Eurooppalainen omatunto ja totalitarismi (keskustelu) 
Puhemies
(PT) Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat eurooppalaisesta omastatunnosta ja totalitarismista.
Alexandr Vondra
neuvoston puheenjohtaja. - (EN) Arvoisa puheenjohtaja, olen erittäin kiitollinen tilaisuudesta puhua teille aiheesta, joka on erityisen merkittävä puheenjohtajavaltiolle ja meille kaikille. Se on myös keskeinen aihe siinä, mitä merkitsee olla osa Euroopan unionia.
Kaksikymmentä vuotta sitten, suuri osa Keski- ja Itä-Eurooppaa, myös kotimaani, onnistui pääsemään irti kommunistihallinnon kahleista. Se oli käännekohta meille ja Euroopalle. Se avasi tien henkilökohtaisen vapauden uudelleen löytämiselle: sananvapaus ja toimintavapaus - ja myös vapaus kehittää elämänlaatuamme.
Puheenjohtajavaltio Tšekki katsoi, että kyseisen tapahtuman 20-vuotispäivää pitäisi muista tärkeänä virstanpylväänä Euroopan historiassa. Silloin voidaan muistella rautaesiripun kaatumista mutta myös oppia jotain yleisesti Euroopan totalitarismista.
Sittemmin päätettiin, että vuodesta 2009 tehdään Keski- ja Itä-Euroopan demokraattisen muutoksen 20-vuotisjuhla. Puheenjohtajavaltio Tšekki on erityisen tyytyväinen siihen, että merkkivuodesta on tehty yksi toimielinten välisen viestinnän painopistealoista vuonna 2009. Se oli itse asiassa meidän ehdotuksemme. Jäsenvaltioita on kannustettu sisällyttämään aihe viestintäänsä tänä vuonna, ja ne ovat hyväksyneet sen.
Olen kiitollinen Euroopan parlamentille siitä, että se on tukenut puheenjohtajavaltio Tšekkiä ja on halunnut osallistua moniin aihetta koskeviin tapahtumiin. Haluaisin kiittää erityisesti monia parlamentin jäseniä heidän tuestaan julkisen kuulemisen järjestämiselle aiheesta "Eurooppalainen omatunto ja totalitaarisen kommunismin rikokset " viime viikolla Brysselissä, missä olimme yhdessä komission jäsen Figel'in kanssa.
Euroopan parlamentti on ehdottanut, että natsismin ja totalitaarisen kommunismin uhreille omistetaan muistopäivä. Jäsenvaltiot saavat päättää, haluavatko ne osallistua tällaiseen tapahtumaan ja miten. Puheenjohtajavaltio Tšekin puolesta voin vakuuttaa teille, että haluamme antaa tukemme tällaiselle aloitteelle.
Puheenjohtajavaltio on käynnistänyt myös aloitteen eurooppalaisen muistamisen ja omantunnon foorumin perustamiseksi. Sen tavoitteena on lisätä kansalaisten tietoja Euroopan historiasta ja totalitaaristen hallitusten tekemistä rikoksista. Olen tyytyväinen siihen, että aloite on herättänyt huomattavaa kiinnostusta jäsenvaltioissa, joista monet ovat korostaneet, kuinka tärkeää on keskittyä demokraattisiin arvoihin ja perusoikeuksien kunnioittamiseen Euroopan unionia tukevina perusperiaatteina.
On monia syitä siihen, miksi on arvokasta muistaa tällaista tapahtumaa ja perustaa pysyvä viestintä- ja tutkimushanke, kuten puheenjohtajavaltio Tšekin ehdottama foorumi.
Ensinnäkin olemme sen velkaa niille, jotka kärsivät totalitaarisista rikoksista, muistaaksemme heidän kokemuksensa murskaavien ja vastuuttomien hallintojärjestelmien käsissä mutta myös kohdataksemme menneisyyden kollektiivisesti. Vain hyväksymällä historian voimme todella murtautua vapaaksi menneiden järjestelmien kahleista.
Toiseksi, vasta kun käsitämme kunnolla kyseisten hallintojärjestelmien aiheuttaman kärsimyksen, voimme ymmärtää täysin nykyhetkeä. Euroopan unioni puolustaa kaikkea, mikä on totalitarismin vastakohta. Niille meistä, jotka olemme päässeet kommunismin pihdeistä, Euroopan unionin jäsenyys on yksi tärkeimmistä takuista siitä, ettemme koskaan enää palaa totalitarismiin. Tämän näkemyksen me kaikki jaamme. Sitä täytyy arvostaa, eikä sitä saa koskaan ottaa kevyesti. Kollektiivinen omatunto ja menneisyyden muisto ovat yksi keino vahvistaa nykyhetken arvoa.
Kolmanneksi, olemme sen velkaa lapsillemme. Voimme oppia monia asioita totalitaarisesta menneisyydestämme. Ehkä tärkein niistä on tarve kunnioittaa ihmisoikeuksia ja perusarvoja. Ihmisoikeuksia ja vapautta ei voida opettaa tyhjiössä. Ihmisoikeusrikkomusten siemenet ovat historiassa, joskus kaukaisessa historiassa. Meidän on tunnettava historia ja ymmärrettävä totalitarismin vaarat, jos haluamme välttää toistamasta joitakin menneisyyden kauheimmista tapahtumista. Vältettäviä asioista eivät ole vain kyynisyys ja manipulaatio: myös apatia ja piittaamattomuus on voitettava.
Euroopan parlamentin vaalit järjestetään muutaman kuukauden kuluttua, ja toivon, että niihin liittyy vilkas keskustelu. Se on demokratian tunnusmerkki. Meidän olisi arvostettava sitä. Uskon vakaasti, että tämänpäiväisen keskustelumme aihe nousee puoluepolitiikan yläpuolelle. Se koskee tärkeämpiä arvoja kuin puolueiden erot. Kyse on siitä, miten järjestämme yhteiskuntamme tavalla, jolla varmistetaan, että jokaisella on ääni ja mahdollisuus ilmaista näkemyksensä.
Kotimaani lähihistorian takia olen keskittynyt erityisesti totalitaariseen kommunistihallintoon. Tässä parlamentissa on tänään edustettuna suhteellisen harvoja valtioita, joita totalitarismi ei ole koskettanut muodossa tai toisessa viime vuosisadalla. Sellaisissa yhteiskunnissa, joita haluamme rakentaa Euroopan unionin puitteissa, ei ole tilaa järjestelmille, joissa valtiota ei saa arvostella ja haastaa, joissa valtio rajoittaa ihmisten luovuutta tai joissa yksilöitä väheksytään.
Tarjoan siksi tukeni ja puheenjohtajavaltio Tšekin tuen Euroopan parlamentin aloitteille ja haluan tehdä yhteistyötä aloitteiden tukemiseksi tiedottamalla niistä ja antamalla niille tunnustusta.
Ján Figeľ
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, vuosi sitten, huhtikuussa 2008, Euroopan unionissa järjestettiin ensimmäistä kertaa kuuleminen totalitaaristen hallitusten tekemistä rikoksista. Komission ja puheenjohtajavaltio Slovenian yhdessä järjestämä kuuleminen käynnisti prosessin, ja komissio aikoo jatkaa prosessia päättäväisesti askel kerrallaan.
Tämä on vaikea mutta välttämätön prosessi, sillä se on tärkeä kysymys, joka auttaa meitä ymmärtämään paremmin Euroopan unionin yhteistä historiaa, menneisyyttä, mutta joka koskee myös Euroopan yhdentymisen tulevaisuutta. Tämä on prosessi, joka vaikuttaa talouden lisäksi myös kulttuuriin ja historiaan.
Tietysti jäsenvaltioiden on itse päätettävä, miten tehdä päätöksiä, joilla käsitellään uhrien odotuksia ja edistetään sovintoa. Euroopan unioni voi vain helpottaa kyseistä prosessia tukemalla keskustelua ja edistämällä kokemusten ja parhaiden käytäntöjen jakamista.
Komissio pitää tärkeänä aloitteena Euroopan parlamentin kirjallista kannanottoa elokuun 23. päivän julistamisesta eurooppalaiseksi stalinismin ja natsismin uhrien muistopäiväksi ja tukee sitä, jotta totalitaaristen hallitusten tekemien rikosten muisto säilyy ja kansalaiset, erityisesti nuoremmat sukupolvet, saavat tietoa.
Kuuleminen, joka järjestettiin 8. huhtikuuta 2008, osoitti, että Länsi-Euroopan jäsenvaltioiden on tiedostettava paremmin idän jäsenvaltioiden traaginen historia, joka on myös osa yhteistä Euroopan historiaa. Meidän on reagoitava ymmärtäväisyyden puutteeseen, jos haluamme välttää unionin jakautumisen tärkeässä asiassa, jonka pitäisi päinvastoin yhdistää meitä.
Komissio toivoo, että jäsenvaltioiden parlamentit, joille julistus on osoitettu, panevat julistuksen täytäntöön tavalla, joka sopii niiden omaan historiaan ja käsityksiin.
Komission kiinnittää nyt huomionsa kertomukseen, jonka se julkaisee vuonna 2010 - ensi vuonna - kuten neuvosto on pyytänyt. Kertomus tarjoaa tilaisuuden jatkaa poliittista keskustelua uusien EU:n aloitteiden tarpeellisuudesta.
Kertomuksen pohjaksi on käynnistetty tutkimus, jolla pyritään tarjoamaan tosiasioihin perustuva katsaus jäsenvaltioissa käytetyistä erilaisista säädöksistä, menetelmistä ja käytännöistä totalitaaristen rikosten muiston säilyttämiseksi. Tutkimus valmistuu tämän vuoden lopussa.
Hyödynnämme myös kuulemisessa esitettyjä puheenvuoroja, jotka puheenjohtajavaltio Slovenia on julkaissut.
3. kesäkuuta 2008 annettu Prahan julistus eurooppalaisesta omastatunnosta ja kommunismista sisältää monia ajatuksia ja ehdotuksia, jotka otetaan myös huomioon kertomuksen valmistelussa. Komissio on halukas tutkimaan, millaiset mahdollisuudet sillä on osallistua hankkeisiin kuten eurooppalaisen muistamisen ja omantunnon foorumi, jonka varapääministeri Vondra juuri mainitsi ja jolla pyritään edistämään alalla toimivien kansallisten järjestöjen tiedonvaihtoa ja verkostoitumista.
Yleisemmällä tasolla komissio tutkii, miten yhteisön ohjelmat, esimerkiksi se, josta minä olen vastuussa - Kansalaisten Eurooppa, voisivat auttaa unionin kansalaisia tiedostamaan nämä kysymykset entistä paremmin.
Odotan kiinnostuneena keskustelua.
Jana Hybášková
PPE-DE-ryhmän puolesta. - (CS) Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, minulle on suuri kunnia puhua tänään. Vuonna 2005 hyväksyimme päätöslauselman toisen maailmansodan päättymisestä 60 vuotta aikaisemmin. Havaitsimme, että Euroopan parlamentilla ja EU:lla ei ollut poliittista tahtoa yhteiseen näkemykseen ja arviointiin Euroopan historiasta. Samalla kun fasismin ja natsismin uhrit ovat saaneet kohtuulliset korvaukset, kommunismin miljoonat uhrit on unohdettu. Siksi olen tyytyväinen voidessani ilmoittaa, että päätöslauselma eurooppalaisesta omastatunnosta ja totalitarismista, jonka parissa useimmat parlamentin poliittiset ryhmät ovat työskennelleet tänä iltapäivänä, on melkein valmis. Eurooppa ei ole yhtenäinen niin kauan kuin länsi ja itä eivät sovi yhteisistä tutkimuksista, tunnustamisesta, vuoropuhelusta ja yhteisymmärryksestä fasismin, kommunismin ja natsismin yhteisestä historiasta. Jotta me eurooppalaiset voisimme elää tulevaisuudessa yhteisymmärryksessä, me olemme laatineet kysymyksen neuvostolle ja komissiolle. Kysymys perustuu Euroopan neuvoston päätöslauselmaan ja rasismin ja muukalaisvihan seurantakeskuksen puitepäätökseen sekä Prahan julistuksen prosessiin.
Haluaisin siksi kysyä neuvostolta ja komissiolta: Mihin konkreettisiin toimiin aiotte ryhtyä tieteellisten tutkimusfoorumien perustamiseksi itään ja länteen kommunismin, natsismin ja fasismin rikosten tutkimiseksi? Tarjoaako komissio rahoitusta Kansalaisten Eurooppa -välineestä? Miten tuette elokuun 23. päivän julistamista totalitarismin uhrien muistopäiväksi? Miten neuvosto ja komissio suhtautuvat kysymykseen yhtäläisestä symbolisesta tunnustuksesta totalitaarisen kommunismin viattomille uhreille? Millaisia toimia neuvosto ja komissio toteuttavat, jotta voimme sopeutua totalitaarisen kommunismin perintöön rikoksena ihmiskuntaa vastaan, jota voidaan verrata seurauksiltaan natsismin ja fasismin seurauksiin? Lopuksi kysyn, aikooko puheenjohtajavaltio Tšekki antaa erityistehtävän edelleen puheenjohtajavaltio Ruotsille?
Jan Marinus Wiersma
Arvoisa puhemies, ryhmäni ei vastusta tänään käytävää keskustelua sinänsä, mutta meidän on todella vaikea tiivistää keskustelun tulokset päätöslauselmaan. Siitä saa sen vaikutelman, että voimme laatia päätöslauselman siitä, miten käsitellä Euroopan historiaa sekä erityisesti totalitaarista menneisyyttä. Kun juuri käydyistä neuvotteluista kävi ilmi, ne juuttuivat varsin nopeasti siihen, mitä sanamuotoja voisimme tai emme voisi käyttää tällaisessa päätöslauselmassa.
Annetaan historioitsijoiden päättää, miten historiaamme tarkalleen ottaen pitäisi tulkista, kun tiedetään, että objektiivisuus on mahdotonta. On ilmeistä, että poliitikot voivat auttaa varmistamaan sen, että menneisyyteen kiinnitetään riittävästi huomiota ja että se pätee myös Hitlerin ja Stalinin rikoksiin. Noita rikoksia ei saa koskaan unohtaa, ja meidän on kunnioitettava uhreja. Meidän kaikkien täytyy myös tietää, että Keski- ja Itä-Euroopan asukkaat kärsivät kahdessa totalitaarisessa järjestelmässä ja että se ei ole minun kaltaisten ihmisten kokemus, koska olen syntynyt Alankomaissa. Entinen Euroopan parlamentin jäsen Bronisław Geremek totesi kerran varsin osuvasti, että emme ole vielä onnistuneet yhdistämään muistojamme.
Poliitikkoina meidän vastuullamme on järjestää se, mitä haluamme erityisesti muistella, mutta tehdään se yhdessä historioitsijoiden kanssa. 1900-luvun Euroopan totalitaaristen järjestelmien kaikkien uhrien muistopäivä on sinänsä hyvä ehdotus, mutta pohditaan yhdessä historiantutkijoiden kanssa sitä, mikä olisi muistopäivän asianmukainen muoto ja oikea päivämäärä, niin että kaikki voivat tukea sitä. Olen itse historiantutkija. Katson, että jos yhdistämme muistopäivän pelkästään Molotov-Ribbentrop-sopimukseen, se ei tekisi oikeutta kaikelle, mitä tapahtui 1900-luvulla.
On tärkeää keskustella asiasta. Mitkä ovat poliitikkojen ja historioitsijoiden väliset jakolinjat? Mitä haluamme muistella ja miksi? Keskustelu jatkuu epäilemättä. Me osallistumme siihen ryhmänä aivan varmasti. Esimerkkinä siitä haluan näyttää teille tämän kirjan, joka julkaistaan kahden viikon kuluttua nimellä "The politics of the past, the use and abuse of history " ja jossa jätämme puheenvuoron juuri historioitsijoille, ja toivomme, että kirja todellakin edistää keskustelun laatua täällä parlamentissa ja tietysti myös muualla.
István Szent-Iványi
ALDE-ryhmän puolesta. - (HU) Euroopan unioni syntyi kahden totalitaarisen järjestelmän varjossa. Se oli reaktio toisen maailmansodan ja kansanmurhan kauhuihin, mutta aivan yhtä tärkeä oli sen tehtävä pysäyttää stalinismi ja kommunismi ja pitää elossa toivo, että Eurooppa voi jonain päivänä yhdistyä uudelleen demokratiassa ja rauhassa.
Euroopan unioni on yhtenä ihmiskunnan historian menestyksekkäimmistä hankkeista onnistunut molemmissa tehtävissä. Perustamista seurasi pitkä rauhan ja hyvinvoinnin kausi, jollaista ei ole koskaan aiemmin nähty. Ei ollut sattuma, että Kreikka, Espanja ja Portugali, jotka vapautuivat autoritaarisesta hallinnosta, päättivät liittyä Euroopan unioniin, eikä sekään ole sattuma, että kommunismin romahdettua jokainen Keski- ja Itä-Euroopan valtio päätti valita Euroopan unionin eikä kolmatta tietä.
Toinen menestyksen merkki on se, että myös Balkanin valtiot suuntaavat tulevaisuudessa Euroopan unioniin, kuten tietyt Itä-Euroopan ja Etelä-Kaukasuksen valtiot, jotka monissa tapauksissa elävät vielä sortohallinnon alla.
Kun puhumme totalitarismista, emme tee sitä siksi, että haluamme elää menneisyydessä. Ei, me haluamme katsoa eteenpäin, mutta voimme välttää menneisyyden virheitä ja syntejä vain, jos tutustumme menneisyyteen, jos käsittelemme menneisyyttä. Rauhan edistäminen ei mahdollista käsittelemättä menneisyyttä ja tunnustamatta totuutta. Se on yksi tärkeimpiä asioita, joita viime vuosikymmenten historiasta voidaan oppia, ja siksi on tärkeää muistaa totalitarismin kauhut.
Paljon tehtävää on vielä jäljellä. Tietyissä jäsenvaltioissa - valitettavasti kotimaani Unkari on yksi niistä - totalitaaristen kommunistihallitusten salaisten palvelujen arkistoja ei voida vieläkään tutkia vapaasti. On raivostuttavaa, että ihmiset eivat saa tutustua omaan menneisyyteensä. Euroopan unionilla on tärkeä tehtävä eli vedota kyseisiin valtioihin, jotta nämä korjaavat sietämättömän tilanteen.
Toiseksi, valitettavasti useissa jäsenvaltioissa, myös kotimaassani, ääriliikkeiden edustajien mielipiteet ovat valtaamassa alaa. Tällä hetkellä kyse on lähinnä oikeistosta, ainakin meidän maassamme, mutta on toisia valtioita, joissa äärivasemmisto etenee. On tärkeää, että teemme heillekin selväksi molempien järjestelmien kauhut.
Myös lähinaapuriemme joukossa on sortojärjestelmiä - yhdestä niistä, Valko-Venäjästä, keskusteltiin juuri äsken - joten sorrosta puhuminen ei rajoitu menneisyyteen.
Eurooppalainen omatunto ei voi olla puhdas, jollei menneisyyttä tutkita ja muisteta huolellisesti. Kun muistamme uhreja, niin täytämme todellakin velvollisuutemme, koska yhteisenä velvollisuutenamme ja vastuunamme on tehdä 2000-luvusta erilainen kuin 1900-luvusta, niin että totalitarismin kauhu eivät koskaan palaa Eurooppaan.
Hanna Foltyn-Kubicka
UEN-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, keskustelussa totalitaaristen hallitusten rikoksista paljon aikaa on omistettu uhreille, kun taas yllättävän vähän on puhuttu niistä, jotka uhrasivat henkensä taistellessaan natsismia ja kommunismia vastaan.
Haluaisin jälleen kerran muistella miestä, josta pitäisi tulla totalitarismin vastustajien järkkymättömän vastarinnan symboli - kyseessä on ratsuväen kapteeni Witold Pilecki. Hän meni vapaaehtoisesti Auschwitzin tuhoamisleirille organisoimaan vastarintaliikettä ja keräämään tietoa joukkomurhista. Hän onnistui pakenemaan, vain kuollakseen vuosia myöhemmin niskaan ammutusta luodista, joka ammuttiin neuvostoliittolaisten teurastajien käskystä. Myös minä vetoan jälleen hänen teloituksensa päivämäärän, toukokuun 25. päivän puolesta, jotta se nimettäisiin totalitarismin vastaisen taistelun sankarien kansainväliseksi muistopäiväksi, koska monet tuntemattomat ihmiset, jotka Pileckin tavoin menettivät henkensä taistelussa perusoikeuksien ja -vapauksien puolesta, ansaitsevat tulla muistetuksi.
Haluaisin lisätä vielä yhden asian. Eilen juhlimme Euroopan parlamentissa kotitekoisen jäätelön eurooppalaista teemapäivää. Toistan, juhlimme kotitekoisen jäätelön eurooppalaista teemapäivää. Siksi en ymmärrä, miksi 25. toukokuuta ei voi olla päivä, jolloin muistamme totalitarismin vastaisen taistelun sankareita.
László Tőkés
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (HU) On kulunut 20 vuotta siitä, kun Temesvárin (Timişoara) kansannousu käynnisti prosessin, joka johti häpeällisen Ceauşescun diktatuurin kaatumiseen. Emme voi muistella tunteettomasti tai objektiivisesti intoa, jolla Temesvárin romanialaiset, unkarilaiset, ja saksalaiset, eri etnisten ja uskonnollisten yhteisöjen edustajat, liittyivät rohkeasti yhteen vastustaakseen tyranniaa.
Äänioikeuden riistäneen, epäoikeudenmukaisen kommunistisen diktatuurin yksiselitteinen tuomitseminen ei ole meille satunnainen poliittinen mielipide vaan ennen kaikkea moraalinen kysymys. Ei voida hyväksyä sitä, että kahdenkymmenen vuoden kuluttua niin ei ole tapahtunut.
Viime viikolla romanialaiset, unkarilaiset ja bulgarialaiset puhujat osallistuivat julkiseen kuulemiseen, jossa Prahan julistuksen yhteydessä otettiin käsiteltäväksi kommunistien tekemät rikokset. Siellä hyväksytyssä päätöslauselmassa todetaan seuraavasti: Euroopan yhteisön on hylättävä kaksinaismoralismi, joka ilmenee eri tavoista, joilla natsismia ja kommunismia on arvioitu. Kumpikin epäinhimillinen diktatuuri ansaitsee tuomion.
Pyydän Euroopan parlamenttia tuntemaan yhteisvastuuta fasistisen kommunismin uhreista ja auttamaan kommunismin jatkuvan perinnön kitkemisessä edellä mainittujen moraalisten, historiallisten ja poliittisten vaatimusten mukaisesti. Vain siten jakautunut Eurooppa voidaan todella yhdistää, ja siitä voi tulla se, mistä pääministeri Gordon Brown puhui eilen 20-vuotisjuhlan yhteydessä seuraavasti: "Ystäväni, tänään ei ole vanhaa Eurooppaa eikä uutta Eurooppaa, ei Itä-Eurooppaa eikä Länsi-Eurooppaa, on vain yksi Eurooppa, kotimme Eurooppa ". Olkoon niin!
Vladimír Remek
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, pyrkimys vakuuttaa, että kommunismi voidaan samastaa natsismiin tai fasismiin, ja luoda niin kutsuttuja tutkimusinstituutteja tai -foorumeita vaikuttaa poliittiselta opportunismilta. Radikaali oikeisto tarvitsee sitä myös tulevien vaalien takia. Se ei liity mitenkään objektiivisiin, aidosti riippumattomiin arviointeihin. On jo olemassa riittävästi historian tutkimusinstituutteja ja -keskuksia käsittelemään asiaa. En ole tietenkään sokea, ja niin kutsutussa kommunismissa esiintyi sortoa, epäoikeudenmukaisuutta ja pakottamista. On toki tutkittava ja tuomittava oikeudenmukaisesti rikokset. Kuitenkin jopa ODS:n Jan Zahradil totesi kuulemisessa: "Kommunismin samastaminen Saksan natsismiin ei ole oikein. Se on tehtävä tavalla, jossa otetaan huomioon suhteet ja analysoidaan niitä ". Jos jotkut eivät halua erottaa toisistaan kommunismia ja natsismia, menneisyyden kommunisteja ja nykyisiä kommunisteja, jotka minun tavoin edustavat täällä parlamentissa lukuisia kommunisteja demokraattisten vaalien jälkeen, niin he ehkä vain yrittävät niputtaa minut yhteen natsien kanssa.
Philip Claeys
- (NL) Arvoisa puhemies, on hyvä, että on tehty useita aloitteita totalitaaristen järjestelmien uhrien muistamiseksi. Ei kuitenkaan ole järkevää muistella entisten järjestelmien, kuten kommunismin ja kansallissosialismin, uhreja, samalla kun jätetään huomiotta nykyisten totalitaaristen uhkien, kuten islamismin, uhrit.
Totalitaarisen islamin tuomitseminen ei merkitse lainkaan sitä, että tuomitaan Euroopan yksittäisiä muslimeja, jotka kunnioittavat oikeusvaltioperiaatetta soveltavan demokraattisen valtion sääntöjä, arvoja ja normeja ja joille uskonto on yksityisasia. Meillä täytyy kuitenkin olla rohkeutta tunnustaa, että poliittinen islam, totalitaarinen islam - islamilaisten valtioiden lisäksi myös terroristijärjestöt kuten Al-Qaida ja vastaavat liikkeet - vaatii edelleen monia uhreja kaikkialla maailmassa
Oikea tapa toimia on se, että Euroopan unioni ryhtyy moniin voimakkaisiin toimiin näiden uhrien muistamiseksi ja sen varmistamiseksi, että tällaisten totalitaaristen islamilaisten järjestöjen ja valtioiden uhrien määrä rajoitetaan niin pieneksi kuin mahdollista, mieluiten nollaan. Loppujen lopuksi meillä täytyy olla rohkeutta myöntää - ja sekin on ongelma Euroopan unionille - että totalitaarisen islamin arvostelu ei ole aina tervetullutta täällä vallitsevan poliittisen korrektiuden hengen takia. Eikä totalitaarista islamia edes mainita komission ja neuvoston lausunnoissa juuri nyt, kun meidän olisi todellakin koottava rohkeutemme senkin ongelman käsittelemiseksi ja ryhdyttävä tarvittaviin toimiin.
Tunne Kelam
(EN) Arvoisa puhemies, vuonna 1948 presidentti Truman kirjoitti: "Kohtaamme nyt täsmälleen saman tilanteen kuin Britannia ja Ranska vuonna 1939 Hitlerin kanssa. Totalitaarinen valtio on samanlainen, kutsuttiin sitä natsistiseksi, fasistiseksi, kommunistiseksi tai Francon Espanjaksi. Venäjän oligarkia on Frankensteinin diktatuuri, pahempi kuin mikään muu, Hitler mukaan luettuna. "
Kysymys kuuluu, miksi meidän on vielä 61 vuotta myöhemmin väiteltävä samoista ongelmista. Katson, että tarvitsemme nyt EU:n taloudellista ja poliittista laajentumista mutta myös eurooppalaisten tietoisuuden lisäämistä ihmiskuntaa vastaan tehdyistä massiivisista rikoksista, joita tapahtui kaikkialla Euroopassa 1900-luvulla. Meidän on yhdistettävä eurooppalainen historiankäsitys - ennakkoluulot ja erilaiset näkemykset historiasta - koska vain siten voimme edetä tulevaisuuden parempaan Eurooppaan.
Ei, meidän on käsiteltävä kysymystä diktatuurista, siitä ei pidä kiistellä. Meidän on aloitettava uhreista - uhrien tasa-arvosta - koska jokaisen totalitaarisen järjestelmän uhrin ihmisarvoa on pidettävä samanarvoisena ja se ansaitsee oikeuden ja muiston sekä Euroopan laajuisen tunnustuksen ja takuun "ei enää koskaan ".
Siksi sanoisin, että on tekopyhää välttää tai lykätä keskustelua ja päätelmien tekoa näistä kysymyksistä. Se ei ole akateemisen tutkimuksen aihe. Meillä on tarpeeksi todistuksia laajamittaisista rikoksista. Tarvitsemme poliittista ja moraalista tahtoa edetä. Olen erittäin kiitollinen puheenjohtajavaltio Tšekille ja komission jäsen Figel'ille heidän lausunnoistaan, jotka antavat toivoa siitä, että löydämme Euroopan laajuisen yhteisymmärryksen.
Józef Pinior
- (PL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin aloittaa puheenvuoroni siteeraamalla runoa, jonka on kirjoittanut yksi 1900-luvun suurimmista venäläisistä runoilijoista Osip Mandelštam. Käytän kieltä, jolla runo on kirjoitettu, eli venäjää:
(Parlamentin jäsen puhui venäjää.)
Ne ovat kauheita sanoja. Tämän runon takia Osip Mandelštam karkotettiin. Hän kuoli Vladivostokissa, matkalla kohti päämääräänsä. Joulukuussa 1938 hänet haudattiin yhteishautaan. Osip Mandelštam symboloi 1900-luvun Euroopan totalitaaristen järjestelmien miljoonia uhreja.
Nyky-Euroopan pitäisi muistaa 1900-luvun totalitaaristen järjestelmien uhreja koko maailmassa. Kyseiset uhrit ovat muistimme perusta, Euroopan demokratian kestävä henkinen perusta. Samalla näemme 1900-luvun koko historian. Muistelemme autoritaaristen järjestelmien uhreja, Euroopan valtioiden uhreja, kansallismielisten ja militarististen järjestelmien uhreja Espanjassa, Portugalissa ja Kreikassa.
Haluaisin kiinnittää huomiota seminaariin, jonka ryhmämme, Euroopan parlamentin sosialistiryhmä, järjesti ja kirjaan, joka on omistettu historian ja politiikan ongelmille ja jonka ryhmämme aikoo julkaista. Haluamme käsitellä tätä ongelmaa vakavasti. Vastustamme muistin manipulointia ja muistin loukkaamista, jota käytetään nykyään ideologisessa taistelussa, puolueiden kamppailussa Euroopan poliittisessa järjestelmässä. Me muistamme uhreja. 1900-luvun totalitaaristen järjestelmien uhrien on oltava Euroopan nykyisen demokratian perustana.
Ģirts Valdis Kristovskis
. - (LV) Hyvät parlamentin jäsenet, valitettavasti Euroopan yhteiset arvot eivät vielä sisällä vaatimusta Euroopan eri totalitaaristen hallitusten tekemien rikosten ja niiden seurausten perusteellisesta ja totuudenmukaisesta arvioinnista. Puolitotuudet, yksipuoliset tulkinnat ja historiallisten tosiasioiden kieltäminen heikentävät eurooppalaisia. Rasismia ja muukalaisvihaa koskevassa puitepäätöksessä määrätään rikosvastuusta vain natsien rikosten törkeästä vähättelystä mutta vaietaan totalitaarisen kommunismin rikoksista Euroopassa. On korkea aika soveltaa totalitaaristen rikosten arviointiin objektiivista menetelmää. Voimme hyödyntää Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen kokemuksia. Se perustuu kansainvälisten oikeuksien ja periaatteiden yleisesti tunnustettuihin rikkomisiin, jotka ovat kaikkien hyvin tuntemia ja joita on sovellettu vähintään Nürnbergin oikeudenkäynneistä lähtien. Meidän on lopultakin käsiteltävä totuudenmukaisesti Euroopan totalitaarista lähihistoriaa Euroopan tulevaisuuden ja Euroopan yhteisten arvojen nimessä!
Gisela Kallenbach
- (DE) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, lähes 20 vuotta rautaesiripun kaatumisen jälkeen tämä on tässä parlamentissa ensimmäisen keskustelu aiheesta, joka voisi iskeä kiilaa idän ja lännen ihmisten väliin, jopa Euroopan unionissa. Miksi? Näkemys totalitaarisesta järjestelmästä on ulkopuolelta hyvin erilainen kuin sisäpuolelta. Tavat, joilla 1900-luvun Euroopan historiaa käsiteltiin ja siitä kerrottiin, erosivat huomattavasti, erityisesti yksittäisissä jäsenvaltioissa. Sen lisäksi joissakin Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltioissa ihmiset, jotka loukkasivat ihmisoikeuksia tai lähettivät ihmisiä leireille tai kuolemaan ilman oikeusmenettelyä, ovat edelleen virassa ja arvostettuja. Jos emme tiedosta asiaa kunnolla, se myrkyttää yhteisen tulevaisuutemme. EU ei siksi saisi jäädä toimettomaksi.
Olen tyytyväinen siihen, että olemme nyt antaneet asialle eurooppalaisen foorumin. Luotan siihen, että käsittely ei pääty tämän päivän keskusteluun ja että käynnistämme yhdessä komissio kanssa prosessin mainitsemienne hankkeiden täytäntöön panemiseksi. Toivon, että onnistumme tällä prosessilla saattamaan vielä elossa olevat tekijät vastuuseen ja muistamaan uhreja, jotta ymmärrämme toisiamme paremmin yhteisen tulevaisuuden hyväksi.
Athanasios Pafilis
- (EL) Arvoisa puhemies, Euroopan unionin viheliäinen kommunisminvastainen strategia on törkeä loukkaus kansalaisia kohtaan: väärentämällä historiaa, herjaamalla ja valehtelemalla fasismi samastetaan kommunismiin. Kaikkein taantumuksellisin ja barbaarisin järjestelmä, jonka kapitalismin on synnyttänyt, eli fasismi samastetaan ihmisen edistyksellisimpään ideaan eli kommunismiin ja ihmisten keskinäisen hyväksikäytön lakkauttamiseen.
Se on loukkaus niitä 20 miljoonaa neuvostoliittolaista kohtaan, jotka uhrasivat henkensä voittaakseen fasismin. Vulgaari kommunisminvastaisuus ei kohdistu niinkään paljon menneisyyteen, vaan se kohdistuu pääasiassa nykyhetkeen ja tulevaisuuteen. Sen tavoite nyt on vähentää ruohonjuuritason vastarintaa ja siirtää kapitalismin kriisin taakka työntekijöille, ja sen tavoite tulevaisuudessa on vastata väistämättömään yleiseen kapitalistisen järjestelmän haastamiseen ja kaatamiseen. Siksi kommunisteja vastaan hyökätään ja sosialistien ja kommunistien suunnitelmat murskataan. Halutaan myös pakottaa kommunistiset puolueet, joilla on vahvat periaatteet, luopumaan niistä ja integroitumaan.
Petätte itseänne. Kommunisteilla ei aikomustakaan hävetä. He ovat puolustaneet ideologiaansa jopa hengellään. Emme aio allekirjoittaa yhtään katumuksen julistusta imperialisteille. Heidän kaatamisensa on sosiaalinen tarve, ja pyrimme siihen johdonmukaisesti. Emme pelkää heitä. Sosiaalinen vallankumous jatkuu. Se teitä pelottaa, ja siksi käytte tätä kampanjaa.
Roberto Fiore
- (IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, uskon, että tänään voimme todellakin tunnistaa ne, jotka harjoittavat totalitarismia. Ensimmäinen mieleen tuleva valtio on Kiina. Se on tällä hetkellä valtio, jossa pakotetaan tekemään abortteja; jossa on laogai-pakkotyöleirejä, todellisia keskitysleirejä, joissa ihmiset tekevät työtä suurille kansainvälisille yrityksille tai Kiinan valtiolle; ja valtio, jossa pappeja ja poliittisia vastustajia vangitaan. Kiina on siksi valtio, joka tulee ensimmäisenä mieleeni.
Toisena mainitsisin islamilaisen totalitarismin, ennen kaikkea šaria-lain. Siinä islamista tulee tosiasiassa totalitaarinen laki, niin että muiden uskontojen tai naisten tai yleensäkin kaikkein oikeuksia sorretaan. Sitten on tietynlaisen totalitarismin nousu, jopa Euroopassa, ja haluaisin tarkastella sitä hetken.
Aikaisemmin mainittiin Unkari - olin henkilökohtaisesti läsnä mielenosoituksissa Unkarissa, kun vuoden 1956 kansannousua muisteltiin, ja näin poliisin sortavan mielenosoittajia, ja minutkin tarkastettiin ja minua pyydettiin näyttämään henkilötodistus, vaikka poliisi tiesi varsin hyvin kuka olin.
Tietty totalitarismi nousee siellä, mutta on muunkinlaista totalitarismia, joka näkyy pääministeri Zapateron mutta myös liittokansleri Merkelin ja presidentti Sarkozyn julistuksissa paavin lausunnoista Afrikassa ja muista katoliseen kirkkoon liittyvistä tapahtumista. Nämä valtion tai hallituksen päämiehet eivät ole koskaan puhuneet muita uskontoja vastaan, mutta arvostelevat varsin jyrkästi katolista kirkkoa. Siitä seuraa suvaitsemattomuuden ilmapiiri tietyissä maissa, kuten näimme taannoin esimerkiksi Notre Damessa, kun antikatoliset aktivistit hyökkäsivät uskovien kimppuun.
József Szájer
- (HU) Kristinusko ja yleismaailmalliset ihmisoikeudet antavat meille yhden mitan, joka on ihmisarvo ja ihmiselämän ehdoton kunnioittaminen. Siitä syystä meidän on tuomittava kaikki nykyään niin muodikkaat pyrkimyksen laskea, mikä epäinhimillinen diktatuuri tappoi tai nöyryytti eniten ihmisiä.
Demokraattina, eurooppalaisena ei voi hyväksyä sitä, että vielä tänään, jopa tässä parlamentissa on ihmisiä, joiden mielestä kommunistidiktatuurien rikokset voidaan antaa anteeksi ja unohtaa. Ei voida hyväksyä kaksinaismoralismia, jossa tehdään ero uhrin ja uhrin, rikoksen ja rikoksen, kärsimyksen ja kärsimyksen sekä kuoleman ja kuoleman välillä.
Ne, jotka yrittävät perustella kommunistidiktatuurien rikoksia, väittävät, että kauhuteot tehtiin ylevien ihanteiden nimessä, tasa-arvon ja veljeyden nimessä. Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa puhemies, se on valtava vale, ja kaikki, mitä diktaattorit tekivät, luetaan heitä vastaan eikä heidän hyväkseen, sillä he pettivät kansaa lupaamalla yleviä tavoitteita, kuten kirjailija István Örkény sanoi Unkarin radiossa vuoden 1956 kansannousun aikana: "Valehtelimme yöllä ja valehtelimme päivällä, valehtelimme kaikilla aallonpituuksilla. "
Siitä syystä, vapauden, demokratian ja yleisen eurooppalaisen periaatteen nimessä pyydämme, vaadimme, että luodaan yleinen eurooppalainen muistopäivä ja monumentti kommunismin uhreille ja että perustetaan eurooppalainen museo, arkisto ja tutkimusinstituutti dokumentoimaan kommunismin rikokset. Luetaan pois demokraattien riveistä ne, jotka edelleen hakevat oikeutusta kommunistien rikoksille, ja annetaan Euroopan tukea koko sydämestään kaiken epäinhimillisen toiminnan tuomitsemista. Tukekoon mahdollisimman moni meistä Prahan julistusta.
Katrin Saks
- (ET) Olen varma siitä, ettei kukaan tässä salissa - eivät edes ne, joilla on tällä hetkellä parempaa tekemistä - suvaitsisi sitä, mikä tapahtui 60 vuotta sitten Baltian maissa, kun lähes 100 000 ihmistä, enimmäkseen naisia ja lapsia, karkotettiin Siperiaan. Vieläkin valitettavammaksi asian tekee se, että jo käynnistyneen vaalikampanjan takia, jotkut osoittelevat sormellaan sosiaalidemokraatteja väittäen ettemme ymmärrä kyseisten tekojen rikollisuutta.
Sanat "sosialismi" ja "kommunismi" voivat todellakin merkitä eri asioita puolueemme eri jäsenille, mutta kukaan ei voi oikeuttaa tuolloin tehtyjä rikoksia.
Miksi meidän täytyy puhua tästä - ei vain historioitsijoiden vaan myös poliitikkojen? Koska ilman menneisyyden oikeudenmukaista arviointia emme voi olla varmoja siitä, että olemme tehneet kaiken mahdollisen, jotta tapahtumat eivät toistu. Se on tärkeää, koska menneisyyden varjot eivät ole kadonneet. Vaikka onkin vaikeaa kuvitella Hitleriä nostettavan jalustalle tänä päivänä, Stalinin monumentti seisoo ylväänä hänen kotikaupunkinsa Gorin keskusaukiolla. Viime vuonna Venäjällä Stalin äänestettiin historian 12. suurimmaksi henkilöksi.
Wojciech Roszkowski
- (PL) Arvoisa puhemies, joskus sanotaan, että totalitaristinen natsismi saa alkunsa oikealta ja totalitaristinen kommunismi vasemmalta. Se ei ole mitenkään tarkka määritelmä. Rotuviha ja luokkaviha ovat vain kaksi versiota samasta asiasta - vihasta - joka tuhoaa ihmisten omiatuntoja ja sosiaalisia suhteita. Kuulimme täällä hetki sitten yhden tällaisen lausunnon, Athanasios Pafilisin lausunnon.
Viha synnyttää sortoa, ja sorto on tasavallan, demokratian ja oikeusvaltion vastakohta. Demokraattisessa järjestelmässä on vasen ja oikea. Natsien ja kommunistien totalitarismi hävitti demokratian. Siten ei ollut niin, että natsismi oli oikealla ja kommunismi vasemmalla. Natsismi ja kommunismi olivat kaikkialla.
Se, joka tänä päivänä suhteellistaa totalitarismin rikollisen luonteen, oli kyse totalitaristisesta natsismista tai kommunismista, vastustaa oikeusvaltioperiaatteen mukaisesti ja demokraattisesti hallitun valtion perinteitä. On muuten tyypillistä, että vaikka eurooppalainen oikeisto ei suhteellista nykyään natsien rikoksia, eurooppalainen vasemmisto suhteellistaa kommunistien rikokset. Se tulee täysin selväksi asenteesta, jolla sosialistit ja kommunistit suhtautuvat päätöslauselmaesitykseen asiasta, josta olemme neuvotelleet tänään. Emme äänestä tässä istuntosalissa historiallisesta totuudesta, äänestämme itseämme koskevasta totuudesta ja moraalisista arvioistamme.
(Suosionosoituksia)
Christopher Beazley
- (EN) Arvoisa puhemies, miksi demokraatit ovat niin pidättyväisiä, kun pitää nimetä diktaattorit ja ne, jotka omistivat uransa demokratian vastustamiseen orjuuttaen valtioita ja vainoten niitä, jotka uskalsivat puhua heitä vastaan, ja jotka ovat vastuussa rikoksista?
Tänä iltana emme puhu totalitarismista emmekä käytä kiertoilmauksia: puhumme Hitlerin fasistisesta, rikollisesta diktatuurista ja Josif Stalinin kommunistisesta, rikollisesta diktatuurista. Kun olin 16-vuotias, asuin Frankfurt am Mainissa, joka on kahden tunnin panssarivaunumatkan päässä Prahasta.
Ministeri Alexander Dubček, jonka olemme palkinneet tässä parlamentissa, yritti kovasti liberalisoida järjestelmän. Hän puhui kommunismin inhimillisistä kasvoista. Kommunismin epäinhimilliset kasvot kuuluivat Leonid Brežneville sekä hänen edeltäjilleen ja seuraajilleen.
Arvoisa komission jäsen, katson että, jos haluamme puolustaa arvojamme, meidän olisi kunnioitettava kommunismin ja fasismin uhreja. Meidän ei pitäisi tehdä eroa kyseisen kahden rikollisen välillä - sillä sitä he olivat. Ainoa ero on siinä, että Hitler hävisi sodan ja Stalin voitti sodan.
Tänään tämän parlamentin puhemies kunnioitti kolmesta Baltian maasta, Virosta, Latviasta ja Liettuasta, karkotettujen ihmisten muistoa. Arvoisa ministeri, teidän kotimaanne kärsi: Jan Palach menetti henkensä. Hän yritti epätoivoisesti todistaa miten pitkälle oli valmis menemään osoittaakseen, että järjestelmä, jossa hän eli, oli sietämätön. Muistan kuunnelleeni 16-vuotiaana Radio Prahaa, kun panssarivaunut miehittivät pääkaupunkinne Václavin aukiolla. "Älkää unohtako meitä", rohkeat maanmiehenne sanoivat. Arvoisa komission jäsen, tänä iltana emme unohda niitä, jotka kärsivät. Meillä olisi oltava rohkeutta nimetä tapahtumista vastuussa olleet henkilöt, mutta meidän olisi katsottava tulevaisuuteen sen varmistamiseksi, ettei tämä manner kärsi enää koskaan hitlerismistä tai stalinismista.
(Suosionosoituksia)
Luis Yañez-Barnuevo García
- (ES) Arvoisa puhemies, emme saa unohtaa - siitä olen samaa mieltä - emmekä saa tehdä liian monta hienovaraista jakoa: poliittisesta näkökulmasta katsottuna kaikki totalitarismin muodot ovat tuomittavia ja kommunismi ja fasismi aiheuttivat korjaamatonta tuhoa tälle mantereelle.
Nyt me olemme 27 valtion ja 500 miljoonan ihmisen yhdistynyt manner, joka jakaa vapauden, demokratian ja ihmisoikeuksien arvot, ja meidän olisi tuomittava yhtä lailla totalitaarinen kommunismi, joka tuhosi Keski- ja Itä-Euroopan, sekä natsismi-fasismi, joka vuosia aikaisemmin oli tuhonnut monta Euroopan maata, mukaan luettuna kotimaani.
Elin 32 vuotta Francon diktatuurissa enkä unohda sitä, eivätkä jotkut puhujat, esimerkiksi Kreikasta tai Portugalista, ole unohtaneet omaa menneisyyttään.
En koskaan unohtanut, vaikka olinkin nuori, kärsimystä, jota ihmiset kokivat kommunistidiktatuurissa. En ole koskaan ollut kommunisti, ja olen aina tuominnut kommunismin. Se ei estänyt minua olemasta Francon vastainen taistelija ja tuomitsemasta Francon järjestelmää.
Taistelu on sama. Meidän on taisteltava samojen periaatteiden ja samojen arvojen puolesta ja säilytettävä aina muisto kaikkien totalitarismin muotojen uhreista.
Inese Vaidere
- (LV) Hyvät parlamentin jäsenet, 60 vuotta sitten 43 000 viatonta ihmistä, mukaan luettuna lapsia ja vanhuksia, karkotettiin Latviasta ilman oikeudenkäyntiä. Jos se tapahtuisi nyt Ranskassa, se tarkoittaisi 1,3 miljoonaa ihmistä. Siksi on tärkeää, että voimme tänään puhua totalitaarisen kommunismin rikoksista. Olisi väärin jättää kyseiset rikokset historioitsijoille, kuten täällä on ehdotettu, kunnes rikosten todistajat ja uhrit ovat kuolleet. Emme saa vähätellä kyseisten rikosten merkitystä emmekä saa kieltää niitä. Euroopan parlamentti toteaa kirjallisessa kannanotossaan selvästi, että 23. elokuuta olisi julistettava stalinismin ja natsismin uhrien muistopäiväksi, eikä kenenkään täällä pitäisi kieltää sitä. Neuvoston on pantava Euroopan parlamentin päätös viipymättä täytäntöön, niin että tällaiset rikokset eivät toistu koskaan tulevaisuudessa.
Rihards Pīks
- (LV) Arvoisa puhemies, arvoisa Alexandr Vondra, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, suurin osa niistä, jotka ovat opiskelleet Euroopan historiaa, tietää, että toinen maailmansota alkoi 1. syyskuuta 1939, kun Hitler hyökkäsi Puolaan. Paljon pienempi osa ihmisistä tietää, että Hitler pystyi tekemään niin, koska hän oli tehnyt 23. elokuuta 1939 sopimuksen Stalinin kanssa: hyökkäämättömyyssopimuksen. Sitäkin harvempi tietää, että Stalinin hallinto toimitti kahden vuoden ajan Hitlerille polttoainetta ja teollisuuden raaka-aineita, niin että Hitler pystyi valloittamaan Länsi-Euroopan. Vielä sitäkin harvempi ihminen tietää, että koko 1930-luvun Stalinia varten oli valmisteltu hyökkäysaseita, panssarivaunuja ja laskuvarjojoukkoja. Kun Hitlerillä oli käytettävissään 400 laskuvarjojääkäriä, Stalinilla oli miljoona laskuvarjojääkäriä valmiina hyökkäykseen. Sen lisäksi tätä ulkopolitiikkaa oli tuettu Neuvostoliiton kommunistisen bolševikkipuolueen päätöksillä. Kommunistisen puolueen eri suljetuissa kokouksissa annettiin päätöslauselmia siitä, että olisi kehitettävä ristiriitoja Länsi-Euroopan valtioiden kanssa, niin että Neuvostoliitto voisi sitten vapauttaa ne. Eikä siinä kaikki: sisäpolitiikan alalta voidaan mainita, että 5. joulukuuta 1937 alkaen alettiin pidättää ja tappaa kaikkia latvialaisia, jotka olivat jääneet asumaan Neuvostovenäjälle. Kahden vuoden aikana tapettiin 70 000 Neuvostoliitossa asuvaa latvialaista vain siksi, että he olivat latvialaisia. Miten meidän siis pitäisi puhua kyseisestä järjestelmästä, jonka ulkopolitiikka oli aggressiivista ja jossa sisäpolitiikkaa käytettiin maan omien kansalaisten tuhoamiseen? Se oli totalitaarinen, rikollinen järjestelmä, aivan kuten natsismi. Kiitos.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) On vaikea kirjoittaa yhteistä Euroopan historiaa, koska toisen maailmansodan jälkeen Länsi- ja Itä-Eurooppa elivät eri historiaa. Keski- ja Itä-Eurooppa sekä Baltian maat olivat yhtälailla natsi- ja neuvostodiktatuurien uhreja, emmekä kuitenkaan voi samastaa natsismia stalinismiin.
Kukaan ei voi kiistää sitä, että miljoonat joutuivat stalinistisen diktatuurin uhreiksi, kokonaisia kansoja karkotettiin eikä kukaan voi vapauttaa sitä vastuusta tai suhteellista tekoja. Natsi-Saksan organisoima juutalaisten kansanmurha pelkän alkuperän perusteella, oli ennennäkemätön hirmuteko ihmiskunnan historiassa.
Länsi-Euroopassa ei usein ymmärretä sitä, että meille natseista vapautuminen merkitsi samalla uutta miehitystä, Neuvostoliiton sorron alkamista. Siitä syystä suhtautuminen toukokuun 9. päivään on erilaista vanhoissa ja uusissa jäsenvaltioissa, erityisesti Baltian maissa, jotka menettivät valtiollisen itsenäisyytensä ja joiden älymystö tuhottiin.
Olisi hyvä asia tunnustaa menneisyys ilman politiikkaa, ilman nykyisiä poliittisia painotuksia, ja muotoilla yhteinen historiankertomus. Unkarilaisen runoilijan Attila Józsefin sanoin, "menneisyyden tunnustaminen on riittävän suuri ponnistus ".
Roberts Zīle
- (LV) Arvoisa puhemies, monet kollegani ovat jo maininneet sen, että muistelemme tänään Neuvostoliiton 60 vuotta sitten toteuttamia pakkosiirtoja, kun se karkotti ihmisiä Siperiaan. Tiedämme senkin, miten vaikeaa on tuomita kommunistihallintoa samalla tavalla kuin muita totalitaarisia hallintoja. Se johtuu siitä, ettemme puhu vain menneisyydestä vaan myös tulevaisuudesta. Tällä viikolla julkaistiin tieto, että Latviassa Harmonia-keskuksen johtaja eurovaalien ehdokasluettelossa, josta valittavat edustajat liittyvät sosialistien ryhmään täällä Euroopan parlamentissa, on Alfrēds Rubiks, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Latvian osaston entinen johtaja, jota vastaan käytiin oikeutta kommunistien tekemistä rikoksista. Kyseessä on henkilö, joka kannattaa kommunistista ideologiaa ja joka vastusti Latvian itsenäisyyden palauttamista viime hetkeen saakka. Nyt hänet aiotaan valita maasta, jonka hän itse on kieltänyt. Siinä vastaus siihen, miksi Euroopan parlamentin on tulevaisuudessakin vaikea tuomita rikoksia tasa-arvoisesti ja miksi hyviä ja pahoja totalitaarisia järjestelmiä on aina olemassa. Kiitos.
Marian-Jean Marinescu
. - (RO) Kommunismi on petollinen filosofia. Teoriassa siinä puhutaan hyvinvoinnista, tasa-arvosta ja ihmisoikeuksien kunnioittamisesta, kun taas käytännössä se on tarkoittanut valeita, syrjintää, vihaa ja jopa rikoksia.
Kommunismi on tuomittava kaikin käytettävissä olevin keinoin. Niin tehtiin Romaniassa vuonna 2006 maan presidentin sanoin, sen jälkeen kun presidentin tätä tarkoitusta vasten asettama komissio oli antanut raporttinsa.
Kommunismi kieltää kaiken, mikä edustaa vapautta, ja tekee ihmisistä järjestelmästä riippuvaisia. Kukaan, joka ei ole koskaan elänyt kommunismin alla, ei voi ymmärtää, miten paljon totalitaarinen järjestelmä voi vaikuttaa ihmisen elämään ja ajattelutapaan.
Jos voisin kääntää kelloja taaksepäin, veisin ne, jotka ovat eläneet koko elämänsä kapitalismissa mutta kaipaavat kommunismia, asumaan 1980-luvun Romaniaan.
Romaniassa kommunistihallitus pääsi valtaan venäläisten joukkojen avulla, mikä maksoi tuhansia ihmishenkiä työleireillä ja vankiloissa. Poliitikkoja, älykköjä, maanviljelijöitä, eri uskonnollisten ryhmien edustajia ja yleisesti ottaen yhteiskunnan mallikansalaisia katosi ainoana rikoksenaan se, etteivät he alistuneet totalitaariseen järjestelmään.
Vaikka rappeutuneen talousjärjestelmän aiheuttamat suurimmat ongelmat voidaan ratkaista asianmukaisilla toimilla, ihmiset tarvitsevat aikaa unohtaakseen, antaakseen anteeksi ja mukautuakseen uuteen elämäntapaan, vaikka se olisikin verrattomasti parempi.
Demokratia on tarjonnut ajatuksen-, sanan- ja liikkumisvapauden. Sen on tarjottava turvallisuutta myös tulevaisuudessa. Ei ole eroa siinä, aiheutuuko köyhyys materiaalisten hyödykkeiden puutteesta vai siitä, ettei ole varaa ostaa tuotteita. Sinä päivänä, kun onnistumme poistamaan köyhyyden, kommunismin kummitus katoaa lopullisesti.
Hyvät kollegat, Romania ja muut Itä-Euroopan valtiot ajautuivat kommunistiseen järjestelmään maailman johtajien tekemien päätösten seurauksena, vaikka vain yksi johtajista oli kommunisti. Muut johtajat edustivat demokraattisia järjestelmiä.
Älkää unohtako tätä historiallista totuutta, kun arvioitte entisten kommunistivaltioiden nykyistä tai tulevaa tilannetta tai teette sitä koskevia päätöksiä riippumatta siitä, ovatko ne Euroopan unionin jäsenvaltioita.
Ljudmila Novak
- (SL) Pahoittelen sitä, ettei yksikään entinen kommunistivaltio ole vielä tutkinut ja tunnustanut perusteellisesti kommunistien toisen maailmansodan jälkeen tekemiä rikoksia.
Koska hallitukset olivat vallassa vuosikymmeniä sodan jälkeen, ne onnistuivat hävittämään suurimman osan todisteista. Siksi rikollisia ei ole edes nimetty saati sitten tuomittu. Voittajat kirjoittivat historian.
Euroopan unionin on vedottava valtioihin, jotka olivat aikaisemmin kommunistien vallassa, jotta nämä antavat historiatutkijoilleen mahdollisuuden tehdä tutkimuksia ja sisällyttää koko totuus sodanjälkeisestä kaudesta koulujen historiankirjoihin. Heidän olisi kirjoitettava myös niiden länsiliittoutuneiden joukkojen syyllisyydestä, jotka palauttivat tai luovuttivat maanpakolaisia kommunistien käsiin.
Euroopan unionin olisi myös kehotettava jäsenvaltioita harkitsemaan niiden katujen ja aukioiden uudelleennimeämistä, joiden nimet on saatu kiistanalaisilta sankareilta, kuten Jugoslavian Tito, joka oli vastuussa monista sodan jälkeen tapahtuneista tapoista, sen mukaan mikä heidän roolinsa aikaan on ollut.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Arvoisa puhemies, kun kuulen tässä istuntosalissa, että kommunistit eivät ole valmiita häpeämään huolimatta Vienanmeren-Itämeren kanavan rakentamisen vaatimista kymmenistä miljoonista uhreista, huolimatta miljoonista ihmisistä, jotka karkotettiin Siperiaan monista kansoista (mukaan luettuna venäläiset, mutta pelkästään puolalaiset lasketaan miljoonissa) ja huolimatta kokonaisten kansojen, esimerkiksi Krimin tataarien, tuomitsemisesta kuolemaan, olen järkyttynyt ja tyrmistynyt.
Ratsuväen kapteeni Pilecki, joka meni Auschwitziin vapaaehtoisesti ja jonka kommunistit myöhemmin vangitsivat, kertoi vaimolleen, että "Auschwitz oli pelkkää leikkiä ". Kotimaani on kärsinyt kummastakin totalitaarisesta järjestelmästä, ja haavat eivät ole vieläkään parantuneet. Tuollaisilla järjestelmillä ei ole oikeutta olemassaoloon. Meidän olisi kunnioitettava niitä, jotka taistelivat totalitarismia vastaan, ja meidän olisi kunnioitettava uhrien muistoa.
Bogusław Sonik
- (PL) Arvoisa puhemies, Euroopan yhteisön on tehtävä kaikkensa pitääkseen yllä sankareiden muistoa ja estääkseen totalitaaristen rikosten vähättelyn. Vastarintaan osallistuneiden kohtalon, niiden kohtalon, jotka murhattiin ratsuväen kapteeni Pileckin tavoin, olisi aina oltava mielessämme, erityisesti siksi että ajatus Euroopan integraatiosta heräsi niiden ihmisten keskuudessa, jotka vastustivat natsismia ja kommunismia. Sen lisäksi juuri tämä ajatus esti uudet konfliktit ja totalitaaristen järjestelmien nousun toisen maailmasodan jälkeen.
Totalitarismin vastaisen taistelun sankarien kansainvälinen muistopäivä olisi askel kohti yhteisymmärrystä 1900-luvun Euroopan historiasta ja osa historiallisia tosiseikkoja koskevien keskinäisten ennakkoluulojen ja tietämättömyyden yhteistä torjuntaa. Se, että eurooppalaiset muistavat totalitaarisen natsismin ja kommunismin rikokset, antaa meille toivoa siitä, että mantereemme ei koskaan enää joudu niin traagisten tapahtumien kohteeksi.
György Schöpflin
(EN) Arvoisa puhemies, tällä keskustelulla on uusi ulottuvuus. Yhdentyneen Euroopan lisäksi myös eurooppalaisen vasemmiston on tarkasteltava kiireesti koko menneisyyttään.
Ilman perusteellista historiantutkimusta joidenkin entisten kommunistimaiden vasemmiston on pakko elää valheellisen menneisyyden kanssa, sellaisen menneisyyden kanssa, josta kaikki piinalliset tapahtuvat on karsittu pois. Se pakottaa vasemmiston sitten suojelemaan valheellista menneisyyttä, mikä heikentää sen demokraattista uskottavuutta. Kun lännen vasemmisto hyväksyy uudistamattoman postkommunistisen vasemmiston legitiimiksi kumppanikseen, sekin pakottaa itsensä puolustamaan menneisyyttä, jota ei voida puolustaa. Se heikentää lännen vasemmiston sitoutumista demokratiaan.
Csaba Sógor
- (EN) Arvoisa puhemies, Euroopalla on myrskyisä historia perusvapauksien rajoittamisen ja totalitarismin osalta. Joissain Euroopan osissa 1900-lukua leimasivat totalitaariset järjestelmät.
Nyt moraalisena velvollisuutenamme on varmistaa, että jokaisella Euroopan unionin kansalaisella on samat oikeudet. On erittäin tärkeää, että EU tukee myös vähemmistöjen oikeuksia, erityisesti koska monet valtiot kaikkialla maailmassa eivät kunnioita perusoikeuksia tällä alalla.
Haluaisin myös huomauttaa, että samalla kun EU vastustaa syrjintää ja ihmisoikeusrikkomuksia Tiibetin kaltaisissa tapauksissa, meille kaikille on selvää, että myös EU:ssa on etnisiä ja kielellisiä vähemmistöjä, jotka ovat usein kulttuurisen ja kielellisen assimilaation kohteena. Tämä joidenkin EU:n jäsenvaltioiden käytäntö on asia, jota olisi tarkasteltava ja harkittava vakavasti uudelleen.
Romanian unkarilaiset, kansa, jota edustan, ovat tällainen tapaus.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Arvoisa puhemies, József Szájerin ehdotus muistopäivästä totalitarismin uhrien historialle on aivan oikea. Pidän sitä oikeana siksi, että vaikka natsien aiheuttamat kauhut tunnetaan hyvin, ja jopa jotkut saksalaiset ovat yrittäneet käsitellä niitä, stalinismista tiedetään paradoksaalisesti hyvin vähän. Paradoksi on siinä, että jopa siperialaiset Stalinin omasta maasta ajattelivat, että hän oli hyvä mies ja että syy Venäjän vastoinkäymisiin oli muualla.
Emme voi kuulla miljoonia ihmisiä, jotka menettivät henkensä Siperiassa, emmekä saa koskaan tietää, miten he kärsivät, mutta tunnen yhden uhrin, joka on vielä elossa. Kyseinen henkilö tuntee edelleen, vaikka hän kävelee kadulla, ettei hän ole enää elossa. Se on yksi oire Siperiaan karkotuksesta. Hengissä selvinneet tietävät, millaista kärsimys oli. Venäjällä on sanonta (parlamentin jäsen sanoi muutaman sanan venäjäksi) - joka tarkoittaa "jos et ole ollut siellä, tulet olemaan, ja jos olet ollut siellä, et unohda sitä ". Mielestäni meidän olisi puhuttava avoimesti kummastakin totalitarismin muodosta.
Vytautas Landsbergis
(EN) Arvoisa puhemies, meidän olisi tehtävä kaikkemme Euroopan moraalisen rappion pysäyttämiseksi. Opportunismi on ilmeistä, kun viime vuosisadalla tehdyt vakavat rikokset ihmiskuntaa vastaan unohdetaan. Valitettavasti kommunistisen totalitarismin rikosten unohtaminen saa aikaan kaikkien uusnatsien lepyttelyn Saksassa, Venäjällä ja muualla: kuka tahansa heistä voisi kysyä, jos neuvostoliittolaisille annetaan anteeksi, niin miksi meidän edeltäjillemme ei anneta anteeksi?
Tuon pahan ilmiön juuret ovat Nürnbergissä, missä natsit vapautettiin syytteistä, jotka koskivat salaliiton tekemistä Stalinin kanssa toisessa maailmansodassa. Suurin rikos jätettiin huomiotta asianmukaisen prosessin takia. Miksi? Siksi että Hitlerin kaksoisolennon Stalinin varjo oli tuomioistuimen yllä kahden ratkaisevan vuoden ajan. Jopa silloin länsi antautui moraalisesti neuvostoliittolaisille. Ei ole mitään syytä olla mieleltään rajoittunut ja pelokas ikuisesti.
Alexandr Vondra
neuvoston puheenjohtaja. - (CS) Hyvät parlamentin jäsenet, tänään päätän puheeni täällä tšekin kielellä. Yritän tehdä yhteenvedon ja samalla vastata joihinkin kysymyksiin, joita täällä on esitetty. Katson, että kyseessä on kolme asiaa. Ensinnäkin kiitän kaikkia, jotka osallistuivat viime viikon kuulemiseen ja tähän täysistuntokeskusteluun. Jos se on ollut ensimmäinen keskustelu laatuaan pitkään aikaan, niin se voi olla vain hyvä asia, ja katson, että ensimmäinen päätelmä on se, että meidän on johdettava keskustelua ja jatkettava sitä. Se on muistamisen ja omantunnon foorumin tavoite. Miksi on tärkeää, että meillä on tällainen eurooppalainen foorumi? Se on tärkeä väline unohtamista vastaan. Jos unohdamme menneisyyden, luomme tietysti mahdollisuuden sen paluulle takaoven kautta tulevaisuudessa. Se on myös mahdollisuus torjua menneiden rikosten suhteellistaminen. Hitler ja Stalin olivat samanlaisia. Tietysti oli maita, joissa natsismi mahdollisti sitä seuranneen kommunismin ja siihen liittyvät rikokset tai helpotti niitä. Kaikenlainen suhteellistaminen on kuitenkin äärettömän vaarallista - enkä halua politikoida tässä asiassa.
Toiseksi meidän on säilytettävä historiallinen tietoisuus osana eurooppalaista koulutusta. Meidän on lisättävä rahoitusvälineitä sen varmistamiseksi, että Euroopan totalitaarisella menneisyydellä on paikkansa koulutuksen alalla. Se oli yksi viime viikolla pidetyn kuulemisen havainnoista. Se vaatii resursseja, ja kiitän komissiota ja komission jäsentä Figel'iä erityisesti siitä, että komissio on halukas yhteistyöhön tässä asiassa.
Lopuksi kysymys siitä, mihin tämän keskustelun pitäisi johtaa. Puheenjohtajuuskausi on lyhyt, vain kuusi kuukautta. Olemme puolivälissä, enkä tietenkään kuvittele, että kun tämä parlamentti hajoaa vähän ajan kuluttua, voimme saavuttaa mahdottomia, mutta katson, että ajatus Euroopan laajuisten instituutioiden perustamisesta, olipa kyseessä museot, tutkimusinstituutit tai säätiöt, on tarpeellinen. Vastaavat instituutiot, jotka toimivat kansallisella tasolla, järjestivät yhdessä viime viikon kuulemisen, ja mielestäni tällaisia instituutioita tarvitaan nopeasti Euroopan tasolla. Tehtävä kuuluu kuitenkin enemmän elimille, jotka vastaavat jatkuvuudesta, kuin kuusi kuukautta kerrallaan toimivalle puheenjohtajavaltiolle. Jos tehtävämme oli antaa panos tiettyjen keskustelujen käynnistämiseksi, niin kiitän teitä jälleen kerran tähän keskusteluun osallistumisesta ja haastan ne teistä, jotka vastaavat jatkuvuudesta, jatkamaan keskustelua tulevaisuudessa, ja ehkä se johtaa jonain päivänä siihen, että instituutioita todella perustetaan.
Ján Figeľ
komission jäsen. - (SK) Olen jo selittänyt alustuksessani komission päätavoitteet ja voin vain vahvistaa vielä kerran sen, että olemme valmiita ja halukkaita, mikä on myös yksi tekijä. Jos Euroopan komissio on halukas tarjoamaan apuaan tässä prosessissa, niin olen jo maininnut seuraavat vaiheet, jotka sisältävät jäsenvaltioiden tällä alalla eri menetelmin ja mekanismein tekemien tutkimusten päättämisen ja odotetun kertomuksen julkaisemisen ensi vuonna. Minulla on kuitenkin jotain lisättävää, mikä sivuaa keskustelua. Jotkut puhujat ovat muistuttaneet siitä, että kommunismin romahtamisesta sekä Berliinin muurin ja rautaesiripun kaatumisesta Euroopassa on kulunut 20 vuotta, mikä on pitkä aika. Minun mielestäni koskaan ei ole liian myöhäistä, ja tämä äskettäin laajentunut parlamentti laiminlöisi velvollisuuksiaan, jos se ei antaisi lausuntoa totalitaarisen kommunismin rikoksista eikä käynnistäisi keskustelua, koska rikokset ovat kokemus, jonka monet ihmiset ovat tuoneet tähän paikkaan, ja todellakin suurin osa puhujista tulee uusista jäsenvaltioista.
Minäkin olen elänyt suurimman osa elämästäni totalitaarisessa järjestelmässä Tšekkoslovakiassa, ja kaikkien asianosaisten henkilökohtaisista ja yleisistä kokemuksista olisi luotava eurooppalainen muisti, eurooppalainen yhteenkuuluvuus, ja samalla olisi tuettava prosessia, jolla estetään totalitarismin paluu ja sen rikosten vähättely ja kieltäminen tai totuuden kieltäminen. Kyseisten rikosten kieltäminen merkitsee itse asiassa totuuden suhteellistamisen lisäksi etiikan ja moraalin suhteellistamista, mikä johtaa yhä uusiin ongelmiin ja ajatukseen, että ihmisten eliminointi tarkoittaa ongelman eliminointia. Ajatus siitä, että ongelmia voidaan eliminoida eliminoimalla ihmisiä, on yksi stalinismin periaatteista.
Näen EU:n laajentumisen laajemmassa mielessä ja juuri siksi osaan tunnistaa mainitut totalitarismin eri muodot eri maissa. Meillä on velvollisuus tunnistaa ne, muistaa ne ja ryhtyä tarvittaviin toimiin lähtökohtana korvaukset, kuntouttaminen, oikeusjärjestyksen luominen, totuuden asettaminen etusijalle, ihmisarvon kunnioittaminen ja kaikki muu, mikä on vapauden ja demokratian tiellä.
Haluaisin myös sanoa, että meistä tuntuu usein siltä, ikään kuin uhat tulevat kaukaa ja ulkopuolelta, ja että nykymaailman jakolinjoilla ei ole mitään tekemistä uskonnon tai sivilisaation tai kulttuurin kanssa, vaan toisaalta elämän ja ihmisten kunnioittamisen (määritelty ihmisoikeuksissa) ja toisaalta kaikenlaisen fanatismin kanssa. Fanatismia on monenlaista. Tunnemme sen muodot myös nykymaailmassa, ja juuri siksi Alexandr Vondran mainitsema koulutus on niin tärkeää, niin että nuoret ja myös varttuneemmat ihmiset voivat erottaa ihmisten kunnioittamisen ääriliikkeistä, populismista, kansallismielisyydestä tai fanatismista sen monissa eri muodoissa.
Haluaisin lopettaa korostamalla, että Euroopan komissio tukee aidosti tätä prosessia ja että se etsii keinoja sen tukemiseksi. Tämä keskustelu on vain yksi askel, mutta muita asioita seuraa perässä. Meidän on tehtävä enemmän jäsenvaltioiden tasolla. Haluaisin lopettaa myös toteamalla, että nykyinen EU:n laajentuminen on mahdollinen monien ihmisten uhrausten ansiosta ja että se ei tapahdu millään automaattisella prosessilla. Yhdentynyt Eurooppa, demokratia, vapaus tai oikeusvaltio eivät syntyneet automaattisesti vaan valtavien ponnistelujen ja toistuvan verenvuodatuksen tuloksena. Meidän on muistettava se.
Haluaisin päättää puheenvuoroni sillä, mitä - muistaakseni - Tunne Kelam sanoi unionin laajentumisesta, johon liittyy maantieteen, markkinoiden ja valtioiden lukumäärän lisäksi myös tietoisuuden lisääminen, muistin kasvattaminen sekä kunnioituksen ja vastuun kasvattaminen. Jos voimme sisällyttää sen prosessiin, jota nyt juhlistamme, viittä vuotta laajentumisesta, niin olemme valmiita uusiin prosesseihin tulevaisuudessa. Jos emme onnistu siinä, niin matkasta tulee paljon vaikeampi. Paljon kiitoksia, ja toivotan onnea muistin ja myös vastuun kasvattamiseen.
Puhemies
(EL) Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan seuraavassa istuntojaksossa.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 142 artikla)
Slavi Binev  
Oikeus on yksi EU:n perusarvoista.
Kannatan UEN-ryhmän kollegoitani ja heidän esittämäänsä päätöslauselmaa korostaen sitä, että EU on perustettu oikeusvaltioperiaatteelle, joka on yksi demokratian peruspiirteistä. Juuri se on periaate, johon parlamenttivaalien on perustuttava. Bulgariassa tapahtuvaan äänien ostamiseen liittyvä ongelma kuitenkin osoittaa täysin päinvastaista.
Sen jälkeen, kun edelliset paikallisvaalit saatettiin toistuvasti huonoon valoon äänien häpeämättömällä ostamisella, minkä takana olivat Bulgarian GERB-puolue (Bulgarian kansalaiset Euroopan kehityksen puolesta), DPS-puolue (vapauksien ja oikeuksien liike) ja BSP-puolue (Bulgarian sosialistipuolue), tavallisille kansalaisille jäi se tunne, että heillä ei ollut oikeutta valita ehdokkaita. Tämän tuloksena he ovat entistä vähemmän halukkaita äänestämään uudelleen.
Nykyisestä rikoslaista ja lukuisista ilmenneistä lain rikkomisista huolimatta yhtään komission kertomuksessa mainituista henkilöistä ei ole vieläkään tuomittu näistä rikoksista, koska asiasta vastaavat valvontaviranomaiset ovat selvästi haluttomia tekemään lopun äänien ostamisesta. Bulgariassa oikeuslaitos osoittaa edelleen päättäväisyyden puutetta, ja yleisesti tunnetut rikoksentekijät valmistelevat jälleen vaalia edeltäviä kampanjoita samalla, kun äänensä myyneet etsivät nyt uusia ostajia, jotka tarjoavat parhaan hinnan.
Haluan korostaa, että niin kauan kuin näitä lain rikkomisia sallitaan Bulgariassa ja valtio jatkaa toimettomuuttaan tässä asiassa, rehellisiltä äänestäjiltä riistetään tosiasiassa heidän perusihmisoikeutensa, heidän oikeutensa valita. Vaadin, että parlamentti ei istu kädet ristissä tekemättä mitään.
Filip Kaczmarek  
kirjallinen. - (PL) Hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan totalitarismiin liittyvä ongelma johtuu siitä, että yksittäisten jäsenvaltioiden kokemukset tällä alalla ovat hyvin erilaisia. Monet eurooppalaiset eivät yksinkertaisesti tiedä, millaista oli elää totalitaarisessa järjestelmässä, ja niillä, jotka eivät ymmärrä totalitarismia, on luonnollinen taipumus sivuuttaa tällaisessa järjestelmässä tehdyt rikokset ja nähdä ne sen sijaan historian tapahtumina. Kommunismissa ja fasismissa taisteltiin kuitenkin aktiivisesti useimpia eurooppalaisia arvoja vastaan ja niissä oltiin sen lisäksi valmiita rikkomaan kaikki eettiset periaatteet sairaiden ja turmeltuneiden ajatusten nimessä - ja kyseisissä järjestelmissä kyseisiä periaatteita todellakin rikottiin ja aiheutettiin tuskaa, kärsimystä ja kuolema miljoonille ihmisille.
Mitä enemmän eurooppalaiset tietävät totalitarismin todellisesta luonteesta sitä parempi Euroopan unionin tulevaisuudelle. Kyse ei ole miljoonien ihmisten kärsimyksen juhlimisesta. Kyse on siitä, että ymmärretään dramaattiset seuraukset, joita totalitaariset käytännöt aiheuttivat ja aiheuttavat edelleen monissa Euroopan maissa. Yhteisvastuullisuus, vapaus, myötätunto, suvaitsevaisuus, vuoropuhelu - kaikki nämä arvot näyttävät erilaiselta, jos tarkastelemme niitä totalitarismista saatujen kokemusten näkökulmasta. Muistetaan se. Totalitarismin vastaisen taistelun sankarien muistopäivä auttaisi epäilemättä lisäämään tietoa tuskallisesta menneisyydestä. Se vuorostaan auttaisi vähentämään ennakkoluuloja, rajoittamaan stereotypioita ja toivomaan, että Eurooppa ei enää koskaan koe totalitarismia.
(Istunto keskeytettiin klo 20.15 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)
