed uden for lejrene. 
EU er en stor bidragyder, når det gælder humanitær bistand, og har hidtil tilvejebragt 288 millioner euro. Der er brug for meget mere, og, som den særlige repræsentant hr. Pronk nævner i sin rapport, er der kun blevet tilvejebragt 50 % af de midler, der er nødvendige for at finansiere FN's svar på Darfur-krisen, hvilket betyder, at der mangler 255 millioner amerikanske dollars alene til Darfur-krisen. EU bør også i vid udstrækning være med til at afhjælpe denne mangel.
I mellemtiden skal vi forberede genopbygningen af Darfur, som skal indledes, så snart krisen er ovre, og der er blevet underskrevet en omfattende fredsaftale mellem nord og syd.
Til slut vejen frem. Det internationale samfund skal fortsat presse på for at få en snarlig politisk løsning på de konflikter, der ødelægger Sudan. Pres på parterne med henblik på at fortsætte både Naivasha- og Abuja-processen, støtte til AU og FN, humanitær bistand og villighed til at gennemføre yderligere foranstaltninger, herunder sanktioner, er nøgleelementer i EU's politik for Sudan. EU lægger stor vægt på at være med til at bringe fred og stabilitet til Sudan. EU arbejder side om side med Den Afrikanske Union og FN, men tager sit eget ansvar med udgangspunkt i Rådets konklusioner af 12. og 26. juli samt af 13. september. Fred i Sudan har enorm national betydning, men vil også få afgørende betydning for fred i hele området, som jeg sagde tidligere. Fred i Sudan er derfor et centralt mål for vores politik for Afrika. 
Nielson,
    Hr. formand, jeg er taknemmelig over at få mulighed for at tale om den krise, der har udviklet sig i Darfur, og for den interesse, Parlamentet og Udviklingsudvalget har vist for at gøre dette til den første mission i denne nye valgperiode.
Delegationen er vendt tilbage med et klart billede af en kompleks situation og har udtrykt indignation over de forfærdelige ting, der fortsat sker i Darfur.
Kommissionen var aktivt engageret i at yde humanitær bistand til den vestlige del af Sudan, før krisen udviklede sig til det, den er i dag. Tingene er nu så skrækkelige, at vi til dato har mobiliseret 105 millioner euro. Størstedelen af dette beløb er gået til basal humanitær fødevarebistand, men vi prøver også at støtte den politiske proces. Beløbet svarer nogenlunde til 37 % af det, EU har bidraget med som helhed. Normalt ligger Kommissionens andel af støtte til disse humanitære kriser på omkring 20 % af det, medlemsstaterne giver tilsammen. Her vil jeg gerne tilføje, at vi ser en ret stor spredning, når vi sammenligner medlemsstaternes bidrag. Det nævner jeg, fordi jeg mener, at den kvalitative værdi af det, EU gør som helhed i en given situation, ikke blot hænger sammen med det, Kommissionen gør, eller det samlede beløb af det, vi gør, men også med det ægte engagement rundt omkring i Europa som helhed til støtte for vores aktiviteter. 
Vi sender også penge og ressourcer til situationen i Tchad, idet vi giver omkring 200.000 flygtninge fra Darfur tag over hovedet.
I forbindelse med vores mobilisering af denne støtte er vi stødt på tilbagevendende administrative hindringer fra den sudanesiske regerings side og omfattende logistiske problemer, der har udmøntet sig i høje ekstraomkostninger. Over 25 % af omkostningerne til denne operation relaterer til logistikproblemerne.
De administrative problemer er gradvist ved at blive løst. Det skyldes efter min mening i vid udstrækning det internationale samfunds pres på Sudans regering. Hvad angår logistikken, åbner ECHO et teknisk kontor i Darfur og endnu et i Tchad for at forbedre koordineringen på området. De vil være operationelle i slutningen af indeværende måned, og vi planlægger i første omgang for en periode på 12 måneder.
Men der er stadig meget, der skal gøres. Det vurderes, at omkring 40 % af den berørte befolkning stadig ikke har adgang til humanitær bistand, og på trods af at der er sket forbedringer i visse områder, rapporteres der fortsat om vold, herunder systematisk voldtægt af kvinder. Jeg ved, at delegationen er vendt tilbage med beretninger om forfærdelig vold og megen frygt.
Det er vigtigt, at det internationale samfund forbliver mobiliseret, da de humanitære behov selv i det bedste tilfælde vil fortsætte endnu et år frem. Som vi har set, mærkes følgerne af disse kriser stadig, og vi skal organiseres os, så vi bliver bedre til at håndtere dem i fremtiden.
Parallelt med den humanitære bistand har EU været meget aktiv på det politiske plan. Vi har for første gang mobiliseret den EUF-finansierede afrikanske fredsfacilitet, som tilvejebringer den største del af budgettet for Den Afrikanske Unions mission. Dette har gjort det muligt for Den Afrikanske Unions Freds- og Sikkerhedsråd at komme med et hurtigt svar i kraft af en beslutning på rådets første officielle møde, der fulgte i kølvandet på den humanitære våbenhvileaftale i N'Djamena. Rådet har sendt ca. 150 observatører og en stærk militær beskyttelsesstyrke på 300 mand for at håndhæve våbenhvilen. 
På trods af operationens begrænsede omfang har resultaterne i marken været positive. Jeg tror fuldt og fast på, at kun et initiativ fra Den Afrikanske Unions side har den politiske vægt og relevans, der kan tvinge konfliktens parter, og især den sudanesiske regering, til at overholde deres forpligtelser. Dette betyder ikke, at andre ikke skal eller kan spille en meget væsentlig rolle. Partnerskab og ejerskab er ikke inkompatible størrelser, især ikke når partnerskabet er professionelt og afspejler det sunde princip om, at synlighed er godt, men gennemførlighed er bedre.
Det er klart, at nogle af de eksisterende organisationssvagheder, Den Afrikanske Union har oplevet, bør og skal afhjælpes gennem et tættere partnerskab med FN og EU, herunder med vores medlemsstater. Jeg mener dog også, som formanden også klart har givet udtryk for, at Den Afrikanske Union skal sidde i førersædet. Det er den, der skal tage initiativ til og styre missionen.
I den henseende er Kommissionen klar til sammen med medlemsstaterne - hvis AU anmoder om det - at overveje yderligere støtte via fredsfaciliteten til en velovervejet udvidelse af AU-missionen i Darfur. 
Det vigtigste mål er klart at sikre maksimal beskyttelse af civilbefolkningen. Problemet med, om man skal vende hjem, og hvad man vender hjem til, afhænger mest af alt af folks følelse af, om de er i sikkerhed i situationen.
Vi skal være klar til i de rigtige fora at drøfte en mulig ændring af AU-missionens nuværende mandat med parterne, hvis ikke Sudans regering er villig eller i stand til at beskytte befolkningen i Darfur effektivt. Det er et .
Det er også vigtigt at bemærke, at vi står over for en egentlig konflikt. Der er mere i det end en smule uorganiseret vold. Det er ikke kun et problem med Sudans regering. Der er også oprørsgrupper, der kæmper for deres dagsorden - de findes altså.
Derfor skal alt dette håndteres med udgangspunkt i et seriøst mæglingsarbejde, som lægger pres på samtlige parter.
Det er også vigtigt at understrege, at en bæredygtig politisk løsning i Darfur nødvendigvis skal formuleres og udarbejdes parallelt med og i relation til den globale Naivasha-proces. En løsning for Darfur alene løser ikke problemet som helhed. Faktisk kom problemet i Darfur ikke uventet, men som et resultat af problemerne i Sudan.
Der er blevet indgået en politisk aftale i Abuja, og det er en god start, men vi skal støtte alle dem, der arbejder for at skubbe situationen i den rigtige retning, og samtidig fokusere på det enorme stykke arbejde, der skal udføres for at forbedre den humanitære situation i området. 
Hybášková (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg var med på Europa-Parlamentets undersøgelsesmission til Darfur. Mine konklusioner er, at sikkerhedssituationen er alarmerende, den politiske situation har ikke ændret sig, den sudanesiske regering er ikke villig til at træffe andre foranstaltninger end dem, den påtvinges af international politisk vilje, og den humanitære situation er kun blevet en lille smule bedre.
Jeg beklager meget at måtte oplyse, at vi kun meget kort tid efter den 11. september har titusindvis af meget fattige folk, der bor i lejre. De har ingen fremtid, og der er ingen vej tilbage. 50 % af befolkningen i lejrene er under 15 år, så vi er i færd med at skabe en ny generation af nødlidende folk, der ikke vil kunne gøre andet end at tage deres Kalashnikov og blive nye fundamentalister og nye ekstremister. Vi skal være meget pertentlige med de foranstaltninger, vi træffer, for at sikre vores individuelle og fælles sikkerhed.
Hvilke punkter skal drøftes? Det første er den etniske kontekst. Vi har set, at der ikke findes arabere i lejrene. 90 % af dem, vi har talt med, har ikke arabisk som modersmål. På arabisk kaldes de "Suda", den sorte befolkning. Der finder omfattende seksuel vold sted. En sheik fortalte os, at de er nødt til at sende kvinderne ud af lejrene efter mad og vand, fordi de i det mindste kommer tilbage igen. Hvis de sender mænd af sted, bliver de dræbt. Der sker massemord og masseudvisninger af befolkningen fra lejrene. Dette skal der omgående sættes en stopper for. Situationen er endnu mere alarmerende i sikkerhedsmæssig henseende end i humanitær henseende.
Den humanitære bistand når op til 60 % af IDP's i lejrene. Situationen er blevet bedre, da den sudanesiske regering giver ngo'er og visse humanitære organisationer lov til at komme ind på områderne under dens kontrol. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med at sige, at alt det, jeg så i Darfur, bekræftede, at det, vi er vidne til der, er folkedrab. De beviser og forklaringer, vi fik af de folk, vi talte med, refererede alle til samarbejdet mellem Janjaweed og Sudans regering. 
Det, folkene talte om, var, at de blev udsat for koordineret vold. Det var ikke vilkårlig vold, den blev koordineret af Janjaweed med hjælp fra den sudanesiske regering - og med dennes billigelse. De folk, vi talte med, fortalte om halshugning, brænding, brutalitet, rædsel og forfærdelige lidelser. Kun i 1994, da jeg var i Rwanda, har jeg set den samme rædsel i folks øjne som den, jeg så i disse lejre i Darfur og Tchad.
Vi har brug for en effektiv, global våbenembargo, et internationalt undersøgelsesudvalg. Vi har brug for målrettede sanktioner mod dem, der i regeringen såvel som i forretningslivet har medvirket til disse grusomheder, og jeg mener, der bør indføres en olieembargo. Hver dag produceres der 320.000 tønder olie, men overskuddet fra disse tønder olie når aldrig frem til det sudanesiske folk.
Jeg vil gerne sige til Kommissionen og Rådet, at Den Afrikanske Union i Al Fasha ikke udviste stor entusiasme for en større beskyttelsesstyrke. Dens koordination med FN og drøftelserne om handlingsplanen var af begrænset omfang. De efterlyste flere observatører og en international politi- og menneskerettighedsovervågningsstyrke. De sagde, at de ikke var i stand til at håndtere de aktuelle udfordringer, de stod over for, og at de ikke ønskede at skulle håndtere en væsentlig større styrke. Det var de meget sikre og fast besluttede på.
Jeg vil også gerne sige til både Kommissionen og Rådet, at den handlingsplan, FN har indgået aftale om, nu får den sudanesiske regering til at sende nye styrker til de sikre områder, til oprørsområderne, og skaber umådelig ustabilitet og umådelige vanskeligheder. De overholder ikke no-fly zonen. Da vi landede i Al Fasha, kredsede der en angrebshelikopter over os. På et besøg i en landsby så vi de missiler, der var blevet affyret mod befolkningen, som havde ødelagt landsbyen og sendt befolkningen ind i skoven, spredt for alle vinde. 
Vi vil ikke høre flere "aldrig mere" fra nogen i det internationale samfund. Vi skal tage kampen op mod Sudans regering og stoppe dens ubarmhjertige, orwellianske fornægtelse af det, der sker i landet. Det voldelige mønster skal brydes. 
Hall (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg var med på sidste uges delegation til Darfur, og jeg vil gerne sætte fokus på den humanitære situation i byen.
Som følge af brutale angreb fra den sudanesiske regering og dens allierede militser har en fjerdedel af Darfurs befolkning forladt deres hjem af frygt. 200.000 er gået over grænsen til Tchad, og 1.200.000 er internt fordrevne i Sudan. Den humanitære adgang er blevet bedre - som Rådet erklærede - men vi fik forklaret, at hver tredje stadig er afskåret fra bistand på grund af regnen og den manglende kapacitet og som følge af de fortsatte kampe mellem regeringen og oprørsstyrkerne. Dette giver en enormt skrøbelig situation. Alle de fordrevne har brug for at få adgang til humanitær bistand, og det bliver de ved med at have i mindst 18 måneder endnu, da de ikke har kunnet dyrke afgrøder i år. Det værste ville være, at den humanitære bistand blev blokeret på grund af nye kampe eller politiske hindringer. Det ville betyde, at 1,2 millioner ville risikere at dø af sult.
Da delegationen besøgte Darfur, fortalte alle de mennesker, vi talte med i lejrene, os det samme, nemlig at de gerne ville rejse hjem, men at de var bange for yderligere angreb. Så længe folk ikke føler, det er sikkert at rejse hjem, vil der ikke være nogen ende på den humanitære krise i Darfur. Og det vil først være sikkert, når våbenhvilen ikke længere overtrædes, og når der bliver fundet en omfattende politisk løsning på konflikten.
Jeg vil gerne indtrængende bede om, at vi i vores drøftelser ikke kører fast i spørgsmål om, hvorvidt det er eller ikke er folkedrab i Darfur. Lad os koncentrere os om de tiltag, Parlamentet kan iværksætte for at støtte Den Afrikanske Unions våbenhvileobservatører og fredsforhandlingerne. Hvis ikke vi er i stand til at være praktiske i denne krise, svigter vi over 1 million sudanesiske indbyggere, hvis overlevelse afhænger af os. 
Aubert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi deler naturligvis Europa-Parlamentets vilje til at hjælpe civilbefolkningen i Darfur og afslutte en humanitær og politisk frygtelig borgerkrig, og dette kan ske ved at støtte initiativerne fra Den Afrikanske Union, som det blev nævnt. Men selv om det er godt og helt nødvendigt at være en god brandmand, mener jeg, at det er endnu mere vigtigt, at vi ikke selv er med til at starte brandene, og jeg vil her nævne spørgsmålet om den mere og mere vanskelige og konfliktfyldte adgang til olieressourcerne, som i flere år på frygtelig vis har forbitret og forværret situationen i Darfur.
Vi kender kendsgerningerne, nemlig de spændinger og krige, der er opstået efterhånden som adgangen til olieressourcerne er blevet en årsag til konflikt og et vigtigt emne både for en række stormagter og for de lokale magthavere. USA, Europa - særlig Frankrig, som har stor indflydelse i denne region - men også Kina og en række asiatiske lande er indblandet i denne sag. Vi kender også alle til skandalen om den dårlige udnyttelse af olieindtægterne, som ofte er gået til personlig berigelse, korruption og våbenindkøb, hvilket kan konstateres i dag, uden at glemme forværringen af krænkelserne på de berørte befolkningsgruppers menneskerettigheder, som alt sammen skyldes en kontinuerlig række diktaturer, som mere eller mindre åbenlyst ofte støttes af de samme personer, der i dag er forarget over situationen.
Jeg mener, at EU i denne situation har et stort ansvar, og at den på verdensplan og i FN bør indføre en energipolitik, der er fuldstændig anderledes, upartisk og bæredygtig, og som reelt sigter mod at gavne befolkningsgrupperne, og dette skal ske ved et samarbejde mellem de politiske aktører, olieselskaberne og civilsamfundet. Vi bør ligeledes intensivere bekæmpelsen af den finansielle kriminalitet og af skatteparadiserne og blokere bankkonti og fortjenester hos diktatorer og profitjægere af enhver slags. Det giver sig selv, at vi skal yde massiv støtte til andre energipolitikker såvel her som i disse lande, og det er nødvendigt, at Europa ligeledes bliver meget mere krævende og meget mere påpasselige over for den støtte, som de store bidragsydere fra de internationale fonde yder til en række olieprojekter, særlig til olieledningen mellem Tchad og Cameroun. Vi skal støtte civilbefolkningen og de demokratiske kræfter i disse lande, og vi skal kort sagt handle konsekvent både diplomatisk, politisk og økonomisk. Jeg mener, at det er en meget væsentlig opgave og endda den vigtigste for den kommende repræsentant for en stærk fælles udenrigspolitik, som vi i høj grad ønsker.
Morgantini (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i lejrene for de fordrevne i Sudan og i flygtningelejrene i Tchad mødte vores parlamentariske delegation en usædvanlig og lidende del af menneskeheden, nemlig civile, kvinder, børn og mænd, som er de nye fordømte her på jord. De er flygtet fra død og vold, og de er bange for at blive overfaldet og måtte flygte endnu en gang. De ville gerne vende tilbage til deres landsbyer - hvoraf flere hundrede er blevet ødelagt - men det skal ske på en sikker måde. Derfor anmoder de det internationale samfund om i højere grad at være til stede. De har ikke tillid til Sudans regering, og de beder om, at retfærdigheden sker fyldest, og at forbrydelserne ikke forbliver ustraffet.
Vi står over for en frygtelig tragedie med 1 milion fordrevne, 200.000 flygtninge og 30.000 døde, og det internationale samfund har været alt for længe om at reagere og bede om våbenstilstand og om fredsforhandlingernes indledning.
I de lejre, som vi besøgte, så vi ikke nogen, der døde af sult. Nødhjælpen er nået frem undtagen i de områder, som oprørerne kontrollerer, og som vognene med humanitær støtte ikke når frem til på grund af regnen. Derfor er der ikke fuldstændig kontrol med forholdene for den. Vi så dog også en enorm fattigdom i de områder, hvor der ikke har været krig. Mange sudanesere og tchadere registrerer sig som fordrevne eller flygtninge for at kunne få mad og lægebehandling. De demokratiske modstandskræfter fra Darfur, som vi mødte, var i øvrigt - hvad enten der var tale om afrikanske eller afroarabiske stammer - enige om, at det, der ligger til grund for den væbnede konflikt, som SLA og JEM har startet, er underudvikling og en politik, hvor regionen og særlig de afrikanske stammer marginaliseres. Faren for, at volden blusser op igen, er hele tiden til stede. Hvis årsagerne ikke fjernes, risikerer situationen at komme ud af kontrol, ikke bare i Darfur.
Derfor er det efter min mening af afgørende vigtighed, at EU insisterer på, at forhandlingerne i Abuja får et positivt resultat. Man skal lægge pres på den sudanske regering og på SLA og JEM, så de respekterer våbenstilstanden, og - sådan som De selv sagde - skal man navnlig være med til at øge tilstedeværelsen af Den Afrikanske Unions styrker og af menneskerettighedsobservatørerne samt bidrage til at styrke dialogen med de kræfter i det civile samfund, som forsvarer menneskerettighederne og de sociale rettigheder. Efter min opfattelse er det ligeledes absolut nødvendigt at videreføre og støtte Naivasha-aftalerne.
Sådan som mange sagde til os i Sudan, er den eneste løsning en politisk løsning og ikke en militær løsning. Derfor mener jeg, at det er nødvendigt med en streng våbenembargo over for Sudan - ikke bare fra EU's side, men også fra FN's side - og at det er nødvendigt at lægge et kraftigt pres på Eritrea og på dem, der sælger våben til oprørerne.
Det er en vanskelig situation, for krig og terrorisme ødelægger vores tilværelse. Jeg tror, at vi er nødt til at gå fornuftigt og beslutsomt til værks, så Sudans befolkning kan bevæge sig i retning af udvikling og retfærdighed. 
Goudin (IND/DEM ).
   - Kære kolleger, Sudan befinder sig netop nu midt i en humanitær katastrofe af nærmest ufattelige dimensioner. Ifølge FN's Verdenssundhedsorganisationen WHO dør ca. 10.000 mennesker hver måned i flygtningelejren i Darfur i det vestlige Sudan. De fleste af disse er børn.
Omverdenen ved, hvad der foregår i Sudan, men står på trods heraf handlingslammet over for denne humanitære tragedie. Vi er enige om, at omverdenen skal handle omgående. Spørgsmålet er dog, hvordan konflikten løses på bedste vis. Det er vigtigt at have to principper i erindring. Det første er bred international opbakning. Det andet er respekt for folkeretten.
En intervention i Sudan skal ske med FN-mandat. Herved opnås den størst mulige internationale opbakning. FN bør handle i samarbejde med Den Afrikanske Union. Handlingen bliver dermed forankret i de afrikanske lande, hvilket fremmer en bæredygtig løsning. Den FN-struktur, som kan anvendes, er f.eks. den multinationale styrke SHIRBRIG. Denne indsatsstyrke var en af FN-aktørerne i konflikten mellem Etiopien og Eritrea. En militær indsats fra EU's side risikerer at vanskeliggøre mulighederne for at gennemføre en vellykket FN-intervention. Planerne om en EU-indgriben i Sudan-konflikten giver desuden indtryk af at være et springbræt til dannelsen af en EU-hær, som kan agere uden FN-mandat. EU-forfatningen gør det muligt for EU at gribe ind i konflikter uden FN-støtte. Dette risikerer at svække folkeretten.
At handle inden for FN's rammer danner det bedste grundlag for at skabe en bred international opbakning til at løse konflikten. På denne måde foregår indsatsen også inden for folkerettens rammer. Løsningen på konflikten bliver dermed mere legitim og mere bæredygtig. Tak, fordi jeg fik ordet.
Ryan (UEN ).
   - Hr. formand, regeringen i Sudan har ikke overholdt dens internationale forpligtelser ifølge FN's sikkerhedsrådsresolution 1556 af sidste juli. Det mener mange internationale menneskerettighedsorganisationer, herunder International Watch og Den Internationale Røde Kors Komité.
Det har vist sig, at mange lejre i det vestlige Darfur i Sudan stadig er under både den bevæbnede Janjaweed-milits og den sudanesiske regerings kontrol. Det er ganske enkelt en utålelig situation. Organisationerne skal have fri og uhindret adgang til disse lejre. Det er ikke tilfældet for øjeblikket. Mange hjælpeorganisationer arbejder under meget vanskelige forhold.
Det er også den holdning, man møder hos de medlemmer af Udviklingsudvalget, der for nylig rejste ned til Darfur-regionen på en undersøgelsesmission på vegne af Europa-Parlamentet. Her til eftermiddag har vi hørt fra mange af dem, der var med på missionen. Jeg vil gerne takke dem for deres arbejde på missionen og de beretninger, de har taget med hjem. Jeg ser frem til det næste udvalgsmøde, hvor jeg er sikker på, vi kommer til at høre mere om det, de hørte og så.
Jeg mener, at en af de bedste veje frem er at indsætte flere fredsbevarende styrker fra Den Afrikanske Union i Darfur-regionen. Det ville også være med til at sikre, at vi kunne få skabt en afrikansk løsning på et afrikansk problem. Hidtil har vi ikke været i stand til at nå dette mål, da der ikke er nok tropper fra Den Afrikanske Union i området til at håndhæve en våbenhvile. Sudans regering har for størstedelens vedkommende indført henholdende taktikker, hvilket har betydet, at kun et lille antal fredsbevarere fra Den Afrikanske Union er blevet nægtet adgang til alle områderne omkring Darfur. Den sudanesiske regering har sagt, at der er enorme vanskeligheder, og at den har brug for mere tid, men som en af de tidligere talere sagde, er regeringen ude af stand til at udføre det arbejde, vi har bedt den om, eller er den uvillig? Jo mere man lytter til folk - hvad enten det er hjælpeorganisationerne eller medlemmerne af Udviklingsudvalget eller andre grupper - der har været derude og selv har set, hvad der sker, må man sige, at der overhovedet ikke gøres noget som helst for at komme den vold, der udfolder sig i området, til livs.
Jeg støtter den store rolle, EU har spillet for at tilvejebringe humanitær bistand til det sudanesiske folk. Bistanden har i år en værdi af over 400 millioner euro. EU vil fortsætte med at være den største yder af international bistand til Sudan i et godt stykke tid endnu.
Sudans regering bliver nu nødt til at forstå den klare udfordring, den står over for. Den skal enten leve 100 % op til dens internationale ansvar og dens ansvar over for befolkningen eller konfronteres med yderligere international fordømmelse i form af sanktioner. EU skal sammen med FN alvorligt overveje at indføre en global våbenembargo mod Sudan. Det ville være konstruktivt og hjælpe med at afskære militære forsyninger til såvel den sudanesiske regering som den bevæbnede Janjaweed-milits. 
Belohorská (NI ).
   - Mange tak, hr. formand, jeg vil prøve at udnytte tiden godt.
Jeg vil gerne takke ministeren for også at møde op i Udenrigsudvalget og fortælle os om de skridt, der er ved at blive taget for at hjælpe i denne situation. Efter at have lyttet til alt dette venter jeg spændt på Sikkerhedsrådets beslutning i næste uge og på FN's plenarforsamlings beslutning om denne situation, så EU også kan træffe sine egne uafhængige beslutninger vedrørende sine egne yderligere tiltag. Jeg mener, at de forfærdelige ting, vi har hørt om, ikke kan afhjælpes blot ved at øge de bistandsressourcer, der er afsat til at opfylde disse menneskers basale behov for overlevelse. Der er et reelt behov for at forsøge at afgøre disse spørgsmål ved at lægge økonomisk pres på regeringen. En fælles fremgangsmåde fra alle de organisationer, der har mulighed for at hjælpe her, indebærer aftaler med Den Afrikanske Union eller FN og også med USA. Jeg krydser fingre for, at der hurtigst muligt træffes en beslutning på vegne af disse hårdt plagede mennesker. 
Deva (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi har været vidne til et folkedrab i Darfur. Det kræver øjeblikkelig handling. Det er for øjeblikket verdens største humanitære krise. Det har medført fordrivelse af 1,4 millioner mennesker internt i Sudan, mens over 200.000 er blevet fordrevet til nabolandet Tchad, og antallet af dræbte civile er steget til knap 50.000.
Regeringen i Khartoum har forsynet Janjaweed-militsgruppen med våben, så den kan angribe den ikkearabisktalende civilbefolkning, og støttet den med missilangreb fra helikopter, Antonov- og MiG-fly. Bombeangreb på landsbybeboerne og systematisk voldtægt har terroriseret befolkningen og udmøntet sig i en alvorlig humanitær krise, der vil blive optrappet, når regntiden begynder.
Det internationale samfund har bekræftet, at der er tale om folkedrab, og dette er ensbetydende med en hel ny serie lovgivningsmæssige tiltag for os, herunder aktivering af FN's Sikkerhedsråd med henblik på at bemyndige Den Internationale Straffedomstol for Sudan til at arrestere og straffe dem, der har begået disse forfærdelige krigsforbrydelser, uanset om Sudan undlader at udøve landets suveræne jurisdiktion eller undertegne Rom-statutten.
På trods af den humanitære bistand, sker der for øjeblikket ca. 100.000 dødsfald i flygtningelejrene hver måned som følge af dysenteri og følelsen af usikkerhed. Krisen kan medføre yderligere folkedrab. Vi skal vise, at dette ikke er Rwanda, at vi nu ved, hvordan man håndterer denne type kriser for at redde menneskeliv, som vi viste det i Congo. Situationen forværres dag for dag. Vi skal derfor presse den sudanesiske regering til at overholde dens forpligtelse fra den 3. juli til at sikre strømmen af humanitær bistand. Khartoum skal også acceptere indsættelsen af internationale observatører fra Den Afrikanske Union og EU.
Våbenhvileaftalen skal overholdes. Militærflyene skal holdes på jorden i Darfur, og afvæbningen af militsen skal fremskyndes. FN skal indføre en global våbenembargo mod Sudan. Regeringen, Tchad, Libyen og Den Centralafrikanske Republik skal føre streng kontrol med handelen med lette våben i området, og Den Afrikanske Union skal oprette en international politistyrke. Vi bliver nødt til at gribe ind for at få bragt denne situation til ophør. 
Gomes (PSE ).
   - Hr. formand, den humanitære krise i Darfur har politiske årsager, nemlig et folkeligt oprør i Darfur, der ikke stiller separatistiske krav, men derimod vender sig imod den underudvikling og politiske og økonomiske marginalisering, som regionen er fordømt til af Khartoum, der siden 1980'erne har opmuntret til konflikter mellem de etniske grupper. Vi har ikke at gøre med en regering, der modvilligt påtager sig sine forpligteler, men med en diktatorisk styre, der bruger mere end halvdelen af statsbudgettet til at indkøbe mig-jagere og andet krigsudstyr, og som ikke investerer olieindtægterne til gavn for det sudanesiske folk. Det er et regime, der er vant til at leve med sanktioner, dygtigt til at udnytte uenigheder i det internationale samfund og behændigt til at mobilisere de lande i Sikkerhedsrådet til sin fordel, som det sælger olie til eller køber våben af, som f.eks. Kina og Pakistan. Det er en regering, der forstår, at der ikke er politisk vilje, når permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet bruger ord som folkemord om det, der sker i Darfur, men ikke straks sætter passende midler ind for at forhindre det, og ikke kun ord. Det er derfor, at den sudanesiske regering kun opfylder en del af sine forpligtelser efter resolution 1556, men ikke opfylder den væsentligste, som er at afslutte den krig, som den fører mod sit eget folk i Darfur.
Den Afrikanske Unions gode indsats fortjener EU's støtte og opbakning. Der skal dog gøres mere, ikke mindst med hensyn til den logistiske og militært operationelle kapacitet, og der skal gøres mere for at styrke samordningen mellem Den Afrikanske Union og FN, lige som der skal gøres mere, hvad angår hurtig støtte til de humanitære organisationer og repræsentationer i området. Den internationale tilstedeværelse i området må styrkes kraftigt, såvel gennem våbenhvileobservatører fra Den Afrikanske Union og fredsbevarende styrker som gennem humanitære organisationer, menneskerettighedsobservatører samt en international politistyrke med et klart mandat fra Sikkerhedsrådet til at beskytte den udsatte civilbefolkning. Det var det, som alle de flygtninge og fordrevne, som Parlamentets udsendinge talte med, bad os om. EU-medlemstaternes regeringer har både i og uden for Sikkerhedsrådet særlige forpligtelser til at sende et utvetydigt budskab til den sudanesiske regering, som i grunden er lige så svag og internt splittet, som den er diktatorisk og korrupt. Hvis Europa-Parlamentet og de europæiske regeringer mener, at situationen i Darfur "kan sammenlignes med folkemord", kan de ikke samtidig lade være med at foreslå og gennemføre en våben- og olieembargo. Det er det eneste sprog, som den sudanesiske regering forstår. EU og hele det internationale samfund må kræve våbenhvilen gennemført og må kræve, at den gældende aftale udvides til alle regioner. 
Bonino (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. minister, hr. kommissær, vi reagerer på en krise, der brød ud i lys lue i marts 2003. Vi skriver nu september 2004, og denne sene reaktion skyldes ikke, at man ikke vidste det. Tænk blot på, hvor mange døre, vi - nogle få mennesker - har banket på i alle disse måneder. Vi reagerede sent på grund af en politisk beregning, der viste sig at være forkert, nemlig at koncentrere det hele omkring Naivasha-processen, og derfor troede man i Khartoum, at man frit kunne gribe ind andre steder. Jeg vil ganske enkelt henlede opmærksomheden på, at der er ved at opstå store spændinger i Østsudan, og jeg håber ikke, at vi først reagerer om et år, når krisen er blevet umulig at løse. Det er et komplekst problem, som vi efter min mening skal tage op i fællesskab.
Til sidst vil jeg med hensyn til sikkerheden sige, at der er et problem med en reel ustraffethed. Jeg vil gerne minde formandskabet og Kommissionen om, at vi har et instrument, nemlig Den Internationale Straffedomstol og navnlig artikel 7 i statutten, i henhold til hvilken Sikkerhedsrådet kan bede anklageren om at indlede en efterforskning. Jeg vil gerne gøre opmærksom på dette, for når man ser bort fra Menneskerettighedskommissionen, er der tale om et instrument, som EU har arbejdet meget på, og som vi efter min opfattelse kan og skal tage i brug i denne særlige krise. 
Romeva Rueda (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, spændingerne i Sudan har vi kendt til i mange år, ikke blot i et enkelt år. Igen er vi vidner til et humanitært drama, der egentlig dækker over et politisk drama. Det drama, vi skal gøre noget ved, er, at der vil komme en måske endnu værre humanitær nødsituation. Ifølge mange ngo'ers beregninger vil mellem 100.000 og 350.000 mennesker dø som følge af generel hungersnød.
Derfor skal vi handle hurtigt, og det glæder mig, at både Rådet og Kommissionen tager skridt i den retning. Vi skal fortsætte med at yde humanitær bistand, og vi skal lægge pres på regeringen i Khartoum for at afvæbne militserne. Hvis det betyder, at der skal indføres sanktioner, så må vi gøre det. Der skal også være flere internationale observatører, og de skal specifikt være afrikanere.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, hvor vigtigt det er at gøre noget ved de politisk rodfæstede årsager til landets fattigdom. Det har noget at gøre med, at det autoritære regime i Khartoum har fået lov til at sidde i mange år, og at europæiske lande, f.eks. Det Forenede Kongerige, Spanien og Cypern, har eksporteret våben til Sudan, mens vi bare så til. Disse lande har således overtrådt adfærdskodeksen vedrørende våben, og vi skal derfor gøre noget ved behovet for at revidere denne proces og igen forlange, at FN indfører en fuldstændig embargo i denne henseende. 
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, USA's præsident har betegnet volden i Sudan som et folkedrab, og han er uden tvivl tæt på sandheden. Antallet af døde i og omkring Darfur skønnes i øjeblikket at være 50.000, og mere end 1 million mennesker er på flugt. De arabiske militser, som er ansvarlige for disse grusomheder, får frit spil af den islamiske regering, som har et stort ansvar for de nuværende tilstande. Ifølge Jan Pronk, FN's særlige udsending i Sudan, medvirker den sudanesiske regering i god tro, men, og jeg citerer, "aftalerne på området bliver stadig ikke gennemført i Darfur". Spørgsmålet er, hvad der egentlig skal ske for at nå frem til en klar fordømmelse af det islamiske regime i Sudan. Kommissionen har også problemer med denne politisk korrekte tøven. Rådet og Kommissionen har hidtil været yderst tilbageholdende, for ikke at sige valne, i deres reaktioner på begivenhederne i Sudan. Det er altså på tide, at der iværksættes kraftige sanktioner, såsom en olieembargo, sammen med alle andre nødvendige foranstaltninger for at bringe volden i Sudan til ophør. 
Stenzel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, der udspiller sig en humanitær katastrofe i et alarmerende omfang for øjnene af os i den vestlige provins Darfur i Sudan. Jeg har hverken hørt ad hoc-kommissionen eller relevante erfaringer her i salen. Men alt det, som jeg hidtil har hørt i denne debat, er, at krisen udspiller sig efter det samme mønster som alle andre lignende kriser. Vi reagerer for sent, for svagt og for usammenhængende. Dermed skabes der mulighed for, at folkemord fortsætter ustraffet, og at en regering, som har ansvaret for denne vedvarende massakre, simpelthen ikke tager os alvorligt. Hvis der ikke allerede har været en konfliktforebyggelse, er det netop nu uundgåeligt, at der i det mindste finder en skadesbegrænsning sted, og at det internationale pres øges som følge af en koordineret indsats fra EU, USA, FN og OAU, således at der sættes en stopper for dette folkemord. Det bør være muligt med en øget indsats af tropper fra Den Afrikanske Union. Den Internationale Straffedomstol bør gå i gang, og jeg synes først og fremmest ikke, at vi bare bør lege verbalt med sanktioner, men også skal være opmærksomme på dem som reelt alternativ. Sanktioner på ethvert område, som tvinger regeringen i Khartoum til at gå bort fra den kynisme, som den lægger for dagen over for os. 
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, trods 50.000 døde i det seneste halvandet år og 1 million flygtninge er regeringen i Sudan, et diktatur fra 1989, stadig ved magten. En regering, som diplomatisk nikker samtykkende til det internationale samfund og høfligt lytter til dettes anmodninger, men i mellemtiden optager den Janjaweed-militserne i sin egen hær, og mordene og voldtægterne fortsætter. Denne regering er åbenbart kun rede til at indgå virkelige fredsaftaler, hvis der også er tale om en virkelig trussel, og hvis viljen til at gøre alvor af denne trussel ligeledes vises. I det sydlige Sudan kunne vi se, at truslen om en olieboykot har virket over for denne regering. Udviklingsminister Van Ardenne oplyste i sidste uge i Europa-Parlamentet, at hun betragter en olieboykot som et af de midler, der kan lægge pres på regeringen. I Sikkerhedsrådet må Europa standhaftigt og enigt, sammen med Den Afrikanske Union og USA, meddele, at enten overholder den sudanesiske regering aftalerne med Kofi Annan, eller også vil der blive tale om en målrettet olieboykot, som uigenkaldeligt bliver indført via Sikkerhedsrådet. Mange spekulerer stadig på, om det bliver ved store ord, og om den sudanesiske regering i mellemtiden ikke behøver at frygte ret meget, eller om vi er rede til virkelig at føre denne sag til ende via Sikkerhedsrådet. Jeg håber virkelig, at vi i fællesskab er stærke på dette punkt. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den humanitære krise i Darfur er næsten ubestrideligt den værste krise i verden i dag med omkring 1,4 millioner mennesker, der er blevet fordrevet, mange til lejre i Tchad, og hvor det vurderes, at 50.000 er blevet dræbt, og der ifølge vurderinger fra WHO dør 10.000 af sygdom og vold hver måned.
USA anklager nu regeringen i Khartoum for folkedrab udført af dens "stedfortræder", den arabiske Janjaweed-milits, mod lokale afrikanske stammer, der i februar 2003 gjorde oprør mod regeringen. Regeringen siges at være domineret af kun to etniske arabiske stammer, der har udelukket de sudanesiske afrikanere fra magten og deres andel i Sudans olierigdomme.
Det er en kompleks konflikt, hvor Bevægelsen for Retfærdighed og Lighed via dens "Sorte Bog", der cirkulerede i Khartoum sidste år, kræver mere demokrati, men ud fra et radikalt islamistisk perspektiv. Dr. al-Turabis mænd synes at være på arbejde i Darfur, hvor de afvikler mellemværender mellem befolkningen og præsident Bashir, der var ansvarlig for udvisningen af Osama bin Laden fra Sudan i 1996. Det skal også siges, at oprørerne har været brutale i deres angreb på den sudanesiske regerings ansatte, især politifolkene.
FN har nu lovet at tage sagen op til fornyet behandling, og Washington stiller krav om en FN-undersøgelseskommission og overvejelse af handelssanktioner, herunder våben- og olieembargo. EU vil sandsynligvis følge trop.
Forståeligt nok ønsker ingen i EU direkte militær indgriben, men man støtter den fortsatte tilstedeværelse af tropper fra Den Afrikanske Union som observatører og muligvis også som fredsbevarere. Det kan være meget vanskeligt at håndhæve FN og EU's sanktioner i et stort land som Sudan, især i lyset af Kina og Indiens nylige omfattende investeringer i oliesektoren, der ville kunne påvirkes negativt. I nye rapporter om Janjaweed, der har jævnet 405 landsbyer med jorden og fortsætter sine ødelæggelser, herunder systematisk voldtægt af kvinder, hævdes det, at de på skandaløs vis er blevet integreret i Sudans militær.
Der skal gøres noget nu, hvor Sudan netop er ved at slippe ud af den langvarige borgerkrig i den sydlige del af landet. Med Irak i baghovedet vil ingen vestlig magt dog efter min mening overhovedet overveje militær indgriben. Jeg opfordrer Den Afrikanske Union til at vise verden, hvad den kan.
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg tror ikke, at de tal og facts, som fru Hybašková og fru Morgantini kom med, kræver nogen kommentarer. De fortjener kun vores fulde respekt. Jeg ville være mere forsigtig med at anklage al-Qaeda for at stå bag hver eneste konflikt, der opstår her i verden. Det interesserer mig ikke synderligt, hvordan Bush definerer folkedrab, eller at beslutte med loven i hånden, om der i dette tilfælde er tale om folkedrab. Det interesserer mig meget mere - sådan som andre af parlamentsmedlemmerne sagde - hvad vi kan gøre, og hvad vi ikke skal gøre.
Det, som vi uden tvivl kan gøre, er at benytte os af strenge og direkte sanktioner som f.eks. en våbenembargo eller, sådan som fru Bonino foreslog, Den Internationale Straffedomstol for at finde en politisk løsning. Vi bør naturligvis for enhver pris undgå at skabe forudsætningerne for et militært indgreb, selv om det ville være berettiget set ud fra et humanitært synspunkt.
Hr. formand, det, som vi har set i de senere år - lige fra Bosnien til Irak - er som bekendt en vilkårlig brug af magt for at løse konflikter, hvilket ofte har virket stik imod hensigten. Det er et valg, der må undgås, ikke mindst fordi vi risikerer at gøre dette område til én uendelig krig. 
Zani (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, personligt er jeg ikke så glad for at bruge ordet "folkedrab" alt for meget i flæng. Der er dog ingen tvivl om, at situationen i Sudan er meget alvorlig og kræver et reelt kvalitetsløft i EU's måde at håndtere tingene på.
Det er ikke tilstrækkeligt at yde støtte, men det er nødvendigt, at befolkningen kan få adgang til denne støtte i fuld sikkerhed. Derfor er det hensigtsmæssigt, at Parlamentet fordømmer den sudanske regerings handlinger hårdere. Den bliver ved med at give våben til tropperne med det formål at terrorisere civilbefolkningen i Darfur. Den sudanske regering trækker tiden ud med vilje for at opnå en ensidig fordel, og her benytter den sig også af den vanskelige internationale situation, hvor de overstatslige institutioner og hele befolkningen er beskæftiget med bekæmpelsen af global terrorisme.
Derfor er det nødvendigt med en ny parlamentsbeslutning, hvor vi beder om en total våbenembargo og om selektive sanktioner, der kan lægge pres på regeringen og militæret uden at gå ud over civilbefolkningen. Fra nu af skal den sudanske regering føle verdens øjne hvile på sig hver eneste dag. 
Bot,
    Hr. formand, EU og Ministerrådet er yderst bevidst om, at situationen forværres. Vi følger situationen på meget tæt hold, og jeg er enig i Deres bekymringer. Jeg har lyttet meget intenst til Deres forslag og Deres opfordringer om at gribe ind.
Jeg er også enig med de talere, der har understreget, at vi har brug for en politisk løsning, ikke en militær løsning. Militær magt ville blot afstedkomme yderligere blodsudgydelser, og det vil vi undgå. Det er i den kontekst, vi mener, at Den Afrikanske Union, der har taget teten, skal fortsætte med at føre an. På samme tid har vi dog set, hvor vigtigt det er, at der gøres et sammenhængende og kohærent stykke arbejde for, at Den Afrikanske Union sammen med FN, EU og USA er i stand til at udøve stigende pres på den sudanesiske regering, som vi har gjort lige fra starten - især som den nederlandske regering, men også EU har gjort i de seneste måneder.
Vi vil også fortsætte med at tilskynde Den Afrikanske Union til at gennemføre FN's forslag. Jeg nævnte en række muligheder: Vi kan øge antallet af observatører, øge den militærstyrke, der støtter observatørerne, øge den civile tilstedeværelse, sende en politistyrke - selv en EU-politistyrke, hvis Den Afrikanske Union anmoder om en sådan. Det er meget vigtigt, at vi arbejder meget tæt sammen, og at Den Afrikanske Union prøver at finde en afrikansk løsning på et afrikansk problem. Vi skal støtte den så meget som overhovedet muligt.
Jeg mener, vi skal følge to parallelle spor med hensyn til opfordringerne til at gribe ind. På den ene side er jeg enig med dem, der har sagt, at et fortsat, kraftigt diplomatisk pres på regeringen i Sudan er et ufravigeligt krav. Det har vi gjort, og det vil vi blive ved med at gøre på de møder, vi har. Næste uge har vi f.eks. et møde med FN. Jeg har også mødtes med flere ministre, og i slutningen af juli inviterede jeg hr. Ismail til Nederlandene. I den anledning fandt der en kraftig meningsudveksling sted om situationen. Løfter blev indgået, men - som vi har set - er de ikke blevet holdt. Derfor skal der også være et andet spor, og det spor består, som mange har nævnt, af sanktioner.
EU undersøger for øjeblikket alle sanktionsmuligheder meget omhyggeligt, men vi mener, at sanktionerne skal være effektive. De skal virkelig ramme regeringen, og samtidig skal de være altomfattende, så sammen med Kommissionen og Rådets sekretariat er vi i gang med at skitsere en omfattende undersøgelse af, hvilke sanktioner der er mulige. Blandt disse sanktioner overvejer vi olieboykot, våbenembargo og mange andre muligheder for at gøre det krystalklart for den sudanesiske regering, at vi mener det alvorligt. 
Som kommissær Nielson nævnte, må vi på den anden side ikke glemme, at humanitær bistand er af afgørende betydning. Når man taler med hr. Lubbers eller hr. Pronk - som jeg har gjort for nylig - er det meget klart, at et aspekt er situationen med hensyn til den sudanesiske regering. Det andet aspekt vedrører den humanitære bistand, hvor situationen for øjeblikket er forfærdelig. Også der gør EU alt, hvad det kan.
Hvad angår fru Boninos forslag vedrørende Den Internationale Straffedomstol, kan De nok forstå, at jeg er fuldstændig enig. Den Internationale Straffedomstol med hovedsæde i Haag er noget, vi bakker op omkring, så snart vi har mulighed for det. Vi skal dog ikke glemme, at vi først skal drøfte situationen i FN med udgangspunkt i hr. Pronks rapport. Derefter skal FN's Sikkerhedsråd fremsætte en begæring, hvorefter vi kan indbringe sagerne for Den Internationale Straffedomstol.
Jeg kan kun gentage, at vi er meget bekymrede over situationen. Vi tager alt det, De har sagt, i betragtning og tager det meget alvorligt. Vi er yderst bevidst om de lidelser, befolkningen udsættes for, og om, hvad der er sket. Hvad enten vi kalder det folkedrab eller ej, er situationen meget alvorlig. Vi skal være villige til at gribe ind. I mellemtiden afventer vi resultatet af FN's snarlige drøftelser. 
Nielson,
    Hr. formand, jeg vil gerne advare mod brugen af ordet folkedrab. For øjeblikket er der ikke noget officielt bevis på, at det er den korrekte betegnelse for de pågældende hændelser. Dette er en umulig diskussion, for når først ordet er sagt, virker alle forsøg på at klarlægge og analysere det blot som et forsøg på at dække over det, det ser ud som eller lyder som, et forsøg på at gøre det let at forstå. Det er meget alvorligt. Forhastet brug af bestemte ord, hvor man handler og taler, som om disse ord var de faktiske kendsgerninger, er ikke den korrekte måde at forklare offentligheden på, at det, vi ser, er uacceptabelt og skal stoppes. Dette skridt og brugen af en vis terminologi på dette tidspunkt kan efter min mening være problematisk. Vi skal først lægge kendsgerningerne fast, og jeg forventer snart, at dette sker.
Der er her en risiko for, at jeg selv og andre synes at tage for let på situationen. Men på trods af den risiko vil jeg gerne understrege, at i lyset af den traditionelle straffrihed i disse forhold er det efter min mening vigtigt, at Den Afrikanske Union er blevet opfordret til at gøre noget og ikke sidder passivt og venter på, at regeringen skal give efter. Den Afrikanske Union er fuldt offentligt indstillet på at lægge pres på regeringen og bestræber sig for øjeblikket på at øge sit engagement i Darfur både kvantitativt og kvalitativt ifølge mandatet. Det skal vi støtte. Det er en ny oplevelse for det såkaldte internationale samfund at kunne relatere til og støtte noget som dette, hvilket vi aldrig før er stødt på i en afrikansk krise.
Vi skal gøre endnu mere. FN's rolle er yderst væsentlig. Hele Afrikas ønske om via Den Afrikanske Union at bruge det nyoprettede Freds- og Sikkerhedsråd har dannet grundlag for FN's indgriben. Uden dette ville der have været meget lidt grund til optimisme. Selv ordet optimisme er måske malplaceret i denne sammenhæng.
Hvad kan vi gøre for at udøve størst muligt pres? Jeg har stadig ikke undertegnet landestrategidokumentet for Sudan. Der er over 400 millioner euro til rådighed via ubrugte midler - som ikke har kunnet bruges til normale aktiviteter inden for udviklingssamarbejde i de mange år, kampene mellem nord og syd har varet - og flere penge fra den niende EUF. Dette store beløb kan først stilles til rådighed, når vi har set en omfattende fredsaftale. Det er den barske politiske virkelighed, og det kommer ikke som nogen overraskelse for nogen - hverken her eller i Khartoum - at situationen i Darfur skal ses som en del af enhver definition af fred i landet. Dette pres er et afgørende element i vores anstengelser for at skubbe tingene i den rigtige retning.
Vi vil i det kommende år ikke blot blive konfronteret med kravene om humanitær bistand. Vi skal også forberede os på at sikre levebrødet for de mennesker, vi håber at kunne hjælpe med at vende tilbage til deres hjem hurtigst muligt. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær.
Jeg har modtaget et beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.(1)
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen onsdag kl. 12.00.(2)

