
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 20. juni 2006, for genoptaget.
Formanden.
   - Ti år efter Dutroux-sagen er Belgien igen blevet ramt af et nyt grusomt drama. To piger, Stacy Lemmens og Nathalie Mahy, er blevet myrdet. Deres navne føjer sig til Julie og Melissas, Ans og Eefjes og Leylas. På vegne af Europa-Parlamentet vil jeg gerne kondolere deres familier.
Der er måske nogen, der tænker, at det drejer sig om et isoleret tilfælde, som kun berører ofrene, men hvornår bliver et isoleret tilfælde til et samfundsspørgsmål? Efter min mening drejer det sig om et samfundsspørgsmål, og uanset om det er i Belgien eller i et hvilket som helst andet land, hvor der kan ske sådanne tragedier, kan vi ikke forholde os ligegyldige, når det er selve uskylden, der bliver myrdet.
Vi har en forpligtelse til at tænke dybt over, hvorfor og hvordan der i vores udviklede og civiliserede samfund bliver ved med at forekomme denne slags adfærd. Det skal politik også bruges til, nemlig til at forebygge den, til at undgå den, til at hjælpe ofrenes familie og til at undgå, at glemslen gør, at den samme dramatiske hændelse sker igen efter nogen tid.
Jeg tror derfor ikke, at vi giver efter for dette dramatiske øjeblik, som offentligheden gennemlever, når vi rejser os og mindes disse ofre, for det drejer sig ikke om en enkeltstående, isoleret hændelse, en begivenhed, som kun fortjener en kort omtale på nyhedssiderne. Nej, vi står over for et reelt problem i vores samfund, der har meget at gøre med menneskesjælens mørke dybder.
Mens jeg forberedte disse ord, hørte jeg også nyheden om en tragisk togulykke, der sandsynligvis har kostet 40 mennesker livet og såret i hundredvis af andre i Valencia.
Derfor synes jeg, at dette er en god lejlighed til, at vi alle iagttager et minuts stilhed til minde om alle disse ofre. 
Formanden.
   - Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 29. juni 2006 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 130 og 131 er omdelt. Der er foreslået følgende ændring: 
Der er kommet en anmodning fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om i henhold til artikel 168 at henvise fru Roures betænkning om personoplysninger (politisamarbejde og retligt samarbejde), som vi skal stemme om tirsdag formiddag, til fornyet udvalgsbehandling.
Fru Roure, ønsker De at uddybe udvalgets forslag? 
Martine Roure (PSE ),
   Hr. formand! Jeg vil gerne have min betænkning om rammeafgørelsen om databeskyttelse henvist til fornyet behandling i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender.
Jeg skal minde om, at vi på vores seneste plenarforsamling anmodede Rådet om en klar holdning og et klart engagement vedrørende de ændringsforslag, Europa-Parlamentet havde stillet. Vi har stadig ikke fået noget svar fra Rådet.
Jeg ved, at det finske formandskab ønsker at arbejde meget seriøst sammen med os om dette emne. Derfor har vi brug for mere tid, og derfor anmoder vi om, at betænkningen henvises til fornyet udvalgsbehandling, og at den afstemning, der efter planen skal finde sted i morgen, udsættes til mødeperioden i september. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indlæg af et minuts varighed om politisk vigtige sager.
Manolis Mavrommatis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I forbindelse med afholdelsen af VM i Tyskland vil jeg benytte denne lejlighed til at lykønske organisatorerne og den tyske regering med de indførte sikkerhedsforanstaltninger, der fungerer perfekt, og ikke mindst med den gæstfrihed, der udvises over for udenlandske statsborgere, der besøger Tyskland. 
Jeg vil desuden gerne benytte denne lejlighed til at understrege den kendsgerning, at Parlamentets bestræbelser, både hvad angår beslutningen om racisme inden for fodboldverdenen og foranstaltninger til forebyggelse af tvungen prostitution i forbindelse med VM, som jeg fordømte på plenarmøde, har givet resultater.
Milliarder af tv-seere verden over ser og hører vores budskab under udsendelsen af fodboldresultaterne. Der er uden tvivl tale om en enestående succes fra Parlamentets side.
Jeg besøgte Tyskland i forbindelse med afholdelsen af VM, og jeg bemærkede, at de tyske myndigheder har gennemført vores forslag i samarbejde med FIFA, og at foranstaltningerne havde en positiv indvirkning. Mange af deltagerne i Tyskland oplever nu den begejstring og bekymring, der udvises over for deres hold, og de fejrer deres sejre i fællesskab. De vender hjem til den forskelsbehandling, racisme og fremmedhad, der var blevet trængt i baggrunden under VM.
Lad denne glædelige afbrydelse tjene os som eksempel. Den viste os, at Europa og hele verden kan acceptere forskelle i et klima præget af lighed, harmoni og gensidig respekt. 
Pál Schmitt (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Opstanden i den polske by Poznan, det første oprør imod det mørke diktatur, der herskede i hele Centraleuropa, blev indledt for 50 år siden i juni 1956. Som ungarsk medlem af Europa-Parlamentet er det særlig vigtigt at mindes heltene fra den demokratiske bevægelse i Poznan, da den ungarske revolution i efteråret 1956 var delvis baseret på og inspireret af solidaritet med denne bevægelse.
Selv om det diktatoriske kommunistiske regime i Østeuropa først brød sammen nogle få årtier senere i 1989, er der ingen tvivl om, at de mange tusinde polakkers og ungareres heroiske selvopofrelse var det første skridt hen imod frihed. Disse demokratiske bevægelser, der kæmpede for borgerrettigheder, viste verden, at de polske og ungarske nationers stærke ønske om frihed ikke kan undertrykkes, selv ikke af sovjetiske tanks og kommunistiske kollaboratører 
Her i Europa, i Europa-Parlamentet, er vi i gang med at skabe fremtidens Europa, men hvis dette projekt skal lykkes, bliver vi nødt til at kende vores historie. Vi bør ikke glemme, at grundlæggende værdier som f.eks. demokrati, frihed, uafhængighed og menneskerettigheder allerede for 50 år siden var så vigtige, at tusindvis af mennesker var rede til at sætte livet på spil for disse værdier. Vi kan kun værdsætte de resultater, vi har opnået i fællesskab, hvis vi er bevidst om disse kendsgerninger. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   - Hr. formand! Rådet, Kommissionen og Regionsudvalget har undertegnet aftaler med den spanske regering om anvendelse af den spanske stats andre officielle sprog i forbindelse med deres aktiviteter.
Præsidiets afvisning af en lignende aftale med Europa-Parlamentet har givet anledning til en højlydt opfordring til at genoverveje beslutningen. Formanden for Xunta'en og formanden for Galiciens parlament har begge sendt en henvendelse, hvori de anmoder om en positiv afgørelse.
Præsidiet vil behandle spørgsmålet igen på dets møde i dag. Parlamentet, der som en fællesskabsinstitution repræsenterer de europæiske borgere direkte, kan ikke lukke sin dør for et institutionelt samarbejde, der giver det midler til at styrke dets forbindelser med borgerne og til at give disses sproglige rettigheder en europæisk dimension.
Mangfoldigheden, der er en kilde til rigdom og gensidig åbenhed, er den virkelige mening med den europæiske enhed og en reel modvægt til at modarbejde globaliseringens ensretningstendenser. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! I sidste uge kunne man læse i de tyrkiske aviser, at det tyrkiske indenrigsministerium var ved at undersøge borgmesteren i Diyarbakirs' rolle under de begivenheder, der fandt sted i denne by for kort tid siden, idet den tyrkiske regering beskylder ham for at have støttet demonstranterne.
De tyrkiske myndigheder har samtidig forhindret 41 kurdiske besøgende i at forlade Istanbul, fordi deres irakiske pas indeholder både arabisk og kurdisk skrift.
Hvordan kan vi forhandle med et land, der ikke har nogen grundlæggende demokratiske institutioner, og som desuden afviser os som institution, idet den tyrkiske udenrigsminister, hr. Gul, har nægtet at fremkomme med en redegørelse under Udenrigsudvalgets næste møde?
Lad os træffe beslutninger, der sikrer, at der ikke venter os overraskelser om få år. Det er muligt, at vi ikke er her længere til den tid, men vi bliver nødt til at være forsigtige med, hvad vi efterlader til de næste generationer. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Vedtagelsen på det seneste plenarmøde af en beslutning, der først og fremmest er udtryk for bagvaskelse af polakkerne og radiostationen , idet den indeholder ubegrundede beskyldninger om homofobi, antisemitisme, fremmedhad og racisme, er en skandale, og jeg har modtaget tusindvis af protester, heriblandt fra folk, der spørger, om nogen af de 301 medlemmer, der godkendte denne machiavellistiske løgn, på noget tidspunkt har lyttet til .
Der er allerede blevet henvist til beslutningen med det formål at tilskynde til vold mod min nation og mod den pågældende radiostation, der også har ikke-katolske lyttere. Jeg vil derfor gerne spørge, om EU's opfattelse af tolerance er et EU, hvor et mindretal påtvinger millioner af lyttere sine egne synspunkter og forsøger at gennemtvinge en superstat med én regering, ét militær og én valuta og derudover én legitim ideologi, hvilket polakkerne har et særligt godt kendskab til som følge af deres erfaringer med tidligere totalitære systemer?
Jeg vil også gerne benytte denne lejlighed til at appellere til de unge medlemmer fra Finland om at udvise respekt for sandheden og for kvinder, hvilket er et minimumskrav selv i mindre sofistikerede kulturer. 
Formanden.
   - Mange tak, fru Krupa. Jeg er nødt til at gøre Dem opmærksom på, at de ikke kun har skrevet til Dem. Parlamentets formand har også modtaget et brev fra formanden for det polske parlament, hvori han giver udtryk for sin bekymring over og afviser den beslutning, som Europa-Parlamentet har vedtaget. Dette brev er blevet viderebragt til medlemmerne af Formandskonferencen, hvor det vil blive genstand for en politisk analyse på dens næste møde. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Alle lande i Europa har én hovedstad og én stor by, f.eks. Madrid og Barcelona, Paris og Lyon og Rom og Milano. Grækenland har mange byer, der kan konkurrere med hovedstæderne, hvad angår livskvalitet.
I Grækenland er den andenstørste by Thessaloniki, alle Balkanlandenes symbol, en by med en historie, der går 2.500 år tilbage, der er opkaldt efter Alexander Den Stores søster - så langt går den tilbage - en by, der var Europas kulturhovedstad for 10 år siden, og som er i sørgelig forfatning. Forureningsniveauet er tre gange så højt som i de øvrige europæiske byer. Der er ikke engang 100 meter vejkryds. Der er ingen sporvogne, ingen metro, selv ikke en overføring. Befolkningen er ved at blive kvalt, da det tager ca. to timer at tilbagelægge en afstand på fem kilometer.
Vi bliver således nødt til at handle. Fru Hübner var så venlig at fortælle mig, at borgmesterens holdning er ineffektiv, eller med andre ord, at han ikke har bedt om hjælp. Dette betyder imidlertid ikke, at borgerne i Thessaloniki skal affinde sig med den livskvalitet, de har i dag. Vi bliver nødt til at gøre noget. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Vi fejrer i øjeblikket 550-årsdagen for en sejr af global betydning. Vi fejrer den kendsgerning, at det lykkedes titusinde soldater i en fæstning ved en ungarsk grænsefæstning, der dengang hed Nándorfehérvár, det nuværende Beograd, at stoppe 100.000 tyrkiske soldater.
Det var en enorm sejr, idet ikke kun Balkanlandene, men også den vestlige kristenhed, var i ekstrem fare, da sultanen rykkede frem langs Donau tre år efter Konstantinopels fald.. Paven var så lettet og glad, at han befalede, at klokkerne skulle ringe kl. 12.00 i alle kirker hver dag. Dette er baggrunden for, at klokkerne har ringet kl. 12.00 i den kristne verden i over 500 år.
Efter sejren i Nándorfehérvár turde tyrkerne ikke true den vestlige verden i 70 år, og den efterfølgende enorme sociale og økonomiske vækst konsoliderede kapitalismen. Sejren viste også, at den kristne verden var i stand til at forsvare sine værdier, når den handlede i fællesskab, idet sejren over den talmæssigt overlegne fjende også kan tilskrives vesteuropæiske lejetropper, hvoraf nogle imidlertid også kæmpede på tyrkisk side. Der blev dannet en strategisk alliance imellem det ungarske katolske kongerige og Balkanlandene, især serberne og albanerne, der senere hen også kom til at omfatte Valakiet. 
Desværre kom der kun frivillige korsriddere fra Ungarn og vores østeuropæiske region, selv om solidariteten på dette tidspunkt burde have været gensidig, hvilket den også bør være i dag. 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne her i Parlamentet fordømme den uacceptable afgørelse, som FIFA har truffet i dag, om at suspendere den græske fodboldforening og forbyde afviklingen af internationale kampe i Grækenland, det land, der har organiseret fantastiske Olympiske Lege, og hvor sportsidealerne har deres oprindelse.
Som svar på et spørgsmål om den retlige ramme for professionel fodbold, fik jeg af den kompetente kommissær, hr. Figel', oplyst, at de nationale myndigheder som udgangspunkt er ansvarlige for afklaringen af lovgrundlaget for afvikling af sportsbegivenheder på medlemsstatsniveau. Kommissionen skal som vogter af traktaterne sikre, at fællesskabsretten overholdes og anvendes fuldt ud.
FIFA har truffet en afgørelse, der underminerer denne vertikale forbindelse mellem EU og medlemsstaterne, og det er uacceptabelt. Kommissæren sagde, og jeg citerer, at FIFA og UEFA, i det omfang de er involveret i økonomiske aktiviteter, skal sikre, at de overholder fællesskabsretten. Vi har retspraksis.
Catherine Guy-Quint (PSE ).
   - Hr. formand! For tre uger siden blev sagen mod den palæstinensiske læge og de bulgarske sygeplejersker indledt i Libyen. Den valgte procedure er meget kompliceret og vil gøre det vanskeligt for de internationale organisationer at hjælpe med at forsvare disse menneskers rettigheder, som er blevet fængslet uden grund. Proceduren indebærer, at der kun afholdes et retsmøde om ugen. Som De kan se, vil det blive vanskeligt at organisere forsvaret. Derudover ved alle, at de forhold, de lægges til last, materielt set ikke er sandsynlige, og at disse borgere har været holdt fængslet og er blevet tortureret gennem syv år.
Vi kunne derfor sammen sige til Libyen, at vores eneste ønske i dag og i fremtiden er at hjælpe de unge libyere, der er blevet smittet med aids, men at vi under ingen omstændigheder vil se, at de tager gidsler fra Europa eller andre steder i verden. I menneskerettighedernes navn, for respekten for Libyen, skal vi sige til myndighederne: "Befri dem!".
András Gyürk (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Aftalememorandummet vedrørende gennemførelsen af gasrørledningsprojektet blev underskrevet i Wien i løbet af ugen. Det er helt klart gode nyheder på et tidspunkt, hvor vi fortsat primært modtager dårlige nyheder på naturgasområdet.
Ud over på de forsyningsproblemer, vi oplevede i begyndelsen af året, forventes yderligere problemer i vinterperioden, og priserne stiger. I denne forbindelse benytter Rusland desuden sin stilling som gasleverandør som et af landets politiske instrumenter på en mere og mere åbenlys måde. Europas og de europæiske forbrugeres sårbarhed stiger således fortsat. 
I denne forbindelse ville Nabucco-rørledningens kapacitet, der ligger på mellem 20 til 30 milliarder kubikmeter, medføre en reel forøgelse af gasforsyningssikkerheden i EU inden for en 10-årig periode. Det skyldes, at Nabucco-projektet indebærer en differentiering både med hensyn til transitruten og forsyningskilden i modsætning til andre forslag, hvor der udelukkende foreslås en alternativ transportrute inden for rammerne af den eksisterende infrastruktur.
Vi bør derfor glæde os over det aftalememorandum, der blev underskrevet i sidste uge, og vi kan konstatere, at Nabucco ikke har nogen reelle konkurrenter for indeværende, hvad angår forøgelsen af EU's naturgasforsyning. 
Jules Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil henlede Deres opmærksomhed på følgende: Den 10. juli 2003 blev den 21-årige svagtbegavede Sibel Yalvac fra Rotterdam arresteret i lufthavnen i den indonesiske hovedstad Jakarta. Der blev hun den 6. april 2004 idømt 10 års fængsel for narkosmugling. To uafhængige nederlandske eksperter, en psykolog og en tilsynsværge, har undersøgt Sibel, og de erklærer hende utilregnelig. Hun kan ikke rigtigt skelne mellem årsag og følge, hun er godtroende, hun har megen fantasi, og hun kan ikke tælle til 12. Sibel er misbrugt af nådesløse kriminelle til deres narkohandel, og hun går nu et årelangt helvede i møde.
Nu er der hvert år i Indonesien omkring uafhængighedsdagen den 17. august en mulighed for at få amnesti. Jeg har sammen med en kollega i Nederlandene, medlem af andetkammeret Harry van Bommel, indledt en aktion for at anmode de indonesiske myndigheder om at vise barmhjertighed og give Sibel amnesti på grund af hendes særlige omstændigheder. Gennem kampagnen "Hjælp Sibel" beder Sibel og hendes fortvivlede familie om, at De støtter denne anmodning. 
Mieczysław Edmund Janowski (UEN ).
   - Hr. formand! For blot et par dage siden, den 29. juni, var det 120-årsdagen for Robert Schumans fødsel, en af grundlæggerne af et forenet Europa. Det er en skam, at denne årsdag gik så upåagtet hen. Det er en skam, da jeg ikke ved, hvad denne hæderlige statsmand ville sige, hvis han var til stede her i dag, hvor Parlamentet er ved at nedbryde endnu en barriere med henblik på at beskytte menneskeheden imod destruktive biomedicinske forsøg.
Vi bliver nødt til at kalde en spade for en spade. Finansieringen af forskning i humane embryoner og embryonale stamceller under det syvende rammeprogram, et program der er nødvendigt på andre områder, skaber et farligt forsøgsområde, der involverer homo sapiens. Humane embryoner er ikke ting, men kimen til et menneskeliv som De, som jeg og som os alle. Hvordan er dette f.eks. foreneligt med overholdelsen af chartret om grundlæggende rettigheder, hvori det hedder i artikel 1: "Den menneskelige værdighed er ukrænkelig. Den skal respekteres og beskyttes"? Hvordan er dette foreneligt med overholdelsen af lovgivningen, der er bindende i mange EU-medlemsstater, herunder Polen? Hvordan er dette foreneligt med respekten for mange europæiske borgeres religiøse overbevisning? Dette er baggrunden for, at jeg opfordrer til eftertanke og til, at denne afgørelse stoppes. 
Marta Vincenzi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Jeg vil gerne gøre Dem og parlamentsmedlemmerne opmærksom på noget, som er bekymrende, nemlig det tilbageskridt, der efter min mening er ved at ske i forholdet mellem EU-institutionerne og den del af civilsamfundet, som forbrugersammenslutningerne repræsenterer. Jeg vil navnlig gerne gøre opmærksom på det seneste eksempel (men der er andre eksempler), nemlig det, der skete for nylig med Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet.
Ifølge bestemmelserne i artikel 25 i forordning nr. 178 af 2002 skal bestyrelsens 14 medlemmer omfatte fire medlemmer, der skal - og jeg citerer fra teksten - "have baggrund i organisationer, der repræsenterer forbrugere og andre interesser i fødevarekæden." I artiklen står der "og" og ikke "eller", men der er faktisk kun blevet udpeget medlemmer, som repræsenterer interesser. 
Tunne Kelam (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne hylde de polske indbyggere i Poznan, der for 50 år siden rejste sig for deres frihed, værdighed og for social retfærdig imod et kommunistisk diktatur indført af Sovjetunionen. Dette efterår vil også markere 50-årsdagen for den ungarske opstand. Disse mærkedage minder os om den opgave, der endnu ikke er blevet fuldført, nemlig integreringen af vores historiske arv med det formål at forene borgernes opfattelse af historien i hele Europa.
Hr. formand, jeg havde en forventning om, at De ville nævne opstanden i Poznan i forbindelse med åbningen af mødet i dag. Jeg glæder mig til at få mere at vide om Francos diktatur i Deres hjemland i morgen. Jeg forventer dog, at de udviser samme interesse for den central- og østeuropæiske historie.
Koenraad Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger! I sidste måned afholdt vi her en forhandling i anledning af de tragiske mord, som en 18-årig sindssyg begik i Antwerpen på en 2-årig pige og hendes maliske babysitter. For 10 dage siden blev min by, Antwerpen, på ny opskræmt af brutal og racistisk vold. I en offentlig bus trampede seks unge indvandrere midt i byens centrum og midt på dagen en 53-årig togfører ihjel, fordi han vovede at bede dem om at larme lidt mindre. Det får mig til at tænke på de to franskmænd, Jean-Claude Irvoas og Jean-Jacques Le Chenadec, som sidste år af lignende grunde blev lynchet i Frankrig under urolighederne i forstæderne.
Også her er der tale om racisme, antihvid, antiflamsk og antifransk racisme. Jeg vil derfor vove at udtrykke håb om, at Parlamentet, som jo er bekymret over enhver form for fremmedhad og intolerance, også nu ufortøvet vil tilrettelægge en aktuel og uopsættelig debat om den eksplosive situation med indvandrere i visse bydele i nogle store europæiske byer. Min myrdede landsmands modige gestus vil i så tilfælde i det mindste ikke have været forgæves. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand! For 18 måneder siden var jeg blandt de over 50 parlamentsmedlemmer, der underskrev appellen, hvori Parlamentet blev opfordret til at støtte indledningen af optagelsesforhandlinger med Tyrkiet. I mit eget parlament stemte jeg ligeledes for indledningen af forhandlinger med Ankara. Det er derfor så meget desto mere beklageligt, at en katolsk præst på ny har været udsat for et mordforsøg i Tyrkiet ifølge de globale medier. Præsten er såret, men har overlevet angrebet. Desværre er dette ikke det første angreb på en ikke-muslimsk præst i dette land. Det forrige angreb havde en tragisk udgang, idet præsten blev dræbt. Jeg er bekymret over, at Tyrkiet ikke respekterer den religiøse frihed. Jeg står ikke alene med denne bekymring. Dette gør det vanskeligere for Tyrkiet at blive optaget i EU. Selv tilhængere som jeg, der går ind for at udvide EU med Tyrkiet, mener, at dette er en kendsgerning. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne udtrykke min alvorlige bekymring over situationen i Mellemøsten og min støtte til det palæstinensiske folk.
Begivenhederne efter bortførelsen af den israelske soldat og Israels repressalier skader på den ene side palæstinenserne som en politisk enhed, da deres repræsentanter, hvad enten der er tale om ministre eller parlamentarikere, bortføres, og da borgere fratages deres pas og opholdsrettigheder, og forarmer på den anden side hele befolkningen, da broer, skoler og pumpestationer og elværker bombes eller stikkes i brand.
Foruden direkte humanitær bistand og opfordring til begge parter om at handle modent og ansvarligt skal vi sætte andre mål og analysere situationen, årsagerne og begge parters mål og de midler, der anvendes til at nå disse, og vi skal også analysere vores egen politiske handlemåde.
Europæiske borgerne kræver, at vi forsvarer principperne om lovlighed, folkeretten og solidaritet. De kræver også, at vi forsvarer de enkelte medlemsstaters og EU's ressourcer, der er blevet anvendt til at finansiere Den Palæstinensiske Myndigheds infrastrukturer, der ødelægges under israelske angreb. 
María Badía I Cutchet (PSE ).
   - Hr. formand! I eftermiddag bliver det endeligt besluttet, om borgerne fra Catalonien, Baskerlandet og Galicien kan anvende deres respektive modersmål i Europa-Parlamentet.
Jeg håber, at brevene fra formændene for henholdsvis det catalonske og det galiciske parlament, der er sendt til Europa-Parlamentets formand, bidrager til at opnå respekt og støtte fra dem, der har modsat sig det, der vil være et stort skridt fremad i bestræbelserne på at bringe mere end 11 millioner mennesker, der taler disse sprog, nærmere på EU.
Det er kun et første skridt, hvorfra vi skal tage yderligere skridt for at opnå fuld anerkendelse af disse borgeres rettigheder, som har gjort deres tradition og europæiske kald til en af hjørnestenene i deres demokratiske samfund.
Jeg vil også gerne, mine damer og herrer, understrege, at når vi forsvarer borgernes brug af den spanske stats andre officielle sprog i deres forbindelser med EU, forsvarer vi også de sproglige rettigheder i alle de medlemsstater, der i dag er medlemmer af EU, og som endnu ikke har fået opfyldt disse rettigheder i forbindelse med Europa-Parlamentets sædvanlige drift. De har vores fulde opbakning. 
Formanden.
   - Tak, fru Badia. Jeg takker Dem, fordi De har gjort mig opmærksom på eksistensen af brevene fra formændene for Cataloniens og Galiciens parlamenter, idet sagen ikke er på Præsidiets dagsorden i dag. Parlamentets tjenestegrene vil undersøge, om nævnte breve er nået frem, eller om de stadig er undervejs. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Arbejderne på Opel General Motors i Azambuja i Portugal, til hvem jeg sender mine hilsener fra dette plenarmøde, kæmper lige nu for at bevare deres arbejdspladser og for virksomhedens fremtid efter truslen om at flytte produktionen til et andet land, hvilket vil betyde tusindsvis af tabte arbejdspladser og få meget alvorlige sociale og økonomiske følgevirkninger.
Europa-Parlamentet har vedtaget flere beslutninger, der indeholder en række henstillinger om virksomhedsudflytninger, og jeg mener derfor, at Parlamentet bør få afklaret, hvilke initiativer Kommissionen har taget for at gøre fællesskabsstøtte betinget af langsigtede aftaler om beskæftigelse og lokal udvikling, sådan som Parlamentet har foreslået. Det samme gælder registrering af misligholdelse af kontrakter begået af virksomheder, der er flyttet ud, og som direkte eller indirekte har modtaget offentlig støtte, afslag på fællesskabsfinansiering eller krav om tilbagebetaling over for virksomheder, der ikke til fulde har overholdt de indgåede aftaler - hvor mange gange det er sket - og de konkrete foranstaltninger, som Kommissionen har truffet til støtte for arbejdstagerne og økonomisk genopretning af de regioner, der rammes af virksomhedsudflytninger, samt udarbejdelsen af en adfærdskodeks for at forebygge udflytning af virksomheder. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på en ny diskriminationssag, der har fundet sted for nylig. Min kollega har lejet en bil hos selskabet Europcar i Bruxelles for at køre til Strasbourg. Udlejningsselskabets medarbejder forklarede ham, at bilen ikke måtte anvendes i østlandene og tegnede et kort over de forbudte områder. Det finder jeg meget mærkeligt, eftersom Europcar har afdelinger i alle de nye medlemsstater. Hvordan kan det være muligt?
Personligt har jeg gennem to år lejet biler i Budapest, og jeg har kørt fra Budapest til Bruxelles, men jeg har aldrig kørt fra Bruxelles til Budapest i en bil fra det samme selskab. Jeg har fået den forklaring, at det er et meget farligt område. Ifølge de statistiske oplysninger stjæles der imidlertid færre biler i Slovenien og Ungarn end i visse af de 15 medlemsstater. Det er selvfølgelig en detalje, men den minder lidt om sagen med den polske blikkenslager. 
Formanden.
   - Vi vil undersøge, hvad der er sket, så vi kan undgå enhver form for forskelsbehandling, og fordi vi ikke kan blive ved med at tilføje nye tilfælde. Efter den polske blikkenslager kan vi ikke nu begynde at tale om den belgiske bil.
Jeg er sikker på, at hr. McCreevy har noteret sig dette. 
Giusto Catania (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Jeg vil gerne kommentere en alvorlig begivenhed, der netop har fundet sted i de sidste par timer, nemlig at 18 emigranter er druknet, mens de var på vej til Kanarieøerne, og at man her til morgen fandt to emigranter mere, som var døde ved Melilla-grænsen mellem Marokko og Spanien.
I henhold til udtalelserne fra regeringsrepræsentanten i Melilla skyldes de to dødsfald brugen af skydevåben. Her i Parlamentet har vi tidligere kritiseret den spanske civilgardes brug af skydevåben over for indvandrerne. Den spanske avis bekræfter, at der blev brugt pistoler for at skræmme de indvandrere væk, som ville krydse Melilla-grænsen.
Alt dette er efter vores mening meget alvorligt, hr. formand, og vi vil gerne spørge Dem, om formandskabet kan undersøge disse påstandes rigtighed, så vi finder ud af, om den spanske civilgarde virkelig har brugt skydevåben for at forhindre, at indvandrere krydsede Melilla-grænsen.
Efter vores opfattelse er alt dette meget alvorligt, og vi mener, at Europa-Parlamentet straks bør gribe ind på dette område, så man undgår, at der er flere, som dør på grænsen mellem Marokko og Spanien. 
Bogdan Golik (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på et problem, der opstod for et par uger siden, og som vi også oplevede sidste år. Det drejer sig om razziaer i polske byggefirmaer i Tyskland og deres ødelæggelse. Mange virksomheder er bange for at udtale sig om dette problem, og nogle virksomheder har fortalt om episoder, der er opstået under finans- og toldkontrollørernes inspektioner, der minder mig om scener fra Anden Verdenskrig.
Jeg vil blot nævne ét eksempel. Selskabet Westbud, der har opereret på det tyske marked i 16 år, blev kontrolleret i sidste uge af 250 embedsmænd. Den tyske avis offentliggjorde på forsiden et billede af en polsk arbejder opstillet foran en mur med hænderne op ad væggen, samtidig med at han blev kropsvisiteret af told- og finanskontrollører. Selskabet har været i drift i 16 år. Selskabets computere blev konfiskeret sammen med 1,2 millioner euro. Hvordan skal disse selskaber kunne operere i EU? 
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Hr. formand! Den irske fredsproces befinder sig på et kritisk stade. Den irske og den britiske regering har givet de politiske partier en frist til den 24. november 2006 for at nå til enighed om en aftale. Ian Paisleys Demokratiske Unionistparti har imidlertid ikke vist interesse i en deling af magten eller i fredsprocessens udvikling, og de to regeringer har givet partiet lov til at hindre ethvert fremskridt.
Den irske og den britiske regering er nødsaget til at gribe ind for at sikre gennemførelsen af langfredagsaftalen fra 1998 (Good Friday Agreement), der er en international traktat. Jeg opfordrer det finske formandskab til at tilskynde alle berørte parter til at gøre fremskridt og anmoder Parlamentet og formanden om at tilslutte sig denne opfordring. Hvis der ikke sker fremskridt, er der risiko for, at fredsprocessen falder yderligere fra hinanden. 
Siiri Oviir (ALDE ).
   - Hr. formand! I sin skriftlige erklæring anklager kommunisten Daniel Strož estlænderne for massehenrettelse af jøder under Anden Verdenskrig. Det er en grov løgn, der ikke er baseret på kendsgerninger. Det jødiske folk har tværtimod levet side om side med estlænderne som én stor familie gennem århundreder. Estland vedtog allerede i 1925 en lov om minoriteters kulturelle selvbestemmelse. Det var en ekstraordinær begivenhed i hele verden på det tidspunkt, og Estland kom i jødernes gyldne bog.
Under Anden Verdenskrig kom estlænderne jøderne til undsætning, og til minde herom er der blevet plantet et mindetræ i Yad Vashem Park i Jerusalem. Estland var det eneste besatte land, hvor det ikke lykkedes at gennemføre provokerende programmer. Jeg ved ikke, hvad der fik Daniel Strož til at offentliggøre denne erklæring. Tåbelighed eller noget andet? Det er ligegyldigt. 
Dariusz Maciej Grabowski (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Det lykkedes bilfabrikken i Warszawa, der indtil 2000 var ejet af det koreanske selskab Daewoo, at undgå en konkurs, at betale 92 % af sine gældsposter og nedskære antallet af ansatte med to tredjedele takket være ledelsens og personalets beslutsomhed. Fabrikken anmodede den polske regering om et lån på grundlag af omstruktureringsplanen. Dette lån kan kun blive ydet, hvis det anbefales af EU-kommissæren for konkurrence. Fabrikken har indgået værdifulde langfristede kontrakter, hvorfor der ikke burde være vanskeligheder forbundet med at få lånet godkendt. Ifølge medierne overvejer kommissæren for konkurrence imidlertid efter et møde med den polske økonomiminister i Bruxelles at nægte at anbefale lånet. Dette vil skade fabrikken og være et forsøg på at tvinge fabrikken ud i en konkurs, og det vil først og fremmest være til skade for en retfærdig konkurrence i EU.
Hvis embedsmænd i Bruxelles nægter denne godkendelse, handler de ikke i almenvellets interesse, men på vegne af udvalgte kapitalgrupper og bilkoncerner. Det kan vi ikke støtte. 
Formanden.
   - Hermed er dette punkt afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er interimsbetænkning af Diana Wallis for Undersøgelsesudvalget om krisen i Equitable Life Assurance Society om krisen i Equitable Life Assurance Society (2006/2026(INI)) (A6-0221/2006). 
Diana Wallis (ALDE ),
   Hr. formand! Det glæder mig at fremlægge vores interimsbetænkning, og jeg vil gerne takke vores sekretariat, formanden for udvalget og medlemmerne for deres støtte og indsats. Udgangspunktet for denne betænkning var en katastrofal personlig begivenhed for tusindvis af EU-borgere, nemlig tabet af deres pensionsinvesteringer. Parlamentets udfordring er nu at udøve sine beføjelser til at kontrollere EU-lovgivningen. Vi har måske en chance, der kun kommer én gang i livet, for at se nærmere på, hvordan EU-lovgivningen gennemføres, med udgangspunkt i et specifikt direktiv. Har EU-institutionerne handlet korrekt? Har medlemsstaterne handlet korrekt? Hvordan kan vi gøre det bedre fremover? Dette passer godt ind i vores bredere dagsorden for bedre lovgivning.
I forbindelse med fremlæggelsen af betænkningen ønsker jeg indledningsvis at komme ind på to aspekter i processen, nemlig et generelt og et specifikt aspekt. Dette er det første undersøgelsesudvalg af denne art i 10 år. Vi har hver gang chancen for at lære, hvordan vi gør det bedre fremover, og for at opbygge vores egen institutionelle viden.
Vi er som altid blevet bedt om at udarbejde en interimsbetænkning, men hvis vi skal aflægge rapport på behørig vis, skal alle oplysningerne, alle undersøgelserne og alle besvarelserne af vores forespørgsler være tilgængelige. Det er temmelig distraherende at være forpligtet til at udarbejde en interimsbetænkning som en formssag, selv om vi selvfølgelig gerne vil holde vores kolleger orienteret om vores arbejde. Vi kan måske overveje, hvordan vi skal forholde os til dette spørgsmål fremover. 
Dette bringer mig frem til det specifikke aspekt. Vores undersøgelse vedrører sagens EU-aspekter. Der er allerede blevet gennemført omfattende undersøgelser i Det Forenede Kongerige, og det britiske parlaments ombudsmand fremlægger en endnu mere tilbundsgående undersøgelse i november 2006. Det ville være tåbeligt at offentliggøre vores betænkning, før vi har fået kendskab til oplysningerne i denne rapport. Den britiske ombudsmand har haft nem adgang til mange af de berørte parter i Det Forenede Kongerige. Det er meningsløst at gentage denne øvelse, men det ville ligeledes være meningsløst, hvis vi ikke tog højde for disse resultater. Vi har derfor brug for lidt mere tid. Der tages højde for dette i betænkningen, og vi anmoder Parlamentet om at godkende vores anmodning om at få et par måneder mere til udarbejdelse af vores endelige betænkning.
Jeg vil nu orientere om, hvor langt vi er nået. Dette fremgår især af bilaget til betænkningen. Vi har fastlagt vores arbejdsmetode, der omfatter en række sammenlignende undersøgelser, der er blevet bestilt. Vi har allerede hørt en lang række vidneudsagn, først og fremmest fra mange af ofrene. Deres historier har været hjertegribende. De har gjort mig vred - vred over, at deres erfaringer med vores indre marked for finansielle tjenester har skuffet dem. For disse mennesker har dette marked ikke betydet nye muligheder, men snarere tab af deres livsopsparing og manglende klagemuligheder.
Vi har fået yderligere oplysninger om Kommissionens gennemførelseskontrol - eller rettere sagt checkliste. Vi har muligvis brug for flere kontroller fremover. Vi har set de vanskeligheder, der er forbundet med transpositionen af EU-lovgivningen i medlemsstaternes eksisterende rets- og lovgivningssystemer. Den passer ikke altid ind. Vi har erfaret, at EU-lovgivningen kan skabe falske forventninger, i denne sag navnlig om mulighederne for at søge erstatning. Måske går noget af lovgivningen tabt på medlemsstatsniveau i forbindelse med oversættelsen.
Derudover mangler der en stor brik i puslespillet, nemlig adgang til retssystemet. Hvor er denne adgang i et system baseret på oprindelseslandsprincippet? Lad dette være den egentlige lære for os alle. I forbindelse med undersøgelsen har vi hørt udsagn fra vidner, der sendes fra Herodes til Pilatus. I et notat til os om hjemlandets og værtslandets myndigheder har Kommissionen nu indrømmet, at systemet ikke fungerer. Lad mig læse op: "Direktivet kan kun fungere ordentligt, hvis der er et godt samarbejde mellem hjemlandets og værtslandets myndigheder. Det er ikke tilfredsstillende, hvis forurettede forsikringstagere henvises af værtslandets myndighed til hjemlandets myndighed og derefter af hjemlandets myndighed sendes tilbage til værtslandets myndighed, således at de ender i en situation, hvor ingen af myndighederne agter at gå ind i sagen. Kommissionen har til hensigt at drøfte dette spørgsmål yderligere med medlemsstaterne". Det håber jeg så sandelig! Jeg håber, at vi med denne undersøgelse - om ikke andet - kan råde bod på denne uretfærdighed.
Dette var en antydning af, hvor langt vi er nået indtil videre, og vi er slet ikke færdige endnu.

Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Jeg vil gerne udtrykke min anerkendelse af den fremragende indsats, der allerede er blevet ydet af Undersøgelsesudvalget om Krisen i Equitable Life Assurance Society under formandskab af fru McGuinness og af ordføreren fru Wallis.
Den interimsbetænkning, som vi drøfter i dag, indeholder en kort gennemgang af udvalgets mandat og arbejdsplan. Som det angives i betænkningen, er det for tidligt at drage konklusioner. Udvalget fortsætter indsamlingen af oplysninger. Vi afventer alle med interesse den anden rapport fra det britiske parlaments ombudsmand.
Kommissionen har fra starten erklæret sig villig til at samarbejde fuldt ud med undersøgelsesudvalget. Vi har tilvejebragt al den dokumentation og alle de oplysninger, som udvalget har anmodet om, og agter fortsat at yde al den støtte, vi kan. Jeg vil hellere end gerne give møde for udvalget i november.
Equitable Life-sagen har skabt store kvaler og medført økonomiske tab for mange borgere, og vi skal drage de rigtige erfaringer for fremtiden. I denne forbindelse er formålet med vores igangværende solvens II-forsikringsprojekt at bidrage til den økonomiske styrke i alle forsikringsselskaber i EU. Solvens II sigter på at øge beskyttelsen af forsikringstagerne og at forbedre og uddybe EU-lovgivningen og overvågningen på forsikringsområdet. Der indføres risikobaserede beregninger af de solvenskrav, der stilles til forsikringsselskaber. Beregningen af forsikringsmæssige forpligtelser harmoniseres, og der indføres tiltag til fremme af en øget konvergens af tilsynspraksis.
Jeg er sikker på, at disse bestræbelser vil skabe en ramme, der vil medvirke til at forhindre, at der indtræffer en økonomisk krise af denne art igen. 
Robert Atkins,
   Hr. formand! Jeg er noget af en torn mellem to roser, nemlig fru Wallis, der udtrykte sig så glimrende i dag i egenskab af ordfører, og den dygtige og charmerende fru McGuinness, formanden for vores udvalg. Det betyder, at jeg ofte føler mig fanget mellem disse to, men de har gjort en fremragende indsats, som det fremgår af fru Wallis' indlæg i dag.
Vi har afholdt adskillige møder, hvor mange organisationer og enkeltpersoner har fremlagt oplysninger, der bekræfter mig i, at dette særlige udvalg var meget nødvendigt. De personer, vi talte med, har gjort et stort indtryk på os, og vi blev meget vrede over og endog berørte af deres økonomiske og følelsesmæssige tab. Vi har også hørt fra nogle af de lovgivningsansvarlige. Jeg mener ikke, at det for indeværende er blevet påvist, at der har været tale om forsømmelse eller strafbare handlinger, men jeg vil beskrive deres adfærd som efterladenhed.
Der er endnu ikke draget nogen faste konklusioner, men smuthullet er blevet afsløret. Hvis en tysker eller en irlænder køber en forsikring af et britisk selskab, er de britiske reguleringsmyndigheder ansvarlige for det pågældende selskabs finansielle redelighed. De tyske og irske reguleringsmyndigheder spiller tilsyneladende ingen rolle i denne forbindelse, men det hjælper ikke EU-borgeren, da det er upraktisk, besværligt og dyrt at gå videre med sagen over for de britiske myndigheder, hvis han måtte ønske dette.
Kommission er nødsaget til at behandle dette spørgsmål. Vi forsætter vores undersøgelse, men vi har ikke nogen tryllestav, der kan genskabe de forurettede forsikringstageres formuer. Som fru Wallis fremførte, skal vi lukke smuthullerne, lære af erfaringerne og forbedre situation, navnlig da den vedrører Kommissionens virke. 
Proinsias De Rossa,
   Hr. formand! Jeg glæder mig over forhandlingen her i aften om fru Wallis' interimsbetænkning, som der var bred enighed om i undersøgelsesudvalget.
Et af de ganske særlige aspekter i denne sag er det forhold, at forsikringstagere uden for Det Forenede Kongerige, der købte forsikringer af Equitable Life, gjorde dette i den tro, at de var beskyttet af EU, og at reguleringsmyndighederne i deres eget land ville beskytte dem. De opdagede herefter for et par år siden, at de rent faktisk ikke har nogen beskyttelse overhovedet. Da de 8.300 investorer i Irland og omkring 4.000 investorer i Tyskland, der havde sat penge til side til deres pensioner, henvendte sig til deres respektive reguleringsmyndigheder, fik de besked om at henvende sig til de britiske reguleringsmyndigheder. De forventede ikke denne behandling.
I betænkningen fremhæves et andet vigtigt aspekt, nemlig den måde, hvorpå denne sag er nået frem til Parlamentet gennem Udvalget for Andragender. Dette udvalg er et af de mest effektive midler til at bringe EU tættere på borgerne.
Kommissæren og andre har fremført, at det er for tidligt at drage konklusioner. En af de konklusioner, jeg er nået frem til, er imidlertid, at vi bliver nødt til at se nærmere på reguleringen af finansielle tjenester, da vi tilsyneladende forventer, at reguleringsmyndighederne varetager to opgaver, der er klart forskellige. Den ene opgave er at sikre, at markedet for finansielle ydelser er stabilt, og den anden er at sikre investorens interesser. Det er måske muligt på ét plan, da en investor i pensionsfonde helt klart er interesseret i markedets stabilitet. Når det virkelig gælder - når der er risiko for, at et ministerium bliver stillet over for store erstatningskrav - beskytter reguleringsmyndighederne markedet eller investoren? I denne sag havde det britiske finansministerium det direkte ansvar for reguleringen af Equitable Life, og ministeriet ville være blevet mødt med erstatningskrav på flere milliarder engelske pund, hvis ministeriet havde besluttet at lukke Equitable Life. Ministeriet undlod at lukke selskabet. Jeg mener, at vi i forbindelse med solvens II er nødsaget til at se nærmere på de opgaver, som reguleringsmyndighederne forventes at udføre, og adskille disse to funktioner. 
Paul van Buitenen,
   Hr. formand! Jeg vil indledningsvis takke fru Wallis for hendes betænkning. Jeg er enig i, at det er for tidligt at drage konklusioner, men jeg vil gerne fremføre et par bemærkninger. 
Den første bemærkning vedrører solvens. Spørgsmålet, om selskabet var solvent eller ej i den periode, der gik forud for krisen, har flere konsekvenser. Det berører forsikringstagernes muligheder for at forsvare deres rettigheder og interesser, og har derudover også indvirkning på de britiske myndigheders og evt. Kommissionens ansvar.
De britiske myndigheder understregede, at Equitable Life ikke tidligere har haft solvensproblemer, og at de altid har overholdt EU-lovgivningen. De britiske myndigheder meddelte også, at forsikringsselskaber kan værdiansættes på en række forskellige måder. Hvis solvensen kan beregnes på forskellige måder, hvordan er det så muligt at gennemføre en ordentlig analyse?
Det fremgår klart, at direktivet skal sikre, at et forsikringsselskab ikke forvaltes på en sådan måde, at selskabets solvens på lang sigt bringes i fare. Det fremgår også klart, at direktivet forpligter medlemsstaterne til at træffe hensigtsmæssige og nødvendige foranstaltninger i forhold til selskabet, dets bestyrelsesmedlemmer eller ledelse eller de personer, der kontrollerer selskabet, for at forhindre eller afhjælpe eventuelle ulovligheder, der skader forsikringstagernes interesser. 
Jeg tvivler på, at dette er sket. Den kendsgerning, at de britiske myndigheder altid har anset Equitable Life for at være solvent, havde også konsekvenser for kunder og myndigheder i andre medlemsstater. Det kom tilsyneladende bag på både kunder og myndigheder i Irland og Tyskland, da krisen brød ud.
Jeg har også en bemærkning relateret til oprindelseslandsprincippet, nemlig vedrørende tilsyn og tilvejebringelse af oplysninger. De britiske myndigheder, der også var ansvarlige for tilsynet med selskabets aktiviteter i andre lande, informerede ikke på noget tidspunkt de andre lande om, at der var et problem. Det var måske, fordi de ikke ønskede at anerkende dette. Set i bakspejlet ser det helt ærligt ikke ud til, at tilsynet har virket.
Det andet problemet forbundet med oprindelseslandsprincippet er de manglende klagemuligheder for forbrugere, der er blevet sendt frem og tilbage af de nationale myndigheder. Forbrugere, der havde tillid til, at EU ville garantere dem den samme stilling og beskyttelse, hvis de købte forsikringer på det indre marked, som hvis de havde købt disse på det nationale marked, kom i en situation, hvor der ikke var nogen, der ville påtage sig ansvar for deres forsøg på at få erstatning for deres tab.
Set fra forbrugerens synspunkt viste oprindelseslandsprincippet sig at være et pingpongspil. Der er tilsyneladende et stort hul i EU-lovgivningen på dette område. EU bør træffe yderligere foranstaltninger til beskyttelse af den enkelte borger. 
Marcin Libicki,
   Hr. formand! Jeg vil først og fremmest lykønske fru Wallis, der er en meget erfaren advokat og en fremragende ordfører. Fru Wallis har udarbejdet en lang række betænkninger, som er karakteriseret ved et enestående præcist juridisk sprog og en fremragende klar beskrivelse af kendsgerningerne. Fru Wallis er også medlem af Udvalget for Andragender. Jeg har den ære og glæde at samarbejde med hende i dette udvalg, og jeg har altid stor respekt for hendes arbejde. Dette gælder også den betænkning, vi drøfter i dag.
Equitable Life-sagen blev i første omgang forelagt Udvalget for Andragender. Udvalget glæder sig meget over, at sagen drøftes på Parlamentets plenarmøde.
Forsikringsspørgsmål er et utrolig følsomt område. Vi husker alle tydeligt Lloyds-sagen, som vi kiggede nærmere på for nylig. Disse sager går ud over mange mennesker, i denne sag de mange tusinde mennesker, der lagde deres fremtid i hænderne på forsikringsselskabet Equitable Life. Netop som de når pensionsalderen, viser det sig, at de står tilbage uden midler, og at der er blevet begået en stor uretfærdighed imod dem. Vi må undersøge denne sag meget nøje, men den vedrører også et andet spørgsmål, nemlig effektiviteten af vores indsats. Fru Wallis udtalte meget rammende, at det ikke blot er et spørgsmål om at gennemføre eller vedtage direktivet, men både et spørgsmål om at gennemføre direktivet og involvere alle de parter, der berøres af direktivet.
Heri ligger det problem, som vi ofte står over for, nemlig at Parlamentets såvel som de andre EU-organers beslutninger til tider ikke er så effektive, som de burde være. Når Parlamentet vedtager en bestemt holdning, bør det være vigtigt for os, at denne holdning til spørgsmålet (jeg tænker lige nu på forsikringssagerne, og navnlig på Equitable Life-sagen) gennemføres i sin helhed, således at Parlamentet ikke blot vedtager en afgørelse eller en beslutning, uden at der sker yderligere. De mange mennesker skal have erstatning for det tab, de har lidt, og det er utrolig vigtigt, at vores indsats er effektiv på dette område.
Fru Wallis foreslog i sin betænkning, at Parlamentet ser på dette spørgsmål og vedtager en beslutning, der vil gøre udvalgets arbejde nemmere fremover. Jeg opfordrer på det kraftigste Parlamentet til at støtte alle de forslag, som fru Wallis har stillet i sin betænkning på vegne af undersøgelsesudvalget.
Jeg lykønsker fru Wallis, og jeg håber, at der vil blive fundet en tilfredsstillende løsning på dette spørgsmål såvel som for de mennesker, der har lidt tab i forbindelse med Equitable Life-sagen. 
Ashley Mote (NI ).
   - Hr. formand! Dette er en sjælden lejlighed for mig. Jeg har over et minuts taletid, og for en gang skyld er jeg ikke uenig med nogen!
Jeg vil gerne understrege et par af de aspekter, der er blevet fremdraget, og se på dem fra en lidt anden vinkel. Fru Wallis og ikke mindst Sir Robert Atkins berørte en række praktiske aspekter. Sagen er, at vi har haft mange potentielle vidner på vores liste. Vi har hørt nogle få vidneudsagn og vi bør høre en hel del flere, hvis vi får mulighed herfor, herunder fra mange af de vigtigste vidner.
Et andet praktisk problem er, at for mange af disse vidner deltog i det samme møde, og der var således kun meget kort tid til at høre deres vidneudsagn. Der har ikke været tale om et egentligt krydsforhør. De er ikke under ed, og vi har ikke haft mulighed for at indstævne dem. Der har også været praktiske problemer forbundet med det uundgåelige behov for tolkning. Samlet set er der tale om forholdsvis alvorlige svagheder, selv om hele udvalget gør sit yderste for at overvinde disse.
Som eksempel på dette kan jeg nævne, at den britiske regering mødte talstærkt frem. En talsmand fra ministeriet, finansmyndigheden og regeringens aktuarafdeling ankom i samlet flok, og det var tydeligt, at de i allerhøjeste grad havde indøvet deres roller. De jagtede i flok, de stod sammen og vi var ude af stand til at bryde ind eller kontrollere kendsgerninger, da de var mødt frem med den hensigt ikke at vedgå noget og ikke at give indrømmelser. Selv deres besvarelser af specifikke spørgsmål var undvigende. Som et levende eksempel herpå kan jeg nævne, at de benægtede at regeringen eller ministeriet havde noget kendskab til problemer i Equitable Life i de 10 år, der gik, før vi fik besked - og vi har beviser på det modsatte.
Med hensyn til spørgsmålet om delt forvaltning, der er blevet rejst af andre, forekommer det mig, at i denne sag er delt forvaltning lig med ingen forvaltning overhovedet. De irske myndigheder troede, at den britiske regering førte tilsyn med Equitable Life. Hvis dette var tilfældet, fik ingen noget at vide. De irske myndigheder blev således holdt i uvidenhed.
Hvis f.eks. et lettisk selskab, der leverer finansielle tjenesteydelser, i dag begyndte at gøre forretninger i hele EU, ville de enkelte medlemsstater tilsyneladende formode, at den lettiske regering var tilfreds med forholdene i selskabet, men det er ikke nødvendigvis tilfældet. Dette har intet med Letland at gøre, men blot et eksempel. Hvis dette selskab havde hjemsted uden for EU, ville de enkelte medlemsstater kontrollere det grundigt. Det er et problem. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Som formand for undersøgelsesudvalget kan jeg forsikre hr. Mote om, at de vidner, der ikke fik mulighed for at svare, - det har vi garanteret os! Jeg vil opfordre medlemmerne af udvalget til at skærpe deres forhørsteknik, således at vi får svar. Det er vigtigt. Jeg vil gerne sige til min veltalende ven, Sir Robert Atkins, at om end han beskrev ordføreren og undertegnede som roser, vil vi hellere være en torn i øjet på systemet, da der er noget helt galt. Der er nogle, der er kommet meget galt af sted, og systemet har svigtet dem.
Alle andragere har fortalt os om de katastrofer, der har ramt enkeltpersoner. Jeg er enig med ordføreren i, at denne interimsbetænkning er temmelig distraherende, men den er alligevel vigtig, da den åbner parlamentsmedlemmernes øjne for detaljens betydning. Vi træffer afgørelser, vi går hjem, og vi glemmer herefter, at de afgørelser, vi træffer her, gennemføres i medlemsstaterne. Som lovgivere træffer vi til tider de forkerte afgørelser, og jeg tror, at dette stadig kan blive en konklusion på Equitable Life-sagen.
Vi har endnu ikke draget nogen konklusioner, men vi har konstateret én ting, nemlig, at reguleringsmyndighederne spillede pingpongspil med forsikringstagerne. Det er vigtigt at gennemdrøfte værtslandets rettigheder og oprindelseslandets forpligtelser.
Jeg mener, at der er ét afgørende spørgsmål, der skal besvares. Nogle siger, at de kender svaret, men jeg er ikke nået frem til en konklusion. Hvem kendte til vanskelighederne i Equitable Life, og hvornår fik de besked? Blev andre orienteret? Blev reguleringsmyndighederne i de øvrige medlemsstater med andre ord orienteret så hurtigt som muligt? Forholder det sig ikke således, at reguleringsmyndighederne, i det omfang direktiverne gennemføres, ikke må afsløre fortrolige oplysninger, der kan afholde en forsikringstager fra at investere i selskaber med problemer som Equitable? Dette er et afgørende spørgsmål.
Ud over den indsats, vi gør i dag, er der ingen tvivl om, at Equitable har skabt bitterhed hos taberne og andre, der har set begivenhederne udvikle sig, og der er ingen støtte til dem, der forsøger at tilskynde borgerne til at investere i pensioner. Resultaterne af vores undersøgelse vil være afgørende for fremtiden. Vi hører fra alle sider, at solvens II lover godt for fremtiden, men dette forudsætter, at vi får styr på lovgivningen.
Vi kan således indføre alverdens lovgivning, men hvis der ikke er nogen engagerede enkeltpersoner, der fører tilsyn og vejleder medlemsstaterne, kan det være lige meget. Hvem regulerer i øvrigt reguleringsmyndighederne? Er det Kommissionen? 
Harald Ettl (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil godt starte med at hilse Wallis-betænkningen velkommen. Undersøgelserne vedrørende Equitable Life Assurance Society går stadigt dybere, og jo dybere vi graver, desto mere må vi erkende, hvor indviklede tingene reelt er, og hvor meget der rent faktisk er gået galt på alle mulige niveauer.
Med vores beslutningsforslag vil vi i dag bekræfte, at regeringerne, parlamenterne og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, især i Det Forenede Kongerige, skal hjælpe undersøgelsesudvalget mere med fuldførelsen af dets opgave. For princippet om loyalt samarbejde, der er forankret i traktaterne, skal opretholdes.
Undersøgelsesudvalget har eksplicit magt til at rekvirere dokumenter, indkalde vidner og udspørge disse, men har også krav på at få svar på sine spørgsmål. De svar, som de ansvarlige personer afgiver under høringerne i undersøgelsesudvalget, er dog sikkert ikke tilfredsstillende i øjeblikket. Mere præcist vedrører dette både svarene fra det britiske finanstilsyn og fra Kommissionen. For i tilfældet Equitable Life Assurance Society er der ikke nogen, som føler sig ansvarlig, eller som vil påtage sig et ansvar, og det er forsikringstagerne, som er taberne i denne sag.
Forestil Dem forsikringstagere i Køln eller i Galway, der forgæves forsøger at få informationer, og som måned efter måned bliver holdt hen med snak. Hvis det forholder sig således, at selv et undersøgelsesudvalg bliver spist af med såkaldte politisk korrekte og juridisk ufarlige svar, hvordan vil det så ikke se ud for forsikringstagerne i Køln eller i Galway, der er personligt berørt heraf, hvis penge er på spil, og som måske nærmer sig pensionsalderen og nu skal til at slås for deres pensionspenge.
Vi kan og skal gøre to ting. For det første skal vi udnytte vores mandat i undersøgelsesudvalget bedst muligt, når det handler om at få klarhed, således at forsikringstagerne endelig får at vide, hvori styrkerne og svaghederne består. Og for det andet skal vi alle - og frem for alt Økonomi- og Valutaudvalget- fremover arbejde hen imod, at solvenskrav II-projektet giver større sikkerhed for alle involverede parter, således at vi ikke længere skal stille os selv det spørgsmål i et undersøgelsesudvalg, om fejlen ligger i den europæiske lovgivning, i en medlemsstats gennemførelse heraf eller i en virksomheds dårlige ledelse.
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Hr. formand! Den betænkning, som vi drøfter her i dag, er i høj grad en interimsbetænkning om sammenbruddet i Equitable Life Assurance Society i Storbritannien. Grundet den meget tekniske karakter af Parlamentets undersøgelser af dette spørgsmål har undersøgelsesudvalget brug for langt mere tid til at færdiggøre sit arbejde. Dette er en meget vigtig opgave for Parlamentet. Vi må ikke glemme, at alene i Irland mistede over 6.500 irske statsborgere enten alle eller nogen af deres pensionsindbetalinger som følge af sammenbruddet i Equitable Life Assurance Society.
I vore dage, hvor der er en lang række EU-bestemmelser om forvaltning af finansielle investeringer, er det simpelthen en utålelig og uacceptabel situation. Det handler ikke om, at irlænderne blev holdt i uvidenhed, men om, at de blev forskelsbehandlet. Jeg mener, at det er utåleligt og uacceptabelt, at en virksomhed, hvad enten der er tale om en finansiel virksomhed eller en anden form for virksomhed, behandler sine forsikringstagere forskelligt. De bør behandles ens, hvad enten de er britiske, irske eller tyske.
Udvalget har allerede indbudt en række hovedvidner til Parlamentet, herunder repræsentanter fra følgende grupper: investorforeninger, Equitable Life Members' Action Group, britiske og irske forsikringstagere, repræsentanter fra Equitable Life Assurance Society og repræsentanter fra Kommissionens Generaldirektorat for Økonomiske og Finansielle Anliggender. Udvalget bliver nødt til at indbyde flere vidner, hvis det vil til bunds i, hvordan det britiske livsforsikringsmarked har fungeret i praksis i de senere år. Udvalget har også brug for mere tid til at gennemføre en omfattende sammenlignende analyse af lignende livsforsikringsmarkeder i Tyskland og Irland.
Parlamentet er ved at gennemføre en meget vigtig undersøgelse, og undersøgelsesudvalget har brug for mere tid til at afslutte sit arbejde. Jeg opfordrer parlamentsmedlemmerne til at forlænge mandatet og stille alle nødvendige og tilgængelige midler til rådighed for udvalget, således at det kan afslutte sit arbejde. 
Neil Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke ordføreren, fru Wallis, for en fremragende interimsbetænkning, og derudover formanden, fru McGuinness, der helt sikkert vil være en torn i øjet på reguleringsmyndighederne og sikre, at vi når til bunds i, hvad der egentlig skete i Equitable Life.
Equitable Life er verdens ældste forsikringsselskab, og helt frem til udgangen af 1999 placerede Westminster MP også sine pensionsmidler i selskabet. Tusindvis af investorer har mistet deres penge som følge af udbetalingen af for meget bonus i forbindelse med livsforsikringer med bonusret. Mange forsikringsselskaber tilbyder forsikringer med bonusret, og jeg har selv adskillige forsikringer af denne art. Hvis selskabet ikke udbetaler mere bonus, end det har råd til, fungerer systemet helt fint. Jeg mener, at Equitable Life Assurance Society fra midten af 1990'er frem til 2000 udbetalte for meget bonus i forbindelse med selskabets livsforsikringer med bonusret. Equitable Life fremviste således - i hvert fald på papiret - de bedste resultater sammenlignet med de øvrige større forsikringsselskaber, hvilket tilskyndede folk til at tegne forsikringer i Equitable Life.
Problemet er, at de egentlige omkostninger som følge af overvurderingen af forsikringerne betød, at Equitable Life udbetalte næsten seks milliarder engelske pund mere end det tjente mellem 1997 og 2000. Intet selskab, uanset hvor stort det er, har råd til det.
At dømme ud fra de oplysninger og vidneudsagn, som udvalget har indsamlet, forekommer det meget belejligt, at så mange mennesker, der holdt hinanden i skak i selskabet, kom for sent til fadet. Den nuværende bestyrelse tog således over i 2000 på et tidspunkt, hvor selskabet stadig tilbød nye forsikringer. Finanstilsynsmyndigheden, FSA, blev først oprettet ved udgangen af 1999, og den er således ikke ansvarlig for det tidligere forløb. De finansielle aktuarer, der rådgav den britiske regering forud for oprettelsen af FSA, fastholder, at Equitable Life hele tiden har været solvent, om end én aktuar, der afgav vidneudsagn i forbindelse med vores undersøgelse, rent faktisk indrømmede, at et forsikringsselskab kan værdiansættes på grundlag af seks forskellige metoder.
Udvalget har hørt fra mange mennesker, der investerede i Equitable Life, og som har mistet en hel del penge, hvilket har bragt dem i en meget vanskelig situation. Udvalget fortsætter sit arbejde, og vi er fast besluttet på at finde ud af, hvad der gik galt med Equitable Life, således at disse problemer ikke gentager sig fremover. Vi vil forsøge at få en optimal aftale i stand for de forsikringstagere, der har forsikringer i Equitable Life. 
Manuel Medina Ortega (PSE ). -
   Hr. formand! Fru Wallis' betænkning er en interimsbetænkning, eftersom undersøgelsesudvalget stadig har meget arbejde tilbage. 
Men under alle omstændigheder er et parlamentarisk undersøgelsesudvalg ikke en domstol, det vil sige, at udvalget ikke kan afgøre, om de britiske myndigheder har optrådt korrekt eller ej i forbindelse med reguleringen af dette område. Det tilkommer domstolene.
Det afslører imidlertid, at EU's lovgivning i dag er utilstrækkelig, eftersom den er lavet med henblik på at gøre det muligt at gennemføre denne slags aktiviteter på tværs af de nationale grænser. Det, vi har opdaget i dag, er, at der ikke findes nogen kontrolmekanisme i de tilfælde, hvor det foregår på tværs af de nationale grænser.
Teoretisk set - som Kommissionens repræsentant fortalte os - er de enkelte nationale myndigheder ansvarlige for overvågningen, men da selskabet brød sammen, kunne hverken de irske eller tyske myndigheder gøre noget, for selskabets filialer eller afdelinger i de respektive lande var lukket på dette tidspunkt. Derfor havde de 6.500 pensionister i Irland, som hr. Ó Neachtain talte om, og de tusindvis af pensionister i Tyskland ingen mulighed for at kontrollere noget.
Et parlamentarisk udvalg er, som jeg tidligere nævnte, ikke en domstol, men det kan dog drage konklusioner ud fra et lovgivningsmæssigt synspunkt. Jeg synes, at den lektie, som vi allerede kan drage ud fra dette synspunkt, er, at i dag er princippet om gensidig anerkendelse, det såkaldte "fællesskabspas", ikke tilstrækkeligt.
Når vi laver fællesskabslovgivning, skal der også fastsættes en effektiv kontrolmekaniske, der ved at fjerne princippet om oprindelsesland gør det muligt for EU's institutioner effektivt at overvåge funktionen af de institutioner, der drives på tværs af de nationale grænser.
Jeg synes, at det er den vigtigste konklusion, vi kan drage for øjeblikket. 
Jean-Paul Gauzès (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil allerførst gerne takke fru Wallis for hendes arbejde med denne interimsbetænkning og hendes klare forslag. Derudover vil jeg gerne sige, at jeg er helt enig i den metode, hun foreslår. Jeg er endvidere enig med hende i de punkter, der skal undersøges i de kommende uger og måneder.
Undersøgelsesudvalgets opgave er ikke enkel. For det første skal det blotlægge årsagerne til den situation, de Equitable Life-forsikrede befinder sig i. I denne forbindelse skal anmodningerne og kravene i det forslag til beslutning, Parlamentet har fået forelagt, godkendes. 
Udfordringen er stor, og opgavens afgrænsning skal derfor være helt klar. Som den foregående taler nævnte, må vi ikke glemme, at det drejer sig om et parlamentarisk undersøgelsesudvalg. Det er ikke en retsinstans, som kan træffe afgørelser om sanktioner eller erstatning. De indsamlede oplysninger kan højst bruges til at forsvare de skadelidtes interesser som bevismateriale i de retssager, de måtte indlede. 
Derimod kan undersøgelsesresultaterne yde et afgørende bidrag til udviklingen af den europæiske lovgivning. De vil i givet fald gøre det muligt at blotlægge de opstillede reglers mangler eller mangelfulde gennemførelse. Parlamentet, medlemsstaterne og Kommissionen vil uden tvivl kunne drage mere overordnede erfaringer af reguleringen og kontrollen af de beslutninger, der bliver truffet.
Det indledte arbejde skal derfor videreføres med præcision, beslutsomhed og ro og uden uklarhed omkring de påregnede konsekvenser for ikke at give de skadelidte nye illusioner. 
Michael Cashman (PSE ).
   - Hr. formand! Det meste af det, der skal siges, er blevet sagt. Jeg bifalder fru Vallis' betænkning. Der er tale om en meget grundig interimsbetænkning. Jeg glæder mig navnlig over anmodningen om, at vi forlænger mandatet tre måneder. Det er afgørende, at vi ikke drager forhastede konklusioner, og at vi afventer resultaterne af de undersøgelser, der gennemføres i øjeblikket i Det Forenede Kongerige. Vi bliver naturligvis nødt til at se på årsagerne til denne situation og den opståede krise, og navnlig på gennemførelsen af fællesskabsretten. Det glæder mig i denne forbindelse, at kommissær McCreevy er til stede. Jeg glæder mig til at høre, hvad han har at sige.
Det er som sagt afgørende, at vi ikke drager forhastede konklusioner. Vidnerne har været yderst imødekommende og indstillet på at samarbejde med undersøgelsesudvalget. Vi ønsker mest af alt, som den tidligere taler fremførte, at sikre adgangen til retssystemet, men vi skal bestemt også sikre, at der aldrig opstår en ny Equitable Life-krise. Disse personer gjorde blot det, som vi beder alle gode samfundsborgere om at gøre, dvs. sikre deres pensionsalder, deres fremtid. Dette gjorde de i, hvad der blev anset for at være en af de velsagtens sikreste investeringspuljer på investeringsområdet. Det viste sig ikke at være tilfældet, hvilket fremgår af de oplysninger, vi har fået forelagt.
Jeg bifalder betænkningen og det midlertidige udvalgs arbejde. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Det er blevet understreget, at det er for tidligt at drage konklusioner på indeværende tidspunkt.
Kommissionen ser frem til det videre samarbejde med undersøgelsesudvalget. Formålet er at se på, hvordan vi kan sikre, at fællesskabslovgivningen og den nationale lovgivning gennemføres og anvendes korrekt. Det indre marked er til fordel for forbrugerne. Forsikringstagerne bør kunne stole på deres finansielle institutioner og på, at der er sikkerhed for deres solvens. Vi skal sikre, at forbrugerne har en ordentlig klageadgang. Jeg ser frem til udvalgets henstillinger vedrørende de problemer, som forsikringstagerne står over for i de forskellige medlemsstater, herunder forebyggelsen heraf.
Jeg vil dog ikke acceptere, at der i forbindelse med Equitable Life-sagen rejses tvivl om grundlaget for det indre marked på forsikringsområdet. Som anført i lord Penroses rapport om sagen, blev kimen til denne krise lagt for mange år siden. De nationale tilsynsordninger er i konstant udvikling, og på EU-niveau vil solvens II-projektet sikre et mere koordineret og risikobaseret system. Intet system kan imidlertid med garanti hindre alle markedsproblemer.
Jeg mener, at vi bør undgå en mere eller mindre formålsløs debat lord Penroses rapport om kontrol fra værtslandets versus hjemlandets side. Kontrol fra hjemlandets side ville ikke have gjort nogen forskel i denne sag. I et indre marked skal tilsynsmyndighederne samarbejde. Begge landes tilsynsmyndigheder har en funktion. Jeg er imidlertid bestemt enig i, at vi hverken bør eller kan acceptere en holdning, hvor man blot lader "sorteper" gå videre. Vi bliver helt sikker nødt til at tackle dette problem. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00.
Kathy Sinnott (IND/DEM ).
   - Selskabet Equitable Life havde økonomiske vanskeligheder gennem en lang periode. Den voksende krise blev imidlertid holdt skjult for forsikringstagerne. Hvad værre er, selskabet hvervede nye forsikringstagere, der fik et falsk indtryk af et selskab med en sikker fremtid, hvor deres midler ville være godt anbragt. Reguleringsmyndighederne svigtede.
I 2001 tabte Equitable Life en sag i Det Forenede Kongerige, hvorefter selskabet pålagde de britiske forsikringstagere en bøde ved udtrædelse, selv om midlerne til de irske forsikringstagere egentlig skulle være øremærket og sikret. På trods heraf blev de irske forsikringstagere to år efter i 2003 pålagt at betale ca. 20 % af værdien af Equitable Life-forsikringer ved udtrædelse. Reguleringsmyndighederne svigtede.
Siden da har irske forsikringstagere i Equitable Life mistet deres investering, hvilket i mange tilfælde vil sige deres livsopsparing. De britiske og irske myndigheder og EU-institutionerne har nægtet dem adgang til retssystemet, selv om de er berettiget til erstatning og beskyttelse, når reguleringsmyndighederne svigter. 
Deres sag har været forelagt Parlamentets Udvalg for Andragender i halvandet år. Parlamentet må nu støtte ofrene for forfejlede reguleringsmekanismer og insistere på, at der træffes endelig beslutning om en rimelig ordning for forsikringstagerne i Equitable Life. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkning og mundtlige forespørgsel:
- betænkning af Joseph Muscat for Økonomi- og Valutaudvalget om en omfattende konsolidering af sektoren for finansielle tjenesteydelser (2006/2081(INI)) (A6-0170/2006) og
- mundtlig forespørgsel af Pervenche Berès for Økonomi- og Valutaudvalget om udviklingen i fusioner og overtagelser i forbindelse med Europas børser (O-0069/2006 - B6-0317/2006). 
Joseph Muscat (PSE )
   ,Hr. formand! Der er blevet rejst mange vigtige og følsomme spørgsmål under denne forhandling. Jeg ønsker derfor straks at fokusere på de vigtigste aspekter i denne betænkning, som der har været meget bred enighed om i Økonomi- og Valutaudvalget. Vi ønsker at få fire budskaber igennem.
For det første anerkender vi, at konsolideringen af sektoren for finansielle tjenesteydelser hidtil har haft en positiv økonomisk indvirkning. For det andet er et retfærdigt reguleret, gennemsigtigt marked uden ubegrundede hindringer afgørende for konsolideringens omfang. For det tredje er det vores opgave som lovgivere at sikre, at denne proces, navnlig overtagelser og fusioner af banker, fører til øget konkurrence og ikke til dannelsen af nye monopoler. For det fjerde bør konkurrence indebære et reelt og større udvalg af kvalitetsprodukter- og tjenester, der når ud til så mange forbrugere som muligt.
Jeg mener, at de mulige fordele ved denne proces skal komme forbrugerne til gode. Jeg ser gerne, at de finansielle institutioner drager nytte af konsolideringen, men jeg er langt mere interesseret i de fordele, der er for forbrugerne i form af et større udvalg, bedre produkter, mere effektive tjenesteydelser og mere konkurrencedygtige priser. Forbrugere defineres her som enkeltpersoner og familier, navnlig de mest udsatte grupper. Vi bør imidlertid inkludere virksomheder, først og fremmest små og mellemstore virksomheder, som udgør hjørnestenen i vores økonomi, og som bør modtage den service, de fortjener.
De medlemmer, der deler mit sociale ideal, bliver nu muligvis forvirret. Ja, det er godt, at forbrugerne får flere fordele som følge af konsolideringen, men skal prisen betales af de ansatte i den finansielle sektor? Vi kan ikke stikke hovedet i busken og foregive, at problemet ikke eksisterer. De ansatte glæder sig ikke altid over nye meddelelser om overtagelser og fusioner af selskaber, da disse ofte får konsekvenser for dem. Tværtimod bliver de ofte bekymret over, at de nævnte økonomiske besparelser og fremtidige besparelser vil blive gennemført på bekostning af deres arbejdsvilkår, eller værre endnu, på bekostning af deres arbejdspladser. Er der slet ingen løsning? Jeg er ikke i tvivl om, at seriøse institutioner forsøger at øge effektiviteten på anden vis, inden de overvejer at lade det gå ud over arbejdstagerne, men der er visse institutioner, der ikke mener, at de har et socialt ansvar.
Vi bliver helt sikkert nødt til at støtte det synspunkt, som arbejdstagerrepræsentanter fra hele Europa har udtrykt over for mig, nemlig, at de bør informeres om og involveres i processen så hurtigt som muligt. Der er et andet aspekt i denne forbindelse. Landenes økonomier, navnlig i overgangslande og lande, som er ved at udvikle deres økonomi, er ikke blot malkekøer. Virksomhederne har pligt til at gennemføre reelle investeringer i disse lande og at skabe nye og bedre arbejdsbetingelser, herunder adgang til tjenesteydelser af højere kvalitet. Dette nye miljø, der er ved at blive skabt i sektoren for finansielle tjenesteydelser, stiller os over for en række vigtige spørgsmål som lovgivere, bl.a. spørgsmålet om overvågning.
Mange af de nationale myndigheder gør en fremragende indsats, men spørgsmålet er langt mere omfattende. Er overvågningen i lyset af markedsudviklingen stadig tilstrækkelig til at sikre følsomme interesser som f.eks. økonomiens og forbrugernes interesser? Der er mange forskellige svar på dette spørgsmål, også internt i udvalget. Vi er ikke desto mindre nødsaget til at drøfte disse og ikke blot lade dem ligge på hylden. Hvis vi ikke tager fat på disse spørgsmål, er der risiko for, at vi ikke har de nødvendige redskaber til at tackle en mulig krise i en ikke alt for fjern fremtid, hvad de så end består i. Dette er også baggrunden for, at den vigtigste henstilling i betænkningen er kravet om et udvalg af uafhængige eksperter, der seks måneder efter mandatperiodens begyndelse skal fremlægge alternative forslag, som vi kan overveje, inden vi træffer afgørelse på dette område.
Jeg vil ikke undlade at afslutte mit indlæg med at takke alle de personer, der har bidraget til udarbejdelsen af dette udkast til betænkning. Jeg vil for det første gerne takke mine kolleger i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og repræsentanterne fra de andre grupper for vores proaktive samarbejde. Jeg vil også gerne takke kommissær Charlie McCreevy og hans kabinet, der altid har været villige til at drøfte forskellige spørgsmål. Jeg takker også de personer, der afsatte tid til at udtale sig om betænkningen, Den Socialdemokratiske Gruppes sekretariat og Økonomi- og Valutaudvalgets sekretariat.
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg mener, at vi har udarbejdet en konkret, afbalanceret og positiv betænkning, der kan sende et stærk signal om, at Parlamentet har en klar vision for denne sektor, der er af stor betydning for vores økonomier og for vores borgere. 
Pervenche Berès (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær! Europa-Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg har fundet det nødvendigt på indeværende tidspunkt at fremsætte en mundtlig forespørgsel om udviklingen i fusioner og overtagelser i forbindelse med Europas børser.
Ja, jeg sagde Europas børser, for Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg har gennem adskillige år arbejdet for at opbygge, konsolidere og integrere et europæisk finansielt marked, og nu rejser spørgsmålet sig så om den eventuelle oprettelse af europæiske børser. Som lovgivende myndighed interesserer vi os for alle segmenter på det finansielle marked, og vi mener derfor ikke, at dette spørgsmål, som uden tvivl er det mest strukturerende, udelukkende afhænger af markedsaktørernes strategi. Det er dét, der er udfordringen. Det er en udfordring af samfundsmæssig interesse, som den lovgivende myndighed skal tage op, og som Kommissionen, der har lovgivningsinitiativet, ikke kan se gennem fingre med.
Børssituationen i dag får mig til at tænke tilbage på euroens historie, og jeg skal understrege, at vi alle skal huske på, at uden den politiske sfæres indgriben, dvs. alene med markedskræfterne, ville euroen ikke have eksisteret i dag, eller den ville have været helt anderledes end den, vi har i dag, nemlig en tillidsvækkende valuta, som mange medlemsstater deles om, og som mange medlemsstater håber at kunne indføre.
Det, vi har behov for på børsområdet, er en løsning i samme ånd som euroen, dvs. en løsning, som udtænkes uden for markedskræfterne og logikkerne. I denne forbindelse har De, fru kommissær, De, som har lovgivningsinitiativet, et enormt ansvar. Det deler De i øvrigt med fru Kroes, som har sit eget ansvar på konkurrenceområdet.
Men i dag er observatørernes og flere parlamentsmedlemmers bekymring den, at Kommissionen på trods af sin initiativret forbliver i en rolle som dommer over de forhåndenværende interesser, analyserer markedssituationerne og evaluerer chancerne for at få en tekst igennem i Rådet i stedet for at forsøge at vinde højde for at få en europæisk vision.
Ud fra dette synspunkt mener jeg, vi skal følge forhandlingerne om børsernes omstrukturering opmærksomt, for der er et punkt, hr. kommissær, og det ved De lige så godt som jeg, som i vid udstrækning er bestemmende for disse forhandlinger. Det er ikke det, der sker på værdipapirmarkedet, men det, der sker - et spørgsmål, som Kommissionen har beskæftiget sig med i årevis.
Vi var nogle i Parlamentet, som mente, at vi skulle behandle samtidig med markedet. Andre ville adskille de to, da det stemte overens med deres pladsstrategi. De har nu teksten om markedet og mener, at konkurrencen skal være enerådende i forhold til . Flere af de stillede spørgsmål kan imidlertid ikke løses med markedskræfterne alene, for markedet kan ikke tilgodese alles interesser.
Sidste gang Parlamentet udtalte sig om emnet, oplyste det, at det afventede en konsekvensanalyse, før det besluttede, om der var behov for et lovgivningsinitiativ. Denne konsekvensanalyse ligger mellem Deres hænder, hr. kommissær, og for øjeblikket har De ikke offentliggjort den. Der løber de mest vanvittige rygter om, at De kunne gå så langt som til at ændre konsekvensanalysens tekst, før De underretter os om den. Jeg mener, at denne drøftelse skal give Dem mulighed for at belyse alle disse punkter, hr. kommissær. 
Mine kolleger vil komme ind på andre temaer. Ikke desto mindre er der to punkter, jeg afslutningsvis endnu en gang vil henlede Deres opmærksomhed på. For det første de ikke-overvejede, ikke-foregrebne konsekvenser på europæisk plan af følgende beslutninger: Et, børsernes notering, og to, tilbagetrækningen af de institutionelle investorer - de store banker og forsikringsselskaber - som har været de første til at realisere deres udbytte og holde døren åben for dem, der går under betegnelsen som de europæiske børsers primære aktører.
Dernæst vil jeg henlede opmærksomheden på spørgsmålene om tilsyn og virksomhedsledelse. Vi ser klart, at en fusion mellem New York Stock Exchange og Euronext risikerer at ske på bekostning af enhver form for europæisk ledelse. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! I løbet af min korte taletid her i aften vil jeg følge de aktuelle finansielle tendenser og konsolidere mine indledende bemærkninger ved både at dække hr. Muscats betænkning og den mundtlige forespørgsel fra fru Berès på vegne af Økonomi- og Valutaudvalget.
Som jeg pointerede under den høring, som Økonomi- og Valutaudvalget arrangerede i januar 2006, kan den virkelige forhandling ikke handle om mere eller mindre grænseoverskridende konsolidering. Det er noget, som markedsaktørerne og ikke politikerne afgør. I stedet drejer forhandlingen sig primært om, hvordan man skaber de bedst mulige lovgivningsmæssige og tilsynsmæssige rammer for den europæiske finansielle sektors trivsel, og hvordan man giver konkrete og betydelige fordele for forbrugerne og fremmer den økonomiske vækst og jobskabelsen.
Derfor vil jeg lykønske ordføreren samt skyggeordførerne og medlemmerne af Økonomi- og Valutaudvalget med deres indsats. Med sådanne komplicerede emner er det ikke altid let at identificere de virkelige spørgsmål, at tage hensyn til alle de forskellige synspunkter og at finde den rette balance for at afstikke kursen fremover. Takket være ordførerens åbne, gennemsigtige og omfattende tilgang er det præcist, hvad betænkningen gør. Den er et vigtigt bidrag til debatten.
Jeg tror, at der er bred enighed om de vigtigste identificerede hindringer, der er i overensstemmelse med Rådets konklusioner, som blev vedtaget af Økofin-Rådet i maj måned.
Vi skal forbedre omkostningseffektiviteten af tilsynet med grænseoverskridende aktiviteter. I den henseende er det, som bemærket i betænkningen, afgørende med yderligere konvergens af tilsynspraksis og -standarder. For at nå dette mål har vi ikke brug for et tilsynsmæssigt men snarere for at optimere Lamfalussy-strukturens funktion. Der er konkrete projekter, der ganske snart kan gennemføres. Niveau 3-udvalgenes rolle er afgørende for f.eks. gennemførelsen af fælles rapporteringsstandarder for dermed at undgå bekostelige og unødvendige dobbeltkrav. Der er opstillet forslag om en række sådanne konkrete forbedringer, og Økofin-Rådet tilsluttede sig dem i maj.
Jeg vil gerne være med til at fremme indsatsen på dette område. Vi kan ikke have et indre marked, hvis virksomhederne skal have underudnyttet kapital bundet fast, fordi vi ikke har det nødvendige samarbejde mellem de tilsynsførende. Det agter jeg at vende tilbage til på et senere tidspunkt. De regulerings- og tilsynsmæssige omkostninger bør vurderes.
I betænkningen understreges med rette følgerne af en øget integration af tilsyn. Nogle komplicerede spørgsmål, som f.eks. indskudsgarantiordninger eller långiver i sidste instans, skal tages op til fornyet prøvelse i denne forbindelse. Kommissionens hvidbog om politikken for finansielle tjenesteydelser har identificeret disse spørgsmål. Det bliver ganske givet en af de mest interessante politiske debatter i de kommende måneder og år.
Ud over tilsyn skal der også ses nærmere på fragmenteringen af detailmarkeder. De aktuelle problemer med at sælge samme type af detailprodukter i forskellige lande er en betydelig hindring for at udnytte stordriftsfordele.
Jeg er helt enig med betænkningen i, at en yderligere integration af specielt detailmarkedssegmenterne ikke skal ske på bekostning af forbrugerne. Vi har midlerne til at forhindre det, og vi agter at bruge dem. De igangværende sektorforespørgsler under tilsyn af min kollega kommissær Kroes er et godt eksempel herpå.
Et tredje område, der kræver vores opmærksomhed, er hindringer for omorganiseringer af virksomheder på paneuropæisk plan. I øjeblikket gennemfører vi høringer om fremtidige prioriteter for selskabsret og virksomhedsledelse for at finde ud af, hvor der kan gøres yderligere fremskridt.
Jeg vil gerne endnu en gang takke ordføreren for hans arbejde. Vi har nu en fælles analyse af, hvad de primære hindringer er. Vores udfordring for de kommende år bliver at fjerne dem.
Med hensyn til den mundtlige forespørgsel fra fru Berès vil jeg gøre det helt klart, at Kommissionen er af den klare overbevisning, at markedskræfterne og aktionærernes valg skal afgøre den optimale udformning af en børskonsolidering - ikke bureaukrater eller politikere. Vi skal ikke "plukke vindere" eller forsøge at forme markederne efter en bureaukratisk vision om, hvad der er bedst for de europæiske aktionærer, investorer og emittenter.
På lang sigt vil europæiske investorer og europæiske virksomheder, der forsøger at skaffe kapital, være bedst tjent med verdensklasseinstitutioner, der opererer inden for de bedst mulige lovgivningsmæssige rammer under anvendelse af avanceret teknologi, hvor de kan levere det alsidige udvalg af tjenester, de måtte ønske. Sådanne tjenester kan omfatte evnen til at handle med en mængde forskellige valutaer, tidszoner og instrumenter. Der er stærke kommercielle incitamenter, der driver konsolideringen. Hvis en handel giver kommerciel mening, og hvis konkurrencelovgivningen og de lovgivningsmæssige aspekter kan håndteres på passende vis, vil vi ikke stå i vejen.
Kommissionen finder det imidlertid - og det er det centrale punkt - afgørende, at finansmarkederne under EU's jurisdiktion reguleres af EU's og medlemsstaternes regler og af vores tilsynsmyndigheder. Vi vil selvfølgelig være meget påpasselige med at bevare de aktuelle niveauer af investorbeskyttelse og markedsintegritet. Vi tror på en stærk og effektiv regulering af de europæiske markeder. Ellers ville vi ikke alle have ydet så stor en indsats for direktivet om markeder for finansielle instrumenter eller for de øvrige aspekter af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, som vi sammen har arbejdet med i lang tid.
Vi bemærker den foreløbige vurdering fra nogle lovgivere i Europa og USA om, at de fusioner, der diskuteres, ikke vil medføre betydelige ændringer af det lovgivningsmæssige ansvar. Men hvis der er følgefænomener, skal lovgiverne i et konstruktivt samarbejde finde ud af, hvordan reglerne skal være, og hvordan man skal samarbejde. 
Jeg vil fremover holde mig i tæt kontakt med kollegiet af Euronext-tilsynsførende for at sikre en fuld forståelse for udviklingen af alle disse emner.
Så der er ikke tale om at indføre nye ekstraterritoriale byrder for det europæiske erhvervsliv, der kan stille os dårligt og bringe vores internationalt vellykkede og udviklende finansielle markeder i fare. Vi ved, at det heller ikke er noget, som de europæiske brugere og aktionærer ønsker.
Med hensyn til konkurrencemæssige spørgsmål er Kommissionens kompetencer ved vurdering af fusioner fastsat i EF-fusionsforordningen nr. 139/2004. Inden for disse rammer er det op til parterne i første instans at informere Kommissionen om, hvorvidt de relevante omsætningstærskler efter deres mening er opfyldt for Fællesskabets kompetence. New Yorks børs og Euronext har informeret os om, at denne transaktion ikke vil leve op til disse tærskler. 
Med hensyn til clearing- og afviklingsspørgsmål har vi under vores arbejde forsøgt at fastsætte de bedst mulige foranstaltninger - lovgivningsmæssige eller ej - der vil forbedre konkurrenceevnen på disse områder. Kommissionen har endnu ikke besluttet sig med hensyn til de nødvendige foranstaltninger for at skaffe sådanne fordele. Alle muligheder er fortsat åbne. Der vil sandsynligvis blive truffet en beslutning i løbet af kort tid.
Karsten Friedrich Hoppenstedt,
   Hr. formand! Den betænkning, der blev vedtaget i Økonomi- og Valutaudvalget med stort flertal, om foranstaltninger til yderligere konsolidering af finanssektoren, hilser jeg meget velkommen, og jeg vil også gerne takke hjerteligt for det konstruktive samarbejde med ordføreren.
Konsolideringen af banksektoren er ikke så langt fremme blandt de fleste EU-lande som mellem enkelte lande. Ifølge Lissabon-strategien skal finanssektoren spille en hovedrolle her, og det er den bevidst om og også parat til at gøre.
Hvordan er den europæiske banksektor bygget op, og hvor ligger dens styrker, og hvilke årsager ligger der til grund for den ringe europæiske konsolidering? Jeg hilser de undersøgelser, som Kommissionen har gennemført herom, velkommen. Hvad enten vi kigger på finanssektoren, uddannelsessektoren, det sproglige landskab eller på de regionale forskelle, lå og ligger Europas styrke i mangfoldigheden.
For finanssektoren betyder dette først og fremmest tre ting. For det første kan en velfungerende europæisk finanssektor kun bestå af forskellige aktører, som på basis af deres størrelse tager internationale udfordringer op, og som i øget grad beskæftiger sig med regionale markeder. Netop på de regionale markeder opererer de små og mellemstore virksomheder, hvor de også udgør størstedelen af det europæiske økonomiske potentiale. Denne mangfoldighed skal bevares i EU, og det glæder mig, at vi også har inkorporeret dette punkt klart og tydeligt i vores betænkning med det ændringsforslag, som fru Berès stillede.
For det andet er det et spørgsmål om, hvad en pluralistisk bankstruktur betyder i EU? Det betyder ikke andet, end der er institutter i Frankrig, Spanien, Ungarn osv., som kan forfølge forskellige forretningsmodeller med forskellige forretningsmål. Hvilken model eller hvilket mål, der har størst succes, bliver overladt til den frie konkurrence. Måske er der ikke kun én kongevej, men mange.
For det tredje adskiller de europæiske forbrugere sig fra hinanden på baggrund af deres kultur og levevis, og de vil derfor også efterspørge forskellige finansielle tjenesteydelser. Kun produktmangfoldighed garanterer effektive finansielle tjenesteydelser i Europa, som er skræddersyet til forbrugernes og erhvervslivets krav.
Høringen i Økonomi- og Valutaudvalget er også nævnt i denne betænkning. I betænkningen bakker man således op om den europæiske finanssektors bestræbelser på at eliminere de virkelige barrierer for en grænseoverskridende konsolidering. Der har ligeledes været positive tilbagemeldinger fra ECB. 
Ieke van den Burg,
   Hr. formand! Min bekymring over udviklingerne er der givet udmærket udtryk for i Muscat-betænkningen og i den mundtlige forespørgsel, som vi har indgivet. Men kommissær McCreevy har af de spørgsmål, som vi har stillet om udviklingerne omkring fondsbørserne, egentlig kun besvaret første del af det andet spørgsmål, nemlig om vi af Deres tavshed om disse udviklinger kan udlede, at De virkelig synes, at det kun er aktionærernes sag. Det mener De åbenbart. Jeg vil udtrykkelig sige, at det ikke er min opfattelse.
Jeg synes absolut ikke, at man kan sige, at det udelukkende er aktionærernes sag. Der er mange andre implicerede, som har store interesser, nemlig de, der bruger børserne, de børsnoterede virksomheder og de private og institutionelle investorer såsom pensionsfondene, som investerer gennem børserne. Men også finansielle institutioner, som tilbyder alternative investeringsmåder, har deres interesser, nemlig investeringsbanker, som handler internt og tilbyder alternative platforme, og hedgefondene.
Jeg ved ikke, om De kender den bog, som hr. Seifert, tidligere administrerende direktør for Deutsche Börse, har skrevet. Deri beskriver han udmærket, hvordan hedgefonde på grund af andre interesser også har benyttet deres aktionærrettigheder i kampen i forbindelse med de forslag, som Deutsche Börse i sin tid fremsatte om at overtage London Stock Exchange. Jeg ved ikke, om De kan læse tysk, eller om der måske i mellemtiden er en oversættelse, men det ville være godt at hæfte sig ved, at en person, der har førstehånds erfaring i at omdanne en børs, som var ejet af brugerne, til en børsnoteret virksomhed, nu også kan se ulemperne ved denne fremgangsmåde, der udelukkende er baseret på aktionærernes mentalitet.
Jeg synes, De i højere grad bør se på, hvilken almene interesse der står på spil. Som politikere er det vores opgave at se på offentlighedens interesser, og det er klart en opgave, som ligger på europæisk plan og ikke kun på nationalt plan. Det gælder således for mig absolut ikke om at få Dem til at fremsætte udtalelser om, hvilken kombination der er den bedste, og om det skal være en europæisk eller en transatlantisk børs. Men jeg mener, det er Deres opgave at oplyse, hvilke betingelser der er, hvad der er nødvendigt ud fra de andre impliceredes interesser, nemlig brugerne og den europæiske økonomi. Det er Kommissionens opgave.
Om denne transatlantiske dimension har De allerede sagt, at vi ikke skal overtage USA's regler. Også på det punkt er der adskillige eksperter - Harvey Pitt og Callum McCarthy - som siger, at det slet ikke er så tydeligt. Hvad vi således forventer af Kommissionen, er, at vi får klare svar på, hvilke konsekvenser det får, og hvordan det forhindres, at denne amerikanske indflydelse breder sig til mulige konstellationer i Europa.
Min sidste bemærkning vedrører Muscat-betænkningen. Jeg vil fremhæve vores forslag om at oprette en uafhængig ekspertgruppe. Jeg synes virkelig, det er overordentlig nødvendigt og meget presserende, at vi indfører et stærkere europæisk tilsyn. Fondsbørserne er et eksempel på en sektor, hvor det er uhyre nødvendigt. Konsolideringen af finansielle institutioner andre steder viser også, at vi ikke kan overlade dette udelukkende til det nationale plan, fordi der også er andre interesser, der spiller en rolle. Det er klart, at vi i denne globaliserende økonomi presserende har brug for en europæisk holdning og et europæisk tilsyn, og det ville være udmærket, hvis en uafhængig ekspertgruppe kunne rådgive Dem herom. 
Wolf Klinz,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Til trods for hvad nogle hævder, er det indre marked stadig ikke gennemført fuldt ud. Især på området for finansielle tjenesteydelser er det muligt og nødvendigt at foretage yderligere forbedringer. De, hr. McCreevy, prøver at ændre på dette forhold. Parlamentet vil gerne støtte Dem i Deres forehavende. Muscat-betænkningen giver os parlamentsmedlemmer mulighed for entydigt at støtte kraftigt op om en omgående fjernelse af unfair barrierer i forbindelse med fusioner og overtagelser. Jeg vil gerne gratulere hr. Muscat hjerteligt med den yderst velafbalancerede betænkning og takke ham for det åbne og konstruktive samarbejde.
Den politiske grænse mellem to EU-medlemsstater må ikke være en hindring for en grænseoverskridende fusion eller overtagelse. Beslutningen om en fusion eller overtagelse bør ikke være noget politisk spørgsmål, men alene afhænge af, om sammenlægningen skaber en merværdi for aktionærer, medarbejdere, kunder og forretningspartnere i en europæisk eller global kontekst og dermed styrker de involverede virksomheders konkurrenceevne. Men en fusion eller overtagelse må under ingen omstændigheder være i strid med EU's konkurrenceret. Det kan altså ikke være politikernes opgave - her er jeg enig med Dem, hr. McCreevy - at sørge for flere eller færre fusioner, men derimod handler det om kun at sikre, at balancen ikke bliver fuldstændig forrykket.
Når talen falder på den mulige fusion mellem New York Stock Exchange og Euronext, har jeg i modsætning til den forrige taler den opfattelse, at politikerne ikke bør spille nogen aktiv rolle her. De skal blot fastsætte grænser dér, hvor det bliver tydeligt, at amerikanske tilsynsforestillinger pludselig holder deres indtog i Europa i forbindelse med denne fusion. Dette kan ikke helt afvises, når man betænker, at der i stigende grad sker kapitalmarkedstransaktioner mellem europæiske partnere i henhold til amerikanske kapitalmarkedslove.
Unfair barrierer af skattemæssig eller tilsynsmæssig karakter skal elimineres. Kommissionen har arbejdet på en nøjagtig identificering af disse barrierer på anmodning af Økofin-Rådet. Som et konkret resultat heraf kan jeg henvise til revisionen af artikel 16 i bankdirektivet, som snart bliver offentliggjort. Selvfølgelig skal tilsynsmyndighederne have gennemslagskraft. Ikke desto mindre er den afvisningsgrund af en grænseoverskridende sammenslutning, der er indeholdt i artikel 16, formuleret for upræcist af den berørte tilsynsmyndighed. Evalueringen af test giver tilsynsmyndighederne meget fortolkningsspillerum og kan derfor medføre misbrug. I den senere tid har flere tilfælde heraf klart illustreret dette.
Gennemsigtighed, gennemførlige beslutninger og dermed beregnelighed for virksomhederne er aspekter, som vi skal forhandle om i de kommende måneder. Som ordfører i Parlamentet for dette kompleks imødeser jeg Kommissionens forslag med særlig interesse.
Afslutningsvis har jeg nogle kommentarer til de foreliggende ændringsforslag. Jeg støtter hr. Muscats forslag om at indsætte et vismandsråd med henblik på at undersøge konsolideringens virkninger samt spørgsmål om tilsynsmæssig overvågning, spørgsmål om finansstabilitet og krisestyring. Jeg anser det også for at være rigtigt at give Rådet seks måneder til at udarbejde en velfunderet betænkning med konkrete forslag til de nævnte emner.
Formålet med mine egne ændringsforslag er at holde teksten i noget mere neutrale vendinger. Det drejer sig om det indre marked og om elimineringen af unfair barrierer. Fra Parlamentets side må det ikke blive et spørgsmål om at fastlægge den specifikke situation i en medlemsstat for evigt eller om at ville ændre denne for enhver pris.
Lad os tage de nationale briller af og sørge for, at industri og forbrugere får det stærkt tiltrængte indre marked, for det er deres eneste mulighed for at kunne klare sig i konkurrencen. 
John Whittaker,
   Hr. formand! Hr. Muscats betænkning hylder konsoliderings-, fusions- og overtagelsesaktiviteter til fremme af disse flygtige stordriftsfordele. Jeg er imidlertid ikke stødt på beviser for, at forbrugerne er mere tilfredse, eller at risiciene eller finansieringsomkostningerne er blevet reduceret. Tværtimod synes de væsentligste effekter af handlingsplanen for finansieringstjenester indtil videre at være, at finansielle tjenester på alle niveauer - detailbankforretning samt børsmæglings- og investeringsbankvirksomhed - alle hæmmes i betydelig grad af besværlige og i stort omfang unødvendige rapporteringskrav.
Det emne, som jeg ønsker at fremhæve - og som anerkendes i betænkningen - er imidlertid krisestyring eller for at sige det rent ud, hvem der giver op. Før eller siden vil en eller anden stor multinational bank komme i vanskeligheder - ikke nødvendigvis på grund af dårlig ledelse, men simpelthen fordi banker ligesom alle andre virksomheder kan gå rabundus. Bankvirksomhed er risikabel ligesom alle andre former for virksomhed. Der vil komme krav om redningsaktioner og garantier om at foregribe smitte og forhindre betalingssystemets sammenbrud. På dette punkt bliver samarbejde mellem de nationale myndigheder til manglende samarbejde, da de enkelte nationale myndigheder vil forsøge at begrænse deres eget finansielle ansvar.
Ingen har tænkt denne tanke til ende. Betænkningen nævner den endelige långiver uden at fortælle os, hvad det er, eller hvordan det skal fungere. I stedet for blindt at stræbe efter et indre marked for finansielle tjenesteydelser finder jeg det klogt ikke at fremme yderligere konsolideringer eller grænseoverskridende fusioner, førend EU har en fælles finansmyndighed, der kan tage det potentielt store finansielle ansvar, når noget går galt. Jeg tror heldigvis, at det ligger meget langt ude i fremtiden. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne udtrykke enighed med min partikollega, hr. Hoppenstedts, synspunkter, ikke mindst i hans værdsættelse af ordførerens arbejde. Jeg mener, at tre punkter er vigtige at fremhæve i denne sammenhæng. For det første er erfaringen med konsolideringen af det finansielle marked god. Man kan nærmere sige, at der er for lidt grænseoverskridende konsolidering. I de tilfælde vi har set en sådan, har den været udtryk for en rigtig integration over grænserne og givet forbrugere og kunder gode vilkår.
For det andet er det vigtigt at fremhæve i denne forbindelse, at vi bør drøfte den europæiske situation i lyset af de globale finansielle markeder. Europa har brug for stærke europæiske aktører, men der er også brug for stærke aktører i Europa, hvis vi ønsker en god adgang til kapital, især til investeringer, men også en stærk finansiel dynamik. Det er i denne forbindelse, at det er vigtigt for store virksomheder at kunne udvikles i Europa, og det er derfor også vigtigt at hilse den konsolidering, vi ser, velkommen.
I denne forbindelse vil jeg også gerne understrege, at det er vigtigt for den europæiske økonomi at udvikle det transatlantiske marked. Uanset hvad der vil ske i forbindelse med det transatlantiske spørgsmål om børserne i Europa og i USA eller børser i Europa som sådan, så er den nuværende situation vigtig at udnytte. Vi har en interesse i at opretholde de europæiske regler i videst mulig udstrækning, hvad angår tilsyn, fælles regler for konkurrence og god virksomhedsledelse. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til ikke at gribe ind i diskussionerne om fusioner af børser over Atlanten og ikke at styre i den ene eller anden retning. I stedet bør den bruge dette til at fremhæve de europæiske regler, da det kan give de europæiske finansielle markeder en stærk stilling i den globale økonomi. Det er en mulighed, som vi skal udnytte nu. 
Antolín Sánchez Presedo (PSE ).
   - Hr. formand! For det første vil jeg gerne tilslutte mig alle dem, der har lykønsket hr. Muscat med hans betænkning om konsolideringen af de finansielle tjenesteydelser, og især med hans forslag om at oprette en uafhængig ekspertkomité.
Jeg vil især tale om fusionerne og opkøbene på de europæiske børser. I de sidste 30 år har den teknologiske udvikling, kapitalens frie bevægelighed på internationalt plan og den finansielle innovation givet anledning til dybtgående ændringer af kapitalmarkederne, og de private opspareres deltagelse på finansmarkederne i almindelighed og på værdipapirmarkedet i særdeleshed er vokset. I nogle europæiske lande svarer deres deltagelse til ca. en tredjedel af opsparingen og i andre til en femtedel.
Den opgivelse af gensidighedsprincippet, der startede i Asien i midten af 1990'erne, og som senere i begyndelsen af indeværende årti bredte sig til de vigtigste markedspladser i London, Paris og Frankfurt, og som fortsat finder sted, som det for øjeblikket sker i Spanien med den offentlige udbudsproces, har medført omstruktureringer og koncentrationer på det indre marked, f.eks. Euronex eller det skandinaviske marked. Alt dette er positivt, da det medvirker til at reducere omkostningerne og til en udbredelse af transaktionerne og børsmarkederne. 
Efter min mening er de nylige meddelelser om transatlantiske fusioner og opkøb en kvalitativ ændring. Men til trods for den voksende konvergens på begge sider af Atlanterhavet, er der dog stadig væsentlige forskelle mellem de to markeder, der er blevet identificeret i såvel typen af værdipapirmarked som i den aktuelle markedsstruktur eller i eftermarkedselementerne.
Det sker ydermere på et tidspunkt, hvor EU, efter at have vedtaget direktivet om markeder for finansielle instrumenter, og nu hvor det skal til at anvende det i fremtiden, ønsker at fuldstændiggøre det europæiske finansmarked. Samtidig er der blevet indledt en vigtig debat om en ajourføring af værdipapirmarkederne. En debat, der handler om deres rolle i fremtiden, organiseringen, strukturerne, gennemsigtigheden, de økonomiske aspekter, konkurrenceevnen, styringen og infrastrukturerne.
Vi befinder os på et tidspunkt med meget vigtige ændringer. Derfor er der mange spørgsmål, der skal afklares, og derfor drejer det sig ikke om at handle på ad hoc-basis, men om at identificere EU's generelle interesser, vurdere indvirkningen af de annoncerede operationer på disse interesser, forudse konsekvenserne af operationerne ud fra et politisk, lovgivningsmæssigt og økonomisk synspunkt, og naturligvis om at finde det bedste mulige nødvendige svar, idet vi ved, at finans- og værdipapirpolitikken har stor indflydelse på EU's monetære politik. Efter min mening er det også nødvendigt at vurdere, hvordan man bedst sikrer gennemsigtigheden, stabiliteten og ligevægten i EU, så finansmarkederne overordnet set fungerer ordentligt. Det er den opgave, vi skal i gang med. 
Sharon Bowles (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil også gerne udforske børsernes transatlantiske fusioner. Vi har på forsiden af flere gange set og fra New Yorks børs hørt, at de amerikanske Sarbanes-Oxley-regler for selskabsstyring kan gælde for fusionerede børser med jurisdiktion i amerikanske domstole.
Alle er selvfølgelig ikke enige i denne analyse. På New Yorks børs' anden årlige sikkerhedskonference for et par uger siden sagde kommissær Annette Nazareth fra det amerikanske børstilsyn (SEC - Securities and Exchange Commission), at der i forbindelse med fusionen syntes at være behov for en fælles teknologistrategi men ikke for en fælles udvekslingsplatform. Der bliver således et fælles holdingselskab under amerikansk jurisdiktion, men Euronext vil ikke blive registreret som en amerikansk børs, og den vil ikke tilbyde sine produkter på det amerikanske marked. Derfor vil Sarbanes-Oxley-reglerne efter hendes mening ikke gælde for Euronext.
Efter min mening vil fordelene ved et fusioneret marked heller ikke gælde for Euronext - i hvert fald ikke fra Euronexts side. Faktisk sagde hun, at en ren tilknytning til en amerikansk børs ikke får den amerikanske lovgivning til at gælde for en ikke-amerikansk børs.
Med den megen spænding og den store interesse for erhvervelser på tværs af Atlanterhavet virker det imidlertid sandsynligt, at der var noget vigtigere end en simpel tilknytning under opsejling - i det mindste efter nogles opfattelse. Er det muligt, at der kan forekomme en eller anden asymmetrisk proces, hvor de amerikanske parter foretager registrering i Europa men ikke omvendt? Hvilke konsekvenser vil det i givet fald få for det europæiske marked?
Kommissær Nazareth var meget omhyggelig med sit ordvalg, da hun talte om teknologiplatformen. Er det praktisk, at der findes særskilte it-platforme på lang sigt? Jeg tvivler. Der vil være et ønske om at integrere, og i den fase vil Sarbanes-Oxley-reglerne sandsynligvis komme i spil, hvilket var grunden til, at hun var så omhyggelig med sine ord.
Hvis ikke der snarest træffes foranstaltninger til indførelse af en international standard, kan der således udmærket være problemer forude. Jeg vil sige, at det både er en opgave for bureaukraterne og for aktionærerne. I Europa har vi erfaring med at skulle afveje forskellige juridiske traditioner og hensyn, og det er én grund til, at vi skal gå i spidsen med hensyn til reglernes fremtid. 
Zsolt László Becsey (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Muscat og alle de personer, der bidrog til udarbejdelsen af betænkningen, der krævede en stor og grundig indsats, der resulterede i en afbalanceret betænkning.
Jeg mener, at der er to faktorer af afgørende betydning for konsolideringen af finansielle processer. I overensstemmelse med Lissabon-processen er en af disse faktorer opbygningen af det indre marked og en styrkelse af konkurrencen. Med henvisning til udvidelsen og fordelene ved et udvidet marked er den anden faktor gennemførelsen af målsætningerne om samhørighed, lighed og sammenhold mellem medlemsstaterne. 
Hvad angår sidstnævnte faktor, er ligevægten desværre blevet forstyrret. Det skyldes det forhold, at der ikke tages hensyn til de nye medlemsstaters sårbarhed over for konsolideringen med henvisning til øget åbenhed, hvorimod den afgørende faktor i forbindelse med arbejdsintensive tjenesteydelser er de gamle medlemsstaters sårbarhed snarere end intern liberalisering. Dette forhold forstyrrer ligevægten i tjenesteydelsessektoren. Derfor kan jeg for øvrigt ikke acceptere hensynet til social og miljømæssig beskyttelse i forbindelse med konsolideringen af finansielle tjenesteydelser eller af den finansielle sektor.
Jeg mener desuden, at det er vigtigt, at vi til en vis grad tager hensyn til solidariteten. Vi bør ikke tillade, at vi ender i en situation, hvor markedstilsynsmyndighederne i modtagerlandene - og de nye medlemsstater er først og fremmest modtagerlande - står magtesløse over for de dominerende markedstilsynsmyndigheder i de gamle medlemsstater. Vi kan kun øge liberaliseringen, hvis vi stiller strenge krav til samarbejde, herunder navnlig til gennemsigtighed. Jeg er samtidig enig i, at vi bliver nødt til at bidrage til en ændring af skattesystemerne, herunder navnlig af momssystemet.
Jeg vil også gerne understrege, at det meget høje koncentrationsniveau som følge af fusioner og overtagelser bør analyseres både i lyset af det nye indre marked og af hensyn til samhørigheden i de medlemsstater, der forsøger at komme på niveau. Dette er nødvendigt, da koncentrationsniveauet på EU-niveau i visse situationer ikke er for højt, om end det er tilfældet på medlemsstatsniveau, hvilket er skadeligt for konkurrencen i den pågældende medlemsstat. Der skal således rettes særlig opmærksomhed mod dette aspekt i forbindelse med konsekvensanalyser af konkurrencepolitikken, som nylige eksempler viser. Denne vanskelige situation kan løses ved indførelse af omhyggelige procedurer, der også skal sikre, at vi undgår enhver form for oligopoldannelse, uden at denne afløses af unilateral protektionisme. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Jeg er meget ked af, at De ikke forstod, hvorfor vi stillede denne forespørgsel og opfordrede Dem til at deltage i plenarmødet i dag. Det var helt sikkert ikke ud fra et ønske om flere markedsregler, men fordi vi mangler politisk lederskab og fællesskabsstrategiske retningslinjer for udvikling af de finansielle markeder. Vi er alle klar over, at EU har fine traditioner for principbaseret finansiel regulering. Disse principper skal erklæres. Vi har behov for en sådan erklæring, og uden denne skabes forvirring i markedet, der fører til forskellige rygter og holdninger. Nu, hvor vi har en fremragende europæisk model, som de nye markeder også er indstillet på at følge, bliver vi forhåbentlig i stand til at beskytte markedet. I øjeblikket ser det imidlertid ud til, at denne model vil blive tabt på gulvet på grund af Kommissionens, undskyld mig, tøvende holdning. Se f.eks. på de ændringsforslag til direktivet om prospekter, der drøftes i øjeblikket. Vi afventer tilsyneladende et eller andet foreløbigt resultat - et transatlantisk gennemsnit, der ikke vil være til fordel for hverken Europa eller USA. Vi bør være ærlige og sige, at vi har forskellige holdninger, og vi kan måske herefter forsøge at respektere og anerkende hinandens synspunkter. I forbindelse med regulering af markedet for clearing og afvikling bliver vi nødt til at anerkende, at det er et kompliceret område, der måske skal løses gradvist. Vi bør også have vores egen holdning i EU og ikke tilpasse os de beslutninger, der træffes af store konglomerater. Passivitet er ikke udtryk for en liberal holdning. Når lovgiveren forholder sig passivt, vil jungleloven overtage markedet, der hermed ødelægges, og nye tiltag vil blive ødelagt, hvilket vi virkelig ikke ønsker. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Mange af kollegerne har allerede spurgt mig, hvad vi laver i dag, når vi diskuterer børsfusioner i Europa. Det er naturligvis ikke Europa-Parlamentet, der skal afgøre, hvilke typer fusioner og markedsaktiviteter der kan forekomme. Det er også op til Kommissionen at vurdere, om fusionen mellem Euronext-børserne og Frankfurt Börse er bedre end den transatlantiske fusion. Vi skal se på de muligheder, som den transatlantiske fusion kan give os - specielt med hensyn til den transatlantiske dialog om finansielle tjenesteydelser, der har været det mest frugtbare eksempel på, hvad vi kan gøre sammen, hvis vi virkelig samarbejder med det amerikanske SCC.
Jeg vil gerne lykønske kommissæren med de fremskridt, der er gjort. Hvis markedskræfterne får lov til at bestemme, tror jeg, at vi får en transatlantisk børs, der bliver en enorm mulighed for tilsynskonvergens. Det handler ikke om ekstraterritoriale Sarbanes-Oxley-regler, der kommer til Europa. Det handler også om, at vi kan præsentere vores strategiske modeller, vores udmærkede teknologiske platforme og udnytte dem optimalt i USA.
Vi har f.eks. forhandlet om skærme til elektronisk handel under GATS-forhandlingerne. Vi har forsøgt at få vores handelsskærme ind på de amerikanske børser og omvendt, men uden at det er sket. En sådan amerikansk børsfusion ville være en enorm mulighed for tilsynskonvergens og for at videreføre det allerede igangværende arbejde. 
John Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg har kun to punkter. Det første er: Er der noget i ordlyden af punkt 9 og punkt 26, der på nogen måde kan forsikre Berlins sparekasser og det tyske sparekassesystem om, at de på nogen måde vil blive gjort virkningsløse i fremtiden? Dette spørgsmål er til hr. McCreevy.
Det andet punkt handler om, hvorvidt vi virkelig finder det nødvendigt med endnu et udvalg af kloge mænd - som der bliver bedt om i sidste punkt - for at undersøge dette. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! En række emner er bragt på bane her i aften. Jeg kommenterede vist de fleste af dem i mine indledende bemærkninger, men jeg vil gerne fremhæve nogle få punkter.
Der er gjort en stor indsats for at skabe et harmoniseret retsgrundlag for EU's finansielle markeder, og meget af arbejdet fortsætter. Dette retsgrundlag skal skabe lige konkurrencevilkår, fremme dybere og mere likvide markeder og beskytte forbrugernes og investorernes interesser. Vi skal give markedet lov til at udfolde sig inden for disse rammer. Lovgiverne skal undgå at blande sig i markedsaktørernes beslutninger. Det faktum, at europæiske virksomheder efterstræbes af operatører fra andre lande, er et tegn på den tillid, de har til os og vores reguleringsmodel. Vi har brug for stærke finansielle institutioner, der kan klare sig i den globale økonomi. Vi har brug for avancerede børser, og konkurrencepolitikken sikrer os mod upassende koncentrationer og misbrug af dominerende markedsstillinger. Men derudover mener jeg, at vi skal lade markedet udfolde sig.
Fru van den Burg stillede en række spørgsmål. Hun sagde i sin udtalelse, at det ikke blot var en beslutning for aktionærerne - idet hun henviste til børserne. Det mener jeg, at det er. Jeg er ikke enig med hende. Jeg giver hende ret i, at brugerne af børserne har en interesse, men jeg har ikke bemærket nogen grad af enighed mellem dem om, hvad de opfatter som den bedste og mest ønskelige kombination af børser.
Hun rejste også spørgsmålet om konsekvenserne af mulige fusioner. Det er for tidligt at sige, men jeg gjorde det klart, at en børskonsolidering ikke skal føre til det, som jeg vil kalde et "reguleringsmæssigt overløb". Andre talere som f.eks. hr. Klinz har også været inde på dette emne.
Som jeg sagde i mine indledende bemærkninger som svar på fru Berès' spørgsmål på vegne af udvalget, er der to særskilte emner. Efter min mening handler det om, at interessenterne og aktionærerne skal beslutte, hvad de vil gøre med deres børser. Det vedrører udelukkende dem. Det bør markedet afgøre.
På den anden side er spørgsmålet om vores lovgivning meget interessant for os. Vi ønsker, at de europæiske lovgivere skal regulere de europæiske børser, og som jeg forstår det, vil forslaget vedrørende New Yorks børs og Euronext sikre et system, hvor det vil være tilladt. Jeg er enig i, at det er vigtigt at sørge for, at det også fremover er tilfældet - ikke blot i år eller næste år men også fire eller fem år ud i fremtiden - og at de procedurer, der indføres, føres ud i livet. Som jeg sagde i mine indledende bemærkninger har vi en interesse heri og vil blive involveret i det.
Fru van den Burg spurgte, om jeg havde læst hr. Seiferts bog. Det har jeg ikke, men jeg har læst forskellige kommentarer til den. Jeg mødte hr. Seifert i starten af min tid som EU-kommissær lige efter hans søsætning af Frankfurts forsøg på at overtage Londons børs. Jeg har læst, hvad han sagde i sin bog. Om end bogen er interessant, er det bare ét perspektiv af emnet.
Jeg vil gerne sige til medlemmerne af Europa-Parlamentet og andre udenfor, der altid synes at bekymre sig om, at ekstern påvirkning forurener den europæiske øvelse, at nogle af de aktuelle forslag efter min mening tyder på, at markedsaktører over hele verden ønsker at blive involveret i den europæiske øvelse, og at de har en noget anden opfattelse. Noget tyder på, at mange forretninger, der tidligere fandt sted på den anden side af Atlanterhavet, nu foregår i Europa. Det er der en grund til. Nogle mennesker ønsker at blive involveret i den europæiske vej. Vi skal ikke altid være så defensive.
Hr. Hökmark og flere andre nævnte det lovmæssige aspekt. Jeg er enig i det, de sagde. Vi skal lade de europæiske regler og vedtægter gælde for europæiske virksomheder. Det bliver vores interesse. Spørgsmålet om, hvorvidt der skal være overtagelser eller fusioner af børser i forskellige egne af verden, er udelukkende en sag for markedsaktørerne, og det forholder jeg mig helt agnostisk til.
Pervenche Berès (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg undrer mig over kommissærens svar. Han er blevet stillet nogle meget præcise spørgsmål. Vi beder ham ikke om at gribe ind i markedsvirkeligheden, men om at spille sin rolle med hensyn til lovgivningsinitiativet! Det, at der ikke bliver truffet nogen beslutning, påvirker derfor markederne. Det, at der ikke bliver truffet nogen beslutning om afbrydelse eller anvendelse af konkurrencereglerne på et bestemt marked, påvirker rammernes definition.
Derudover har vi stillet nogle meget præcise spørgsmål om konsekvensanalysen. Hvornår bliver denne konsekvensanalyse stillet til Parlamentets rådighed, før den bliver fuldstændig omskrevet i Deres tjenestegrene, hr. kommissær? 
John Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg synes ikke, at jeg har fået svar på mit spørgsmål om konsolideringen af banksektoren samt om, hvorvidt der er noget i Muscat-betænkningen, der kan dulme latterliggørelsen af den tyske sparekassestruktur. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Corien Wortmann-Kool for Økonomi- og Valutaudvalget om forslag til Rådets forordning om ophævelse af forordning (EØF) nr. 4056/86 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86 på søtransport og ændring af forordning (EF) nr. 1/2003 med henblik på udvidelse af dens anvendelsesområde til at omfatte cabotagesejlads og international trampfart (KOM(2005)0651 - C6-0046/2006 - 2005/0264(CNS)) (A6-0217/2006). 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Jeg er glad for at kunne deltage i aftenens forhandling om fru Wortmann-Kools betænkning om Kommissionens forslag om ophævelse af forordning (EF) nr. 4056/86.
Kommissionen er yderst tilfreds med betænkningens anerkendelse af, at prisfastsættende linjekonferencer ikke længere har nogen juridisk eller økonomisk berettigelse under nutidens markedsforhold.
Vores forslag handler primært om at øge EU's konkurrenceevne, hvilket harmonerer fint med dagsordenen fra Lissabon. Ca. 18 % af importen og 21 % af EU's eksport er berørt af rederiernes evne til at fastsætte priser i fællesskab under gruppefritagelsen for linjekonferencer. Ophævelsen af denne gruppefritagelse vil give lavere transportpriser og en generel fordel for EU's økonomi.
Når det så er sagt, har Kommissionen også ønsket at bevare EU-linjeskibsfartens konkurrenceevne. Derfor udarbejder vi retningslinjer om, hvordan konkurrencereglerne skal anvendes i linjesektoren efter ophævelsen af forordning (EF) nr. 4056/86. Kommissionen er indstillet på at offentliggøre retningslinjerne ved udgangen af 2007. I lyset af den toårige overgangsperiode vil retningslinjerne være på plads, inden ophævelsen af gruppefritagelsen for linjekonferencer træder i kraft, hvilket giver industrien rigelig med tid til at tilpasse sig et nyt konkurrencepræget miljø vel vidende at det, den forsøger at gøre, er lovligt.
Kommissionen har haft indgående diskussioner med både transportselskaber, rederier, og transportbrugere, afskibere, om indholdet af retningslinjerne. Man vil fokusere på at sikre transportsektorens konkurrenceevne. Vi er nok alle enige om, at det at sikre konkurrenceevnen ikke er det samme som at værne sektoren mod konkurrence. Informationsudvekslinger er lovlige og foregår i de fleste brancher, fordi de sætter virksomhederne i stand til at træffe bedre beslutninger. De må imidlertid ikke være så vidtgående, at de forhindrer virksomhederne i at fastsætte deres adfærd på markedet uafhængigt af hinanden.
Den proces, der fører til Kommissionens vedtagelse af retningslinjerne, omfatter diskussioner med både transportbrugere og transportudbydere samt med medlemsstaterne i Det Europæiske Konkurrencenetværks undergruppe om søtransport. Der vil blive udsendt foreløbige retningslinjer, som alle interesserede parter får mulighed for at kommentere. Andre institutioner kan også udsende kommentarer i den periode.
I andre tilfælde - specielt inden for statsstøtte - har Europa-Parlamentet benyttet lejligheden til at offentliggøre sine synspunkter. Vi ser frem til Europa-Parlamentets fortsatte interesse for dette vigtige initiativ.
Jeg forstår bekymringerne vedrørende internationale emner. Jeg vil gerne forsikre Dem om, at vi holder vores handelspartnere informeret om vores initiativ og forklarer dem de bagvedliggende økonomiske og juridiske årsager hertil. Disse kontakter har indtil videre været positive. Det er den generelle opfattelse, at EU's ophævelse af gruppefritagelsen for linjekonferencer ikke vil give anledning til lovkonflikter med tredjelande, og at det er en proces, der tilgodeser de aktuelle markedsforhold.
Kommissionen kan i det store og hele acceptere de fleste af ændringsforslagene. Det skal imidlertid ikke være i form af betragtninger til en retsakt. Efter min mening skal det forblive en klar og enkel ophævelse af forordning (EF) nr. 4056/86. Deres henstillinger vil imidlertid blive afspejlet i opfølgningsforanstaltninger. Det drejer sig bl.a. om retningslinjer, informationsopdateringer og omvurdering af andre lovgivende tekster som f.eks. forordning (EF) nr. 954/79 om tiltrædelse af De forenede Nationers konvention om en kodeks for linjekonferencer, som Europa-Parlamentet har gjort Kommissionen opmærksom på. 
Corien Wortmann-Kool (PPE-DE ),
   Hr. formand! Søtransportsektoren har stor økonomisk betydning, og denne sektor har også et enormt vækstpotentiale. Netop i en tid, hvor globaliseringen går stadig hurtigere, er disse globale transportstrømme og en effektiv afvikling af disse af meget stor betydning. Det europæiske erhvervsliv har en vigtig, stærk position. Det er en sektor, som i høj grad udvikler sig til en konkurrerende sektor, og det er faktisk i øjeblikket den eneste sektor, som stadig undtages fra anvendelsen af traktatens konkurrenceregler. Tiden er derfor moden til at bringe denne undtagelsessituation til ophør.
Fra Parlamentets side lover vi derfor også at støtte kommissær McCreevys forslag om at ophæve forordning 4056/86. Juridisk usikkerhed om fortolkningen af konkurrencereglerne er imidlertid ikke ønskværdig, og jeg er glad for, at kommissæren også erkender dette, for Kommissionen er nødt til også i fremtiden at fortsætte med at tage hensyn til denne internationalt opererende sektors specifikke kendetegn. Derfor skal der skabes klarhed over spillereglerne i fremtiden.
Europa-Parlamentet ønsker derfor, at der udarbejdes tydelige retningslinjer for sektoren, inden forordningen trækkes tilbage. Jeg er glad for, at kommissæren siger, at han agter at gøre dette inden udgangen af 2007, hvad angår linjefarten. Men for Parlamentet er det en væsentlig grundpille i dette forslag, og derfor synes vi, at det også skal nævnes udtrykkeligt i lovgivningsteksten. Sektoren skal have garanteret juridisk sikkerhed om, hvad der er tilladt i den nuværende forordning, og hvad der ikke er det.
Det glæder mig at høre, at De fører intensive drøftelser med sektoren. Men Parlamentet beder Dem også om, og det vil det også give udtryk for i morgen, at blive hørt, når det gælder retningslinjernes indhold. Kan De give tilsagn om, at Parlamentet vil blive hørt herom? Det er jo også på andre områder ofte en god skik. Jeg er glad for, at det ser ud til, at vi i morgen med stort flertal kan give Kommissionen dette kraftige signal.
Parlamentet finder det dog meget vigtigt, at Kommissionen gør det klart, at andre samarbejdsformer såsom gruppefritagelse for konsortier fortsat vil gælde for denne containerlinjefartsektor, for deri kan der indgås vigtige operationelle aftaler, f.eks. om kapacitet. Det er en ubetinget nødvendighed for denne sektor, men naturligvis skal det altid være i overensstemmelse med traktatens artikel 81. Det er meget vigtigt, at dette samarbejde forløber hensigtsmæssigt.
For cabotage og trampfart foreslår Kommissionen, at håndhævelsen af konkurrenceregler flyttes over på europæisk plan. Det er et logisk skridt, fordi traktaten allerede nu anvendes. Også denne håndhævelse hører hjemme på europæisk plan, og De kan derfor forvente støtte fra os på dette punkt. Nogle kolleger foreslår, at der gøres en undtagelse for cabotage, men det vil jeg ikke støtte. Parlamentet ønsker, at der også udarbejdes retningslinjer for trampsektoren, for denne sektor har ligesom de andre sektorer ret til at vide, hvad den har at rette sig efter. Parlamentet mener derfor, at retningslinjer bør være kendt også på dette område, inden disse regler træder i kraft.
Tydelighed på forhånd forebygger alle mulige kostbare juridiske procedurer, som sektoren bestemt ikke ønsker. Der er allerede eksempler på sådanne tilfælde inden for trampsektoren, hvad angår poolingaftaler. Der har været klager, og det er ikke tydeligt for sektoren, hvordan Kommissionen fortsætter på dette område. Jeg gentager, at der også her skal rådes bod på denne manglende tydelighed gennem retningslinjer.
Den internationale dimension er naturligvis meget vigtig for denne internationalt opererende sektor. Vi vil derfor anmode Dem om - og heldigvis er De også klar over det - at tage behørigt hensyn til denne internationale konkurrencestilling, når De udformer forslagene nærmere. Det gælder også for ophævelsen af UNCTAD's kodeks, og vi modtager gerne en rapport om disse internationale udviklinger, således at vi kan følge dem nøje. Jeg gentager, at vi kan give tilsagn om vores støtte, men betingelserne er benhårde, hvad Parlamentet angår. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou,
   Hr. formand, hr. kommissær! Det er ikke første gang, vi drøfter det spørgsmål, vi forhandler om i aften. Vi har udvekslet synspunkter med Kommissionen i forbindelse med hvidbogen, og i en beslutning, der blev vedtaget med et stort flertal, fastholdt Parlamentet, at vores handelsflåde i lyset af det konkurrenceprægede globale marked i hastig udvikling har brug for et klart handlegrundlag, der skal sikre en retfærdig og sund konkurrence.
Vores økonomi og udviklingsplan er baseret på konkurrence. Vi skal imidlertid forudse vilkårene og de mulige bivirkninger og skal sikre passende politiske rammer. Dette er baggrunden for, at vi opfordrede små og mellemstore virksomheder til ikke at forspilde muligheder og skade egne interesser og forretningsplaner i forbindelse med fusioner og til gavn for de meget store selskaber, der skabes i branchen, navnlig inden for linjefart.
Vi opfordrede Kommissionen til at sikre, at markedet ikke kom i chok som følge af Kommissionens forslag, og til, at der skete en gradvis og kreativ tilpasning til de nye vilkår. Vi ønsker, at Kommissionen tager alle vores bekymringer alvorligt.
Jeg ønsker at takke ordføreren, fru Wortmann-Kool, og Transport- og Turismeudvalget, der i sin udtalelse stiller forslag til løsning af spørgsmålet, som forhåbentlig bliver vedtaget og accepteret af Kommissionen. Jeg vil gerne på ny understrege de aspekter, der optager os, dvs. overgangsperioden med henblik på korrekt tilpasning til de nye vilkår og klare retningslinjer. Jeg er enig med ordføreren i, at cabotage ikke bør beskyttes mod fri konkurrence.
Afslutningsvis vil jeg gerne henlede opmærksomheden på Kommissionens manglende hensyntagen til spørgsmålets internationale karakter, både hvad angår spørgsmålet om UNCTAD-kodeksens anvendelse og om, hvordan medlemsstaterne kan ændre systemet, og hvad angår det forhold, at der ikke gives nærmere oplysninger om dialogen med vores partnere Kina, Japan, Singapore og Indien, herunder om deres reaktion på en eventuel ændring af systemet. Jeg kan f. eks. understrege, at Singapore allerede har meddelt, at de vil fastholde konferencesystemet.
Jeg forventer således, at Kommissionen i denne forbindelse redegør for, hvordan EU vil reagere. 
Robert Navarro,
   Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger! Jeg vil allerførst gerne takke ordføreren, fru Wortmann-Kool, for hendes arbejde, både på egne vegne og på vegne af min kollega, hr. Savary, som ikke har haft mulighed for at være til stede i aften og deltage i denne forhandling, og som har bedt mig undskylde over for Dem.
Det er en velafbalanceret betænkning, som, selv om den ikke giver udtryk for alle min gruppes holdninger, alligevel er acceptabel, da den lægger vægt på det væsentlige. I betænkningen stilles der krav om større retssikkerhed for aktørerne inden for international trampfart og cabotagesejlads via Kommissionens snarlige offentliggørelse af retningslinjer. 
Der mindes ligeledes om, at informationsudvekslingen er vigtig og kan have en positiv indvirkning på stabiliteten og effektiviteten i disse sektorer. Der bibringes nyttige præcisioner, og endelig lægges der særlig vægt på de små operatører.
Som medlem af Parlamentets Transport- og Turismeudvalg vil jeg alligevel tillade mig at komme med et par beklagelser og understrege et bestemt punkt. Sammen med mine kolleger, hr. Savary og hr. Sifunakis, havde jeg stillet et ændringsforslag om retsgrundlaget for den tekst, Parlamentet skal udtale sig om i morgen formiddag. Dette ændringsforslag er blevet forkastet i Økonomi- og Valutaudvalget. Det er derfor ikke blevet sat under afstemning på plenarforsamlingen. Det beklager jeg. Forordning (EØF) nr. 4056/86, som foreslås ophævet ved nærværende forordning, blev vedtaget på et dobbelt retsgrundlag, nemlig traktatens artikel 84 (transportpolitik) og 87 (konkurrence), som er blevet til artikel 80 og 83. I forslaget om ophævelse nævnes kun artikel 83 (konkurrence).
Det er et politisk valg med omfattende konsekvenser. Det bestemmer, hvilken procedure der skal anvendes, og indskrænker Parlamentets fortrinsrettigheder, da retsgrundlaget vedrørende konkurrence indebærer en høringsprocedure. Retsgrundlaget vedrørende transport ville have indebåret en procedure med fælles beslutningstagning. Det ville efter min mening have været at foretrække. Jeg hører til dem, der mener, at konkurrencen kan have en stimulerende og gavnlig indvirkning på økonomien, men jeg hører ikke til dem, der ser konkurrencen som det eneste saliggørende og kræver, at den anvendes vilkårligt og i blinde i alle de økonomiske sektorer uden at tage hensyn til deres særpræg eller den tilstand, de befinder sig i.
Det er desværre denne noget dogmatiske vision, Kommissionens GD Konkurrence nogle gange har givet indtryk af at ville forsvare mod alt og alle, og navnlig mod den holdning, der hersker i andre af Kommissionens tjenestegrene. 
Selv om der kun er tale om et høringsdokument, håber jeg, at denne betænkning i hvert fald giver Kommissionen mulighed for at måle bekymringerne hos de operatører, der ikke er imod reformidéen, men som gerne vil have nogle garantier og retningslinjer for de forandringer, de vil blive stillet over for. Disse bekymringer er legitime, især da denne sektor er af grundlæggende betydning for Europas fremtid og udvikling. 
Georgios Toussas,
   Hr. formand! Som led i EU's fælles skibsfartspolitik er der blevet etableret linjekonferencer, en form for foreninger for linjerederier, med henblik på at kontrollere denne strategiske og indbringende sektor inden for søtransport.
Disse har samme form som, men er mindre avancerede end de konsortier mellem rederier, der transporterer kemikalier, der blev dannet på et senere tidspunkt. Linjekonferencer regulerer linjerne for skibenes rejser frem og tilbage, de havne, de anløber, antallet af tilgængelige skibe for den enkelte linje og den opkrævede fragt.
Påstanden om, at linjekonferencer har givet arbejdstagerne bedre og billigere tjenester, er ubegrundede. Inflation, fattigdom, arbejdsløshed og ringere og mere kommercielle tjenester er den barske realitet, som arbejdstagerne skal finde sig i.
Linjekonferencerne blev udviklet med henblik på transport af råmaterialer og inden for international handel generelt, primært mellem selskaber, der opererede på den nordeuropæiske kyststrækning og rederimonopoler, og de sikrede forenede europæiske kapitalinteresser enorme, astronomiske fortjenester. Disse erhvervsgrupper kræver nu, at linjekonferencerne afskaffes, og Kommissionen er enig heri.
Formålet med det nye lovinitiativ er naturligvis at styrke konkurrenceevnen, udvide de krænkende privilegier, der tilfalder de europæiske monopoler inden for søtransport, og give dem carte blanche til at øge deres fortjenester.
I dag har koncentrationen af kapital i denne særlige sektor nået et niveau, hvor nogle få selskaber, der stort set kan tælles på én hånd, kontrollerer transporten på faste ruter. Et europæisk containertransportselskab driver almindeligvis en flåde på 550 skibe, mens et lignende asiatisk selskab derimod driver en flåde på 112 skibe. Det er rent hykleri at tale om konkurrence i denne situation. Vi er ikke enige i, at cabotage skal underlægges konkurrencereglerne, og vi går ikke ind for forordning nr. 4050/86 og forordning nr. 3577/92.
Den reaktionære institutionelle ramme for skibsfart og EU's anti-græsrodspolitik styrker skibsredernes kompromisløshed og umættelige profitbegær og skaber alvorlige sociale problemer i Grækenland, Frankrig, Finland og Irland. Rådet og Kommissionen i hemmelig forståelse med arbejdsgiverne tvinger dem til at gå til EF-domstolen. Sagen er, at de bliver nødt til at gøre front imod dem, da arbejdstagerne ikke er indstillet på at gå på kompromis med deres rettigheder.
Ulige løn for lige arbejde, en større arbejdsbyrde for arbejdstagere inden for søfartsområdet, den kendsgerning, at billet- og fragtpriserne er blevet skyhøje, indskrænkningen af afgange og bibeholdelsen af alt for gamle, dårligt vedligeholdte skibe inden for kystskibsfart er almindelige fænomener inden for national søtransport. Gennemførelsen af forordning nr. 3577/92, der er i strid med den generelle holdning, har allerede været et hårdt slag for søtransporten og skabt alvorlige problemer for arbejdstagere, passagerer og fastboende, især i isolerede øregioner.
Det er af strategisk betydning for landenes økonomiske udvikling, sociale samhørighed og nationale forsvar fortsat at fritage søtransport, der udelukkende sker mellem havne i den samme medlemsstat, fra konkurrencereglernes anvendelsesområde .
Det er således afgørende at bibeholde undtagelsen efter artikel 32, litra b), i forordning nr. 1/2003. Dette er baggrunden for vores ændringsforslag 15, 16, 17, 18 og 19 desangående. Kystskibsfart bør omgående udelukkes fra anvendelsesområdet for forordning nr. 3577/92, der er i strid med den generelle holdning. Søtransport er en social nødvendighed, der ikke kan reguleres på tilfredsstillende vis på grundlag af en konkurrencepolitik, der er i strid med den generelle holdning. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Kommissionen er meget taknemmelig for den store arbejdsindsats i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning samt for det udmærkede samarbejde med vores tjenestegrene. Jeg mener, at vi har arbejdet hen imod et initiativ, der vil give genlyd i de kommende år - også i andre jurisdiktioner.
Linjeskibsfarten har været organiseret som et kartel - om end lovligt - siden 1870'erne, ikke kun i Europa, men i de fleste andre industrilande. Ved at undersøge markedsforholdene grundigt er vi alle nået til den erkendelse, at linjeskibsfart er en meget konkurrencedygtig industri, der ikke behøver beskyttelse mod konkurrence. Vi er overbeviste om, at vores initiativ vil tilskynde vores vigtigste handelspartnere til at vurdere, hvorvidt deres tilgang til industrien er korrekt og økonomisk levedygtig. Vigtigst af alt har vores vedholdenhed overbevist industrien om, at den ikke har behov for prisfastsættelse. Nu overvejer den for alvor, hvordan den bedst kan tilpasse sig et meget konkurrencepræget miljø, der stimuleres af globaliseringen.
Parlamentet har ydet et betydeligt bidrag til denne proces. Først udarbejdede Udvalget om Transport og Turisme en initiativbetænkning i december 2005 som svar på Kommissionens hvidbog og gjorde os opmærksom på adskillige emner, som vi ikke tidligere havde overvejet. Vi tog hensyn til disse emner under revisionsprocessen. Derefter opstillede Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål sine synspunkter efter omfattende drøftelser med mine tjenestegrene.
Vi er taknemmelige for Deres arbejde samt for den tillid, De har udvist ved at tage fat på disse komplekse emner. Vi vil tage hensyn til Deres forslag i de kommende måneder i adskillige initiativer - f.eks. gennem informationsopdateringer af situationen vedrørende anvendelsen af konkurrenceregler for linjeskibsfart i tredjelande, Kommissionens retningslinjer for anvendelsen af EU's konkurrencelovgivning i forbindelse med transporttjenester samt en fornyet vurdering af andre lovgivende tekster, som De har betvivlet gyldigheden af. Vi vil foretage en omfattende høring og ser frem til at høre Parlamentets holdninger til retningslinjerne. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Alexander Alvaro for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets Forordning om oplysninger om indbetaler ved pengeoverførsler (KOM(2005)0343 - C6-0246/2005 - 2005/0138(COD)) (A6-0196/2006). 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Først vil jeg gerne takke hr. Alvaro, der er ordfører for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, samt hr. Bullmann, der er ordfører for Økonomi- og Valutaudvalget, for deres fremragende indsats og vilje til at nå til enighed om dette tekniske og komplekse dokument.
Forslaget om en forordning om oplysninger om indbetaler ved pengeoverførsler er et vigtigt skridt i retning af vores målsætning om at forebygge finansiering af terrorisme. Det er et udtryk for EU's målsætning om at deltage fuldt ud i de internationale bestræbelser på at bekæmpe terrorismen.
Ingen kan benægte, at terrorbekæmpelse i dag er en vigtig politisk prioritet i hele verden. På europæisk plan er der et klart ønske om at bekæmpe alle former for terrorisme. EU's handlingsplan om terrorbekæmpelse prioriterer et tæt samarbejde med arbejdsgruppen om finansielle initiativer samt en tilpasning af EU's retlige rammer til de ni særhenstillinger vedrørende finansiering af terrorisme, som dette organ har vedtaget. 
Forordningsforslaget gennemfører særhenstilling VII fra arbejdsgruppen om finansielle initiativer i EU-lovgivningen. Ifølge denne henstilling skal pengeoverførsler ledsages af afsenderens identitet med vedkommendes navn, adresse og kontonummer.
Denne forordning vil lette sporbarheden af pengeoverførsler gennem en række forpligtelser. Disse forpligtelser gælder for betalingsformidlerne - i særdeleshed banker - men også for pengeremittenter. De vil være forpligtet til at indsende oplysninger om indbetaleren via betalingskæden samt til at opbevare sådanne oplysninger. Disse oplysninger skal være tilgængelige for de nationale myndigheder for at lette deres opgaver. Det vil medvirke til at bekæmpe hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. 
Den vedtagne frist for gennemførelsen af denne særhenstilling er den 1. januar 2007. Ukoordinerede foranstaltninger fra de enkelte medlemsstaters side med hensyn til grænseoverskridende pengeoverførsler kan få en betydelig negativ indvirkning på betalingssystemernes gnidningsløse funktion på EU-plan. De vil også skade det indre marked for finansielle tjenesteydelser. Derfor er det vigtigt at overholde tidsfristen.
Parlamentet, Rådet og Kommissionen har arbejdet hårdt i det seneste år for at nå til enighed om teksten. Vi har alle gjort vores bedste for at finde løsninger på vanskelige spørgsmål, og jeg synes, at det er lykkedes.
Et af de væsentligste diskussionsemner under forhandlingerne har været spørgsmålet om et loft på 1.000 euro, hvor den modtagende bank i EU ved beløb herunder ikke vil have pligt til at afvise en overførsel eller anmode afsenderbanken om fuldstændige oplysninger om indbetaleren. Kommissionen er glad for, at dette loft i sidste ende ikke er bibeholdt. Idéen er også forkastet af alle medlemsstater i Rådet. Terrorister kan finansieres af en række mindre indbetalinger under et sådant loft. Efter min mening er det en rimelig betragtning, hvis vi ønsker en effektiv terrorbekæmpelse.
Der er også fundet en løsning med hensyn til de modtagende bankers pligt til at indstille samarbejdet med udenlandske banker, der ikke sender de relevante oplysninger, samt pligten til at returnere indbetalinger af lav værdi. Jeg har noteret mig Parlamentets interesse for disse punkter. Der er sket en betydelig indskrænkning af de omstændigheder, under hvilke disse forpligtelser er gældende, så de nu kun anvendes i yderste nødsfald.
Jeg har også med glæde noteret mig, at vi er nået til enighed om tekniske spørgsmål som f.eks. brugen af systemer med tekniske begrænsninger af mellemmænd, der modtager midler fra lande uden for EU.
Nu hvor Parlamentet, Rådet og Kommissionen er nået til generel enighed om komitologien, er vedtagelsen af denne forordning en udmærket lejlighed til at omsætte aftalen i praksis. Jeg vil derfor opfordre medlemmerne af Europa-Parlamentet til ikke at insistere på medtagelsen af specifikke udløbsklausuler for Kommissionens reguleringsmæssige beføjelser i henhold til denne forordning.
Alt i alt mener jeg, at dette forslag er modent til vedtagelse under førstebehandlingen, og jeg håber, at De alle vil støtte det.
Denne forordning giver os midlerne til at bekæmpe finansieringen af terrorisme på en sammenhængende måde i hele EU. Jeg ser frem til at høre Deres kommentarer. 
Alexander Alvaro (ALDE ),
   Hr. formand! Jeg gjorde brug af retten til at sætte mig en smule længere fremme, således at De ikke altid behøver at kigge op på de bageste rækker, og det gør måske forhandlingerne i Parlamentet lidt mere livlige, hvis man sidder tættere på hinanden. Når alt kommer til alt, ønsker vi også at have nogle fornuftige parlamentariske forhandlinger.
Jeg mener ikke, at det er nødvendigt at dvæle længere ved det tekniske. Hr. McCreevy forklarede meget fint hovedessensen heraf. Han henviste til, at vi har en international forpligtelse til at opfylde FATF's særlige henstilling nr. VII. Han kom ind på de tekniske detaljer, og derfor er der næppe nogen grund til, at jeg gentager disse.
Vi nåede - det har han fuldkommen ret i - frem til et velafbalanceret og fornuftigt kompromis med Økonomi- og Valutaudvalget og sammen med Kommissionen og Rådet, hvor der efter min og mit udvalgs mening fuldt ud blev taget hensyn til områder såsom databeskyttelse og datasikkerhed samt Økonomi- og Valutaudvalgets bekymringer. I forbindelse med sådanne betænkninger bør vi imidlertid, også når de kommer fra internationale organer, væsentligt oftere stille os selv spørgsmålet, om de reelt bidrager med noget?
Jeg tog mig den frihed at tage dette dokument - der har foreligget i et års tid, og hvis eksistens har været almindeligt kendt siden november 2005 - med på en rejse til Israel, hvor jeg på et universitet talte med en ekspert i bekæmpelsen af pengestrømme til finansiering af terrorisme. Han var agent og løjtnant i den israelske hær og arbejdede for Mossad. Han kiggede på dette dokument, hvis merværdi han ærligt talt havde svært ved at få øje på. Det kan jeg også godt forstå.
Min baggrund er følgende: Jeg har arbejdet i en bank og har fuldført jurastudiet. Jeg ved, at terroristers pengestrømme ikke forløber således, at terrorist A går hen til KBC og indbetaler sine penge i håb om, at der er en eller anden i Damaskus, som hæver pengene i den lokale bank. Der eksisterer helt andre måder at kanalisere penge videre til terrorister på. Vi lukker måske et hul, og vi får helt sikkert fat i nogle af de små fisk, men det er ikke det rigtige værktøj at vælge i kampen mod terrorismen. Det er jeg helt overbevist om.
Jeg anser det selvfølgelig for at være rigtigt og fornuftigt, at man forsøger at bremse og udtørre terroristernes pengestrømme. Det er en absolut nødvendighed. Der findes måske også andre muligheder. Men jeg ville ikke stå her, men derimod sandsynligvis få overrakt en nobelpris, hvis jeg vidste nøjagtigt, hvordan man skulle gøre. Efter omstændighederne mener jeg, at vi i det mindste har et godt udgangspunkt her.
Vi har ført lange forhandlinger i den forbindelse. Vi har talt med mange forskellige institutioner om denne betænkning, herunder også med ECB. Men hensyn til vores samtaler med ECB er det enormt skuffende at måtte erfare fra pressen, at ECB længe har haft kendskab til det system, som vi nu skaber et retligt grundlag for, og som er blevet offentliggjort i medierne, og at ECB var klar over, hvad SWIFT havde kørende med USA. Jeg forsøger ikke at lave en kobling mellem to emner her, men det ligger dog lige for, at det vi er i gang med her, er en ex post-legitimering af noget, som allerede har fundet sted, og at vi så efterfølgende udvikler et system og skaber et retligt grundlag herfor.
Det ville have været en stor hjælp - og det siger jeg ikke henvendt til Kommissionen, da den ikke er skyld heri - hvis en institution som ECB havde sagt: Vi ved, at sådanne ting sker, og vi vil gerne samarbejde med jer med henblik på at udvikle et fornuftigt retsgrundlag og skabe nogle retlige bestemmelser, som beskytter vores borgeres grundlæggende rettigheder, specielt i forhold til USA.
USA er naturligvis en af vores transatlantiske partnere. Som tysker vil jeg aldrig sætte spørgsmålstegn ved det! Men vi begynder at gøre os tanker, og det handler ikke kun om de seneste afsløringer af hændelser i forbindelse med SWIFT. Det var også spørgsmålet om lagring af flypassagerdata, vi havde mistanke om hemmelige fængsler, der var hemmelige flyvninger, og vi havde forhandlinger om lagring af kommunikationsdata. Disse ting er noget, som til stadighed eskalerer.
Netop derfor ville jeg personligt - uanset, om det drejer sig om en international bestemmelse eller ej - også have indføjet en , således at vi efter fem år kunne kontrollere, om hele systemet havde haft nogen effekt, om det var hensigtsmæssigt, eller om vi ene og alene havde sat unødvendig lovgivning i verden. For det kan ikke være Parlamentets opgave.
Når jeg ringer efter en maler derhjemme, ønsker jeg, at han skal male væggen ordentligt, og ikke at han kommer yderligere to gange for at eftermale. Præcis de samme forventninger har vores borgere til vores lovgivning. Jeg kunne godt tænke mig - jeg ved, at der fandtes en komitologiaftale - at fortsat skal bestå, således at vi i Parlamentet har en forpligtelse til at kontrollere det, som vi rent faktisk går og laver. Ikke desto mindre vil jeg forhandle med mine kolleger fra PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen om, hvordan vi skal gribe SWIFT an i forbindelse med pengeoverførsler.
Afslutningsvis vil jeg imidlertid godt takke Kommissionen for et samarbejde, der har været baseret på gensidig tillid, og samtidig bede den om også at forsøge at påvirke ECB en smule, således at den samarbejder i samme ånd som Kommissionen. 

Udo Bullmann (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! De forbehold, som ordføreren, hr. Alvaro, gav udtryk for, blev forklaret og drøftet i detaljer i begge de involverede udvalg.
Det handler her om et lille stykke lovgivning, nemlig gennemførelsen af den særlige henstilling nr. 7, altså spørgsmålet om, hvilke informationer, der skal ledsage pengeoverførsler. Og netop fordi det er et lille stykke lovgivning, som imidlertid er højpolitisk, og som griber dybt ind i private og forretningsmæssige forhold, har Parlamentet - og det er både fornuftigt og rigtigt - seriøst stillet sig selv det spørgsmål, hvad der skal lovgives om, hvad der er værd at lovgive om, og hvad der giver et rimeligt svar? Det var ikke nok for os at sige, at der eksisterede en international aftale her. Det var ikke nok for os at sige, at der allerede forelå en forudgående forståelse mellem Kommissionen og Rådet. Begge udvalg gjorde deres bedste for at finde fornuftige svar.
Dette gælder også spørgsmålet om grænseværdier for indgående overførsler, som fortsat vil være sporbare, mens grænseværdien vil forhindre en juridisk overreaktion over for de involverede pengeinstitutter i forbindelse med spørgsmålet om mulige internationale grænseværdier.
Dette gælder også spørgsmålet om anonyme donationer, som praktiseres i adskillige lande, f.eks. i Østrig, hvis rådsformandsskab netop er udløbet. Disse skal ikke forbydes, hvis et land ønsker at holde denne mulighed åben. Der fastsættes imidlertid en grænseværdi på 500 euro, og større anonyme donationer er kun mulige, hvis disse tilflyder absolut velgørende organisationer.
Dette gælder også med hensyn til det banktekniske spørgsmål, hvor en formidlende bank er involveret i pengeoverførslen. Også her har vi fundet fornuftige løsninger. I medlemsstater, hvor fuldstændige informationer ikke kan videreformidles af tekniske årsager, vil det stadig være muligt i fællesskab og med den endelige modtagerbanks accept heraf at holde de formidlende banker ansvarlige.
Sidst, men ikke mindst, gælder dette også spørgsmålet om EU's udgående overførsler. Vi begik ikke fejlen med at skabe for meget bureaukrati eller stille for mange krav. Tværtimod lavede vi en bevidst sondring mellem overførsler, som er under mistanke for at have tilknytning til terrorvirksomhed, og overførsler, hvor det formentlig ganske enkelt handler om arbejdsmigranters overførsler, som overhovedet ikke har noget med terrorisme at gøre. Denne sondring var vigtig, fordi vi støtter Kommissionen i dens bestræbelser på at udvide licenssystemet til de mere uformelle betalingsformidlere, som bevæger sig i gråzonerne, og få disse frem i lyset med henblik på at tilvejebringe så megen viden som muligt, mens vi samtidig undgår unødvendigt bureaukrati eller upassende begrænsninger i de borgerlige friheder.
På vegne af Økonomi- og Valutaudvalget vil jeg gerne takke ordføreren og gruppernes skyggeordførere for det fremragende samarbejde. De udestående problemer kan efter min bedste overbevisning løses inden afstemningen på torsdag, fordi komitologiproceduren, som vi stadig er uenige med Rådet om, reelt kun vedrører en meget begrænset del af lovforslaget, nemlig spørgsmålet om et ad hoc-udvalg, som skal have adgang til associerede områder. Det handler hverken om det prekære spørgsmål om grænseværdier eller om politisk ømtålelige bestemmelser.
Lad mig sige endnu en ting. Vi laver gennemsigtig lovgivning, som forstås klart og tydeligt af den europæiske befolkning, som man kan stole på, og det er ikke ensidige erklæringer fra enkelte stater i verden, som vil forlede private virksomheder - selv internationale organisationer med kooperative ejerforhold - til at gøre ting, som måske eller måske ikke er muligt i henhold til national lovgivning. Vi stiller de samme spørgsmål som den belgiske regering, og vi vil støtte den i at finde svarene på disse spørgsmål, fordi disse svar skal findes.
Netop derfor bør vi fortsætte med at lovgive og skabe grundlaget for internationale aftaler og ikke give efter for jungleloven. Sammen med ordføreren vil vi finde egnede måder at forfølge dette mål på. 
Mihael Brejc,
   Hr. formand! Denne forordning indgår som et led i de europæiske institutioners indsats for at gøre vores kamp mod terror og hvidvaskning af penge mere effektiv. Analyser af terrorangreb i Europa har vist, at terrorgrupperne anvender forskellige metoder til at indsamle midler til deres aktiviteter. En af disse metoder er anvendelsen af betalingsordrer for forskellige pengebeløb foretaget både uden for EU og inden for EU's grænser.
Forordningen vil betyde, at pengeoverførsler for fremtiden vil blive genstand for mere omfattende overvågning, og at bankerne vil skulle sikre, at alle oplysninger vedrørende indbetaleren er tilgængelige for hver enkelt overførsel af et foreskrevet pengebeløb. Selv om det kan medføre en minimal forøgelse af bankernes arbejdsbyrde, forventes forordningen ikke at forringe betalingsoverførslernes effektivitet.
Selv om det oprindeligt fremgik, at denne forordning var én ud af en række forordninger - og lad mig i forbifarten nævne, at der findes omkring 60 forordninger af denne art, der tager sigte på terrorbekæmpelse - selv om dette er én ud af en række forordninger, som vi oprindeligt troede, ville blive færdigbehandlet hurtigt, er det endnu ikke tilfældet. Der er blevet stillet en række ændringsforslag, og i de fleste tilfælde er det størrelsen på de beløb, overførselskontrollen skal finde anvendelse på, vi har drøftet.
Efter en langsommelig samordningsproces mellem ordføreren, Kommissionen og Rådet er vi endelig nået frem til 15 ændringsforslag, som Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater støtter. Vi støtter også de ændringsforslag, der vedrører den såkaldte revisionsklausul og fastsættelsen af en tærskel for betalingsordrer.
Under den sidste del af drøftelserne fremkom et andet spørgsmål, nemlig spørgsmålet om USA's efterretningsagentur CIA's indsamling af data om bankoverførsler foretaget ved hjælp af SWIFT-koder og følgerne heraf for databeskyttelsen. Vi i De Kristelige Demokraters Gruppe mener ikke, dette spørgsmål er omfattet af forordningen, og vi mener derfor ikke, det bør drøftes i forbindelse med forhandlingerne om denne betænkning.
Desuden mener De Kristelige Demokraters Gruppe, at selv om der siden 2001 er vedtaget mange antiterrordirektiver med mere, vil dette direktiv i sig selv gøre det betydeligt lettere at identificere finansielle ... 
Andrzej Jan Szejna,
   Hr. formand! EU-medlemsstaterne har forpligtet sig til at gennemføre FATF-arbejdsgruppens særhenstilling VII om pengeoverførsler på europæisk plan for effektivt at bekæmpe finansieringen af terroraktiviteter. For at sikre udveksling af oplysninger vedrørende den person, der foretager overførslen, på alle overførselsprocessens stadier er vi nødsaget til at indføre et system, hvor leverandørerne af finansielle tjenester forpligtes til at indføje specifikke og nøjagtige oplysninger om den person, der foretager overførslen, i de dokumenter, der er tilknyttet de finansielle overførsler.
Vi skal bekæmpe terror og vedtage foranstaltninger, der gør det umuligt at finansiere terrorhandlinger. Men det er også vigtigt at sikre, at de organer, der er ansvarlige for bekæmpelsen af hvidvaskning af penge eller finansiering af terror, handler i overensstemmelse med de nationale strafferetlige bestemmelser og respekterer de grundlæggende rettigheder. Vi støtter Kommissionens forslag om en datalagringsperiode på fem år. Men hvad angår forordningens implementering, bør visse undtagelser som dem, ordføreren har foreslået, indføjes. Visse definitioner bør også gøres mere specifikke og udførlige.
Vi bør begrænse anvendelsen af lagret og overført information til det fastlagte anvendelsesområde, så vi kan forhindre generel lagring af oplysninger om borgerne og minimere krænkelserne af de grundlæggende rettigheder på grundlag af denne forordning. Vi bør også forhindre, at udøvende organer kan indføje ændringer, og at kommitologiproceduren kan tages i anvendelse.
Ændringer af lovgivning omfattet af den fælles beslutningsprocedure, bør også foretages inden for rammerne af den fælles beslutningsprocedure. Medlemsstaterne bør sikre, at der udarbejdes fortegnelser over de organisationer i deres land, som forordningen finder anvendelse på, og at disse fortegnelser bliver opdateret og altid er tilgængelige for en berørt medlemsstat. Desuden bør der indføres en revisionsklausul efter tre år vedrørende pengeoverførsler og mobilbetalinger såvel som en udløbsklausul på fem år efter forordningens ikrafttræden.
Endelig vil jeg lykønske ordføreren med at have udarbejdet en udmærket betænkning om et meget komplekst og vigtigt emne for EU. 
Sophia in 't Veld,
   Hr. formand! Jeg er både medlem af Økonomiudvalget og af Udvalget om Borgernes Rettigheder, og jeg må sige, at jeg, med begge kasketter på, begynder at blive meget bekymret. Set ud fra borgernes frihedsrettigheder spekulerer jeg på, hvor det bærer hen, når vi taler om en slags permanent og generel overvågning af alle borgere. Dermed smides hele princippet om, at man er uskyldig, indtil andet er bevist, simpelthen ud af vinduet!
Som medlem af Økonomiudvalget er jeg bekymret over byrderne for erhvervslivet. Jeg synes faktisk, det er påfaldende, at kommissæren for det indre marked her holder en tale, som udelukkende drejer sig om terrorbekæmpelse, for egentlig burde vi tale om erhvervslivet.
Kommercielle virksomheder, som blot udfører deres kommercielle aktiviteter, bliver trods alt stadig oftere bebyrdet med indsamling af oplysninger til politimæssige og juridiske formål. Jeg henviser f.eks. til direktivet om lagring af data og passageroplysninger. Effektiviteten af alle disse foranstaltninger er tvivlsom. Vi har tilsyneladende en slags blind tillid til teknologien, og når blot vi indsamler så mange oplysninger om borgere som muligt, fanger vi før eller siden en terrorist. I en nylig rapport i USA antydes det imidlertid kraftigt, at terrorister virkelig ikke anvender almindelige overførsler for at samle deres kriminelle midler, men at de har alle mulige andre kanaler til det. Hvis vi vedtager den slags foranstaltninger, spekulerer jeg ærligt talt på, om vi så ikke driver disse pengestrømme ned under jorden.
Jeg håber, at vi i hvert fald har gjort forslaget noget mere gennemførligt for de virksomheder, som skal arbejde med det. Jeg er f.eks. glad for, at det indeholder klausuler om tærskler på 1.000 euro og 1.000 dollar. Jeg spekulerer dog på, om tærsklen på 150 euro for donationer til velgørenhedsorganisationer ikke er temmelig lav. Også i denne sammenhæng vil jeg endnu en gang fremhæve betydningen af, hvad vi kalder formålsbegrænsning, nemlig at disse data virkelig kun bruges til det formål, hvortil de er indsamlet.
Til sidst tilslutter jeg mig dem, som i stærke vendinger har givet udtryk for deres bekymringer over den SWIFT-skandale, der for nylig dukkede op, og jeg tror virkelig, at tiden er inde til en meget mere fundamental debat om, hvordan vi her i Europa ønsker at bekæmpe terrorisme effektivt uden at krænke de grundlæggende rettigheder. 
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Som De alle ved, har EU allerede truffet en lang række foranstaltninger i kampen mod terror. Men en af de mest effektive foranstaltninger kan forbedres yderligere, og det er årsagen til, at vi nu kigger nærmere på den foranstaltning, som giver mulighed for at kontrollere pengestrømmene.
I kampen mod terror skal vi ikke alene støtte de kompetente myndigheder i bekæmpelsen af hvidvaskning af penge, men også træffe mere vidtrækkende forholdsregler, således at kontrollen med de elektroniske pengeoverførsler, hvis disse tjener til finansiering af terror, bliver forbedret. Af den grund skal de elektroniske pengeoverførsler kunne kontrolleres af de kompetente myndigheder uden undtagelser. Vi har imidlertid brug for en praksisorienteret løsning, dvs. en løsning, som på den ene side hjælper myndighederne, men som på den anden side ikke overbelaster betalingsformidlerne. Med de foreliggende forslag har vi fundet en fornuftig balance.
Donationer udgør et af problemerne, og her havner også mit hjemland Østrig i søgelyset. Vi er vidende om, at donationer misbruges til finansiering af terror. Omvendt må vi dog heller ikke forhindre, at der gives donationer til velgørende organisationer eller til videnskabelige formål. Derfor går jeg ind for, at man implementerer disse gennemførlige forslag i forbindelse med organisationer med almennyttige formål samt i forbindelse med organisationer, der er engageret i uddannelsesmæssige og videnskabelige aktiviteter.
Jeg hilser også den gennemførlige løsning i forbindelse med de reducerede grænseværdier velkommen. Dette er også et fremskridt, som blev opnået ved forhandlingerne. Alt i alt er jeg overbevist om, at vi får et lille, men vigtigt ekstra instrument i hånden med henblik på at sætte en stopper for finansieringen af terroraktiviteter og højne sikkerhedsstandarderne i EU. 
Wiesław Stefan Kuc (PSE ).
   - Hr. formand! Den foreslåede forordning er endnu en lovgivningsakt, der skader, dvs. begrænser, flere grundlæggende rettigheder. De foregående forordninger vedrørte folkeregistre, indførelse af mikrochips osv. Denne foranstaltning har til formål at begrænse den finansielle frihed. Den er en videreførelse af de foranstaltninger, der indledtes i 1978 af OLAF (dengang benævnt UCLAF) til bekæmpelse af omfattende skattesvig til skade for Fællesskabets finanser, idet denne form for aktivitet er nært forbundet med organiseret kriminalitet.
Hvordan forestiller man sig, at den foreslåede forordning skal forhindre hvidvaskning af penge og finansiering af terrorhandlinger? Ved at overvåge de milliarder af transaktioner, vores borgere foretager, og lagre dem i en femårig periode? Jeg er overbevist om, at det ikke er muligt. Det er godt, at både ordføreren og de organer, der skal udtale sig om forslaget, nemlig Økonomi- og Valutaudvalget, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Den Europæiske Centralbank, har påpeget alvorlige fejl i den foreslåede forordning. Jeg vil følgelig foreslå, at vi foretager en fornyet behandling af forslaget, så vi undgår en lovgivning, der udelukkende gavner de finansielle tjenester og efterretningstjenesterne. Lad os håbe, at vi i lyset af det, der sker i Polen i dag, kan undgå at blive deres kollaboratører eller ofre i fremtiden. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! For god ordens skyld vil jeg gerne bekræfte, at Kommissionen accepterer alle ændringsforslag, der afspejler den enighed, der gør det muligt at vedtage dette forslag under førstebehandlingen. Jeg har sørget for, at få en liste over Kommissionens holdning til alle ændringsforslag udleveret til sekretariatet, så det kan blive medtaget i protokollen(1).
Nogle medlemmer kom ind på emner her i aften, der afspejles i ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, og det drejer sig om følgende. Et loft på 1.000 euro eller dollars for indgående pengeoverførsler vil berøve myndighederne med ansvar for bekæmpelse af hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme et effektivt middel til udførelse af deres job. Ved overførsler af beløb, der ligger under et sådant loft, vil der ikke skulle indsamles eller registreres oplysninger om indbetalerne. Der er en risiko for, at sådanne midler vil kunne anvendes til finansiering af nye terrorangreb.
Terrorhandlinger kan organiseres for beskedne midler. Det skønnes, at omkostningerne ved terrorangrebene i Madrid kun beløb sig til ca. 8.000 euro, og ethvert loft for indgående pengeoverførsler kan let misbruges ved at opdele det beløb, der skal overføres, i adskillige indbetalinger under dette loft.
Den generelle udløbsklausul, der ville begrænse forordningens anvendelighed i tid. Den blev heller ikke accepteret af Rådet. En sådan klausul kunne være nyttig i visse tilfælde for at forbedre en forordning, men Kommissionen kan ikke få øje på nogen merværdi ved at medtage denne generelle klausul i denne forordning. En indsættelse af denne klausul ville betyde, at brugerne og leverandørerne af betalingstjenester ville miste den nødvendige retssikkerhed.
En omfattende revisionsklausul er utvivlsomt mere velegnet til denne forordning. Hvis det i lyset af revisionen viser sig, at der er brug for ændringer, vil Kommissionen iværksætte dem, og jeg vil derfor opfordre Europa-Parlamentets medlemmer til at acceptere denne fornuftige løsning.
Komitologiproceduren under bestemmelserne i denne forordning omfatter en særlig godkendelsesprocedure fra Kommissionen, for at medlemsstaterne kan indgå bilaterale aftaler med territorier eller lande uden for Fællesskabet. Medlemsstater med tilladelse til at indgå sådanne aftaler vil nyde godt af undtagelser fra forpligtelserne i henhold til forordningen. Sådanne undtagelsesbestemmelser vil sætte medlemsstaterne i stand til at behandle overførsler af midler mellem det pågældende land eller territorium og den pågældende medlemsstat som overførsler af midler inde i medlemsstaten.
Ændringsforslag 103 begrænser Kommissionens mulighed for at udstede sådanne godkendelser tidsmæssigt indtil den 1. april 2008. Indførelsen af en sådan udløbsklausul er helt klart ikke i tråd med den nylige aftale om den reviderede komitologiprocedure. Som en del af denne aftale accepterede både Rådet og Parlamentet ikke at tidsbegrænse Kommissionens beføjelser. Af samme grunde kan vi heller ikke acceptere ændringsforslag 20, 22 og 24.
Nogle af parlamentsmedlemmerne har nævnt den SWIFT-krise, der har været meget omtalt i medierne i de seneste par uger. De ved sikkert, at emnet er på Parlamentets dagsorden senere på ugen, hvor min kollega hr. Frattini vil fremsætte en erklæring på vegne af Kommissionen. Vi vil sørge for, at vi har adgang til alle sagens fakta, inden vi beslutter os for en eventuel yderligere indsats.
Med hensyn til denne forordning mener Kommissionen, at den indeholder passende standarder vedrørende databeskyttelse og de kompetente myndigheders adgang til sådanne data. Deres ordfører var så fremsynet at præsentere forslaget for den europæiske tilsynsførende for databeskyttelse, der gav det en positiv vurdering. Der blev ikke fundet nogen problemer vedrørende databeskyttelsesspørgsmål.
Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at manglende overholdelse af de aftalte internationale standarder for at sikre en effektiv kamp mod finansiering af terrorisme efter den 1. januar 2007 ikke kun vil sende et negativt budskab til det finansielle samfund om Europas indsats for bekæmpelse af terrorisme. Manglende overholdelse vil også have betydelige økonomiske konsekvenser på grund af afbrydelse af pengestrømme fra og til EU.
Kommissionen har været villig til at tage hensyn til disse betænkeligheder. Det er et godt kompromis. Det vil gøre Europa til et mere sikkert sted og vise, at Europa lever op til sine ansvarsområder i verden. Jeg regner med Deres støtte til at bringe dette dokument til en vellykket afslutning her under førstebehandlingen, så vi undgår langtrukne diskussioner og sandsynligvis mindre tilfredsstillende resultater under andenbehandlingen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 

Bilag - Kommissionens holdning
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 1, 2, 3, 4, 5, 7, 8, 12, 13, 15, 16, 17, 25, 27, 30, 31, 32, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 48, 50, 53, 55, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 69, 71, 73, 75, 77, 80, 86, 90, 91, 94, 96, 98, 99, 101, 106, 108, 110, 112, 114, 115, 117, 119, 121, samt ændringsforslag 126 til 140.
Kommissionen kan ikke acceptere de øvrige ændringsforslag.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Andrzej Jan Szejna for Retsudvalget om aktuelle udviklinger og perspektiver inden for selskabsretten (2006/2051(INI)) (A6-0229/2006).
Andrzej Jan Szejna (PSE ),
   Hr. formand! Denne initiativbetænkning om den seneste udvikling og udsigterne for selskabsret skal på den ene side ses som en reaktion på Kommissionens tiltag og på den anden side tjene til udvikling af Parlamentets strategiske planlægning af yderligere foranstaltninger inden for selskabsret. Der er gjort betydelige fremskridt med gennemførelsen af handlingsplanen fra 2003. Ikke desto mindre er der behov for yderligere foranstaltninger, som bør styres af de målsætninger, der er fastlagt i den fornyede Lissabon-strategi, hvori vi forpligter os til at forbedre væksten og beskæftigelsen, styrke og øge den industrielle konkurrenceevne og forbedre erhvervsmiljøet samt fremme et socialt Europa.
Europa-Parlamentet opfordrer Kommissionen til at sikre, at foranstaltningerne rettet mod modernisering inden for selskabsret og virksomhedsledelse er i overensstemmelse med foranstaltninger i relaterede sektorer. Det understreger desuden vigtigheden af at tage højde for De Europæiske Fællesskabers Domstols praksis vedrørende princippet om etableringsfrihed.
Parlamentet opfordrer Kommissionen til at tage den europæiske sociale model i betragtning, når den træffer beslutning om yderligere foranstaltninger til udvikling af selskabsretten, og påpeger, at dette også involverer deltagelse af arbejdstagere. Bedre lovgivning og forenkling af lovgivningen er en vigtig forudsætning for, at vi kan skabe større konsekvens og klarhed i fællesskabslovgivningen, især inden for selskabsretten. Men det bør ikke være det eneste mål. Vi bør frem for alt definere de områder, hvor der er behov for yderligere tiltag på EU-plan, hvis vi skal nå de nævnte mål. Vi bør undersøge, om der er behov for at konsolidere hele selskabsretten i et enkelt lovgivningsinstrument, eller om konsolideringsprocessens første fase kun skal omfatte visse områder.
Kommissionens beslutning om at trække lovgivningsforslag tilbage på områder, hvor den allerede har registreret interesse hos de berørte virksomheder, kan ikke begrundes med behovet for at lovgive bedre. Europa-Parlamentet bør til stadighed inddrages i udarbejdelsen, fastlæggelsen og vedtagelsen af foranstaltninger til forenkling af lovgivningen. Den europæiske ramme for virksomhedsledelse bør skabe passende institutionelle betingelser for på lang sigt at fremme virksomhedernes levedygtighed og beskæftigelsesmulighederne, opstille mekanismer til forebyggelse af dårlig ledelse og sikre gennemskuelighed og ansvarlighed, hvad angår investeringer og indtægter. Vi må heller ikke glemme, at arbejdstagere udgør et selskabs menneskelige kapital. Endvidere er arbejdstagere ikke blot part i en ansættelsesaftale, men samtidig investorer og EU-borgere. Arbejdstagere bør ses som deltagere i selskabet ligesom aktionærer, forstået på den måde at de også udsættes for de risici, der er forbundet med selskabets beslutninger.
Europa-Parlamentet opfordrer også Kommissionen til i højere grad at tage hensyn til de små og mellemstore virksomheder i kommende forslag til retsakter og revisioner af gældende lovgivning og minder om, at de små og mellemstore virksomheder skaber arbejdspladser og er drivkraft for økonomisk vækst.
På det selskabsretlige område bifalder Europa-Parlamentet Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om aktionærers udøvelse af stemmerettigheder i selskaber, der har deres vedtægtsmæssige hjemsted i en medlemsstat, og hvis aktier er optaget til handel på et reguleret marked. Europa-Parlamentet bifalder også den enighed, der er opnået på forskellige områder, herunder om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv, hvad angår stiftelsen af aktieselskabet samt bevarelsen af og ændringer i dets kapital, og forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiver om årsregnskaber for visse selskabsformer og konsoliderede regnskaber.
Europa-Parlamentet bør løbende være involveret i debatten om yderligere tiltag inden for selskabsret og virksomhedsledelse. Dette omfatter bl.a., at Parlamentet regelmæssigt informeres om resultatet af drøftelser i ekspertgrupper. På det selskabsretlige område forventer Parlamentet for det første, at Kommissionen sikrer selskaberne et valg mellem forskellige ledelsessystemer, herunder muligheden for at vælge mellem et monistisk og et dualistisk system, uden at det er nødvendigt at vedtage lovgivning, der definerer selskabsledelsens rettigheder og forpligtelser. For det andet forventer Parlamentet, at Kommissionen undersøger mulighederne for en revision af reglerne i statutten for det europæiske selskab om stiftelsen af sådanne selskaber med henblik på at forenkle disse regler og bringe dem i overensstemmelse med markedskravene. For det tredje forventer det, at Kommissionen stiller et forslag om det europæiske private selskab med henblik på at opfylde SMV'ernes behov.
Europa-Parlamentet beklager, at Kommissionen allerede har besluttet at trække de to forslag til forordning om henholdsvis en statut for den europæiske forening og en statut for det europæiske gensidige selskab og de to forslag til direktiver, som supplerer disse statutter med hensyn til arbejdstagernes stilling, tilbage. Vi bemærker imidlertid, at Kommissionen i sin handlingsplan fra 2003 bebudede sin hensigt om aktivt at støtte den lovgivningsproces, der vil finde sted i relation til disse statutter.
Vi opfordrer Kommissionen til at fremsætte nye forslag til statut for europæiske gensidige selskaber og for europæiske foreninger. Europa-Parlamentet anmoder også Kommissionen om i nærmeste fremtid at forelægge et forslag vedrørende det fjortende selskabsretsdirektiv om grænseoverskridende flytning af aktieselskabers vedtægtsmæssige hjemsted. Europa-Parlamentet forventer, at Kommissionen om nødvendigt først udarbejder et forslag til retsakt vedrørende princippet om "én aktie, én stemme", når resultatet af revisionen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om overtagelsestilbud foreligger.
Endelig ønsker jeg at takke ordføreren for en udtalelse, hr. Lehne, hvis udmærkede bemærkninger har bidraget til at forbedre denne betænkning væsentligt. 
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Jeg hilser hr. Szejnas betænkning og dagens forhandling om den seneste udvikling og udsigter i relation til selskabsret velkommen. Denne betænkning er aktuel, da vi netop er blevet færdige med vores høring om fremtidige prioriteter for handlingsplanen om selskabsret og virksomhedsledelse. Vores detaljerede rapport om denne høring vil snart blive tilgængelig på internettet.
Jeg vil gerne takke hr. Szejna og hans kolleger i Retsudvalget samt hr. Lehne og hans kolleger i Økonomi- og Valutaudvalget for deres indsats med dette arbejde.
Vores høring har været en succes. Vi modtog mere end 250 svar, og omkring 300 mennesker deltog aktivt i vores offentlige møde den 3. maj. Synspunkterne i svarene til den offentlige høring blev bekræftet på mødet.
Hvad er den primære lære af høringen? For det første var der overvældende tilslutning blandt interessenterne til anvendelse af "principperne om bedre lovgivning". Respondenterne roste høringen. De støttede tilsagnet om en streng anvendelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet. De glædede sig også over Kommissionens målsætning om at gennemføre systematiske konsekvensanalyser forud for ethvert potentielt lovgivningsinitiativ. Et flertal af respondenterne støttede målsætningen om forenkling. De fleste interessenter fandt det imidlertid uhensigtsmæssigt med en omarbejdning. Interessenterne ønsker ikke, at vi skal løbe risikoen for at komme til at åbne en Pandoras æske. En lovkodificering eller konsolidering vil være mest hensigtsmæssig.
For det andet støttede respondenterne generelt set det arbejde, der er blevet udført siden 2003, hvad angår den fortsatte relevans af handlingsplanen og i særdeleshed de foreslåede foranstaltninger. Der var imidlertid delte meninger om detaljerne i de foreslåede foranstaltninger på mellemlang og lang sigt. Et antal respondenter gav udtryk for "lovgivningsmæssig træthed".
Den generelle holdning var imidlertid den, at man skulle fortsætte med at udarbejde en lovgivning, der vil forbedre virksomhedernes mobilitet i EU eller fremme omstruktureringen af virksomheder. Langt størstedelen af respondenterne opfordrede til vedtagelsen af et fjortende selskabsretsdirektiv om flytning af vedtægtsmæssige hjemsteder. Et stort antal respondenter opfordrede også Kommissionen til at stille et forslag om en europæisk privat selskabsvedtægt. Endvidere ønskede et stort antal interessenter øget fokus på mindre firmaer.
For det tredje var der delte meninger om detaljerne i de foreslåede foranstaltninger i handlingsplanen på selskabsstyringsområdet. Der var generel støtte til at undersøge visse emner på EU-plan - f.eks. spørgsmålet om "én aktie, én stemme", i det mindste ved at gennemføre en undersøgelse, eller aktionærernes rettigheder. Synspunkterne var mere begrænsede med hensyn til afsløringen af de institutionelle investorers afstemningspolitik. Der var klar modstand mod vedtagelsen af en EU-bestemmelse om fejldispositioner samt mod en potentiel harmonisering af lovgivningen om bestyrelsesmedlemmers inhabilitet. 
Parlamentets betænkning giver Kommissionen meget nyttige input til udviklingen af et strategisk perspektiv for yderligere foranstaltninger. De fremhæver de tendenser, der blev observeret under høringen om behovet for i højere grad at tage hensyn til de små firmaer, opfordringen om et fjortende selskabsretsdirektiv om flytning af vedtægtsmæssige hjemsteder og modstanden mod vedtagelsen af et europæisk initiativ vedrørende bestemmelser om fejldispositioner.
Det er for tidligt på nuværende tidspunkt at gå i detaljer med alle de sager, der tages op i denne øvelse. Jeg har hørt de forskellige synspunkter. På baggrund af resultaterne af høringen og den betænkning, der forhandles om i dag, agter vi snart at offentliggøre en redegørelse, hvor vi vil opstille vores prioriteter for den nærmeste fremtid.
Vores synspunkter er overvejende konvergente. Det glæder mig. Kommissionen og Parlamentet skal samarbejde, hvis vi vil udvikle et regelsæt, der gør en forskel med hensyn til at styrke den europæiske økonomis konkurrenceevne.
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg især godt takke ordføreren for det korresponderende udvalg, hr. Szenja, hjerteligt for det gode samarbejde. Dette er så afgjort en vigtig betænkning, fordi det hermed set ud fra Parlamentets synspunkt bliver gjort klart og tydeligt, hvilke prioriteringer vi ønsker at foretage i forbindelse med gennemførelsen af det resterende fra den gamle handlingsplan med hensyn til selskabsretten i denne lovgivningsperiode. Samtidig viser den, i hvor høj grad vi vil opfordre Kommissionen til at stille konkrete forslag i indeværende lovgivningsperiode.
Under de politiske forhandlinger overraskede det mig ikke, at der mellem grupperne - og ikke kun de store, men også de små grupper - herskede bred enighed med hensyn til den indholdsmæssige del, således at betænkningerne både blev vedtaget med stort flertal i Økonomi- og Valutaudvalget og også senere i Retsudvalget. Efter min gruppes opfattelse er dette også den væsentligste årsag til, at vi vil forkaste alle de ændringsforslag, der blev stillet i den mellemliggende periode i plenarforsamlingen. Betænkningen er god nok, som den er, og den bør ikke udvandes af ændringsforslag, som muligvis også sætter spørgsmålstegn ved indgåede kompromiser. Derfor vil vi i PPE-DE-Gruppen ikke kunne støtte de netop stillede ændringsforslag.
Tillad mig at kommentere begrebet . Det punkt var der delte meninger om under forhandlingerne i Økonomiudvalget, men der var også holdningsforskelle i Retsudvalget, hvilket imidlertid ikke overraskede mig. Allerede da vi forhandlede om dette overtagelsesdirektiv, konstaterede vi disse forskelle. Men selv dengang lykkedes det os at nå til enighed. Løsningen er ganske simpel, idet man først skal afvente de undersøgelser, der er blevet initieret, og derefter skal man afvente evalueringen af overtagelsesdirektivet i 2012/2013. Ved udgangen af den næste lovgivningsperiode kan man således afgøre, om det er nødvendigt at stille yderligere forslag. Det er et fint eksempel på et godt kompromis.
Afslutningsvis vil jeg gerne takke alle de involverede parter endnu en gang. Det er en god betænkning, som har fortjent et stort flertal her i Parlamentet. 
Andreas Schwab,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil også godt tilslutte mig den tak, som hr. Lehne udtrykte i forhold til ordføreren.
Betænkningen, som ikke rigtig passer ind i rækken af forskellige betænkninger om selskabsret, som allerede er blevet vedtaget i Parlamentet, især da den indtager en vis særstilling som initiativbetænkning, lukker et ægte hul, som Kommissionen selv bør fylde med egne initiativer i de kommende år. Hr. kommissær, vi imødeser Deres redegørelse for de næste skridt på det selskabsretlige område med spænding. For den europæiske selskabsret er, som vi alle ved, en vigtig del af det europæiske indre marked og et vigtigt instrument til yderligere integration af netop små og mellemstore virksomheder.
Det betyder, at den politik, som vi fører her, er en politik, som også direkte skaber arbejdspladser. Arbejdspladser kan kun skabes i større antal, hvis der ydes særlig støtte til de små og mellemstore virksomheder. Og små og mellemstore virksomheder kan drage særlig fordel af denne form for selskabsret, fordi den vil sænke konsulentomkostningerne, og fordi en harmoniseret retsform gør det lettere at starte virksomheder, hvilket vi også - som De selv var inde på - ønsker at fremme på tværs af grænserne ved at forbedre mobiliteten.
Derfor anser jeg det for at være helt rigtigt, når Kommissionen træffer foranstaltninger til at forenkle etableringen af private europæiske virksomheder i fremtiden. Vi har allerede hr. Lehnes projekt, hvor Parlamentet skal fremme Kommissionens aktiviteter ved hjælp af et beslutningsforslag.
Jeg hilser ligeledes den kendsgerning velkommen, at forslaget om at introducere et europæisk privat selskab, hvilket allerede var indeholdt i handlingsplanen fra 2003, nu bliver taget op igen. Ændringsforslagene i denne betænkning, som navnlig vedrører standarder for regnskabsaflæggelse, anser jeg for at være usædvanligt vigtige, og jeg vil godt bede Dem, hr. kommissær, om også at tage disse ændringsforslag i betragtning. 
Pervenche Berès,
   Hr. formand! Jeg vil allerførst gerne takke Parlamentets ordfører.
Hr. kommissær, De befinder Dem i grunden inden for dette område i en ganske paradoksal situation. De har siden maj 2003 været i besiddelse af en handlingsplan, som ville give Dem mulighed for at påvirke denne debat, som finder sted i samtlige medlemsstater. Men i realiteten gør Kommissionens arbejdshastighed, at de enkelte medlemsstater i mellemtiden er begyndt at forberede sig på den europæiske forhandling. Så i stedet for at initiere til en europæisk proces om emner, som er nye emner, giver De medlemsstaterne tid til at vedtage deres egne forslag, hvilket efterfølgende komplicerer udformningen af styreformer i EU. Det er især tilfældet, da der er tale om et emne, inden for hvilket udfordringernes transatlantiske dimension ikke må undervurderes, og da Europa ville stå langt stærkere, hvis Europa var længere fremme med udformningen af disse europæiske styreformer.
Jeg undrer mig en smule over min kollega hr. Lehnes reaktion på de stillede ændringsforslag - men han hører mig ikke, så jeg bliver nødt til at sige det til ham bagefter - når han hævder, at vedtagelsen af dette eller hint ændringsforslag fra Den Socialdemokratiske Gruppe ville udvande betænkningen endnu mere. Jeg mener, at tilføjelsen af hensigtsmæssige henvisninger vedrørende virksomhedsledelsen i de 47 punkter, beslutningsforslaget indeholder, fortjener at blive taget op til fornyet overvejelse. 
Hvad angår den ekstra stemmeret opnået ved længerevarende ejerskab af en aktie, mener jeg, at den balance, vi havde fundet frem til i forbindelse med direktivet om overtagelsestilbud, var tilfredsstillende. I modsætning til kommissæren foreslår jeg ikke, at denne debat genoptages, især ikke da det ikke drejer sig om at finde ud af, om denne eller hin nationale model er forkastelig, men snarere om at finde ud af, hvordan man indfører borgeraktionærgrupper, som gør det muligt at undgå den med aktionærerne forbundne ustabilitet og statsløshed, som er tilfældet i dag i de største børsnoterede virksomheder. Vi burde tilgodese langsigtede aktionærgrupper, lønnede aktionærgrupper og gennemsigtighed i ledernes lønninger.
Det er her, hr. kommissær, De burde lægge Deres energi. 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand! Det var med stor tilfredshed, jeg erfarede, at arbejdet med at modernisere selskabsretten og forbedre virksomhedsledelsen i EU skulle videreføres. Jeg er i forbindelse med mit arbejde som advokat ofte stødt på problemer, som skyldes, at selskabsretten og virksomhedsledelsen ikke er tilpasset de reelle forhold. Jeg er overbevist om, at Lissabon-strategiens retningslinjer har bidraget væsentligt til de fremskridt, der er sket i arbejdet på dette område. Vi må ikke undervurdere de små og mellemstore virksomheders rolle, eftersom de er vores økonomiers bedste drivkraft. Det er derfor betryggende, at Kommissionen også har bemærket behovet for at skabe det bedst mulige miljø for netop denne form for aktivitet.
Vi bør især lægge vægt på en passende analyse af dette miljø. Alle hindringer, herunder administrative hindringer, bør fjernes hurtigst muligt. Jeg er enig i, at den betænkning, vi drøfter, bør indeholde en plan for Europa-Parlamentets videre arbejde vedrørende selskabsretten. Der var ingen særlige vanskeligheder forbundet med 2003-handlingsplanens gennemførelse. Planens væsentligste mål, herunder at øge virksomhedernes effektivitet eller konkurrenceevne og styrke aktionærernes rettigheder, er stadig relevante i dag.
Det er dog også nødvendigt at træffe yderligere foranstaltninger for at nå Lissabon-strategiens mål og vise vores ønske om at øge beskæftigelsen, forbedre konkurrenceevnen inden for industrien og forbedre iværksætternes betingelser såvel som - og det er meget vigtigt - vores ønske om at støtte det, der er kendt som det sociale Europa. Kommissionen bør snarest forelægge et forslag til et fjortende selskabsretsdirektiv om grænseoverskridende flytning af aktieselskabers vedtægtsmæssige hjemsted. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Bedre og mere enkel lovgivning og forebyggende foranstaltninger imod misbrug kan de fleste støtte. Gennemsigtighed og offentlig kontrol er ofte gode instrumenter til at opnå dette. Politikere har ofte tendens til at tro, at virksomheder er offentlige institutioner, som politikerne ejer, men sådan er det ikke. Virksomheder er ejendom og tilhører deres ejere og ikke politikerne. Ejendomsretten er selve grundlaget for markedsøkonomien. Markedskræfterne skal ikke sættes ud af spil. Ændres spillereglerne, fungerer virksomhederne dårligt. Det er dårligt for alle. Virksomheder har brug for faste, langsigtede spilleregler.
Min bekymring vedrørende punktet på dagens dagsorden vedrører stemmeretsreglerne. Medlemsstaterne har forskellige modeller til at håndtere virksomhedernes interesse i at udvikle deres forretninger, dvs. virksomhedsejernes interesser. Sverige har en model, der blev garanteret i det kompromis, som vi indgik i april 2004. Jeg ville værdsætte, hvis hr. Lehne også lyttede til indlægget.
Jeg er derfor mindre glad for den eksterne undersøgelse af stemmeretsreglerne, da erfaringen viser, at en sådan undersøgelse har tendens til at være en smule ensidig. Det faktum, at objektivitet indgår blandt arbejdsgruppens krav, tyder netop på en manglende tiltro allerede fra starten af. Der findes jo ingen garanti for objektivitet. Derfor ville det være passende, hvis man havde repræsentanter for det nordiske system i denne arbejdsgruppe, så der skabes tillid til Norden, når der til sidst kommer en form for resultat. Det ser jeg gerne, at hr. Lehne ser nærmere på.
Dette er ganske vist en initiativbetænkning, men den må ikke anvendes, så udviklingen låses fast efter 2012. Hvis de store lande beholder deres stemmeretsregler og krydsejerskab, skal de små lande også kunne gøre det. Vi har en aftale, og den skal overholdes. Det står ingen steder, at den skal skrinlægges fra år 2012. Den kan fornyes i stedet for. Aftaler skal holdes. 
Ieke van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand! Også jeg vil give hr. Szejna en kompliment for hans betænkning. I Økonomiudvalget kunne vi nemt have tilføjet en masse ting, men vi begrænsede det til nogle få punkter, nemlig dem, som hr. Lehne nævnte. Jeg vil gerne takke ham, fordi han var rede til at indgå et kompromis. Ligesom fru Berès mener jeg dog ikke, at det, vi tilføjer til ændringsforslagene med henblik på plenarmødet, er i strid med dette kompromis. Det kommer jeg særskilt ind på om lidt.
Hr. Szejna har i sin betænkning valgt en bred holdning, og den tiltaler mig. I modsætning til fru Cederschiöld synes jeg netop, det er vigtigt - det blev også nævnt under forhandlingen tidligere på aftenen - at virksomheder ikke uden videre er aktionærers ejendom. Aktionærer har aktier, men virksomheder er mere end blot et stykke papir, et investeringsobjekt. Virksomheder fungerer i den virkelige økonomi, og der drejer det sig også om andre interesser end udelukkende aktionærernes.
Derfor vil jeg især fremhæve betragtning F og det almindelige punkt 3, den del, der vedrører arbejdstageres involvering i virksomheders beslutningsproces, og det princip, som der gives udtryk for i betænkningen, om at dette også bør være en væsentlig del af virksomhedsledelse og af selskabsret. Jeg håber, at hr. McCreevy også kan imødekomme Parlamentet på dette punkt, og at han kan sikre, at dette faktisk også kommer til at spille en vigtig rolle i fremtidige sager.
Det er meget vigtigt, at dette ikke kan omgås gennem f.eks. det europæiske selskab og flytning af hjemsted. På dette punkt har vi derfor stillet en række ændringsforslag. Jeg håber, at hr. Lehne endnu en gang overvejer det grundigt - selv om han ikke lytter i øjeblikket - for at se, om han kan støtte disse. 
Donata Gottardi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Også jeg vil gerne give udtryk for min tilfredshed med nogle vigtige punkter i betænkningen. Et af disse punkter er den udtrykkelige anerkendelse af en europæisk social model, selv om medlemsstaternes selskabsret er forskellig, og sammenhængen mellem selskabsret og selskabsstyring på den ene side og socialpolitik på den anden side, også ved hjælp af virksomhedernes sociale ansvar.
Europa-Parlamentet anser forbindelsen med de berørte parter og interessenterne for at være fundamental. Det rodfæster således virksomhedernes sociale ansvar i selskabsstyringsprocesserne og ser dermed de egentlige perspektiver på dette område.
Jeg vil desuden nævne den udtrykkelige anerkendelse af, at det er nødvendigt med afhængighedsforpligtelser for bestyrelsesmedlemmerne og gennemsigtige lønninger samt garanti for arbejdstagernes rettigheder og deres repræsentanters rettigheder, når det gælder deres inddragelse i virksomhedens beslutninger.
Jeg vil gerne understrege nødvendigheden af, at der åbnes muligheder for koordination med finansmarkederne, så der tages behørigt højde for realøkonomiens udvikling, og jeg håber, at disse retningslinjer hurtigst muligt bliver implementeret i de nationale lovgivninger.
Charlie McCreevy,
   Hr. formand! Først vil jeg gerne takke medlemmerne for deres kommentarer og bemærkninger.
Vi havde lejlighed til at diskutere en del af emnet for to uger siden, da jeg mødtes med Retsudvalget for at diskutere den årlige politiske strategi. Jeg vil gerne gentage, at jeg hilser betænkningen velkommen som Parlamentets bidrag til at prioritere og udvikle et strategisk perspektiv for videre handling. Som jeg allerede har nævnt, vil vi om kort tid offentliggøre, hvordan vi vil fortsætte arbejdet med de prioriteringer, der er blevet identificeret.
Forskellige spørgsmål er blevet taget op, og jeg har især bemærket de forskellige opfattelser på en række områder, f.eks. med hensyn til "en aktie, en stemme". Jeg er meget bevidst om den debat, der fandt sted om dette emne, før jeg blev kommissær, og jeg tror, at hr. Lehnes råd om, at vi bør afvente undersøgelsen, er det bedste.
Når man ser tilbage på, hvad der er blevet sagt her, og på den store debat, der tidligere har været om spørgsmålet, så synes jeg, det har understreget, at der findes meget forskellige kulturer og moralske holdninger i Europa omkring både selskabslovgivning og god selskabsledelse. Det bør vi alle huske på, og det vil jeg i hvert fald gøre med hensyn til alt, hvad jeg anbefaler på dette særlige område. Det synes jeg også kom til udtryk hos andre talere, f.eks. fru Berès, som talte om at bevæge sig i retning af en vis grad af europæisk harmonisering på nogle af disse områder. Det ville være meget vanskeligt at harmonisere selskabslovgivningen i EU på grund af de forskellige kulturer og traditioner og de forskellige måder, det har udviklet sig på i mange af medlemsstaterne. Situationen er ikke den samme i alle medlemsstater, og det vil jeg helt sikkert tage hensyn til i de forslag, jeg stiller, og når det skal afgøres, hvordan tingene kan gøres bedst og mest effektivt på europæisk basis.
Det er vigtigt at huske de forskellige konfliktområder, vi har haft tidligere, og jeg vil bestemt tage hensyn til dem i de anbefalinger, jeg kommer med. 

 - Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Caroline Lucas for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om mindskelse af klimapåvirkningerne fra luftfarten (2005/2249(INI)) (A6-0201/2006).
Caroline Lucas (Verts/ALE ),
   Hr. formand! Jeg vil gerne begynde med at sige, at jeg hilser Kommissionens meddelelse om mindskelse af klimapåvirkningen fra luftfarten varmt velkommen, og at min betænkning stærkt støtter Kommissionens opfattelse af, at der er brug for en omfattende initiativpakke for at tage fat på luftfartens fulde påvirkning på klimaet. Jeg vil også gerne takke skyggeordførerne fra de andre politiske grupper for deres gode arbejde og samarbejde.
Udgangspunktet for min betænkning er, at selv om luftfarten har givet samfundet mange fordele, så er den nuværende vækstrate helt uholdbar. Fra 1990 til 2003 steg emissionerne fra EU's internationale luftfart med 73 %, hvilket svarer til en årlig vækst på over 4 %. Med denne hastighed vil de voksende emissioner fra luftfarten ophæve over en fjerdedel af de reduktioner, som er krævet i henhold til EU's Kyoto-mål i 2012. Hertil kommer, at luftfartens samlede indvirkning på klimaet skønnes at være to til fire gange større end CO2-effekten, selv uden at man medregner de eventuelle virkninger af en øget mængde cirrusskyer.
Industriens bestræbelser på at reducere emissionerne hilses velkommen. Men som Eurocontrol forudsiger, vil lufttrafikken i EU mere end fordobles senest i 2020 i forhold til 2003. Takten i den teknologiske/operationelle forbedring (traditionelt 1-2 % på årsbasis) vil ikke være tilstrækkelig til at opveje denne vækst.
På denne baggrund er det klart, at der er behov for øjeblikkelig handling. Den internationale luftfart er ikke omfattet af Kyoto-protokollen eller andre forpligtelser. Det hedder i Kyoto-protokollens artikel 2, stk. 2, at en begrænsning/reduktion af drivhusgasser fra denne kilde skal søges gennemført inden for rammerne af Organisationen for International Civil Luftfart (ICAO), men der er i øjeblikket ingen planer om en global løsning på dette punkt. Det er derfor helt afgørende, at EU udviser lederskab og udnytter fordelene ved at tjene som eksempel med tidlige regionale tiltag. Dette bekræftes i Rådets konklusioner fra december 2005 om fastlæggelse af "særlige tiltag til at reducere drivhusgasemissionerne fra luftfarten, medmindre Organisationen for International Civil Luftfart vedtager sådanne tiltag inden udgangen af 2002."
Man kan derfor glæde sig over Kommissionens meddelelse og dens erkendelse af, at der er behov for en samlet pakke, som indeholder regulatoriske, økonomiske, teknologiske og operationelle instrumenter. Kommissionens erklærede hensigt om at arbejde på indførelse af en afgift på kerosin er meget vigtig på grund af den eksisterende ubalance mellem behandlingen af lufttrafik og andre transportmåder. Dette skulle indledes straks med en afgift på alle indenrigs- og EU-flyvninger - med mulighed for fritagelse for alle luftfartsselskaber på ruter, hvor ikke-EU-luftfartsselskaber opererer. De igangværende genforhandlinger af luftfartsaftaler bør i mellemtiden fortsætte, således at tredjelandes luftfartsselskaber gradvis kan pålægges afgifter på lige fod med EU-luftfartsselskaber.
En ophævelse af momsfritagelsen ville bidrage yderligere til at sikre lige muligheder og medføre såvel skattemæssige som miljømæssige fordele. Som kollegerne ved, har jeg stillet et ændringsforslag for at opnå dette.
Forbedringer af lufttrafikstyringen kunne reducere det gennemsnitlige brændstofforbrug med mellem 8 og 18 % med et heraf følgende fald i alle motoremissioner.
Alle disse initiativer er nødvendige, men hovedfokus i Kommissionens forslag og derfor også i min betænkning er handel med emissioner. Jeg er enig i, at det kan spille en rolle, men kun under forudsætning af at ordningen udformes ordentligt. For det første bør andre styringsinstrumenter indføres sideløbende med en emissionshandelsordning for at afbøde den fulde klimapåvirkning. Instrumenter, der er knyttet direkte til den nævnte påvirkning, f.eks. en NOx-afgift, vil højst sandsynligt være bedst egnede til at fremkalde den mest effektive adfærd, selv om multiplikatorer på CO2-udledninger udgør et midlertidigt alternativ. Dette er afgørende, for hvis der ikke er en parallel emissionsafgift eller multiplikatorformel til at dække luftfartens ikke-CO2-påvirkninger, ville effekten af at købe retten til at udlede et ton CO2 fra en anden sektor med langt lavere ikke-CO2-påvirkninger faktisk være en nettoulempe for miljøet.
For det andet er det vigtigt med et separat lukket system for luftfart i det mindste som en pilotmodel, for bortset fra de administrative vanskeligheder ved at medtage luftfarten i EU's emissionshandelsordning, er mange sektorer, som allerede deltager i EU's emissionshandelsordning, bekymrede over den effekt, en indlemmelse af luftfarten kunne have på kulstofpriserne - idet de påpeger, at luftfarten som en beskyttet sektor ville være i stand til at klare højere priser, end tilfældet er for mange andre sektorer Der er en meget reel risiko for, at et alt for stort pres på sårbare, energiintensive industrier kunne medføre, at man løsner grebet.
Det vil heller ikke være praktisk muligt at indføje luftfarten i den generelle emissionshandelsordning før 2012. Jeg tror ikke, vi kan tillade os at vente seks år, før vi handler, så man kunne udnytte perioden 2008-2012 fornuftigt ved at gennemføre en pilotfase. Ordninger, hvor luftfarten integreres i en bredere emissionshandelsordning, bør indeholde et loft over antallet af de emissionsrettigheder, luftfartssektoren kan købe på markedet for at sikre, at luftfartssektoren selv gennemfører en del af de nødvendige reduktioner.
Hvis kollegerne er i tvivl om vigtigheden af en separat ordning, bør de overveje udtalelserne fra en ledende økonom i British Airways, som i sidste uge indrømmede, at hvis luftfarten gik ind i den eksisterende emissionshandelsordning, ville dens emissioner bare fortsætte med at vokse med foruroligende hast. De ville simpelthen opkøbe retten til at udlede, som de altid har gjort, deres egne emissioner ville ikke falde, og luftfarten ville fortsat stå for en massiv del af klimakrisen.
Jeg opfordrer derfor kollegerne til at stemme for denne betænkning, som vil sende et meget klart signal til Kommissionen og Rådet om, at Parlamentet søger ambitiøse, men realistiske forslag på dette område.
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske fru Lucas og takke hende for betænkningen. Jeg vil også gerne takke Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed for at have vedtaget betænkningen enstemmigt og Transport- og Turismeudvalget og ordføreren for udvalgets udtalelse, fru Hennis-Plasschaert, for at lade luftfarten være omfattet af EU's ordning for handel med drivhusgasemissioner.
Luftfartssektoren tegner sig for omkring 3 % af EU's kuldioxidproduktion, men dens andel stiger hurtigt. Om nogle få år, i 2012, vil den, som fru Lucas sagde for lidt siden, være steget med 150 % i forhold til 1990, hvilket er knap 5 % om året.
Denne stigning i produktionen af kuldioxid bidrager selvsagt til at forværre drivhuseffekten, og det skal bemærkes, at flyene ikke kun udsender kuldioxid. Der er også andre ulemper såsom emission af stoffer, der medvirker til at skabe andre drivhusgasser, og som sådan er luftfartens bidrag til drivhuseffekten betydeligt større end de angivne 3 % kuldioxid.
Som fru Lucas ligeledes påpegede det, går Kyoto-protokollen ikke så langt som til at begrænse luftfartøjers kuldioxidemissioner, selv om der selvfølgelig henvises hertil i artikel 2, stk. 2. Det er netop årsagen til, at Kommissionen har til hensigt at videreføre sin hidtidige indsats og fremover styrke sine bestræbelser på at få luftfarten og søtransporten medtaget i de ordninger, der vedtages efter 2012.
Men denne periode ligger stadig flere år ude i fremtiden, og følgelig er det nu nødvendigt, at ordningen for handel med emissioner i fortsættelse af Europa-Parlamentets og Rådets fælles beslutningsprocedure kommer til at omfatte gasser, så vi kan begrænse, og luftfarten kan bidrage til at begrænse drivhuseffekten, og således at denne sektor ikke stilles bedre end de andre sektorer, der bidrager til at begrænse drivhuseffekten. Vi ønsker med andre ord ikke, at de andre sektorer stilles dårligere end luftfarten.
Det er derfor særdeles opmuntrende, at de parlamentariske udvalg har forelagt de relevante betænkninger, og at Rådet (miljø) og EU's stats og regeringschefer på Det Europæiske Råd i december sidste år også nåede til enighed om at indføje luftfarten i handelsordningen og opfordrede Kommissionen til at forelægge den relevante lovgivning under den fælles beslutningsprocedure.
Jeg har tre bemærkninger til de forhold, Miljøudvalget har påtalt, og de punkter, fru Lucas henviste til tidligere.
Først og fremmest angående spørgsmålet om, hvorvidt det er bedst at have en lukket eller åben ordning for luftfart. I Europa-Parlamentets udvalgs betænkning går man ind for en lukket, særskilt ordning for luftfarten enten på et permanent grundlag eller i en indledende fase indtil 2012. Kommissionen har anlagt en anden tilgang, idet den mener, at jo bredere handelsordningen bliver, jo mindre vil det koste at reducere kuldioxidemissionerne, og at luftfarten således vil få færre omkostninger, uden at de miljømæssige fordele mindskes.
Tilsvarende ønsker jeg at gå videre med fru Lucas' tanker om en afgift på kerosin, det brændstof, der anvendes til fly. Der findes nemlig som tidligere anført bilaterale aftaler, som grundlæggende set fritager luftfarten for afgifter. Kommissionen har ganske vist indført fællesskabsbestemmelser, hvorved medlemsstaterne siden 2003 har haft tilladelse til at beskatte brændstof til indenrigsflyvninger og efter aftale med et andet land at beskatte flyvninger mellem de to lande.
Kommissionen viderefører og har til hensigt at videreføre sine bestræbelser i forhold til tredjelande for som sagt at ophæve disse afgiftsfritagelser for kerosin, som utvivlsomt ikke er gavnlige for miljøet.
Endvidere vil jeg kommentere handelsordningens geografiske anvendelsesområde. Kommissionen har foreslået, at ordningen skal omfatte alle flyvninger fra lufthavne i EU, og Parlamentets udvalg har foreslået at inddrage alle flyvninger til og fra lufthavne i EU og flyvninger, der krydser EU's luftrum. Vi mener, at Kommissionens model er enklere og mere effektiv og dertil lettere at udvide til andre lande.
Men eftersom Parlamentet og luftfartsselskaberne selv såvel som de ikke-statslige organisationer har foreslået at inddrage alle flyvninger til og fra lufthavne i EU, vil Kommissionen utvivlsomt undersøge denne model under den detaljerede konsekvensevaluering, inden den forelægger sit forslag som led i den fælles beslutningsprocedure, som vi håber, kan gennemføres inden årets udgang.
Endelig vil jeg gerne tilføje, at der ud over luftfartens indlemmelse i handelsordningen utvivlsomt findes andre foranstaltninger såsom dem, De nævnede, herunder forbedring af lufttrafikken, investering i forskning med henblik på udvikling, forbedring og anvendelse af mere miljøvenlige teknologier, eventuel anvendelse af biobrændsel inden for luftfart - om end denne mulighed stadig befinder sig på forskningsstadiet - og en række andre foranstaltninger, som kan gennemføres sideløbende for at mindske luftfartens betydning for klimaændringerne. 
Jeanine Hennis-Plasschaert (ALDE ),
   Hr. formand! Allerførst takker jeg kommissær Dimas for hans realistiske bidrag for lidt siden. Jeg støtter kraftigt hans bemærkninger henvendt til Miljøudvalget. I en meddelelse fra Kommissionen undersøges faktisk forskellige muligheder nærmere, og en mere konsekvent anvendelse af energiafgifter omtales også kort. Samtidig erkender Kommissionen, at sidstnævnte ikke kan betragtes som hjørnestenen i en strategi for en effektiv bekæmpelse af klimaændringer.
I sidste instans konkluderer Kommissionen i sin meddelelse, at markedsbaserede instrumenter er langt det mest effektive. Den nåede frem til handel med emissioner, og denne konklusion støtter jeg kraftigt. Det er miljøeffektivt og økonomisk hensigtsmæssigt. Den nærmere udformning, som f.eks. rækkevidde, er der i de forløbne måneder arbejdet hårdt på, og det gøres der stadig. På Transportudvalgets vegne har jeg forsøgt at nå frem til en realistisk udtalelse. Målet er jo hurtigst muligt at udvikle en model, der er så gennemførlig som mulig, og som kan udvides globalt.
Til trods for, at jeg i høj grad værdsætter fru Lucas, var jeg særdeles overrasket, da jeg så den endelige udgave af hendes betænkning. Der er på ingen måde tale om en realistisk og gennemførlig kurs. Beslutningsforslaget er fyldt med det kendte julestads som f.eks. CO2-multiplikatorer, og det selv om CE-undersøgelsen gør det klart, at det er meget vanskeligt at måle ikke-CO2-effekter, hvis disse medtages. Endvidere fremhæves det i en uendelighed, at beskatningen af flybrændstoffer er patentløsningen på alle miljøproblemer og meget mere. Med al respekt, en sådan afgift gavner budgettet, men det er på ingen måde bevist, at den gavner miljøeffektiviteten.
Misforstå mig ikke, også jeg foretrækker ligebehandling af alle transportformer, men så skal alle aspekter tages i betragtning og f.eks. også den måde, hvorpå infrastrukturen finansieres. Desuden afleder denne diskussion opmærksomheden fra, hvad det hele drejer sig om nu, nemlig en hurtig integrering af luftfarten i EU-ordningen for handel med emissioner, og som kommissær Dimas netop med rette bemærkede, der gælder i øjeblikket et direktiv, som tillader medlemsstaterne at opkræve brændstofafgifter for nationale flyvninger, og indtil nu er det kun Nederlandene, der har gjort det. Jeg vil derfor opfordre Dem til at koncentrere Dem om dette.
Jeg slutter med at sige, at jeg har tilladt mig at anmode om en række særskilte og delte afstemninger i håb om at fjerne alt julestadset fra beslutningsforslaget. Hvis det ved afstemningen viser sig, at dette ikke lykkes, vil jeg bede om, at mit navn fjernes fra dette beslutningsforslag. 
Peter Liese,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke de to ordførere for deres arbejde!
Flytrafikkens klimaskadelige indvirkninger er betydelige og hastigt stigende. Derfor er det nødvendigt, at Kommissionen stiller lovgivningsforslag med henblik på eliminering af dette problem meget snart. Man kan ikke henholde sig til, at flytrafikken kun udgør en lille procentdel af de samlede globale emissioner. Under klimaforhandlingerne konfronteres vi til stadighed med påstanden om, at den enkelte emittent altid kun forårsager en lille del af emissionerne. Men hvis hver enkelt emittent kan tale sig fra ansvaret ved at henholde sig til, at han kun er ansvarlig for en lille del heraf, vil vi aldrig kunne bekæmpe klimaforandringerne aktivt.
Dertil kommer, at andre transportformer som busser, jernbaner og personbiler allerede er underlagt meget høje skatter og afgifter og strenge miljøkrav af EU. Eksempelvis har ejere af bus- eller jernbaneselskaber svært ved at forstå, hvorfor vi pålægger dem høje skatter og afgifter og strenge miljøkrav, når nu deres transportform er så relativt miljøvenlig, hvorimod flyselskaber, som repræsenterer en relativ miljøskadelig transportform, hidtil er sluppet langt billigere. Denne konkurrenceforvridning er ikke alene en forvridning mellem de forskellige transportformer, men den har også indflydelse på - og det vil jeg godt understrege i denne ferietid - ferieområderne.
Der er europæiske ferieområder, hvortil EU-borgerne normalt kører med bus, tog eller bil, og der er andre ferieområder, hvortil man fortrinsvis flyver. I det område, hvor jeg kommer fra, klager repræsentanter fra hoteller, restauranter og andre turistvirksomheder over, at den skattemæssige belastning af en hollænder, som flyver fra Amsterdam til Tyrkiet, er meget lavere end for en hollænder, som sætter sig ind i bussen og kører til Mittelgebirge i Tyskland eller til Frankrig. Det er en konkurrenceforvridning, som vi skal have elimineret.
Men vi bør imidlertid være forsigtige med vores valg af instrumenter i denne sammenhæng, således at der ikke skabes nye konkurrenceforvridninger. Derfor er det vigtigt, at vi ved valg af instrumenter er opmærksomme på, at konkurrencen mellem de europæiske flyselskaber og ikke-europæiske flyselskaber påvirkes så lidt som muligt heraf. Her var der efter vores mening nogle svagheder ved det oprindelige forslag fra fru Lucas. Derfor har vi udarbejdet nogle ændringsforslag i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og har også støttet nogle ændringsforslag i den henseende fra Transport- og Turismeudvalget.
Hvis vi udelukkende eller først og fremmest taler om kerosinskatter, er det usandsynligt, at dette er løsningen på problemet. Vi bør koncentrere os om andre instrumenter, dvs. om en i princippet nyudformet emissionshandel, som fjerner svaghederne ved det hidtidige system, og en blanding af andre instrumenter. Det er vigtigt, at det ikke udelukkende er internt europæiske flyvninger, som afdækkes heraf, men derimod også interkontinentaltrafikken, eller i det mindste de fly, som starter og lander i Europa. Vi ønsker naturligvis, at der stables et globalt system på benene så hurtigt som muligt.
Svaghederne ved emissionshandelen i dens nuværende form skal overvindes. Det vil betyde mindre bureaukrati, en fælles fordelingsmetode i hele Europa og en mere udbredt anerkendelse af tidligere bedrifter. Det er også grunden til, at jeg på vegne af PPE-DE-Gruppen plæderer for et separat system, hvor vi vil kunne eliminere fejlene hurtigere, end hvis vi vedtager et andet system.
I PPE-DE-Gruppen ønsker vi en konsekvensanalyse. Jeg går ud fra, at Kommissionen snart vil fremlægge denne. Desuden ønsker vi, at man i forbindelse med al den vægt, som lægges på emissionshandelen, prioriterer andre foranstaltninger lige så højt, f.eks. lufttrafikstyringen.
Vi bør også reflektere over den kendsgerning, at en måde at afhjælpe konkurrenceforvridninger på er at sænke skatterne på miljøvenlige transportformer. 
Karin Scheele,
   Hr. formand! Jeg vil gerne ønske ordføreren fru Lucas tillykke med hendes afbalancerede betænkning. Vi i Den Socialdemokratiske Gruppe støttede hende i mange af de punkter, som hun fremførte, undtagen i det punkt, der omhandlede etableringen af et særskilt system for handel med emissioner fra flytrafikken.
I perioden 1990-2002 er de 25 EU-staters CO2-emission, som er forårsaget af den internationale flytrafik, steget med 60 %. Hertil kommer, at indvirkningerne på klimaet er langt større på grund af emissionerne fra flytrafikken, end man umiddelbart kunne forvente på baggrund af mængden heraf.
I Europa er det almindeligt med en betydelig brændstofbeskatning, hvorimod flydende brændstoffer til flytrafikken altovervejende er fritaget for skat på europæisk plan. Dette har betydelige konsekvenser for andre transportformers konkurrenceevne. Jernbanefjerntrafikken stagnerer. Parlamentet bør kraftigt støtte Kommissionens planer om fortsat at forfølge indførelsen af kerosinbeskatning og gennemføre denne så hurtigt som muligt. EU skal udvise ansvarlighed her og udvise et godt eksempel ved at handle på et tidligt tidspunkt på regionalt niveau.
I betænkningen drejer det sig imidlertid ikke kun om kerosinskatter, men derimod også om den massive konkurrenceforvridning, som skattefritagelsen af lufttrafikken forårsager. Jernbanetrafikken bliver belastet rent skattemæssigt og er underlagt emissionshandelssystemet, hvorved udgifterne til denne miljøvenlige transportform stiger væsentligt. Emissionshandelen erstatter ikke de nødvendige foranstaltninger til reduktion af klimaeffekten, men den har potentialet hertil, hvis den organiseres rigtigt.
Vi støtter - som allerede nævnt - Kommissionens forslag om at integrere flytrafikken i det eksisterende emissionshandelssystem, men vi støtter også punkt 24, hvor der kræves et separat system for perioden 2008-2012. 
Chris Davies,
   Hr. formand! Vi kan godt lide at omtale væksten i billige flyrejser som en europæisk succeshistorie. Det skyldes bruddet på de nationale monopoler, at der i dag findes sådanne hidtil usete muligheder, især for middelklassen, for at holde ferie i udlandet. Min egen assistent smuttede lige til Stockholm denne weekend til en forlovelsesfest - ikke engang et bryllup, bare en forlovelsesfest. Det nyder vi alle sammen, men jeg synes, vi skal huske, at samfundets fattigste, for slet ikke at tale om verdens fattigste, ikke har disse muligheder. Uanset hvad en flybillet koster, har de ikke råd til ferier, men for os, som er privilegerede, er det fantastisk.
Problemet er, at den forventede vækst er så stor, at den vil ophæve de resultater med reduktion af kuldioxid, der opnås i andre sektorer. Et stort flyselskab i Det Forenede Kongerige har fortalt mig, at de forventer en stigning i brugen af deres fly på 60 % bare inden for de næste seks år. Det er en fantastisk og forfærdelig vækstrate. Det, der i virkeligheden står i lobbyistbrevene fra luftfartssektoren er, under påskud af alverdens undskyldninger: "Rør os ikke, vi er noget særligt. Vores vækst og vores overskud skal beskyttes. Tag ikke initiativer, der er rettet mod os. Verdens fremtid kan gå ad helvede til, bare vi bliver beskyttet."
De vil gerne med i Kommissionens emissionshandelsordning, og man kan spørge hvorfor. Det er fordi de ved, at det ikke får betydning for deres overskud. Nu siger socialdemokraterne ja, vi støtter kapitalisterne i dette. Jeg synes, de bør se på det igen. Sagen er, at luftfarten siger, at en lukket ordning ville være en afgift. Ja, det ville være en afgift, men det ville være en fleksibel afgift, som belønner dem, der gør noget for at indføre den bedste teknologi og udnytte deres fly bedst muligt.
Det er den teknologiske udvikling, vi skal fremme. Vores budskab til luftfarten bør være dette: I kan udvide lige så meget I vil, men I skal finde måder at gøre det på, som ikke øger CO2-emissionerne. Vi ønsker ikke at standse lufttrafikken, vi ønsker blot at sikre, at dens vækst ikke sker på vores børns og vores fremtids bekostning. 
Satu Hassi,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance ønsker at rette en varm tak til ordføreren, fru Lucas, for den udmærkede betænkning, hun har udarbejdet, og som indeholder en række yderst velfunderede forslag.
Emissionerne fra lufttrafikken stiger hurtigere end emissionerne fra nogen anden kuldioxidkilde, og de øvrige emissioner og indvirkninger fra luftfarten mere end fordobler dens indvirkning på den globale opvarmning. Siden 1990 er emissionen af drivhusgasser fra luftfarten i EU steget med mere end 85 %, hvilket svarer til 4 % om året. Det risikerer at ophæve en fjerdedel af de emissionsreduktioner, der er opnået inden for andre sektorer i kontrolperioden. Det kan ikke fortsætte.
Emissionerne fra lufttrafikken er langt de største pr. rejst kilometer. Indvirkningen er f.eks. 15 gange større end for tog. Ikke desto mindre ydes der støtte til hvert eneste aspekt af lufttrafikken, herunder brændstoffet, som ikke beskattes. Jernbanetrafikken beskattes derimod på flere måder og påvirkes også af handelen med kuldioxidemissioner.
Princippet om, at forureneren betaler, bør udvides til også at omfatte luftfarten på en sådan måde selvfølgelig, at det ikke fører til forvridning af konkurrencen, selv om de nuværende afgiftsfritagelser for luftfarten og andre fordele i sig selv er konkurrenceforvridende. Den næste globale klimaaftale bør omfatte lufttrafik, men der er gode grunde til allerede nu at udvide handelen med emissioner til alle flyvninger til og fra EU helst baseret på en særskilt emissionshandelsordning, så tilskyndelsen til at reducere emissionerne bliver reel.
Mine damer og herrer! Vi flyver alle rigtig meget. Og vi kan alle gøre noget. Vi kan frivilligt kompensere for emissionerne fra vores egne flyrejser. Der findes organisationer, som beregner flyvningernes emissioner pr. passager, og man kan herigennem indbetale et tilsvarende beløb til investeringer i reduktion af emissionerne i udviklingslandene. Jeg begyndte selv at kompensere for emissionerne fra mine egne flyrejser sidste år, og jeg har nu betalt kompensation for alle de flyrejser, jeg har foretaget, siden jeg blev valgt til Europa-Parlamentet. Jeg opfordrer alle Europa-Parlamentets medlemmer til at gøre det samme - vi har råd til det. 
Kartika Tamara Liotard,
   Hr. formand! Allerførst vil jeg takke fru Lucas for hendes meget tydelige betænkning. I store træk støtter jeg Kommissionens forslag, hvormed den vil gøre en ende på luftfartens hastigt voksende andel i klimaændringen. Caroline Lucas' betænkning er et godt supplement til forslaget, og vi er enige med hende i, at integreringen af luftfartssektoren i emissionshandelsordningen ikke skal være det eneste instrument, men skal udgøre en del af en pakke med foranstaltninger, såsom indførelsen af beskatning af flybrændstoffer, moms på flybilletter og overbelastningsafgifter for lufthavne. Ligesom ordføreren mener jeg, at de emissionsrettigheder, der skal distribueres, skal udbydes for at undgå, at de store virksomheder skraber gratis rettigheder til sig, uden at det gavner miljøet.
Selv om min gruppe synes, at kommissionsforslaget er et skridt i den rigtige retning, må vi ikke stirre os blinde på handelen med emissioner, hvis miljøfordele ikke er entydige. Desuden er CO2 ikke det eneste problem inden for luftfarten. Udstødningen af nitrogenoxid (NOx) er også overordentlig vigtig, ikke kun for klimaet, men også for luftkvaliteten. Derfor er vi tilhængere af, at NOx, som det allerede er tilfældet i Nederlandene, omfattes af emissionshandelsordningen, i hvert fald hvis der under alle omstændigheder indføres en særskilt ordning for luftfart.
En ordning, som udelukkende griber CO2 an, opnår ikke den maksimale virkning. Det er bedre samtidig også at gribe NOx an. Vi er enige med ordføreren i, at forskning i renere motorer er ønskelig, men dette må ikke føre til udsættelse af målrettede foranstaltninger mod de nævnte emissioner. Hvis NOx, som det ser ud til nu, ikke omfattes af emissionshandelsordningen, skal lufthavnene opmuntres til at opkræve lokale emissionsafgifter som en del af den af ordføreren nævnte pakke med foranstaltninger.
Mit parti støtter Kommissionens plan om at gøre en ende på de skattefordele, som luftfartssektoren har på internationalt plan. Dette har i årevis ført til en uærlig konkurrence mellem de forskellige transportformer. Vi støtter derfor ordførerens forslag om, at EU selv skal begynde at indføre en beskatning af flybrændstoffer på alle nationale flyvninger. Denne kunne virke som en effektiv bremse på den enorme vækst i antallet af billige flyvninger, som jernbanerne næppe kan konkurrere med.
Lavprisselskaberne tegner sig allerede nu for en fjerdedel af den europæiske lufttrafik, hvilket især har ført til væksten af regionale lufthavne. Det er vigtigt, at medlemsstaterne skaber indsigt i subsidier, som går til disse lufthavne for at tiltrække luftfartsselskaber. Vi må opgive tanken om, at den tiltagende flytrafik inden for EU er en drivkraft for regional vækst. For mange af den slags mellemlange afstande er jernbaneforbindelser et meget mere miljøvenligt alternativ, forudsat at der er tale om ærlig konkurrence.
Jernbanerne har siden indførelsen af emissionshandelen betalt en meget højere pris for elektricitet, men luftfartsselskaberne betaler stadig overhovedet ingen afgifter til trods for deres konstante klager over de høje brændstofpriser. 
Johannes Blokland,
   Hr. formand! Følgerne af ændringen af vores klima mærker vi stadig mere fra år til år. Vinteren sætter stadig senere ind og er desuden stadig mildere, og sommeren begynder tidligere og er stadig varmere. Er dette en uundgåelig proces? Det håber jeg ikke. Men vi må gøre alt for at sikre, at denne tendens bremses. Derfor er jeg enig i Kommissionens meddelelse. Hvis vi seriøst ønsker at bekæmpe klimaændringen effektivt, skal alle sektorer medvirke. I hvert fald luftfartssektoren, som udstøder emissioner i stor højde og derved har en overordentlig stor virkning.
Jeg kan tilslutte mig planen om også at indføre en emissionshandelsordning for luftfarten. Denne skal imidlertid opfylde en række betingelser. For det første skal den omfatte et størst muligt antal selskaber og ruter for at modvirke uærlig konkurrence, dvs. efter min opfattelse alle flyvninger til og fra alle lufthavne i Unionen. For det andet bør der tages hensyn til de bestræbelser, som selskaber allerede har gjort sig for at begrænse deres emissioner. Distribution af rettigheder ved udbud ville jeg derfor foretrække. For det tredje bør det blive muligt også at lade andre stoffer end CO2 falde ind under ordningen, hvis det kan underbygges med videnskabelige beviser.
Endvidere vil jeg bemærke, at momsfritagelsen for flybrændstof og flybilletter bør opgives, men det skal dog ske som led i en altomfattende plan, hvor også momsfritagelser for andre transportformer undersøges nærmere. Kommissionen har inden for rammerne af diskussionen om eurovignetten lovet at foretage en undersøgelse af internaliseringen af eksterne udgifter for alle transportformer. Jeg vil gerne opfordre til, at denne undersøgelse afsluttes snarligt, således at vi hurtigst muligt kan råde over resultaterne og vedtage lovgivning, som tager hensyn til disse resultater. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Den teknologiske udvikling og turismens og økonomiens globalisering i de sidste årtier har betydet, at antallet af flypassagerer er steget radikalt. Desværre er antallet og omfanget af de miljøproblemer, luftfarten forårsager, også steget tilsvarende.
I dag tegner fly sig kun for 3 % af EU's samlede drivhusgasemissioner, men den hurtige årlige stigning på næsten 5 % indebærer, at det nu er på tide at skride ind. Europa har indtaget en pionerrolle ved at beslutte at skride til handling på dette område i overensstemmelse med Kyoto-principperne.
Men banebrydende virksomhed indebærer altid en vis risiko. Vi bør derfor sikre os, at de foranstaltninger, der træffes, ikke forringer de europæiske luftfartsselskabers konkurrenceevne. Samtidig bør vi finde en løsning, der reelt tilskynder sektoren til at nedbringe luftforureningen. Jeg tror personligt på markedsfunktionerne, og det er grunden til, at jeg støtter indførelsen af en passende emissionshandelsordning også på dette område.
Det er vigtigt, at vi gør størst muligt brug af de reserver, der stadig er tilbage i den nuværende ufuldstændige ordning. Jeg tænker især på en bedre organisering af lufttransporten. Det er vigtigt både i forhold til luftforureningen og i forhold til den støjforurening, flyene forårsager. Vi bør overveje, hvorvidt der stadig er en logisk begrundelse for at flyve omveje for at undgå militære anlæg, og vi bør gøre alt, hvad der er muligt, for at undgå overflyvning af beboede områder, eftersom den stigende lufttrafik indvirker på stadig flere europæiske borgeres tilværelse, hvilket stadig oftere afstedkommer protester fra befolkningens side.
Princippet og målet er klare. Vores mobilitet bør ikke have skadelige følger for vores helbred eller miljø. Jeg håber, at vi vil være i stand til at nå dette mål, og lykønsker ordføreren med en yderst initiativrig betænkning. 
Dorette Corbey (PSE ).
   - Hr. formand! Allerførst vil jeg give Caroline Lucas en kompliment. Hun har udarbejdet en fortræffelig betænkning, som udmærket sammenfatter luftfartsproblemerne og de dertil hørende dilemmaer.
Hvori består disse luftfartsproblemer? For det første yder luftfarten et meget stort bidrag til klimaændringen. Pr. passager og pr. kilometer er udstødningen af CO2 inden for luftfarten betydeligt større end inden for transport med tog og endda i bil. Især for korte afstande er belastningen af miljøet stor, og netop på korte afstande findes der alternativer, som nu bruges for lidt.
Det andet problem er, at få mennesker er klar over, hvor stor en miljøbelastning luftfarten udgør. Derfor ville det være godt, hvis der på billetter og på bilerne står, hvor stor CO2-udstødningen er pr. kilometer. Jeg beder kommissæren om at tage initiativer hertil. For os parlamentsmedlemmer ville det være nyttigt at vide nøjagtigt, hvor stor CO2-udstødningen er, når vi rejser i bil, med tog eller fly til Bruxelles eller Strasbourg.
Det tredje problem er, at miljøbelastningen ikke på nogen som helst måde kommer til udtryk i udgifterne. At flyve er unaturligt billigt. Det er ubegribeligt, at luftfartssektoren stadig fritages for moms. Det skader de mere miljøvenlige transportformer såsom tog og busser. Det kan og skal hurtigt bringes til ophør. Det er imidlertid af allerstørste betydning, at luftfarten hurtigst muligt bliver omfattet af emissionshandelsordningen. Det ville sætte en prisseddel på CO2 og fremme innovationen, især når det gælder mere effektive motorer og et mere energivenligt og bedre brændstofforbrug. Efter min mening er det nærliggende at benytte den eksisterende emissionshandelsordning, men så skal vi også undgå denne ordnings fejl. I stedet for fri tildeling, vil jeg foretrække, at rettighederne udbydes. Og naturligvis skal flybrændstof pålægges afgifter.
Det fjerde problem er, at det ikke er let at gøre noget ved luftfartssektoren. Luftfart er en kilde til beskæftigelse og en kilde til fornøjelse for forbrugerne og turisterne. Derfor er det vigtigt at handle på europæisk plan og samtidig investere i komfortable højhastighedsforbindelser mellem de europæiske byer. Det ville være en ambitiøs politik, som ville være sikker på støtte fra offentligheden. 
Holger Krahmer (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Lufttrafikken er en betydende transportsektor, der har essentiel betydning for den økonomiske udvikling i Europa. På globalt plan og også i EU hører lufttrafikken til vækstbrancherne, og den giver arbejde til over fire millioner europæere.
Selv om lufttrafikken kun er ansvarlig for ca. tre procent af den globale CO2-emission, er dens andel heraf konstant stigende. Målet for vores politik skal være at reducere klimaeffekten, og det uden at kappe toppen af væksten i denne nøglebranche. Vores luftfartsselskabers vækst og konkurrenceevne skal ikke stå i et modsætningsforhold til reduktionen af drivhusgasser. Valget af instrumenter er afgørende for at nå dette mål. Indførelsen af kerosinskatter, opkrævning af startgebyrer eller billetafgifter vil kun medføre en afdæmpet efterspørgsel. Dyrere flyvninger betyder kun en reduktion i drivhusgasser på bekostning af vækst, hvilket ikke er ubetinget nødvendigt.
Det system, som Kommissionen foreslog, med en inddragelse af luftfartssektoren i emissionshandelen er det miljøpolitisk og økonomisk bedste alternativ. I forbindelse med en emissionshandel, der er begrænset til EU, skal det tilsikres, at europæiske luftfartsselskaber ikke forfordeles i forhold til andre selskaber. Derudover må emissionshandelen ikke blive et mål i sig selv, men skal derimod frem for alt skabe incitamenter for investeringer i bedre teknologier. I teknologifremme ligger nøglen til at skabe samklang mellem vækst og CO2-reduktion. Netop den europæiske luft- og rumfartsindustri har bidraget afgørende til udviklingen af mere brændstofeffektive jetmotorer og dermed renere flyvemaskiner.
Foruden teknologifremme er der yderligere to aspekter, der skal tages hensyn til, og som forsømmes i forhandlingerne om reduktion af emissioner. For det første er det etableringen af et fælles europæisk luft- og kontrolrum - det såkaldte Single European Sky-projekt, og for det andet udbygningen af lufthavnene. Selv uden lovgivningsmæssig iver kan vi netop gennem en forkortelse af flyruterne og undgåelse af ventepositioner opnå en betydelig reduktion i mængden af drivhusgasser. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Lucas for en god og klar betænkning. Det er bedre med kvoter end gratis og kompliceret tildeling. Det er vigtigt, at vi træffer en tydelig beslutning om et separat handelssystem for luftfarten. Det er logisk, da luftfartens klimaforandringspåvirkning er to til fire gange så stor som kuldioxidpåvirkningen alene. Luftfarten ville derfor have en uberettiget fordel, hvis den indgik i det generelle system, og kampen mod klimaforandringer ville blive mindre omkostningseffektiv.
Luftfarten vokser hurtigt og er et flyvende skatteparadis. Undtagelsen fra moms og brændstofafgift er det groveste eksempel. Den gavner samfundets rigeste, som er dem, der flyver mest. Paradoksalt nok vil personer med lav indkomst således nyde størst gavn af forhøjede emissionsafgifter, da disse vil mindske statens indtægter, som er nødvendige på andre områder, hvor personer med lav indkomst står for en større markedsandel, f.eks. tog. Jeg glæder mig over støtten fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater til et separat system og forventer, at også Den Socialdemokratiske Gruppe bakker op om de økonomisk svage. 
Jaromír Kohlíček (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Det er ikke enkelt at sikre lige betingelser for forskellige transportformer. Kvalifikationskravene til mandskaberne, de enkelte transportformers infrastrukturer, brændstoffet eller energien til driften, ensartede driftsbestemmelser for en given transportform, miljøindvirkning og betingelserne for evalueringen heraf - der er så afgjort mange aspekter at tage i betragtning, hele vejen fra forskning og udvikling til efterforskning af ulykker. Det er derfor, den betænkning, vi er i færd med at drøfte, er genstand for så stor interesse blandt eksperter på området.
Et grundlæggende krav, når man indfører en hvilken som helst foranstaltning, er, at man sikrer retfærdig konkurrence. Det er derfor nødvendigt at kræve, at indførelsen af kuldioxidemissionstilladelser for luftfarten opfylder bestemmelserne i beslutningsforslagets artikel 32 i den i Kyoto-protokollen fastlagte betydning, med andre ord uden vækst i emissionerne sammenholdt med basisåret, og at dette gælder for alle organisationer. I moderne tid har luftfarten altid være på forkant, hvad angår indførelsen af nye tekniske løsninger. Den vil derfor givet stå som et eksempel ved at reducere andre emissioner, selv om fastsættelsen af grænserne bør gøres til genstand for yderligere forhandlinger. Ikke desto mindre er det nødvendigt at opstille standarder for flygtige kulbrinter - især aromatiske forbindelser - og faste partikler, nitrogenoxider og andre faktorer såsom støj på et ligeligt grundlag for alle brugere af EU's luftrum på en sådan måde, at EU's transportselskaber ikke stilles dårligere på grund af selektive grænseværdier.
Det er tilsvarende ønskeligt at støtte anvendelsen af biobrændstoffer. Vi bør ikke tillade uretfærdig konkurrence fra udenlandske transportselskaber gennem indførelse af moms, og det er afgørende, at sådanne skridt bliver samordnet for hele luftfartssektoren og ikke blot inden for EU. Det vil blive kompliceret at få til at fungere, men det er muligt, så længe de betingelser, der er opstillet i betænkningen, overholdes. Jeg må derfor på vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre på det kraftigste opfordre alle medlemmer til at støtte betænkningen om mindskelse af klimapåvirkningerne fra luftfarten, herunder vores ændringsforslag.
Jeg vil til sidst påpege, at flyvninger med militærfly og -helikoptere til spionage eller overvågningsformål udgør en betydelig emissionskilde. Lad os forsøge at nedbringe dem, hr. kommissær! 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Uanset om man accepterer fru Lucas' tal på 4,1 millioner job eller den europæiske luftfartsorganisations tal på 7,5 millioner job, som direkte afhænger af luftfarten, så må vi indrømme, at luftfarten yder et markant bidrag til den europæiske beskæftigelse og vækst.
Luftfart er vigtig for EU's økonomi - den står for op til 8 % af BNP, fremmer produktiviteten, tiltrækker investeringer og fremmer turismen. Luftfart er blevet en integreret del af samfundet, som giver os mulighed for hurtigt at rejse over lange afstande, men den styrker også Europas integration, velstand og politiske indflydelse. Luftfarten letter den sociale samhørighed og den kulturelle udveksling. Strategisk er lufttransporten yderst vigtig især for perifere regioner og øer som Irland.
Det er let at overdrive luftfartens bidrag til det aktuelle klimaproblem, og emissioner fra alle transportsektorer er bekymrende for spørgsmålet om luftkvaliteten og debatten om klimaændringer, som står øverst på enhver miljødagsorden. Vi bør ikke pille luftfarten ud og ignorere skibsfarten og den langt større påvirkning fra den voksende vejtransport og brugen af biler.
I 2003 udgjorde den samlede emission fra fly til og fra de 25 medlemsstater i EU 3,4 % af CO2-emissionerne, hvilket svarede til 0,5 % af verdens samlede emissioner på dette område. Luftfart behandles anderledes i FN's rammekonvention om klimaændringer med hensyn til, hvordan dens emissioner af drivhusgasser beregnes. Den er ikke direkte omfattet af Kyoto-protokollen.
Vi bør anerkende de fremskridt, der gøres inden for rammerne af den europæiske luftfarts frivillige initiativ, , som forudsætter en fordobling af lufttrafikken i EU i 2020 i forhold til 2003-niveauet, og det egentlige spørgsmål er, om dette frivillige initiativ på basis af forureneren betaler-princippet vil være nok til at modvirke stigende emissioner fra luftfarten. Har vi behov for lovgivning?
Det er interessant, at en nylig rapport fra det britiske Overhus om luftfartens bidrag til klimaændringen slog fast, at den var ubetydelig og formentlig ville blive ved at være det i 30 år. Sektoren selv hævder, at man med brændstofeffektivitet, direkte ruter og ny teknologi allerede har opnået en reduktion på 70 % i emissionerne fra luftfarten gennem de sidste 30 år, og at forvaltningsmæssige tiltag, forbedrede lufthavnsmønstre og udskiftning af ældre fly med moderne teknologi i forbindelse med flådefornyelser vil kunne mindske klimapåvirkningen yderligere, som antallet af fly stiger hvert år.
Det er værd at undersøge emissionshandelsordning og auktionsrettigheder, men jeg vil gerne spørge kommissæren, om ikke en særskilt eller lukket emissionshandelsordning ville falde til jorden, eftersom alle de handlende ville være nettokøbere, og der ikke ville være noget marked. En mulig løsning efter en omfattende konsekvensvurdering kunne være at indføje luftfarten i en revideret udgave af den eksisterende emissionshandelsordning under den forudsætning, at alle fly, der lander og starter i Europa, skal inkluderes. Dette skulle ideelt set være en del af en global løsning, hvor flysektoren og regeringerne forhandler med Organisationen for International Civil Luftfart, som det foreslås i Kyoto-protokollens artikel 2, stk. 2. Hav ikke for store forventninger.
Økonomiske instrumenter skal have klare miljømæssige mål, ikke fiskale, og de skal være en del af en generel pakke, som sigter mod teknologiske, operationelle og infrastrukturelle forbedringer. En aftale om luftrummet, nedsættelse af ventetiden før landing og taxiing-tiden gennem bedre forvaltning af trafikstyringen og forbedret planlægning og koordinering inden for en fælles politik for det europæiske luftrum - det hører alt sammen med til en omfattende politik. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne erindre betænkningens forfatter om, at Europa-Parlamentet ofte kaldes det flyvende parlament. Eftersom vi jo rent faktisk hver uge flyver til en af EU's hovedstæder, burde vi være særligt interesserede i at gøre luftfarten til en mere miljøvenlig transportform. I politikker vedrørende luftfartens klimapåvirkninger bør princippet om, at forureneren betaler, opretholdes. Det er beklageligt, at lufttransporten ikke dækker de eksterne omkostninger, der opstår som følge af dens klimapåvirkning. Den logiske reaktion ville være at inddrage luftfarten i EU's ordning for handel med drivhusgasemissionstilladelser. De midler, der tilvejebringes gennem inddrivelsen af sådanne afgifter, kunne investeres i ny teknologi til fremstilling af renere fly. En udvidelse af jernbane- og bustransporten kunne mindske presset på de overbebyrdede lufthavne og forureningen fra luftfarten. Desværre er jernbane- og vejnettene i Litauen og de øvrige baltiske lande ikke integreret i EU's infrastruktur. De er forældede og overbebyrdede. Hvis ikke det lykkes Via Baltica-projektet og i særdeleshed Rail Baltica-projektet at opnå særlig EU-opmærksomhed, vil det vare længe, før jernbane- og vejtransporten i disse regioner kan bistå luftfarten. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil tilslutte mig kollegernes lykønskninger til fru Lucas med hendes fremragende arbejde. Fru Lucas' betænkning svarer i vidt omfang til min egen opfattelse, og jeg vil derfor nøjes med at komme med nogle generelle bemærkninger om emnet.
Vi er nok alle enige om, at den farlige tendens til øgede emissioner fra luftfarten må undersøges. Der er efter min mening følgende enkle, snusfornuftige muligheder for at nedsætte emissionerne fra luftfarten.
For det første en generel reduktion af flyrejser gennem incitamenter til at bruge andre, mindre forurenende transportmidler, f.eks. tog. Hvis det skal lykkes, skal der være en ægte fair konkurrence, hvilket der historisk aldrig har været. Det er næsten ikke til at forklare logisk, hvorfor flytrafik i dag stadig ikke pålægges brændstofafgifter eller moms, og denne anakronisme må der rettes op på. De prisstigninger i luftfarten, som vil blive resultatet, vil ikke bare få folk til at bruge alternative, mere miljøvenlige transportmidler, når det er muligt, det kan måske også få dem til at begrænse deres rejseri i det hele taget, og det er ikke nogen dårlig ting.
Den anden mulighed er at forbedre flymotorernes brændstofeffektivitet. Hvis det skal lykkes, skal forskning og udvikling af nyskabende motorteknologi støttes mere intensivt. Der bør indtrængende opfordres til at give statsstøtte til dette formål.
Den tredje mulighed er at indføre og fremme flybrændstoffer, som er mindre skadelige for miljøet. Her bør der opmuntres til mere forskning i nyskabende brændstoffer som f.eks. biobrændstoffer.
Den fjerde mulighed ville være at udfase gamle, ineffektive maskiner, hvoraf nogle forårsager to eller tre gange så stor skade på miljøet som mere moderne fly. For at opnå dette skal flybranchen have klare incitamenter til jævnligt at opdatere deres flåde.
For det femte er der muligheden for at operere mere effektivt. Der er allerede blevet talt om fly, som cirkler rundt, og om flyvning med halvtomme maskiner. Der er helt klart muligheder for effektivitetsforbedringer på det felt. 
Eva Lichtenberger (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Endelig en rimelig kritisk betænkning om lufttrafikkens negative indvirkninger på klimaet! Hjertelig tak til ordføreren!
Alle tidligere talere nævnte de enorme vækstrater, som luftfartssektoren kan fremvise. Vækstraterne i luftfartssektoren er for høje, og dens fortsatte vækst vil kunne ødelægge de besparelser, som de andre erhvervssektorer har kæmpet for at opnå.
Derfor skal der naturligvis også tages hensyn til luftfartssektoren i forbindelse med Kyoto-målene, hvis den ikke fortsat skal favoriseres på indiskutabel vis. Netop fordi man har ventet så længe, er det i mellemtiden blevet nødvendigt med en hel pakke af foranstaltninger med henblik på at få styr på de negative effekter heraf. Emissionshandel alene er på ingen måde tilstrækkeligt her, og dette vil - som vores kollega allerede var inde på - også kunne hjælpe den indenlandske turisme i Europa.
I øjeblikket er dette ikke muligt i en global sammenhæng, men vi skal endelig handle, før emissionerne i lufttrafikken æder besparelsessucceserne op i de andre erhvervssektorer, Vi kan ikke vente længere! 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Ifølge Organisationen for International Civil Luftfart transporterer luftfartssektoren i Europa over 320 millioner passagerer om året. Det betyder, at omkring 110.000 luftfartøjer producerer emissioner, der uigenkaldeligt forurener luften hver dag. Det skønnes, at mængden af kuldioxid udledt i atmosfæren fra luftfartssektoren vil nå op på 5 % i 2050 (i 2000 lå dette tal på 2 %). Ifølge Eurocontrols fremskrivninger vil antallet af flyvninger i EU være fordoblet i 2020 i forhold til 2003.
Disse data viser, at de negative følger af væksten i luftfartssektoren vejer tungere end sektorens positive samfundsmæssige bidrag i form af teknologiske fremskridt. Vi må forsøge at begrænse disse skadelige virkninger på miljøet og samtidig opretholde konkurrenceevnen inden for det voksende marked for lavprisselskaber, eftersom disse selskaber er blevet utroligt populære i Europa. Vi bør også huske på, at luftfartssektoren tegner sig for omkring fire millioner job, og at det derfor er afgørende, at vi foretager en detaljeret undersøgelse af luftfartssektorens indflydelse på luftforureningen og forhøjelsen af støjniveauet.
Ikke desto mindre bør vi frem for alt satse på handelen med emissionstilladelser og indførelsen af en passende ordning til håndhævelse af denne metode. Ordningen for handel med tilladelser for luftfarten bør dække alle flyvninger til og fra alle lufthavne inden for EU's territorium uanset luftfartsselskabets oprindelsesland. Om muligt bør den også dække interkontinentale transitflyvninger gennem EU's luftrum. 
Ulrich Stockmann (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger! Det, som vi har brug for, er en fælles europæisk fremgangsmåde i forbindelse med nedbringelsen af lufttrafikkens miljøindvirkninger. En national alenegang i forbindelse med billetafgifter og kerosinskatter er ikke formålstjenlig. Emissionshandelen inden for lufttrafikken er rigtig, hvorimod Lucas-betænkningens hovedinstrumenter både efter min opfattelse og ud fra et trafikpolitisk synspunkt er forkerte.
For det første har vi brug for en integrering i det eksisterende europæiske handelssystem. Et separat system ville være kontraproduktivt og ville kvæle væksten i lufttrafikken, hvilket er i strid med Lissabon-strategien. Hvorfor? Fordi der ikke findes noget marked uden sælgere, og luftfartsindustrien vil udelukkende købe i den nærmeste fremtid på grund af de høje vækstrater og de langsigtet anlagte tekniske innovationer.
Et separat system gør det påkrævet med en ny forvaltningsstruktur og er i strid med vores intentioner om en bedre retsskabelse. Hvad skal vi stille op med de andre transportformer? Har vi nu brug for yderligere systemer? Nej - det giver absolut ingen mening!
For det andet er jeg imod medtagelsen af ikke-CO2-betingede klimaindvirkninger ved hjælp af multiplikatorer. Lad os vende blikket mod Schweiz, Sverige og Storbritannien, hvor NOx-problematikken reguleres ved hjælp af start- og landingsgebyrer. Det er en fornuftig fremgangsmåde. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Da vi for nogen tid siden drøftede direktivet om handel med emissioner, var det svært at forestille sig, at vi med nogen anden betænkning skulle få lige så stor indflydelse på en situation i Europa, som beslutningstagerne vidste så lidt om. Europa bevægede sig dengang ind på ukendt territorium, fordi der kun fandtes meget lidt teoretisk forskning i emissionshandelens følger. I dag er følgerne heraf velkendte, især begrænsningen af den europæiske konkurrenceevne såvel som den paradoksale skadelige indvirkning på det globale miljø.
Eftersom vi nu udvider den front, hvorpå kampen mod klimaændringer finder sted, har vi ikke råd til at gøre de samme fejltagelser igen. Det er i denne forbindelse, at opfordringen i betænkningen om, at EU skal indtage en ledende rolle i bekæmpelsen af klimaændringer ved at træffe regionale og banebrydende foranstaltninger, i alt for høj grad minder mig om den holdning, som vi nu betaler en ret høj pris for. Der er ikke tale om lederskab, når vi er alene om at handle, mens de andre blot hepper fra sidelinjen.
Vi skal helt klart løse problemet vedrørende emissioner fra luftfarten, men selve projektets succes afhænger af de midler, vi vælger for at nå dette mål. Nu, hvor vi sidder inde med en hvis viden angående den aktuelle emissionshandelsordning, ved vi, at vi har brug for en fælles global løsning, som kan være til størst mulig gavn for miljøet. Hvis de foreslåede foranstaltninger skal gennemføres, kræver det således en bredere undersøgelse og større forsigtighed, fordi vi nu har brug foranstaltninger, der fungerer i praksis, snarere end ideologisk rigtige løsninger.
PPE-DE-Gruppen har således på mit initiativ stillet et ændringsforslag, hvori vi kræver en klar evaluering af følgerne, fastsættelse af lofter for emissionerne og en redegørelse for, hvilken instans der i praksis skal være ansvarlig for arbejdet med at tilvejebringe reduktionerne i overensstemmelse med de opstillede krav, og især hvordan vi skal sikre, at luftfartsselskaber uden for EU også involveres i emissionshandelen. Hvis vi ikke er i besiddelse af disse grundlæggende oplysninger, må vi endnu en gang fastslå, at vi er i færd med at bygge et korthus.
Andre muligheder i forbindelse med selve emissionshandelen bør også undersøges. De bedste midler er f.eks. udvikling af teknologier og en uhindret afvikling af selve trafikken, fordi en betragtelig del af emissionerne skyldes anvendelsen af forældede flåder og trafikpropper i lufthavnene.
Det er derfor beklageligt, at emissionsdirektivet ikke medførte mere tilfredsstillede fremskridt på et så vigtigt område. Når Kommissionen nu udarbejder sit eget forslag om emissionshandel inden for luftfarten, er det klart på tide, at den søger at indhente det tabte. 
Philip Bradbourn (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Når det gælder miljøet, ser det altid ud til, at det er lettest at skyde skylden for emissioner på luftfarten. Imidlertid er der tilstrækkeligt med beviser, som lader til at modsige det, der kræves som løsning i denne betænkning.
Som fru Doyle nævnte, har det britiske Overhus for nylig afsluttet en rapport om luftfartens indvirkning på klimaændringen. Som hun sagde, erklæres det i rapporten, at denne indvirkning er ubetydelig og forventes at være det i de næste 30 år. Hr. kommissær, fru Lucas, jeg har et eksemplar af rapporten med mig her i aften. De er meget velkommen til at se den.
Som fru Doyle også nævnte, viser tal offentliggjort af IATA, at brændstofeffektiviteten inden for luftfarten er steget med 70 % gennem de sidste 40 år som følge af den teknologiske udvikling. Jeg er ikke i tvivl om, at sådanne teknologiske fremskridt vil fortsætte med at forbedre situationen. Det ser vi allerede i den nye generation af fly, Airbus 380 og Boeing 787. På baggrund af disse to faktorer er jeg bange for, at ordføreren i højere grad er skyldig i ønsketænkning end i videnskabelige kendsgerninger.
En af mine største bekymringer i forbindelse med dette emne er, at Europa forsøger at handle alene og træffer beslutninger, som risikerer at blive en konkurrencemæssig ulempe for EU's flyselskaber. Der findes internationale organisationer - en af dem er Organisationen for International Civil Luftfart - som regulerer branchen på globalt niveau. Jeg mener, at alle nødvendige foranstaltninger bør træffes på dette niveau. Der er efter min opfattelse behov for uomtvistelige videnskabelige beviser, ikke spekulationer. Derfor går jeg ind for, at der gennemføres en fuld konsekvensvurdering, før der stilles forslag.
Vi skal være omhyggelige med de signaler, vi udsender, ikke bare til luftfartsbranchen, som yder et stort bidrag til alle vores landes økonomier, men også til vores borgere, som jeg mener har ret til fortsat at nyde godt af flytransport, som er til at betale, uanset om det er til forretningsrejser eller til fornøjelse. 
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Jeg takker parlamentsmedlemmerne for deres meget vigtige indlæg og for deres bidrag til denne aftens forhandling. Jeg vil som afslutning på denne forhandling sige, at Fællesskabets initiativ inden for denne sektor er ekstremt vigtigt.
Som hr. Bradbourn sagde, er luftfarten en global sektor og som sådan må ansvaret for de omhandlede spørgsmål ligge hos Organisationen for International Civil Luftfart, og der bør tages hensyn til videnskabelige resultater og beviser og den meget vigtige undersøgelse, som Overhusets komité har udarbejdet, og som jeg også har stiftet bekendtskab med. Vi vil helt sikkert foretage en fuldstændig konsekvensanalyse, der kan understøtte vores lovgivningsforslag.
Jeg vil desuden sige, at der er et udmærket samarbejde mellem EU og Organisationen for International Civil Luftfart. Hvad angår spørgsmålet om klimaændringer i særdeleshed, bør vi træffe foranstaltninger på EU-plan, bl.a. af den enkle årsag, at EU i det sjette EF-handlingsprogram fastslog, at det skulle fastlægge, foreslå og træffe foranstaltninger, hvis Organisationen for International Civil Luftfart ikke foreslog de relevante foranstaltninger inden 2002. Den frist er overskredet for længst. Vi bør derfor gribe ind, og Det Europæiske Råd opfordrede som sagt i december sidste år Kommissionen til at forelægge de relevante lovgivningsmæssige forslag i overensstemmelse med den fælles beslutningsprocedure.
Under alle omstændigheder vil de foranstaltninger, vi drøfter, ikke være uforenelige med EU's forpligtelser i forhold til Organisationen for International Civil Luftfart, eftersom den selv går ind for en åben emissionshandelsordning og med andre ord har accepteret, at emissioner fra international luftfart bliver omfattet af de gældende nationale ordninger for handel med emissionsrettigheder.
Vores forslag går netop i denne retning. Sidste år blev EF-ordningen for handel med emissionsrettigheder som bekendt gennemført i praksis. Det er den første og største internationale handelsordning, og tiden er således nu inde til, at vi udvider den ved at inddrage luftfarten på en måde, der er forenelig med medlemskabet af Organisationen for International Civil Luftfart.
EU tegner sig for ca. 50 % af de samlede kuldioxidemissioner inden for international luftfart sammenholdt med bilag I-lande eller med andre ord lande, der er underlagt restriktioner i overensstemmelse med Kyoto-protokollen. Følgelig vil de foranstaltninger, Kommissionen anbefaler, utvivlsomt få omfattende følger. Vi håber, at andre lande vil følge vores eksempel.
Endelig vil jeg omtale frygten for, at vores forslag vil stille de europæiske selskaber dårligt i forhold til selskaber i tredjelande. Det vil ikke blive tilfældet, der eksister ikke en sådan risiko, fordi handelsordningen i henhold til Kommissionens forslag vil dække alle luftfartsselskaber, der foretager flyvninger i det geografiske område eller inden for ordningens geografiske anvendelsesområde uafhængigt af nationalitet.
Det betyder således, at luftfartsselskaberne i EU vil blive behandlet nøjagtigt på samme måde som deres udenlandske konkurrenter. Jeg håber, at plenarforsamlingen vil vedtage beslutningen og støtte Kommissionens forslag. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det er med glæde, at jeg tilslutter mig Europa-Parlamentets udtalelse med henblik på at finde alternativer og foranstaltninger, der kan afbøde luftfartens negative virkninger på miljøet og dens indvirkning på klimaændringerne. 
Jeg advarer om faren ved at foreslå foranstaltninger, der går ud på at øge brændstofprisen, start- og landingsafgifterne eller billetpriserne for flyrejser, eftersom disse foranstaltninger vil få direkte følger for brugerne, der kommer til at bære selskabernes prisstigninger.
En sådan forhøjelse ville være til skade for turistområderne, f.eks. øerne, og betyde en ekstraomkostning for importerede produkter, hvilket ville gå ud over de forbrugerne, der bor i øregionerne. Desuden ville det betyde tab af konkurrenceevne for øerne, svække adgangen til de kontinentale markeder og muligheden for fuld integration af øregionerne i de såkaldte "motorveje til søs".
Jeg beder Kommissionen og Europa-Parlamentet om, at de, før de træffer de foreslåede foranstaltninger, gennemfører en undersøgelse af de økonomiske konsekvenser i alle regionerne og er særlig opmærksomme på de regioner, som er dårligt stillet på grund af naturlige, geografiske og permanente forhold, f.eks. øerne.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Eija-Riita Korhola for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (PE-CONS 3614/2006 - C6-0156/2006 - 2003/0242(COD)) (A6-0230/2006).
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ),
   Hr. formand! Forordningen om Århus-konventionens bestemmelsers anvendelse på fællesskabsinstitutionerne, som endelig vil blive sat til afstemning med henblik på vedtagelsen heraf på plenarmødet i morgen, vil afslutte en proces, hvis vigtigste målgruppe er EU-borgerne.
Spørgsmålet vedrører vigtig miljølovgivning, som finder anvendelse på adgangen til miljømæssige oplysninger og offentlig deltagelse i beslutningstagningen. Vi er sammen med Forligsudvalget nået frem til et resultat, hvor vi støtter begge disse aspekter også på unionsplan.
Det endelige resultat er efter min opfattelse meget afbalanceret. Jeg er især glad for, at Forligsudvalget vedtog det enstemmigt. Samtidig vil jeg gerne takke mine kolleger. Efter nogle indledende fortolkningsproblemer fandt vi frem til en fælles politik, som vi fastholdt med succes.
Jeg har været ordfører om Århus-konventionen gennem hele processen og har til stadighed understreget, hvor vigtigt det er at sikre borgernes rettigheder på miljøområdet. Åbenhed og gennemskuelighed er demokratiets livsnerve og en grundlæggende forudsætning for vores sikkerhed. Det er grunden til, at jeg er særligt glad for, at det lykkedes os at forbedre institutionernes gennemskuelighed og samtidig bevare beføjelserne såvel som ansvaret hos de institutioner, det har relevans for. Det vedrører demokratisk valgte institutioner såsom Europa-Parlamentet og selvfølgelig Rådet, ikke at forglemme. I et demokrati er folket den øverste myndighed, og de beslutningstagere, det vælger, implementerer dets vilje. Det er grunden til, at jeg ikke finder det korrekt at følge en vej, hvor politikerne uddelegerer beføjelser til mindre åbne og gennemskuelige agenturer. 
Århus-konventionen, som er ratificeret af EU og Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater, vil blive implementeret gennem tre direktiver. De to første såkaldte søjler, som allerede er vedtaget under den fælles beslutningsprocedure efter forlig, vedrørte gennemskuelighed for miljøoplysninger og offentlighedens ret til deltagelse. Desværre er det endnu uvist, hvilken skæbne der venter den tredje søjle om adgang til domstolsprøvelse. Eftersom disse tre søjler nu udvides til at omfatte EU's egne institutioner, har det medført en række juridiske udfordringer, som adskiller denne forordning fra de forrige, som fandt anvendelse på medlemsstaterne.
Et af de områder, der gav anledning til problemer i forligsfasen, var forslagene vedrørende adgang til miljøoplysninger. Parlamentets ændringer indeholdt tekniske og juridiske fejl, hvilket var en af årsagerne til, at Forligsudvalget lå tættere på Kommissionens og Rådets holdning end logisk var efter andenbehandlingen. Undtagelserne fra forpligtelsen til at offentliggøre miljøoplysninger var et eksempel herpå. Parlamentet ønskede efter andenbehandlingen at tage udgangspunkt i direktiv 2003/4/EF, der er møntet på medlemsstaterne, hvad angår undtagelserne for adgang til EF-miljøoplysninger. Rent juridisk var det dog ikke muligt, eftersom direktivet kun finder anvendelse på medlemsstaterne. Løsningen blev til sidst at anvende forordning (EF) 1049/2001/EF om aktindsigt i de europæiske institutioners dokumenter, der er som skræddersyet til netop dette formål. På denne måde er fremgangsmåden den samme for alle former for oplysninger.
Det andet vanskelige område, hvor vi fraveg den holdning, vi havde indtaget under andenbehandlingen, var spørgsmålet om offentlighedens ret til at deltage i udarbejdelsen af planer og programmer finansieret af EU-institutioner. Helt i begyndelsen var der en vis forvirring angående de begreber, der vedrørte denne ændring. Nogen havde den opfattelse, at ændringen vedrørte adgangen til oplysninger, selv om det vedrørte retten til deltagelse. Vi forhandlede os ikke desto mindre frem til et godt kompromis.
Det er med disse få kompromiser lykkedes os at bevare ånden i ændringerne fra Parlamentets andenbehandling, selv om vi også opgav nogen af dem til sidst. Andre vigtige resultater, der ligger på linje med Parlamentets politik, var forlængelsen af fristen for borgernes klager og udvidelsen af anvendelsesområdet for EF-institutionernes forpligtelse til at give aktindsigt i deres dokumenter. Endvidere lykkedes det Parlamentet, hvad angår adgangen til domstolsprøvelse, at forlænge fristen for ngo'ernes adgang til domstolsprøvelse fra fire til seks uger.
I selve forordningen er ngo'erne blevet tildelt en særlig rolle, i henhold til hvilken de kan indgive anmodning om intern prøvelse af institutionernes beslutninger. Den rolle, de nu tildeles ved denne forordning, er vigtig for Unionen. Jeg ønsker at takke miljøorganisationerne for deres engagement og input under Århus-lovgivningsprocessen. Selv om vi måske ikke altid var enige om f.eks. omfanget af de rettigheder, de skal tildeles, værdsætter og respekterer jeg deres oprigtige ønske om at blive inddraget i udarbejdelsen af en bedre miljølovgivning i EU.
Fremtiden vil vise, hvor godt vi har udført vores opgave. Hvis forordningen fungerer lige så godt i praksis som de to foregående direktiver, vil den øge gennemskueligheden i EU til et niveau, der tilgodeser vores ønsker såvel som offentlighedens bedst muligt.
Endelig vil jeg rette en særlig tak til Østrig for det udmærkede arbejde, der blev udført under landets formandskab. Dette er det tredje forlig, jeg har ledet i min egenskab af ordfører. Min erfaring med de østrigske repræsentanters ekspertise, kendskab til emnet og forhandlingsevner var utrolig, og jeg har derfor al mulig grund til at give Østrig topkarakterer for landets formandskab. Samtidig vil jeg gerne takke Kommissionens repræsentanter for deres udmærkede samarbejde, som jeg har nydt godt af gennem hele Århus-processen, siden den indledtes i 2000. 
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke fru Korhola, ordfører om Århus-konventionen, og næstformand Vidal-Quadras, som ledede Forligsudvalget med Rådet, for de udmærkede resultater, der blev opnået under forligsfasen.
Drøftelserne var konstruktive og førte til positive og anvendelige løsninger. De få uafklarede sager er blevet løst tilfredsstillende, hvorfor Kommissionen støtter forligsteksten.
Europas borgere vil således få en lovgivningsramme, som sikrer dem adgang til miljøoplysninger og deltagelse i beslutningstagningen i miljøsager. I betragtning heraf henstiller Kommissionen, at Parlamentet godkender de udmærkede resultater, dets forhandlere har opnået. 
Horst Schnellhardt,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Med det foreliggende resultat fra Forligsudvalget bør det kunne lykkes at skabe større gennemsigtighed i miljøanliggender og delagtiggøre offentligheden mere i den pågældende beslutningsproces.
Af ordførerens betænkning fremgik det klart og tydeligt, at der var meget forskellige udviklinger i lovgivningsproceduren og delvist også forelå dokumenter, som vi med sikkerhed ikke havde kunnet acceptere. Set i lyset heraf er det opnåede kompromis acceptabelt.
Hvis den foreliggende tekst måles i forhold til den formulerede målsætning - og heri hedder det helt klart, at enhver person gennem offentlighedens deltagelse skal være i stand til at leve i det miljø, der er passende for hans eller hendes sundhed og trivsel - kan dette ikke opnås, for enhver har sin egen forestilling om det miljø, som omgiver ham eller hende. Men det er nu engang også et højt mål at sætte, og hvis jeg tager udgangspunkt heri, så svarer det, som vi har opnået, ikke til denne målsætning. Rent principielt vil jeg gerne påpege, at det generelt stillede krav om mindre bureaukrati samt større gennemsigtighed og mere demokrati ikke blev opnået, og det navnlig ikke i forbindelse med det foreliggende kompromis. Tværtimod ramte man helt ved siden af. Det bureaukrati, som ville blive opbygget med dette forslag, er næppe acceptabelt.
Desuden er det efter min opfattelse uacceptabelt, at ngo'er får særrettigheder på miljøområdet. I henhold til mange forslag og ændringsforslag ville ngo'er uden videre kunne blokere eller ændre Parlamentets og Rådets lovtekster. Jeg værdsætter især ngo'ernes arbejde på miljøområdet, men jeg betragter dem blot som lobbyister eller fortalere for en bestemt retning ligesom f.eks. virksomhedsrepræsentanter eller organisationer.
Her skal vi følge udviklingen nøje i forbindelse med lovteksten, og hvordan dette vil influere på den generelle lovgivning, og hvilke målsætninger vi opnår, helt bortset fra at jeg her også kan se en grund til, at virksomheder prøver at hæmme konkurrencen, og at konkurrenceforvridning er mulig. Det skal vi kontrollere!
María Sornosa Martínez,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Jeg vil først give udtryk for min glæde over den opnåede aftale. På nuværende tidspunkt er det vigtigste, at denne lovgivningen bliver gennemført hurtigst muligt. På denne måde vil vi øge vores mål om gennemsigtighed i de miljøforanstaltninger, der træffes på fællesskabsniveau.
Jeg vil gerne fremhæve nogle positive aspekter, f.eks. det arbejde, der er udført af trilogen med deltagelse af Kommissionen, det østrigske formandskab og den gruppe af parlamentsmedlemmer, der deltog heri. Efter min mening har vi med alt dette arbejde opnået, at adgangen til information om de spørgsmål, der vedrører miljøet, er blevet styrket, og undtagelserne og fortolkningen heraf er blevet mere restriktive.
Jeg vil også gerne med hensyn til den offentlige deltagelse i vedtagelsen af beslutningerne understrege, at det er meget vigtigt, at nævnte deltagelse er blevet udvidet ved forberedelsen, ændringen og revisionen af de miljøplaner og -programmer, der finansieres af Den Europæiske Investeringsbank.
Det er også et fremskridt for borgerne, at den pågældende fællesskabsinstitution eller -organ, når den træffer beslutninger om miljøplaner eller -programmer, skal informere, og ikke kun gøre en rimelig indsats for at informere - som der tidligere stod i teksten - offentligheden i forbindelse med alle beslutninger, eftersom vi på denne måde øger gennemsigtigheden i forbindelse med denne slags processer.
Hvad angår adgangen til information, er det vigtigste måske nok den aftale, der er opnået i henhold til forordning 1049. Da denne forordning er i kraft og drejer sig om offentlighedens adgang til dokumenter, der er i Det Europæiske Fællesskabs besiddelse, får vi en ordning om adgang til alle de former for oplysninger, som EU's institutioner og organer ligger inde med.
Ud over at gentage mit ønske om, at denne aftale bliver vedtaget i morgen, og at den gennemføres uden yderligere forsinkelse, håber jeg, at fællesskabsinstitutionerne og -organerne erkender, at en effektiv gennemførelse heraf vil komme alle til gode, og at de handler i overensstemmelse hermed. Det er et juridisk redskab, der i mange tilfælde vil gøre det lettere for os at bevare miljøet. 
Marian Harkin,
   Hr. formand! Jeg vil også gerne lykønske ordføreren og alle, som har været involveret i at nå frem til en aftale, som er resulteret i en fælles tekst om denne vigtige forordning om Århus-konventionen.
I Parlamentet og andre steder taler vi ofte om at bringe EU tættere på borgerne. Århus omsætter vores ord til handling. Jeg mener, at denne forordning hjælper os med at sætte kød på Århus-konventionen. Alt for ofte taler regeringer og andre offentlige organer uforpligtende om offentlig deltagelse. Det betragtes som et nødvendigt onde, som skal overstås så hurtigt som muligt, en besværlighed, som de rigtige beslutningstagere må udholde. Alt for ofte bliver offentlig deltagelse arkiveret bagerst i en mørk skuffe og meget belejligt ignoreret.
Sådan var systemet, og sådan er det i mange tilfælde stadig. Systemet har i sin visdom besluttet, at offentligheden - de almindelige borgere - hvis liv vil blive påvirket øjeblikkeligt og varigt af visse miljøbeslutninger, ikke er i stand til at deltage i og påvirke så vigtige beslutninger. Det er på tide at ruske op i systemet, og det vil denne forordning yde et stort bidrag til.
Kommissær Wallström taler om Plan D - for dialog, debat og demokrati. Plan A - det er Århus - er bestemt en ramme til at sikre, at vi kan få dialog, debat og demokrati i miljøspørgsmål.
Desværre har vi endnu ikke ratificeret Århus-konventionen i Irland, til forskel fra de fleste af vores naboer i EU. Det betyder, at irske borgere fortsat er ringere stillet, for Århus-konventionen er verdens mest vidtrækkende traktat om miljømæssige rettigheder, og den garanterer offentligheden ret til at få adgang til oplysninger og offentlig deltagelse i beslutningsprocessen omkring miljøspørgsmål.
Jeg er sikker på, at denne forordning vil blive hilst velkommen af dem, som har en interesse i det foreslåede forbrændingsanlæg i Ringsend i Dublin, og den vil helt sikkert have gjort det lettere for dem, som har bekymringer omkring Corrib Gas i det vestlige Irland. Jeg er imidlertid glad for, at vi i det mindste går i den rigtige retning i Parlamentet, selv om nogle lande ligesom Irland slæber på fødderne. 
Margrete Auken,
   Hr. formand! EU har problemer med sit omdømme. Der er alt for lidt åbenhed, og det er for svært for engagerede borgere at kunne deltage i beslutningsprocessen, sådan som den foregående taler jo også lige har beskrevet det aldeles udmærket. Dette er der blevet rettet op på med Århus-konventionen om vilkårene for ngo'ernes deltagelse i miljølovgivningen. Denne glimrende konvention er ratificeret af samtlige medlemslande, men er åbenbart ikke implementeret i et ordentligt omfang. Og nu er det EU, der skal se at få denne lovgivning implementeret. Der har været mange problemer med at få gjort det bare nogenlunde konsekvent, men efter andenbehandlingen er der kommet så mange forbedringer ind, at vi i den grønne gruppe vil støtte forslaget, selv om det langtfra er så godt, som det kunne være blevet, hvis EU ville leve op til sine egne flotte ord om at være til for borgerne. Men det er ærgerligt, at Kommissionens klare tekst om ngo'ernes adgang til EF-domstolen er blevet udvandet af Rådet og Parlamentet. Nu er det ikke spor tydeligt, om denne adgang faktisk er der. Vi håber dog, at praksis vil være på ngo'ernes og dermed på EU's side. 
Kathy Sinnott,
   Hr. formand! I min valgkreds i Irland bliver der udkæmpet et slag. Mænd, kvinder og børn står hver dag vagt i Pallaskenry i amtet Limerick og forhindrer deres amtsråd i at kappe de rør, som forsyner dem med det rene, kildeudsprungne søvand, som de og deres forfædre har brugt i tusinder af år, og i stedet at tvinge dem til at få deres vandforsyning fra floden Deal, en af Irlands mest forurenede floder.
I en anden strid i Bantry i amtet Cork camperer folk på strategiske steder for at blokere for arbejdere, som er sat til at føre unødvendige højspændingsledninger hen over deres landejendomme. Disse grupper er ikke kun i blokaderne, de er også i højesteret, med store personlige udgifter, og de bliver af vores retssystem truet med fængsel.
Med Århus-konventionen burde disse ting ikke ske i Irland. Er der noget, De kan gøre for at hjælpe os? Vores regering har underskrevet Århus-konventionen, og det får vores regering til at tage sig godt ud blandt de andre lande, men vores regering er også en af de få underskrivere, som nægter at ratificere den og dermed lade den træde i kraft. I Århus-konventionen forlanges det, at vi, folket, bidrager med information og har adgang til den, at folket er en del af enhver beslutning om miljøet, og at vi har økonomisk overkommelig og hurtig adgang til retssystemet, når det er nødvendigt for at beskytte miljøet og de familier, der bor i det.
Ved ikke at ratificere Århus-konventionen tror den irske regering, at den kan fortsætte sin praksis med at tilsidesætte sin befolkning, mens den ligger på maven for en hvilken som helst velhavende investor uanset hvilken skade, det vil forvolde for folks liv og helbred og miljøet. Formålet med denne forordning er at forbedre anvendelsen af Århus-konventionen, men i Irland har vi ikke nogen anvendelse. Jeg beder Dem lægge pres på den irske regering for endelig at ratificere Århus-konventionen, selv på dette sene tidspunkt, og at se folket som en allieret og ikke som en fjende i anstrengelserne for at beskytte miljøet. 
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Vi har i de senere år hørt diverse europæiske forsamlinger tilkendegive, hvor vigtigt det er at være tæt på borgerne og gøre institutionernes arbejde mere gennemskueligt.
EU's vedtagelse af Århus-konventionen udgør et vigtigt skridt i denne retning. Miljøbeskyttelse er et område, hvor offentligheden generelt sandsynligvis udviser størst interesse for vores institutioners resultater og ud over adgang til oplysninger også ønsker deltagelse i beslutningsprocessen. Det er ikke let at finde den rette balance mellem stadig større offentlighed og opretholdelse af institutionernes handlekraft. Det vil ikke være formålstjenligt at skabe en situation, der fører til stadig flere retssager.
Jeg mener, at vi kan forvente, at de civile organisationer ønsker at gøre brug af deres rettigheder på lovformelig vis, og til gengæld bør vi ikke krænke deres rettigheder under henvisning til uberettigede formodninger. Jeg er derfor skuffet over, at forslagets endelige udgave ikke omfatter aktindsigt i projekter finansieret af EU-institutionerne. Vi kan næppe forvente, at borgerne skal identificere sig med et Europa, der anerkender visse grundlæggende principper, men samtidig er parat til at yde finansiel bistand til mål, der er i modstrid hermed. Desuden bør Europa som sagt altid fremstå som et eksempel for medlemsstaterne i denne forbindelse.
Jeg er generelt set overbevist om fordelene ved social kontrol. Jeg er bevidst om, at de berørte organer ofte kan opfatte social kontrol som ubelejlig og unødvendigt kompliceret for dem. Men på et generelt samfundsmæssigt plan fører det ikke desto mindre til beslutninger, der er bedre end dem, der træffes uden deltagelse fra borgerne og deres organisationer. Når alt kommer til alt er det vel demokratiets grundlag. Mange tak og lykønskninger til min kollega, fru Korhola, for hendes udmærkede arbejde. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Johannes Blokland for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer, samt om ophævelse af direktiv 91/157/EF (PE-CONS 3615/2006 - C6-0154/2006 - 2003/0282(COD)) (A6-0231/2006).
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   Hr. formand! Endelig var tiden inde. Den 3. maj 2006, godt to et halvt år efter, at Kommissionen havde stillet forslag om en revision af batteridirektivet, er Rådet og Parlamentet under forligsfasen blevet enige om den endelige tekst.
Allerførst vil jeg takke det østrigske formandskab for den konstruktive måde, hvorpå denne sag fik en god afslutning. Formandskabet, og i dets forlængelse Rådet, imødekom i høj grad Parlamentet, hvad angår de 23 ændringsforslag, som blev vedtaget under andenbehandlingen. Desuden takker jeg alle medlemmer af Parlamentet, især dem, der deltog i delegationen, og forligssekretariatet for deres indsats og støtte, som har medvirket til, at vi har opnået et godt resultat.
Endvidere er jeg Kommissionen taknemmelig for dens bidrag til kompromiser og udarbejdelsen af nye tekstforslag. Det har i høj grad bidraget til, at der i processen kunne opnås enighed. Hvad har vi nu opnået? Jeg vil nævne nogle vigtige punkter.
For det første gør direktivet det lettere for forbrugerne at vælge de mest fordelagtige batterier. De billigste batterier er nemlig ikke altid de mest fordelagtige. Da direktivet forpligter producenter til at nævne batteriers kapacitet, kan forbrugerne selv bedømme pris-kvalitets-forholdet og vælge det mest fordelagtige batteri til enhver anvendelse.
For det andet er det i aftalen desuden opnået, at det skal være nemt at fjerne batterier i apparater. Hvis batteriet kan udskiftes, behøver forbrugerne ikke at smide et godt apparat væk, fordi batteriet er brugt op.
For det tredje skal producenten tage batterierne tilbage efter brug og sikre, at de genvindes. Det gælder også for dem, der tidligere er produceret.
For det fjerde forpligter direktivet alle medlemsstater til at indføre en effektiv indsamlingsordning. Dette er en betydelig forbedring, i betragtning af at der i øjeblikket kun er seks medlemsstater, der har et nationalt indsamlingssystem for batterier. For øvrigt er forskellene i indsamlingsprocentsatserne mellem disse medlemsstater stadig meget store, nemlig fra 59 % i Belgien til 16 % i Frankrig.
For det femte bliver alle producenter af batterier i EU registreret, således at alle producenter er ansvarlige for finansieringen af indsamlingen og forarbejdningen af udtjente batterier.
Til sidst vil jeg nævne den vigtigste del af direktivet, som vi allerede under førstebehandlingen opnåede enighed om, nemlig forbuddet mod cadmium i bærbare batterier, som indføres fra 2008. Dette skadelige metal vil dermed på længere sigt forsvinde fra husholdningsaffaldet, hvilket naturligvis er til fordel for miljøet og folkesundheden. Desuden viser det sig, at alternativerne til nikkelcadmiumbatterier er meget bedre.
I betragtning af det gode forhandlingsresultat kan jeg varmt anbefale mine kolleger i Parlamentet at stemme for det nye batteridirektiv i morgen. Jeg vil anmode Rådet om at gøre det samme hurtigst muligt, således at den nye lovgivning kan offentliggøres. Derefter er det medlemsstaternes vigtige opgave at gennemføre og håndhæve batteridirektivet. Jeg ønsker og forventer, at dette hurtigt påbegyndes, således at man ikke behøver gøre alle mulige krumspring i sidste øjeblik.
I fremtiden er der efter min mening behov for en revision af de anvendelser, hvor der gælder en undtagelse fra cadmiumforbuddet. Jeg går ud fra, at Kommissionen også er opmærksom på dette og til sin tid vil stille Parlamentet et forslag. 
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske Europa-Parlamentets repræsentanter med drøftelserne i Forligsudvalget i maj i år. Jeg vil især gerne takke næstformand Roth-Behrendt, som ledede Forligsudvalget, og Parlamentets ordfører, Johannes Blokland, som sandelig ydede et meget vigtigt bidrag til de positive resultater, vi er nået frem til.
Drøftelserne i Forligsudvalget var også konstruktive og bevægede sig i den rigtige retning takket være det østrigske formandskabs indsats, og der blev skabt enighed på mange vigtige områder, som hr. Blokland anførte det, herunder angående muligheden for at fjerne akkumulatorer fra apparater, undtagelsen for meget små batteriproducenter, kapacitetsmærkningen af batterier og andre vigtige spørgsmål, som fandt en tilfredsstillende løsning.
Kommissionen støtter resultatet af denne procedure og henstiller, at Parlamentet stemmer for de udmærkede resultater, forhandlingsgruppen har opnået. 
Peter Liese,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Blokland, for hans engagerede arbejde. Hans oprindelige forslag var noget mere ambitiøse end det endelige resultat fra Forligsudvalget, som ligger foran os, og derfor kunne man sige, at det måske ikke ligefrem er den helt store succes for miljøet. Men det, der blev besluttet, medfører faktisk en væsentlig forbedring af beskyttelsen af mennesker og miljø imod farlige kemikalier, som kan sive ud af batterier. Set i lyset heraf bør vi også støtte resultatet med et bredt flertal i morgen.
Jeg var enig med hr. Blokland i de fleste punkter, men allerede fra procedurens start var jeg ikke indforstået med udvidelsen af cadmiumforbuddet til også at omfatte et forbud mod cadmium i industribatterier. Det glæder mig, at vi fandt en løsning i udvalget allerede under andenbehandlingen. Et forbud mod cadmium i industribatterier ville i modsætning til et forbud rettet mod bærbare batterier have betydet en for kraftig belastning af industrien og en for lille miljøforbedring, for vi har et velfungerende genanvendelsessystem i forbindelse med industribatterier.
Gennem den tyske miljøstyrelse fik jeg at vide, at ejere af bestemte anlæg sågar indhentede oplysninger i Libyens ørken om, hvordan de kan bortskaffe industribatterier, fordi disse batterier er så store, at man ikke uden videre kan smide dem ud som husholdningsaffald. Der bliver altså virkelig - selv i Libyens ørken - tænkt på genanvendelse, og derfor har jeg fra starten plæderet for, at vi skulle gøre en undtagelse her, som det også blev fastlagt i den endelige beslutning.
Ellers agter jeg at stemme for alle de forslag, som hr. Blokland stillede, og det glæder mig, at vi nåede til enighed med alle tre institutioner. 
Dan Jørgensen,
   Hr. formand! Jeg vil også gerne starte med at sige tak til hr. Blokland. Det har været en lang proces, De har arbejdet hårdt. De har været enig med Den Socialdemokratiske og Socialistiske Gruppe et langt stykke hen ad vejen. Det er også derfor, at vi kan støtte kompromiset, om end at vi - som den tidligere taler - heller ikke er helt tilfredse. For der er bestemte områder, hvor dette stykke lovgivning kunne være blevet bedre. Vi er ikke enige i, at lige nøjagtig de håndholdte såkaldte power tools skal være undtaget. De udgør en stor del af de cadmiumbatterier, der er i brug. Der findes alternativer, og det er muligt, at man også kan genanvende dem. Det er muligt, at man også kan fange nogle af dem i systemet, og at miljøskaderne dermed ikke er så store - hvis altså systemet kommer til at virke. Men vi må bare sige, at der findes alternativer. Og når der nu findes alternativer, hvorfor skal vi så ikke bruge dem? Hvorfor skal vi så ikke forbyde de farlige batterier?
Der er selvfølgelig fremskridt, store fremskridt, som gør, at vi trods alt også støtter denne lovgivning. Kapacitetsmærkningen er en god ting, ikke mindst for forbrugerne. Vi kender selvfølgelig alle reklamerne for batterier - jeg skal nok lade være med at nævne nogle producentnavne, men der er vist noget med en kanin, og producenten vil vist gerne give indtryk af, at disse batterier varer meget længere end konkurrenternes. Det er også muligt, at de gør det, men nu får vi syn for sagen. For nu kommer det til at stå på pakken, hvor meget energi der er i sådan et batteri. Det er selvfølgelig positivt.
Det er også positivt, at vi pålægger producenterne at sikre, at hvis der er et batteri inde i et apparat, så skal det være nemt at fjerne. Det er også positivt, at vi nu får en høj genindvindingsprocent samlet set i Europa. Igen kunne vi godt have ønsket os, at den var endnu højere, men vi er glade for, at vi får fælles regler på området. Alt i alt må vi sige, at det er et vigtigt område, som vi nu får en fællesskabslovgivning på. Vi havde højere ambitioner end det, der er blevet gennemført, men vi støtter alligevel samlet set lovgivningen på grund af de forbedringer, der er. 
Anne Laperrouze,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg støtter målsætningerne i dette direktiv, som er et af elementerne i den europæiske miljøpolitik. 
Som medlem af Parlamentets Delegation til Forligsudvalget har jeg forsvaret en vis fleksibilitet, navnlig for de akkumulatorer, som gør det muligt at opfylde bestemte sikkerhedskrav.
Forligsudvalgets udkast gør det ikke blot muligt at bevare regler og ambitiøse målsætninger - navnlig med hensyn til indsamling og genindvinding - men også at tage højde for virkeligheden og den indsats, akkumulatorproducenterne, navnlig producenterne af industriakkumulatorer, gør.
Distributørernes pligt til at tage udtjente batterier og akkumulatorer tilbage er den normale indsamlingsmetode, men det er tilladt at opretholde eksisterende ordninger, hvis en vurdering (som skal offentliggøres) viser, at disse ordninger er mindst lige så effektive som en ordning, hvor distributørerne tager batterierne og akkumulatorerne tilbage.
Denne garanti for tilsvarende effektivitet med hensyn til indsamling er efter min mening afgørende, hvis vi vil have en fleksibel, ikke-eftergivende ordning. På den anden side skal apparaterne konstrueres på en sådan måde, at udtjente batterier og akkumulatorer let kan fjernes, og apparaterne skal ledsages af anvisninger, der indeholder oplysninger til forbrugerne. 
Disse bestemmelser finder dog ikke anvendelse på apparater, som af sikkerheds- eller præstationsmæssige grunde, af medicinske grunde eller af hensyn til dataintegriteten kræver en kontinuerlig strømforsyning og en permanent kobling til batteriet. Endnu en gang er der strenge rammer for fleksibiliteten.
Jeg er imidlertid noget skeptisk over for kapacitetsmærkningen for bærbare batterier og bilbatterier samt akkumulatorer, og selv om jeg forstår ønsket om at oplyse forbrugerne herom, mener jeg, der er for mange variabler, f.eks. anvendelsesbetingelserne og selve brugen, der har betydning for batteriernes og akkumulatorernes levetid.
Sluttelig mener jeg, at det fælles udkast, der sættes under afstemning, på harmonisk vis tilgodeser de forskellige institutioners krav. Jeg opfordrer Dem derfor til at stemme for denne tekst, og jeg skal takke ordføreren for kvaliteten af hans arbejde. 
Carl Schlyter,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke hr. Blokland for en lang kamp, som til sidst udmøntede sig i et acceptabelt resultat. Rådet blev trukket denne vej af industriens lobbyister og kæmpede imod forbrugernes og miljøets bedste. Gad vide, hvad EU's borgere ville sige, hvis de fik at vide, at et flertal af deres regeringer kæmpede imod forbrugernes ret til at kende kapaciteten på de batterier, man køber. Rådet ønsker, at vi skal købe katten i sækken.
Hvad ville vælgerne mon sige, hvis de vidste, at Rådet ikke ønskede, at batterier skal være lette at fjerne, så de let kan genbruges, eller så produktets levetid kan forlænges? Hvad ville vælgerne sige, hvis de vidste, at deres regeringer sloges med næb og kløer for at få så lidt ansvar som muligt for yderst giftige tungmetaller? Heldigvis er det lykkedes Parlamentet at rette op på det meste, men cadmiumbatterier i håndværktøjer er skandaløst nok stadig tilladt. Der vandt industrilobbyen desværre både i Rådet og i Parlamentet. Tak, hr. Blokland, fordi De gjorde et godt stykke arbejde, som jeg vil stemme for.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

