Euroopan perustuslaki, hallitustenvälinen konferenssi
Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana Gil-Robles Gil-Delgadon ja Tsatsosin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0299/2003) ehdotuksesta sopimukseksi Euroopan perustuslaista ja Euroopan parlamentin kannasta hallitusten välisen konferenssin koollekutsumiseen [11047/2003 - C5-0340/2003 - 2003/0902(CNS)].

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Dimitris Tsatsosin ja minun esittelemä mietintö perustuu erittäin selkeisiin poliittisiin ehtoihin. Ensinnäkin parlamentin on tuettava valtuuskuntaansa valmistelukunnassa, joka on saanut aikaan hyvän ja älykkään tekstin, joka ei luonnollisesti ole kuitenkaan täydellinen, koska yksikään lakiteksti ei ole täydellinen.
Tästä syystä emme usko, että meidän tarvitsee tehdä ehdotuksia tekstin muuttamiseksi. Ymmärrämme kyllä, että monet jäsenet olisivat halunneet esittää parannuksia joihinkin kohtiin, mutta olemme noudattaneet lähestymistapaa, jonka mukaan meidän ei pitäisi ehdottaa parannuksia vaan pyytää valtioiden ja hallitusten päämiehiltä, etteivät nämä merkittävästi pura tai vaikeuta laajaa konsensusta, joka valmistelukunnassa on saatu aikaan.
Kyse ei ole pelkästä valmistelevasta työstä vaan kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin - jotka edustavat Euroopan kansalaisia - sekä hallitusten ja jäsenvaltioiden edustajien tukemista ratkaisuista. Toistan: kyse on poliittisesta konsensuksesta, jota ei saa aliarvioida eikä sivuuttaa.
Hyvät kollegat, on totta, että jotkin hallitukset ja komissio ovat esittäneet varauksia joistakin kohdista. Olisi naiivia kuvitella, ettei näitä erittäin tärkeitä poliittisia ongelmia käsiteltäisi hallitustenvälisessä konferenssissa taikka että hallitustenvälinen konferenssi toimisi vain kumileimasimena sille, mitä valmistelukunta on tehnyt. Ne, jotka pitävät tästä kannasta kiinni, pitävät luonnollisesti kiinni alkuperäisestä neuvottelukannasta, koska muutoin meidän pitäisi olettaa, ettei heillä ole jalat maassa.
Hyvät kollegat, olen vakuuttunut siitä - ja puhun nyt yksityishenkilönä enkä esittelijänä - että järjestelmä, jonka mukaan vain puolella komission jäsenistä olisi äänioikeus, olisi vakava virhe. Tämä ratkaisu heikentäisi komissiota juuri silloin, kuin sitä kaikkien eniten pitäisi vahvistaa. Tämä on erehdys, joka on korjattava.
Haluaisin myös sanoa selvästi, ettei ole mahdollista korjata Nizzassa vahvistettua toimivaltuuksien tasapainoa niin, että vain yksi tai kaksi valtiota maksaa hinnan uudesta päätöksentekomenettelystä. Konsensusta voidaan unionissa luonnollisesti muuttaa, mutta yhdellä ehdolla: sillä ehdolla, että kaikkien intressit voidaan yhdistää. Muutoin ei uutta konsensusta voida saavuttaa. Konsensus on korvattava toisella konsensuksella, ei määräyksillä.
Mietinnössämme pyritään korostamaan, että näiden erityiskysymysten käsittely ja ratkaiseminen on oikeutettua sillä ehdolla, että me sillä tavoin parannamme tähän asti saavutettua demokraattista konsensusta. Tämä ei kuitenkaan saa olla syy avata uudelleen perustuslakia koskevia keskusteluja, aivan kuin kyse olisi Penelopen käärinliinan kutomisesta. Haluan sanoa valtioiden ja hallitusten päämiehille, että se olisi vakava virhe.
Tämä on mietintömme keskeinen poliittinen sanoma, mutta meidän on mentävä luonnollisesti vielä pidemmälle. Oli tarpeellista arvioida perustuslakiluonnoksen hyviä ja huonoja puolia, jotta kansalaiset voivat aikanaan ilmaista kantansa siitä ja jotta voitaisiin olla varmoja siitä, että Euroopan parlamentti hyväksyy ja tukee luonnosta, joka on kompromissi ja realistinen neuvoteltu kanta yhtäältä sen puoltamien ihanteellisten ratkaisujen ja toisaalta niiden nykyisten täytäntöönpanomahdollisuuksien välillä. Emme hylkää näitä tavoitteita. Teemme selväksi, että luonnos on askel, merkittävä askel eteenpäin, mutta emme luovu ajatuksesta saavuttaa lisäedistystä, kun oikea aika tulee.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, en haluaisi päättää tätä lyhyttä puhettani kiittämättä esittelijäkollegaani, professori Tsatsosia hänen esimerkillisestä halustaan ja erittäin älykkäästä toiminnastaan konsensuksen saavuttamiseksi. Haluaisin myös kiittää kollegojani Euroopan parlamentin eri poliittisissa ryhmissä heidän äärimmäisen arvokkaasta panoksestaan ja heidän vastuuntunnostaan.
Asiasta ei ole epäilystäkään; olemme kyenneet työskentelemään näinkin suuren yksimielisyyden vallitessa, koska parlamentin valtuuskunta valmistelukunnassa teki - yhteisymmärryksessä kansallisten parlamenttien kanssa - niin loistavaa työtä saavuttaessaan konsensuksen, jonka pohjalta olemme voineet jatkaa työskentelyä.
Olen maininnut tämän parlamentin vastuuntunnon. Parlamentti yleensä osoittaa tätä vastuuntuntoa, kun kyse on todella tärkeiden poliittisten päätösten tekemisestä. Koska parlamentti valittiin yleisillä vaaleilla, tämä vastuuntunto on tehnyt parlamentista unionin liikkeellepanevan voiman. Olen nähnyt tämän monien hallitustenvälisten konferenssien aikana, joista joihinkin olen osallistunut erittäin suorasti.
Tämän yhdentymisen, rakentamisen ja aidon eurooppalaisuuden hengen takia suhtaudun toiveikkaasti siihen, että Euroopan parlamentti äänestää tämän mietinnön puolesta.
Tsatsos (PSE)
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, historia tarkoittaa kehitystä. Tästä syystä Euroopan unionin perustuslaillinen historia on käynnistynyt valmistelukunnan työn ansiosta.
Luonnoksessa, jonka teille esitämme, arvostettu ja kunnioitettu kollegani José María Gil-Robles ja minä ehdotamme, että Euroopan parlamentti vahvistaa seuraavat kolme kantaa:
Ensimmäinen kanta: parlamentti vaatii, että valmistelukunnan perustaminen myönnetään parlamentin voitoksi ja että valmistelukunta sisällytetään osaksi yhteisön säännöstöä. Perussopimusten tarkistamisen valmistelu kuuluu ensimmäistä kertaa Euroopan unionin historiassa poliittiselle elimelle.
Toinen kanta: huolimatta valmistelukunnan esittämän luonnoksen puutteista Euroopan parlamentti vetoaa hallitustenväliseen konferenssiin, kuten Gil-Robles korosti, ettei se avaisi uudelleen hallitustenvälisessä konferenssissa saavutettujen keskeisten kompromissien pakettia. Jos hallitustenvälinen konferenssi sitä vastoin etäännyttää itsensä poliittisesti luonnoksesta, se vahingoittaa meidän institutionaalista voittoamme ja pelkään pahoin, että tällöin tarkistuksen tulos ei eroa Nizzan fiaskosta. Luonnollisesti on myös luonnoksen sisältöön liittyviä perusteluja, jotka edellyttävät saavutetun kompromissin kunnioittamista, kuten perusoikeudet, Euroopan unionin perusarvojen säilyttäminen, hyvinvointivaltio, täystyöllisyyden tavoitteen saavuttaminen, Euroopan parlamentin aseman vahvistaminen, perussopimusten muuttaminen perustuslain muotoon ja niiden sisällön yksinkertaistaminen, avoimuuden turvaaminen nykyistä paremmin, kansallisten parlamenttien täysimääräinen hyödyntäminen, määräenemmistöpäätösten soveltamisen lisääminen sekä monia muita asioita.
Kolmas kanta: valmistelukunnan luonnoksessa on myös pahoja heikkouksia, kuten kunnioitettu ystäväni Gil-Robles korosti. Esimerkiksi: ensinnäkin Eurooppa-neuvoston presidentin viran perustaminen muuttaa toimielinten välistä tasapainoa, Euroopan komission toimintaa sekä valtioiden välistä yhdenvertaisuutta. Se on virka, jolla on demokratiavaje, ja siihen liittyvä kiertävän presidentin virasta luopuminen vahingoittaa valtioiden välistä yhdenvertaisuutta. Toiseksi sellaisen 25 jäsenen suuruisen komission muodostaminen, jossa osa on niin sanoakseni ensimmäisen luokan ja osa toisen luokan jäseniä, on - suokaa anteeksi ilmaus - susi jo syntyessään. Yritys pusertaa hyväksyntä Euroopan neuvoston presidentin viran perustamiselle tarjoamalla enemmän, vaikkakin toisen luokan komission jäseniä, on ilmeistä tässä. Kolmanneksi on osoittautunut mahdottomaksi saavuttaa ulko- ja turvallisuuspolitiikassa sellaisia merkittäviä edistysaskelia, joilla annetaan Euroopan unionille mahdollisuus palauttaa poliittinen uskottavuutensa kansainvälisesti.
Joten hyvät kollegat, sekä "kyllä" että kritiikki? Ehkäpä tässä on ristiriita? Mielestäni ristiriitaa ei ole kolmesta syystä. Ensinnäkin: perustuslailliset tekstit eivät ole muuttumattomia. Ne perustuvat sellaisiin käsitteisiin, kuten vapaus, demokratia, perusoikeudet, tasa-arvo, oikeusvaltion periaatteet, hyvinvointivaltio, toisin sanoen käsitteisiin, joiden sisältö käy poliittisella ja yhteiskunnallisella kamppailulla läpi jatkuvaa historiallista kehitystä. Kritiikkimme pitäisi nähdä panoksena tähän kehitykseen. Toinen syy: Euroopan parlamentin pitäisi ilmaista kantansa, mikäli nämä kompromissit avataan uudelleen. Kolmas syy: emme vetoa Euroopan kansalaisiin, että he tukisivat perustuslakitekstiä siksi, että he eivät tiedä sen varjopuolia vaan siksi, että he tietävät sen varjopuolet ja näin ollen myös sen edut.
Kaksi tarkistusta on esitetty tavoitteena erityisesti korostaa Euroopan unionin historiallisten juurien kristillistä luonnetta. Juuri tämän kristillisen luonteen takia kyse on historiallisesta, filosofisesta ja moraalisesta kysymyksestä, jolla on metafyysinen perusta, ja tästä syystä asia koskee meitä kaikkia. Tästä syystä uskallan puheenvuoroni lopuksi esittää henkilökohtaisen mielipiteen: myönnän, että kristillisyydellä on ollut merkittävä rooli eurooppalaisen sivilisaation muokkaamisessa, ja myönnän, että kristillisyyden oppien pätevyys on tarpeellista säilyttää; kristillisyyden merkitys kuitenkin pienenisi ja aliarvioisimme sen kykyä vakuuttaa, jos hyväksyisimme, että se tarvitsee perustuslaillista tukea. Tästä syystä äänestän sitä vastaan, että vaadimme hallitustenvälistä konferenssia turvaamaan sen perustuslain avulla.
Hyvät kollegat, toivotan perustuslaille pitkää ja turvallista päivänjatkoa. Toivotan sille onnea myrskyyn. Mielestäni sen ensimmäisen sataman pitäisi olla oman poliittisen uskottavuutensa, Euroopan unionin poliittisen uskottavuuden palauttaminen. Juuri poliittinen uskottavuus kärsi niin pahasti joidenkin Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen - jonka pitää kantaa taakka terrorismin torjunnan tekosyyllä tekemästään laittomasta Irakin valtauksesta - välisestä allianssista.
Lopuksi kiitän lämpimästi kunnioitettua esittelijäkollegaa ja puheenjohtajaa Gil-Roblesia, valiokunnan erinomaista sihteeristöä sekä kaikkia niitä, jotka tekivät yhteistyötä kanssamme.
Antonione
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, minulla on ilo esittää Euroopan parlamentille suuntaviivat, joita puheenjohtajavaltio Italia aikoo seurata johtaessaan hallitustenvälistä konferenssia.
Valmistelukunta on kirjoittanut historiallisen sivun Euroopan yhdentymiskehityksessä, ja parlamentin edustajien keskeinen panos tässä työssä on ollut merkittävä. Ensimmäistä kertaa Euroopan unionin toimielimet, jäsenvaltioiden ja unioniin liittyvien valtioiden hallitukset, kansalliset parlamentit ja kansalaisyhteiskunta ovat kaikki osallistuneet järjestelmälliseen, laaja-alaiseen, julkiseen ja avoimeen keskusteluun Euroopan tulevaisuudesta.
Valmistelukunta on menestyksellisesti saanut päätökseen valtavan urakan Laekenin julistuksessa asetetussa määräajassa ja saavuttanut merkittävän konsensuksen keskeisistä kohdista, joita ei ollut ratkaistu edellisissä hallitustenvälisissä konferensseissa. Tällaisia asioita ovat toimivaltuuksien jako, oikeushenkilön aseman myöntäminen unionille, edellisten perussopimusten pilarirakenteen korvaaminen, toissijaisuusperiaatteen lujittaminen, Euroopan unionin säädöshierarkian selventäminen, kansallisten parlamenttien osallistuminen ja uusi toimielinten välinen tasapaino.
Valmistelukunta osoitti myös, että perussopimuksia voidaan valmistella ja niistä voidaan neuvotella aivan uudella tavalla. Uuden menetelmän menestys näkyy siinä, että ponnistelut kaikkien asianomaisten osapuolten kantojen lähentämiseksi valtaosasta kiistanalaisia kysymyksiä jatkuivat viimeiseen päivään saakka.
Lopputulos oli sellaisen perustuslakiluonnoksen laatiminen, jonka ansiona on Euroopan koko poliittisen kentän ja koko kansalaisyhteiskunnan esittämien ehdotusten kokoaminen yhteen sellaisen kunnianhimoisen suunnitelman pohjalta, jonka avulla on tarkoitus rakentaa silta niiden erojen välille, joita edellisissä hallitustenvälisissä konferensseissa on ilmaantunut suurten ja pienten valtioiden välille sekä sellaisten valtioiden välille, joilla on erisuuruisia valmiuksia edetä kohti vieläkin laajempaa yhdentymistä.
Perustamissopimuksen 48 artiklan nojalla hallituksilla on nyt viimeinen sana. Tästä huolimatta emme saa unohtaa, että kyse on yksittäisestä perustuslaillisesta prosessista, jonka ensimmäinen vaihe on päättynyt valmistelukunnan myötä; prosessi on nyt edennyt hallitustenvälisten neuvottelujen vaiheeseen ja päätyy toivottavasti tulevan perustuslain ratifioimiseen. Pohjimmiltaan kyse on näin ollen erilaisesta neuvotteluprosessista kuin ennen Amsterdamin ja Nizzan perussopimuksia käyty prosessi. Meidän on otettava tämä huomioon määritellessämme hallitustenvälisen konferenssin organisointia ja menettelyä koskevia näkökohtia.
Puheenjohtajavaltio Italian tärkein tavoite 4. lokakuuta alkavan hallitustenvälisen konferenssin johtamisessa on pysyä Thessalonikin Eurooppa-neuvoston vahvistamassa aikataulussa. Tämä tarkoittaa päättäväisen työskentelyn jatkamista myönteiseen tulokseen pääsemiseksi ajoissa ennen ensi vuoden kesäkuussa pidettäviä Euroopan parlamentin vaaleja.
Tämä perussuunnitelma on ohjannut yhtä puheenjohtajavaltio Italian keskeisistä tavoitteista, joka on hallitustenvälisen konferenssin johtaminen korkealla poliittisella tasolla ja tiukassa aikataulussa, jotta joulukuuhun mennessä päästäisiin kattavaan ja kokonaisvaltaiseen sopimukseen perustuslakitekstistä. Näin sopimus perustuslaista - taikka Euroopan perustuslaki, kuten valmistelukunnan puheenjohtaja Giscard d'Estaing on sitä kutsunut - voitaisiin allekirjoittaa uusien jäsenvaltioiden unioniin liittymispäiväksi vahvistetun 1. päivän toukokuuta 2004 ja Euroopan parlamentin vaalipäivän välisenä aikana. Perustuslakia koskevien neuvottelujen pidentäminen johtaisi kahteen demokraattista legitimiteettiä ja avoimuutta koskevaan suureen ongelmaan: ensinnäkin valmistelukunnan perustuslaillinen perintö häviäisi asteittain ja toiseksi Euroopan kansalaisten olisi äänestettävä Euroopan parlamentin vaaleissa tietämättä, mikä unionin perustuslaillinen muoto tulevaisuudessa on.
Tästä syystä puheenjohtajavaltio haluaa säilyttää valmistelukunnan esittämän luonnoksen rakenteen ja tasapainon. Parlamentin kanta perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan hyväksymään tekstiin on ollut arvokas tuki pyrkimyksillemme samoin kuin esittelijöiden puheet, jotka pidettiin ennen omaa puhettani ja joissa vahvistettiin voimakkaasti tämä aikomus.
Olemme jo esittäneet kantamme siitä, että valmistelukunnassa käytyjen keskustelujen avaaminen uudelleen ei ole oikea ratkaisu; niiden uudelleenkäsittely johtaisi ainoastaan ratkaisuihin, jotka eivät ole yhtä yksimielisiä eivätkä yhtä kunnianhimoisia. Hallitustenvälinen konferenssi ei tästä syystä saa muuttaa perustuslakiluonnoksen kokonaisrakennetta ja tasapainoa. Siihen on sen sijaan voitava vedota niiden tekstin kohtien kehittämiseksi ja täydentämiseksi, jotka tarvitsevat selventämistä tai täydentämistä, ja tämän on tapahduttava mahdollisimman avoimesti.
Meidän tavoitteemme on saavuttaa laadukas tulos, joka sekä vastaa Euroopan yleisiä odotuksia että varmistaa, että laajentunut unioni toimii tehokkaasti ja demokraattisesti.
Perustuslain antaminen Euroopan unionille on haaste, ei vain joillekin jäsenvaltioille tai puheenjohtajavaltio Italialle, joiden tehtävä on ohjata neuvosto tämän vaiheen ohi, vaan haaste kaikille. Se on kansalaisillemme annettu sitoumus: kuten Frattini ministerikollegoilleen Riva del Gardassa totesi, epäonnistuminen tässä haasteessa on tappio koko unionille ja paha takaisku tavoitteellemme tehdä Euroopasta kunnioitettu johtaja sekä rauhaa, demokratiaa, vakautta ja vaurautta edistävä voima maailman näyttämölle.
Emme saa salata sitä seikkaa, että lopputulos ei ole lainkaan itsestäänselvyys: prosessi voi ajautua umpikujaan taikka jopa kariutua. Haluaisin tältä osin tehdä selväksi, että puheenjohtajavaltio Italia ei suostu sellaisiin kompromisseihin, joissa ei pidetä kiinni valmistelukunnan esittämän luonnoksen keskeisten kohtien hengestä.
Tässä yhteydessä puheenjohtajavaltio uskoo, että Euroopan parlamentin nykyistä tiiviimpi osallistuminen hallitustenvälisen konferenssin työhön on tärkeää, jotta voitaisiin säilyttää valmistelukunnan perustuslaillinen perintö sekä välttää perääntyminen ahdasmielisiin ja kansallismielisiin ajattelutapoihin, joiden perusteella laadittiin vaikeatajuiset Nizzan sopimukset.
Euroopan parlamentti osallistui viimeksi pidettyyn hallitustenväliseen konferenssiin henkilökohtaisten edustajien ryhmässä, jossa sen panos oli rakentava ja hyvin arvostettu. Puheenjohtajavaltio Italia katsoo, että koska teknisiä valmisteluryhmiä ei virallisesti perusteta tällä kertaa, parlamentti kannattaa ottaa täysimääräisesti mukaan hallitustenvälisen konferenssin ulkoasiainministerikokouksiin.
Valtioiden ja hallitusten päämiesten kokousten osalta puheenjohtajavaltio Italia pyrkii varmistamaan kaikin tavoin sopimukseen pääsyn tavoista, joilla parlamentin puhemies otetaan nykyistä tiiviimmin mukaan ja pidetään paljon paremmin informoituna kuin edellisten hallitustenvälisten konferenssien aikana.
Äskettäin Riva del Gardassa käydyissä keskusteluissa ei päästy sopimukseen tätä asiaa koskevista suuntaviivoista. Valtioiden ja hallitusten päämiehet joutuvat tästä syystä tekemään itse päätöksen, kun hallitustenvälinen konferenssi avataan. Tuolloin puheenjohtajavaltio Italia työskentelee niitä suuntaviivoja noudattaen, jotka juuri luonnostelin teille.
Tänään on Euroopan yhdentymisen kannalta erittäin tärkeä hetki. Italian hallitus on tietoinen Euroopan parlamentin asemasta demokraattisemman, yhtenäisemmän ja oikeudenmukaisemman unionin luomisessa viimeisen kahden vuosikymmenen aikana. Spinellin laatima perussopimusluonnos herätti henkiin Euroopan yhdentymisprosessin, joka - yhtenäisasiakirjan sekä Maastrichtin, Amsterdamin ja Nizzan perussopimusten avulla - on johtanut yhtenäismarkkinoiden loppuun saattamiseen, euron käyttöönottoon sekä itsemääräämisoikeuden pienenemiseen ulkopolitiikan sekä oikeus- ja sisäasioiden alalla. Samanaikaisesti suoraan unionin ihmisten puolesta puhuvan parlamentin todellinen asema lainsäädännön laatimisessa ja valvomisessa on kasvanut yhä suuremmaksi. Tukenne on tästä syystä erittäin tärkeää tulevina kuukausina, joiden aikana laajentunut Eurooppa saavuttaa perustuslaillisen vaiheensa, huippuhetken pitkässä prosessissa, jonka yhteisön perustajat aloittivat Pariisin ja Rooman sopimuksilla ja jonka pitäisi johtaa entistäkin läheisempään valtioidemme ja kansalaistemme väliseen unioniin. Tämä yhteisten näkemysten traditio vahvistaa puheenjohtajavaltio Italian päättäväisyyttä pitää jatkossakin säännöllisesti yhteyttä Euroopan parlamenttiin: tässä hengessä Italian tasavallan presidentti Ciampi puhuu teille ensi viikolla ilmaistakseen jälleen kerran vakaan uskonsa Eurooppaan, joka on Italian keskeisten poliittisten, taloudellisten, yhteiskunnallisten ja kulttuuristen voimien yhteinen perintö.
Barnier
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, yhdessä ystäväni ja kollegani Antonio Vitorinon kanssa minulla oli kunnia osallistua valmistelukunnan puhemiehistön työskentelyyn Klaus Hänschin ja Íñigo Méndez de Vigon rinnalla koko sen toimikauden ajan. Työskentelimme viimeiset 18 kuukautta yhdessä erittäin tiiviisti. Olen varma, että sallitte minun kiittää heitä henkilökohtaisesti ja julkisesti, sillä tämä on ensimmäinen mahdollisuuteni puhua parlamentille sen jälkeen, kun valmistelukunta sai työnsä päätökseen. Haluaisin myös kertoa, kuinka kiitollinen olen kaikkien niiden Euroopan parlamentin jäsenten työstä, jotka toimivat valmistelukunnan jäseninä. Kiitokset kuuluvat myös valmistelukunnan jäsenten varamiehille sekä muille, jotka tukivat heitä. Lisäksi on syytä kiittää puheenjohtajansa Giorgio Napolitanon johdolla toimivaa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntaa valvontatyöstä.
Hyvät parlamentin jäsenet, kuten hetki sitten todettiin, valmistelukunta on nyt saanut työnsä päätökseen. Se on täyttänyt sopimuksensa. Nyt ei kuitenkaan ole aikaa nostalgialle. Nostalgia ei mielestäni myöskään ole hyvä opas politiikassa. Tästä päivästä alkaen komission ja parlamentin on jälleen työskenneltävä yhdessä lähestyttäessä tätä erittäin vaikeaa hallitustenvälisen konferenssin ajanjaksoa. Meidän on työskenneltävä yhdessä yhtä kovasti kuin ennenkin ja kohdattava tulevaisuuden haasteet yhdessä. Arvoisa puhemies, toivon, että HVK luonnostelee uuden ja todellisen Rooman sopimuksen. Konferenssin päätyttyä parlamentin ja komission on jälleen työskenneltävä yhdessä sen varmistamiseksi, että teksti ratifioidaan. Päätösvaihe on melkoinen haaste. Sen aikana kunkin jäsenvaltion kansalaisten tai heidän edustajiensa on omaksuttava teksti, jos voin käyttää tällaista sanontaa.
Tässä yhteydessä haluaisin toistaa tukeni sille ajatukselle, että tuleva Euroopan perustuslaki pitäisi ratifioida samana päivänä kaikkialla Euroopassa, sitten kun sen aika on. Ratifioinnin pitäisi luonnollisesti tapahtua kunkin jäsenvaltion erityismenettelyjä noudattaen. Lisäksi yhteinen ratifiointipäivä synnyttäisi todellisen eurooppalaisen keskustelun sen sijaan, että samanaikaisesti syntyisi rinnakkain 25 kansallista keskustelua. Tämä voisi olla ensimmäinen kerta. Tämä mielessä olen saapunut tänään luoksenne tänne parlamenttiin osallistuakseni keskusteluun Gil-Roblesin ja Tsatsosin esittämästä mietinnöstä.
Kuten sanoin, viimeisin HVK on juuri alkamassa. Se ei ole, se ei saa olla eikä siitä tule samanlaista kuin edellisistä HVK:ista. Sitä ei voida verrata Amsterdamissa taikka Nizzassa pidettyihin konferensseihin. Osallistuin intensiivisesti näihin konferensseihin, joissa saavutettiin jonkin verran edistystä mutta joiden päätteeksi jäi myös useita huolenaiheita. Tämä HVK on erilainen, koska sillä on onni päästä jatkamaan valmistelukunnan tekemää syvällistä perustyötä. Gil-Robles kutsui tätä työtä älykkääksi, ja olen hänen kanssa samaa mieltä.
Ensimmäiseksi haluaisin parlamentin ja komission sopimista kohdista korostaa, että sekä parlamentti että komissio haluavat varmistaa, että HVK ei käsittele uudelleen asioita, joista valmistelukunta on jo päässyt sopimukseen. Lisäksi, kuten te arvoisa puhemies hetki sitten sanoitte, perustuslakiluonnoksessa saavutettua tärkeää tasapainoa ei saa horjuttaa. Toinen kohta, josta olemme samaa mieltä, on se, minkä valmistelukunta hyväksyi. Lyhyesti tämä tarkoittaa sitä, että Euroopan unionin arvot, periaatteet ja toimielimet sekä valmistelukuntaan kuuluvien parlamentin jäsenten vaatimuksesta myös sen symbolit on uskollisesti sisällytettävä perustuslakiin. Tämä tarkoittaa myös sitä, että perustuslakiin sisällytetään perusoikeuskirja, ja tässä asiassa parlamentin panos oli merkittävä. Lisäksi tämä tarkoittaa yhden ja ainoan oikeudellisen henkilöllisyyden luomista Euroopan unionille sekä pilarirakenteesta luopumista ja säädöshierarkiaa. Muita seikkoja ovat Euroopan unionin toimivaltuuksien määritteleminen nykyistä täsmällisemmin sekä yhteisö- ja yhteispäätösmenettelyjen soveltamisen laajentaminen. Yksimielisyyteen päästiin myös siitä, että Euroopan parlamentti valitsee komission puheenjohtajan. Todellista edistystä saavutettiin myös vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomisessa sekä puolustusalalla. Toivon, että tämä edistys jatkuu. Tässä yhteydessä minulla on ollut kunnia toimia puolustusasioita käsittelevän valmistelukunnan työryhmän puheenjohtajana. Erityisesti käsittelimme Euroopan puolustusmateriaalivirastoa koskevaa ehdotusta sekä yhteisvastuulauseketta koskevaa ehdotusta, joiden avulla voitaisiin mahdollistaa keskinäinen apu reagoitaessa terroristihyökkäyksiin, kuten 11. syyskuuta tehdyn iskun kaltaiseen terroristihyökkäykseen, jolla oli niin traagiset seuraukset New Yorkille ja Washingtonille. Tämänkaltaiset hyökkäykset ovat aina mahdollisia. Olemme myös keskustelleet Euroopan unionin ulkoasiainministerin viran perustamisesta. Tällä voitaisiin korvata se, mitä Euroopan unionilta tällä hetkellä puuttuu, nimittäin paikka, jossa yhteistä diplomaattista kulttuuria voidaan kärsivällisesti hoitaa. Kriisien aikana Eurooppa kykenisi tällöin vahvistamaan yhteisiin geostrategisiin arvioihin perustuvia yhteisiä kantoja. Haluaisin muistuttaa teitä Jugoslavian kriisistä ja vielä tuoreemmasta Irakin kriisistä. Nämä olivat joitakin perustuslain keskeisistä saavutuksista.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme yhtä mieltä myös siitä, mitä tästä perustuslaista puuttuu. Professori Tsatsosia lainatakseni olemme yhtä mieltä edistyksestä, jota meidän täytyy vielä saavuttaa, sekä siitä, että meidän on työskenneltävä yhdessä tavoitteeseen pääsemiseksi. Tällä perustuslakiluonnoksella ei esimerkiksi oikeastaan vähennetä aloja, joilla yksimielisyyden vaatiminen lamaannuttaa nyt ja jatkossakin yhteistä toimintaa. Perustuslakiluonnos ei tuo Euroopan unionille niitä välineitä ja menettelyjä, joita se tarvitsee talouden ohjaamisessa, joka on, kuten tällä hetkellä hyvin huomaamme, erittäin keskeinen ala. Perustuslaki ei myöskään mahdollista edes vähemmän tärkeiden säännösten tarkistamista joustavampaan suuntaan.
Lisäksi, kuten tiedätte, komissio on pohtinut niitä perustuslakiluonnoksen säännöksiä, jotka koskevat sen omaa kokoonpanoa. Se halusi ehdottaa parempaa kokoonpanoa kuin mitä valmistelukunnan tekstissä tällä hetkellä esitetään. Teidän esittelijänne Gil-Robles ja Tsatsos puhuivat hetki sitten tämänsuuntaisesti komission kokoonpanosta.
Hyvät parlamentin jäsenet, erittäin monet meistä ovat kokeneet jonkinlaista innostusta tämän viimeiset 18 kuukautta kestäneen työn aikana. Haluaisin jopa sanoa, että tunsimme jollain tavalla palavaa intoa saadessamme olla mukana tässä valmistelukunnan menestyksessä, kiitos ensimmäistä kertaa käytössä olleen avoimen menettelyn. Vaikka kaikki Euroopan kansalaiset eivät tällä hetkellä voikaan tuntea osallistuneensa, tämä oli kuitenkin ensimmäinen kerta, kun suuri eurooppalainen hanke valmisteltiin salaisten diplomaattikonferenssien ulkopuolella. On kuitenkin tärkeää todeta yksinkertaisesti, että uusi ja erilainen vaihe on alkamassa, nimittäin hallitustenvälinen konferenssi. Pidän selvänä, että komissio lähestyy tätä uutta vaihetta samassa hengessä kuin se suhtautui valmistelukunnan työhön ja yhtä valmiina kuin ennenkin yhteistyöhön kanssanne yhteisten ensisijaisten tavoitteidemme saavuttamiseksi. Jos niin haluamme, meillä on mahdollisuus kehittää joitakin perustuslakiluonnoksen kohtia muuttamatta sen kokonaistasapainoa. Voimme selventää kaikkia luonnoksen säännöksiä, erityisesti niiden soveltamisalaa. Tällä ehkäistäisiin joitakin väärinkäsityksiä ja sekaannuksia, kun teksti ratifioidaan. Lopuksi voimme varmistaa, että tämä HVK toteuttaa valmistelukunnan sille uskoman lainsäädännön tarkistustyön.
Hyvät parlamentin jäsenet, olen vilpittömästi sitä mieltä, että jos unohdetaan semanttiset erot, toimielimemme ovat laajasti samaa mieltä asian sisällöstä. Komissio ilmaisi äskettäin 17. syyskuuta antamassaan lausunnossa pitävänsä tärkeänä, ettei tämä HVK aseta kyseenalaiseksi perustuslakiluonnoksessa yleisesti ottaen saavutettua keskeistä tasapainoa. Haluaisin jälleen kerran korostaa, kuinka tärkeää tämä on. Haluaisin myös toistaa, että komission jäsenet ja erityisesti komission puheenjohtaja Antonio Vitorino ja minä, olemme päättäneet antaa tukemme puheenjohtajavaltio Italialle tämän yhteisen tavoitteen saavuttamiseksi.
Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, haluaisin ryhmäni puolesta kertoa, kuinka äärimmäisen kiitollisia me olemme esittelijöille Gil-Roblesille ja Tsatsosille, emme pelkästään siksi, että he ovat tehneet erinomaista työtä - mikä oli odotettavissa - vaan myös siksi, että heidän työnsä on ollut poliittisesti järkevää, sillä he totesivat, että on asioita, joihin emme ole tyytyväisiä, sekä aloja, joilla olisi voitu tehdä vielä enemmän, mutta kompromissiin ja tasapainoon liittyvät näkökohdat saivat meidät löytämään oikean suunnan.
Mielestäni tämä on tärkeä viesti, joka on samanlainen kuin neuvoston puheenjohtajavaltion Italian viesti, ja tästä syystä parlamentti ja puheenjohtajavaltio kykenevät rakentavaan yhteistyöhön hallitustenvälisessä konferenssissa. Meidän on ymmärrettävä, että tämä perustuslakiluonnos on merkittävä edistysaskel lähes kaikilla aloilla. Siinä missä Nizzan sopimuksella luotiin ainoastaan muodolliset edellytykset laajentumiselle, tällä perustuslailla luodaan edellytykset laajentuneen yhteisön elinkelpoisuudelle, jota ilmentävät tämän laajentuneen yhteisön nykyistä paremmat toimintavalmiudet, parantuneet päätöksentekomenettelyt sekä määräenemmistöpäätösten soveltamisen laajentaminen. Olisimme varmasti voineet tehdä enemmänkin, mutta mielestäni kehitys näkyy selvästi.
Meidän on ymmärrettävä, että pilarirakenteesta luopuminen ja uuden perustuslain myötä mahdollisesti tapahtuva kehitys muuttavat perusrakennetta. Uskon, että demokraattisia periaatteita on myös ratkaisevasti vahvistettu. Amsterdamin sopimus oli läpimurto siltä osin kuin on kyse oikeudesta osallistua päätöksentekoon, jota me olemme nyt täydentämässä tehdessämme Euroopan parlamentista toimielintä, jolla on todelliset toimintavalmiudet ja todellinen oikeus osallistua päätöksentekoon melkein kaikilla yhteisön lainsäädäntöön kuuluvilla aloilla. Lisäksi meidän on ymmärrettävä selvästi, että neuvoston lainsäädäntöprosessin avaaminen yleisölle voi olla huima askel kohti avoimuutta. Pidän ratkaisevan tärkeänä, että meillä on avoin EU, jossa kansalainen voi osoittaa, kuka vastaa mistäkin, sekä torua ja rangaista syyllisiä osapuolia. Uskon, että jos kansalaiset eivät ymmärrä, kuinka päätökset tehdään ja kuka niistä vastaa, heidän ei voida odottaa hyväksyvän niitä. Toivon, että kansallisten ministereiden vaikutus tällä alalla ei ole niin suuri, että avoimuudesta tulee mahdottomuus.
Pidän ratkaisevana edistysaskeleena sitä, että toimivalta jakautuisi niin, että meidän olisi huomattavasti helpompi sanoa tulevaisuudessa, missä asioissa EU:lla on toimivaltaa ja missä ei. Myös tämä on tärkeää, jotta kansallisvaltiot eivät ajattelisi, että ne ovat menettämässä identiteettiään ja että Eurooppa haluaa kaiken itselleen. Jos toimivalta hahmotellaan selkeästi, sen osalta voidaan vaatia parannettua päätöksentekoprosessia ja suurempia toimintavalmiuksia, ja harmaita alueita on vähemmän. Tämä yhdistyy toissijaisuusperiaatteeseen. Pidän tätä todella merkittävänä kehityksenä, sillä näin annetaan kansallisille parlamenteille mahdollisuus vaikuttaa asioihin ja näin ollen myös tiedot siitä, miten asioihin voidaan vaikuttaa, jos ne ovat sitä mieltä, että toissijaisuusperiaatetta ei ole noudatettu. Mielestäni on äärimmäisen tärkeää myös yhteisön sisäisen terveyden kannalta, että kansalliset parlamentit ovat ansainneet itselleen tämän aseman ilman, että päätöksentekotasoa on muutettu taikka päätöksentekoprosesseja monimutkaistettu.
On myös tärkeää, että Eurooppa tuodaan lähemmäksi kansalaisiaan, koska tulevaisuudessa komission puheenjohtaja valitaan Euroopan parlamentin vaaleissa. EU perustuu kansalaisiin, ja perusoikeuskirjassa heistä tehdään myös EU:n kansalaisia, joita perusoikeuskirja suojelee ja jolla on toimintavalmiudet. Uskon, että tällä on tulevaisuudessa suuri merkitys. Meidän on Euroopan unionissa myös varmistettava, että tasapaino suurten ja pienten, rikkaiden ja köyhien sekä uusien ja vanhojen jäsenten välillä säilyy, jotta pienet valtiot tuntisivat, että EU:n toimielinten välinen tasapaino antaa niille mahdollisuuden esittää kantansa ja puolustaa identiteettiään. Suurten valtioiden vahvuus perustuu pienten valtioiden huomioon ottamiseen. Mielestäni meidän on sisällytettävä tämä kokonaisyhtälöön. Meidän on myös tehtävä selväksi, että jos joku haluaa puolustuspolitiikan rakenteellisen yhteistyön alalla ja muilla aloilla mennä edellä, oven on aina oltava auki niille, jotka haluavat tulla myöhemmin mukaan, emmekä saa asettaa uusia esteitä heidän tielleen. On oltava täysin selvää, että tämä perustuslaki voi olla meidän viimeinen mahdollisuutemme luoda yhtäläisten oikeuksien Eurooppa kahden kerroksen Euroopan sijaan. Euroopan laajentumisen kannalta on tärkeää, että pyrimme tähän.
Haluaisin vielä lopuksi esittää yhden huomautuksen. Euroopan unioni on myös arvojen yhteisö, kuten perusoikeuskirjassa ja perustuslakiluonnoksen johdannossa selvästi sanotaan. Jos olisimme riittävän vahvoja lisätäksemme perustuslakiin - suvaitsevaisuuden hengessä - uskonnollisen elementin sanan "kristillinen" muodossa, se olisi varmasti yleisen edun mukaista kehitystä.
Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin aluksi sanoa, että luovutan puolet puheajastani perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puheenjohtajalle Napolitanolle. En monen vuoden jälkeenkään ymmärrä, millä perusteella puheaika tässä parlamentissa myönnetään, ja mielestäni Napolitano perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puheenjohtajana ansaitsee puheaikaa poliittisille ryhmille myönnetyn puheajan ulkopuolella, mutta näin ei ole tapahtunut. Haluaisin pyytää teitä välittämään tämän viestin parlamentin puhemiehelle.
Toiseksi haluaisin ilmaista PSE-ryhmän tuen Tsatsosin ja Gil-Roblesin mietinnölle. Kollegani, joiden auktoriteetti asiassa on korkeampi kuin omani, analysoivat yksityiskohtaisemmin näkökohtia, joita pidämme keskeisinä. Se, mitä haluaisin tässä vaiheessa korostaa, on, että kuunneltuani komission jäsentä ja tietoisena asiakirjasta, jonka komissio - joka perussopimusten valvojana mielestäni täyttää velvollisuutensa ehdotusten tekemisestä, mikä on tärkeää toimielinten välisen tasapainon kannalta - on laatinut, uskon, että sen, miten tässä mietinnössä on arvioitu vielä asianmukaisesti ratkaisematta olevia näkökohtia, ja komission sanoman välillä on selvä yhteys. Meidän on löydettävä tapa, jolla voimme säilyttää tämän tasapainon, jota me kaikki pidämme niin tärkeänä kolmen toimielimen muodostamassa järjestelmässä.
Haluaisin puhua vielä tarkemmin perustuslain tulevasta uudistuksesta. Komission jäsen Barnier on korostanut, että meidän kaikkien pitäisi symbolisesti äänestää samana päivänä. On totta, että kaikkiin ratkaisematta oleviin kysymyksiin - joita koskee kehitystä koskeva lauseke eli rendez-vous-lauseke - on järkevää etsiä ratkaisuja ongelmistamme selviämiseksi. Toivottavasti puheenjohtajavaltio Italia voi näin tehdä.
Arvoisa puhemies, tämän sanottuani ja kuultuani neuvoston puheenjohtajaa aion ehdottaa suullisesti tarkistusta Tsatsosin ja Gil-Roblesin tekstiin. Neuvoston puheenjohtaja on mitä vilpittömimmin kertonut meille, että puheenjohtajavaltio Italia haluaa pitää sen, mitä se lupasi tässä parlamentissa, mutta hän on myös kertonut erittäin diplomaattisesti, että Riva del Gardassa se ei siinä onnistunut. Mielestäni meidän on esitettävä tosiasiat selkeästi. Emme enää valmistelukunnan töiden jälkeen halua kuulla seuraavia sanoja: "Lapset nukkumaan! Nyt keskustelemme vakavista asioista." Näin ei saa tapahtua. Sitä emme voi hyväksyä, emme avoimuuden takia emmekä myöskään demokraattisen vastuun takia.
Tästä syystä ja nähtyäni myös, mistä Riva del Gardassa keskusteltiin - koska näkemämme asiakirja ei vastaa sitä, mitä puheenjohtajavaltio Italia täällä puhuu: sillä, että olemme tarkkailijoina samalla tasolla kuin Romanian, Bulgarian tai Turkin kaltaiset kunnioitettavat maat, ei anneta Euroopan parlamentille kovin korkeaa asemaa - haluaisin ehdottaa, että 37 kohdan sanamuotoa muutetaan niin, että ilmaus "on erittäin tyytyväinen puheenjohtajavaltio Italian vakuutuksiin" korvataan seuraavasti: "on huolissaan ja tyytymätön siihen, ettei neuvosto ole noudattanut puheenjohtajavaltio Italian parlamentille esittämiä vakuutuksia".
Tämä on tilanne tänään. Puheenjohtajavaltio Italialla on hyviä aikomuksia, mutta tie perikatoon on päällystetty hyvillä aikomuksilla. Meidän on varmistettava, että parlamentti saa ansaitsemansa edustuksen, joka vastaa todellisuutta.
Arvoisa puhemies, päätän puheeni esittämällä ehdotuksen puheenjohtajavaltio Italialle, jotta se voisi välittää ehdotuksen neuvostolle. Valtaosa ulkoasiainministereistä oli valmistelukunnan jäseniä. Kutsumme ne kansallisten parlamenttien jäsenet, jotka olivat valmistelukunnan jäseniä, perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntaan. Mielestäni tämä kutsu voidaan laajentaa koskemaan ministereitä ja neuvostoa, jotta näistä asioista voidaan keskustella julkisesti, mitä Euroopan yleinen mielipide vaatii.
Duff (ELDR).
Arvoisa puhemies, meillä on ollut useita viikkoja aikaa pohtia tarkasti ehdotusta sopimukseksi Euroopan perustuslaista. Niillä meistä, jotka olimme valmistelukunnan jäseniä, on ilo nähdä, että huolimatta joistakin alkuperäisistä kannoista useimmat Eurooppa-neuvoston jäsenet näyttävät nyt hyväksyvän valmistelukunnan työn tulokset tietyin varauksin. Kaikki he näkevät, että jos HVK hylkää valmistelukunnan työn tulokset, HVK:n on itse esitettävä vaihtoehtoisia ratkaisuja, joista voitaisiin päästä paremmin yksimielisyyteen.
Pääministeri Blairiä pitäisi erityisesti onnitella siitä, että hän ilmeisesti hylkäsi Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen aiemmat kannat puolustuspolitiikasta. Berliinin huippukokouksessa viikonloppuna Blair näytti järkevästi hyväksyvän valmistelukunnan ehdotukset rakenteellisesta yhteistyöstä Natossa ja Naton ulkopuolella mahdollistaen näin sen, että toimintakykyisistä jäsenvaltioista koostuva ydinryhmä voi edetä ja muokata Euroopan yhteistä turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa, ei viimeisenä keinona vaan ensimmäisenä eleenä.
Valmistelukunnan työskentelyprosessin kunniaksi on mainittava, että valmistelukunta kestää näinkin kriittistä arviointia, erityisesti tältä parlamentilta, joka ei ole erityisen tunnettu hyväntahtoisuudestaan näiden kysymysten osalta.
Me valmistelukunnassa tutkimme varmasti kaikki vaihtoehdot, hioimme kaikkia argumentteja ja omaksuimme laajan poliittisen lähestymistavan niin, että Euroopan yhteinen etu oli aivan keskeisellä sijalla työssämme. Tästä syystä tässä päätöslauselmassa nimenomaan vaaditaan, että valmistelukunnan avoin, moniarvoinen ja poliittinen henki pitäisi siirtää eteenpäin HVK:lle.
Tuen puhemiehen ehdotuksia, joiden mukaan teknisiä työryhmiä ei perustettaisi. Tuen erittäin voimakkaasti heidän ehdotuksiaan, joiden mukaan Euroopan parlamentin edustusta pitäisi vahvistaa HVK:ssa. Ehkä tämä kysymys voidaan avata uudelleen yleisten asioiden neuvostossa ensi viikolla ennen 4. lokakuuta pidettävää huippukokousta. HVK, jolla on enemmän demokraattista vaistoa ja vähemmän diplomaattista tyyliä, on menestyksellisempi ja paljon nopeampi tekemään päätelmiä.

Cossutta (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, antamalla Euroopalle perustuslakitekstin, jota voidaan tehokkaasti hyödyntää tulevaisuutemme rakentamisessa, valmistelukunta on saattanut päätökseen merkittävän työn.
Tätä työtä on suojeltava panettelijoilta ja vastustajilta, mutta sitä on myös kehitettävä edelleen - ei ole totta, että tämä olisi mahdotonta - ja meidän on hylättävä niiden henkilöiden esittämät teoriat, jotka eivät halua muuttaa mitään, tai muuten kaikki tähän mennessä tehty työ on ollut turhaa.
Tuen mietintöä ja näin ollen myös Romano Prodin ennakoivaa kantaa. Prodi ymmärtää tekstin arvon mutta on myös tietoinen rajoituksista ja riskeistä, joita se saattaa aiheuttaa. Tarkemmin sanottuna haluan mainita korjaukset, jotka mielestäni ovat tarpeellisia ja mahdollisia. En tarkoita puutteellista sisältöä tai puutteellisia sosiaalisia oikeuksia, jotka, kuten tiedämme, ovat tulos toimielinten tämänhetkisestä erityisestä tasapainosta. Ei ole esimerkiksi sattuma, että sodanjälkeisen Italian mahtavan perustuslain laatineen parlamentin puhemies oli kommunisti, Umberto Terracini, kun taas valmistelukunnan puheenjohtaja on erittäin kunnioitettu ja erittäin maltillinen Valéry Giscard d'Estaing.
Tästä syystä viittaan kysymyksiin, jotka ovat puhtaasti institutionaalisia. Ensinnäkin se, että neuvostolla olisi kiertävän puheenjohtajuuden sijaan kokopäiväinen puheenjohtaja, jonka toimikausi kestää pitkään, johtaisi tehtävien päällekkäisyyksiin komission puheenjohtajan kanssa, jolloin näiden kahden tehtävän välillä olisi ristiriita, joka lamaannuttaisi ja hankaloittaisi kyseisten toimielinten toimintaa. Toiseksi yksimielisyyspäätösten edellyttäminen on lopetettava kaikilla aloilla, koska veto-oikeus voi milloin tahansa keskeyttää kaikenlaisen innovoinnin. Kolmanneksi meillä on oltava yksi yhteinen ulkopolitiikka ja sen rinnalla Euroopan sotilaalliset valmiudet, joilla korvataan Nato. Tällöin meillä olisi itsenäisen aseman lisäksi myös vakauttava asema nykyisen, maailmaa uhkaavan yksipuolisen ja imperialistisen mahdin rinnalla.

Voggenhuber (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, toivon, että Euroopan parlamentti tukee tänään valmistelukunnan ehdotusta - ja laajalla enemmistöllä. Olemme erittäin yksimielisiä siitä, että parasta valmistelukunnassa oli se, ettei se ollut hallitustenvälinen konferenssi. Se oli luonteeltaan laajalti parlamentaarinen, se kokoontui julkisesti, se aloitti vuoropuhelun kansalaisten sekä kansalaisyhteiskunnan kanssa ja sillä oli monta kuukautta aikaa tehdä työnsä. Huonointa valmistelukunnassa oli se, että siitä kuitenkin muodostui lopulta hallitustenvälinen konferenssi. Se päätyi loppupäätelmiinsä neuvottelemalla ja tinkimällä näyttämön takana niin, että kansojen omat edut ja Euroopan edut pantiin vastakkain, ja uhkailuja ja vetoja käyttämällä.
Valmistelukunta onnistui tehtävissään, kun se sai toimia vapaasti. Se noudatti perustuslaillista logiikkaa, kun se laati luonnoksen Euroopan tulevaisuudesta. Tästä luonnoksesta muotoutuivat luonnos Euroopan demokratiasta, perusoikeuskirja ja Euroopan tasavaltainen oikeusjärjestys sekä sen myötä toimintavalmius ja mahdollisuus uuteen rooliin maailmalla. Menestys kiersi valmistelukunnan aina, kun se taipui hallitusten painostukseen ja eksyi ristiriitaisten etujen tiheikköön. Tästä syystä meillä ei ole eurooppalaista yhteiskunnallista sopimusta eikä eurooppalaista sosiaalipoliittista mallia. Lisäksi teemme liian vähän enemmistöpäätöksiä ja meillä on, monien muiden asioiden ohella, yhä neuvoston laatimia lakeja. Ratkaistava kysymys ei ollut se, mitä voimme tehdä Euroopan hyväksi, vaan mitä voimme kieltää Euroopalta. Monet hallitukset vaativat nyt todellista hallitustenvälistä konferenssia; tämä on vaarallinen uhka, joka perustuu erittäin kyseenalaiseen legitimiteettiin.
Matemaattisesti puhuttuna plus ja miinus tekee yhteensä miinuksen. Mitä järkeä on väkisin suosia niinkin kroonisesti epäonnistunutta menetelmää kuin hallitustenvälinen konferenssi niinkin menetyksellisen menetelmän kuin valmistelukunnan kustannuksella? Lopputulos tästä yksinkertaisesta aritmetiikasta on, että HVK:sta tulee Nizza II - ei suurin vaan pienin yhteinen nimittäjä; eivätkö hallitukset kuitenkin olleet mahdollisimman korkealla tasolla edustettuina valmistelukunnassa? Eivätkö ne väkisin vieneet kantojaan läpi? Arvoisa komission jäsen Barnier, ettekö te ollut valmistelukunnan jäsen? Ettekö te hyväksynyt suurta kompromissia? Voiko komissio todella ottaa historiallisen vastuun siitä, että hallituksille annetaan mahdollisuus yksipuolisesti muuttaa tätä historiallista konsensusta omien intressiensä takia? Ettekö te näin tekemällä mahdollista sitä, että tuhon voimat antavat itselleen synninpäästön? Arvoisa komission jäsen, teidän paikkanne on Euroopan parlamentin rinnalla, kun se taistelee tämän kompromissin puolesta. Teidän on kannettava vastuu siitä; se on ehkä vakavin erehdys koko sen toimikauden aikana, josta komission on kannettava vastuu.
Mitä hallitustenvälinen konferenssi voi tehdä tuhoamatta tätä konsensusta, jatkamatta yhä - suljettujen ovien takana - näitä samoja lehmänkauppoja kuin Nizzassa. Sen pitäisi hyväksyä valmistelukunnan luonnos, sen pitäisi toimia valmistelukunnan enemmistön hengessä niissä kysymyksissä, joiden käsittelyn hallitukset ovat estäneet, eli niissä kysymyksissä, joista ei ole saavutettu konsensusta ja erityisesti tarkistuslauseketta koskevassa kysymyksessä. Tästä valmistelukunta ei päässyt sopimukseen; hallitustenvälisen konferenssin pitäisi mahdollistaa se, että perustuslakiin voidaan myöhemmin tehdä tarkistuksia demokraattisella enemmistöllä. Lisäksi sen pitäisi ratkaista 1 ja 3 osan väliset epäjohdonmukaisuudet, jotka johtuvat suurelta osin hallitusten puuttumisesta asiaan. Jos 1 osassa lupaamme kansalaisille sosiaalista markkinataloutta mutta 3 osassa rajoittamatonta ja kilpailukykyistä yhteisöä, emme ole rehellisiä kansalaisia kohtaan. Jos lupaamme täystyöllisyyttä 1 osassa mutta ainoastaan korkeaa työllisyysastetta 3 osassa, kyseessä on temppu, jolla ei paranneta Euroopan uskottavuutta.
Jos tällä historiallisella hetkellä teemme väärän valinnan, johdamme Euroopan kriisiin. Jos romutettuamme ensin hallitustenvälisen konferenssin menetelmän romutamme vielä valmistelukunnankin menetelmän, meille ei jää mitään. Mitä voimme silloin tehdä kriisin yllättäessä? Vaikka tämä kompromissi voi olla rankka meille kaikille, meidän pitäisi puolustaa Euroopan tulevaisuutta käsittelevää valmistelukuntaa.
Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, valmistelukunnan kiihkeät puolustajat haluavat, että uusi perustamissopimus allekirjoitetaan 9. toukokuuta 2004, eli vuodelta 1950 peräisin olevan Schumanin julistuksen vuosipäivänä. Tutkikaamme kuitenkin tarkoin, mitä Robert Schuman sanoi! Hän sanoi sanatarkasti seuraavasti: "Eurooppaa ei rakenneta hetkessä eikä millään kokonaisratkaisulla. Siihen tarvitaan todellisia toimenpiteitä, joilla luodaan ensin aito yhteisvastuullisuus." Toistan: sitä ei rakenneta hetkessä eikä millään kokonaisratkaisulla. Siihen tarvitaan todellisia toimenpiteitä, joilla luodaan ensin aito yhteisvastuullisuus.
Katsokaamme nyt, mitä meillä on pöydällä. Meillä on valmistelukunta, jossa on pidetty 1 800 puhetta ja ehdotettu tuhansia tarkistuksia, kuten Giscard d'Estaing kertoi. Kuitenkaan yhtäkään äänestystä ei pidetty, ei ainoatakaan. Tämä prosessi ei ollut demokraattinen periaatteessa eikä käytännössä, ja siinä ylitettiin selvästi toimivaltuudet. Mitä sitten tarkoittaisi, jos valmistelukunnan päätelmät hyväksyttäisiin lopullisiksi päätelmiksi, kuten esittelijät haluaisivat, ja niillä kumottaisiin täysin toimivaltuudet ja vastuu, jotka on demokraattisesti myönnetty ainoastaan hallitustenväliselle konferenssille (HVK)? Se olisi isku vasten Robert Schumanin kasvoja.
Luokaamme katse jälleen valmistelukunnan tekstiin, joka sen puolustajien mukaan pitäisi sisällyttää perustuslakiin. Mitä me näemme siinä? Näemme siinä yrityksen luoda Eurooppa "hetkessä" kaatamalla pitkään vallinnut tasapaino uudella "kokonaisratkaisulla". Toinen isku vasten Schumanin kasvoja. Muistakaamme lisäksi, mitä tapahtui muutamia viikkoja sitten HVK:n suunnittelukokouksessa Riva del Gardassa. Useat jäsenvaltiot, useat maat esittivät suuria varauksia valmistelukunnan tekstiin. UEN-ryhmä on sisällyttänyt nämä varaukset tarkistuksiin, jotka se esitti tähän mietintöön ja jotka koskevat muun muassa komission kokoonpanoa, puheenjohtajuutta ja kristillisyyden asemaa.
Tähän kritiikkiin Oskar Fischer vastasi suorasukaisesti vuosia 2007-2013 koskevien rahoitusennusteiden muodossa. Lehdistö tulkitsi aivan oikein saksalaisministerin uhkaukset harkitsemattomaksi talousarvioon liittyväksi kiristykseksi. Mitä tämä tarkoittaa? Se tarkoittaa sitä, että kielletään "todelliset toimenpiteet", joilla luotiin asteittain "aito yhteisvastuullisuus". Juuri tätä Schuman peräänkuulutti 9. toukokuuta 1950.
Ryhmäni yhteisellä äänellä vaadimme tästä syystä HVK:lta, että se pitäisi Schumanin menetelmää todellisena mallinaan eikä ikinä unohtaisi toukokuun 9. päivää. Haluan tästä syystä vedota jälleen puheenjohtajavaltio Italiaan, ettei se nöyristelisi uhkaavan kielenkäytön edessä, jota jäsenvaltiot harjoittavat ehtojen sanelemiseksi tai kiristämiseksi, vaan pikemminkin kannustaisi vapaisiin, tasapuolisiin ja avoimiin keskusteluihin. Meidän velvollisuutemme on torjua kiirettä ja painostusta, jota joillakin tahoilla demokratian periaatteiden vastaisesti harjoitetaan tavoitteena murskata se mahtava luomus, jonka perusteet luotiin Rooman sopimuksella.

Bonde (EDD).
Arvoisa puhemies, varoitin puheenjohtajavaltio Italiaa tästä hallitustenvälisen konferenssin aikataulusta. Kaksitoista kokouspäivää on tänä syksynä varattu neuvotteluihin perustuslaista, josta erittäin harvat ovat tähän mennessä kuulleet. Se on tarkoitus hyväksyä 13. joulukuuta ja allekirjoittaa 9. toukokuuta, minkä jälkeen voimme käydä äänestämässä ja osallistua kansanäänestyksiin mutta emme muuttaa perustuslakia. Tämä ei ole reilua eikä lainkaan demokraattista.
Euroopan kansat eivät ole vielä pyytäneet perustuslakia. Yksikään kansa ei ole asianmukaisesti osallistunut EU:n eliitin suunnitelmiin siirtää valtaa äänestäjiltä Brysseliin. Olemme perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa hyväksyneet äänin 22 puolesta 3 vastaan, että pyydämme kaikkia valtioita mahdollisuuksiensa mukaan järjestämään kansanäänestyksen. EDD-ryhmä tukee varauksetta tätä päätöstä. Tehkää tämä päätös nyt, koska vasta sitten, kun ihmiset tietävät saavansa äänestää suunnitelmista, asia alkaa heitä kiinnostaa. Kun asiat muuttuvat vakaviksi, ihmiset haluavat osallistua niiden käsittelyyn. Jos kaikki EU-valtiot päättävät pitää kansanäänestyksen samana päivänä Euroopan parlamentin vaalien kanssa kesäkuussa, meillä on mahdollisuus järjestää ensimmäinen yhteinen eurooppalainen keskustelu. Silloin selviää myös se, voimmeko päästä yhteiseen johtopäätökseen.
Toivon ja uskon, että äänestäjät hylkäävät puheenjohtaja Giscard d'Estaingin kohtuullisen autoritaarisen johdon alaisuudessa laaditun luonnoksen, jota kutsuttiin konsensukseksi. Keräsin 200 allekirjoitusta prosessin kulun muuttamiseksi, jotta se olisi ensinnäkin avoin. Kaikki kansallisista parlamenteista valitut edustajat allekirjoittivat vetoomukseni ja kaikki Euroopan parlamentin jäsenet lukuun ottamatta Duhamelia tukivat sitä. Sitä, mitä vaadittiin, ei kuitenkaan ole sisällytetty loppuraporttiin. Keräsin 123 allekirjoitusta sen varmistamiseksi, että kaikilla valtioilla on jatkossakin oma komission jäsen. Tällainen järjestely ei kuitenkaan kuulu konsensukseen. Olemme sen sijaan saaneet järjestelmän, jossa komission jäsenet jaetaan niihin, joilla on äänioikeus, ja niihin, joilla ei ole äänioikeutta - tällaista ehdotusta ei esitetty valmistelukunnassa, eikä tällaisesta keskusteltu kuin vasta aivan lopussa. Perustuslakiluonnoksen keskeinen sisältö on se, että sillä siirretään huomattavan paljon valtaa meidän parlamentaarisilta demokratioiltamme Brysselin viranomaisille ja lobbareille.
Pian maidemme äänestäjien on mahdotonta muuttaa useita sellaisia päätöksiä, jotka äänestäjät voivat vielä tällä hetkellä kumota vaaleissa. Demokratioitamme on ankarasti typistetty, ja kansalliset parlamenttimme luovuttavat toimivaltaansa sellaisessa laajuudessa, joka ei vastaa Euroopan parlamentin saamaa lisävaikutusvaltaa. Jos demokratiaa on leikattava, äänestäjien on ainakin tehtävä siitä demokraattisesti päätös kansanäänestyksessä. Vedotkaamme tästä syystä hallitustenväliseen konferenssiin, että se vaatisi kaikkia valtioita järjestämään kansanäänestyksen. Ja miksi emme tämän lisäksi valmistelisi kahta erillistä ehdotusta, nimittäin ehdotuksen demokraattiseksi liittovaltion perustuslaiksi sekä luonnoksen demokratioiden Eurooppaa koskevaksi perustamissopimukseksi. Tällä tavoin voimme turvallisesti antaa eurooppalaisten äänestäjien päättää yhteisestä tulevaisuudestamme.

Bonino (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, muutamien viimeisten päivien aikana valtioidemme ja hallitustemme päämiehet ovat nousseet Yhdistyneiden Kansakuntien puhujakorokkeelle mutta Eurooppa ei ole sille noussut. Mielestäni tämä kuva riittää välttämään pitkät keskustelut ja erityisesti kertomaan sen, mitä tästä perustuslaista puuttuu.
Tämä perustuslaki on epäilemättä tulos työläästä institutionaalisesta näpertelystä, jota on vaikea selittää ja vielä vaikeampi ymmärtää ja josta ei tästä syystä juurikaan pidetä. Se on monimutkainen ja monitahoinen työ, mutta pelkään pahoin, että myös hyödytön työ. Kehitystä on kiistatta tapahtunut sisäisillä aloilla, jotka koskevat Euroopan kansalaisia tai meidän elämäämme - näitä aloja, joita on pidetty keskenään rinnakkaisina - mutta kysymys, jota tässä perustuslaissa ei käsitellä eikä ratkaista, on sen aseman ja vastuun sekä niiden resurssien ja menettelyjen määrittely, joita Eurooppa tarvitsee ollakseen sen lisäksi, mitä se tällä hetkellä jo on - suuri taloudellinen mahti - myös sitä, mitä sen pitäisi olla, eli vastuuntuntoinen poliittinen tekijä maailman näyttämöllä.
Emme edes yrittäneet vastata tähän. Perustuslaki antaa kuvan sisäänpäin suuntautuneesta Euroopasta, joka on luonnollisesti kiinnostunut omien kansalaistensa hyvinvoinnista mutta ei suo itselleen rakenteita, menettelyjä, sitoumuksia eikä mitään muutakaan kantaakseen vastuutaan - jota sillä kyllä on - rajojensa ulkopuolella.
Emme suo itsellemme välineitä, joilla voisimme vastata siihen, mitä Eurooppa tarvitsee, mitä siltä pyydetään ja mitä siltä vaaditaan - siihen, että se on vahva monilla maailman kolkilla Lähi-idästä Välimeren etelärannikolle - ja joilla voisimme vastata näihin eurooppalaisiin arvoihin. Näin Eurooppa voisi osallistua kumppanina huomattavasti tasapuolisempaan kehitykseen, joka perustuu nykyistä enemmän ihmis- ja kansalaisoikeuksiin sekä poliittisiin oikeuksiin. Tällä perustuslailla tuomitsemme itsemme jäämään aina ja kaikissa tapauksissa muiden hinattavaksi - ja luonnollisesti nuristen. Se on aivan liian helppoa, mutta katson ennen kaikkea, että se on vastoin Euroopan henkeä ja tavoitteita ja erityisesti vastoin velvollisuuksiamme eurooppalaisina niitä kansoja kohtaan, jotka siitä huolimatta, että eivät ole eurooppalaisia, ovat kuitenkin naapureitamme.
Hyvät kollegat, vanhana ja sitäkin vakaampana federalistina uskon poliittisen realismin vuoksi ja rakkaudesta Eurooppaan, jonka pitäisi saada omasta onnistumisestaan voimaa myös muiden, ainakin naapurimaidensa onnistumisen edistämiseen, että tämä perustuslaki on menetetty tilaisuus, josta muut saavat kärsiä. Voi olla, että me eurooppalaiset parannamme omaa elintasoamme, mutta muut saavat kärsiä pikkumaisista toimistamme ja suuresta keskinkertaisuudestamme juuri sen takia, että olemme päättäneet pysyä pelkästään suurena talousmahtina. Tämä ei riitä. Tämä ei ole sitä, mitä eurooppalaisena oleminen tarkoittaa, ei ainakaan minulle!
Theato (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, talousarvion valvontavaliokunta on tyytyväinen Gil-Robles Gil-Delgadon ja Tsatsosin mietintöön ja onnittelee esittelijöitä mietinnöstä.
Lausunnossamme tuodaan esiin joitakin meidän toimialaamme kuuluvia kohtia, joihin haluaisimme selvennystä. Ensinnäkin tilintarkastustuomioistuin pitäisi institutionaalisen asemansa mukaisesti lisätä perustuslakiluonnoksessa mainittuihin toimielimiin ja perustuslakiluonnoksessa pitäisi myöhemmin määritellä selvemmin myös tilintarkastustuomioistuimen tehtävät. Toiseksi vastuuvapauden myöntämistä - myös virastoille - pitäisi käsitellä talousarviota ja rahoitusta koskevien periaatteiden kohdassa sen selventämiseksi, että juuri parlamentti harjoittaa demokraattista valvontaa. Kolmanneksi suosittelemme parlamentin valtuuskunnan valmistelukunnalle esittämän alkuperäisen päätöslauselmaesityksen perusteella, että Euroopan syyttäjäviraston perustaminen pitäisi mainita selkeästi sen sijaan, että sen perustaminen jätetään vain mahdollisuudeksi, ja että nykyinen yksimielisyysmenettely neuvostossa korvataan lainsäädäntömenettelyllä, toisin sanoen määräenemmistöpäätöksellä. Uskomme, että näillä suosituksilla saadaan aikaan se, että perustuslailla luotu Eurooppa on vapaa, turvallinen ja oikeudenmukainen.
Paciotti (PSE)
- (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan julkisoikeuden kehitys Westfalenin rauhansopimuksista Euroopan yhteisön perustamissopimukseen on johtanut tilanteeseen, jossa voimme hyväksyä aiemmin mahdottomalta tuntuneen innovatiivisen ajatuksen: perustuslaillisen sopimuksen, jossa yhdistyvät perussopimuksen ja perustuslain ominaispiirteet.
Ehdotus, jota tänään käsittelemme, on valtava edistysaskel erityisesti vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan eurooppalaisen alueen luomisen kannalta, sillä yhteisömenetelmää on sovellettu suureen osaan tätä aluetta. Yhteisömenetelmästä olisi tehtävä liittovaltiomuotoisen Euroopan ainoa päätöksentekomenettely, sillä se kunnioittaa demokratian ja oikeusvaltion arvoja, jotka molemmat pohjautuvat siihen periaatteeseen, että kansan edustajien on hyväksyttävä lait eli Euroopan parlamentin on hyväksyttävä eurooppalainen lainsäädäntö. Lisäksi yhteisömenetelmä edellyttää yhtenäisyyttä lisäävien määräenemmistöpäätösten noudattamista yksilökohtaisuutta ja eroja synnyttävien yksimielisten päätösten sijaan. Hyväksymällä yhteisömenettelyn Eurooppa ottaa askeleen kohti tulevaisuutta. Jos sen sijaan hallitusten yksinomainen valta säilytetään, Eurooppa palaa takaisin traagiseen menneisyyteensä.

Randzio-Plath (PSE)
Arvoisa puhemies, vaikka talous- ja raha-asioiden valiokunta pitääkin yhteispäätösmenettelyn soveltamisalan laajentamista periaatteessa erittäin myönteisenä, siinä ei mielestämme mennä tarpeeksi pitkälle, sillä monet sisämarkkinoiden sekä talous- ja rahaliiton toiminnan kannalta ratkaisevat politiikan alat on jätetty sen ulkopuolelle. Erityisesti valiokunta pahoittelee sitä, että menettelyjen yksinkertaistaminen jopa vähentää yhteisten neuvottelujen merkitystä, koska yhteistoimintamenettely on supistettu pelkäksi kuulemiseksi. Emme näin ollen ole täysin tyytyväisiä ehdotukseen varsinkaan sisämarkkinoihin suoraan vaikuttavien kilpailupolitiikan ja veropolitiikan aloilla.
Olisimme lisäksi toivoneet talousasioista vastaavan ministerin nimittämistä, sillä se olisi antanut meille ja erityisesti euroalueelle mahdollisuuden toteuttaa laadullisen harppauksen pyrkimyksissä saavuttaa Lissabonin tavoitteet. Pahoittelen myös sitä, että Lissabonin prosessia ei ole kirjattu perustuslakiin. Uutta perustuslaillista sopimusta ei näin ollen voida pitää todellisena Euroopan taloudellisena perustuslakina. Pidän kuitenkin myönteisenä sitä, että EU:n arvojen ja päämäärien toteutumisen katsotaan riippuvan kestävästä kehityksestä, täystyöllisyydestä, yhteisvastuullisuudesta, sosiaalisesta markkinataloudesta, kilpailusta ja vapaudesta.

Rothley (PSE)
Arvoisa puhemies, haluan lisätä tähän keskusteluun erään näkökohdan. Euroopan parlamentin jäsenten erioikeuksia ja vapauksia säännellään edelleen vuodelta 1965 peräisin olevalla pöytäkirjalla, joka on suunniteltu senaikaisen parlamentaarisen edustajakokouksen tarpeisiin. Puheenjohtajavaltio Italia on viitannut ulkoasiainministereille lähettämässään kirjeessä mahdollisuuteen tarkistaa kyseiset pöytäkirjat, mitä se pitää toivottavana. Kannatan tätä erittäin lämpimästi. Ensi vuonna tulee täyteen 25 vuotta siitä, kun Euroopan parlamentin jäsenet on valittu välittömillä vaaleilla. Nyt on aika alkaa säännellä oikeudellista asemaamme Euroopan tasolla. Jos sitä ei tehdä hallitustenvälisessä konferenssissa, milloin sitten?
Minusta on muuten melko yhdentekevää, annetaanko nämä tarpeelliset uudet säännöt ohjesääntönä vaiko primäärioikeuden piiriin kuuluvana lainsäädäntönä. Mielestäni se on toissijainen huolenaihe, mutta sekin on ratkaistava. Jos näin ei tapahdu, jäsenten ohjesääntöäkään ei enää ole.
.

Berenguer Fuster (PSE)
Arvoisa puhemies, teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta suhtautuu Euroopan perustuslaista ja seuraavasta hallitustenvälisestä konferenssista antamassaan lausunnossa varsin myönteisesti ehdotuksiin, joita valmistelukunta on tehnyt sen toimivaltaan kuuluvilla aloilla, ja valiokunnan jäsenet hyväksyivät tämän asiakirjan käytännössä yksimielisesti. Valmistelukunta on tehnyt hyvää työtä, ja se ansaitsee sen vuoksi kiitoksemme.
Haluan tuoda esiin kolme kohtaa, joista kaksi on myönteisiä ja kolmas hieman vähemmän myönteinen. Ensimmäinen on yhteisen kauppapolitiikan vahvistaminen unionin yksinomaisen toimivallan piiriin kuuluvaksi alaksi. Se on edistysaskel, jonka myötä Euroopan parlamentti osallistuu aktiivisemmin alalla tehtävään työhön.
Toiseksi eurooppalaista tutkimusaluetta koskevan käsitteen vahvistaminen on asia, jonka ansiosta pystymme korjaamaan Euroopassa tällä alalla vallitsevat puutteet.
Ehkä ainoa valituksen aiheemme on se, että valmistelukunta ei ole sisällyttänyt Euratom-sopimusta perustuslain tekstiin. Tällä alalla sovelletaan siis jatkossakin hallitustenvälistä lähestymistapaa, joka aiheuttaa monenlaisia ongelmia.

Jackson (PPE-DE)
. (EN) Arvoisa puhemies, tästä aiheesta on hieman vaikea antaa lausuntoa, kun puolet kollegoistani näyttää ajattelevan, ettei lausunnon antamisella ole mitään merkitystä, koska emme pysty kuitenkaan muuttamaan perustuslain tekstiä. Tuon kuitenkin esiin seuraavat seikat, olipa siitä hyötyä tai ei.
Euroopan unionilla on jo monessa mielessä suurin mahdollinen toimivalta valiokuntani kattamalla alalla: noudatamme yhteispäätösmenettelyä ja määräenemmistöpäätöksiä. Kokemuksistamme voidaan kuitenkin ottaa myös opiksi. Mielestäni tärkein opetus - joka ei sisälly perustuslain tekstiin - on tämä: meidän on oltava paljon tarkempia sen suhteen, että hyväksymme sellaista lainsäädäntöä, joka myös pannaan täytäntöön. Meidän on sitä varten sisällytettävä perustuslakiin tai perustuslailliseen sopimukseen ehdoton vaatimus kolmelle toimielimelle - Euroopan komissiolle, ministerineuvostolle ja Euroopan parlamentille - laatia kustannus- ja hyötyvaikutusten arviointi muutoksista, joita ne ehdottavat lainsäädäntöön. Ellei näin tehdä, laadimme jatkossakin lainsäädäntöä, josta kaikki maat ovat kyllä yhtä mieltä, mutta joka jätetään joissakin maissa täysin huomiotta ja jonka täytäntöönpanoon monilla mailla ei ole edes varaa. Tästä tulee entistäkin tärkeämpää, kun Euroopan unioni laajentuu kattamaan monia hyvin köyhiä maita. Jos tukeudumme jatkossakin vain odotuksiin, joita herätämme mutta joihin emme pysty vastaamaan, meistä ei ole mitään hyötyä Euroopalle tai eurooppalaisille kuluttajille.

Stevenson (PPE-DE)
. (EN) Arvoisa puhemies, kalatalousala on kriisissä. Yhteinen kalastuspolitiikka on epäonnistunut surkeasti: sen keskeisinä tavoitteina olivat työpaikkojen turvaaminen ja kalavarojen säilyttäminen, mutta tuhansia työpaikkoja on hävinnyt ja kalakannat ovat romahtaneet.
Kalastajamme ovat kalavarojen säilyttämisen nimissä joutuneet joka vuosi heittämään kaksi miljoonaa tonnia ensiluokkaista kuollutta kalaa takaisin mereen noudattaakseen kiintiöitä. Kalastajamme ovat kalavarojen säilyttämisen nimissä joutuneet kestämään yritysten sulautumat, pakkolomautukset, yritysten äkilliset sulkemiset, laivojen riisumiset ja jyrkästi laskeneet tulot. Ponnistelemme nyt yhteisen kalastuspolitiikan uudistamiseksi, jotta elinkeinoala ei romahtaisi lopullisesti Pohjanmerellä ja muilla tärkeillä alueilla.
On näin ollen äärimmäisen tärkeää, että kalastuspolitiikka nostetaan erityisasemaan. Valiokunta huolestui siitä, että valmistelukunta näytti pitävän kalastuspolitiikkaa pelkkänä maatalouspolitiikan jatkeena. Tällä elinkeinoalalla kaikkialla EU:ssa työskenteleville sadoilletuhansille ihmisille me emme ole mikään maatalouden jatke: olemme oma tärkeä sektorimme. Varmistattehan, että kalatalousvaliokunnan esittämä vetoomus yhteispäätösmenettelyn puolesta hyväksytään. Varmistattehan myös, että voimme vaikuttaa merkittävällä tavalla tämän elinkeinon tulevaisuuteen.

Van Dam (EDD)
. (NL) Arvoisa puhemies, perussopimuksiin olisi sisällytettävä oikeusperusta Euroopan unionin matkailupolitiikkaa varten. Enemmistö aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäsenistä on ollut tätä mieltä jo vuosia - mainittakoon tosin, että itse en ole samaa mieltä. Vaatimusta perustellaan sillä, että matkailuelinkeino on huomattavan monille Euroopan unionin alueille tärkeä tai jopa tärkein tulonlähde samaan tapaan kuin maatalous tai teollisuus toisille. Monet matkailualan yrityksistä ovat pieniä tai keskisuuria yrityksiä, jotka hyötyvät siten jo niihin sovellettavasta lainsäädännöstä. Yhteisön matkailupolitiikan odotetaan kuitenkin antavan lisätukea tämän elinkeinon kestävälle kehitykselle. Matkailualueiden hyvinvointi lisääntyisi, jolloin taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus kasvaisi. Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta vaatii siksi Euroopan unionin matkailupolitiikan oikeusperustan sisällyttämistä uuteen perussopimukseen.

Dybkjær (ELDR)
- (DA) Arvoisa puhemies, naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta suhtautui alusta alkaen hyvin varauksellisesti valmistelukunnan työhön yksinkertaisesti siksi, että vain 17 prosenttia valmistelukunnan jäsenistä oli naisia. Tulos on sama, vaikka varsinaisten jäsenten lisäksi laskettaisiin mukaan myös varajäsenet. Lisäksi puheenjohtajiston miespuolisten jäsenten keski-ikä oli 53. Puheenjohtajistossa oli vain yksi nainen, jota voitaisiin pitää lähestulkoon naispanttivankina.
Varauksemme osoittautuivat perustelluiksi, kun näimme ensimmäisen ehdotuksen. Tekstissä ei mainittu lainkaan tasa-arvoa, läpäisyperiaatetta tai mitään muutakaan tämänsuuntaista. Onneksi asia saatiin lopulta korjattua. Tasa-arvo nimettiin yhdeksi perusarvoista, ja haluankin nyt kiittää kaikkia osapuolia, jotka ovat vaikuttaneet valmistelukunnan työn onnistumiseen. Tehtävää on vielä paljon, ja haluan korostaa, että vaikka perustuslaillinen sopimus pantaisiinkin täytäntöön, sellaisia tasa-arvon kannalta merkittäviä aloja on vielä, joilla asiat eivät suinkaan ole kunnossa. Pyydän, että kaikki - komissio, neuvosto ja Euroopan parlamentin edustajat - tiedostaisivat tämän.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kymmenen päivän päästä käynnistyy jälleen uusi hallitustenvälinen konferenssi. Euroopan unioni näyttää olevan yhtä jatkuvaa hallitustenvälistä konferenssia. Viimeisten 16 vuoden aikana olemme tehneet Euroopan yhtenäisasiakirjan, Maastrichtin sopimuksen, Amsterdamin sopimuksen ja äskettäin vielä Nizzan sopimuksen. Joka kerran on korostettu yksisuuntaisen yhdentymisprosessin välttämättömyyttä eli sitä, että Euroopan unioni voi menestyä vain, jos se saa yhä enemmän valtaa. Euroopan kansat ovat kuitenkin samanaikaisesti ilmaisseet yhä selvemmin pettymyksensä Euroopan unionin poliittiseen prosessiin äänestämällä ennätyksellisen harvalukuisesti eurooppalaisissa vaaleissa. Siinäpä meille vaikea pulma ja huolenaihe ratkaistavaksi.
Tulevassa hallitustenvälisessä konferenssissa valmistellaan asiakirjaa, joka eroaa edellisistä sopimuksista huomattavasti. Sen tavoitteena on ensimmäisen kerran luoda Euroopan unionille perustuslaki. Perustuslaillisen sopimuksen luonnoksessa lisätään keskitetysti ja yhdennetysti ratkaistavien asioiden määrää Euroopan viimeaikaiselle kehitykselle tyypilliseen tapaan. Meidän olisi kuitenkin syytä palauttaa mieliin alkuperäiset periaatteet.
Valtionpäämiehet ja hallitusten päämiehet vaativat Laekenin huippukokouksessa EU:n toimivaltuuksien määrittelemistä tarkemmin, oikeudellisten välineiden yksinkertaistamista, demokratian lujittamista, avoimuuden ja tehokkuuden lisäämistä ja Euroopan unionin toimielinten tuomista lähemmäs kansalaisia. Valmistelukunnan ehdotus on kaikkea muuta kuin tätä, ja silti meitä pyydetään nyt varmistamaan, ettei hallitustenvälinen konferenssi mitenkään horjuttaisi valmistelukunnan työtä. Viesti on sama vanha: Euroopan on syvennettävä yhdentymistään tai se uhkaa taantua. Nyt olisi jo aika varmistaa, onko todella näin. Ehkäpä Ruotsi antoi meille tästä varoituksen.
Euroopan unioni on todellisessa vaarassa ottaa paljon suuremman harppauksen kuin mitä Euroopan kansalaiset haluavat. Minä ja puolueeni, jotka kannatamme Euroopan unionin jäsenyyttä läheistä yhteistyötä tekevien kansallisvaltioiden unionissa, pelkäämme, että yhdentymisen kiirehtiminen valmistelukunnan laatimassa asiakirjassa aiotulla tavalla aiheuttaa äänestäjissä voimakkaan vastareaktion. Pelkään, että Eurooppa ajautuu legitimiteettikriisiin. Ensin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus sanoi, ettei perustuslaille ole tarvetta. Nyt Yhdistyneessä kuningaskunnassa väitetään, että perustuslaki on välttämätön. Seuraavaksi meille kerrotaan, että hallitustenvälisessä konferenssissa vain hieman siistittiin tekstiä, vaikka Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Blair aluksi painokkaasti ilmoitti, että hallitustenvälisessä konferenssissa oli hänen mielestään vielä käsiteltävä kynnyskysymyksiä, kuten verotusta, puolustusta ja sosiaaliturvaa. Viikonlopun aikana julkaistujen raporttien mukaan hän on kuitenkin luopunut näistäkin ajatuksistaan.
Puolueeni ehdottaa yksinkertaista ja demokraattista tapaa ratkaista pääministerin ja hänen hallituksensa kiemurteleva ja sekava suhtautuminen hallitustenväliseen konferenssiin: järjestetään Yhdistyneessä kuningaskunnassa kansanäänestys. Annetaan kansan kertoa, haluaako se todella ottaa tämän harppauksen kohti Euroopan liittovaltiota. Jos kansanäänestys kelpaa Irlannille, Espanjalle ja muille kansoille, uskon, että se kelpaa myös Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Mielipidetiedustelut kertovatkin, että 80 prosenttia Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisista toivoo sitä.
Hallitustenvälinen konferenssi käynnistää kansallisvaltioiden ja Euroopan unionin toimielinten välisten valtasuhteiden perinpohjaisen mullistuksen. Pelkään, että näin suuren perustuslaillisen muutoksen runnominen läpi näin myöhäisessä laajentumisprosessin vaiheessa synnyttää tulevien jäsenvaltioiden ja nykyisten jäsenvaltioiden kansalaisissa entistä enemmän tyytymättömyyttä ja pettymystä.
Meillä parlamentin jäsenillä on velvollisuus edustaa äänestäjiämme etua. Jos tuemme päätöslauselmaesitystä muuttamattomassa muodossaan, annamme viestin, jonka mukaan poliittinen eliitti tietää, mikä on äänestäjille parasta. Se on vaarallinen viesti vaalivuonna.

Napolitano (PSE).
Arvoisa puhemies, tässä parlamentissa 3. syyskuuta 2003 kuultujen alustavien lyhyiden kommenttien lisäksi parlamentti voi nyt esittää huomattavasti kattavamman lausunnon valmistelukunnan hyväksymästä perustuslakiluonnoksesta. Tästä se saa kiittää jäsen Gil-Robles Gil-Delgadon ja jäsen Tsatsosin mietinnössään esittämää huolellista ja puolueetonta selvitystä, jossa pyritään ottamaan huomioon kaikki valmistelukunnan laatiman luonnoksen uudistukset, edistysaskeleet ja mahdollisuudet. Tämän vuoksi on selvää, miksi parlamentti kehottaa hallitustenvälistä konferenssia hyväksymään valmistelukunnan tulokset kiertelemättä.
Haluaisin lisätä, että tämä tärkeä historiallinen prosessi herättää meissä voimakkaita tunteita: Eurooppa saa perustuslain, josta Altiero Spinelli haaveili. Hänen puoltamassaan luonnoksessa, jonka tämä parlamentti hyväksyi miltei 20 vuotta sitten, laskettiin kauaskantoinen perusta.
Tästä huolimatta meidän pitäisi pystyä tarkastelemaan valmistelukunnan laatimaa tekstiä puolueettomasti sekä havaitsemaan sen puutteet, ristiriitaisuudet ja epäselvyydet. Jäsen Gil-Robles Gil-Degado ja jäsen Tsatsos toden totta mainitsevatkin ne mietinnössään: he kantavat vastuunsa ja osoittavat ne tarvittavan kriittiseen sävyyn.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, keskeisenä ongelmana ei ole parlamentin tyytymättömyys siihen, ettei kaikkia kantoja ja ehdotuksia hyväksytty, vaan se, ettei EU ehkä pysty vastaamaan sitä odottaviin haasteisiin asianmukaisesti. Tämä mielessämme kehotamme hallitustenvälistä konferenssia pohtimaan kaikkia mahdollisia tapoja lisätä perustuslakiluonnoksen johdonmukaisuutta ja estää sen mahdollinen vääristyminen takaiskujen välttämiseksi.
Parlamentti seuraa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokuntansa kautta tätä hallitustenvälistä konferenssia äärimmäisen tarkkaavaisesti ja valppaasti. Valitsemamme lähestymistapa on erittäin rakentava, kriittinen ja hyvin vastuullinen, ja nähdäkseni parlamentin ja komission asennoitumisen välillä ei saa olla minkäänlaista ristiriitaa, vaikka tämä ei tarkoitakaan sitä, etteivät nämä kaksi toimielintä olisi erillisiä ja itsenäisiä toimijoita.
Puheenjohtajavaltio Italia voi luottaa parlamentin ja komission yhteiseen tukeen vastustaessaan joidenkin hallitusten harjoittamaa painostusta neuvottelujen aloittamiseksi uudelleen. Arvoisa puheenjohtaja Antonione, tämä johtuu siitä, että valmistelukunnassa on jo käyty neuvotteluja, ja niiden aloittaminen uudelleen peruskysymysten osalta tekisi konferenssista mahdottoman hallita. Toivon puheenjohtajavaltio Italian osoittavan tässä yhteydessä johdonmukaisuutta ja määrätietoisuutta.

Dybkjær (ELDR).
Arvoisa puhemies, mielestäni kaikkien meidän, jotka suhtautuvat myönteisesti valmistelukuntaan, olisi lähdettävä kansan pariin ja tehtävä sanojamme säästelemättä kaikki tästä tietoisiksi. Jotkut kritisoivat valmistelukuntaa, mutta mielestäni useimmat täällä parlamentissa ovat havainneet, että valmistelukuntamenettely on toiminut. Se on ollut menestys, ja se on tullut jäädäkseen. Jotkut itse asiassa puhuvat demokratian etenemisestä, ja tätä meidän olisikin korostettava. Valmistelukunta ei ole täydellinen, mutta se on demokraattinen edistysaskel kaikkiin aiempiin hallitustenvälisiin konferensseihin nähden. Laaja-alainen keskustelu antaa lisäksi tulevalle hallitustenväliselle konferenssille vankan perustan.
Joidenkin mielestä kansalaiset olisi pitänyt ottaa tiiviimmin mukaan valmistelukunnan toimintaan. Näin ehkä onkin, mutta ehkä ei kuitenkaan voida ajatella, että kansalaiset kuljeskelevat keskustelemassa perustuslaillisesta sopimuksesta arkisten askareidensa lomassa. Tähän tehtäväänhän he ovat tietyssä mielessä valinneet meidät Euroopan parlamentin jäsenet. 
Euroopan parlamentti on kuitenkin hahmotellut muutamia perusedellytyksiä, joiden avulla kansalaisten osallistumista voitaisiin tiivistää. Mainitsen näistä joitakin. Ensiksikin yksinkertaistaminen johtaisi siihen, että kansalaisten olisi helpompaa kiinnostua perussopimuksesta ja Euroopan kehityksestä sekä ymmärtää niitä paremmin.
Toiseksi olemme nyt päässeet tilanteeseen, jossa arvot, joihin toimintamme Euroopassa perustuu, on määritelty yksityiskohtaisesti. Tämä on erittäin hyvä, koska näin EU tuodaan lähemmäksi kansalaisia ja lisätään kansalaisten ymmärtämystä sitä kohtaan. Kansalaisten kannalta erittäin arvokasta on myös se, että olemme huolehtineet yhteistyömme käytännöllisten poliittisten tavoitteiden täsmentämisestä. Nähdäkseni voimme parlamentissa turvallisin mielin todeta, että näitä samoja arvoja ja periaatteita ei löydy maailman minkään muun alueen poliittisen yhteistyön taustalta. Tämä on kerta kaikkiaan hienoa. 
Kolmas hyvä asia on se, että jäsenvaltioiden kansanedustuslaitoksille annetaan nyt aiempaa enemmän vastuuta, ja neljäs tietenkin se, että meillä parlamentin jäsenillä on nyt varsin käytännöllinen velvollisuus seurata työssämme kaikenlaisia asioita aiheesta riippumatta. Esimerkin antaakseni voin lainata jäsen Cashmanin mietintöä, josta keskustelemme myöhemmin.
Aivan lopuksi haluaisin puhua yhdestä asiasta, jota ei ole mainittu. Emme löytäneet ratkaisua kahden toimipaikkamme ongelmaan. Emme ratkaisseet peruskysymystä eli sitä, että Euroopan parlamentin on itse päätettävä, missä se pitää istuntonsa. Toivoisin kovin, että puheenjohtajavaltio Italia ottaisi tämän asian käsiteltäväksi. Tiedän, että ongelma on vaikea, mutta emme saa Euroopan eteen tehtävälle työlle ikinä kunnollista hyväksyntää, jos Euroopan parlamentin jäsenet laukkaavat ympäriinsä nykyiseen malliin.

Kaufmann (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, esille tulleista vahvasti vastakkaisista kannoista huolimatta valmistelukunta on laatinut perustuslakiluonnoksen, joka on sisäisesti melko johdonmukainen. Valmistelukunnan jäsenenä kannatin menettelyn tulosta pääpiirteissään, vaikka muiden tavoin en voinutkaan hyväksyä kaikkia esitettyjä lausuntoja.
Tämän kaiken tuloksena saatiin ensi kertaa Euroopan yhdentymisen historiassa luotua eurooppalainen perustuslaki, jonka antaa yli 25 valtion miljoonille kansalaisille edellytykset yhteiseloon. Se on todella merkittävä asia. Minusta on myönteistä, että koko EU:sta tulee demokraattisempi, että toimivallan jako etenee, että Euroopan parlamentille annetaan lisää oikeuksia ja että järjestetään kansanäänestyksiä. Minusta on myös erittäin tärkeää, että EU:n sosiaalinen ulottuvuus vahvistuu, vaikka tämä tarkoittaakin sitä, että meidän on pidettävä kiinni I osassa asetetuista tavoitteista ja arvoista. Tämä merkitsee sitä, että jos EU:lle halutaan antaa valmistelukunnan luonnoksessa kaavailtu sosiaalinen tehtävä, hallitustenvälisen konferenssin on vastustettava Euroopan keskuspankin vaatimusta kyseisen määräyksen uudelleentarkastelusta. 
Ennen kaikkea hallitustenvälisen konferenssin on saatava päätökseen työ, jota valmistelukunta ei lopulta pystynyt tekemään. Sillä on siihen poliittinen ja oikeudellinen velvollisuus. Miten voimme odottaa, että kansalaiset ymmärtäisivät perustuslaillista asiakirjaa, joissa heille esitetään - tiedän liioittelevani - kaksi erilaista talousnäkemystä: toisaalla puhutaan sosiaalisesta markkinataloudesta, tasapainoisesta talouskasvusta ja täystyöllisyydestä, toisaalla avoimesta markkinataloudesta, jossa vallitsee vapaa kilpailu ja vain korkea työllisyys? Samaa voisin sanoa muistakin näkökohdista. Tämän vuoksi on tärkeää, että tarkistus 3 hyväksytään tänään ja että parlamentti esittää hallitustenväliselle konferenssille selkeän pyynnön korjata epäjohdonmukaisuudet III osan ja I osan väliltä.
Haluaisin tehdä myös aivan selväksi, että torjun kaikki määräykset, joiden tarkoituksena on kehittää unionista sotilasvalta, joka puuttuu muiden asioihin. Tämä ei ole oikea tapa pyrkiä vapautumaan Yhdysvaltojen ylivallasta, vaan Eurooppa voi saada arvostetun aseman kansainvälisessä yhteisössä ainoastaan ratkaisemalla ja ehkäisemällä siviilikriisejä. Perustuslaissa ei myöskään voida velvoittaa jäsenvaltioita parantamaan sotilaallisia valmiuksiaan samaan aikaan, kun sosiaalimenoihin, eläkkeisiin tai koulutukseen ei ole käytettävissä yhtään lisää rahaa ja velkaantuneisuus pahenee huimaavaa vauhtia.
Mielestäni valmistelukunnan ihanteiden ja hengen olisi ohjattava myös hallitustenvälistä konferenssia. Hallitusten istuntojen on oltava julkisia ja avoimia, koska kansalaisilla on oikeus seurata, miten perustuslakimenettelyn toinen vaihe etenee.
Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, puhun täällä niiden puolesta, jotka haaveilevat aidosti yhtenäisestä alueiden ja kansojen Euroopasta - Euroopasta, jota ehdotettu perustuslaki ei synnytä. Kuten Tsatsosin mietinnössä todetaan, uusi perustuslaki edistää unionin demokratisointia merkittävällä tavalla, mutta emme ole vieläkään kehittämässä määrätietoista ja avointa Eurooppaa, jolla olisi kansainvälistä vaikutusvaltaa ja johon sen omat kansalaiset voisivat luottaa. Täysivaltaisia Euroopassa ovat ainoastaan muutamat jäsenvaltiot, jotka mahtailevat omalla perustuslakirakenteellaan. Kielten ja kulttuurien monimuotoisuus tunnustetaan ainoastaan muutamissa jäsenvaltioissa. Perustuslakiin pohjautuvaa määräysvaltaa käyttävät alueet joutuvat seuraamaan sivusta, miten EU:hun liittyy kymmenkunta uutta jäsenvaltiota, joista jotkin ovat pienempiä kuin unionin omat perustuslaillista valtaa käyttävät alueet, kuten Flanderi, Skotlanti, Katalonia, Wales ja niin edelleen. Saattaa olla, että nämä täysivaltaiset valtiot suhtautuvat todellisen unionin luomiseen jopa vastahakoisesti. Tämä käy hallitustenvälisessä konferenssissa nopeasti ilmi. Pienet valtiot ovat kuitenkin myös liittolaisiamme, ja kehottaisinkin niitä osaltaan puolustamaan valmistelukunnassa saavutettua tulosta. Näissä tekstissä on onnistuttu löytämään edes jonkinasteinen tasapaino. Erilaisuudessa on tiettyä yhtenäisyyttä, mutta ennen kaikkea meidän olisi tärkeää jatkaa erilaisuuden puolustamista yhdessä.

Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää kollegojani jäsen Gil-Robles Gil-Delgadoa ja jäsen Tsatsosia heidän tänään esittelemästään mietinnöstä.
EU:n johtajille Thessalonikissa esitelty perussopimusluonnos antaa lähtökohdan Euroopan tasolla käytäville keskusteluille lopullisesta hyväksyttävästä tekstistä. Valtaosa kansalaisista on samaa mieltä siitä, että Euroopan unionin on muutettava menettelytapojaan, jos 25 jäsenvaltion yhteisöstä halutaan tehdä aiempaa tehokkaampi poliittinen toimija.
Lokakuun 4. päivänä käytävät keskustelut ovat näiden tärkeiden neuvottelujen seuraava vaihe. Unionin päätöksentekomalli on osittain peräisin 1950-luvun lopulta, jolloin Euroopan talousyhteisö oli kuuden jäsenen organisaatio. Yli 25 jäsenvaltion yhteisössä tällainen rakenne ei ole asianmukainen.
Minä uskon pienten ja suurten jäsenvaltioiden välisen tasa-arvon periaatteeseen. Ennen kaikkea katson, että edustuksen Euroopan komissiossa pitäisi perustua pienten ja suurten valtioiden ehdottomaan tasa-arvoon. Kannatan sitä, että myös tulevaisuudessa jokaisella unionin jäsenvaltiolla on oikeus nimetä ehdokkaansa äänivaltaiseksi Euroopan komission jäseneksi.
On myös tärkeää, että Euroopan unionin presidentin tai Eurooppa-neuvoston presidentin tehtävät määritellään uudessa perussopimuksessa täsmällisesti ja selkeästi. Olen tyytyväinen myös siihen, että uudessa perussopimuksessa määritellään Euroopan komission ja unionin yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltajako.
Suhtaudun joiltakin osin varauksellisesti hallitustenvälisessä konferenssissa neuvoteltaviin asioihin. Verotuskysymyksen on jäätävä yksittäisten jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan. En usko, että unionin kansalaisten EU:lle antama tuki ulottuu Euroopan verotusastetta koskeviin päätöksiin. Aina Eurooppa-valmistelukunnan perustamisesta lähtien kaikista Euroopan unionin yhteiskunnan näkökohdista on kuitenkin käyty laajoja neuvotteluja ja keskusteluja. Tulevina kuukausina meidän on omaksuttava näiden neuvottelujen suhteen määrätietoinen asenne, jotta lopullisen perussopimuksen tekstistä päästään sopuun. Toivon, että sillä voidaan ohjata unionin toimintaa seuraavien 50 vuoden ajan.

Borghezio (NI).
Arvoisa puhemies, Ruotsin kansanäänestys on selkeä osoitus siitä poliittisesta ja taloudellisesta tilanteesta, jossa me valmistaudumme antamaan Euroopalle perustuslakia ja jossa euroalueen ulkopuolella ovat Yhdistyneen kuningaskunnan, Ruotsin ja Tanskan kaltaiset vauraat jäsenvaltiot. Pelkään, ettei perustuslaki onnistu pysäyttämään prosessia, jonka tavoitteena on tehdä tyhjiksi kansalliset ja alueelliset vaikutusmahdollisuudet, vaan sillä pikemminkin nopeutetaan eurooppalaisen supervallan rakentamista - supervallan, jota ohjailee maailmanlaajuistumista tahdottomasti seuraava valtioton teknokratia.
Ennen kaikkea tällä hetkellä, kun Kiina - joka on tuotteidensa lisäksi onnistunut matkimaan jopa Euroopan unionin tunnuksen - asettaa unionille vaativan haasteen, Euroopan perustuslaissa olisi pikemminkin määrättävä tullien käyttöönotosta ja tuotantoamme suojelevista rajoituksista ennen kaikkea pienten ja keskisuurten yritysten järjestelmän sekä maataloustuotantomme suojelemiseksi. Perustuslain olisi ennen muuta turvattava kulttuuri-identiteettimme suojelu ja kehittäminen sekä maailmanlaajuisesti, kielellisesti, historiallisesti ja etnokulttuurisesti ainutlaatuisen perintömme säilyminen.
Me Padanian kansalaiset emme voi hyväksyä sitä, että Euroopan perustuslain yksinomaiseksi johtoajatukseksi näyttää tulevan euron ja dollarin suhde sen sijaan, että se saisi innoituksensa historiasta, joka juontaa juurensa Kaarle Suuren ajoista. Perustuslaissa olisi sitä vastoin vaalittava ylpeänä kristillisiä juuriamme ennen kaikkea alaa hiljalleen valtaavan islamilaistumisen vakavan uhan torjumiseksi. Emme voi myöskään hyväksyä sitä, ettei perustuslakiin sisälly mitään nimenomaista mainintaa kansojen oikeuksista, vaikka nämä oikeudet tunnustaan useissa YK:n päätöslauselmissa, eikä etenkään mitään mainintaa kansojen itsemääräämisoikeudesta, joka meille Padanian kansalaisille on luovuttamaton. Tämän johdosta muut kuin italialaiset Italian valtion etniset ryhmät, kuten sardinialaiset sekä Valle d'Aostan ja Etelä-Tirolin asukkaat, ovat esittäneet edustajiensa välityksellä perustellun vastalauseensa.
Tänä vuonna tulee kuluneeksi kuusikymmentä vuotta siitä, kun Valle d'Aostan, valdolaisten ja Provencen kansojen edustajat antoivat 19. joulukuuta 1943 - kyseessä oli Euroopalle ja maallemme erityisen vaikea aika - historiallisen Chivasson julistuksen, joka merkitsi federalismin syntyä ja jonka tarkoituksena oli suojata paikallisia kulttuureja Rooman keskusjohtoisuudelta. Tämä huomioon ottaen me emme voi kannattaa perustuslakia, jossa laiminlyödään kansojen ja alueiden oikeudet, jos haluamme kunnioittaa näiden isiemme ihanteita.

Tajani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Roomassa 4. lokakuuta alkava hallitustenvälinen konferenssi on ainutlaatuinen tilaisuus koko Euroopan unionille ja sen miltei 500 miljoonalle kansalaiselle, jotka ovat vihdoin nousseet vaatimaan toimielimiä, jotka olisivat nykyistä lähempänä kansalaisia. Olisi äärimmäisen vakava poliittinen virhe antaa hallitustenvälisen konferenssin epäonnistua ja antaa Euroopan jäädä ilman ensimmäistä perustuslakiaan. 
Olen optimisti ja olen omakohtaisesti vakuuttunut siitä, ettei kukaan halua pilata valmistelukunnan aikaansaannoksia ja murskata toiveita Euroopasta, joka olisi vihdoinkin poliittisesti vahva ja itsenäinen sekä kykenisi olemaan tasapainottava vastavoima kansainvälisessä tilanteessa, jota nykyään Yhdysvallat hallitsee ja jossa Kiinalla on koko ajan suurempi vaikutusvalta. Kantamme olkoon selkeä: me uskomme aiempaa vaikutusvaltaisempaan Eurooppaan, joka toimii Yhdysvalloista riippumatta mutta joka on samalla kertaa ystävä ja liittolainen Yhdysvaltojen ja sen kansan kanssa, joilla on lisäksi ollut ratkaiseva tehtävä vapauden ja demokratian turvaamisessa mantereellamme. 
Olen samaa mieltä puheenjohtajavaltio Italian ja niiden kanssa, joiden mielestä valmistelukunnan hyväksymää sopimusrakennetta ei voida muuttaa suuresti. Täydellisyys on hyvän vastakohta: jos ryhdymme ajamaan mahdottomia hankkeita, emme voi saavuttaa yhteisiä päämääriämme. Arvoisa puheenjohtaja Antonione, kuten totesitte täällä, merkittäviin kompromisseihin suostuminen olisi hyvin vaarallista, ja Euroopan parlamentin jäsenenä käytän mielelläni tämän tilaisuuden kiittääkseni puheenjohtajavaltio Italiaa sen pyrkimyksistä varmistaa, että parlamentti saa edustajansa hallitustenväliseen konferenssiin. Näin ollen yhdyn jäsen Gil-Robles Gil-Delgadon ja jäsen Tsatsosin mietinnössä esitettyyn kantaan, jonka mukaan Euroopan parlamentille on annettava keskeinen asema, ja toivon, että muut jäsenvaltiot seuraavat puheenjohtajavaltio Italian esimerkkiä ja liittyvät tukemaan puheenjohtaja Berlusconin tälle parlamentille antamaa sitoumusta.
Toki valmistelukunnan hyväksymään tekstiin on tehtävä joitakin korjauksia. Esimerkiksi määräenemmistöäänestystä on voitava soveltaa päätöksentekoon nykyistä useammilla aloilla ja komission jäsenten lukumäärästä ja tehtävistä on päästävä sopimukseen. Arvoisa puhemies, lisäksi olisi nähdäkseni vakava historiallinen virhe jättää perustuslaista pois viittaus Euroopan juutalais-kristillisiin juuriin. Tällä en tarkoita, että meidän olisi luovuttava toimielinten maallisesta luonteesta. Päinvastoin näin lujittaisimme tätä luovuttamatonta piirrettä pitäen samalla mielessämme evankeliumeissa annetun käskyn "antaa keisarille se, mikä keisarin on, ja Jumalalle se, mikä Jumalan on".
Tässä yhteydessä on paikallaan palauttaa mieliin monien maallikoiden sanat. Mieleeni tulevat filosofi Norberto Bobbio ja Benedetto Croce, jotka korostivat, miten tärkeä tehtävä uskonnoilla on ollut Euroopan historian ja kasvun kannalta. Miten voimme jättää mainitsematta sellaisen suuren eurooppalaisen taidemaalarin kuin Marc Chagallin, juutalaisen, joka omistautui myös eurooppalaisten hengellisyyden kuvaamiseen ja joka totesi, että taidemaalarit ovat kastaneet siveltimensä pyhien kirjoitusten muodostamaan, toivon värikylläiseen aakkostoon. Osoittaen sanani niille, jotka kokoavat rivejään vastustaakseen tätä valintaa, haluaisin palauttaa mieliin myös sen, mitä liittokansleri Schröder sanoi Saksan liittopäivillä: hän ei vastusta ajatusta siitä, että perustuslailliseen sopimukseen sisällytettäisiin viittaus juutalais-kristillisiin juuriin.
Uusiin maailmoihin kurottavalla Euroopalla, jolle on annettu tehtäväksi saattaa eri uskontoja tunnustavat uudet kansalaiset yhteen, ei toden totta ole varaa unohtaa omia juuriaan. Arvoisa puhemies, emme voi kurottaa kohti uusia maailmoja, ellemme tiedä, mistä olemme tulleet.
Corbett (PSE).
Arvoisa puhemies, ryhmäni antaa täyden tukensa käsiteltäväksemme annetulle ja esittelijöinä toimineiden jäsen Tsatsosin ja jäsen Gil-Robles Gil-Delgadon taitavasti laatimalle päätöslauselmaesitykselle, johon se kuitenkin esittää muutamaa tarkistusta.
Suurena haasteenamme on nyt varmistaa, että hallitustenvälinen konferenssi hyväksyy perustuslain hajottamatta sitä pala palalta. Tämän vuoksi olemme mielissämme siitä, että kohta hyväksyttävässä päätöslauselmaesityksessä perustuslakiluonnokseen ei esitetä merkittäviä muutoksia. Tietenkin siinä esitetään perusteltua kritiikkiä: siinä tuodaan esiin perustuslain puutteet. Tämän tarkoituksena on kuitenkin osoittaa, että tämä tulos on vaatinut kompromisseja myös meiltä. Tästä huolimatta sovittu perustuslakipaketti vie Euroopan unionia monellakin tapaa eteenpäin parantaen sen demokraattisuutta, tehokkuutta, avoimuutta ja ymmärrettävyyttä. Tämän vuoksi hallitustenvälisen konferenssin kannattaa hyväksyä se.
Vaarojakin on vaanimassa. Joidenkin jäsenvaltioiden - esimerkiksi Espanjan - hallitukset vastustavat kaksinkertaiseen enemmistöön perustuvaa neuvoston järjestelmää ja haluavat palata Nizzan sopimuksen järjestelmään, joka on mutkikas, vaikeaselkoinen eikä kovinkaan järkevä. Miksi meidän pitäisi suostua ottamaan askel taaksepäin, jotta muutama hallitus saisi säilyttää järjestelmän, joka on suoraan sanottuna epäoikeudenmukainen? Jotkin hallitukset haluavat ottaa kysymyksen komission kokoonpanosta uudelleen käsittelyyn. Minullakin on joitakin epäilyksiä komission muodosta. Myönnän kuitenkin, että tämä kysymys on osa laajempaa kompromissia, johon päästiin hallitustenvälisessä konferenssissa. Nyt on keskeistä pohtia, millä keinoin tämä kysymys voidaan ratkaista. Jos kukin jäsenvaltio saa oman komission jäsenen ja kullakin jäsenellä on käytettävissään yksi ääni, eikö komissiosta tulekin jonkinlainen hallitustenvälinen elin, joka muistuttaa pysyvien edustajien komiteaa Coreperiä? Tällainen ei komission tehtävän pitäisi olla.
Olen eri mieltä myös niiden kanssa, jotka haluavat sisällyttää perustuslakiin viittauksen uskontoon. Unionissa harjoitetaan monia uskontoja, ja uskonnollinen moniarvoisuus on sen tunnusomainen piirre. Kaikki unionin kansalaiset eivät ole uskonnollisia. Perustuslaissa ei pitäisi tuputtaa jotakin tiettyä näkemystä uskonnosta. Tämä olisi kulttuuri-imperialismia.
Lopuksi sanoisin jotakin kansanäänestyksestä. Ei ole Euroopan unionin tehtävänä ilmoittaa jäsenvaltioilleen, mitä sisäistä menettelyä niiden olisi noudatettava perustuslaillisen sopimuksen ratifioimiseksi. Tästä päättää kukin jäsenvaltio itse oman perustuslakinsa ja omien perinteidensä mukaisesti. Näin ollen vastustan jäsen Evansin ja muiden jäsenten näkemystä, jonka mukaan Euroopan parlamentin olisi ilmoitettava jäsenvaltioille, mitä menettelyä niiden olisi ratifioinnissa noudatettava, ja pyrimme muuttamaan tätä kohtaa vastaavasti.

Väyrynen (ELDR).
Arvoisa puhemies, on mielestäni myönteistä, että valmistelukunnan ehdotukset vahvistavat neuvoston ja hallitustenvälisen yhteistyön asemaa unionin päätöksenteossa. Ehdotetun uuden perussopimuksen heikoin lenkki on neuvostoa koskevat esitykset. Vaikka monet ennakkoon vastustivat uusien toimielinten perustamista, valmistelukunta ehdottaa peräti kahta uutta instituutiota. Eurooppa-neuvostoa käsitellään erillisenä toimielimenä, ja sille ehdotetaan ulkopuolista puheenjohtajaa. Molemmat ehdotukset ovat epäonnistuneita.
Neuvostoa on käsiteltävä uudessa perussopimuksessa yhtenä instituutiona, ja neuvoston pitkäaikaiseksi puheenjohtajaksi tulee valita virassa oleva pääministeri tai presidentti. Eri alojen ministerineuvostojen puheenjohtajuudet on jaettava useamman maan edustajien kesken. Puheenjohtajuuksien tulee olla kahden ja puolen vuoden mittaiset, ja niitä jaettaessa jäsenvaltioita on kohdeltava tasapuolisesti.
Tällainen neuvoston uudistaminen vastaisi niitä ehdotuksia, jotka neuvoston pääsihteeri Javier Solana teki runsas vuosi sitten. Ne on otettava HVK:ssa harkittaviksi, kuten ELDR-ryhmä tarkistuksessa 28 ehdottaa.

Papayannakis (GUE/NGL).
 Arvoisa puhemies, annan tukeni kahden esittelijämme näkemyksille ja ehdotuksille. Kuten he itsekin totesivat, asiaan liittyy myös vastustettavia näkökohtia ja esteitä, jotka tulevat eteemme pyrkiessämme kohti yhtenäisyyttä ja jotka meidän on voitettava, jotta voimme tehdä tosiseikkoihin perustuvan äänestyspäätöksen.
Yksi näistä näkökohdista on uudistusprosessi. On mahdotonta, että puolet perussopimuksen artikloista - III osan 150 artiklaa - on sellaisia, ettei niitä voida tarkistaa. Tähän suunnittelemamme määräykset meidät nimittäin lopulta vievät: politiikasta tulee joustamaton hallintojärjestelmä. Tätä ei voida hyväksyä. Se olisi ristiriidassa Euroopan kaikensuuntaisen poliittisen kehityksen kanssa.
Toiseksi nyt suunnitellun kaltaista talousarviomenettelyä ei voida hyväksyä. Ryhdymme pelleilemään perusasioilla, jotka taloustieteen ensimmäisen vuoden opiskelijatkin tietävät. Miten me voimme talousarvion yhteydessä todeta, että "tässä teille rahat, päättäkää nyt, mihin toimiin ryhdytään", sen sijaan, että ensiksi todettaisiin, mitä on tehtävä, ja vasta sitten katsottaisiin, millaiset määrärahat toimiin tarvitaan?
Kolmanneksi toteaisin, ettei valmistelukunta itsekään suostunut viemään valtiovarainministereitä koskevaa ehdotusta eteenpäin, eikä näin tee ymmärtääkseni myöskään hallitustenvälinen konferenssi. Mistä euroalueen yhteenkuuluvuuden, talous- ja rahapolitiikan välisen symmetrian, on oikein tarkoitus syntyä? Mistä Euroopan todellinen kova ydin syntyy, ellei tästä? Mielestäni tämä on äärimmäisen paha virhe, ja senkin me löydämme edestämme. Sama koskee arkailevaa suhtautumista turvallisuus- ja puolustuskysymyksiin. Kollegani ja ystäväni jäsen Cossutta puhui asiasta jo riittävästi, joten en toista hänen sanojaan.
Kommentoisin vielä yhtä asiaa: viittausta uskontoihin. En ymmärrä, miksi jotkin uskonnot olisi arvokasta mainita. Miksi tarvitsemme viittauksen kristinuskon historiaan, joka toki on tärkeä, mutta emme esimerkiksi viittausta vapaa-ajattelun historiaan tai jopa antiklerikalismiin, joka antoi innoituksen Euroopan valistukselle, vallankumouksille, älymystölle ja politiikalle? Miksi emme mainitsisi yhtä hyvin merkittäviä henkilöitä? Minulle Eurooppa on yhtä kuin Aristoteles, Erasmus Rotterdamilainen, Mozart, Marx tai Freud. Aiommeko me tyrkyttää heitä kansalaisillemme? Antakaamme kansalaisille vapaus tehdä moniarvoiset valinnat tulevan elämänsä ja uransa suhteen. Pikemminkin tämä moniarvoisuus lienee Euroopan todellinen luonne.

Onesta (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Ilmestyskirjassa pedon luku on 666. Meidän perustuslakiluonnoksessamme se on sen sijaan 473 eli IV-7 artiklan 3 kohta. Kyseessä on tarkistuslauseke tai pikemminkin jatkuvuuslauseke, koska tästä lähin pilkunkin muuttaminen edellyttää kaksinkertaista yksimielisyyttä hallitustenvälisessä konferenssissa ja ratifioinnin yhteydessä. Toisin sanoen kyseessä on kiveen hakattu mahdottomuus. Korostaisin sitä paitsi, ettei tästä artiklasta ole päästy yksimielisyyteen, koska viimeisten päivien kiireen vuoksi siitä ei ehditty keskustella kunnolla valmistelukunnan täysistunnossa.
Onko tämä valmistelukunnan laatima sopimusteksti muuten perussopimus vai perustuslaki? Perussopimusta voidaan muuttaa sopimuspuolten yksimielisellä päätöksellä. Perustuslakia voidaan muuttaa määräenemmistöllä tai kaksinkertaisella enemmistöllä, mutta siihen ei koskaan vaadita yksimielisyyttä.
Jos tarkoituksena on laatia perustuslaki, tekstiä on siis todellakin muutettava. Edistyksen sujuvoittamiseksi tarvitaan uutta lauseketta, joka voisi olla esimerkiksi jonkinlainen valtuutuslauseke (ns. passerelle-lauseke), joita perustuslakiluonnoksessamme on jo useita. Vaikka itse mietintö onkin tältä osin äärimmäisen hatara, esittelijämmekin toteavat, että jos asioita ei voida ikinä muuttaa, koko rakennelma saattaa romahtaa. Meillä ei ole mitään oikeutta määrätä muiden tulevaisuudesta. Kyseistä IV-7 artiklan 3 kohtaa on siis muutettava.

Farage (EDD).
Arvoisa puhemies, tämä perustuslaki ei ilmennä tavallisten kansalaisten ajatuksia, toiveita ja päämääriä. Siitä ei ole mitään hyötyä työllisyyden eikä talouskasvun kannalta, ja se vain lisää demokratiavajetta entisestään. Hallitsijoiden ja hallittujen välinen kuilu on nyt ammottava rotko.
Niiden, jotka haluavat väkisin määrätä tämän perustuslain Euroopan kansoille, olisi pysähdyttävä hetkeksi ajattelemaan. Jos jäsenvaltioiden hallitukset aikovat hyväksyä tämän perustuslain kuulematta kansalaisia, perustuslaillisia oikeuksia loukataan puistattavalla tavalla. Se on lisäksi hyvin vaarallinen menettelytapa, sillä kun kansalaiset tajuavat, etteivät he yleisissä vaaleissa äänestämällä voi muuttaa mitään - koska kaikki valta on annettu muualle - mitä heille jää? Ainoaksi keinoksi heille jää kansalaistottelemattomuus, joka voi nopeasti paheta kansalaislevottomuudeksi.
Jokaisessa jäsenvaltiossa on järjestettävä vapaa ja oikeudenmukainen kansanäänestys. Muussa tapauksessa vallalle pääsee se sama kansalliskiihko, joka EU:n nimenomaan oli tarkoitus saada loppumaan.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, aivan ensiksi haluaisin kiittää kahta esittelijää, jäsen Gil-Roblesia ja jäsen Tsatsosia erinomaisesti selvitystyöstä ja valmistelukunnan toimintaa käsittelevästä mietinnöstä. Tunnen olevani kiitoksen velkaa myös puheenjohtajavaltio Italialle, jonka lähestymistapa on ollut rakentava, ja komission jäsenelle Barnierille, joka yhdessä komission jäsenen Vitorinon kanssa osallistui valmistelukunnan toimintaan tärkeällä tavalla.
Mielestäni se työ, jota olen parlamentin puolesta tehnyt valmistelukunnassa, on tärkein yksittäinen työsuoritukseni kaksikymmenvuotisella urallani Euroopan parlamentissa. Laatiessamme kahdenkymmenenviiden ja pian ehkäpä kolmenkymmenen eurooppalaisen jäsenvaltion perustuslakia rakennamme yhteistä historiaamme merkittävällä tavalla. Euroopan väkivaltaisen menneisyyden taustaa vasten on entistäkin selvempää, että kyseessä on hyvin suuri askel oikeaan suuntaan. Tämän askelen olisi taattava rauha ja kehitys nykyisille ja tuleville sukupolville.
Tarkoittaako tämä sitten sitä, että työ on saatu päätökseen? Ei tarkoita: ihmiskätten työ ei ole koskaan täydellistä. Voimme kuitenkin varmasti todeta, että valmistelukunta on tehnyt enemmän kuin vain saattanut Maastrichtin, Amsterdamin ja Nizzan sopimusten muutokset yksiin kansiin. Tästä syystä valmistelukuntamenettely olisi säilytettävä myös tulevaisuudessa. Tiedämme nyt, että valmistelukunta saa aikaan huomattavasti enemmän kuin tavanomainen hallitustenvälinen konferenssi.
Mainitsen viisi myönteistä näkökohtaa: Euroopan unionin perusoikeuskirja on sisällytetty perustuslakiin, johon sisältyy myös asianmukainen syrjintäkieltolauseke. Unionin perustuslailliset vaatimukset ja arvot oikeusyhteisönä on vahvistettu tehokkaasti. Neuvoston, komission ja parlamentin välisissä suhteissa avoimuudelle ja demokraattisille menettelyille on nyt annettu etusija, ja parlamentille on myönnetty asianmukaiset toimivaltuudet yhteispäätösmenettelyllä annettavassa lainsäädännössä, jossa enemmistöpäätöksistä on tullut yleinen käytäntö. Lainsäädäntöjärjestelmästä on tullut kaiken kaikkiaan koko lailla yksinkertaisempi ja avoimempi. Neuvostokin toimii nyt avoimemmin, minkä ansiosta se on nähdäkseni alkanut muistuttaa kansanedustuslaitoksen ylähuonetta. Toissijaisuusperiaate pääsee vaikuttamaan selvästi tehokkaammin, kun jäsenvaltioiden kansanedustuslaitoksille ja myös alueparlamenteille annetaan oma tehtävänsä Euroopan päätöksentekoprosessissa. Tämän ansiosta unioni voi toimia paljon lähempänä Euroopan kansalaisia. 
Kuten jo totesin, tulos on hyvä mutta ei täydellinen. Puutteista mainitsisin sen, ettei päätöksiä ulkopolitiikasta, kauppasopimuksista ja rahoitusnäkymistä voida tehdä määräenemmistöllä. Lisäksi minusta kullakin jäsenvaltiolla olisi oltava myös tulevaisuudessa oma jäsenensä komissiossa. Nämä puutteet eivät kuitenkaan ole niin vakavia, etteikö asiakirjasta voitaisi iloita. Vilpitön toiveeni on, että hallitusten päämiehet pääsevät tästä perustuslaista sopuun ennen joulua, niin että voimme hyödyntää tätä asiakirjaa Euroopan parlamentin vaaleissa ja voimme sisällyttää siihen ne myönteiset arviot, joita se Euroopan kansalaisilta saa.
Puhemies.
Jäsen Maij-Weggen, aloititte puheenvuoronne kiittämällä kaikkia osallistumisesta valmistelukunnan työskentelyyn. Minä haluaisin nyt kiittää teitä osallistumisestanne tämän parlamentin työskentelyyn. Käsittääkseni tämä oli viimeinen puheenvuoro, jonka käytätte tässä parlamentissa. Annamme tunnustusta monivuotiselle työllenne Euroopan parlamentin jäsenenä.
Carnero González (PSE).
Arvoisa puhemies, perustuslakiluonnos on hyväksi koko unionille ja jokaiselle sen kansalaiselle. Se hyödyttää kansalaisia, koska se antaa unionille paremmat valmiudet täyttää kansalaisten toiveet aiempaa demokraattisemmin. Näin unioni saa myös lisää legitiimiyttä.
Valmistelukunta oli menestys. Avoimesti toimien se varmisti perustuslakiluonnokselle yksimielisen kannatuksen sekä loi komission, Euroopan parlamentin, jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten ja hallitusten välille vakaan tasapainon, joka vie Euroopan unionia kiistatta eteenpäin.
Meneillään on perustuslain antamiseen johtava prosessi, johon hallitustenvälinen konferenssi välttämättä kuuluu yhtenä osana. Tämä konferenssi ei saa vesittää eikä heikentää perustuslakiluonnoksessa saavutettua perustavaa edistystä, johon kuuluvat oikeudellisesti sitova perusoikeuskirja, lainsäädäntömenettelyn yleistäminen, määräenemmistöpäätösten soveltamisalan laajentaminen, selkeästi hyödyllisten institutionaalisten virkojen - kuten ulkoministerin viran - perustaminen, oikeus- ja sisäasioissa tehtävän yhteistyön edistäminen ja tietenkin valmistelukunnan käyttäminen keskeisenä menetelmänä tulevissakin perustuslakiuudistuksissa.
Olisimme toivoneet enemmän edistystä. Esimerkiksi määräenemmistöpäätösten soveltamisalaa olisi pitänyt laajentaa enemmän ja lainsäädäntömenettelystä olisi pitänyt tehdä poikkeukseton. Talous- ja sosiaalihallintoa olisi pitänyt lujittaa sekä perustuslain ratifiointi- ja tarkistusmenettelyjä joustavoittaa. Kaikki tämä voidaan kuitenkin saada aikaan perustuslain tulevan kehittämisen yhteydessä vahvasti eurooppalaismielisten voimien yhteistyön pohjalta.
Jotta hallitustenvälinen konferenssi onnistuisi, sen on myös löydettävä ratkaisut avoimeksi jääneisiin kysymyksiin. Yhtenä esimerkkinä tästä on sellaisen toimielinten välisen tasapainon saavuttaminen, jossa kaikki jäsenvaltiot olisivat asianmukaisesti edustettuina. Kaikkien hallitusten on osaltaan edistettävä tämän tavoitteen saavuttamista samassa sovinnon hengessä, joka vallitsi valmistelukunnassa ja joka lujitti sen yksimielisyyttä samoin kuin koko perustuslakiluonnoksen saamaa yksimielistä kannatusta.
Hallitusten, komission, jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten ja meidän Euroopan parlamentissa on lähetettävä kansalaisille myönteinen viesti, jotta he antaisivat tukensa tälle perustuslaille mahdollisuuksien mukaan kansanäänestyksessä. Juuri tämä viesti tästä mietinnöstä epäilemättä välittyy, ja siksi kiitämme esittelijöitä tästä mietinnöstä sekä annamme heille ja mietinnölle tukemme.
Stevenson (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Luvallanne haluaisin kiinnittää parlamentin huomion siihen, että lehterillä istuu Chilen kristillisdemokraattisen puolueen puheenjohtaja, senaattori Adolfo Zaldívar. Kuten tiedätte, yhteisö on tehnyt Chilen kanssa yhden kauaskantoisimmista kauppaa koskevista assosiaatiosopimuksistaan, ja meidän olisi toivotettava senaattori Zaldívar tavanomaiseen tapaamme tervetulleeksi.
Puhemies.
Senaattori on erittäin tervetullut parlamenttiin.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ehdotettu Euroopan perustuslaki vie Euroopan rakentamista kiistatta eteenpäin, ja tältä osin yhdyn täysin Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmää edustavan kollegani jäsen Andrew Duffin arvioon. Me Kataloniaa edustavat Convergencia i Unió -puolueen jäsenet äänestämme kuitenkin tyhjää.
Syy tähän on se, ettei meidän ja käsittääkseni myös monien muiden Euroopan kansalaisten näkökulmasta ratkaisevaa seikkaa ole otettu huomioon niin kattavasti kuin pyysimme. Euroopan kansoja, joita voidaan pitää valtiottomina tai jotka samastavat itsensä omintakeisiin alueisiin, joilla on vahva identiteetti, ei ole sisällytetty tekstiin toivomallamme tavalla.
Toki perustuslakiluonnokseen sisältyy joitakin mielestämme päteviä periaatteita, mutta siinä ei anneta vaatimiamme takeita täyttä lainsäädäntävaltaa käyttävien alueiden ottamisesta mukaan Euroopan toimielinten toimintaan. Siinä ei myöskään anneta takeita näiden alueiden oikeudesta nostaa kanne yhteisöjen tuomioistuimessa eikä varmisteta jäsenvaltioiden virallisten kielten sisällyttämistä unionin kielijärjestelmään. Tämä tarkoittaa sitä, että katalaanin kaltainen kieli - joka laajentuneessa unionissa on kahdeksanneksi levinnein kieli - jää nyt ja tulevaisuudessa ilman unionin virallista tunnustusta, eikä tämän tunnustuksen saamisesta ole mitään takeita.
Vaadin, että tämän perustuslain myönteiset näkökohdat tunnustetaan ja että siihen sisällytetään periaatteet, jotka liittyvät kulttuuriseen ja kielelliseen monimuotoisuuteen, ja alueita koskeva toissijaisuusperiaate. Näitä periaatteita pidämme tärkeinä. Vaadimme myös, että alueiden komitean toimivaltaa laajennettaisiin jonkin verran. Edellä mainitsemistani syistä annamme lopullisen äänemme kuitenkin vasta hallitustenvälisen konferenssin tuloksista.

Seppänen (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, perustuslailla nykyinen Euroopan unioni lakkautetaan ja sen tilalle perustetaan uusi, joka perustuslain mukaan ilmentää kansalaisten ja valtioiden tahtoa. Tiedämme, miten saadaan selville valtioiden tahto. Sitä edustavat hallitukset ja kansalliset parlamentit. Kansalaisten tahto ei ole aina sama kuin valtion tahto, eikä sen selvittämiseksi ole muuta vaihtoehtoa kuin kansanäänestys. Reiluinta olisi järjestää se jokaisessa jäsenvaltiossa erikseen mutta samana päivänä.
Jos kansanäänestyksen kohteena olisi valmistelukunnan perustuslakiluonnos ilman muutoksia, minä äänestäisin sitä vastaan ja kehottaisin muitakin äänestämään niin. Perusteena on se, että valmistelukunta työskenteli epädemokraattisesti. Siinä oli puheenjohtajiston eli politbyroon diktatuuri, eikä valmistelukunnassa äänestetty jäsenten tekemistä yli kuudesta tuhannesta muutosesityksestä tai lopputuloksesta.
Valmistelukunta toteutti vallan uusjakoa isojen maiden hyväksi ja unionia militarisoitiin. Jäsenvaltiot menettävät oikeuden pysyvään äänivaltaiseen komission jäseneen, eivätkä voi vastedes valita itse omaa komission jäsentään. Kaikkien komission jäsenehdokkaiden on oltava Eurooppa-asiaan sitoutuneita, mutta mikä on tämä Eurooppa-asia? Se on federalismin asia. EU:sta tehdään liittovaltiota, ja valmistelukunta jopa hyväksyi vastoin Thessalonikin huippukokouksen toimeksiantoa perustuslakiin viimeisenä yönä liittovaltion symbolit lippuineen, kansallislauluineen ja kansallispäivineen.
Perustuslailla EU militarisoidaan. Sitä on uusi sotilaallinen rakenneyhteistyö ja perustuslakiin liitettävä julistus, joilla jäsenvaltiot antavat toinen toisilleen kollektiiviset turvatakuut. Suomen armeijan komentaja sanoi, että julistuksen hyväksyminen veisi Suomen Natoon, ja sitä ei kansamme hyväksy. Nämä ovat perusteet sanoa ei tällaiselle perustuslaille.

Jonckheer (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, täytyy sanoa, että olette oikeassa. Pahoittelen sitä, että Euroopan parlamentin mietinnöstä välittyvä poliittinen viesti on niin heikko. Luonnos perustuslailliseksi sopimukseksi on koko lailla Nizzan sopimusta parempi, mutta sen vakavat puutteet on myös tuotava esiin. Jos hallitustenvälinen konferenssi ei korjaa niitä, ne haittaavat merkittävästi 27 jäsenvaltion unionin hallinnointia ja tulevaa kehitystä. Ongelmallisia ovat ennen kaikkea yksimielisyysvaatimuksen säilyttäminen päätettäessä keskeisistä aiheista sekä perussopimusten tuleva tarkistusmenettely. 
Kun otetaan huomioon, että joidenkin jäsenvaltioiden hallitukset ovat ilmoittaneet haluavansa neuvotella uudelleen joistakin perussopimuksen artikloista, voidaan sanoa, että Euroopan komissio osoitti hallitustenvälisen konferenssin alla poliittista viisautta korostaessaan erinomaisessa lausunnossaan luonnoksen puutteita ja parantamistarvetta. Komissio lähettämä poliittinen viesti on oikea, kun taas parlamentin viesti on väärä. Tämän vuoksi äänestän Euroopan parlamentin mietintöä vastaan toisin kuin useimmat kollegani.

Almeida Garrett (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, valmistelukunnan laatima perustuslakiluonnos on sen vastaus Laekenissa esitettyihin kysymyksiin. Me kaikki tiedämme, että nämä vastukset ovat laadukkaita ja kunnianhimoisia, ja osaamme arvostaa niitä. Nämä vastaukset eivät ole hajanaisia vaan osa erittäin realistista kokonaisuutta, joka on varsin käytännönläheinen ja joka ennakoi Euroopalle vastuullista ja haastavaa tulevaisuutta.
Esitetty luonnos ei perustu lyhytnäköisiin eikä kokeileviin ajatuksiin. Perustuslaillisena tekstinä sen tavoitteena on pysyvyys. Koska se on kuitenkin ihmisten aikaansaannos, se ei ole täydellinen eikä lopullinen. Sitä voidaan ja pitääkin viimeistellä, kunhan perustasapaino säilyy. Tältä osin Gil-Roblesin ja Tsatsosin mietintö on hyvin selkeä. Hallitustenvälinen konferenssi voi ja sen pitääkin vahvistaa perustuslakitekstin johdonmukaisuutta sekä parantaa joitakin sen ehdotuksia. Tältä osin haluaisin todeta kannattavani sitä, mitä esittelijä Gil-Robles sekä perussopimus-, työjärjestys ja toimielinasioiden valiokunnan puheenjohtaja Napolitano aiemmin totesivat komission kokoonpanoa ja toimintaa koskevan kaksiportaisen järjestelmän ongelmista. En kannata tätä järjestelmää, koska se on mielestäni tehoton.
Hetki sitten komission jäsen Michel Barnier puhui meille menneisyyden ihannoinnista ja varoitti, ettei sen pitäisi ohjailla politiikkaa. Minusta hallitusten päämiehille tuskin voisi antaa parempaa neuvoa, koska heidän tehtävänään on hyväksyä perustuslaki seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa, ja nyt käsillä oleva prosessi ei todellakaan vastaa aiempia perussopimusten tarkistuksia. Valmistelukunta oli muutakin kuin vain edeltäjiensä kaltainen valmisteleva elin. Valmistelukunnassa saavutettiin poliittisesti erittäin merkittävä tasapaino ja yksimielisyys, ja nämä saavutukset olisi säilytettävä. Hallitusten päämiesten velvollisuutena on siis tehdä hyvästä vieläkin parempi, ja tämän vuoksi heidän vastuunsa on selvästi suurempi.

Leinen (PSE).
Arvoisa puhemies, valmistelukunnassa oli edustajia kaikista parlamenteista, kaikista hallituksista ja komissiosta. Hallitustenvälisessä konferenssissa on edustajia ainoastaan kaikista hallituksista. On varsin selvää, että meneillään olevassa Euroopan perustuslain antamiseen johtavassa historiallisessa prosessissa suurinta demokraattista legitiimiyttä ei enää nauti hallitustenvälinen konferenssi vaan valmistelukunta. Tämän vuoksi näkisin täysin mahdottomana, että hallitustenvälinen konferenssi romuttaisi tekstin poliittisen sisällön ja näin ollen poliittiset kompromissit, joihin valmistelukunnassa päästiin.
Kysymys siitä, pitäisikö hallitustenvälisen konferenssin mennä muuttamaan valmistelukunnan aikaansaannoksia, on myös Euroopan unionin hallitusten ja parlamenttien välinen valtakysymys. Vaikka monet ovat tietoisia tästä, harvat uskaltavat lausua sitä julki - jäsen Voggenhuber tosin teki niin suureen ääneen. On tehtävä täysin selväksi, että kaikki valmistelukunnan laatimiin teksteihin tehtävät muutokset ovat epäluottamuslause parlamenteille, joiden edustajat muodostivat valmistelukunnan enemmistön. Tämä vaikuttaisi taatusti ratifiointiin, tapahtuipa se sitten parlamenteissa tai kansanäänestyksellä, ja näin ollen myös siihen, miten kansalaiset ottavat perustuslain vastaan.
Arvoisa komission jäsen Barnier, valmistelukunnassa te omaksuitte aina varsin edistyksellisen kannan. Teimme paljon yhteistyötä, ja teimme sen hyvin, mutta nyt olen pettynyt komissioon, joka useimpien parlamenttien kannan sijasta antaa myöden joillekin hallituksille, jotka eivät halua mitään muutoksia valmistelukunnan laatimaan luonnokseen. Minusta tämä on osoitus siitä, ettei komissio ole tehtäviensä tasalla. En myöskään tiedä, mitä myönteisiä tuloksia hallitustenvälisestä konferenssista on lupa odottaa. Voimme vain kuvitella, millaista tinkimistä ja huutokauppaa siitä jälleen kerran tulee, ja itse asiassa asiat voivat ainoastaan kääntyä huonompaan päin. En suhtaudu tähän kaikkeen kovinkaan luottavaisesti. 
Lopuksi toteaisin, että jäsen Dimitrakopoulos ja minä olimme yhdessä esittelijöinä Nizzassa, kun parlamentti vaati paljon ja sai vähän. Gil-Roblesin ja Tsatsosin mietinnössä me nyt vaadimme vähän ja toivomme saavamme paljon, ja tällä tarkoitan sitä, että toivomme, ettei hallitustenvälinen konferenssi muuta mitään, ja se olisi paljon. Kiitän jäsen Gil-Roblesia ja jäsen Tsatsosia siitä, että he ovat laatineet mietintönsä niin selkein sanakääntein tänä historiallisena ajankohtana!
Procacci (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa puheenjohtaja Antonione, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin lausua kiitokseni käsiteltävänämme olevasta mietinnöstä ja todeta kannattavani sitä täysin. Meistä olisi tietenkin ollut parempi, jos valmistelukunnan ehdottamassa tekstissä yhdentymisprosessia olisi käsitelty edistyksellisemmin, mutta ymmärrämme, että saavutettu kompromissi on ainoa mahdollinen, ja juuri tämä meidän on myönnettävä yhtyessämme toteamukseen, jonka puheenjohtaja Giscard d'Estaing esitti valmistelukunnan työn avatessaan ja jonka mukaan yhtenäisyytemme on olemassaolomme syy.
Luulen, että hallitustenvälisten konferenssin on muutamia vähäisiä näkökohtia lukuun ottamatta vaikeaa muuttaa tekstiä, jolla on tukenaan näin laaja kannatus. On kuitenkin yksi mutta tärkeä asia, jossa meidän on painostettava hallitustenvälistä konferenssia, ja tämä on perustuslaillisen sopimuksen tarkistusmenettely. Jos jokainen yksittäinen perustuslain muutos edellyttää 25:n tai 27:n - tai tulevaisuudessa vielä useamman - jäsenvaltion yksimielisyyttä, vaarana on, että tämä suuri askel Euroopan historiassa viime kädessä rajoittaa Euroopan tulevaisuutta ja tekee sille asetetut toiveet tyhjiksi.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, eurooppalaismielisenä katalonialaisena minun pitäisi olla syvästi pettynyt tähän perustuslakiluonnokseen. Skotlantilaisen kollegani, jäsen Neil MacCormickin ponnisteluista huolimatta me, joita näissä ympyröissä nimitetään alueiden kannattajiksi, emme onnistuneet saamaan vaatimuksiamme läpi. Ne olivat esimerkillisen maltillisia: halusimme osallistua eurooppalaisten toimielinten toimintaan lainsäädännössä asetettujen toimivaltuuksiemme rajoissa, halusimme kanneoikeuden eurooppalaisissa tuomioistuimissa näiden valtuuksien puolustamiseksi, halusimme kielellisten oikeuksien tasa-arvoa ja mahdollisuutta sisäiseen laajentumiseen. Valmistelukunta sen sijaan pitäytyi suurelta osin Westfalenin rauhansopimuksen periaatteisiin ja kansallisvaltiokäsitteeseen perustuvassa ajattelussa.
Eurooppalaismielisenä ja katalonialaisena minun pitäisi olla syvästi pettynyt, mutta minä en ole. Tämä johtuu siitä, että maanmieheni Salsesista Guadamariin ja Fragasta Maóon ovat jo tehneet ainoan oikean päätelmän: meidän on perustettava uudelleen Katalonian valtio, jotta voimme osallistua täysipainoisesti unionin toimintaan. Hyvät kollegat, vakuutan teille, ettei laajentuminen pysähdy Balkanille. Eräänä päivänä, joka voi koittaa piankin, vapautensa ja omanarvontuntonsa takaisin saanut kotimaani kolkuttaa unionin portilla, ettekä te voi kieltäytyä avaamasta sitä. Kuten tiedätte, Katalonia on ollut osa Eurooppaa jo Kaarle Suuren ajoista lähtien.

Abitbol (EDD).
Arvoisa puhemies, mielestäni Euroopassa vallitsee todellinen luottamuskriisi. Siitä ovat osoituksina ruotsalaisten suuren enemmistön jyrkkä ei eurolle, komission jäsenen Lamyn kirvelevä tappio Cancúnissa sekä Brysselin komission ja Ranskan jokseenkin naurettava kädenvääntö vakaus- ja kasvusopimuksesta sekä Alstomin tapauksesta. Kaiken huipuksi tulee tämä perustuslakiluonnos, joka nyt annetaan jäsenvaltioiden käsiteltäväksi.
Itse en liiemmälti ottaisi kantaa sen enempää parlamentin, komission kuin jäsenvaltioidenkaan valintojen puolesta, koska minusta ongelma ei ole eurooppalaisten toimielinten vaan niiden ja Euroopan kansalaisten välinen. Tämän vuoksi pidän olennaisena, että tästä perustuslakiluonnoksesta järjestetään kansanäänestys kaikissa Euroopan maissa samaan aikaan Euroopan parlamentin vaalien kanssa, ja pahoittelen sitä, ettei jäsen Tsatsosin mietinnössä tuoda tätä selkeämmin esiin.
Kehotan teitä pohtimaan tarkoin edessämme olevia valintoja. Jos haluamme perustuslain, kansanäänestystä tarvitaan. Jos kansanäänestystä ei pidetä, kyseessä ei ole perustuslaki.

Rack (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, aloitan samalla tavoin kuin monet aiemmista puhujista ja kiitän esittelijöitä. Jäsen Gil-Robles ja jäsen Tsatsos ovat tehneet hyvää työtä, ja näin ollen meidän olisikin tuettava heidän perimmäistä viestiään, eli sitä, että valmistelukunnassa saavutettua yhtenäistä kantaa ei pitäisi uudelleen repiä auki.
Valmistelukunnan työskentelyssä oli kuitenkin yksi ala, jolla yksimielisyyden tavoittelusta luovuttiin ja jolla puheenjohtajiston "muita tasa-arvoisemmat" jäsenet häikäilemättä ajoivat omat ja Euroopan "isojen poikien" edut läpi. Tarkoitan komission kokoonpanoa. Tulos on sellainen, jota EU:n pienet ja keskikokoiset valtiot eivät voi hyväksyä. Komissio, jossa kaikki jäsenvaltiot eivät olisi aina täysivaltaisesti ja tasapuolisesti edustettuina, menettäisi poliittisen legitiimiyden, joka on taannut kaikkien aiempien komissioiden täysipainoisen toiminnan Euroopan unionissa. Komissiosta saattaisi hyvinkin tulla tehokkaampi, vaikka se koostuisikin yksinomaan teknokraateista. Näin neuvosto ei enää olisi osa nykyistä tasapainoa, ja se alkaisi saada yksinvaltaisia piirteitä. Näin ei voi tapahtua; tämän ei saa antaa tapahtua.
Ei ainoastaan pienten ja keskikokoisten jäsenvaltioiden vaan kaikkien eurooppalaisten etujen tähden on tärkeää, että hallitustenvälinen konferenssi antaa toisenlaisen vastauksen tähän asiaan, johon valmistelukunnan puheenjohtajisto ei enää yrittänytkään löytää yksimielistä ratkaisua. Kaikkien eurooppalaisten etujen tähden tarvitsemme myös tulevaisuudessa edustuksellisen ja täysipainoisen komission, jossa on yksi jäsen kustakin maasta, jolla on poliittista painoarvoa ja joka antaa aivan kaikille EU:n kansalaiselle aidon tunteen tasapuolisesta edustuksesta kaikissa Euroopan toimielimissä. Tämä hallitustenvälisen konferenssin on varmistettava, eikä sen juuri muuta pitäisi tehdäkään.

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, vuodesta 2004 tulee Euroopan perustuslain vuosi. Alkuvaiheen epäilyksistä huolimatta valmistelukunta onnistui pääsemään hienoon kompromissiin. Toki perustuslakiin tulee kohtia, joiden me täällä parlamentissa olisimme halunneet olevan toisin. Tulos ansaitsee kuitenkin tukemme. Aivan ensiksi haluaisin tuoda esiin hämmästykseni siitä, että jotkut, kuten Alankomaiden hallitus, puolustavat Jumalan - kristinuskon - mainitsemista Euroopan perustuslaissa. Jos näin tehtäisiin, mitä kävisi valtion ja uskonnon erottamiselle, johon moderni demokratiamme - yhdentynyt Eurooppamme - perustuu? Eikö Jumala ole lain yläpuolella? Miten liberaalit hallituspuolueet voivat kannattaa tätä?
Toiseksi esitimme päätöslauselmassa, että kaikkien jäsenvaltioiden olisi järjestettävä kansanäänestys perustuslaista samana päivänä Euroopan parlamentin vaalien kanssa, mikäli niiden perustuslaki sen sallii. Itse kannatan kansanäänestystä vahvasti. Mielestäni tärkeää päätöstä Euroopan perustuslaista ei voida jättää yksistään hallitusten päämiesten käsiin. Tällainen kansanäänestys todennäköisesti järjestetään kotimaassani Alankomaissa, ja tämä tekee minut iloiseksi ennen kaikkea sen tähden, että äskettäisten tutkimusten mukaan yli 80 prosenttia Alankomaiden kansalaisista aikoo äänestää. Valitettavasti Alankomaiden hallituksen mielipide kansanäänestyksestä näyttää olevan pahoin jakautunut, eikä sillä ole selkeää näkemystä Eurooppa-politiikasta.
Tämä ei auta kansalaisiamme yhtään vaan päinvastoin vieraannuttaa heitä. Euroopan unioni saa liian vähän aikaan, se ei ole riittävän avoin, sen on torjuttava demokratiavajetta ja toisinaan se puuttuu asioihin, jotka olisi parempi hoitaa lähempänä kansalaista. Juuri näitä puutteita pyrimme parantamaan tällä perustuslailla, joka antaa Euroopan unionille lisää tehokkuutta ja demokraattisuutta ja joka lisäksi antaa EU:lle sosiaalisen ja poliittisen ulottuvuuden. Tämän vuoksi me kehotamme kansalaisiamme antamaan tukensa sille kansanäänestyksessä.
Lopuksi kehotan hallitusten päämiehiä ja tosiaankin myös Alankomaiden pääministeriä karttamaan salaisia selvityksiä perustuslaista. Perusarvoja, perustavia sosiaalisia arvoja ja demokratian lujittamista on puolustettava eikä heikennettävä muka kansallisten etujen nimissä. Tämä veisi meidät takaisin Nizzan kirottuun kabinettiin, jossa hallitukset saivat aikaan melko merkityksettömän lopputuloksen. Haluan kiittää kumpaakin esittelijää. Annetaan Eurooppa takaisin kansalaisille.

Bodrato (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, esitän kaksi huomautusta jäsen Gil-Robles Gil-Delgadon ja jäsen Tsatsosin mietinnöstä, joka ilmentää tämän parlamentin toiveita mutta myös sen pelkoja.
Ensimmäinen huomautukseni koskee Euroopan identiteettiä. Lainaan suuren liberalistin sanoja: "Miksi emme voi olla kutsumatta itseämme kristityiksi." Viittaus kristillisiin juuriin saattaisi lujittaa politiikan maallista luonnetta, politiikan, jota edelleen horjuttavat välinpitämättömyys ja vallanhimo. Silti Euroopan yhdistämiseen tähtäävät vaatimuksemme eivät saa johtaa sen jakautumiseen. Olen nimittäin vakuuttunut siitä, että perustuslakiin sisältyvät viittaukset ihmiseen ja rauhaan, vapauteen ja demokratiaan, ihmisoikeuksiin ja moniarvoisuuteen ilmentävät kristillisiä ja demokraattisia arvoja, jotka innoittivat Euroopan yhteisön perustajia.
Toinen huomautukseni koskee tulevia mahdollisuuksia tarkistaa kompromissia, jota hallitustenvälinen konferenssi saattaa kyetä parantamaan joutumatta silti aloittamaan uudelleen keskustelua valmistelukunnan ehdottamasta toimielinten tasapainosta.
Mietinnössä arvostellaan sitä, että perustuslain tarkistaminen edellyttää valtioiden yksimielisyyttä nyt ja myös tulevaisuudessa. Mielestäni komission mielipidettä, jonka täällä ilmaisi komission jäsen Barnier, olisi tuettava. Toisin sanoen hallitustenvälisen konferenssin olisi tasoitettava tietä nykyistä joustavammalle tarkistusmenettelylle, johon ei sisältyisi veto-oikeutta ainakaan perussopimuksen vähemmän tärkeiden määräysten kohdalla.

Berès (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kaikki ottavat kantaa, ja neuvottelut ovat menossa solmuun. Nyt meillä on kaksi ratkaisua: joko emme muuta mitään tai sitten muutamme kaiken. Koska neuvottelut saatetaan aloittaa uudelleen, kaikki haluavat parantaa kaikkea mutta saattavatkin pilata kaiken. Ymmärrän, että tässä roolileikissä myös jotkut parlamentin jäsenet ovat valmiita vetoamaan Jumalaan saadakseen läpi lisää muita aiheita koskevia myönnytyksiä. Annan heidän tehdä omat johtopäätöksensä enkä asetu tukemaan tätä tapaa maallisen elämämme järjestämiseksi.
Jokainen saapuu tänne mukanaan muutoksia 10 prosenttiin ehdotuksista. Minäkin haluaisin muuttaa 10 prosenttia. Haluaisin lisätä määräenemmistöäänestyksiä sosiaali- ja verotusalalla, koska se olisi ainoa keino päästä eroon veroparatiiseista ja polkumyynnistä. Haluaisin myös talouspolitiikan todellista koordinointia ja määräenemmistöpäätöksiä ulkopolitiikkaan. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, ehkäpä on kuitenkin toinenkin tapa käydä näitä neuvotteluja, ja ehdotan, että kokeilette sitä. Mistä me pidämme ehdottomasti kiinni? Mistä emme ole valmiita luopumaan? Omalta osaltani mainitsisin viisi näkökohtaa.
Ensiksikin minusta on välttämätöntä, että tehostettuun yhteistyöhön ryhtyvillä mailla säilyy mahdollisuus käyttää valtuutuslauseketta. Vaikka kyseessä on tekninen näkökohta, sillä on oma merkityksensä.
Toinen on perusoikeuskirjan asema. Se voisi olla nähdäkseni parempikin, vaikkakaan ei paljon, joten se on parempi jättää sikseen.
Kolmas on kysymys Jumalasta. Jumala jäi perustuslain soveltamisalan ulkopuolelle. Toisin kuin jäsen Elmar Brok, toivon, että Jumala pysyy omalla paikallaan, toisin sanoen perustuslain ulkopuolella.
Neljäs näkökohta on julkisten palvelujen oikeusperusta. Kysymys on olennainen, ja toivon, ettei asiassa anneta tuumaakaan periksi.
Viimeiseksi huomauttaisin hintavakaudesta. Euroopan keskuspankki näyttää jälleen kerran ryhtynen ajamaan sitä väkisin läpi. Minusta vaikuttaa siltä, että unionin tavoitteita koskevan 3 artiklan osalta on päästy miltei täydelliseen yksimielisyyteen. Näin ollen ehdotan, että Jumala ja hintavakaus jätetään tämän asian ulkopuolelle. Toivotan teille onnea. 
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, jos te haluatte onnistua, neuvon teitä avoimuuteen. Julkistamalla eri tahojen tekemät ehdotukset saatte kansalaisilta vankemman tuen kuin valtionpäämiesten ja hallitusten päämiesten välisillä vähäpätöisillä lehmänkaupoilla.

Schleicher (PPE-DE).
Vuodesta 1957 itsenäisten eurooppalaisten kansallisvaltioiden yhteistyötavat ovat kehittyneet käänteentekevällä tavalla. Aivan kuin maan vetovoima houkuttelee kaikkea puoleensa, samoin kuuden valtion rohkeus on johtanut yhteistyöprosessiin, joka on laajentunut ja tiivistynyt aivan näihin päiviin asti. Tällä kehitykselle ei näy loppua, vaikka olemmekin alkaneet pohtia, mihin asti Euroopan rajat ulottuvat.
Liike-elämässä pysähtyminen merkitsee taantumista, ja sama pätee vastaavasti myös politiikassa. Onneksi emme jääneet paikoillemme, kun Eurooppa kehittyi poliittisesti viime vuosisadan toisella puoliskolla. Euroopan jälleenyhdistyminen rauhan ja vapauden vallitessa palkitsi kaikki ponnistelumme tuolloin, ja näin tapahtuu edelleenkin. Monista ja monenlaisista talousongelmista huolimatta Euroopalla on edelleen vetovoimaa houkutella muita, ja tästä on tänään sanottu jo monia hienoa sanoja. Perustuslaillisen sopimuksen avulla Euroopan on tarkoitus - itse asiassa se on välttämätöntä - saavuttaa laadullista edistystä, jotta se kykenisi vastaamaan edessä oleviin haasteisiin. Parlamentti arvosteli perustellusti Nizzan kokousta siitä, että nämä pyrkimykset kaatuivat kansalliseen itsekkyyteen. Valmistelukuntaa kuvataan perustellusti "perustuslakia valmistelevaksi", koska sen työ viitoittaa tien eteenpäin myös talousyhteistyön alalla. Tältä pohjalta jäsenvaltioiden hallitukset voivat ja niiden pitää osoittaa hallitustenvälisessä konferenssissa, työskentelevätkö ne kaukonäköisesti vai toistavatko ne yhä edelleen menneisyyden toimintamalleja takertuen kansalliseen itsekkyyteen ja kansallisten etujen suojeluun.
Perustuslaillisen sopimuksen tämänhetkinen teksti viitoittaa tien eteenpäin. Kaikkien siihen tehtävien muutosten olisi oltava parannuksia. Monet meistä ovat huolissaan siitä, että lähestyvästä laajentumisesta ei selviydytä Nizzassa aikaansaaduilla tuloksilla, ja tämän vuoksi - samalla kun haluan kiittää neuvoston puheenjohtajavaltiota sen sanoista - kehotan hallituksia tekemään toimivaltansa asettamissa rajoissa kaikkensa sujuvoittaakseen uuden perustamissopimuksen nopeaa voimaantuloa, jotta hallitusten antaman hyväksynnän ja sopimuksen lopullisen ratifioinnin välinen aika ei veny turhan pitkäksi. Hyvät Euroopan valtionpäämiehet ja hallitusten päämiehet, nyt on teidän tehtävänne päättää, haluatteko viedä Eurooppaa eteenpäin vai asettua sen kehityksen tielle omien itsekkäiden ja kansallismielisten syiden tähden.

Poos (PSE).
Arvoisa puhemies, minua edeltäneiden puhujien tavoin haluaisin kiittää kahta yhteisesittelijäämme mahtavasta yhteenvedosta. Vaikka myönnänkin, että menetelmä on onnistunut ja että nykyiseen perussopimukseen nähden on saavutettu todellista edistystä, haluaisin kohdistaa kritiikkini perustuslakiluonnoksen kolmeen perustavanlaatuiseen puutteeseen, joita jäsen Gil-Roblesin ja jäsen Tsatsosin mietinnön mukaan olisi tarkasteltava perusteellisemmin.
Se, että neuvoston jäsenet valitsevat neuvoston presidentin keskuudestaan, merkitsee odottamatonta hallitustenvälisyyden lujittumista. Euroopan edetessä sen pitäisi itse asiassa heiketä. Tämänkaltainen yksinvaltiaspresidentti, joka ei vastaa toimistaan kellekään, saattaisi heikentää huomattavasti komissiota ja asettaisi kaikkien toimielinten tehtävät kyseenalaiseksi.
Komissio on ottanut vaaran huomioon. Se esittää tiedonannossaan seuraavan sivaltavan tuomion: "Henkilö, joka ei vastaa toiminnastaan millekään parlamentaariselle elimelle, ei voi päästä vaikuttamaan ministerineuvoston toimintaan, jolta edellytetään avoimuutta ja demokraattisuutta." Arvoisa komission jäsen Barnier, teidän on nyt aika toimia.
Toinen perustavanlaatuinen puute, jonka monet ovat maininneet, koskee tulevaa komissiota. Näyttää siltä, että tulevaisuudessa kaikilla komission jäsenillä ei ole yhtäläistä asemaa. Tällainen järjestelmä olisi mutkikas ja sekava sekä mahdoton hallita. Se heikentäisi komission kollegiaalista järjestelmää.
Kolmas ilmeinen puute on valmistelukunnan epäonnistuminen YUTP:n uudistamisessa. Tältä osin valmistelukunnan jäsenet ovat ilmiselvästi pettäneet kansalaiset odotukset. On kiistatonta, että ne jäsenvaltiot, jotka haluavat kieltää Euroopalta oikeuden toteuttaa itsenäistä ulkopolitiikkaa, kohdistivat valmistelukunnan jäseniin äärimmäistä painostusta. Täysin epätyydyttävä nykytila siis jatkuu. Toivoa sopii, että hallitustenvälinen konferenssi uskaltautuu korjaamaan tämän uuteen perustuslakiin sisältyvän ilmeisen puutteen. Vähintään on helpotettava tehostettua yhteistyötä niiden valtioiden välillä, jotka eivät katso olevansa Amerikan yhdysvaltojen talutusnuorassa miltään osin. Irakin tapauksesta on otettava opiksi.

Kirkhope (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tarkistuksessa, jota muutaman muun kanssa esitin tähän mietintöön, vaaditaan vahvistusta unionin kaksoisluonteelle, jossa kansallisvaltiot ovat hallitsevina. Euroopan kansalaisista tuntuu aivan liian usein, ettei näin itse asiassa ole. Heistä tuntuu siltä kuin heidän kansallinen identiteettinsä olisi unohdettu. Tämä tilanne voidaan korjata monellakin tavalla, ja itse olen sitä mieltä, että valmistelukunta olisi voinut ja sen olisi pitänyt mennä tällä alalla pitemmälle. Käytännössä katsoisin kuitenkin, että kansanedustajien ja Euroopan parlamentin jäsenten olisi välttämättä tehostettava yhteistyötään lainsäädännön asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi.
Säädösten kaunisteleminen on ilmiö, jota kaikissa jäsenvaltioissa esiintyy enemmän tai vähemmän. Yhdistyneessä kuningaskunnassa siitä on erityisen paljon vahinkoa esimerkiksi maataloudellemme. Teurastamodirektiivi lähti komissiosta kaksitoistasivuisena asiakirjana, Ranska supisti sen käteväksi seitsemän sivun asiakirjaksi, mutta Yhdistynyt kuningaskunta laajensi sen lukukelvottomaksi 95-sivuiseksi asiakirjaksi. Tästä kaunistelusta on valitettavasti monia muitakin esimerkkejä liiketoiminnan ja teollisuuden alalta.
Miksi sitten säädösten kaunistelu on Yhdistyneessä kuningaskunnassa paljon muita jäsenvaltioita yleisempää? Keskeinen syy tähän on se, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa kansanedustajat eivät osallistu täytäntöönpanomenettelyyn toisin kuin muissa maissa. Belgiassa on Eurooppa-asioita käsittelevä liittovaltion neuvoa-antava komitea, joka koostuu kansanedustajista ja Euroopan parlamentin jäsenistä. Saksan ja Kreikan lainsäädäntäelimissä on vastaavia järjestelyjä. Kun katson taaksepäin aikaan, jolloin toimin Yhdistyneessä kansakunnassa kansanedustajana, tajuan, miten heikot tiedot minulla ja kollegoillani oli Euroopasta tulevista säädöksistä. 
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on pahentanut ongelmaa kaventamalla alahuoneen valtaoikeuksia. Tästä päästään eteenpäin niin, että jäsenvaltioiden kansanedustajista ja Euroopan parlamentin jäsenistä koostuvat sekakomiteat ryhtyvät valvomaan yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa kussakin jäsenvaltiossa. Tämä olisi pieni mutta merkittävä askel oikeaan suuntaan, ja kun jäsenvaltioiden kansanedustuslaitosten ja Euroopan parlamentin välinen yhteistyö tiivistyisi, jäsenvaltioiden kansanedustajat saisivat todelliset mahdollisuudet vaikuttaa unionin toimintaan.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Arvoisa puhemies, Euroopan perustuslaissa on tietenkin järkeä, jos se on tosiaan nimensä veroinen. Samoin järkeä on varmasti kansanäänestyksen järjestämisessä, jota jopa Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän varainhoitaja ja kampanjapäällikkö on vaatinut. Millainen edessämme oleva luonnos sitten on? Takaako tämä valmistelukunnan laatima luonnos meille oikeudenmukaiset ja ennen kaikkea aidosti avoimet päätöksentekorakenteet? Jakaako se toimivallan kiistattomasti? Tehdäänkö riittävän monet päätöksen määräenemmistöllä? Eivätkö hallitukset ajaneet häikäilemättä läpi kantojaan, kuten jäsen Voggenhuber äsken totesi? Ovatko pienet jäsenvaltio hävinneet pelin? Hyvä jäsen Rack, hyötyvätkö siitä ainoastaan muutamat suuret valtiot? Ovatko kansalaiset täysin edustettuina Euroopan parlamentissa? Onko parlamentilla nyt käytännössä oikeus saattaa yksittäinen komission jäsen vastuuseen? Jos me emme sitä voi tehdä, voisivatko sitten edes äänestäjät? Voivatko he valita komission jäsenet suoraan? Pystyvätkö äänestäjät vaikuttamaan suoraan neuvoston päätöksiin? Viime kädessä kysymys on siis siitä, saammeko enemmän suoraa demokratiaa? Arvostetun European Policy Centren johtaja John Palmer ja eri puolueväriä tunnustavat Saksan osavaltioiden pääministerit ovat jo vuosikausia sanoneet, että jos jollakin maalla olisi Euroopan unionin kaltainen rakenne, demokraattisen legitiimiyden puutteen takia sitä ei kelpuutettaisi EU:n jäseneksi.
Korjaako tämä uusi luonnos tämän perustavan puutteen? Eivätkö suuresti arvostamamme Euroopan alueet jää nyt ulkopuolelle? Miten on muutoksenhakukeinojen laita? Pääsemmekö nyt vihdoin lähelle kansalaisia, mihin olemme niin usein vedonneet? Onko luonnos niin selkeä ja ymmärrettävä, että nuoret pääsevät siitä jyvälle ja saavat käsityksen siitä, mitä Eurooppa on? Eihän luonnos johda loputtomaan kinasteluun ja puoluepoliittisiin lehmänkauppoihin? Vahva sosiaalinen markkinatalous on avain Euroopan yhteiskuntarauhaan. Sisältyykö perustuslakiin yhtäkään sen perusedellytyksistä?
Liian moneen näistä kysymyksistä on vastattava kielteisesti. Tämän vuoksi Eurooppaa vakaasti kannattavien, joihin katson myös itse kuuluvani, kannattaa hylätä käsiteltäväksemme annettu teksti. Demokratiaa ei voi missään nimessä olla ilman avoimuutta, ja tälle huiputukselle meidän on sanottava kiitos ei.

Costa, Raffaele (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kiitän esittelijöitä heidän työstään mutta haluan tehdä joitakin alustavia huomautuksia.
Pitkällinen keskustelu käytiin siitä, olisiko kyseiseen tekstiin ja hyväksyttävään tekstiin ollut välttämätöntä, asianmukaista ja perusteltua sisällyttää viittaus kristillisiin arvoihin tai jopa Jumalaan. Mielestäni muodollisten näkökohtien - en olisi pahoillani, jos tekstiin voitaisiin sisällyttää viittaus kristillisiin arvoihin - ja käytettyjen sanamuotojen ohella on tärkeää ottaa huomioon, että syntyneessä ja kehityksen myötä syntyvässä tekstissä kunnioitetaan näitä arvoja. Nähdäkseni teksti ilmentää huomattavaa kunnioitusta kristillisiä arvoja kohtaan: ihmiselämän ja ihmisarvon kunnioitus ovat toden totta keskeisiä näkökohtia, joita valmistelukunnassa on käsitelty laajalti. Minusta on tärkeää korostaa, että varsinaisia sanoja tärkeämpää on se, että tekstissä viitataan historiaamme, eurooppalaiseen elämäntapaan, johon kristilliset arvot ovat tietenkin vaikuttaneet ja johon nämä arvot liitetään.
Valmistelukunnan perustamiseen sekä perustuslain ja uusien perustamissopimusten laadintaan johtaneet vaiheet ovat nähdäkseni olleet hyödyllisiä. En ole pessimisti: päinvastoin katson, että vaikka työ on edennyt hitaasti, se on kaiken kaikkiaan ollut tuloksekasta. Parantamisen varaa on kuitenkin yhä jonkin verran.
Mietin usein sitä, millainen Euroopasta olisi tullut ilman nykyisiä yhteisön toimielimiä, ja muistan, millainen mantereemme pohjimmiltaan oli 60 vuotta sitten. Näin ollen minun on todettava, että aikaansaannoksia - kansalaisten kokemaa välitöntä legitiimiyttä, yksimielisyyden tavoittelua sekä toimielinten ja yksimielisyyden hallinnointia - voidaan yleisesti ottaen pitää myönteisinä.
Monet väittävät, että toimielinten ja kansalaisten välillä on edelleen syvä juopa. Ehkäpä nämä samat kansalaiset olisi otettava tiiviimmin mukaan Euroopan kehittämiseen - ehkäpä on meidän tehtävänämme tunnustaa oikeudet ja varmistaa tärkeitä periaatteita noudattamalla, että toimielinten ja kansalaisyhteiskunnan välinen kuilu voidaan kuroa umpeen. Tällaisia periaatteita ovat kulujen perusteltavuus sekä byrokratian tehokkuus ja asianmukaisuus.

Marinho (PSE).
Arvoisa puhemies, vaikka arvostankin esittelijöitä, jäsen Tsatsosia ja jäsen Gil-Roblesia, olisin kuitenkin toivonut ehkäpä hiukan tiiviimpää ja vastaavasti hiukan purevampaa arviota. He olisivat voineet korostaa enemmän sitä, että olemme tyytyväisiä Euroopan perustuslakiluonnokseen, ja samalla varoittaa hallitustenvälistä konferenssia vastuusta, johon se joutuu, jos se yrittää korvata valmistelukunnassa saavutetun poliittisen yksimielisyyden toisenlaisella hallitusten yksimielisyydellä. Tämä vastuu, tämä riski kuuluu kaikille meille, etenkin niille, joiden on kansalaisten tavoin mahdotonta ajatella, ettei laajentuneella Euroopalla olisi yhteistä lainsäädäntäelintä tai että sen toimintaa säänneltäisiin tiukasti Nizzan sopimuksella, joka on vanhentunut.
Kuudentoista kuukauden ajan lukuisat edustajat kaikkiaan 28 jäsenvaltiosta tarkastelivat kaikkia vaihtoehtoja päästäkseen järkevään kompromissiin. Arvoisa puhemies, en usko, että eurooppalaiset diplomaatit pystyvät hiukan yli kahdessa kuukaudessa yhtään parempaan. Nämä diplomaatit olivat sitä paitsi mukana valmistelukunnan joka vaiheessa etsimässä ratkaisuja jäsenvaltionsa puolesta, joten he ovat osavastuussa saavutetuista tuloksista. 
En myöskään usko, että mikään poliittinen vaatimattomuus voi peittää sitä ylpeyttä, jota tunnemme todetessamme selkeästi, että Eurooppa-valmistelukunnan toiminnan loppupuolella suurin kiitos kuului Euroopan parlamentille. 
Mitkään kansallismieliset pelot eivät myöskään saa meitä unohtamaan, miten arvokas asia Euroopan yhtenäisyys on eurooppalaisten hallinnoinnin ja tietenkin sen kannalta, että pystymme tarjoamaan vastavoiman muun maailman ylivallalle - hyvin usein sen typeryydelle. Näin yhtenäisyydestämme on tullut rauhan edistämisen keskeinen väline. Mitkään harhakuvitelmat suuruudesta tai keskinkertaisuudesta eivät voi vaarantaa sitä haastavaa tehtävää, joka on tullut nykypäivän Euroopan osaksi.
Hallitustenväliselle konferenssille toimitettu teksti on kattava ja syvällinen kompromissi. Se saattaa nostattaa mitä erilaisimpia tunteita, mutta ei voida sanoa, etteikö se enteilisi uutta Eurooppaa, joka perustuu demokratiaan, ihmisoikeuksiin, tasa-arvoon ja eurooppalaiseen solidaarisuuteen. Jo tämäkin antaa meille syyn puolustaa tätä asiakirjaa ja tehdä kansalaiset vakuuttuneiksi siitä, että sen nimeksi on annettava Euroopan perustuslaki.

Karas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vaikka Euroopasta tuleekin demokraattisempi ja avoimempi ja se on lähempänä kansalaisiaan, työ tämän perustuslaillisen sopimuksen parissa on kaikkea muuta kuin päättynyt. Eurooppa on hanke, jota on edistettävä jatkuvasti. Yhteispäätösmenettelystä on tulossa yleinen käytäntö ja yksimielisyydestä aiheellinen poikkeus. Kansalaisten parlamentin lainsäädäntävalta laajennetaan enemmän kuin kaksinkertaiseksi. Tapaa, jolla jäsenvaltioiden hallitukset jakavat vastuun Euroopassa tehtävistä päätöksistä, muutetaan avoimemmaksi, joten syytöksiä on vaikeampaa esittää, ja kansalaisille annettavan tiedon on oltava totuudenmukaisempaa. Kaksi perustuslain peruspilareista, joihin hallintomme perustuu, ovat toissijaisuusperiaate ja ympäristön kannalta vastuullinen markkinatalous.
Arvosteltavaakin toki on. Arvostelua herättäneitä ja tarkistuksia edellyttäviä näkökohtia ovat muun muassa nykyinen ehdotus komission kokoonpanosta, yksimielisyysvaatimus äänestettäessä sisämarkkinoilla kannettavista veroista ja yhteisestä ulkopolitiikasta, yhteisen tiedotuskampanjan puute ja se, ettei tekstiin sisälly minkäänlaista vaatimusta kansalaisten ottamisesta mukaan ratifiointimenettelyyn. Eurooppa tarvitsee eurooppalaista tietoisuutta, joka syntyy vain tiedotuksella, ja se tarvitsee tiedostavia ja osallistuvia kansalaisia. Näistä syistä kannatan Euroopan laajuisen kansanäänestyksen järjestämistä yhtaikaa Euroopan parlamentin vaalien kanssa, vaikka tähän tarvittavaa oikeusperustaa ei vielä olekaan. Kannatan sitä, koska meidän on tiedotettava kansalaisille, meidän on saatava kansalaiset osallistumaan - ja mikä voisi olla tärkeämpää kuin kertoa kansalaisille etukäteen Euroopan perustuslaista, siinä vahvistetuista perusoikeuksista ja kansalaisvapauksista sekä antaa kansalaisille mahdollisuus osallistua? Pyydän hallitustenvälisen konferenssin jäseniä käynnistämään ratifiointimenettelyn Euroopan laajuisella kansanäänestyksellä ja pyydän kollegojani täällä parlamentissa antamaan tukensa tämänsuuntaiselle lausunnolleni.
Ebner (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin käsitellä lähemmin kolmea näkökohtaa: kysymystä yksimielisyydestä, viittausta Jumalaan ja kristinuskoon sekä jäsenvaltioiden alueella perinteisesti oleskelevia vähemmistöjä.
Sekä valmistelukunnan että esittelijöiden työtä voidaan toki pitää myönteisenä. Vastaukseksi pessimisteille ja niille, jotka sanovat kaikkeen ei, haluaisinkin sanoa, että täydellisen perustuslain laadinta on selvästikin vasta puolessavälissä, mutta Nizzaan verrattuna olemme edenneet valtavasti. Mietintöön on kuitenkin tehtävä joitakin muutoksia, kuten puheenjohtaja Prodi tälle parlamentille totesi. Olen hänen kanssaan samaa mieltä.
Ensimmäisenä haluaisin mainita yksimielisyyden. Nähdäkseni tuleva kehitys estyy taatusti, jos yksimielisyyttä vaaditaan myös merkitykseltään vähäisille perustuslain tarkistuksille. Meidän on pyrittävä olemaan kaukonäköisempiä ja avomielisempiä, ja tämän vuoksi myös minä kannatan tarkistuksen 20 tavoitteita ja äänestän sen puolesta. 
Toiseksi ottaisin esiin viittauksen Jumalaan ja kristinuskoon. En voi ymmärtää tämän parlamentin joidenkin ryhmien järkkymätöntä kantaa - itse asiassa se on ristiriidassa kansalaisten valtaenemmistön mielipiteen kanssa. Jos emme sisällytä perustuslakiin yksiselitteistä ja selkeää viittausta kristinuskoon, kiellämme ikivanhan historiamme.
Kolmanneksi viittaisin kielelliseen ja kulttuuriseen monimuotoisuuteen sekä vähemmistöjen oikeuksiin, joihin viitataan johdanto-osan H kappaleeseen esitetyssä tarkistuksessa 22. Mielestäni vähemmistöille, jotka mainitaan Kööpenhaminan arviointiperusteissa, olisi annettava sija myös tässä mietinnössä. Pyydän puheenjohtajavaltio Italiaa toimimaan tämän suuntaisesti ennen hallitustenvälistä konferenssia ja sen aikana sekä varmistamaan, että nämä vähemmistöt mainitaan myös perustuslaissa.

Antonione
Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti. Haluan vain kiittää kaikkia puheenvuoron käyttäneitä jäseniä heidän arvokkaasta panoksestaan keskusteluun, jossa meidän kaikkien tavoitteena on luoda uusi, toimiva Euroopan perustuslaki. Haluaisin kiittää vilpittömästi teitä kaikkia arvokkaasta panoksesta hallitustenvälisen konferenssin työskentelyyn.
Mielestäni puheenjohtajavaltio toimii oikein, kun se ei ota keskusteltavaksi kutakin yksittäistä kysymystä, koska niitä luonnollisesti pohditaan ja niistä keskustellaan itse konferenssissa. Toisaalta mielestäni on oikein omaksua tästä keskustelusta yleiset linjaukset ja ennen kaikkea avoimuuteen liittyvät ehdotukset, ja tästä näkökulmasta voin vakuuttaa teille, että puheenjohtajavaltio pyrkii tekemään kaikkensa varmistaakseen Euroopan kaikkien kansalaisten osallistumisen. Tässä yhteydessä merkittävänä voidaan pitää erityisen Internet-sivuston perustamista.
Yksi perustava kysymys, josta myös Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puheenjohtaja esitti suullisen tarkistuksen, koskee Euroopan parlamentin välitöntä osallistumista hallitustenvälisen konferenssin työskentelyyn. Tältä osin voin ainoastaan vahvistaa sen, mitä sanoin alkuselvityksessäni, eli että puheenjohtajavaltio kannattaa ehdotuksen toteuttamista. Tämä ei tietenkään ole omasta tahdostamme kiinni: voisimme esittää ehdotuksen uudelleen ja pyrkiä kannattamaan sitä voimakkaasti, koska olemme vakuuttuneita siitä, että Euroopan parlamentti voi antaa merkittävän panoksen Euroopan perustuslain laadintaan ja näin osaltaan taata myönteisen tuloksen. Itse emme kuitenkaan voi määrätä asiasta, vaan voimme ainoastaan ottaa huomioon tämän viestin, omaksua sen ja pyrkiä aidosti hyviin tuloksiin toivoen, että voimme osallistua ja myötävaikuttaa tämän suuren ja tärkeän tavoitteen, Euroopan perustuslain, saavuttamiseen.
Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
(Istunto keskeytettiin klo 11.55 ja sitä jatkettiin klo 12.00.)
KIRJALLINEN LAUSUMA (TYÖJÄRJESTYKSEN 120 ARTIKLA)

Berthu (NI)
Euroopan parlamentti toivoo Valéry Giscard d'Estaingin tavoin, että tulevassa HVK:ssa hyväksytään valmistelukunnan esitys kutakuinkin nykyisen kaltaisena. Parlamentti toivoo, että kaikista mahdollisista ehdotuksista on keskusteltu avoimesti ja että valmistelukunnan päätelmät kuvastavat kansalaisten poliittista tahtoa.
Asiaa on kuitenkin syytä epäillä vahvasti. Kuten totesin Gil-Roblesin ja Tsatsosin mietintöön liitetyssä vähemmistöön jääneessä mielipiteessäni, valmistelukuntaa voidaan itse asiassa pitää pelkkänä neuvoston perustamana mietintäryhmänä. Se ei ollut edustava, eikä sillä ollut demokraattista päätöksentekovaltuutusta. Lisäksi se ylitti omat reunaehtonsa, koska sitä ei koskaan kehotettu laatimaan ehdotusta perustuslaillisesta sopimuksesta. Tämä on nykyään yleisesti tunnustettu asia.
Näin ollen useimpien hallitusten esittämä toive oikean HVK:n järjestämisestä on täysin oikeutettu. Ne vaativat sellaista HVK:ta, jossa käydään mielekästä keskustelua ja jossa pitäydytään alkuperäisessä valtuutuksessa, joka liittyy siihen, kuinka demokratiavaje voidaan korjata. Valmistelukunnan ylikansallisilla ehdotuksilla vain lisätään entisestään tätä vajetta. Vaje on korjattavissa pikemminkin sillä, että Euroopan yhdentyminen rakentuu selkeämmin kansallisten demokratioiden varaan.
Kansalliset hallitukset ovat kansansa todellisia edustajia. Näin ollen HVK:ssa niiden olisi otettava tehtäväkseen tämän asian edistäminen.

Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kehotan teitä täydestä sydämestäni hyväksymään ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan laatimat suositukset. Tarkistukset ovat yritys luoda uusi alku, jossa menneisyyden kiistat on unohdettu. Niillä etsitään ratkaisua ongelmaan, kuinka voimme auttaa irakilaisia sodan jälkeisenä aikana. Lisäksi kyse on toimivallasta, joka kuuluu Yhdistyneille Kansakunnille, joiden on asteittain otettava tällä alalla johto omiin käsiinsä alueen vakauttamiseksi pysyvästi. Tästä syystä kannatan niiden tarkistusten hylkäämistä, joilla pyritään sytyttämään uudelleen ennen Irakin sotaa välillemme leimahtaneet kiistat.
Velvollisuutemme näitä ihmisiä kohtaan on, että katsomme tulevaisuuteen, emmekä jatka aiempaa riitelyä, ja niinpä suosittelen teille, että hylkäätte kaikki tarkistukset, paitsi Sakellarioun kansainvälistä tuomioistuinta koskevan tarkistuksen, jonka hyväksymistä suositan. Jos näin tapahtuu, esityksen takana on parlamentin suuri enemmistö, jolloin Euroopan unionilla on vahvempi asema avunantajien konferenssissa ja voimme ottaa rakentavasti enemmän vastuuta.
Puhemies. -
Jäsen Korakas on pyytänyt työjärjestyspuheenvuoroa.

Korakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan valittaa jäsen Brokin puheenvuorosta. Hän viittasi varsinaiseen asiaan. Tänään ei enää keskustella. Se, mitä hän totesi, vain vahvistaa kantamme: hyökkäystä Irakiin ja miehitystä yritetään tehdä lailliseksi, ja vastustamme jyrkästi tällaista kehitystä...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Puhemies. -
Arvoisa Korakas, en aio avata keskustelua uudelleen.

Kauppi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, suullinen tarkistus 4 artiklan 3 kohtaan on seuraava: "Lisäystä tekniikan tasoon on arvioitava ottamalla huomioon ero, joka on patenttivaatimuksen kaikkien teknisten piirteiden ja vallitsevan tason välillä riippumatta siitä, liittyykö siihen muita kuin teknisiä piirteitä." Tähän tarkistukseen on yhdistetty alkuperäiset tarkistukseni 110 ja 16.

Berès (PSE).
Arvoisa puhemies, meidän on aika äänestää kollegoidemme Gil-Roblesin ja Tsatsosin laatimasta mietinnöstä. Mielestäni on tärkeää, että voimme äänestää siitä. Haluaisin käyttää tilaisuuden hyväkseni onnitellakseni jäsen Villiersiä. Häntä kuuluu kiittää hänen laatimastaan sijoituspalveluja käsittelevästä mietinnöstä, mutta erityisen ansiokkaasti hän työskenteli jäsenenä kulisseissa. Hänen mietinnöstään käytiin keskustelu eilen. Ryhmäni pitää erittäin tärkeänä työmme johdonmukaisuutta. Johdonmukaisuuden nimissä meidän olisi pitänyt äänestää kyseisestä mietinnöstä nyt. Parlamentti äänestää nykyisellään mietinnöstä vasta huomenna, koska Britannian liberaalidemokraateilla on tänään kokous Brightonissa, ja sattumalta Ranskan sosiaalidemokraatit kokoontuvat huomenna Limogesissa.

Puhemies.
Arvoisa Berès, tehän tiedätte, että päätöksen on tehnyt puheenjohtajakokous.
José María Gil-Robles Gil-Delgadon ja Dimitris Tsatsosin laatima perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietintö (A5-0299/2003) ehdotuksesta sopimukseksi Euroopan perustuslaista ja Euroopan parlamentin kannasta hallitustenvälisen konferenssin koollekutsumiseen (CIG) (11047/2003 - C5-0340/2003 - 2003/0902(CNS))

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, esitin tämän tarkistuksen kuultuani neuvoston puheenjohtajavaltiota Italiaa ja kuultuani sen laatimasta selvityksestä, joka koskee parlamentin edustuksen tilannetta hallitustenvälisessä konferenssissa. Emme voi mielestäni suurestikaan kannattaa sellaista, jota meille ei ole tarjottu, ja siksi ehdotukseni on, että olisi tehtävä seuraava lisäys: "Ilmaisee huolestumisensa ja tyytymättömyytensä sen johdosta, että neuvosto ei ole kunnioittanut puheenjohtajavaltio Italian parlamentille antamia lupauksia." Loppu jäisi ennalleen.
Korostan sitä, että neuvoston puheenjohtajavaltio on ilmoittanut tukevansa tätä tarkistusta, koska siitä saattaa olla sille neuvostossa hyötyä.

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, neuvosto ei ole sopinut mitään, ja koska se ei ole sopinut mitään, ei ole mahdollista ilmaista huolestumista tekemättömästä päätöksestä. Sitä paitsi päättäminen annettiin kokouksessa valtioiden päämiesten tai pääministerien tehtäväksi. Näin ollen ryhmäni vastustaa tätä suullista tarkistusta ja siitä äänestämistä, koska katsomme, että sillä on sellainen poliittinen tavoite, johon emme voi yhtyä.
Jos on tarpeen, että 12 meistä nousee ylös, meitä nousee ylös 12. Pyydän 12:ta jäsentä nousemaan ylös.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
 - (FR) Tämä teksti on kokoelma tyhjiä lauseita, joilla yritetään pyyhkiä pois Euroopan unionin keskikokoisten valtioiden väliset erot. Yksi näistä valtioista tuki Yhdysvaltoja täysin rinnoin osallistuessaan Irakin valtaukseen, kun taas muut omaksuivat varovaisemman lähestymistavan.
On totta, että tällä hetkellä kummankin osapuolen politiikat ovat lähentyneet toisiaan. Koska miehitystoiminta on tällä hetkellä vaikeuksissa, Yhdysvallat tarvitsee lisää maajoukkoja. Jäsenvaltiot suhtautuvat yhä myönteisemmin näiden joukkojen lähettämiseen sillä edellytyksellä, että se tapahtuu Yhdistyneiden Kansakuntien johdolla.
Me puolestamme vastustamme sitä, että tuetaan aggressiivista ja imperialistista sotaa, myös sodan jälkeen. Samaten kieltäydymme tukemasta miehitystä, vaikka se tapahtuisi Yhdistyneiden Kansakuntien suojeluksessa.
Yksikään Euroopan unionin kansalainen ei saisi lähteä kotimaastaan puolustamaan imperialististen suurvaltojen etuja Irakissa! Alas imperialistinen sota ja miehitys!

Caudron (GUE/NGL)
Lukeudun niihin, jotka ovat pahoillaan siitä, että päätöslauselmassa ei viitata nykyisen Irakin kriisin syihin ja taustatekijöihin niin sanotuista politikointisyistä. En voi kuitenkaan kieltää sitä, että tuen pitkälti ehdotuksia, jotka sisältyvät kriisin ratkaisemiseksi esitettyyn päätöslauselmaan.
Vaikka tuen ehdotuksia, se ei tarkoita, että kannatan englantilaisten ja amerikkalaisten sotaa. Pois se minusta!
Ehdotuksilla kannatetaan sitä, että Yhdistyneillä Kansakunnilla olisi merkittävä ja keskeinen tehtävä siinä, että demokraattinen Irak saa pikimmiten takaisin itsenäisyytensä.
Tämän vuoksi tuen suurinta osaa näistä ehdotuksista!

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) On kerrassaan uskomatonta, että Euroopan parlamentin olisi ensimmäisessä kannanotossaan sen jälkeen, kun Yhdysvallat ja sen liittolaiset hyökkäsivät Irakiin, annettava sellainen suositus, jossa ei sen vuoksi, että ryhmämme esittämä tarkistus hylättiin, muistuteta - tarkistustamme lainaten - että nykyinen epävakaa tilanne, joka merkitsee uhkaa Irakin kansalle ja kansainväliselle yhteisölle, on seuraus Yhdysvaltojen, Yhdistyneen Kuningaskunnan ja muiden maiden hallitusten 20. maaliskuuta 2002 tekemästä epäoikeudenmukaisesta, laittomasta ja lainvastaisesta hyökkäyksestä.
On mahdotonta hyväksyä sitä, että Euroopan parlamentti kieltäytyy sen vuoksi, että yksi tarkistuksistamme hylättiin, vaatimasta - ja lainaan taas tarkistustamme - kansainvälisen lain palauttamista ja vieraan vallan miehitysjoukkojen välitöntä vetäytymistä sekä sitä, että Yhdistyneet Kansakunnat ottaa kannettavakseen sille YK:n peruskirjan mukaan kuuluvat tehtävät, jotta valta annetaan viipymättä aidosti edustuksellisille, legitiimeille ja demokraattisille instituutioille järjestämällä vaalit, joilla taataan, että Irakin kansa saa takaisin suvereniteettinsa.
On syytä mainita arvostelevaan sävyyn se, että suosituksessa pidetään myönteisenä, että "Bushin hallinto on muuttanut suhtautumistaan siihen, että kansainvälinen yhteisö omaksuisi aktiivisemman roolin", kun kyse on oikeastaan ja ennen kaikkea miehityksen kustannusten jakamisesta ja siitä, että Irakin kansa vastustaa miehitystä.
Tämän vuoksi äänestimme suositusta vastaan.

Howitt (PSE)
. (EN) Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen jäsenet Euroopan parlamentissa äänestivät mielihyvin tämän päätöslauselman puolesta. Se ilmentää kaikkien osapuolten aitoa pyrkimystä päästä Euroopan parlamentissa yhteisymmärrykseen tästä hyvin vaikeasta Irakin kysymyksestä.
Jotta saataisiin mahdollisimman laaja tuki eurooppalaiselle ja kansainväliselle yhteistyölle Irakin jälleenrakennuksessa, rauhoittamisessa ja vakauttamisessa ja jotta Irakin kansan ihmisoikeuksia ja oikeutta demokratiaan kunnioitettaisiin täysimääräisesti, emme ole yrittäneet muuttaa sanamuotoa, jota kaikki puolueet tukivat ulkoasioiden valiokunnassa.
Vaikka Yhdistyneiden Kansakuntien rooli on elintärkeä nyt ja sen on myös pysyttävä sellaisena, tässä vaiheessa on mahdotonta asettaa täsmällistä aikataulua suvereniteetin siirtämiselle tai määritellä tarkasti tukirahaston luonne ennen piakkoin kokoontuvaa tuenantajien konferenssia. Olemme kuitenkin kaikki samaa mieltä periaatteista.
Päätöslauselmaan sisältyvästä viittauksesta väliaikaiseen kansainväliseen tuomioistuimeen todettakoon, että on tärkeää tunnustaa myös, että Irakin on kehitettävä omaa uudistettua oikeusjärjestelmäänsä, jonka puitteissa rikoksentekijöitä voidaan syyttää ja asioita saattaa kansainvälisen rikostuomioistuimen käsiteltäväksi.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Korakas (GUE/NGL)
Me Kreikan kommunistisen puolueen jäsenet äänestimme neuvostolle osoitettua Irakia koskevaa suositusta vastaan, koska vaikka siinä ei mainita sanallakaan hyökkäystä, eikä miehitystä, siinä pidetään myönteisenä Bushin hallinnon pyrkimystä päästä ulos umpikujasta ja tuomitaan Irakin kansan vastustus, jota kutsutaan terrorismiksi. Suosituksessa ehdotetaan, että Irakin kansa pidetään kansainvälisen yhteisön holhouksessa, kunnes se on tarpeeksi vanha demokratiaan.
Tälle kannalle ovat luonteenomaisia erityisesti kaksi seikkaa:
1.8 kohdassa puhutaan siitä, että on luotava Yhdistyneiden Kansakuntien valtuuksin toimivat monikansalliset sotilasjoukot ja poliisivoimat "poliittisen aikataulun" pohjalta, ja siten siinä toistuu "Bosnian ja Hertsegovinan" -teesi (puolen vuoden aikataulu, josta on jo 10 vuotta);
Jäsen Brokin vaatimuksesta ja hänen ansiostaan äänestettiin nurin kaikki tarkistukset, joissa vaadittiin miehitysjoukkojen välitöntä vetäytymistä, sitä, että YK ottaa hoitaakseen sille kuuluvat tehtävät, ja suvereniteetin palauttamista Irakin kansalle, sekä tarkistukset, joissa viitattiin Irakin hyökkäyksen lainvastaisuuteen ja todisteiden puuttumiseen joukkotuhoaseiden olemassaolosta.
Se, että ainoastaan Euroopan yhtyneen vasemmiston jäsenet (45) äänestivät näiden tarkistusten puolesta 420 jäsenen äänestäessä vastaan ja 68 jäsenen pidättyessä äänestämästä, osoittaa heidän kaikkien tekopyhyyden. He esiintyvät äänekkäästi Irakin kansan oikeuksien puolustajina, vaikka he käytännössä siunaavat Irakin miehityksen ja Irakin kansan sorron ja ryöstämisen.
Omat kansamme tehkööt heistä omat arvionsa.

Ahern (Verts/ALE).
 Arvoisa puhemies, tänään Euroopan parlamentti on äänestänyt säädöksestä, jolla hidastetaan teknologian kehitystä, kavennetaan kuluttajien valinnanvaraa, nostetaan ohjelmistojen hintoja ja tuhotaan vapaa ja avointa lähdekoodia käyttävä ohjelmistoteollisuus Euroopasta. Tietenkin äänestin tällaista vastaan.
Emme halua joutua tilanteeseen, jossa suuret toimijat voivat käyttää väärin rajatonta patenttijärjestelmää teknisen kilpailun tukahduttamiseksi tai mikä pahempaa tiedon julkaisemisen estämiseksi. Yhdysvalloissa saatu kokemus osoittaa meille, että ohjelmistopatentit eivät kannusta innovaatioihin ja T&K-toimintaan, vaan itse asiassa heikentävät markkinoita ja tukahduttavat pienet ja keskisuuret yritykset sekä markkinoiden uudet tulokkaat.
Ohjelmisto ei ole keksintö. Se on jo tekijänoikeuslaeilla suojattu, kuten kirjat, elokuvat ja musiikki. Patentoitavuuteen siirtyminen johtaa siihen, että ohjelmistoteollisuus annetaan lakimiesten, eikä teknologista mullistusta johtaneiden luovien ihmisten käsiin.
Olen tyytyväinen siihen, että ehdotettua direktiiviä parannettiin, mutta ehdotus ei ole edelleenkään kelvollinen, ja toivon, ettei sillä tuhota ohjelmistoteollisuutta Euroopasta sellaisena kuin sen tunnemme.

Crowley (UEN).
 Arvoisa puhemies, haluan kiittää erityisesti esittelijä McCarthyä hänen työstään tämän vaikean mietinnön parissa. Olin järkyttynyt kuultuani hänestä itsestään esitettyjä kommentteja, ja irtisanoudun niistä ehdottomasti. Tästä huolimatta äänestin kuitenkin loppujen lopuksi mietintöä vastaan.
Suurin syy siihen on oikeudellinen epävarmuus, jota ohjelmistojen kehittämistä koskeva patentointi aiheuttaa. Tämä on erityisen aiheellista, kun huomaamme, että teknologinen kehitys on nopeaa ja uudet pk-yritykset ovat alkaneet kehittää ohjelmistopaketteja tietyille teollisuuden ja liike-elämän erityisaloille tai vain keksineet uuden pelin omaksi huvikseen. Tämä kaikki on nyt estettävissä, koska on mahdollista patentoida valikkovalinta, yhden painalluksen valinta tai monia muita toimintojen aloja.
Kuten jäsen Ahern totesi, joitakin parannuksia on tehty, mutta tosiasia on, että meidän on otettava huomioon kokemukset Yhdysvalloista, jossa suuret yritykset ovat nostaneet pieniä yrityksiä vastaan miljoona- ja miljardiluokan oikeudenkäyntejä, jotka ovat tukahduttaneet innovaatiotoimintaa, estäneet uusia keksintöjä ja haitanneet työpaikkojen syntymistä.

Breyer (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minäkin äänestin tätä direktiiviehdotusta vastaan. Ehdotus oli minulle suuri pettymys. On valitettavaa, että parlamentti on taipunut Yhdysvaltojen painostuksen ja ennen kaikkea suurimpien ohjelmistoyhtiöiden harjoittaman painostuksen edessä. Tämä on suuri pettymys erityisesti kuluttajille. Heidän on maksettava viulut tästä päätöksestä: heidän on maksettava korkeampia hintoja, heille on tarjolla pienempi valikoima tuotteita ja heidän valinnanvapautensa vähenee.
Ohjelmistopatentit ovat haitta kasvavalle, dynaamiselle ja monipuoliselle eurooppalaiselle ohjelmistoteollisuudelle. Ennen kaikkea kuluttajat ja ohjelmistojen käyttäjät saavat tuta niiden vaikutukset. Patentit lisäävät riippuvuutta ohjelmistojäteistä, esimerkiksi Microsoftista, joka on patentoinut monia yksinkertaisia keksintöjä, mikä vähentää ilmiselvästi valinnanvapautta, mutta tämä on myös vakava isku ohjelmistojen kehittämiselle Euroopassa, jossa monopolien syntyminen on vaikeutena. Tämä ei ole pelkästään kuluttajien etujen vastaista, vaan se on este innovaatioille, eikä sillä edistetä kilpailua ja erilaisuutta ohjelmistomarkkinoilla. Kyse on myös suuresta tappiosta Euroopalle yritysten sijaintipaikkana, vaikka asian puolestapuhujat väittävätkin päinvastaista. Tämän näyttää tulevaisuus, ja päätös aiheuttaa suurta vahinkoa avoimen, vapaan ja kestävän tietoon pohjautuvan talouden kehittymiselle.

Dehousse (PSE).
Arvoisa puhemies, ilmaisin kollegojeni kanssa näkemyksemme kaikista tekstin parantamiseksi esitetyistä tarkistuksista. Panimme tyytyväisinä merkille monet parannukset, mutta olimme hyvin pahoillamme siitä, että moni tarkistusehdotus hylättiin. Tämä on vahvistanut käsitystämme siitä, että direktiivillä ei suinkaan edistetä dynaamisuutta ja luovuutta, vaan sillä annetaan periksi byrokraattien halulle säännellä luovuutta. Meiltä ei ole jäänyt huomaamatta, että tämä harkitsematon toimi suosii suuria rahoitus- ja teollisuuskonserneja.
Tämän vuoksi äänestimme lopuksi mietintöä vastaan.

Raschhofer (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, sitä, että EU:n on vastattava tämän alan patenttihakemusten määrän suureen kasvuun, ei ole syytä epäillä, eikä ole syytä epäillä sitä, että ne eivät saa olla vahingollisia pienten ohjelmistoyhtiöiden intressien kannalta. Komission ehdotus kuitenkin edistää monopolien ylivaltaa ohjelmistomarkkinoilla, koska pienillä ohjelmistoyhtiöillä ei ole varaa riidellä patenttioikeuksista. Parempi patenttisuoja lujittaa entisestään suurten palvelujentarjoajien vahvaa asemaa markkinoilla ja tarkoittaa samalla sitä, että ohjelmistojen kehittäjien on maksettava palkkioita, toisin sanoen rojalteja monenlaisista vakiotoiminnoista. Kuluttaja on se, joka loppujen lopuksi maksaa. On pidettävä myönteisenä sitä, että direktiivin avulla pyritään lisäämään oikeusvarmuutta, mutta tässä tapauksessa ollaan hakoteillä. Yhtäältä ei määritellä lainkaan sitä, mikä on myönnettävän patentin edellyttämä "lisäys tekniikan tasoon", ja toisaalta rajat hämärtyvät lopputuotteen, joka voidaan patentoida, ja ohjelmiston, jota ei voida patentoida, välillä. EU tarvitsee patenttilainsäädäntöä, jolla ei pelkästään kannusteta innovaatiotoimintaan, vaan myös suojellaan paremmin vähemmän vakavaraisia keksijöitä. Tällä komission ehdotuksella ei taata kumpaakaan näistä asioista, ja siksi äänestimme sitä vastaan.

Alavanos (GUE/NGL)
Oikeudellisten asioiden valiokunnan mietintö ja tarkistukset tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuudesta luovat sellaisen ympäristön, jossa tutkijoiden ja pienten ohjelmistoyritysten luovuus tukahtuu, ja ne hyödyttävät viime kädessä ainoastaan suuryrityksiä, joilla on tuhansia patentteja ja valtavat oikeudelliset osastot, joilla pienet yritykset tukahdutetaan ja, mikä vielä tärkeämpää, niillä tukahdutetaan samalla vapaa innovatiivinen ympäristö.
Euroopan unioni aikoo näin ollen jatkaa Yhdysvaltojen viitoittamalla jättiyhtiöiden tukemisen tiellä. Patenteilla ei pitäisi olla mitään tekemistä algoritmien ja liike-elämässä käytettyjen menetelmien kanssa. Tämä olisi pitänyt tehdä selväksi, ja ainoan rajoituksen olisi pitänyt koskea teknisiä/aineellisia rakenteita. Täysistunnossa tehdyistä parannuksista huolimatta avoimuudessa on edelleen puutteita, ja sen vuoksi äänestin ehdotusta vastaan.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Tänään käsiteltävänämme olevalla direktiivillä mahdollistetaan kaikenlaisten ohjelmistojen patentointi. Tavoite on ilmeinen: vahvistaa ja konsolidoida taloudellisia ja poliittisia valtakeskittymiä sekä niitä tieto- ja tiedonkäsittelymonopoleja, jotka ovat ohjelmistokeskiössä aktiivisten monikansallisten yritysten hallussa. Tulos on helposti arvattavissa: pienet ja keskisuuret yritykset ja riippumattomat ohjelmoijat pannaan ahtaalle.
Ehdotuksen hyväksyminen on merkki Yhdysvaltojen laajalle levinneestä "patenttiteollisuuden" vaateiden oikeudellisesta hyväksymisestä, ehdotuksen hyväksymisellä heikennetään tutkimusta ja kehitystä ja se johtaa valtavaan resurssien tärväytymiseen oikeussuojaa koskeviin oikeudenkäynteihin, vaikka resurssit voitaisiin sijoittaa teknisiin innovaatioihin. Ohjelmistopatenttien suojaamismenettelyllä on ikäviä vaikutuksia kuluttajien ja loppukäyttäjien kannalta, sillä heidän on maksettava monopolien yhä suuremmat voitot, vaikka samalla heidän valinnanmahdollisuuksiaan ja lisäksi heidän mahdollisuuttaan parempien ohjelmistojen käyttämiseen rajoitetaan.
Näistä syistä me Kreikan kommunistisen puolueen jäsenet äänestimme direktiiviä sekä siihen liittyvää oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan laatimaa mietintöä vastaan ja me seisomme niiden riveissä, jotka vaativat vapaita ja avoimia ohjelmistoja.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
Kulttuuri-, nuoriso- koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunta toteaa lyhyissä perusteluissaan, että "patentti antaa haltijalleen oikeuden estää muita hyödyntämästä kaupallisesti tämän tekemää keksintöä". Jokainen kuitenkin tietää, että tätä oikeutta harvoin käyttää keksijä itse. Sen sijaan sitä käyttävät usein suuret yhtiöt. Tällaisilla yhtiöillä on taloudelliset edellytykset hankkia patentteja ja koota itselleen laaja patenttivalikoima. Tämä tekee niille mahdolliseksi omien keksintöjen kaupallisen hyödyntämisen ja sen, että samalla muiden kehittäminen estetään.
Patenteista on hyvin vähän tai ei lainkaan hyötyä keksijöille. Toisaalta ne ovat ylimääräinen ase suurille teollisuuskonserneille ja kaupallisille ryhmittymille. Patenteilla suojellaan kaupallisia monopoleja, eikä tekijänoikeuksia.
Koska vastustamme patentteja yleensä, eli emme pelkästään tietotekniikkaa koskevia patentteja, äänestimme McCarthyn mietintöön sisältynyttä ehdotusta vastaan.

Caudron (GUE/NGL)
 - (FR) Tietotekniikan käyttäjien, keksijöiden ja innovoijien laajamittainen aktivoituminen on paljastanut liiankin selvästi Euroopan komission tällä alalla omaksumien suunnitelmien vakavuuden.
Tiettyä kehitystä on tietenkin tapahtunut, ja se ilmenee tarkistuksina, mutta komission jäsenen Bolkesteinin itsepäisyys ja taloudellisten mahtiyhtiöiden etuja ajavien lobbaajien painostus ovat tehneet lopputuloksesta liian epävarman ja potentiaalisesti riskialttiin.
Tämän vuoksi äänestin direktiiviä vastaan.

Claeys, Philip ja Dillen (NI)
. (NL) Vlaams Blok -ryhmä vastustaa tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuutta, koska käytännössä on huomattu, että ohjelmistopatentit tukahduttavat IT-alan pienten ja keskisuurten yritysten innovaatiokykyä. Aivan liian usein näitä patentteja käyttävät epäasianmukaisesti tietokonealan (järjestään yhdysvaltalaiset) jätit, joilla on suuret sisäiset oikeudelliset osastot, jotka haastavat "patenttioikeuksien loukkaajat" oikeuteen. Nämä käytännöt halvaannuttavat vapaan kilpailun, koska monet patentit liittyvät ohjelmistoihin, jotka ovat tosiasiallisesti julkista omaisuutta. Patenttien hakeminen ja niiden myöntäminen on kallista toimintaa. Eurooppalaiset uudet ja luovat IT-alan yritykset ovat oikeassa katsoessaan, että tähän liittyvät lakiasiat eivät kuulu niiden ydintoimintaan.
Eurooppa sahaa omaa oksaansa hyväksyessään tämän mietinnön.

Figueiredo (GUE/NGL)
 - (PT) On valitettavaa, että Euroopan parlamentti ei hyväksynyt ehdotustamme tämän tietokoneohjelmien patentoitavuutta valmistelevan direktiiviehdotuksen hylkäämisestä, vaikkakin varsin monet tähän direktiiviin esitetyistä tarkistusehdotuksista hyväksyttiin. Euroopan parlamentti on siten tehnyt innovaatiotoiminnalle ja teknologiselle kehittämiselle karhunpalveluksen.
Nykymaailmassa näyttää siltä, että kaikki voi olla kauppatavaraa. Kaikesta voi tulla yksityisomaisuutta, ja kaikkea voidaan käyttää jonkun taloudelliseksi hyödyksi. Jotkut haluavat, että kauppatavaroita voivat olla valmisteiden lisäksi myös tieto ja elämä itsessään. Elämme aikoja, jolloin löydöt - jotka ovat meidän kaikkien yhteistä perintöä - sekoitetaan keksintöihin. Tällä direktiivillä raivataan tietä inhimillisen tiedon patentoitavuudelle, jota vastustamme. Vaikka lopullisessa äänestyksessä hyväksyttiin myös muutamia myönteisiä ehdotuksia, useimmat ehdotuksistamme hylättiin, mitä pahoittelemme. Jatkamme taisteluamme tätä direktiiviehdotusta samoin kuin niitä suuria monikansallisia intressejä vastaan, joita sen on tarkoitus palvella.

Isler Béguin (Verts/ALE)
- (FR) Kansalaisten tuen voimin ohjelmistojen patentointia vastaan käydyn ankaran kamppailun päätteeksi Euroopan parlamentti asettui kannattamaan mietintöä.
Äänestin direktiiviä vastaan. Tämä ehdotus on turha, sille ei ole perustetta, koska yksikään muu taho ei vaatinut sitä, paitsi monikansalliset yritykset, jotka haluavat pitää kiinni monopolistaan!
"Keksintöjen" suojelemisen varjolla patenteilla hävitetään innovaatiotoiminta. Äänestämällä tätä ehdotusta vastaan kieltäydytään tukemasta tällaista manipulointia.
Tämä hanke on näet edelleen vaarallinen, vaikka parlamentti muuttikin sitä huomattavasti.
Sillä mahdollistetaan jo nimensä, tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuuden takia ohjelmistojen patentointi.
Jos tällainen musiikkiteosten patentoinnin salliva lainsäädäntö olisi ollut olemassa Mozartin tai Beethovenin aikoina, koko maailmanperintömme olisi ollut lähtökohtaisesti uhattuna.
Ohjelmistoihin tällä hetkellä sovellettavan tekijänoikeusjärjestelmän on oltava jatkossakin voimassa, koska vain sen avulla taataan, että palkkion saa pysyvästi tekijä, kuten on oikein.

Krivine ja Vachetta (GUE/NGL)
Jälleen kerran Euroopan parlamentti ei kuunnellut järjen ääntä hyväksyessään periaatteen tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuudesta. PPE-ryhmän ja PSE-ryhmän muodostama enemmistörintama, vaikka sitä heikensivätkin tämän lainsäädäntötoimen vastustajien esittämät hyvät perusteet, antoi jälleen kerran periksi suuryritysten vaateille inhimillisen toiminnan muuttamisesta yhä suuremmassa määrin kauppatavaraksi.
Sitä kautta, että hyväksytään periaate tämän alan patenteista, vaikka tietokoneella toteutettuja keksintöjä suojaavat jo tekijänoikeudet, monikansallisille yrityksille annetaan tosiasiassa valta kahlita tämä sektori. Ainoastaan niille on taloudellisesti mahdollista käydä jatkuvaa oikeudellista sissisotaa tarkoituksenaan näiden keksintöjen monopolisointi ja niillä rahastaminen tai niiden sulkeminen pois muiden ulottuvilta yksinomaan niiden omien intressien mukaisesti.
Onneksi monet Mc Carthyn mietintöön tehdyistä tämän hyökkäyksen laajuutta lieventävistä tarkistuksista hyväksyttiin. Tosiasia kuitenkin on, että päätöslauselman lopullinen sanamuoto on edelleen läpeensä vaarallinen, ja äänestimme sitä vastaan.

Lulling (PPE-DE)
Sen jälkeen, kun on harkittu ja pohdittu laajasti perusteita, joita erilaiset yritykset, ohjelmistojen valmistajat ynnä muut ovat esittäneet tästä direktiivistä, jonka tarkoituksena on sallia tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuus, olen päätynyt siihen, että jos direktiiviin sisällytetään selkeitä määritelmiä ja tarkkoja selityksiä eräiden kyseenalaisten ja epäselvien kohtien osalta virhetulkintojen välttämiseksi, voin antaa sille tukeni.
Mielestäni onkin olennaista, että määritämme selkeästi direktiivin soveltamisalan määrittelemällä täsmällisesti puhtaan ohjelmiston ja keksinnöt, joiden toteutettavuus edellyttää niiden toteuttamista tietokoneella. Ohjelmistojen patentoitavuus on järjetöntä sikäli kuin se johtaa suurten ohjelmistoyhtiöiden monopolin syntymiseen, mikä on vahingollista erityisesti tähän alaan erikoistuneille pienille ja keskisuurille yrityksille, joilla on varsin usein keskeinen rooli uusien teknologioiden kehittämisessä. Ohjelmistot ovat arvokas väline, jonka on jatkossakin oltava kaikkien saatavilla, jotta meille on täysin mahdollista saavuttaa vuoteen 2010 mennessä Lissabonin tavoite, eli se, että Euroopan unionista kehittyy maailman kilpailukykyisin osaamisyhteiskunta.

Mayol i Raynal (Verts/ALE)
 - (ES) Vaikka hyväksytyillä tarkistuksilla parannettiin sisällöllisesti McCarthyn mietintöä, tämä säädös merkitsee takaiskua innovaatioiden kehittämiselle, osaamisen levittämiselle ja vapaalle kilpailulle, jotka ovat kaikki keskeisiä Euroopan ohjelmistoteollisuuden toimintakykyisyyden ja sen vauhdittamisen kannalta.
Lisäksi katsomme, että tämä säädösehdotus hyödyttää suuria monikansallisia yhtiöitä (erityisesti Yhdysvaltalaisia yhtiöitä, jotka ovat painostaneet jatkuvasti saadakseen vahingollisen patenttijärjestelmänsä voimaan Euroopassa), ja se on takaisku riippumattomille työntekijöille ja pienille yrityksille sekä vapaiden ohjelmistojen este. Jälleen kerran jätetään huomiotta yli 200 000 ihmisen (muun muassa alan asiantuntijoiden enemmistön ja kuluttajien) tahto, ja nähdään, että taloudellinen hyötyminen on tärkeämpää kuin osaamisen ja tiedon vapaan käytön tukeminen. Koska olen kotoisin Katalonian alueelta, jonka tuotantorakenne on riippuvainen riippumattomista työntekijöistä sekä pienistä ja keskisuurista yrityksistä, voin vain ilmaista olevani pahoillani äänestyksen lopputuloksesta.

McCarthy (PSE)
. (EN) Esittelijänä tuin esitetyissä tarkistuksissa ilmenevää pyrkimystä siihen, että määritellään selkeämmin se, mikä on patentoitavissa, ja rajoitetaan pelkän ohjelmiston patentoitavuutta.
Äänestystuloksen analysoinnin yhteydessä jää nähtäväksi, saavutettiinko tämä tavoite. Odotamme neuvostolta ja komissiolta yhteistä kantaa. Tässä on vaikea onnistua, koska parlamentin tarkistusten katsotaan väistämättä liittyvän muuhunkin kuin oikeudelliseen tilanteeseen tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuuden osalta, ja niiden vuoksi saatamme ajautua ristiriitaan TRIPS-sopimuksesta seuraavien velvoitteidemme kanssa.
Lisäksi ilmaisen olevani huolestunut sen vuoksi, että tämä EU:n direktiivi ei saa horjuttaa Euroopan menestyneimpien ja parhaimpien yritysten kilpailukykyä ja innovaatiokykyä varsinkaan sitä kautta, että EU:n yritystoiminta ja teollisuus joutuvat maailmanmarkkinoilla epäedulliseen asemaan.
Olisi mieletöntä, jos yrityksemme eivät voisi parlamentin tarkistusten vuoksi suojella innovaatioitaan, vahvistaa patenttejaan tai saada tuottoa vastineeksi T&K -investoinneistaan. Olisi taloudellisten etujemme vastaista, jos antaisimme Yhdysvaltojen ja Japanin hallita markkinoita patenttisuojansa ansiosta eurooppalaisten yritysten joutuessa väistymään markkinoilta.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Yhdysvalloissa suuret tietokoneyritykset ovat jo vuosien ajan yrittäneet suojata ohjelmistokeksintönsä yksittäisten käyttäjien ja pienten yritysten vapaalta käytöltä. Ne kehittävät teknisiä rajoitteita, ne panevat ostajat tekemään rajoittavia sopimuksia, ne yrittävät hankkia itselleen valtavat vahingonkorvaukset ja vaativat oikeudellista suojaa viranomaisilta. Erityisesti nuoriin ja kekseliäisiin käyttäjiin kohdistetaan yhä enemmän rajoituksia, ja he ovat vaarassa joutua vankilaan. Myös Euroopassa tällaiset yritykset etsivät tehokkaampia tapoja suojata monopolinsa kansalaisilta.
Poikkeamalla Euroopan patenttiyleissopimuksen 52 artiklasta, jonka mukaan ohjelmistoon sovelletaan pikemminkin tekijänoikeutta, eikä patentointia, Münchenissä sijaitseva Euroopan patenttivirasto pyrkii laajentamaan toimivaltaansa Yhdysvaltojen järjestelmän suuntaan. Se on myös onnistunut siinä myönnettyään tähän mennessä 30 000 patenttia. Euroopan komissio ja osa parlamenttiamme haluavat oikeuttaa tämän toimivallan laajennuksen sillä perusteella, että mikään ei itse asiassa muutu nykytilanteeseen verrattuna.
Tämä toimintamalli on saanut osakseen paljon vastustusta, ja perustellusti, niiden taholta, joiden keksintöjä, koulutusta, työtä tai vapaa-ajan harrastuksia tällä haitataan. Olen näiden suurten monopolien kaupallisten intressien vastustajien puolella, ja sain ilokseni ennen tätä äänestystä työstää vasta-argumentteja.

Pietrasanta (Verts/ALE)
 - (FR) Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan varapuheenjohtajana äänestin tietokoneella toteutetuista keksinnöistä annettavaa direktiiviä vastaan. Direktiiviteksti on edelleen sekava, ja se merkitsee päänavausta ohjelmistojen patentoitavuudelle.
Olen pettynyt siihen, että Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän esittämää tarkistusta direktiivin hylkäämisestä ei hyväksytty: direktiivin ollessa huonosti laadittu komission velvollisuutena on mielestäni sen laatiminen uudestaan. Olen kuitenkin iloinen siitä, että muiden poliittisten ryhmien kanssa yhteistyö onnistui erinomaisesti, joten pystyimme parantamaan tekstiä ja erityisesti 2 artiklaa.
Viime kuukausina minuun ovat ottaneet yhteyttä useat tutkijat, jotka pelkäävät, että ohjelmien patentit muodostuvat Euroopan unionissa innovaatiotoiminnan jarruksi. Meidän pyrkiessämme tekemään kaikkemme Euroopan tutkimusalueen perustamiseksi on järjetöntä ottaa käyttöön sellainen säädös, jonka tuomitsevat EU:n tiedeyhteisön vaikutusvaltaisimmat jäsenet, jotka lähettivät minulle vetoomuksen. Lisäksi ohjelmien patentit vaarantavat vapaat ohjelmistot, joita käytetään useissa tieteellisissä ja teollisissa sovelluksissa, kuten Galileo-järjestelmään kuuluvissa eurooppalaisissa satelliiteissa.
Ainoastaan selkeä teksti, jolla taataan tietokoneohjelmien suojelu tekijänoikeuksien avulla, voi palauttaa alalle oikeusvarmuuden.

Queiró (UEN)
 - (PT) Täysistunnossa käydyssä keskustelussa kollegani Mussa totesi, että älyä ei voida patentoida.
Olen täysin samaa mieltä tästä periaatteesta, koska emme voi jättää huomiotta sitä, että jokainen ohjelma on älyllisen prosessin tuotos ja sen avulla ihminen voi käskeä ei-älyllistä konetta suorittamaan käskyjä. Näin ollen kyseessä on ihmismielen tuotos. Tämän patentointiin liittyy vaara, että kykymme tutkia ja tehdä innovaatioita vähenee, kun otetaan huomioon monet jo rekisteröidyt patentit, joita ovat hakeneet erityisesti suuret yhdysvaltalaiset yhtiöt. Tällä tavalla nämä yhtiöt pääsisivät nauttimaan eräänlaisesta "älymonopolista".
Vaikka kyseessä on teknisesti erittäin monimutkainen ala, olemme tietoisia ehdotuksen taloudellisista ja poliittisista seurauksista, jotka kohdistuvat eniten pieniin ja keskisuuriin ohjelmistoyhtiöihin. Äänestimme näin ollen ehdotusta vastaan, vaikka joitakin oikeansuuntaisia tarkistuksia hyväksyttiinkin.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Patentti on väline, jonka tarkoituksena on älyn suojeleminen ja luovuuteen kannustaminen siten, että suojellaan oikeudellisesti luomusta sanan suppeassa merkityksessä. Tällä alalla lakia säätävien tahojen olisi säädettävä lakeja tätä silmällä pitäen. Toisin sanoen patentteja ei saisi käyttää täysin päinvastaiseen tarkoitukseen. Älyä itsessään ei voida patentoida, eikä patentteja voida käyttää luovuuden kahlitsemiseen siten, että aiheutetaan äärimmäisissä tapauksissa "rikoksia älyä vastaan" tai "rikoksia vapaata luomistoimintaa vastaan".
Patentin osalta ei pidä tyytyä siihen, että se on voitto sille, joka ehtii ensiksi esittämään hakemuksen tietystä patentista toimivaltaiselle virastolle. Pikemminkin sen olisi oltava palkinto, joka kuuluu niille, jotka ovat todella luoneet jotakin uutta, sekä kimmoke luoda lisää vastaavaa.
Euroopan patenttiyleissopimuksen määräysten vastaisesti tällä direktiiviehdotuksella sallitaan ohjelmistojen avulla toteutettujen ideoiden patentoitavuus. Ehdotus pitää sisällään paljon laajemman suojan kuin mitä tekijänoikeus nykyisellään tarjoaa, ja johtaa "älyn" pysähtyneisyyteen sekä siihen, että teknologisen kehityksen itsensä samoin kuin taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen tielle synnytetään turmiollinen este.
Se, että täysistunnossa hyväksyttiin joitakin tarkistuksia, joista olin itse esittänyt osan, paransi ehdotusta hieman, mutta ei tarpeeksi, jotta olisin voinut tukea ehdotusta. Tämän vuoksi äänestin sitä vastaan. Lisäksi mielestäni olisi ollut parempi, että ehdotus olisi hylätty ja prosessi olisi aloitettu kokonaan alusta uuden mietinnön pohjalta, mitä myös ehdotin.

Ries (ELDR)
- (FR) Pidätyin äänestämästä McCarthyn mietinnöstä toimitetussa äänestyksessä, koska esittelijän ja Euroopan komission perusteet tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuuden puolesta eivät olleet vakuuttavia.
Olen itse vakuuttunut siitä, että ohjelmistoalalla patentit ovat ase, jota yhtiöt ovat kauan aikaa toivoneet leegiolle lakimiehiään oikeudellisen kiristyksen mahdollistamiseksi. Näiden ylimitoitettujen patentti-investointien ainoana tarkoituksena on kilpailun vähentäminen ja jopa kaiken kilpailun estäminen.
Liberaalina en voi hyväksyä tällaista monopoleihin perustuvaa kaupallista lähestymistapaa, jonka tavoitteena on ajan mittaan hävittää nuorten tietokoneosaajien luovuus ja vapaiden ohjelmistojen valmistajien ja käyttäjien alalle tuomat innovaatiot.
Tämän vuoksi äänestin kaikkien niiden tarkistusten puolesta, joilla pyrittiin tekemään tästä mietinnöstä inhimillinen; äänestin esimerkiksi niiden tarkistusten puolesta, joilla pyrittiin rajoittamaan soveltamisalaa patentoitavien ohjelmistojen osalta.
Lopuksi toteaisin olevani iloinen siitä, että Münchenissä toimivalle Euroopan patenttivirastolle lähetettiin selkeä signaali. Euroopan parlamentti vaatii tätä elintä toimimaan avoimesti ja vastuullisesti, ja tällaisen signaalin lähettäminen on vähintä, mihin voimme ryhtyä suhteessa tähän elimeen, joka myönsi vuoden 1973 Euroopan patenttiyleissopimuksen vastaisesti yli 30 000 patenttia tietokoneohjelmille.

Sacrédeus ja Wijkman (PPE-DE)
 - (SV) Tällä hetkellä voimassa olevaa Euroopan patenttiyleissopimusta tulkitaan eri tavoin eri jäsenvaltioissa. On ilmeistä, että tämä nähdään oikeudellista epävarmuutta aiheuttavana sekä sisämarkkinoihin kielteisesti vaikuttavana asiana. Tämän vuoksi katsomme, että EU-direktiiviä tarvitaan.
Ehdotus uudeksi direktiiviksi tietokoneella toteutettujen keksintöjen patentoitavuudesta on herättänyt paljon keskustelua. Yhdymme siihen runsaaseen arvosteluun, jota on kohdistettu liian laajana hyväksyttävää patentin käsitettä vastaan. Tällainen käsitehän saattaa osoittautua suoranaisesti vahingolliseksi ja johtaa kekseliäisyyden vähenemiseen. Tämän vuoksi äänestimme niiden tarkistusten puolesta, joiden tarkoituksena oli patentin käsitteen rajoittaminen. Lopullisessa äänestyksessä äänestimme ehdotuksen puolesta.

Bernié (EDD)
 - (FR) Oma alaryhmämme pitää suuressa arvossa kuluttajien suojelua, ja tuemme esittelijän kompromissia, mutta pidätymme äänestämästä lopullisesta päätöslauselmasta budjettinäkökohtien vuoksi.
Ohjelmat ulottuvat vuoteen 2007, mutta me kaikki tiedämme, että rahoitusnäkymiä tarkistetaan vuonna 2006. Näin ollen takeita jatkuvuudesta ei ole. Toistan vielä sen, mitä budjettivaliokunta totesi viisaasti: "Suunniteltu määrä vuodelle 2007 riippuu siitä, hyväksyykö budjettivallan käyttäjä rahoitusnäkymät vuoden 2006 jälkeiselle ajalle."
Olen myös huolestunut toimintakustannuksista. Henkilöstöresursseihin on varattu 32 miljoonaa euroa, vaikka toimintakustannuksiin varatut määrärahat ovat 72 miljoonaa euroa. Tällainen kustannus-hyötysuhde on mahdoton.
Älkäämme unohtako, että kuluttajajärjestöt, joita on kaikissa jäsenvaltioissa, ovat tehokas vastavoima. Mitä hyötyä on eurooppalaisesta rahoituksesta, jonka kustannukset ovat näin korkeat?
Hankkeiden yhteisrahoituksen osalta kannatan pitäytymistä 70 prosentin enimmäismäärässä ja vastustan 75 prosenttia.
Euroopan kuluttajajärjestöille annettavan taloudellisen tuen osalta 50 prosentin kynnys on aivan liian korkea. Meidän on vältettävä sitä, että näistä järjestöistä tulisi komissiosta riippuvaisia, jolloin nämä järjestöt eivät voisi toimia itsenäisesti ja vapaasti.
Näillä perusteilla pidättäydyin äänestämästä lopullisesta päätöslauselmasta.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Tämän päätösehdotuksen tavoitteena on turvata kuluttajapolitiikkaa tukevien yhteisön toimien rahoitus vuosina 20042007 vuonna 2003 hyväksyttyyn Euroopan kuluttajapoliittiseen strategiaan kirjattujen tavoitteiden ja toimien mukaisesti. Ehdotuksen tavoitteena on siten tukea niitä järjestöjä ja elimiä, jotka toimillaan edistävät kuluttajien etua yhteisössä tai kansallisesti. Tähän tarkoitukseen on osoitettu määrärahoja 72 miljoonaa euroa.
Vaikka olenkin sitä mieltä, että rahoituspaketin olisi pitänyt olla runsaampi, kannatan tätä aloitetta, joka hyväksyttiin yksimielisesti ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa. Ehdotuksella tuetaan seuraavia tavoitteita: korkeatasoista kuluttajansuojaa, kuluttajansuojasääntöjen tehokasta täytäntöönpanoa, kuluttajajärjestöjen suurempaa osallisuutta EU:n toimiin ja kuluttajansuojatavoitteiden saattamista osaksi kaikkea EU:n politiikkaa.
Katson kuitenkin, että tätä tukea on toimitettava nopeasti, eikä sen myöntäminen saisi olla byrokraattista, ja olen myös sitä mieltä, että suoraa tukea kansallisille kuluttajajärjestöille, esimerkiksi osuustoiminnallisille järjestöille, ei pitäisi sulkea pois. Olisi myös erotettava selkeämmin järjestöt, jotka toimillaan aidosti edistävät kuluttajien etuja, niistä järjestöistä, jotka ovat pelkästään teollisuuden lobbausryhmien äänitorvia.

Queiró (UEN)
. (PT) Seuraavista syistä meidän oli pakko äänestää mietinnön puolesta: kyseessä on korkeatasoisen yhteisen kuluttajansuojan rahoittaminen, kuluttajansuojasääntöjen tehokas täytäntöönpano ja kuluttajajärjestöjen osallisuus EU:n toimiin, vaikkakin tässä mietinnössä pohditaan vain niitä kuluttajansuojakysymyksiä, jotka liittyvät non-food-tuotteisiin, kuluttajien taloudellisten etujen suojaamiseen ja Euroopan laajuisten kuluttajajärjestöjen edistämiseen sekä näiden järjestöjen osallistumiseen yhteisön politiikkaan kunkin intressien mukaisesti.
Panemme tyytyväisinä merkille, että tälle kaudelle ehdotetussa kokonaisbudjetissa toimintamäärärahat on nostettu 72 miljoonaan euroon, eli vuositasolla ne ovat 18 miljoonaa euroa, ja henkilöstö- ja muut hallintomäärärahat on nostettu 32 miljoonaan euroon, eli vuositasolla ne ovat 8 miljoonaa euroa.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Äänestin mietinnön puolesta, koska esitetyn rahoituskehyksen (kaudelle 20022007) tavoitteena on kuluttajansuojapolitiikan harjoittaminen erityisesti rahoittamalla kuluttajille suunnattuja tiedotuskampanjoja. Tämä väline on tärkeä Euroopan komission vuoden 2002 tiedonannossa (kuluttajapoliittinen strategia vuosille 20022006) asetettujen EU:n kolmen poliittisen tavoitteen saavuttamisessa. Nämä tavoitteet ovat seuraavat: on pyrittävä korkeatasoiseen ja yhtenäiseen kuluttajansuojaan ja kuluttajansuojasääntöjen tehokkaaseen soveltamiseen ja on varmistettava, että kuluttajajärjestöt osallistuvat EU:n politiikkaan.
Vaikka esitetyt määrärahat eivät rohkaise perinpohjaisiin muutoksiin - eivätkä etenkään suuriin hankkeisiin - katsoin, että suunta on oikea, erityisesti siltä osin, mikä liittyy niihin kuluttajansuojakysymyksiin, jotka koskevat non-food -tuotteita, kuluttajien taloudellisten etujen suojaamista ja Euroopan laajuisten kuluttajajärjestöjen edistämistä, sekä näiden järjestöjen osallisuutta niissä yhteisön hankkeissa, jotka ovat kunkin intressien mukaisia.
Edistämme tavoittelemaamme aktiivista ja osallistuvaa kansalaisuutta vain jos kansalaisilla on käytettävänään joko yhteisiä tai yksilöllisiä keinoja, joilla he voivat ajaa omaa etuaan, tai siten, että lisäämme näiden etujen suojaamista tehokkaasti yhteisin ponnisteluin Euroopan laajuisesti, kansallisesti ja alueellisesti.

Schierhuber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, äänestin Jonckheerin mietinnön puolesta, sillä tällä hetkellä meidän on tehtävä mahdolliseksi edes se, että muuhun kuin elintarviketuotantoon tarkoitettujen kasvien verokohtelu on edullinen. On syytä iloita Euroopan unionin ilmoituksesta, jonka mukaan uusiutuvien energialähteiden käytön lisääntyminen on yksi sen tavoitteista, sekä siitä, että komissio on määritellyt uusiutuvia energialähteitä käsittelevässä valkoisessa kirjassaan sitovat tavoitteet ja aikataulut. Oikeita reunaehtoja ja välineitä kuitenkin tarvitaan, jos nämä tavoitteet aiotaan saavuttaa.
Jos Euroopan unioni haluaa täyttää kansainvälisen oikeuden nojalla sille lankeavat kasvihuonekaasujen vähentämistä koskevat velvoitteensa Kioton sitoumusten mukaisesti, tämä energiaverotusta koskeva direktiivi on vain yksi askel oikeaan suuntaan vievien monien toimien sarjassa. Uusiutuvien energialähteiden käyttö on hiilidioksidineutraalia, ja lisäksi se tarjoaa lisäarvoa alueille ja sillä luodaan uusia ja uudenaikaisia työpaikkoja maaseutualueille.
Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
 - (FR) Todellisen yhteiskunnallisen tilanteen yläpuolelle asetettujen dogmiksi ylennettyjen, niin sanottujen ympäristöperiaatteiden nimissä tässä mietinnössä ei tarkenneta, mihin sosiaaliseen luokkaan kyseessä olevien energiatuotteiden ja sähkön verotus kohdistuu.
Emme katso, että suurimmiksi saastuttajiksi laskettavien suurten teollisuuskonsernien verojen korottamiseen liittyisi mitään haittapuolia. Vastustamme kuitenkin sitä, että verotus kiristyy yksityishenkilöiden dieselöljyn kulutuksen osalta. Tämä välillinen vero kohdistuu ennen kaikkea työväenluokkaan, jonka on pakko käyttää yksityisautoa sopivan julkisen liikenteen puuttuessa.
Vielä kohtuuttomampaa on, että verotetaan kotitalouksien käyttämää polttoöljyä tai sähköä. Tämä on viesti, jonka haluamme lähettää äänestäessämme koko mietintöä vastaan.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Komissio on jo jonkin aikaa halunnut luoda yhteisön kehyksen energiatuotteiden verotukselle. Tämä neuvoston kanssa saavutettu kompromissi merkitsee näin ollen huomattavaa edistysaskelta tähän suuntaan, koska siinä sovitetaan kaikki energiamuodot sisältävästä kattavasta energiaverodirektiivistä. Esittelijä on kuitenkin arvostellut tiukasti sovittuja vähimmäisverokantoja sekä esitettyjä vapautuksia ja verohuojennuksia.
Suhtaudumme erittäin varauksellisesti tähän direktiiviin. Kannatamme työn verorasituksen keventämistä, mutta ratkaisuna ei voi olla niin sanottu energia- tai saastutusperusteinen "ympäristöverotus". Ratkaisuna on oltava uuden tasapainon löytyminen työn ja pääoman verotuksen väliltä. Lisäksi tällainen välillinen vero kannetaan loppujen lopuksi loppukuluttajilta (käyttäjiltä). Siinä ei oteta huomioon tulotasoa, ja se rankaisee pienituloisia kotitalouksia. Olisi myös arvioitava jyrkkien verokorotusten vaikutuksia tuotantorakenteisiin erityisesti epäedullisimmassa asemassa olevilla alueilla.
Lisäksi taustalla oleva "saastuttaja maksaa" -periaate antaa aihetta suureen varauksellisuuteen, koska sitä soveltamalla saastuttaminen sallitaan sille, jolla on taloudellista valtaa. Tämä käy selvästi ilmi päästökaupan taustalla olevasta liberaalista filosofiasta. Lähtökohtana olisi oltava se, ettei pidä lainkaan saastuttaa. Taistelua ympäristön suojelemiseksi ja ympäristön polkumyynnin lopettamiseksi olisi käytävä asianmukaisen lainsäädännön ja tehokkaan täytäntöönpanon avulla. Tämä edellyttää valtiolta huomattavaa tukea ja investointeja.

Lulling (PPE-DE)
. (DE) Verotuskysymykset ovat luonteeltaan varsin visaisia, ja se johtuu lähinnä suurista eroista eri maiden välisissä järjestelmissä: esimerkkinä mainittakoon erityisesti Pohjoismaat, joissa käytetään korkeita valmisteveroja erittäin anteliaiden sosiaaliturvajärjestelmien rahoittamiseen. Meillä on tapana rahoittaa eläkkeitä - yhden esimerkin mainitakseni - työnantaja- ja työntekijämaksujen kautta, vaikkakin osallisuusperiaatteella.
Päätimme EU:ssa 1990-luvun alussa siitä, että asetetaan vain vähimmäiskannat ja säilytetään neuvostossa yksimielisyysperiaate tähän alaan liittyvissä kysymyksissä. Asian hankaluudesta huolimatta tästä ehdotuksesta keskusteltaessa pyrkimystä ilmeni yksimielisyysperiaatteen poistamiseen vuodesta 2010 alkavin vaikutuksin. Näin tärkeitä päätöksiä tehdään, kun perussopimuksia tai perustuslaillista sopimusta tarkistetaan, eikä silloin, kun parlamenttia kuullaan direktiiviehdotuksesta.
Palatakseni seuraavaksi polttoaineiden verotukseen toteaisin, että yhdenmukaistetut vähimmäiskannat tarkoittavat Luxemburgille (ja muille jäsenvaltioille) aina veronkorotuksia, ja siten itse asiassa hinnankorotuksia. Vaikka Luxemburgin erityistilanne johti siihen, että sille myönnettiin väliaikainen poikkeamisoikeus, tämä ei ole peruste toisen vaiheen aikaistamiseen vuodesta 2010 vuoteen 2008 vähimmäiskantojen soveltamiseksi. Olen varma, että ajatus tämän esittelijän tekemän tarkistuksen takana oli, että ympäristö hyötyisi, jos polttoaineiden hintojen korottaminen saisi kuluttajat luopumaan omien autojen käyttämisestä.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Moreira da Silva (PPE-DE)
. (PT) Euroopan parlamentti otti tänään merkittävän askeleen kohti Euroopan unionin energiaverotuksen muuttamista ympäristöystävällisemmäksi näyttäessään vihreää valoa direktiiville, jolla uudistetaan energiatuotteiden ja sähkön verotusta koskevaa yhteisön kehystä. Toivon, että neuvoston vastaus on yhtä rakentava ja ettei jälleen kerran käytetä veto-oikeutta, jolla tämän saman säädöksen muuttaminen estettiin vuonna 1997. Kaikessa kestävän kehityksen politiikassa yksi tärkeimmistä tavoitteista on tuotteen ulkoisten ympäristökustannusten ottaminen huomioon talouselämässä. Toisin sanoen tavaroiden hinnan on kuvastettava niiden todellisia ympäristökustannuksia. Hintaan sisältyvä viesti on olennaisen tärkeä, jotta sekä tuottajien että kuluttajien valintoja alkaisi ohjata kestävyys. Tämä tilanne on valitettavasti vielä kaukana, minkä vuoksi "vihreän" ostaminen on edelleen luksusta, eikä "vihreän" myyminen ole vielä riittävän kannattavaa. Tuen esittelijää siinä, että hän peräänkuuluttaa kunnianhimoisempia ja sitovampia sääntöjä ja erityisesti sitä, että uusiutuvia energialähteitä käyttämällä valmistettujen tavaroiden veroja olisi alennettava ja toisaalta liikenteessä käytettävien fossiilisten polttoaineiden veroja olisi nostettava.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Äänestin mietinnön puolesta, koska ilmastonmuutokseen ja kasvaviin ympäristöuhkiin on mielestäni suhtauduttava vakavasti siten, että käytetään verotusta ylimääräisenä tähän soveltuvana välineenä. Vaikka esittelijä suhtautuu varauksellisesti neuvoston ehdotukseen, joka ei hänen mielestään täytä odotuksia, katson, että neuvostossa ei ole mahdollista päästä laajempaan yhteisymmärrykseen tästä ehdotuksesta, kun muistetaan, että varovaisuus ja sovinnollisuus ovat tässä asiassa suositeltavia.
Se, että äänestin puolesta, johtuu mietinnön lainsäädännöllisestä osuudesta, koska en yhdy täysin esittelijän huolenaiheisiin, jotka esitellään mietinnön perusteluissa. Olemme eri mieltä erityisesti yksimielisyysedellytyksen poistamisesta tässä asiassa ja tuotteiden verotukseen liittyvien yhteisön vaatimusten tiukentamisesta.
Vaikka on ilmeistä, että jäsenvaltioiden välistä koordinaatiota on lisättävä, jotta kasvaviin ympäristöhaasteisiin voidaan vastata, johtoajatuksena olisi oltava "saastuttaja maksaa" -periaatteen soveltaminen, eikä minkään keinotekoisen yhteisymmärryksen hakeminen väkisin.

Skinner (PSE)
. (EN) Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen valtuuskunta Euroopan parlamentissa äänesti verotusmuutoksia koskevia tarkistuksia vastaan ja pidättyi äänestämästä verotuksen osalta omaksumansa kannan mukaisesti lopullisessa äänestyksessä.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Mauritiuksen hallituksen kanssa tehty kalastussopimus raukesi 2. joulukuuta 2002. Sopimuspuolet ovat päättäneet aloittaa uudelleen neuvottelut sopimukseen liitettävästä pöytäkirjasta. Näitä neuvotteluja kuitenkin lykättiin sen vuoksi, että Mauritiuksen hallitus tarkistaa parhaillaan merikalakantojensa tilaa. Näin ollen osapuolet ehdottivat, että nykyisen pöytäkirjan voimassaoloa jatketaan vuodella ja että kalastusmahdollisuudet ja jäsenvaltioiden kalastusoikeuksien jako säilytetään ennallaan. Tämä tarkoittaa sitä, että Portugalin kahdeksan siima-alusta voivat edelleen jatkaa kalanpyyntiä. Voimassaoloajan jatkaminen on siten olennaisen tärkeää, ja sen vuoksi kannatan sitä, vaikka olenkin pahoillani, että pöytäkirjan toimittaminen parlamentin käsiteltäväksi viivästyi. Asiassa on kuitenkin kaikkein olennaisinta, että luodaan mahdollisimman nopeasti oikeat edellytykset uuden monivuotisen sopimuksen tekemiselle. Se, että äänestin mietinnön puolesta, ei kuitenkaan tarkoita, että olisin esittelijän kanssa samaa mieltä kaikesta.

Fatuzzo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentti hyväksyi äsken Anderssonin mietinnön riittävistä ja kestävistä eläkkeistä. Yksi siinä hyväksytyistä kohdista on 16 kohta, jossa Euroopan parlamentti pyytää, että todellista eläkkeelle siirtymisen ikää nostettaisiin kannustimin, eikä - toistan vielä - eläkkeelle jäämistä vaikeuttavin keinoin, kuten eläkkeiden huomattavalla alentamisella.
Euroopan parlamentti menee siis päinvastaiseen suuntaan kuin Italian hallitus, jonka ehdotuksen mukaan vuodesta 2008 lähtien vanhuuseläkkeitä lykätään viidellä vuodella ja samalla annetaan "keppiä" - ja millaista keppiä: eläkkeet peruutetaan kokonaan viideksi vuodeksi. Tämä tuo valtion kassaan 25 miljardia euroa vuonna 2013, vaikka nuorille ja työttömille on tarjolla 2 miljoonaa työpaikkaa vähemmän.

Speroni (NI).
Arvoisa puhemies, en äänestänyt tämän mietinnön puolesta, koska katson, että tämä asia kuuluu kansallisten valtioiden toimivaltaan ja kansallisten lainsäädäntöjen soveltamisalaan ilman, että Brysselistä käsin asiaan puututaan millään tavalla.

Bastos (PPE-DE)
. (PT) Ikääntyvä väestö ja jatkuvasti alentuva ikääntyvien ihmisten työllisyysaste uhkaavat eläkejärjestelmien kestävyyttä.
Joudumme kiireellisesti uudistamaan sosiaaliturvajärjestelmiä. Jäsenvaltioiden on tehtävä eläkkeiden alalla yhteistyötä soveltamalla avointa koordinointimenetelmää kahdenvälisistä sopimuksista aiheutuvien tulkintaerojen vähentämiseksi.
Eläkejärjestelmien kehittymistä käsittelevistä tutkimuksista ilmenee, että taloudellisten ja sosiaalisten kysymysten välinen tasapaino on menestymisen avain, sillä makrotaloudelliset toimet, sosiaaliset toimet ja työllisyystoimet liittyvät kaikki toisiinsa.
Euroopan työllisyysstrategian ja Euroopan sosiaalirahaston avulla voidaan merkittävästi vaikuttaa iäkkäämpien työntekijöiden jatkuvan työllistämisen ja palkkauksen edistämiseen. Jäsenvaltioiden olisi ryhdyttävä toimiin, joilla hillitään kannustimia varhaiseläkkeelle jäämiseen ja yhdessä yritysten, työntekijöiden ja työmarkkinaosapuolten kanssa ryhdyttävä toimiin, joilla kannustetaan aktiiviseen ikääntymiseen. Lisäksi jäsenvaltioiden on poistettava eläkejärjestelmistään kaikenlainen sukupuoleen perustuva syrjintä ja naisten ja miesten eläkkeiden välinen tasoero, joka on edelleen olemassa naisten tappioksi.
Näillä perusteilla äänestin mietinnön puolesta.

Krivine ja Vachetta (GUE/NGL)
 - (FR) Anderssonin mietintö on muodoltaan päätöslauselma, jossa arvioidaan komission ja neuvoston yhteistä raporttia "riittävistä ja kestävistä eläkkeistä". Mietinnössä yritetään sovittaa yhteen kaksi päinvastaista seikkaa eli siinä yritetään yhdistää "rahoituksellinen ulottuvuus" "yhteiskunnallisiin ja hyvinvointia koskeviin näkökohtiin". Mietintöön sisältyy useita hyviä huomioita erityisesti naisten tilanteesta. Nämä hyvät aikomukset osoittautuvat kuitenkin heti merkityksettömiksi. Esittelijä katsoo velvollisuudekseen viitata painokkaasti Euroopan työllisyysstrategiaan, joka on varsin huono pohja niitä tulonjakoa koskevia muutoksia ajatellen, jotka ovat väestörakenteen muutoksen myötä välttämättömiä.
Tekstissä pidetään myönteisinä monissa jäsenvaltioissa meneillään olevia muutoksia, ilman että siinä mainittaisiin niiden synnyttäneen asianomaisten väestönosien keskuudessa massiivista kansalaisvastarintaa. Myönnettäköön, että mietinnössä tietyin varaumin "kannatetaan pyrkimystä ? nostaa todellista eläkkeelle siirtymisen ikää". Hylkäämme tämän tavoitteen etenkin sen vuoksi, että se on ainoa konkreettisesti esitetty tavoite, jonka varaan kaikkien tulevien "uudistusten" olisi perustuttava. Aiomme uhmata näitä uudistuksia miljoonien työntekijöiden puolesta ja ehdottamamme vastatoimi on kaikessa yksinkertaisuudessaan työnantajamaksujen korottaminen. Tämän vuoksi äänestimme mietintöä vastaan.

Lulling (PPE-DE)
. (DE) Olen erityisen tyytyväinen siihen, että tässä mietinnössä, jossa sovelletaan ensimmäisen kerran yksityiskohtaista ja järjestelmällistä tarkastelua EU:n jäsenvaltioiden tekemään sitoumukseen tulevaa eläkepolitiikkaa koskevan yhteisen lähestymistavan hyväksymisestä, naisten ongelmia käsitellään naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan lausunnossa menestyksekkäästi puoltamallani tavalla.
On selvää, että meidän on varmistettava, että kaikki jäsenvaltiot poistavat eläkejärjestelmistään sukupuoleen perustuvan syrjinnän. Näin olisi pitänyt toimia jo 1970-luvulta lähtien, jolloin annettiin direktiivit naisten ja miesten tasa-arvoisesta kohtelusta sosiaaliturvan osalta. Maasta riippuen naiset saavat eläkettä 16 - 45 prosenttia vähemmän kuin miehet.
Eläkkeelle tällä hetkellä siirtyvien naisten osalta tämän syynä on muun muassa se, että heillä oli nuoruudessaan aivan lain mukaan oikeus palkkaan, joka oli vain 80-90 prosenttia yhtä päteville miehille maksetusta palkasta. Tämä syrjintä pysyy sikäli, että naiset saavat kärsiä siitä elämänsä loppuun asti. Ehdotukseni mukaisesti mietinnössä viitataan myös eronneiden naisten sosiaaliturvaongelmiin. Vuonna 1993 parlamentti laati aloitteestani mietinnön, jossa käsiteltiin eronneiden tai kumppaneistaan erillään asuvien naisten eläkeoikeuksia.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Eläkejärjestelmän perustamista pidettiin askeleena kohti sivistynyttä yhteiskuntaa. Sen mukaisesti kannamme yhdessä huolta tulevaisuudestamme ja turvallisuudestamme siinä elämänvaiheessa, kun ihmiset eivät ole enää tuottavia. Nykyään kaupataan sellaista näkemystä, että eläkevelvoitteet ovat yhteiskunnalle taakka, jonka kautta vanhemmat sukupolvet käyttävät hyväkseen nuorempia sukupolvia. Tämä ei johdu pelkästään muutoksesta väestöpyramidissa, joka on aiempaa kapeampi, koska sen pohjalla on vähemmän nuoria ja huipulla enemmän vanhoja ihmisiä. Kyseessä on myös lyhyen aikavälin ajattelu, johon liittyy yksilökeskeisyyteen kannustaminen ja yksilöllisten eläkejärjestelyjen mukaantulo.
Nuoret eivät useinkaan ajattele, että he elävät paljon kauemmin kuin mitä he ovat tuottavia. He eivät myöskään usein huomaa, että ihmiset kuluvat nopeammin loppuun, koska työstä on tullut yhä enemmän eräänlaista huippuluokan urheilua. Ihmisten on oltava niin tuottavia, että monet heistä palavat fyysisesti ja henkisesti loppuun paljon ennen eläkeiän saavuttamista. Monissa tapauksissa työnantajat eivät halua palkata yli 55-vuotiaita. Yli 55-vuotiaista on kuitenkin usein paljon hyötyä vapaaehtoistyössä, opastajina tai lastenhoitajina. Näissä olosuhteissa on luonnollisempaa pikemminkin alentaa eläkeikää kuin korottaa sitä. Eläkkeen epäämisestä henkilöiltä, jotka eivät enää kestä työpaineita, aiheutuu ratkaisemattomia ongelmia.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Komission tiedonannossa riittävistä ja kestävistä eläkkeistä analysoitiin jäsenvaltioiden esittämiä ensimmäisiä kansallisia eläkestrategiaraportteja. Komission analyysissä käsitellään eläkejärjestelmien riittävyyttä, niiden rahoituksen kestävyyttä ja uudistamistarvetta. On sanomattakin selvää, että olen tyytyväinen esittelijän toteamukseen siitä, että jäsenvaltiot ovat jo aloittaneet omia uudistusprosessejaan ja että useat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet käytännössä merkittäviä uudistuksia. Tämä pätee ilokseni Portugaliin. On myös tiedostettu selvästi se, että tarvitaan lisäuudistuksia, joilla turvataan eläkejärjestelmien pitkän aikavälin kestävyys, joka on yhteydessä julkisen talouden terveyteen.
Mielestäni on olennaisen tärkeää, että tässä keskustelussa irtaudutaan demagogisesta ja kiihkeästä retoriikasta, jossa lähtökohtana on "työntekijöiden oikeuksien torveaminen". Monien kansallisten eläkejärjestelmien kestämättömyys johtuu väestörakenteen muutoksesta, ja voimme olla varmoja, että tästä muutoksesta aiheutuu eittämättä - ellei jotakin tehdä asian hyväksi - vakavaa ja korjaamatonta vahinkoa kaikille eläkkeelle nyt ja tulevaisuudessa siirtyville työntekijöille.
Olen esittelijän tavoin tyytyväinen jäsenvaltioiden tällä alalla tekemään tiiviiseen yhteistyöhön. Äänestin hänen mietintönsä puolesta siksi, että yhdyn enimmäkseen siihen, mitä hän toteaa kolmesta perustavoitteesta, jotka ovat riittävyys, rahoituksen kestävyys ja eläkejärjestelmien uudistaminen.

Gasòliba i Böhm (ELDR).
Arvoisa puhemies, kuten tiedätte, liberaalien ryhmä kannatti periaatteessa Gil-Roblesin ja Tsatsosin mietintöä sekä valmistelukunnan laatimaa Euroopan perustuslaillista sopimusehdotusta.
Kuten keskustelussa kuitenkin totesin, Convergencia i Unió -ryhmän katalaanijäsenet eivät voi hyväksyä tätä kantaa, ja olemme ilmoittaneet pidättyvämme äänestämästä. Lisäksi äänestyksen kulku saa meidät yhä vakuuttuneemmiksi päätöksestämme pidättyä äänestämästä ja päätöksestämme lykätä lopullisen kantamme muodostamista siihen asti, kun hallitustenvälisessä konferenssissa mahdollisesti esitellään valmis Euroopan perustuslaillinen sopimusehdotus.
Olemme erityisen pahoillamme siitä, että Euroopan kansanpuolue ja sosiaalidemokraatit äänestivät niitä ehdotuksiamme vastaan, joiden mukaan olisi yksilöitävä ja assosioitava unionin toimielimiin ne alueet, joilla on täysi lainsäädännöllinen toimivalta. Lisäksi olemme pahoillamme siitä, että hylättiin ajatus näiden alueiden, joilla on täysi lainsäädännöllinen toimivalta, parlamenttien oikeusasiamiesten assosioimisesta Euroopan oikeusasiamiehen toimintaan. Mielestäni tämä on virhe, koska sitä kautta miljoonat kansalaiset erotetaan siitä todellisuudesta, joka on heitä lähinnä. Tämä pätee muun muassa valtiottomiin kansakuntiin ja alueisiin, joilla on vahva ominaisluonne ja identiteetti, ja mielestäni tämä on täysin sen julkituomamme tavoitteen vastaista, jonka mukaan on oltava lähellä kansalaisia ja rakennettava kansojen Eurooppaa.

Dehousse (PSE).
Arvoisa puhemies, tämänaamuisen äänestyksen kulku vahvisti ikävällä tavalla käsitystämme siitä, että Euroopan perustuslaillisessa sopimusehdotuksessa vähät välitetään keskeisistä sosiaalisista tavoitteista ja että siinä asetetaan vaakalaudalle koko eurooppalainen yhteiskuntamalli.
Erityisesti sen, että julkiset palvelut ovat syvästi ja vaarallisesti uhattuna, vahvisti ikävä kyllä oma parlamenttimme. Sen jälkeen emme voineet - puhumattakaan muista syistä, joita ovat esimerkiksi jääräpäinen kieltäytyminen perustuslaillisten tai lainsäädännöllisten alueiden ottamisesta huomioon - enemmistön tavoin toivoa, että hallitustenvälisessä konferenssissa ei muutettaisi syvää epätasapainoa, joka on tätä kautta luotu vahvojen ja heikkojen välille. Tämän vuoksi äänestimme mietintöä vastaan.

Posselt (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pidätyin äänestämästä sen vuoksi, että olen pahoillani siitä, että juutalaiskristilliseen perintöömme liittyvää tarkistusta ei hyväksytty. Ei edes marxismin historian opettaja voi kieltää sitä, että Euroopan juuret ovat sekä kristilliset että juutalaiset. Ilman niitä Marxia ja marxismia ei olisi olemassa, ja jos Eurooppa kääntyy pois Jumalasta, kristillisyydestä ja juutalaisuudesta, se katkaisee omat juurensa, hukkuu materialismiin ja romahtaa.
Toiseksi haluan tässä yhteydessä lisätä, että on harhaa kuvitella, että tämä sopimus voitaisiin panna lasikuvun alle tekemättä siihen koskaan enää muutoksia. Tyhjän takia 25 hallitusta eivät aio kokoontua, vaan ne aikovat työstää sopimusta, ja toivomme, että ne parantavat sitä. On syytä toivoa, että ne sisällyttävät johdantoon viittauksen juutalaiskristillisiin juuriimme ja tekevät eräitä luonteeltaan institutionaalisia parannuksia, esimerkkinä se, että komission jäseniä on yksi jäsenvaltiota kohti, mitä minäkin pidän olennaisena asiana. Vaikka emme haluakaan, että paketti puretaan kokonaan, hallitusten olisi lokakuussa tehtävä muutamia selkeitä parannuksia.

Speroni (NI).
Arvoisa puhemies, en äänestänyt mietinnön puolesta, vaikka kannatinkin tekstiä, joka hyväksyttiin valmistelukunnassa - jossa olin mukana varajäsenenä - koska mietinnössä on jätetty pois viittaus Euroopan kristillisiin juuriin. Lisäksi mietinnössä on havaittavissa liiallinen pyrkimys rajoittaa yksimielisyyspäätöksiä, jotka ovat yksi niistä periaatteista, joiden varaan Euroopan unioni alun alkaen perustettiin, myös silloin, kun sitä kutsuttiin eri nimellä.
Pidän yksimielisyysäänestyksiä valtioiden suvereniteetin tukipylväänä ja turvana kansallisille eduille, jotka ovat hyvin tärkeä asia suurimmalle osalle italialaisia poliittisia ryhmittymiä. Toivon, että hallitustenvälisessä konferenssissa vahvistetaan valmistelukunnan työn keskeisin tulos, vaikka puheenjohtaja Prodi tekeekin raivokkailla yrityksillään kaikkensa sen tärvelemiseksi.

Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, Euroopan perustuslaillinen sopimusehdotus tuo minulle mieleen cappuccino-kahvin: paljon hyvää kahvia, ohuenlaisesti poliittista vaahtoa ja varsin karvasta institutionaalista kaakaota. Talous- ja sosiaalipolitiikan koordinoinnin sekä ulko- ja turvallisuuspolitiikan osalta ehdotettu poliittinen perusta on edelleen hutera.
Eurooppa-neuvoston pysyvä puheenjohtaja kilpailee ja ajautuu varmasti ristiriitaan komission puheenjohtajan kanssa. Komission kollegion jako komission jäseniin, jotka ovat vastuuvelvollisia ja jäseniin, jotka ovat äänioikeudettomia ja jotka ovat siten vailla vastuuvelvollisuutta, heikentää yhteisön dynamiikkaa ja komission imagoa energisenä kollegiona.
Toivon, että hallitustenvälisessä konferenssissa haetaan vaikutteita komission suosituksista ja parannetaan valmistelukunnan ehdotuksia. Tätä kautta voisin antaa täyden tukeni todelliselle perustuslailliselle sopimukselle. Pidätyin äänestämästä parempaa sopimusta odotellessani.
Haluan todeta vielä kerran jäsen Posseltille, että Euroopalla ei ole pelkästään juutalaiskristillisiä juuria, vaan myös islamilaiset ja maalliset juuret.

Wieland (PPE-DE).
Kiitoksia arvoisa puhemies, vaikka en voikaan säästää teitä siltä ikävältä tosiasialta, että käytän työjärjestyspuheenvuoron, aion puhua lyhyesti. Tarkoituksenani ei ollut pidätellä kollegoitani, ja tavallisesti tekniikka ei tuota minulle ongelmia. Ehkäpä hitauteni johtuu ilahduttavasta nopeudestanne. Joka tapauksessa tarkistusta 21 koskeva Gil-Roblesin mietinnön 21 kohdan a alakohtaan liittyvä ääneni ei kirjautunut. Halusin äänestää sitä vastaan.
Pyytäessäni puheenvuoroa haluan itse asiassa viitata eiliseen. Olen iloinen siitä, että tänään annettiin paljon nimenhuutoääniä, mikä tarkoittaa, ettei minun epäillä puhuvan omaan pussiini. Näin ei ollut asia eilen. Tänään tilanne oli kuitenkin sellainen, että jälleen kerran mielenosoittajat tukkivat parlamenttirakennuksen uloskäynnit, jolloin ulosmenevien ajoneuvojen oli käytettävä sisäänmenotietä ja meistä, jotka halusimme päästä sisään, muodostui valtava jono, ja onnistuin itse pääsemään sisään 12 minuuttia vaille 9 jouduttuani käymään pikaisesti hotellissani. Liittyen siihen, mitä eilen todettiin, haluan jälleen kerran kehottaa puhemiehistöä kiinnittämään huomiota siihen, kuinka Euroopan parlamentin jäsenille taataan asianmukainen pääsy äänestyspaikalle äänioikeutta käyttämään. Jos puhemiehistö ei halua paneutua tähän ja tiedottaa asiasta Euroopan parlamentin jäsenille mahdollisimman pian, teidän on varauduttava siihen, että otan jatkuvasti esiin tämän asian täysistunnossa.
Alavanos (GUE/NGL)
Professori Tsatsosilla on mielenkiintoisia, arvokkaita ja edistyksellisiä näkemyksiä Euroopan unionin perustuslaillisesta hankkeesta. Jos nämä näkemykset olisivat löytäneet tiensä Tsatsosin kollegansa Gil-Roblesin kanssa yhdessä laatimaan mietintöön ja päätöslauselmaluonnokseen, uskon, että olisin äänestänyt luonnoksen puolesta. Luonnosta leimaa kuitenkin ympäripyöreys, kompromissin etsiminen hinnalla millä hyvänsä ja "realismi", josta puuttuu täysin kreikkalaisen esittelijän kirjoittamien kohtien demokraattinen henki.
Valitettavasti Euroopan parlamentti on siten jäänyt Euroopan komissioonkin verrattuna jälkeen tärkeimmissä toimielinkysymyksissä, joita ovat esimerkiksi komission jäsenten määrä tai rooli tai neuvoston puheenjohtajuus. Näin ollen niistä päätöslauselmaluonnoksen hyödyllisistä ajatuksista huolimatta, jotka koskevat esimerkiksi Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien roolia, sosiaalipolitiikan kehitystä tai kansanäänestyksiä, pidätyin lopullisessa äänestyksessä äänestämästä.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Euroopan Parlamentin päätöslauselmaluonnoksella, joka koskee "sopimukse[n] Euroopan perustuslaista" käyttöönottoa, pyritään hankkimaan parlamentin siunaus laajamittaiselle kansojen harhautusoperaatiolle. Siinä esitetään "perustuslaiksi" tekstiä, jolla ei pelkästään jätetä turvaamatta demokratian saavutukset, vaan se on myös, kuten olemme toistuvasti ilmoittaneet, uusi lenkki Maastrichtin, Amsterdamin ja Nizzan sopimusten sarjassa, joka on ollut suuryrityksille keino Euroopan unionin jäsenvaltioiden työntekijöiden sitomiseen.
Markkinatalouden institutionalisoiminen, yhteistyössä ?aton kanssa toteutettava EU:n paheneva militarisoituminen, johon kuuluvat jopa ehkäisevät toimet terrorismin uhan varjolla, vallan uudelleenjako vahvojen hyödyksi ja jopa kansallisen suvereniteetin lisääntyvä luovuttaminen kansainväliselle keskusvallalle, ovat vain muutamia "herkkupaloja", joita hallitustenvälisellä konferenssilla on tarjottavanaan monopoleille. Uusi hanke kuvastaa täysin nykypolitiikkaa, johon kuuluu työntekijöiden saavutusten horjuttaminen, jatkuvat terrorismilait ja iskut kansoja vastaan kaikkialla maailmassa. Emme voi myöskään olla huomaamatta, että tekstin laatimisessa noudatettua epädemokraattista menettelyä kaupataan demokratia- ja avoimuusnormina.
Kreikan kommunistinen puolue vastustaa ehdottomasti Euroopan perustuslaillisen sopimuksen käyttöönottoa, jolla lujitetaan imperialistista EU:ta. Puolue luottaa siihen, että kansat taistelevat ja tuhoavat hyväksikäyttäjien luomukset ja muuttavat yhteiskunnan perinpohjaisesti.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson ja Sandberg-Fries (PSE)
 - (SV) Euroopan perustuslaillinen sopimusehdotus ja parlamentin kanta ovat yleisesti ottaen hyviä. Olemme erityisen tyytyväisiä siihen, että täystyöllisyys, avoimuus, tasa-arvo ja kestävä kehitys ovat tällä hetkellä olennainen osa valmistelukunnan perustuslaillista sopimusehdotusta, mitä myös parlamentti pitää myönteisenä kannassaan.
Joidenkin seikkojen osalta näkemyksemme eroavat esitetystä kannasta:
On todettava, että EU:n lainsäädäntö on ensisijaisessa asemassa kansalliseen lainsäädäntöön nähden ainoastaan silloin, kun EU:lla on lainsäädännöllinen toimivalta.
Euroopan parlamentti ei voi olla yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa ainoa parlamentaarinen elin. Kansallisten parlamenttien kuulemisen on myös oltava mahdollista.
Tuemme perustuslaillisen sopimusehdotuksen solidaarisuuslauseketta ja suhtaudumme yleisesti ottaen myönteisesti perustuslaillisen sopimusehdotuksen sanamuotoon ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikasta. Suhtaudumme kuitenkin varsin epäilevästi siihen, mitä perustuslaillisessa sopimuksessa kutsutaan nimellä "rakenne" ja "läheisempi" yhteistyö, ja tulkitsemme kantaan sisältyvän toteamuksen "rakenteellisesta yhteistyöstä" viittaavaan tarkalleen tällaiseen yhteistyöhön.
Perustuslaillisen sopimusehdotuksen komissiota koskevat järjestelyt eivät ole hyviä. Jokaisella jäsenvaltiolla olisi oltava oma täysivaltainen komission jäsen, jolla on äänioikeus.
Emme hyväksy perustuslaillisen sopimusehdotuksen niin sanottua siirtymälauseketta, emmekä hyväksy sopimuksen muuttamista ilman yksimielisyyttä ja ratifiointia.
Yksimielisyysedellytystä ei pitäisi yleisesti kumota ulko- ja turvallisuuspolitiikassa, eikä veropolitiikassa, kuten kannassa ehdotetaan.
Hallitustenvälisen konferenssin päättämiselle ei pidä asettaa tarkkaa määräaikaa. HVK:lle on annettava riittävästi aikaa puheenjohtajavaltiosta riippumatta.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck ja Wachtmeister (PPE-DE)
 - (SV) Päätimme pidättyä äänestämästä edellä mainitusta mietinnöstä pidetyssä lopullisessa äänestyksessä.
Kantamme koskee mietintöä, eikä valmistelukunnan tulosta kokonaisuutena. Eräiltä osin mietintö poikkeaa valmistelukunnan tuloksesta.
Kannatamme Euroopan perustuslaillisen sopimuksen valmistelutyötä.
Olemme tukeneet valmistelukuntamenettelyä, joka on tuonut ainutlaatuisen muutoksen tapaan valmistella EU:n sopimuksia. Kannatamme konsolidoitua sopimusta, jossa toimivaltajako on selkeämpi. On hyvä asia, että päätöksentekoa parannetaan ja yksinkertaistetaan ja että kansalaisten mahdollisuudet vaatia vastuuta lisääntyvät.
Tuemme valmistelukunnan kompromissia siitä huolimatta, että se eräiltä osin poikkeaa omista kannanotoistamme.
EU:n on oltava rajallinen ja tehokas. Perustuslaillisessa sopimuksessa on rajattava selkeästi se, mikä on julkista, ja se, mikä on yksityistä, sekä EU:n päätöksentekovaltuudet suhteessa jäsenvaltioihin.
Perustuslaillinen sopimus on jäsenvaltioiden omaisuutta. Näin ollen on selvää, että sopimusmuutokset on hyväksyttävä yksimielisesti ja kansallisten parlamenttien on ratifioitava ne. Tämä tarkoittaa myös sitä, että suhtaudumme epäluuloisesti perustuslaillisen sopimusehdotuksen I-24 artiklan 4 kohtaan.
Kokoomuspuolue vastustaa Ruotsin parlamentin tavoin pysyvää neuvoston puheenjohtajuutta. Emme voi myöskään tukea kehitystä kohti EU:n tasoista parlamentarismia.
Katsomme myös, että EU:lle ei pidä antaa päätöksentekovaltuuksia sosiaalipolitiikassa ja verotuksessa.
Peräänkuulutamme vireää vuoropuhelua, emmekä näe itseisarvona sitä, että hallitustenvälinen konferenssi on saatava päätökseen syksyn kuluessa.

Berthu (NI)
 - (FR) Äänestimme Gil-Robles Gil-Delgadon ja Tsatsosin laatimaa mietintöä vastaan. Siinä on näet otettu strategiaksi hallitustenvälisen konferenssin "saartaminen" pyrkimyksenä pakottaa kansallisten hallitusten edustajat kutakuinkin ratifioimaan valmistelukunnan työn tulokset.
Näin ollen parlamentti osoittaa olevansa tietoinen siitä merkityksestä, joka on valmistelukunnassa saavutetulla federalistisella läpimurrolla, jota kuvastaa erityisesti Euroopan perustuslaillinen sopimusehdotus, joka ei sisältynyt neuvoston alun perin antamaan tehtävänantoon. Neuvostolle kyse on odottamattomasta tuloksesta, jota se ei halua vaarantaa.
Komissio ei noudata samaa strategiaa ja yrittää selvästikin hyötyä HVK:sta lisätäkseen entisestään ylikansallisuutta, josta ovat esimerkkinä yksimielisyysäänestysten lähes täydellinen kumoaminen sekä sellaiset muutosmenettelyt, joiden mukaisesti on mahdollista sivuuttaa eräiden kansakuntien vastustus, tai vahvempi taloudellinen johto.
Joka tapauksessa kyse on etenemisestä kohti Euroopan supervaltiota, jota kansalaiset eivät halua. Toivomme, että HVK:ssa kansalliset hallitukset muistavat tämän, eivätkä anna Euroopan toimielinten "sitoa käsiään".

Bonde (EDD)
. Antoni Macierewiczin puolesta:
Korostettakoon sitä epädemokraattista menettelyä, joka johti perustuslaillisen sopimusehdotuksen hyväksymiseen valmistelukunnassa. Konsensus tarkoittaa yleistä yhteisymmärrystä, mutta hyväksytty teksti ei saavuttanut tällaista hyväksyntää. On selvää, että asiakirjasta, joka laadittiin demokratian periaatteiden vastaisesti, ei voi olla hyötyä kansalaisille, kansakunnille, eikä Euroopalle itselleen.
Perustuslaillisessa sopimusehdotuksessa muutetaan perusperiaatteita, joiden pohjalta EU toimii (veto-oikeus, valtioiden äänioikeudet, yhdenvertainen edustus Euroopan komissiossa jne.). Näillä periaatteilla oli merkittävä asema uusien valtioiden liittymisessä unioniin. Näiden periaatteiden muuttaminen tarkoittaa, että tilanne esitetään näille liittyville maille tapahtuneena tosiasiana.
Perustuslaillisessa sopimusehdotuksessa tavoitteena on yksi Euroopan valtio, jossa päätöksiä tehdään kansalaisten ja hallitusten ohitse, ilman että siinä viitataan kansanäänestykseen tarpeellisena kansalaisten tahtoa näin olennaisen tärkeässä asiassa kuvastavana keinona.
Sen asemesta, että määräämme Euroopan kansoille tällaisen demokratianvastaisen perustuslaillisen sopimuksen, meidän olisi tehtävä yhteistyötä voidaksemme demokratian periaatteita noudattaen laatia todellisen sopimuksen Euroopan kansakuntien ja kansalaisten välille.

Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL)
- (FR) Äänestimme Euroopan perustuslaillista sopimusehdotusta vastaan, koska sanamuodon yksityiskohtiin edes puuttumatta tämän perustuslaillisen sopimuksen tarkoituksena on, että siitä tulee yksi oikeudellinen perusta niille laeille, joiden tarkoituksena on säilyttää vallitseva yhteiskuntajärjestys ja omistavan luokan etuoikeudet.
Se, että hylkäämme Euroopan perustuslaillisen sopimuksen, ei tarkoita millään muotoa sitä, että haluamme palata takaisin Ranskan perustuslakiin, joka laadittiin yhtä lailla suojelemaan keskiluokkaa ja ylläpitämään hyväksikäyttöä. Emme halua tukea minkäänlaisia epäajankohtaisia suvereniteetin muotoja, koska peräänkuulutamme Eurooppaa, joka on kauttaaltaan täysin yhdistynyt, ja Eurooppaa, joka on vapaa ylemmän keskiluokan ylivallasta ja taloudellisten ryhmittymien talouselämää koskevasta diktatuurista.
Pidätyimme äänestämästä useimmista tarkistuksista, koska parhaimmillaankin niissä vain pyritään parantamaan perustuslaillista sopimusta, jota vastustamme.
Pidätyimme äänestämästä tarkistuksista, joissa ehdotetaan kansanäänestysten järjestämistä perustuslaillisesta sopimusehdotuksesta. Kun otetaan huomioon, että kysymykset vääristyvät aina niitä esittävän auktoriteetin mukaan, emme pidä kansanäänestyksiä tapana, jolla kansalaiset voivat ilmaista tahtonsa sellaisessa yhteiskuntajärjestyksessä, jossa rikkailla on tiedotusvälineiden ja median osalta monopoli.

Caudron (GUE/NGL)
- (FR) Tämänpäiväinen kannanottoni ei asettaa millään muotoa vaakalaudalle kantaani tulevasta Euroopan perustuslaillisesta sopimuksesta.
Periaatteessa kannatan perustuslaillista sopimusta, mutta en voi tässä vaiheessa yhtyä niihin, jotka sanovat, että hallitustenvälisessä konferenssissa ei saa tehdä merkittäviä muutoksia valmistelukunnassa valmisteltuun ehdotukseen.
Yhteiskunnallisessa mielessä ja kansalaisten kannalta Giscard d'Estaingin ehdotus on ilmiselvästi riittämätön.
Lisäksi perustuslaillisella sopimuksella ei pidä peruuttamattomasti määrätä EU:n taloudellista ja poliittista rakennetta ja siten evätä kansalaisilta todellista mahdollisuutta muuttaa yhteiskuntaa demokraattisilla äänestyksillä.
Näin ollen toivon, että HVK:ssa tehdään perusteellisia muutoksia, joiden ansiosta voin aikanaan äänestää perustuslaillisen sopimuksen puolesta.

Coelho (PPE-DE)
. (PT) Voin vain kannattaa Euroopan tulevaisuutta käsittelevän valmistelukunnan ehdotusta ja sen tekemää työtä, joka merkitsee virstanpylvästä Euroopan yhdentymisprosessissa.
Pidän myönteisenä pyrkimystä lähentää unionia kansalaisiinsa, lisätä sen demokraattisuutta ja parantaa sen päätöksentekokykyä laajentumisen yhteydessä.
Pidän myönteisenä (jokseenkin maltillista) unionin roolin ja sen toimintakyvyn vahvistamista maailmanpolitiikassa, kun otetaan huomioon maailmanlaajuistumisen haasteet ja lisääntyvä keskinäinen riippuvuus.
Pidän myönteisenä sitä, että ensimmäisen kerran Euroopan yhdentymisen historiassa kansallisilla parlamenteilla on aktiivinen rooli Euroopan lainsäädännön laadinnassa.
Unionista on tullut oikeushenkilö, ja kauan kaivattu pilarirakenteen katoaminen on toteutunut.
Pidän myönteisenä Gil-Roblesin erinomaiseen mietintöön sisältyvää vetoomusta siitä, että Euroopan kansalaisia kuultaisiin kansanäänestyksellä, jonka järjestäminen Euroopan parlamentin vaalien kanssa samana päivänä olisi suotavaa.
Olen pahoillani siitä, että neuvoston kiertävä puheenjohtajuus on kadonnut ja että on jätetty pois viittaus yhteisiin kulttuurisiin ja historiallisiin juuriimme.

Santos (PSE)
. (PT) Äänestin GUE/NGL-ryhmän esittämää tarkistusta 78 vastaan PSE-ryhmän ohjeen mukaisesti.
Katson kuitenkin, että edellä mainittu tarkistus on asiallisesti ottaen oikea, koska siinä viitataan yhteen heikkoon kohtaan valmistelukunnan hallitustenväliselle konferenssille esittelemässä perustuslaillisessa sopimusehdotuksessa.
Tosiasia on, että tässä ehdotuksessa uudistetaan hyvin vähän Euroopan taloudellista hallintotapaa. Erityistä ja ratkaisevaa on, että siinä ei määritetä sitä, kuinka jäsenvaltioiden taloudellisia toimia olisi koordinoitava, eikä siinä tarkisteta Euroopan keskuspankin tavoitteita siten, että niillä edistettäisiin enemmän kasvu- ja työllisyyspolitiikkaan.

Ferber (PPE-DE)
. (DE) Euroopan parlamentin CSU:n valtuuskunta äänesti Gil-Roblesin ja Tsatsosin mietinnön puolesta suosittaen hallitustenvälisen konferenssin kutsumista koolle käsittelemään EU:n valmistelukunnan laatimaa Euroopan perustuslaillista sopimusta.
Katsomme kuitenkin, että ehdotukseen on tehtävä eräitä muutoksia. Pidämme kiireellisenä sitä, että perustuslaillisen sopimuksen johdantoon sisällytetään viittaus Jumalaan ja kristillisyyteen. Koska Eurooppa on kristillisten länsimaiden muokkaama, sen olisi myös politiikassaan pyrittävä kristillisten arvojen toteuttamiseen käytännössä.
Jotta EU voisi keventää rakennettaan ja keskittyä ydintehtäviinsä, vaadimme erityisesti seuraavaa: toimivaltuuksia ei laajenneta talous- ja työllisyyspolitiikkojen koordinoinnin alalla, jotta ei vaaranneta vapautta, kilpailukykyä ja jäsenvaltioiden omaa vastuuta toimenpiteistään; oikeusperustaa ei luoda yleishyödyllisten palvelujen, erityisesti vesi- ja viemärihuollon yhdenmukaistamiselle; toimivallan turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikassa on rajoituttava vähimmäisnormeihin, poikkeuksena säännöt, jotka koskevat kolmannen maan kansalaisten pääsyä työmarkkinoille; edistämis- ja koordinointivaltuuksia ei laajenneta urheilun, energian ja väestönsuojelun aloilla ja sisämarkkinoita koskevan toimivallan on rajoituttava toimiin, joiden tarkoituksena on ensisijaisesti ja suoraan konkreettisten esteiden poistaminen.

Figueiredo (GUE/NGL)
. (PT) Tällä mietinnöllä tuetaan jälleen kerran valmistelukunnan työtä ja tuloksia, jotka olemme torjuneet. Kuten olemme aiemmin valittaneet, epädemokraattiset menetelmät ja valmistelukunnan perustamisprosessit tuottivat tulokseksi tekstin, jota vastustamme suoralta kädeltä, koska olemme eri mieltä tekstissä peräänkuulutetusta sosiaalisesta hankkeesta. Tekstin sanamuotojen turvin jalansijaa saa yhä aggressiivisempi kapitalismi, yhteiskunta rakennetaan uusliberalististen periaatteiden varaan, kaikki kaupallistetaan ja ihmisten arvo hupenee entisestään. Niistä sosiaalisista seikoista, joita tekstissä luvataan puolustaa, tulee toissijaisia, ja solahdamme yhä peruuttamattomammin Maastrichtin ja Nizzan sopimuksissa viitoitetulle tielle.
Tämä on todellinen hyökkäys Portugalin tasavallan perustuslain periaatteita vastaan. Tämä uhkaa suvereniteettia, eikä pelkästään oikeudellisesti ja institutionaalisesti, vaan myös konkreettisesti kansalaisten perusoikeuksien ja vapauksien osalta. Kyse on yrityksestä pyyhkäistä historian romukoppaan kaikki Euroopan yhdentymiseen liittyvät vaihtoehtoiset tiet.
Sen asemesta, että valittaisiin ehdottomiksi prioriteeteiksi pyrkimys rauhaan, kehitys sekä taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus, jossa olennaista on kaikille kuuluva korkea elintaso, tässä tekstissä määritellään rauha pelkäksi mahdollisuudeksi, eikä perustavoitteeksi. Siinä omaksutaan läpikotaisin militaristinen, Yhdysvaltojen imperialismiin sidottu Naton tie.
Katsomme, että seuraavassa hallitustenvälisessä konferenssissa olisi hylättävä valmistelukunnan ehdotus ja löydettävä vaihtoehtoisia tapoja vastata myönteisesti nykypäivän ongelmiin.

Flesch (ELDR)
 - (FR) Yleisesti ottaen hyväksyn valmistelukunnan meille esittämät ehdotukset, perustuslaillisen sopimusehdotuksen ja päätöslauselmaluonnoksen. Jäsenvaltioiden ei pitäisi hallitustenvälisessä konferenssissa asettaa koko ehdotusta pöydälle.
Katson kuitenkin, että jotkin muutokset ovat tarpeellisia ja erityisesti eräät institutionaaliset muutokset. Vaikka jaankin esittelijöidemme Eurooppa-neuvoston puheenjohtajuutta koskevat epäilyt ja suositukset, olen edelleen huolestunut ratkaisusta, jota tarjotaan komission osalta ja ennen kaikkea Euroopan parlamentin paikkojen jaon osalta, koska siihen eivät päätöslauselma eikä perustuslaillinen sopimusehdotus tarjoa tyydyttävää vastausta.
Koska en halua siirtyä euroskeptikkojen riveihin, äänestin päätöslauselman puolesta, vaikka huoleni eivät ole hälvenneet. Toivon, että HVK:ssa on mahdollista löytää asianmukaisia ratkaisuja.

Frassoni (Verts/ALE)
 - (IT) En ole tyytyväinen päätöslauselmaan. Se on liian pitkä ja vaikeaselkoinen asiaan vihkiytymättömille, ja se on epäselvä eräässä keskeisessä asiassa eli muuttamismenettelyn osalta.
Ei riitä, että valitetaan yksimielisyysäänestysten säilymistä ja sitä, että Euroopan parlamentille ei anneta ratifiointivaltuuksia. Parlamentin vaatimuksista on tehtävä keskeinen kysymys, sillä ainoa tapa korjata valmistelukunnan tekstiin sisältyvät epätyydyttävät seikat on juuri huolehtiminen demokraattisesta ratifiointimenetelmästä, jonka avulla pääsemme eteenpäin.
Esittelijät ja parlamentin enemmistö ovat pitäneet parempana pitää tässä asiassa kiinni jäykästä ja virheellisestä kannasta: ei ole totta, että muuttamismenettely olisi osa valmistelukunnan sopimaa tekstiä. Tämä on käytännöllisesti katsoen ainoa asia, josta pyydämme hallitustenvälistä konferenssia päättämään!
Miksi sitten päätinkään äänestää tämän päätöslauselman puolesta, vaikka en edes pidä siitä? Koska tällä kertaa on lähetettävä selkeä viesti: HVK:ssa ei pidä avata yksipuolisesti valmistelukunnan hyväksymän tekstin keskeisiä kysymyksiä, ja tämä päätöslauselmassa todetaan. Lokakuun 4. päivänä, jos HVK:ssa päätetään avata sopimus uudelleen, aiomme jatkaa taistelua sen sisällöstä.

Fruteau (PSE)
. (FR) Valmistelukunta, jonka tehtävänä oli laatia 25 jäsenvaltion Euroopalle perustuslaillinen sopimusehdotus, julkisti paperinsa alkukesästä.
Vaikka eräiltä osin onkin valitettava muuttumattomuutta - eikö toisinkin olisi voinut olla? - joiltakin osin voimme vain olla tyytyväisiä valmistelukunnassa saavutettuun edistykseen.
Tällä hetkellä alueellisen yhteenkuuluvuuden edistäminen on yksi Euroopan unionin päätavoitteista, ja mertentakaista aluetta edustavana Euroopan parlamentin jäsenenä minun on oltava siitä iloinen. Ne, jotka luulivat, että valmistelukunnan työn myötä voidaan heittää EY:n perustamissopimuksen syrjäisiä alueita koskeva 299 artiklan 2 kohta roskakoriin, olivat pahasti väärässä. Pyrkimys saada tämän artiklan sisältö tulevaan perustuslailliseen sopimukseen on perusteltu, mutta sen toteutumisesta ei ollut etukäteen takeita.
Katson, että tämä uusi kehityssuunta kertoo halusta rakentaa Eurooppaa, joka on erilaisuudessaan yhdistynyt, Eurooppaa, joka on solidaarinen, Eurooppaa, jolle kaikkien kansalaisten kehitys on tärkeää, ja Eurooppaa, joka luo itselleen oikeudelliset keinot tämän saavuttamiseksi!
Tämän vuoksi olen ponnistellut yhdessä muiden kanssa ja tarkoitan erityisesti Pervenche Berèsiä ja Olivier Duhamelia, jotka ovat molemmat Ranskan sosiaalidemokraattisen valtuuskunnan edustajia valmistelukunnassa, ja haluaisin kiittää heitä julkisesti.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Gorostiaga Atxalandabaso (NI)
. (EN) Äänestin tätä mietintöä vastaan, vaikka joissakin tarkistuksissa on otettu huomioon muutamia huolenaiheitamme maanosamme tulevaisuudesta. Meidän on muistettava, että tämä mietintö hyväksyttiin valiokunnassa 18 jäsenen äänestäessä puolesta, 6:n äänestäessä vastaan ja 4:n pidättyessä äänestämästä, mikä osoittaa selvästi, että perustuslaillisella sopimusehdotuksella ei ole uskottavuutta, kun otetaan huomioon, että tämä mietintö on parlamentin siitä tekemä muodollinen arvio.
Perustuslaillisella sopimuksella ei luoda unionille sellaisia peruskriteerejä, joiden varaan jokaiselle mieluinen koti voidaan rakentaa. Kuten mietinnössä vahvistetaan, unionin ainutlaatuinen luonne on sen jäsenvaltioiden ja kansalaisten ansiota.
Mietinnössä ei perustuslaillisen sopimuksen mukaisesti anneta tilaa Euroopan kansoille olla olemassa sinällään, mikä käytännössä sulkee pois Euroopan nykyisten valtiottomien kansakuntien tunnustamisen, kuten katalonialaiskollegoidemme Gasòliban ja Mayolin puheissa selvästi tuotiin esiin. On selvää, että pois sulkeminen palvelee jäsen Gil-Roblesin espanjalaista nationalismia, mutta se ei sovellu lainkaan yhteen sen kanssa, mitä jäsen Tsatsos kirjoitti Nizzan sopimuksen jälkeen: "Euroopan unionin on löydettävä toisilleen vastakkaisten tehokkuuden ja legitiimiyden voimien välillä tasapaino, joka perustuu tietoisuuteen siitä, että unioni saa oikeutuksensa juuri kansojen ja valtioiden unionista."
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Krivine ja Vachetta (GUE/NGL)
. (FR) Olemme hylänneet tämän mietinnön, kuten olemme hylänneet valmistelukunnan laatiman ja Giscard d'Estaingin esittelemän perustuslaillisen sopimusehdotuksen. Tällä ehdotuksella ei ole legitimiteettiä, koska se ei ole syntynyt Euroopan kansalaisten tahtomana ja valmistelukunta oli ainoastaan demokraattisen keskustelun irvikuva. Kansan antamaa tai yleisen äänioikeuden kautta saavutettua valtuutusta ei sopimuksen laatijoilla eikä päätöksentekijöillä ollut. "Kansalaisyhteiskunnan näkemyksiä" tietenkin kuultiin, mutta koskaan ei ollut puhettakaan kansalaisten ottamisesta mukaan valmisteluprosessiin. Tärkein seikka on kuitenkin se, että tässä sopimuksessa on perustuslaillistettu liberaali, Nato-myönteinen, militaristinen ja epäyhteiskunnallinen Eurooppa, joka on vastakohta maallisuuden, sosiaalisten oikeuksien, julkisten palvelujen ja työntekijöiden oikeuksien Euroopalle. Me kieltäydymme täten antamasta hallitustenväliselle konferenssille oikeutta päättää meidän kaikkien puolesta.
Panokset ovat kuitenkin korkeat. Tämä 450 miljoonalle kansalaiselle osoitettu Euroopan perustuslaillinen sopimus on ensisijainen kansallisiin perustuslakeihin nähden. Astia ja sen sisältö kiinnostavat meitä kaikkia. Eniten tarvitaan kuitenkin toisenlaista menettelyä, toisin sanoen sitä, että samana päivänä kaikkialla unionissa pidetään sitovat kansanäänestykset, jotta Eurooppa saa erilaisen, edistyneemmän perustuslaillisen sopimusehdotuksen. Paras tapa vastustaa tätä markkinatalous-Eurooppaa on se, että saadaan kansalaiset liikkeelle, ja tämä tapahtuu erityisesti Euroopan sosiaalipoliittisella foorumilla, joka pidetään Saint-Denisissä marraskuussa.

Lulling (PPE-DE)
. (DE) Äänestin perustuslaillista sopimusehdotusta koskevan mietinnön puolesta, vaikka voisinkin nurista monesta asiasta, ja siksipä haluan selventää muutamia seikkoja. Enemmistöpäätösten laajentamiseen kattamaan useita aloja on jatkuvasti laajenevassa EU:ssa suhtauduttava myönteisesti. Pidän nykyajankohtaan nähden ennenaikaisena yksimielisyyden automaattista kumoamista - joka sitä paitsi koskee ainoastaan poikkeustapauksia - ja sen muuttamista erityisen suurta määräenemmistöä edellyttäviksi päätöksiksi vuoden 2009 jälkeen. Miksi nyt julistaa sellaista, jonka on määrä tapahtua vuonna 2009? Olen iloinen, että tämä kohta, joka sisältyi ensimmäiseen ehdotukseen, on nyttemmin kadonnut.
Äänestin päätöslauselmaehdotuksen 22 kohtaa vastaan, koska pidän tasapainoisena sitä, mitä Nizzan sopimukseen liitetyssä laajentumista koskevassa pöytäkirjassa Euroopan parlamentin jäsenten määristä todetaan. Ei voida kuitenkaan hyväksyä sitä, että Luxemburgista valittavien Euroopan parlamentin jäsenten määrä vähenee yhdellä kolmasosalla.
Olen samaa mieltä Luxemburgin pääministerin Junckerin kanssa siitä, että erikoistuneiden ministerineuvostojen puheenjohtajuuteen liittyvät ehdotukset ovat epäselviä, toisin sanoen ne edellyttävät vielä täsmentämistä.
Ihanteellinen ei ole myöskään ratkaisu, jossa on kahdenlaisia komission jäseniä: äänioikeutettuja ja äänioikeudettomia. Mitkä maat saavat pelkän "apulaiskomissaarin" ja milloin? Nämä kaikki kysymykset ovat vielä ratkaisematta.

Meijer (GUE/NGL)
. (NL) Perustuslaillinen sopimusehdotus on monien kansallisten perustuslakien tavoin täynnä ylevää retoriikkaa esimerkiksi korkeatasoisesta ympäristönsuojelusta, kuolemanrangaistuksen tai syrjinnän torjumisesta höystettynä parilla yhteiskunnalliselta kuulostavalla kohdalla, mutta tämän takia tekstiä ei alun perin laadittu. Todella "kovat" kohdat koskevat neuvoston vallan vahvistamista, joka haittaa parlamentaarista demokratiaa, koko EU:n liittämistä Natoon ja EU:n talouden kapitalistisen luonteen vahvistamista. Kohta ei ole enää sijaa sotilaallisesti puolueettomalle asemalle Naton ulkopuolella, mikä on ollut Ruotsin, Suomen, Irlannin, Itävallan, Kyproksen ja Maltan valinta. Kyse ei ole pelkästään kunkin oman alueen yhteisestä puolustamisesta ulkopuolista hyökkääjää vastaan, vaan myös siitä, että on voitava ryhtyä omien etujen nimissä toimiin Naton ja EU:n alueiden ulkopuolella. Perustuslaillisella sopimuksella suojellaan myös vapaata yrittäjyyttä sekä "vapaata ja puhdasta kilpailua". Uusliberalistisessa Euroopassa julkisen liikenteen, postipalvelujen, energian ja tietoliikenteen alalla toimivien yleishyödyllisten yhtiöiden toimintaa ei enää pidetä elintärkeänä yhteisön tehtävänä, vaan ne ulkoistetaan voitontavoittelijoille. Tällä tavoin tämä perustuslaillinen sopimus muistuttaa Kuuban tai entisen Neuvostoliiton perustuslakeja. Nekin halusivat määritellä taloutensa muodon ja suojella sitä demokraattisilta muutospäätöksiltä. Jos Euroopalla on oltava perustuslaki, tämä on vääränlainen teksti. Kaikissa jäsenvaltioissa on pidettävä kansanäänestys tästä aiheesta.

Muscardini (UEN)
 - (IT) Kukaan ei voi kieltää, että tarvitaan sellaista Euroopan unionia, jolla on avoimemmat toimielimet, joiden tehtävät ja toimivaltuudet on määritelty paremmin, ja siten sellaista unionia, joka on vähemmän byrokraattinen ja kykenevämpi toimimaan nopeasti tarpeen vaatiessa, sellaisessa Euroopassa, joka jättää jäsenvaltioiden huolehdittavaksi asiat, jotka ovat luonteeltaan yksinomaan niiden sisäisiä, jotta se voi sen sijaan keskittyä koko yhteiskuntaa ja erityisesti maanosaamme koskeviin tärkeisiin kysymyksiin. Nämä tavoitteet ovat keskeisiä Euroopan valmistelukunnan puolitoista vuotta kestäneen valmistelun tuloksena syntyneessä tekstissä.
Olemme tyytyväisiä siihen, että valmistelukunnassa todettiin, että Euroopan olisi oltava kansallisvaltioiden liitto, jossa kunnioitetaan sen jokaisen jäsenvaltion kieliä, kulttuureja ja perinteitä, ja siihen, että tämän perustuslaillisen sopimuksen vahvistaman unionin olisi luotava sellainen poliittinen, taloudellinen ja sosiaalinen hanke, jonka avulla voidaan suojella lapsiamme, mutta myös toisten lapsia ja heidän oikeuksiaan: Euroopan on oltava sellainen, että turvatessaan demokratian, vapauden ja rauhan omille kansalaisilleen se pystyy edistämään vapautta, rauhaa ja oikeudenmukaisuutta myös muualla maailmassa.
Juuri siksi, että demokratiaa kunnioitettaisiin, kehotamme hallitustenvälistä konferenssia hyväksymään ehdotuksen siitä, että jokaisella jäsenvaltiolla on äänioikeutettu komission jäsen, kun muistetaan, että jo aikoja sitten Westfalenin rauhan yhteydessä syntyi ajatus kaikkien valtioiden samanarvoisuudesta asukasmäärästä riippumatta.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Pasqua (UEN)
. (FR) Luulimme jo nähneemme kaiken Euroopan perustuslaillisen sopimusehdotuksen yhteydessä, mutta on ilmeistä, ettemme ottaneet lukuun uutta mietintöä, jonka sanotaan ilmaisevan parlamentin kannan tulevasta HVK:sta.
Muodon osalta toistettakoon, etten voi missään nimessä vahvistaa valmistelukunnan työtä, koska valmistelukunnalla, mikäli sen toistaminen on enää tarpeen, ei ollut demokraattista valtuutusta laatia Euroopan perustuslaillista sopimusehdotusta. Vaikka kaikki eivät pidäkään siitä, mitä sanon, perustuslaillisen valmistelukunnan valitseminen välittömillä yleisillä vaaleilla on pyhä sääntö säällisessä demokratiassa. Tässä tapauksessa tätä sääntöä kuitenkin sumeilematta rikottiin.
Sisällön osalta en voi hyväksyä Euroopan parlamentin toimintatapaa. Esittäessään pitkän listan vaatimuksia, jotka ovat toinen toistaan erikoisempia (parlamentti valitsee komission puheenjohtajan, yhteispäätösmenettelyä laajennetaan, parlamentti osallistuu perussopimusten muuttamiseen jne.), Euroopan parlamentti painostaa ankarasti jäsenvaltioiden edustajia, jotka osallistuvat hallitustenväliseen konferenssiin (HVK), joka "on" ja jonka "on oltava" ainoa toimivaltainen elin avaamaan perussopimusten muuttamisprosessin.
Kukaan ei liene yllättynyt siitä, että äänestän vankkumatta mietintöä vastaan.

Patrie (PSE)
. (FR) Pidätyin äänestämästä kompromissitarkistuksesta 7 ja olin eri mieltä päätöslauselmaluonnoksen 30 kohdasta. Mielestäni on erehdys sanoa, että "valmistelukunnan laatima[ssa] perustuslakiluonno[ksessa] ilmaistaan kansalaisten tahto. Kansalaisten tahto toteutuu vasta, kun perustuslaillinen sopimus on ratifioitu Euroopan laajuisella kansanäänestyksellä.
Lisäksi tuin tarkistusta 78, jossa ilmaistaan tyytymättömyys siihen, että perustuslaillisen sopimusluonnoksen III osaan (perustuslaillisen sopimusehdotuksen III-70 artikla) on sisällytetty sellaisenaan kaikki Maastrichtin sopimuksen artiklat, jotka koskevat unionin talous- ja rahapolitiikkaa, jossa noudatetaan periaatetta "vapaaseen kilpailuun perustuvasta avoimesta markkinataloudesta". Mielestäni tämä tarkistus on olennainen, jos halutaan täysin taata perustuslaillisen sopimusehdotuksen 3 artiklan sisältö, jonka mukaan unioni perustuu "erittäin kilpailukykyi[seen] sosiaali[seen] markkinatalou[teen], jonka tavoitteena on täystyöllisyys ja sosiaalinen edistys".
Julkisista palveluista toteaisin, että kannatin tarkistusta 82, jossa vaaditaan, että julkisiin palveluihin voidaan olla soveltamatta yhteisön kilpailusääntöjä.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Poettering (PPE-DE)
. (DE) Olen pahoillani siitä, että Euroopan parlamentin enemmistö ei ole tukenut PPE-DE-ryhmän esittämää tarkistusta, jonka tarkoituksena on sisällyttää perustuslailliseen sopimusehdotukseen erityinen viittaus juutalaiskristillisiin juuriimme.
Nykyiselläänkin perustuslailliseen sopimukseen sisältyy silti kohtia, jotka ovat tärkeitä Euroopan kristillisen perinnön kannalta sikäli, että johdannossa viitataan Euroopan uskonnolliseen perintöön ja perusoikeuskirjan sisällyttämisen myötä kristillisestä ihmiskäsityksestä tehdään yksi perustuslaillisen sopimuksen peruspilareista. Lisäksi perustuslaillisen sopimuksen 51 artiklassa tunnustetaan nimenomaisesti kirkkojen ja ei-tunnustuksellisten järjestöjen asema. Niinpä perustuslaillisessa sopimuksessa on merkittävällä tavalla esillä Euroopan uskonnollinen perintö.
PPE-DE-ryhmä pyrki tarkistuksellaan rikastuttamaan näitä näkökohtia vielä yhdellä seikalla. On seuraavaksi hallitustenvälisen konferenssin ja siten jäsenvaltioiden tehtävänä ottaa ehdotus käsiteltäväkseen ja lisätä se perustuslailliseen sopimusehdotukseen.

Sacrédeus (PPE-DE)
 - (SV) Olen syvästi pahoillani siitä, että Euroopan parlamentin enemmistö (283 ääntä vastaan, 211 ääntä puolesta ja 15 ääntä tyhjää) hylkäsi PPE-DE-ryhmän esittämän tarkistuksen 23, joka koski esitetyn perustuslaillisen sopimuksen johdantoon nimenomaisesti sisällytettävää viittausta juutalaiskristilliseen uskonnolliseen perintöön. Ehdotuksen ei pitäisi olla kiistanalainen, koska se kuvastaa historiallista tosiasiaa.
Haluamme, että jokaisella maalla on myös jatkossa oma yhdenvertainen komission jäsen, jolla on äänioikeus. Parlamentti hylkää tämän. Olemme myös pahoillamme, että parlamentti tukee EU:n puheenjohtajan nimittämistä, mikä tarkoittaa neuvoston kiertävän puheenjohtajuuden lakkauttamista ja siten sitä, että pieniltä mailta viedään oikeus johtaa EU:ta.
Suhtaudun hyvin kriittisesti I-24 artiklan niin sanottuun siirtymälausekkeeseen, joka koskee mahdollisuutta muuttaa päätöksentekosääntöjä neuvoston yksimielisellä päätöksellä ilman kansallisten parlamenttien hyväksyntää ja kutsumatta koolle EU:n hallitustenvälistä konferenssia.

Saint-Josse (EDD)
. (FR) Tämä mietintö on eräiltä osin ristiriitainen. Ilmeisin ristiriita on se, että parlamentti kannattaa HVK:n avaamista sillä edellytyksellä, ettei siellä saavuteta mitään.
Yleisesti ottaen jäsenten enemmistö näyttää erittäin tyytyväiseltä valmistelukunnan saavuttamiin tuloksiin voimatta kuitenkaan kieltää, että suurimpia ja yleisimpiä ongelmia, kuten puutteellista demokratiaa, avoimuutta ja tehokkuutta, ei ole edelleenkään ratkaistu.
Yksityiskohdista puhuttaessa jokainen ehdotus on ristiriidassa monimuotoisuuden ja demokratian kunnioittamisen puolesta tehdyn sitoumuksen kanssa, koska ylimmäksi yritetään edelleen asettaa yhdenmukainen ja sitova ylikansallinen lainsäädäntö.
EED-ryhmän Chasse Pêche Nature Traditions (CPNT) -valtuuskunnan jäsenet Euroopan parlamentissa katsovat, että valmistelukuntamenettelyssä tehdään sama virhe kuin kaikissa diplomaattisissa neuvotteluissa. Päätös tehtiin harvojen valittujen kesken, ja nämä pyrkivät tyrkyttämään väkisin oman näkemyksensä muille, mikä on ollut tapana siitä lähtien, kun yhteisön rakentaminen alkoi.
Ainoa seikka, jonka perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta lisäsi sopimusluonnokseen, on viimeinen luku, jonka mukaan kansalaisia pyritään kuulemaan kansanäänestyksellä niissä valtioissa, joiden perustuslaki tällaisen mahdollistaa.
Euroopan tulevaisuutta koskevien ehdotusten on käytävä läpi juuri tämä tulikoe, jotta syntyy aidosti avointa keskustelua, jossa jokainen voi ilmaista mielipiteensä.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Theorin (PSE)
 - (SV) En voi tukea Euroopan perustuslaillista sopimusehdotusta monestakaan syystä. Vastustan suuntausta kohti Euroopan valtiota ja suositan jatkuvaa hallitustenvälistä yhteistyötä. En voi hyväksyä ehdotuksia sotilaallisen yhteistyön tiivistämisestä, sillä pidän sitä kansallisena asiana.
Uusi valtio tarvitsee perustuslain, yhteisen valuutan, yhteisen tuomioistuimen ja yhteisen puolustuksen. Se, että lisäksi suositetaan yhteistä presidenttiä, ulkoministeriä ja varainhoidosta vastaavaa ministeriä ja poistetaan veto-oikeus tärkeissä asioissa, lujittaa entisestään valtiokehitystä. Euroopan kansalaisten olisi voitava kansanäänestyksessä ottaa kantaa tällaiseen perustavanlaatuiseen muutokseen EU:n suuntautumisessa.
Myöskään valmistelukunnan jäseniä, jotka ovat tietenkin tehneet ansiokasta työtä, ei valittu demokraattisesti, ja ankaraa arvostelua ansaitsevat osakseen myös valmistelukunnan päätöksentekotavat, joihin eivät äänestykset kuuluneet.

Turco (NI)
Äänestimme hyvin monimutkaista ja vaikeaselkoista perustuslaillista sopimusehdotusta vastaan. On vaikea kuvitella, kuinka toimiviksi sen mekanismit, dialektiikka ja vallan tasapaino muotoutuvat todellisuudessa. Varsin monimutkainen toimielinrakenne on jo sinänsä tarkoitettu arkielämää säänteleville byrokratian "papeille" vaikka elämää ei voikaan säännellä ja vaikka se ei voikaan toimia niin eikä maallikoille.
Vaikka emme kiellä, että nykytilanteessa on havaittavissa edistystä, se koskee sisäasioita ja niihin liittyviä asioita. Lisäksi on menty kuitenkin taaksepäin, esimerkiksi sitä kautta, että on otettu mukaan I-51 artikla, sopimukseen liitetty julistus, jolla vahvistetaan myös uskonnollisen byrokratian asema. Siinä EU tosiaankin velvoitetaan käymään säännöllistä vuoropuhelua kirkkojen kanssa, mikä on maallisuusperiaatteen ja julkiset instituutiot ja uskonnolliset järjestöt toisistaan erottavan periaatteen vastaista. Tällä tavoin vahvistetaan kirkkojen valtuudet puuttua asioihin, ja oletettavasti tällainen obskurantismi haittaa Euroopan kansalaisten oikeutta päättää vapaasti eettisistä ja tieteellisistä kysymyksistä. Lisäksi EU:ta estetään arvioimasta tai harkitsemasta uudelleen kirkkojen asemaa jäsenvaltioissa, ja siten taataan, että kirkoilla säilyvät ne etuoikeudet, joista voidaan kiittää Francon Espanjassa, Mussolinin Italiassa, Salazarin Portugalissa ja Hitlerin Saksassa allekirjoittamia sopimuksia.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Vallvé (ELDR)
 - (ES) Suhtaudun myönteisesti mietintötekstiin sikäli, että se vastaa parlamenttimme poliittisten ryhmien monia odotuksia tulevasta Euroopan perustuslaillisesta sopimuksesta.
Koska olen parlamentin jäsen Kataloniasta ja edustan valtiotonta kansakuntaa, jolla on tällä hetkellä rajallinen autonominen asema Espanjan valtion sisällä, en voi hyväksyä tulevaan perustuslailliseen sopimustekstiin sisältyviä puutteita erityisesti kahden seikan osalta.
Alueisiin, joilla on lainsäädännöllistä valtaa, ei sovelleta selkeää tunnustettua menettelyä, jonka kautta ne voivat osallistua politiikkaan EU:ssa. Myöskään ei todeta, että näillä alueilla olisi mahdollisuus saattaa asioita käsiteltäväksi yhteisöjen tuomioistuimessa, kun niiden katsotaan olevan toimivaltaisia.
Tulevassa Euroopan perustuslaillisessa sopimuksessa ei myöskään oteta huomioon sitä, että unionin kielijärjestelmään sisällytettäisiin ne kielet, joilla on virallinen asema osassa jäsenvaltion aluetta, kuten katalaanilla Kataloniassa.
Toivon, että hallitustenvälisessä konferenssissa (HVK) jäsenvaltioiden hallitukset muuttavat tekstiä siten, että se vastaa paremmin nyky-Euroopan todellisuutta edellä mainitsemieni seikkojen osalta.
Näin ollen pidätyin äänestämästä mietinnöstä toimitetussa lopullisessa äänestyksessä.

Puhemies. -
Äänestykset päättyvät tähän.
(Istunto keskeytettiin klo 14.00 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Lähi-idästä.

Antonione
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme erittäin huolestuneita Lähi-idän tilanteesta ja viimeisimmistä aluetta ravistelleista tapahtumista. Väkivallan kierteen syntymiseen Lähi-idässä ovat vaikuttaneet useat tekijät: kohdennettujen murhien kampanja, josta Israel on päättänyt eliminoidakseen Hamasin johtajat; Jerusalemissa ja Tel Avivissa tehdyt useat järkyttävät ja veriset terrori-iskut; Palestiinan pääministerin Abu Mazenin ero ja toimet, joilla palestiinalaishallinnon presidentti on vaikeuttanut Mazenin hallituksen työtä; Israelin hallituksen turvallisuusneuvoston eli niin sanotun hallituksen sisäpiirin periaatepäätös karkottaa presidentti Arafat palestiinalaisalueilta ja jopa pohdittavana ollut ajatus Arafatin surmaamisesta. Tämä väkivallan kierre uhkaa nyt karata kokonaan hallinnasta ja tehdä tyhjäksi kaikki toiveet rauhan palauttamisesta pyhälle maalle. Väkivaltaisuuksien kiihtyminen on näin ollen pysäytettävä mahdollisimman pian. Lähi-idässä on saatava viipymättä aikaan tulitauko, jotta neuvotteluprosessi voidaan käynnistää uudelleen. Tämän tavoitteen saavuttaminen on meille tällä hetkellä etusijalla.
Olemme todellakin yhä vakuuttuneita siitä, että ainoa tapa saavuttaa Yhdistyneiden kansakuntien päätöslauselmiin ja periaatteisiin pohjautuva oikeudenmukainen ja kestävä rauha on prosessi, joka perustuu neuvotteluihin ja etenemissuunnitelmassa määritetyn prosessin vilpittömään toteuttamiseen. Vain tällä tavoin on mahdollista toteuttaa kansainvälisen yhteisön haave kahdesta valtiosta, jotka elävät rauhanomaisesti rinnakkain ja kunnioittavat sekä palestiinalaisten itsemääräämisoikeutta että israelilaisten oikeutta rauhalliseen ja turvalliseen elämään.
Lyhyen aikavälin velvoitteiden täyttämiseen tarvittavien päivittäisten toimien lisäksi tarvitsemme myös muita, laaja-alaisempia toimia, jotka pohjautuvat pitkän aikavälin näkemykseen koko Välimeren kattavasta rauhaan, yhteisymmärrykseen, vuoropuheluun, hyvinvointiin ja turvallisuuteen perustuvasta alueesta. Tätä näkemystä käsittelemme Napolissa pidettävässä Euro-Välimeri-ministerikokouksessa. Toivomme, että kokous antaa Barcelonan prosessille uutta vauhtia ja mahdollisuuden myötävaikuttaa omalta osaltaan rauhan aikaansaamiseen Lähi-itään ja sen lähialueille sekä näiden alueiden vakauttamiseen.
Hyvät parlamentin jäsenet, on äärimmäisen tärkeää, että Euroopan unioni säilyttää vastaisuudessakin tätä kysymystä koskevan yhtenäisen lähestymistavan, jolle jäsenvaltiot antavat täyden tukensa ja joka perustuu parhaillaan käytävään perinpohjaiseen eri näkökohtia ja näkökulmia käsittelevään vuoropuheluun. Vain osoittamalla yhteenkuuluvuutta ja yhtenäisyyttä unioni pystyy todellakin vahvistamaan asemaansa ja vaikutusvaltaansa kvartetin sisällä ja Lähi-idässä, mitä hartaasti toivomme. Tässä yhteydessä on korostettava unionin 25 jäsenvaltion yksimielistä ja yhtenäistä äänestyskäyttäytymistä, kun YK:n yleiskokouksessa New Yorkissa äänestettiin päätöslauselmasta, jossa Israelia kehotetaan kumoamaan Jasser Arafatin karkottamista koskeva päätös.
Mitä strategiaa meidän pitäisi noudattaa? Kuten olen jo todennut, neuvosto katsoo ensinnäkin, että tämä konflikti voidaan ratkaista rauhanomaisesti vain, jos israelilaiset ja palestiinalaiset toteuttavat etenemissuunnitelmaa viipymättä ja vilpittömin mielin. Olemme näin ollen ottamassa jälleen kerran asiaan tiukan kannan vaatimalla terroristijärjestöjen toimien hillitsemistä ja molempia osapuolia pidättäytymään toimista, jotka todennäköisesti kiihdyttävät väkivallan kierrettä.
Toiseksi katsomme, että vain laajapohjaisella kansainvälisellä toiminnalla voidaan luoda tarvittavat edellytykset etenemissuunnitelman onnistumiselle. Tämän vuoksi olemmekin aivan puheenjohtajakautemme alusta lähtien sitoutuneet johdonmukaisesti vahvistamaan kvartetin asemaa näiden kahden osapuolen välisten neuvottelujen liikkeelle panevana voimana ja myös kvartetin asemaa paikan päällä Lähi-idässä. Samaan aikaan olemme pyrkineet vahvistamaan Euroopan unionin toimien uskottavuutta ja unionin arvovaltaa kvartetin sisällä. Vaikka Yhdysvallat onkin koko rauhanprosessin kiistaton johtaja, emme saa ajautua tilanteeseen, jossa Yhdysvallat jätetään toimimaan Lähi-idässä yksin ja yksipuolisesti, mikä taas edellyttää Euroopan unionin roolin tunnustamista. Meidän ei pitäisi tosiaankaan unohtaa, että toimet rauhanomaisen ratkaisun löytämiseksi Israelin ja Palestiinan väliseen konfliktiin ovat yksi Euroopan unionin kansainvälisistä painopistealueista. Sen lisäksi, että tämä kriisi koskettaa unionin etelärajoja ja epävakauttaa koko Lähi-itää ja Välimeren aluetta, sillä on myös laajempia kielteisiä vaikutuksia kulttuurien ja uskontojen väliseen vuoropuheluun ja kansainväliseen terrorisminvastaiseen taisteluun.
Kun olemme toteuttaneet käytännössä edellä kuvailemaani selkeää strategiaa, olemme kiinnittäneet johdonmukaisesti erityistä huomiota Israelin ja Palestiinan väliseen konfliktiin, kuten EU:n pitkäaikainen ja voimakas sitoutuminen edellyttää.
Hyvät parlamentin jäsenet, palatakseni nykyhetkeen haluan kertoa aloitteista, joita puheenjohtajavaltio Italia on tehnyt viimeisimpien traagisten tapahtumien seurauksena, jotka johtivat tulitauon rikkoutumiseen ja väkivallan kauhistuttavan kierteen jatkumiseen.
Olemme tukeneet Lähi-idässä useita kertoja vierailleen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan Solanan toimia ja pitäneet myös tiiviisti yhteyttä muihin kvartetin jäseniin eli Yhdysvaltoihin, Venäjään ja Yhdistyneisiin kansakuntiin. Yhdessä näiden muiden jäsenten kanssa olemme seuranneet ja arvioineet tilanteen kaikkia seurauksia Lähi-idässä, jotta voimme ryhtyä mahdollisimman oikea-aikaisiin ja asianmukaisiin toimiin neuvotteluprosessin käynnistämiseksi uudelleen. Olemme myös pyrkineet toimillamme varmistamaan, että kvartetti jatkaa viipymättä erityislähettiläidensä säännöllisiä tapaamisia ja että kvartetin ministerit tapaavat YK:n yleiskokouksen niin sanotun ministeriviikon yhteydessä. Kvartetin jäsenet ovat yksimielisiä siitä, että kvartetin asemaa pitäisi vahvistaa entisestään.
Olemme ilmoittaneet konfliktin molemmille osapuolille eri kanavien välityksellä, että niiden on ehdottomasti ryhdyttävä välittömästi konkreettisiin toimiin väkivallan lopettamiseksi ja vältettävä kaikkia sellaisia toimia, jotka voisivat estää uusien neuvottelujen aloittamisen. Etenemissuunnitelman hyväksymistä seuranneina viikkoina saavutettu edistys osoitti, että olemme oikealla tiellä. Velvollisuutemme on pysyä rohkeina kaikesta tapahtuneesta huolimatta. Asettamiemme tavoitteiden saavuttaminen on edelleen mahdollista, eikä väkivalta saa estää meitä käyttämästä tätä mahdollisuutta. Tämä vakaumus oli myös puheenjohtajavaltio Italian Euroopan unionin puolesta 11. syyskuuta 2003 antaman julkilausuman taustalla.
Hyvät parlamentin jäsenet, Palestiinan ja Israelin johtajilla on valtava vastuu kansalaisiaan ja kansainvälistä yhteisöä kohtaan. Odotammekin, että he osoittavat tämän vastuunsa mukaisesti voimakasta sitoutumista, suurempaa päättäväisyyttä ja ennen kaikkea suurta rohkeutta ja tekevät kaikkensa rauhan aikaansaamiseksi.
On tärkeää, että pääministeri Mahmoud Abbasin eron aiheuttama valtatyhjiö täytetään viipymättä. Pääministerin virkaan nimitetyn Abu Alan olisi muodostettava pikaisesti uusi hallitus kunnioitetuista palestiinalaisista poliitikoista, jotka nauttivat sekä pääministerin että kansalaisten luottamusta. Uuden hallituksen pitäisi jatkaa pääministeri Abu Mazenin viitoittamalla tiellä, toisin sanoen lopettaa väkivaltaisuudet ja valita päättäväisesti neuvottelut. Abu Alan pitäisi myös saada mahdollisimman nopeasti aikaan selkeitä ja konkreettisia tuloksia turvallisuusrintamalla ryhtymällä päättäväisiin toimiin terroristien harjoittamaa väkivaltaa vastaan. Tämän vuoksi myös turvallisuusjoukkojen olisi oltava uuden hallituksen täydessä hallinnassa, vaikka presidentti Arafat valmisteleekin erillisen kansallisen turvallisuusneuvoston nimittämistä. Jos palestiinalaiset valitsevat tämän tien, Abu Ala ja hänen hallituksensa voivat luottaa Euroopan unionin varauksettomaan tukeen.
Haluan tässä yhteydessä vahvistaa vakaumuksemme siitä, ettei terrorismia voida eikä saada suvaita. Euroopan unionin puheenjohtajan ominaisuudessa tuomitsimme jyrkästi palestiinalaisten äärijärjestöjen vastuulleen ottamat terrori-iskut, ja tämä jyrkkä kanta vastasi myös unionin kansalaisten erittäin laajaa yleistä mielipidettä. EU:n jäsenvaltioiden ulkoministerit päättivät Riva del Gardassa syyskuun alussa järjestetyssä epävirallisessa tapaamisessa lisätä Hamasin poliittisen siiven EU:n ylläpitämään terroristijärjestöjen luetteloon. Neuvoston oli pakko toimia näin, koska Hamasille oli annettu selkeitä varoituksia jo Thessalonikin Eurooppa-neuvostossa. Jos neuvosto ei olisi toiminut varoitustensa mukaisesti, se olisi heikentänyt unionin varteenotettavaa uskottavuutta Lähi-idässä. Olen erittäin iloinen, että neuvostossa onnistuttiin pääsemään asiasta yksimielisyyteen ja kumottiin näin joitakin jäsenvaltioita kalvaneet epäilykset. Jäsenvaltioiden yksimielisyys antoi meille myös mahdollisuuden sopia yhteisestä kannasta vakuuttavalla tavalla.
Katsomme myös, että toinen välttämätön edellytys rauhanomaiselle, vakaalle ja demokraattiselle palestiinalaisvaltiolle ovat palestiinalaishallinnon esittelemät uudistukset, joiden tarkoituksena on tehdä hallinnosta demokraattisempi, avoimempi ja tehokkaampi. Näitä uudistuksia on jatkettava ja kannustettava Euroopan unionin ja kansainvälisen yhteisön antamalla tuella.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin nyt esittää selkeästi puheenjohtajavaltion kannan presidentti Arafatiin. Emme voi kieltää hänen erittäin kielteistä rooliaan viime kuukausien aikana, jolloin hän on myötävaikuttanut palestiinalaishallinnon johdon sisäisten erimielisyyksien syntymiseen, vaikeuttanut pääministeri Abu Mazenin työtä ja aiheuttanut hänen eroamisensa. Arafatin historiallisen roolin ja niiden velvoitteiden perusteella, joita hänellä on kansalaisiaan kohtaan, meillä pitäisi olla oikeus odottaa presidentti Arafatilta mielipiteen muutosta, täyttä tukea pääministeriksi nimitetylle Abu Alalle ja terroristien harjoittaman väkivallan selkeää tuomitsemista. Jasser Arafat on kuitenkin Palestiinan laillisesti valittu presidentti, kuten puheenjohtajavaltio on tehnyt julkisesti selväksi Israelin hallitukselle. Hänen karkottamistaan olisi mahdotonta hyväksyä, ja se olisi lisäksi erittäin suuri virhe.
Euroopan unioni onkin kehottanut Israelia kumoamaan päätöksensä ja takaamaan palestiinalaishallinnon presidentin fyysisen turvallisuuden, koska minkäänlaisia tappouhkauksia ei voida hyväksyä. Unioni on myös saanut vahvistusta tälle kannalleen Yhdysvaltojen, Venäjän ja monien muiden kansainvälisen yhteisön jäsenten esittämistä samansuuntaisista näkemyksistä.
Muistutimme Israelin hallitusta myös siitä, että sen on osoitettava pidättyväisyyttä ja lopetettava kokonaan kohdennetut murhat. Sen lisäksi, että nämä murhat ovat kansainvälisen lain vastaisia, ne kohdistuvat aivan liian usein myös viattomiin ihmisiin ja myötävaikuttavat siten merkittävästi raivon, turhautumisen ja väkivaltaisuuksien kasvuun. Kehotimme Israelia myös työskentelemään voimakkaammin palestiinalaisalueiden väestön elinolojen helpottamiseksi.
Aliarvioimatta mitenkään Israelin turvallisuudentarvetta muistutimme Israelia siitä, että Euroopan unioni odottaa sen jatkavan viipymättä muita etenemissuunnitelmassa mainittuja erityisiä toimia. Unioni odottaa erityisesti, että Israel keskeyttää kaiken siirtokuntatoiminnan palestiinalaisalueilla, purkaa vuoden 2001 maaliskuun jälkeen rakennetut siirtokunnat ja keskeyttää "turvamuurin" rakentamisen sen nykyiselle linjaukselle, joka kulkee niin sanotun vihreän linjan takana Länsirannan puolella ja vaarantaa näin kaikki mahdollisuudet löytää konfliktiin neuvotteluratkaisu.
Hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan unionilla on kvartetissa tärkeä tehtävä vauhdittaa neuvotteluprosessia kuvailemaani suuntaan. Näiden diplomaattisten toimien on kuitenkin liityttävä kiinteästi paikan päällä toteutettaviin toimiin. Olemme vakuuttuneita siitä, että Euroopan unioni voi omaksua Yhdysvaltojen rinnalla suuremman roolin kansainvälisissä valvontatehtävissä, joita etenemissuunnitelmassa on kaavailtu heti ensimmäisestä vaiheesta lähtien. Euroopan unionin vahvemman osallisuuden mahdollisuudesta keskustellaan myös kvartetin tulevassa ministerikokouksessa New Yorkissa.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, pelkään, että olemme jälleen kerran saavuttaneet Lähi-idän kriisissä kriittisen pisteen. Tämä tuntuu erittäin katkeralta, etenkin kun toiveet tilanteen paranemisesta olivat jo heränneet, sillä osapuolet näyttivät ponnistelevan yhdessä eteenpäin vaikeuksista huolimatta ja kaikin voimin. Historia ja erityisesti Lähi-idän kriisin historia opettaa meille, että juuri silloin, kun neuvotteluprosessi alkaa kantaa hedelmää, kaikenlaista rauhaa vastustavat radikaalit äärivoimat kiihdyttävät väkivaltaisuuksiaan. Juuri tällaisina aikoina on kuitenkin kansainvälisen yhteisön velvollisuus painostaa asianomaisia osapuolia valitsemaan selkeästi neuvottelupöydän ja hylkäämään väkivallan käytön. Euroopan unioni varmistaa jatkossakin, että konfliktin osapuolet ja muut Lähi-idän toimijat tuntevat niiden toimien painoarvon, joiden tarkoituksena on saada Lähi-itään neuvoteltu rauha. Tälle tielle lähtiessämme toivomme hartaasti, että voimme luottaa saavamme tukea parlamentilta, jolla on pitkät perinteet Lähi-idän kriisin tiiviissä seuraamisessa ja siihen reagoimisessa.

Lamy
Arvoisa puhemies, komissio yhtyy neuvoston puheenjohtajavaltion esittämään arvioon, joka voidaan tiivistää muutamalla sanalla seuraavasti: Lähi-idän rauhanprosessi on suistunut raiteiltaan. Etenemissuunnitelman tulevaisuus riippuu uskoaksemme molempien osapuolten ja kansainvälisen yhteisön vankasta ja yksiselitteisestä sitoutumisesta. Erittäin tärkeä tekijä rauhan kannalta on poliittinen tahto, jota ei ole havaittavissa lainkaan tällä hetkellä. Olimme toivoneet, että etenemissuunnitelma herättäisi poliittista tahtoa toteuttaa haave kahdesta valtiosta, Israelista ja Palestiinasta, jotka elävät rauhanomaisesti rinnakkain. Onko tämä vielä mahdollista? Kyllä, mutta vain siinä tapauksessa, että Israel saa takaisin tietyn turvallisuudentunteen, se hyväksytään taas kerran Lähi-idässä ja se voi luottaa palestiinalaishallintoon. Puuttuvan poliittisen tahdon syntyminen edellyttää myös sitä, että palestiinalaiset ymmärtävät, että Israel hyväksyy heidän pyrkimyksensä rakentaa palestiinalaisvaltio Israelin vuonna 1967 miehittämille alueille sekä heidän halunsa parantaa taloudellista ja humanitaarista tilannettaan.
Mitä tämän saumoistaan ratkeilevan etenemissuunnitelman vauhdittamiseksi on nyt tehtävä?
Israelin pitäisi ottaa käyttöön riittävän monia toimia, joiden tarkoituksena on luoda luottamuksellinen ilmapiiri. Israel voisi erityisesti lopettaa oikeusjärjestelmän ulkopuoliset teloitukset ja palestiinalaisrakennusten tuhoamisen, jolla se rankaisee palestiinalaisia Israelissa tehdyistä terrori-iskuista. Israelin olisi myös vahvistettava, että kaikki vuoden 2000 syyskuun jälkeen rakennetut laittomat siirtokunnat puretaan, keskeytettävä uusien siirtokuntien rakentaminen ja ratkaistava "turvamuurin" rakentamisen aiheuttamat ongelmat.
Palestiinalaisten on puolestaan ryhdyttävä näkyviin ja tehokkaisiin toimiin, joilla torjutaan yksittäisten henkilöiden tai ryhmien israelilaisia vastaan tehtävien terrori-iskujen suunnittelua tai toteuttamista. Palestiinalaisten on samoin hillittävä kumouksellisia toimia, todettava julkisesti Israelin olemassaolo-oikeus ja vauhditettava valmisteluja, jotka koskevat vaalien järjestämistä, perustuslain laatimista ja kansalaisyhteiskunnan osallistumista uudistuksiin.
Kansainvälisen yhteisön on nähdäksemme käytettävä vaikutusvaltaansa turvallisuusongelman ratkaisemiseksi sekä annettava nopeaa ja tehokasta taloudellista tukea. Kvartetti kokoontuu huomenna New Yorkissa, ja Euroopan unioni aikoo käyttää tätä tilaisuutta suostutellakseen muita jäseniä hyväksymään kvartetin toimien todellisen yhteensovittamisen etenemissuunnitelman seurannan ja tukemisen osalta.
Kuten neuvoston puheenjohtaja totesi, Hamas esiintyy edelleen EU:n ylläpitämässä terroristijärjestöjen luettelossa, mutta tämän liikkeen kieltäminen Yhdysvalloissa ja Euroopassa ei riitä, vaan meidän on mentävä pitemmälle. Radikaalit liikkeet käyttävät vaikutusvaltaansa sosiaali- ja koulutuspalvelujen kautta, ja meidän on tehtävä muutakin kuin vain autettava tällaisten liikkeiden rahoituslähteiden tyrehdyttämisessä. Meidän on myös parannettava palestiinalaishallinnon mahdollisuuksia tarjota paikallisia palveluja, ja näiden palvelujen tarjoamista voi tukea myös Yhdistyneiden Kansakuntien Palestiinan pakolaisten avustus- ja työelin (UNWRA). Turvallisuuden parantaminen ja ääriliikkeiden torjuminen edellyttävät mielestämme ennen kaikkea yhteisönlaajuisia toimia. Komissio on julkistanut tukiohjelman uudistuksille, joihin palestiinalaishallinnon on määrä ryhtyä, ja myös erilaisia toimia, joiden tarkoituksena on lievittää palestiinalaisten taloudellisia ja humanitaarisia ongelmia. Arvioimme, että unionin sitoumukset tälle vuodelle ovat yhteensä noin 245 miljoonaa euroa. Yhdysvaltojen palestiinalaishallinnolle äskettäin myöntämä apu ja Israelin keräämien verotulojen palauttaminen palestiinalaishallinnolle ovat kannustaneet meitä jatkamaan tätä toimintaa. Tämä taloudellinen tuki ei kuitenkaan missään tapauksessa riitä palestiinalaishallinnon saamiseksi takaisin jaloilleen ja toimintaan. Palestiinan taloustilanne ei parane, jos rajasulut pysyvät paikoillaan, ja Israelin on omalta osaltaan autettava palestiinalaishallinnon käyntiin polkaisemisessa. Meidän on myös edelleenkin toistettava kaikille arabivaltioille, että niiden on lopetettava väkivaltaa ja terrorismia harjoittavien ryhmien kaikenlainen julkinen ja yksityinen rahoittaminen ja suljettava näiden ryhmien edustajien toimistot.
Meillä Euroopassa on paljon enemmän annettavana Lähi-idässä asuville ihmisille, nimittäin Euro-Välimeri-kumppanuuden ansiosta entisestäänkin lähentyneet suhteet ja parhaillaan luotava assosiaatiosopimusten verkosto. Haluan teidän kaikkien tietävän, että olemme edistyneet tältä osin Syyrian kanssa, joka on viimeinen maa, jonka kanssa assosiaatiosopimusta koskevia neuvotteluja ei ole saatu päätökseen. Olemme esitelleet laajentuneessa unionissa harjoitettavaa naapuruuspolitiikkaa koskevan uuden aloitteen, jossa esitetään kaikki mahdollisuudet tiiviimpään yhteistyöhön, jonka tavoitteena on Euro-Välimeri-alueen taloudellinen ja sosiaalinen yhdentyminen. Vain rauhanprosessissa edistyminen voi kuitenkin auttaa kumppaneitamme Lähi-idässä hyödyntämään täysimääräisesti mahdollisuuksia, joita Euroopan unioni tarjoaa niille jatkossakin tällä alalla.

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Lähi-idän tilanne näyttää toivottomalta. Irakin diktaattorin syrjäyttämisen jälkeen me kaikki olimme toivoneet Lähi-itään uutta ja rauhanomaista järjestystä. Tämä toive osoittautui kuitenkin turhaksi, ja vaikuttaa siltä, että etenemissuunnitelma ja kaikki toimet rauhan aikaansaamiseksi ovat olleet tuloksettomia.
Ahmed Qurei on korvannut Mahmoud Abbasin vain neljän kuukauden vallassaolon jälkeen. Henkilöt ovat tietysti tärkeitä, ja tiedämme myös, että Israelin pääministeri Ariel Sharon ja Palestiinan presidentti Jasser Arafat tekevät päätökset, mutta kyse on viime kädessä näiden maiden kansalaisista. Pääministeri Sharon on valittu demokraattisesti, kuten presidentti Arafatkin. En tiedä, täyttääkö Arafatin valinta kaikkia demokratian kriteereitä, mutta hänet on joka tapauksessa valittu vaaleilla. Arafat on myös voittanut Nobelin rauhanpalkinnon, minkä pitäisi ehkä kannustaa Israelin hallitusta ja palestiinalaisia palaamaan sille yhteiselle maaperälle, jonka presidentti Arafat kerran jakoi Israelin pääministerin Rabinin kanssa.
Edessämme olevat valtavat ongelmat ovat tuttuja meille kaikille. Olemme ryhmässämme täysin tietoisia siitä, ettemme voi mitenkään oikeuttaa elämää halveksivia itsemurhaiskuja. Näissä iskuissa käytetään hyväksi nuoria, joille luvataan pääsyä paratiisiin, ja iskuissa murhataan myös muita viattomia ihmisiä. Itsemurhaiskut synnyttävät väkivallan noidankehän. Israelin tappolistat ovat myös seurausta näistä iskuista, emmekä voi mitenkään hyväksyä niitä, koska surmansa saavat takaa-ajettujen rikollisten tai sellaisiksi oletettujen lisäksi lukuisat viattomat ihmiset, kuten komission jäsen Lamy ja neuvoston puheenjohtaja Antonione totesivat. Silmä silmästä ja hammas hampaasta -politiikka ei tuota tulosta. Aivan kuten kuulemme Hamasin ja Islamilaisen jihadin puhuvan vihan kieltä, näemme myös vihan tekoja, ja kaikki tämä johtaa väkivallan kiihtymiseen. Sitten ovat vielä Israelin Länsirannalla sijaitsevat laittomat siirtokunnat, jotka ovat jatkuva provokaatio palestiinalaisia kohtaan. Siteeraan syyskuun 8. päivän Frankfurter Allgemeine Zeitung -lehteä, jossa todetaan seuraavasti: "muutamien konttien symbolinen poisvieminen Länsirannalla sijaitsevista laittomista siirtokunnista ei ollut tarpeeksi, jotta siitä olisi voinut tulla palestiinalaisille rohkaiseva onnistumisen kokemus." Muurin rakentaminen vahvistaa palestiinalaisten tuntemaa syvää jatkuvan nöyryytyksen tunnetta.
Meidän on pyrittävä antamaan sekä Israelille että Palestiinalle mahdollisuus elää turvallisten rajojen sisällä ja vakuutamme, että kaikki Lähi-idässä asuvat ihmiset, niin israelilaiset kuin palestiinalaisetkin, ovat samanarvoisia. Tilanteen ilmeisestä toivottomuudesta huolimatta ei näin ollen ole muuta vaihtoehtoa kuin jatkaa toimia rauhan aikaansaamiseksi. Puhun nyt pikemminkin omasta kuin ryhmäni puolesta, kun sanon, etten usko, että rauhanomainen ratkaisu on mahdollinen ilman kansainvälisiä aseistettuja rauhanturvajoukkoja. En usko ratkaisun olevan mahdollinen, ellei kansainvälisiä aseistettuja rauhanturvajoukkoja käytetä pitämään näitä kahta osapuolta erossa toisistaan. Emme voi myöskään odottaa amerikkalaisten tekevän kaikkea, ja Yhdysvalloissa käytävä vaalitaistelu tarkoittaa joka tapauksessa sitä, että sen toimintamahdollisuudet Lähi-idässä heikkenevät. Olen iloinen, että olemme yhtä mieltä siitä tavoitteesta, että meidän Euroopan unionina pitäisi jatkaa toimiamme yhdessä Yhdysvaltojen, YK:n ja Venäjän kanssa. Meidän on jatkettava toimiamme rauhan aikaansaamiseksi, koska kyse on Lähi-idässä asuvista ihmisistä.

Menéndez del Valle (PSE).
Arvoisa puhemies, Israelin uhkaukset Jasser Arafatin salamurhaamisesta ovat paitsi moraalisesti tuomittavia myös poliittisesti tuomittavia ja järjettömiä, ellei Israelin aikomuksena sitten ole aiheuttaa kaaosta Lähi-idässä. Aivan kuin me kaikki emme olisi tietoisia siitä, että Hamas ja Islamilainen jihad pitävät Arafatia esteenä hyökkäyksilleen Israelia vastaan. Miten palestiinalaiset aikovat neuvotella ihmisten kanssa, jotka suunnittelevat tällä tavalla heidän vuonna 1996 demokraattisilla ja oikeudenmukaisilla vaaleilla valitun presidenttinsä salamurhaamista kansainvälisten ja myös EU:n tarkkailijoiden läsnäollessa? Totta puhuen ainoa laillinen ja moraalisesti hyväksyttävä tapa päästä eroon Arafatista on järjestää etenemissuunnitelmassa kaavaillut vaalit.
George Bush on todennut äskettäin, vaikka se kuulostaakin sarkasmilta, että "me Yhdysvalloissa vapautamme ihmisiä rauhanomaisen ja järjestäytyneen prosessin avulla". Yhdysvallat on kuitenkin estänyt vetollaan YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman, jossa kannatettiin juuri tällaista menettelytapaa ja tuomittiin poliittiset salamurhat. Haluan korostaa tässä yhteydessä presidentti Chiracin poliittista realismia. Arvoisa puhemies, siteeraan nyt presidentti Chiracin New Yorkissa pitämää puhetta, jossa hän totesi sanatarkasti seuraavaa: "Voitte ajatella mitä haluatte Arafatista, mutta totuus on se, että hän on auktoriteetti, palestiinalaisten vaaleilla valittu ja laillinen edustaja. En usko, että kukaan muu voi pakottaa palestiinalaisia hyväksymään sopimusta."
Colin Powellin maanantainen lausunto ei juurikaan herätä toiveita tämän kriisin ja erityisesti siirtokuntakysymyksen ratkaisemisesta. Hän totesi tässä lausunnossaan, ja siteeraan jälleen, että "Israelin pääministerin on erittäin vaikeaa ellei mahdotonta sanoa kansalaisilleen antavansa periksi amerikkalaisten painostukselle". Herää kysymys, eivätkö palestiinalaiset sitten ole tehneet myönnytyksiä uudistamalla valtiovarainministeriötä ja perustamalla pääministerin viran, jota Arafat alun perin vastusti ja jolle hän vasta myöhemmin antoi tukensa?
Jos kuitenkin haluatte kuulla jonkun israelilaisen mielipiteen Jasser Arafatista, kuunnelkaa äskettäin 80 vuotta täyttänyttä Simon Peresiä. Hän on todennut ensinnäkin, että Arafat on hyväksynyt teorian kahdesta valtiosta ja hylännyt teorian Israelin valtion tuhosta. Arafat on myös hyväksynyt vuoden 1967 rajat ja hylännyt vuoden 1948 rajat sekä suostunut neuvottelemaan. Jasser Arafatissa on Simon Peresin mukaan vain yksi merkittävä puute, nimittäin se, ettei hän taistele ääri-islamilaisten Hamasin ja Jihadin aseellisia joukkoja vastaan, mikä onkin aivan totta. Olen kuitenkin sitä mieltä, ettei yksikään palestiinalainen nauti sellaista kansansuosiota ja poliittista tukea, jota islamilaisten äärijärjestöjen torjuminen edellyttää, ennen kuin Israelin hallitus ryhtyy tiettyihin esimerkiksi valikoivia salamurhia, siirtokuntia tai häpeämuuria koskeviin toimiin, joita palestiinalaiset pitävät uskottavina.
Arvoisa puhemies, terroristit ovat hävinneet sodan vasta, kun terrorismin vastustajilla on vankka poliittinen liikkumatila, jota Israel ei ole toistaiseksi tarjonnut.

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, kaksi viikkoa sitten eräs lontoolainen sanomalehti järjesti israelilaisten ja palestiinalaisten vanhempien toimittajien välisen tapaamisen, joka oli ensimmäinen laatuaan palestiinalaisten nykyisen kansannousun alkamisen jälkeen.
Useat molempia osapuolia edustavat osanottajat kertoivat uskovansa, että Israelin ja Palestiinan välinen konflikti on itse asiassa "2100-luvun konflikti". Siis sota, joka kestäisi sata vuotta ja tuhoaisi heidän lastenlastenlastensakin elämän. Tämä konflikti, jolla on kyky lannistaa parhaimmatkin meistä, vaatii jälleen kerran entistäkin suurempaa kärsivällisyyttä ja sitoutumista.
Niin ankea kuin tilanne onkin, meillä ei ole varaa vaipua epätoivoon. Jos Lähi-idän konfliktin kaksi osapuolta ovat eksyneet etenemissuunnitelmassa viitoitetulta rauhan ja sovinnon tieltä, meidän on ohjattava ne takaisin tälle tielle.
Euroopan unionilla on oltava jatkossakin keskeinen asema Lähi-idän rauhanponnisteluissa. Tiiviimmät yhteydet Israeliin voisivat auttaa vahvistamaan unionin asemaa. Rauhan aikaansaaminen edellyttää myös vahvaa, toimivaa ja luotettavaa palestiinalaishallintoa. Unioni onkin käyttänyt vuodesta 2000 lähtien yli 300 miljoonaa euroa pitääkseen palestiinalaishallinnon toiminnassa. Tehokas ja laillinen palestiinalaishallinto on avainasemassa terroristijärjestöjen hajottamisessa. Palestiinalaiset tarvitsevat myös vahvan aseman neuvotellakseen Israelin kanssa. Euroopan unionin on lisättävä palestiinalaishallinnon talousuudistukselle antamaansa tukea auttaakseen sitä irtautumaan terrorismista.
Olemme myös antaneet yli 30 miljoonaa euroa siihen elintärkeään työhön, jota palestiinalaiset paikallisviranomaiset tekevät tarjotessaan julkisia peruspalveluja, koska epätoivoa vastaan taistellaan juuri puhtaalla vedellä ja luokkahuoneilla sekä lupauksilla rauhasta ja normaalista elämästä.
Voimme pahoitella Jasser Arafatin taipumattomuutta, mutta meidän tulisi muistaa, että jos palestiinalaiset äänestäisivät huomenna toivomissamme oikeudenmukaisissa ja avoimissa vaaleissa, he luultavasti valitsisivat Arafatin uudelleen johtajakseen. Varmin tapa varmistaa tämä tulos olisi se, että Israel tekee hänestä marttyyrin. Meidän tehtävämme ei ole määritellä Arafatin paikkaa rauhanprosessissa, eikä se ole myöskään Israelin tai Yhdysvaltojen tehtävä.
Emme voi kuitenkaan olla missään tekemisissä terrorismin kanssa, ja ryhmäni pitää siksi myönteisenä Hamasin sisällyttämistä EU:n ylläpitämään terroristijärjestöjen luetteloon. Itsemurhaiskut ovat aiheuttaneet sietämätöntä kärsimystä israelilaisten elämään, eivätkä terrorin poliittiset puolustajat voi saada tukea niin kauan kuin tappaminen jatkuu.
Molempien osapuolten on ymmärrettävä, ettei konfliktia voida ratkaista sotilaallisin keinoin. Israelin on lopetettava oikeusjärjestelmän ulkopuoliset surmat, koska ne synnyttävät vain uusia terroristeja eivätkä pakota palestiinalaisia neuvottelemaan. Israelin on vedettävä joukkonsa miehitetyiltä alueilta ja lopetettava siirtokuntien rakentaminen.
Ainoa mahdollinen ratkaisu on kaksi valtiota, jotka elävät rinta rinnan rauhassa. Israelin olemassaolo juutalaisvaltiona ja demokratiana edellyttää palestiinalaisvaltiota. Vaihtoehtoina ovat palestiinalaisten eristäminen tai se, että väestötasapainon muutosten seurauksena Israel menettää ominaispiirteensä juutalaisten kotimaana.
Tämä tunnustetaan myös etenemissuunnitelmassa, jonka pääarkkitehtina Euroopan unioni toimi, ja ryhmäni sitoutuu edelleen tiukasti etenemissuunnitelman täytäntöönpanoon.

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, kiitokset Euroopalle siitä yksimielisestä kannasta, jonka se omaksui YK:n yleiskokouksessa. Euroopan unionin toimet ovat tulevaisuudessa tärkeämpiä kuin koskaan tilanteen pelastamiseksi. Tämän viestin meille välitti Ramallahista viime lauantaina presidentti Arafat, joka oli silminnähtävän helpottunut kansalaisiltaan Ariel Sharonin säälimättömän vainon edessä saamastaan kiihkeästä tuesta. Arafat oli kuitenkin samalla erittäin huolestunut maanmiehiään uhkaavasta yhä sietämättömämmästä tilanteesta.
Sen jälkeen kun Israelin hallitus oli tehnyt pöyristyttävän periaatepäätöksen karkottaa vaaleilla valittu presidentti maastaan ja jopa, jos Sharonin hallituksen kakkosmiehen puheita on uskominen, eliminoida hänet fyysisesti, ryhmäni halusi kertoa paikan päällä Lähi-idässä, mitä unionin kansalaisten suuri enemmistö ja myös monet itse asiassa kriittisesti palestiinalaishallintoon suhtautuvat henkilöt ajattelevat tästä äärimmäisen vakavasta ennakkotapauksesta. Ryhmämme viestin välitti sen puheenjohtaja, kollegamme Morgantini, joka toimii myös puheenjohtajana suhteista Palestiinan lakia säätävään neuvostoon vastaavassa valiokunnassa. Israelin päätös on täysin tuomittava, ja tämän päätöksen on mielestäni annettava ajattelemisen aihetta jokaiselle, jonka mielestä lainojen myöntäminen Israelille kannustaa Ariel Sharonia lieventämään lähestymistapaansa.
Tärkein opetus, jonka voimme oppia Ramallahin lisäksi Jerusalemissa ja Tel Avivissa järjestetyistä tapaamisistamme, on se, ettei ulkopuolinen poliittinen väliintulo ole koskaan ollut niin tarpeen kuin nyt. Tätä väliintuloa tarvitaan neuvottelujen käynnistämiseksi. Se antaa polvillaan olevalle kansalle jonkinlaista toivoa arvokkaasta ja tasapuolisesta rauhasta.
Muistan vieläkin komission jäsenen Pattenin Irakin sodan aattona lausumat pahaenteiset sanat. Hän totesi parlamentin suosionosoitusten raikuessa olevansa varma yhdestä asiasta, nimittäin siitä, että jos Irakin sotaa käydään, vaikkei Lähi-idän konfliktiin ole löydetty poliittista ratkaisua, näemme tulevaisuudessa terrorismin uuden kukoistuksen. Tässä tilanteessa olemme valitettavasti nyt.
Tähän haasteeseen oli määrä vastata etenemissuunnitelmalla, ja sillä onkin hyvät mahdollisuudet onnistua tässä tehtävässä kahdestakin syystä. Ensinnäkin etenemissuunnitelma on yleinen poliittinen eikä pelkästään turvallisuutta koskeva suunnitelma. Koska etenemissuunnitelma on mielekäs, palestiinalaiset ovat valmiita yhdistämään voimansa terrori-iskujen estämiseksi, etenkin kun heidän päivittäisestä elämästään tulee taas elämisen arvoista ja kun heidän perusoikeutensa tunnustetaan.
Etenemissuunnitelmalla on lisäksi neljä virallista kummia vain sen yhden sijasta, jonka uskottavuus rauhantekijänä on pohjalukemissa. Mitä tästä aloitteesta on jäljellä neljä kuukautta sen käynnistämisen jälkeen? Mitä etenemissuunnitelmasta on tullut, mitä on tapahtunut kvartetille ja mitä Eurooppa muuten tekee tällä hetkellä? Tällä ratkaisevalla hetkellä Euroopan unioni ei tee sitä, mitä siltä odotetaan. Haluaisin uskoa, että 25 jäsenvaltion New Yorkissa viime viikolla tekemä yksimielinen äänestyspäätös on osoitus siitä, että jäsenvaltiot ovat tiedostaneet uudelleen Lähi-itää koskevan kollektiivisen vastuunsa. Korkea edustaja Solana, jonka on määrä puhua parlamentissa 9. lokakuuta, selittää neuvostossa sovittujen aloitteiden poliittisen strategian, käytännön tavoitteet ja aikataulun. Näillä aloitteilla on määrä estää pahimman mahdollisen skenaarion toteutuminen ja antaa uutta toivoa Lähi-idälle.
Oma käsitykseni on, että tällaisen aloitteen käynnistämistä koskevista ensisijaisista tavoitteista kolme ansaitsee erityistä huomiota.
Meidän on ensinnäkin kieltäydyttävä antamasta periksi Ariel Sharonin presidentti Arafatia koskevalle kiristykselle. Toisaalta voidaan kannattaa ajatusta siitä, että palestiinalaishallinnossa tarvitaan uudistuksia. Tätä keskustelua käydään jo palestiinalaisyhteiskunnassa, ja se on oikeutettua ja tervettä. On kuitenkin kokonaan toinen asia hyväksyä kyseenalaistamatta se, että Israel pitää Palestiinan vaaleilla valittua presidenttiä todellisuudessa vankina tämän päämajan raunioissa. Vieläkin pahempaa on, että taivumme miehittäjän määräämän kiellon edessä niin kauan kuin emme pääse tapaamaan miestä, jota koko hänen kansansa pitää Palestiinan ruumiillistumana. Tämän kauhistuttavan epäselvyyden päättäminen edellyttää mielestäni merkittäviä toimia.
Seuraavaksi meidän on vastustettava ponnekkaasti rakenteilla olevaa turvamuuria. Sen lisäksi, että tämä muuri muodostaa rajan, jonka tarkoituksenmukaisuus voidaan kyseenalaistaa, se tarkoittaa myös räikeää tunkeutumista kansainvälisesti tunnustetulle palestiinalaisalueelle. Se halkaisee lähellä Jerusalemia sijaitsevan Aboudisin yliopiston ja kulkee aivan Betlehemin sydämen läpi. Muuri vie palestiinalaisviljelijöiltä Länsirannan pohjoisosassa sijaitsevat elintärkeät kastelulaittein varustetut viljelymaat. Muurin rakentaminen on johtanut uusiin maiden takavarikkoihin, uusiin karkotuksiin ja uusien tarkastuspisteiden pystyttämiseen sekä enteilee pirstaloitunutta Palestiinaa. Tämä on sen suuruusluokan skandaali, että jopa presidentti Bush on pahastunut "suojattinsa" toimista. Jos Valkoinen talokin uhkaa peruuttaa Yhdysvaltojen Israelille myöntämät lainatakuut, mikäli Israel jatkaa tällä opportunistisen politiikan tiellä, Euroopan unionin on viimeinkin oltava tarpeeksi rohkea ja todettava selvästi, että Israelin kanssa tehtyjen assosiaatiosopimusten täytäntöönpanoa jatketaan vain, jos Ariel Sharon muuttaa politiikkansa suuntaa.
Meidän on lopuksi annettava etusija kaikille Israelin ja Palestiinan aloitteille, joiden tavoitteena on lopettaa väkivalta ja käynnistää uudelleen poliittinen vuoropuhelu. Ajattelen tässä yhteydessä erityisesti israelilais-palestiinalaista rauhankoalitiota, jonka keskushenkilöitä ovat Israelin entinen oikeusministeri ja Oslon sopimusten neuvottelija Jossi Beilin sekä palestiinalaishallituksen entinen tiedotusministeri ja myös Israelin ja Palestiinan välisen vuoropuhelun vankkumaton puolestapuhuja Jasser Abed Rabbo. Nämä kaksi huomattavaa henkilöä ovat lisäksi hyväksyneet ryhmämme puolesta äskettäin lähettämäni kutsun vierailla yhdessä Euroopan parlamentissa marraskuun puolivälissä ja puhua parlamentille.
Ajattelen myös yhtä kaikkein symbolisinta palestiinalaisvankia, palestiinalaisparlamentin jäsentä Marwan Barghoutia, joka on myös erittäin sitoutunut Oslon neuvotteluihin. Hän voisi erityisesti nuorten palestiinalaisten keskuudessa nauttimansa arvostuksen ansiosta auttaa suostuttelemaan uusia värvättyjä osallistumaan väkivallan sijasta vuoropuheluun. Arvoisa puhemies, ajattelen myös itse Jasser Arafatia, joka on juuri toistanut päättäväisyytensä tehdä työtä aselevon eikä pelkästään tulitauon aikaansaamiseksi, elleivät kohdennetut murhat ja palestiinalaistalojen tuhoaminen eivät tee tyhjäksi hänen ja pääministeri Abu Mazenin ponnisteluja.
Toisin kuin Ariel Sharon, Israelin valtion presidentti on vaatinut tämän näkökohdan ottamista äärimmäisen vakavasti. Euroopan unionin tämänsuuntaiset erittäin näkyvät aloitteet ovat nähdäkseni hyvin merkityksellisiä.
Tämä on ryhmäni nimenomainen pyyntö mutta ennen kaikkea Lähi-idässä asuvien rauhan kannattajien hartain toive. Nämä rauhan kannattajat haluaisivat pystyä sanomaan mahdollisimman pian ja toivoa täynnä, "Europe is back".
Dhaene (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, "Israelin valtiossa on jotakin turmeltunutta." Ystäväni, Knessetin entinen puhemies Avraham Burg kirjoitti äskettäin International Herald Tribune -lehdessä, että "valtio, jossa ei ole oikeudenmukaisuutta, ei voi selviytyä". Hän kirjoitti samassa artikkelissa myös, että "meidän on purettava kaikki siirtokunnat, joka ikinen, ja vedettävä kansainvälisesti tunnustettu raja juutalaisen kansankodin ja palestiinalaisen kansankodin välille". Euroopan unioni voi protestoida Sharonin omaksumaa politiikkaa vastaan niin paljon kuin haluaa, mutta todellisen muutoksen on tapahduttava nimenomaan Israelissa. Siellä ihmiset ovatkin vähitellen ymmärtämässä, että he ovat menossa väärään suuntaan. Israelilaiset ja palestiinalaiset erottava muuri ei ratkaise ongelmaa. Me Euroopassa tiedämme, etteivät muurit ole ikuisia eivätkä rajojen paikat ole pysyviä. Israel on väärille raiteille ajautunut ystävä. Kuka voi auttaa tätä ystävää tässä vaiheessa? Entä kuka pystyy painostamaan Israelin hallitusta? Yhdysvallat, koska se voi sulkea rahahanat. Meidän ei ilmeisestikään pitäisi kohdistaa Washingtoniin kovinkaan paljon odotuksia myöskään lyhyellä aikavälillä. Onko Yhdysvallat edelleen vakavissaan etenemissuunnitelman suhteen?
Eikö nyt, kun Irakin tilanne on jatkuvasti huonontumassa, ole aika ansaita arabimaailman kunnioitus? Kansainvälisen lain ei pitäisi hävitä terrorisminvastaisessa taistelussa. Konfliktin molempien osapuolten on nähdäksemme toteutettava aseistariisuminen. Arafatin asema vaaleilla valittuna johtajana on muuttumaton tosiasia. Aika on uskoakseni kypsä suurelle Lähi-itää käsittelevälle konferenssille, jossa Euroopan unionin jäsenvaltiot toimivat yksimielisesti. Rauhaa ja vakautta voidaan luoda vain maailmanlaajuisen ratkaisun avulla. Yhdysvallat pyytää tukea Irakille, ja Euroopan unioni pyytää tukea Israelille ja Palestiinalle. Hyvä jäsen Poettering, tässä yhteydessä on todellakin mahdollista harkita ajatusta kansainvälisistä sotilasjoukoista.

Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, Lähi-idän äärimmäisen vakava tilanne herättää oikeutetusti suurta huolta, ja alueen kehitysnäkymät ovat nyt synkemmät kuin koskaan aiemmin tänä vuonna. Rauhansuunnitelman täytäntöönpano Lähi-idässä on keskeytynyt lähes kokonaan. Islamilaisen jihadin ja Hamasin julistama tulitauko on peruttu, ja näiden järjestöjen johtajat ovat kehottaneet kannattajiaan hyökkäämään Israelia vastaan. Israel on perunut suunnitellun vetäytymisensä joistakin Länsirannan kaupungeista, ja Israelin armeija on hyökännyt palestiinalaisia vastaan Gazassa. Israelin hallituksen turvallisuusneuvosto on myös tehnyt periaatepäätöksen presidentti Arafatin karkottamisesta miehitetyiltä alueilta. Tätä päätöstä on aivan oikein arvosteltu laajasti.
Israel ei ole täyttänyt sitoumuksiaan, jotka koskevat siirtokuntien purkamista ja siirtokuntatoiminnan keskeyttämistä. Palestiinalaiset eivät ole myöskään kyenneet täyttämään sitoumuksiaan, joilla on määrä parantaa alueen turvallisuutta tulevaisuudessa.
Rakentamista jatketaan Jerusalemissa ja sen ympäristössä sijaitsevissa siirtokunnissa, ja etenemissuunnitelman tulevaisuudennäkymät näyttävät synkiltä, ellei toimiin ryhdytä viipymättä.
Mielestäni nyt vaaditaan symbolisia eleitä, jos etenemissuunnitelmalle halutaan antaa edes jonkinlaisia onnistumisen mahdollisuuksia. Kumpikaan osapuoli ei ole täyttänyt rauhansuunnitelmassa määriteltyjä sitoumuksiaan, mikä on yksi asia, josta me kaikki voimme olla samaa mieltä. Palestiinan uusi pääministeri Abu Ala on kansainvälisesti uskottava henkilö, koska hän oli mukana neuvottelemassa vuonna 1993 tehtyjä Oslon sopimuksia. Emme voi peitellä sitä tosiasiaa, että Israelin hallituksen turvallisuusneuvoston päätös karkottaa presidentti Arafat miehitetyiltä alueilta on pahentanut Lähi-idän tilannetta. Israelilaiset pitävät kiinni siitä, että heidän määräämäänsä yhteydenpitokieltoa niihin henkilöihin, jotka tapaavat Jasser Arafatin, sovelletaan myös Euroopan unionin kansalaisiin. Tämä kysymys on ratkaistava, jos halutaan, että Euroopan unionilla on jonkinlainen merkittävä rooli Lähi-idässä.
Uskon vakaasti, että presidentti Arafatin eristämiseen tähtäävät toimet lisäävät ainoastaan palestiinalaisjohdon sisäisiä jännitteitä. Israelin yritykset karkottaa Arafat miehitetyiltä alueilta heikentävät kaikki pelkästään palestiinalaishallintoa ja lisäävät entisestään turvallisuusongelmia.
Yhdysvaltojen hallitus on esittänyt palestiinalaisjohdolle luettelon turvallisuutta koskevista toimista, jotka palestiinalaishallinnon on toteutettava. Kehottaisin myös Yhdysvaltojen hallitusta osallistumaan jatkossakin täysimääräisesti rauhanprosessiin ja painostamaan Israelia täyttämään etenemissuunnitelmaa koskevat sitoumuksensa.
Pidän lopuksi myönteisenä korkean edustajan Solanan ja komission jäsenen Pattenin jatkuvia toimia uuden tulitauon aikaansaamiseksi Lähi-itään. Tämä on ollut erityisen huono vuosi Lähi-idälle. Irakin poliittinen tilanne on nyt muuttumassa epävakaammaksi, ja jos me kaikki emme noudata varovaisuutta, Israelin ja Palestiinan välinen tilanne voi myös huonontua entisestään.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, erottuaan Palestiinan pääministerin tehtävistä Mahmoud Abbas antoi palestiinalaisparlamentissa lauantaina 6. syyskuuta selonteon lyhyestä virkakaudestaan. Hän teki sen suljettujen ovien takana. Tästä suljettujen ovien takana käydystä kokouksesta julkisuuteen myöhemmin annetut tiedot saattavat naurunalaiseksi kaikki palestiinalaisten toimet niin sanotun etenemissuunnitelman toteuttamiseksi. Mahmoud Abbasin esittämistä syytöksistä ilmenee erittäin selvästi, että syypää tähän tilanteeseen on palestiinalaishallinnon presidentti.
Mahmoud Abbas ja hänen hallituksensa olivat sitoutuneet uudistamaan Palestiinan turvallisuusjoukkojen uudelleenorganisointiin ja julkisten varojen puhtaaseen taloudelliseen hallinnointiin liittyviä keskeisiä politiikanaloja, mutta tuloksetta. Kaikki nämä ansiokkaat uudistuspyrkimykset kariutuivat lopulta yhden henkilön eli johtajana toimivan (Raïs) Jasser Arafatin vallanjanoon. Tämä sai Abbasin myös valittamaan, että "palestiinalaisministerillä ei ole edes läheskään yhtä paljon valtaa kuin muiden maiden apulaisministereillä".
Miten jatkamme tästä eteenpäin? Virallisesti palestiinalaishallinnon presidentti on hyvin tärkeä poliittinen keskustelukumppani eurooppalaisille toimielimille. Mahmoud Abbasin esittämien syytösten vakavuus huomioon ottaen kysyn sekä neuvostolta että komissiolta, millaisia seurauksia ne uskovat tällä olevan. Tämän rohkean ja rehellisen palestiinalaisen itsekritiikin huomiotta jättäminen heikentää kuitenkin rauhansuunnitelman poliittisia mahdollisuuksia Lähi-idässä, ainakin jos Palestiinan uuden pääministerin on toimittava yhtä heikossa asemassa kuin Mahmoud Abbasin.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, käyttäessäni nyt jälleen kerran puheenvuoron Lähi-idän kysymyksestä minun on muistutettava teitä Sarajevossa kymmenen vuotta sitten vallinneesta tilanteesta. Tunsin silloin vilpitöntä raivoa aina, kun suurella vaivalla aikaansaadun yhteisymmärryksen herättämä toivon pilkahdus sammui epäluulon ja pelon äkilliseen purkaukseen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, tätä pelon ja epäluulon ilmapiiriä ylläpitivät tietysti radikaalit ääriliikkeet mutta ennen kaikkea neuvottelijat itse. Tämän ilmapiirin syntymiseen olivat syynä neuvottelijoiden toisiaan kohtaan osoittama täydellinen luottamuksen puute ja pelko siitä, että jos he eivät käyttäytyisi enää vihollisen tavoin, viimeksi mainittu käyttäisi tätä yhteisymmärrystä hyväkseen asemiensa vahvistamiseksi.
Tätä pelon vitsausta vastaan olen taistellut hellittämättä siitä lähtien, kun palestiinalaisten kansannousun uusiutuminen kylvi pelon siemenen uudelleen Lähi-itään. Kuten jäsen Poettering äsken totesi, ne, jotka olivat turvaamassa rauhaa aiemmin Lähi-idässä, ovat tällä hetkellä epätoivoisia. Olen hyvin tietoinen siitä, että tästä aiheesta keskusteleminen näissä miellyttävissä ja turvallisissa oloissa saattaa tuntua naurettavalta tai jopa epäkunnioittavalta niistä, jotka tai joiden läheiset ja rakkaat kärsivät tilanteesta konkreettisesti.
Haluan kuitenkin näyttää esimerkkiä ja antaa näille ihmisille takeet siitä, että olemme valmiita auttamaan heitä.
Me voimme näyttää esimerkkiä siitä, miten kansakunnat, jotka ovat eläneet sukupolvien ajan toisiaan kohtaan tuntemansa pelon lamauttamina, voivat elää sovinnossa, jota myös parlamenttimme täällä Strasbourgissa ilmentää. 
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, takeilla tarkoitan varmuuden antamista siitä, että kun israelilaiset ja palestiinalaiset pääsevät kvartetin avustuksella ja neuvoston työn tuloksena lopulta yhteisymmärrykseen sopimuksen ehdoista, Euroopan unioni tekee kaikkensa varmistaakseen sopimuksen poliittisen, sisällöllisen ja tarvittaessa sotilaallisen täytäntöönpanon. Tämä voidaan tehdä sijoittamalla alueelle rauhanturvajoukkoja korvaamaan muurin, jonka vaikutus tulee aina olemaan kyseenalainen ja jota on mahdotonta oikeuttaa, kuten te, jäsen Wurtz, aiemmin totesitte.

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, YK:n yleiskokous hyväksyi muutama päivä sitten paljon julkisuutta saaneen Arafatia koskevan päätöslauselman, jota vastaan äänestivät vain Marshall-saaret, Mikronesia, Israel ja Yhdysvallat. Tässä päätöslauselmassa on poliittisesti tulkittuna esitetty tiivistetysti se, mitä Arafat merkitsee ja mitä Lähi-idän ongelma merkitsee tällä hetkellä. Päätöslauselmaan sisältyy myös kansainvälisen yhteisön vaatimus ratkaisun löytämisestä viimeinkin tähän umpikujaan ajautuneeseen kriisiin, joka on kestänyt 40, 50, jopa 60 vuotta ja jonka aikana tuhansia on kuollut ja murhattu.
Sillä mistä tänään keskustelemme tai jätämme keskustelematta, ei ole merkitystä sen kannalta, mitä tämän kriisin suhteen on tehtävä. Parlamentti on poliittinen elin. Emme ole täällä arvioimassa eri osapuolten tarkoitusperiä. Meidän onkin puhuttava vain siitä, mihin poliittisiin toimiin nyt on ryhdyttävä. Puhumme Lähi-idän tapahtumien yhteydessä vain yhdestä suunnitelmasta, etenemissuunnitelmasta, emmekä näe toista suunnitelmaa, johon kuuluvat väkivalta, verenvuodatus, itsemurhat, viattomat murhatut ihmiset, muuri ja niin edelleen.
Euroopan unionilla on viime päivien aikana ollut Lähi-idässä uusi erityisedustaja, Marc Otte, joka on kuitenkin valitettavasti otettu huonosti vastaan Israelissa. Ariel Sharon on kieltäytynyt ottamasta Marc Ottea vastaan, kuten hän on kieltäytynyt ottamasta vastaan muitakin edustajiamme, koska nämä halusivat tavata myös Arafatin. Tämä ei ole myönteistä kehitystä, ja meidän onkin lähetettävä tiettyjä myönteisiä viestejä. Kvartetin rooli tarkkailuelimenä ei riitä, vaan siitä on tehtävä työryhmä, joka asettaa ehtoja ja edellytyksiä ja määrittelee menettelytapoja. Muuten kaikki keskustelumme täällä parlamentissa kuluvat erilaisten tyytymättömyyden aiheiden luettelemiseen, eli siihen, että jotkut esittävät kantansa turvallisuusnäkökohdista ja jotkut tukevat heidän kantaansa, mutta mihinkään lopputulokseen ei päästä.
Kannatan siksi arvoisan ystäväni, jäsen Poetteringin ehdotusta siitä, että näiden kahden valtion väliselle rajalle sijoitetaan vihdoinkin kansainvälisiä YK-tarkkailijoita, kuten muualla maailmassa on tehty. Puollan kaikkia ehdotuksia, joissa meille ei kaavailla pelkkää puolueettoman tarkkailijan roolia ja jotka eivät johda unionin passiivisuuteen alueella. Kannatan kaikkia ehdotuksia, joissa meitä vaaditaan viimeinkin ryhtymään toimiin omalla vastuullamme eikä vain odottamaan ja noudattamaan toisten antamia määräyksiä.

Martelli (ELDR).
Arvoisa puhemies, minulle on syntynyt sellainen vaikutelma, että liian monet puhujat täällä salissa viittaavat etenemissuunnitelmaan, vaikkeivät ole edes lukeneet sitä, ja koska he eivät ole tutustuneet varsinaiseen asiakirjaan, he tulkitsevat sitä hyvin moniselitteisesti.
Etenemissuunnitelma on kolmivaiheinen suunnitelma. Koko suunnitelma on tiivistetty vaiheen I otsikossa - Terrorin ja väkivallan lopettaminen, palestiinalaisten elämän normalisoiminen, palestiinalaisinstituutioiden kehittäminen. Suunnitelman tavoitteena on lopettaa välittömästi ja ehdoitta palestiinalaisiin kohdistuva väkivalta. Tämä on etenemissuunnitelman ydin, ja jos tätä tavoitetta ei pystytä saavuttamaan, kaikista muista suunnitelmaan sisältyvistä tavoitteista ja toimista tulee moniselitteisiä, epämääräisiä ja jotenkin saarnaavia. Suoraan sanoen ei ole mielekästä kehottaa Israelia hyväksymään uusia tai erilaisia aloitteita sen jo tähän mennessä hyväksymien lisäksi, jos palestiinalaisten tekemiä terrori-iskuja ei pystytä lopettamaan. Yksikään eurooppalainen valtio, jota vastaan tehtäisiin useita erityisesti aseettomiin siviileihin kohdistuvia terrori-iskuja, ei suostuisi olemaan vastaamatta näihin iskuihin käyttämällä voimaa ja laillisia keinoja väkivallan tukahduttamiseksi.
En ole myöskään vakuuttunut kehotuksista säilyttää Arafatin asema rauhanprosessissa sillä perusteella, että hän on palestiinalaisten laillinen edustaja, kun otetaan huomioon se yleisesti tunnustettu tosiasia, ettei palestiinalaisyhteisön sisällä ole edelleenkään demokraattisia instituutioita.
Jasser Arafat on vastuussa Camp Davidin sopimuksen epäonnistumisesta ja Abu Mazenin työn epäonnistumisesta. Mielestäni meidän Euroopassa pitäisi omaksua tiukempi kanta Arafatin toimintatapoihin, jos aiomme saada hänet muuttamaan asennettaan.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, minuutti ei ole pitkä aika, mutta jos tarkoitus on toistaa se, mitä aiemmin on sanottu, minuutti riittää hyvin. Olen samaa mieltä jäsen Wurtzin kanssa, mutta haluan lisätä pari asiaa koskien omaa valtuutustamme. Kun vastassamme on loputonta väkivaltaa, joka synnyttää aina uutta väkivaltaa, olemme tilanteessa, jossa eurooppalaiset, amerikkalaiset ja venäläiset ovat voimattomia, siltä osin kuin ne ovat ilmaisseet näkemyksensä yhteisessä vaiheittaisessa rauhansuunnitelmassa. Mitään vaiheittaista rauhansuunnitelmaa ei ole olemassa. Olen lukenut suunnitelman enkä halua lukea sitä uudelleen. Mitä tästä rauhansuunnitelmasta on oikeastaan enää jäljellä, kun kaikki tahot ovat ampuneet sen alas? Kysynkin teiltä, miten voimme ottaa uuden suunnan. Eikö meidät ole saatu tällä etenemissuunnitelmalla uskomaan aivan liian optimistiseen suunnitelmaan, jonka perusteita edes Israelin valtio ei ole hyväksynyt? Onko Israel hyväksynyt, että se elää tästä lähtien rinnakkain palestiinalaisvaltion kanssa? Onko Israel todellakin hylännyt ajatuksen siitä, että miehitettyjen alueiden pitäisi kuulua Israelin hallinnon alaisuuteen? Olen taipuvainen tekemään sen johtopäätöksen, ettei Israel ole hylännyt tätä ajatusta ja että se päinvastoin toivoo saavuttavansa Yhdysvaltojen sotilaallisella tuella sotilaallisen valta-aseman Lähi-idässä. Siinä tapauksessa rauhaa ei tule. Jokaisella kansalla on oikeus omaan kotiin. Euroopan velvollisuutena on mielestäni keskustella molempien osapuolten kanssa niiden todellisten aikeiden selvittämiseksi ja lopettaa yhteistyö sellaisen hallinnon kanssa, joka käyttää sotilaallisia keinoja tuhotakseen osan avuttomasta kansasta ja yrittää tappaa sen vaaleilla valitun presidentin.

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, jos Abu Alan virkakaudesta halutaan tulevan Abu Mazenin virkakautta pitempi ja jos Alalle halutaan antaa minkäänlaisia mahdollisuuksia torjua terrorismia, Israel ei saa provosoida palestiinalaisia jatkuvasti eikä heikentää kaikkia esimerkiksi Abu Abbasin toimia väkivallan lopettamiseksi. Muistelkaa, mitä tapahtui päivä sen jälkeen, kun Abu Abbas oli saanut palestiinalaisjohtajat aloittamaan yksipuolisen tulitauon. Israel teloitti Hamasin johtajia kadulla, mikä ei tietenkään ollut millään tavalla terrori-iskua parempi teko, sillä kun Israel teloittaa Hamasin johtajia, surmansa saavat myös heidän vaimonsa ja lapsensa sekä satunnaiset ohikulkijat. Miehitysvallalla ei tietenkään ole myöskään oikeutta tappaa kaduilla niitä, jotka osallistuvat vastarintaliikkeen toimintaan.
Yhdenkään Palestiinan pääministerin on uskoakseni täysin mahdotonta saada väkivaltaa loppumaan niin kauan kuin länsi ei tee täysin selväksi, että tuomitsemme Israelin suorittamat teloitukset aivan yhtä jyrkästi kuin palestiinalaisten itsemurhaiskut. Meidän on myös tehtävä Israelille täysin selväksi, että sen on keskeytettävä siirtokuntatoiminta ja ettei rauha ole mahdollinen niin kauan kuin Israel pitää Palestiinaa sorron ja väkivallan rautaisessa otteessa.
Kun olin viimeksi valtuuskunnan mukana Palestiinassa, kolme ihmistä kuoli niiden muutamien päivien aikana, jotka olin siellä. Pieni poika kuoli, kun hän sai oliivin kiven väärään kurkkuun. Oli ulkonaliikkumiskielto, joten yksikään lääkäri ei mennyt hänen luokseen, minkä vuoksi poika kuoli. Vanha mies kuoli tarkistuspisteellä. Hän sanoi sotilaille kärsivänsä sydänviasta, mutta nämä kieltäytyivät päästämästä häntä tarkistuspisteen läpi ja katselivat, kun hän kuoli siellä sydänkohtaukseen. Potilas kuoli ambulanssissa matkalla sairaalaan, koska sitäkään ei päästetty tarkistuspisteen läpi.
Lähi-itään ei saada rauhaa ennen kuin alamme tuomita tällaiset tapaukset aivan yhtä ponnekkaasti.

Puhemies. -
Minulla on kunnia toivottaa parlamentin puolesta tervetulleeksi viralliselle lehterille saapunut Senegalin tasavallan entinen presidentti ja kansainvälisen frankofoniajärjestön pääsihteeri Abdou Diouf. Kansainvälinen frankofoniajärjestö auttaa toiminnallaan lisäämään ihmisten tietoisuutta kulttuurisen monimuotoisuuden kunnioittamisen yhteydessä.
Arvoisa pääsihteeri Diouf, toivotan teidät ja edustajanne tervetulleiksi Euroopan parlamenttiin.
Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, ei ole epäilystäkään siitä, että Lähi-idän asia on ajautumassa katastrofaaliseen tilanteeseen. Nyt tietysti mietitään, ketä siitä pitäisi syyttää. Olisi kuitenkin aivan liian yksinkertaista sysätä vastuu pelkästään toiselle osapuolelle. Olisi kuitenkin pysähdyttävä ajattelemaan, kun Israelin parlamentin Knessetin jäsen Avraham Burg, jonka toivotimme tervetulleeksi tänne parlamenttiin jokin aika sitten, kertoo meille, että tämän päivän Israelilla on kaksi vaihtoehtoa: juutalainen radikalismi tai demokratia, siirtokunnat tai molempien kansojen tuntema toivo, piikkilankojen, tiesulkujen ja itsemurhaiskujen petolliset näkymät tai kahden valtion välinen kansainvälinen raja ja Jerusalem niiden yhteisenä pääkaupunkina.
Mielestäni Avraham Burgin sanat kannustavat meitä ottamaan jälleen lähtökohdaksi Yhdistyneiden kansakuntien päätöksen, jonka pohjalta Israelin valtio syntyi ja joka olisi voinut johtaa myös Palestiinan valtion perustamiseen. Muutamat edellisistä puhujista ovat tehneet selväksi, että rauhan saaminen Lähi-itään edellyttää YK:n roolin vahvistamista lähettämällä alueelle rauhanturvajoukkoja. Ajatusta rauhanturvajoukkojen lähettämisestä ei ole vielä toistaiseksi hyväksytty, mutta toivon, ettei tilanteen tarvitse kärjistyä ja huonontua entisestään ennen kuin voimme hyväksyä YK:n ja rauhanturvajoukkojen toimet Lähi-idässä.
Sallikaa minun esittää toinenkin terrorismia koskeva huomio. Avi Shlaim kirjoitti tämänpäiväisessä International Herald Tribune -lehdessä seuraavasti: "todellinen este rauhalle on Sharon, ei Arafat". Shlaim on mielestäni ehkä yksinkertaistanut asioita liikaa ja esiintyy provosoivasti. Olen samaa mieltä neuvoston puheenjohtajan kanssa siitä, etteivät kumpikaan, Sharon eikä Arafat, ole mitään rauhanenkeleitä. Tarvitsemmekin heidän sijastaan muita ihmisiä, jotka kykenevät tekemään rauhan. Olen myös erittäin kiitollinen jäsen Zimeraylle siitä, että hän toi aivan äskettäin ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokuntaan sellaisia israelilaisia ja palestiinalaisia, jotka haluavat tehdä rauhan.
Minulla on kaksi syytä siihen syvään vakaumukseen, joka saa minut inhoamaan terrorismia. Sen lisäksi, että terrorismi tappaa viattomia ihmisiä niin sanottujen vihollisten ohella, se kantaa aina sisällään myös itsetuhon siemeniä. En ajattele tässä yhteydessä pelkästään Israelin kostoiskuja. Uskon myös, että terrorismin pohjalle rakentuvassa yhteiskunnassa piilee luontainen kyky tuhoutua. Ymmärrän myös sen, että puheenjohtajavaltio tekee aloitteita tiettyjen järjestöjen laittamiseksi mustalle listalle. Haluaisin kysyä neuvostolta ja komissiolta vain yhtä asiaa, nimittäin sitä, mitä aiomme tehdä tälle Israelin halki kulkevalle häpeälliselle muurille. Mille listalle aiomme laittaa sen? Tosiasiahan on, että on olemassa myös muuta väkivaltaa kuin perinteistä terrorismia. Meidän pitäisi ehkä ylläpitää luetteloa toimista, jotka vahingoittavat rauhaa mutta eivät ole terrorismia. Israelin niin sanottu turvamuuri kuuluu valitettavasti tähän luetteloon.

Vallvé (ELDR).
Arvoisa puhemies, käsittelen puheenvuorossani sitä roolia, joka Euroopan unionin on mahdollista omaksua Lähi-idässä. Haluaisin aloittaa puheenvuoroni ilmaisemalla kiitollisuuteni EU:n Lähi-idän erityisedustajan Miguel Angel Moratinosin monivuotisesta työstä. Moratinos on tehnyt työtään vähillä resursseilla, mutta hänen työtään on ansaitusti arvostettu ja sitä on arvostettava. Toivon, että hänen seuraajallaan on käytettävissään enemmän resursseja paikan päällä tapahtuvan toiminnan mahdollistamiseksi.
Irakin sota on uskoakseni myötävaikuttanut Palestiinan tilanteen huonontumiseen. Irakin sotaa koskeva yksipuolinen päätös on pahentanut tilannetta ja kiihdyttänyt terrori-iskuja. Olenkin sitä mieltä, että Euroopan unionin on vahvistettava kvartetin ja etenemissuunnitelman laatimisen kaltaisia monenvälisiä toimia.
Meidän on vaadittava sekä Israelin että Palestiinan johtajilta poliittista sitoutumista rauhaan. Valikoivat salamurhat ja myös terrori-iskut on lopetettava. Meidän on muistettava, että iskuissa ovat terroristien lisäksi osallisina myös ne henkilöt tai tahot, jotka aseistavat ja rahoittavat terroristeja ja jotka ehkä sulkevat silmänsä näiden iskujen valmistelulta.

Cushnahan (PPE-DE).
Arvoisa komission jäsen, välttämätön edellytys kansainvälisen terrorismin loppumiselle ja sitä kautta rauhanomaisemmalle maailmanjärjestykselle on israelilaisten ja palestiinalaisten välisten vihollisuuksien lopettaminen. Iskujen ja kostoiskujen tappava kierre on katkaistava. Konfliktin kahden osapuolen johtajat ja heidän kansainväliset tukijansa voivat esittää loputtomia ja joskus jopa vakuuttavia väitteitä perustellakseen oman puolensa harjoittamaa väkivaltaa. Tämä on kuitenkin hedelmätön keskustelu, enkä aio osallistua siihen.
Nämä kaksi osapuolta on pidettävä erillään, mutta kiihkeä viha ja kostonhalu ovat peittäneet alleen tavanomaiset moraalin, itsekurin ja oikeusvaltioperiaatteen asettamat rajoitukset. Tämänhetkisessä tilanteessa kumpikaan osapuoli ei malta pysytellä syrjässä riittävän pitkään antaakseen näiden kiihkeiden tunteiden laantua. Ne pelkäävät ja epäilevät toisiaan liian paljon. On selvää, että Israelin ja Palestiinan välille tarvitaan kansainvälisiä joukkoja, koska ei ole kirjaimellisesti olemassa mitään muuta tapaa pitää niitä erillään. Näiden joukkojen on nautittava molempien osapuolten luottamusta, mikä edellyttää sekä Yhdysvaltojen että EU:n osallistumista. Amerikkalaisten läsnäolo rauhoittaa israelilaiset, jotka pitävät Yhdysvaltoja oikeutetusti tinkimättömänä ja uskollisena liittolaisenaan. Palestiinalaiset taas pitävät EU:ta rehellisenä ja luotettavana välittäjänä. Silloin molemmille osapuolille voidaan esittää realistinen pyyntö pidättäytyä toimista niin kauan kuin joukkoja kootaan ja sijoitetaan alueelle. Samanaikaisesti voidaan käynnistää uudelleen rauhanprosessi niin sanotun etenemissuunnitelman pohjalta, jonka molemmat osapuolet ovat hyväksyneet. Tämä suunnitelma voi toimia, jos sille annetaan aikaa. Suunnitelmalle voidaan antaa aikaa, jos väkivalta lopetetaan, ja uskon, että tällaiset kansainväliset joukot voisivat katkaista väkivallan kierteen.
EU voi nyt perustella vaatimustaan paikasta maailmassa sillä, että se toimii välittäjänä tässä strategiassa. Mitään muutakaan ei ole näkyvissä. Tällä strategialla on hyvin kiire, ja sen palkinto on paljon suurempi kuin rauha Lähi-idässä. Palkintona on maailmanlaajuinen rauha, koska Lähi-idän jatkuva väkivalta toimii tuhoisana kulissina suurelle osalle kaikkialla maailmassa edelleen esiintyvästä terrorismista.

Zimeray (PSE).
Arvoisa puhemies, vuoden 2000 lokakuusta vuoden 2003 lokakuuhun on kulunut tuhat päivää, joita on leimannut väkivalta, viattomien kuoleminen, molempien yhteisöjen kärsimys, palestiinalaisten kansannousu ja Euroopan unionin voimattomuus. Eräänä päivänä kirjoitetaan tämän hukatun tilaisuuden ja tämän tuhlatun ajan historia, ja silloin saavat erittäin ankaran tuomion ne henkilöt tai tahot, joiden mielestä väkivalta oli oikeutettu poliittinen ase.
Muutama päivä sitten koimme täällä parlamentissa poikkeuksellisen vaikuttavan hetken, todellisen valaistumisen hetken, kun saimme vieraiksemme palestiinalaisen Nusseibehin ja israelilaisen Ayalonin. He edustavat toivoa, koska toivo huokuu yhteisöistä itsestään. Euroopan rakentaminen oli mahdollista, koska vuonna 1946 ranskalais-saksalainen komitea päätti poistaa saksalaisvastaiset ilmaukset ranskalaisista koulukirjoista ja ranskalaisvastaiset ilmaukset saksalaisista koulukirjoista. Siitä lähtien emme ole enää kutsuneet saksalaisia "sakemanneiksi" vaan olemme antaneet heille eri nimiä ja katsoneet heitä erilaisin silmin. Tämä viesti meidän on lähetettävä konfliktin osapuolille.
Molemmissa yhteisöissä on ihmisiä, jotka ajattelevat vuoropuhelun, sovinnon, tulevaisuuden ja kehityksen käsittein. Nämä ovat niitä ihmisiä, joita meidän tulisi tukea. Nobelin rauhanpalkinnon ansaitsisivat todella ne palestiinalaiset intellektuellit, jotka uskaltautuvat tuomitsemaan terrorismin absoluuttiseksi pahuudeksi ja rikokseksi ihmisyyttä vastaan, kuten Albert Camus aikoinaan teki. En voi hyväksyä sellaisia äsken esitettyjä väitteitä, että Hamasin toimilla olisi jotain yhteistä Ranskan vastarintaliikkeen kanssa.
Todellisia sankareita ovat myös tavalliset israelilaiset, kuten linja-autonkuljettajat, joiden matkaan yksikään ihmiskilpi ei ole koskaan ajatellut lähtevänsä. Euroopan unionin on ajateltava yhteisöjä ja tulevaisuutta. Meidän on lopetettava osapuolten syyttely, koska emme ole todella päteviä toimimaan tuomareina. Meidän on sen sijasta toimittava realistisina ja rohkeina oppaina.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Arvoisa puhemies, neuvoston puheenjohtaja Antonione oli oikeassa todetessaan puheenjohtajakokouksessa, että väkivallan syöksykierre on pysäytettävä. Tie eteenpäin on molemmille osapuolille se, että ne kokoontuvat neuvottelupöydän ääreen. Mitä sellaista ne voisivat tuoda mukanaan neuvotteluihin, joka voisi murtaa tämän umpikujan? Palestiina voisi ehkä tarkastella uudelleen kansannousunsa tilaa. Heidän intifadansa on aseellinen kansannousu. Palestiinalaisten pitäisi kysyä itseltään, onko kansannousun oltava aseellinen, jotta sitä voidaan pitää todellisena kansannousuna. Vastaus tähän kysymykseen on ei. Useimmat kansannousut ovat rauhanomaisia ja sellaisia, joihin koko väestö voi osallistua. Palestiina voisi ehkä pidättäytyä väkivallasta tekemällä kansannousustaan rauhanomaisen.
Entä Israel? Israelin velvollisuutena on tehdä Palestiinasta itsenäinen valtio. Palestiina ei voi kuitenkaan olla itsenäinen valtio, ellei se ole taloudellisesti elinkelpoinen. Israel voisi pohtia ja tarkistaa lähestymistapaansa siten, että se auttaisi Palestiinaa harjoittamaan vapaakauppaa. Israel ei saa lisätä kaupan kustannuksia eikä käyttää muuria vaikeuttaakseen entisestään Palestiinan maatalous- tai teollisuustuotantoa.
Kriisin ratkaisemiseksi on tehtävissä paljon, jos molemmat osapuolet suostuvat neuvottelemaan. Kun tarkastellaan vaikkapa vain kahta edellä mainitsemaani yksinkertaista kysymystä, havaitaan, että heillä voisi edelleenkin olla mahdollisuudet onnistua.

Ferber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olemme seuranneet Lähi-idän kehitystä viime vuosina toistuvasti erittäin tiiviisti. Olemme uskoakseni yksimielisiä siitä, että me kaikki haluamme tehdä oman osamme sen varmistamiseksi, että rauhansuunnitelmaa voidaan myös noudattaa.
Tämä antaa minusta kuitenkin aiheen esittää kolme erityistä vaatimusta. Ensinnäkin etenemissuunnitelman ensimmäisessä vaiheessa todetaan, että terrorismin infrastruktuuri on tuhottava. Miten me myötävaikutamme tämän infrastruktuurin tuhoamiseen tällä hetkellä ja miten voimme myötävaikuttaa siihen? Tältä osin tarvitaan uusia aloitteita, joita toteutetaan erityisesti yhdessä Yhdistyneiden kansakuntien kanssa, jos aiomme antaa myönteisen panoksen terrorismin infrastruktuurin tuhoamiseen.
Toiseksi olen erittäin kiitollinen Euroopan unionille siitä, että se on nyt lisännyt mustalle listalle erinäisten liikkeiden poliittiset siivet. Pyytäisin unionia kuitenkin tekemään nyt saman, minkä palestiinalaishallinto on jo tehnyt, eli sulkemaan näiden liikkeiden tilit, jotta terrorismia ei ole mahdollista rahoittaa eurooppalaisten pankkitilien avulla. Tältä osin meidän ei pitäisi tyytyä antamaan pelkkiä julkilausumia vaan ryhtyä asianmukaisiin toimiin.
Kolmanneksi haluan käsitellä kysymystä palestiinalaishallinnon muodosta, joka on ollut minulle budjettivaliokunnan jäsenenä erittäin tärkeä asia useiden vuosien ajan. Euroopan unionihan on myöntänyt palestiinalaishallinnolle erittäin paljon rahaa, ja haluaisin myös kerrankin nähdä, että tällä rahalla saavutetaan jotakin. Meidän ei voida odottaa investoivan järjestelmään, joka ei täytä talousarviosäännöstemme vaatimuksia. Meidän on pikemminkin turvattava sellaisten vakaiden rakenteiden luominen, joiden avulla Palestiinan kaltaiseen maahan voidaan pitkällä aikavälillä muodostaa rauhanomainen siviilihallinto.
Fava (PSE).
Arvoisa puhemies, kun kuuntelemme tätä keskustelua ja osallistumme siihen, näytämme olevan kuluneiden 50 vuoden ja seitsemän Lähi-idässä käydyn sodan jälkeen sitä mieltä, että olemme ottamassa riskin. Meistä kaikista näyttää toisin sanoen tulleen jonkinlaisia demokratian ja varainhoidon mestareita, jotka voivat soveltaa Lähi-idän tilanteeseen omia, ja vain omia, kriteereitämme ja ennakkokäsityksiämme.
Emme ole ehkä aina arvostaneet Jasser Arafatin roolia aivan kuten emme tuskin koskaan arvostaneet Ariel Sharoninkaan roolia. Meidän ei pitäisi kuitenkaan unohtaa, että presidentti Arafat valittiin demokraattisilla vaaleilla presidentiksi kansalle, jolta on riistetty kotimaa, oma elinalue ja rauhanomainen olemassaolo. Jos unohdamme tämän, syyllistymme omahyväisyyteen, tosiasioiden välttelyyn ja pinnallisuuteen.
Jos kerran tuomitsemme israelilaisiin kohdistetun terrorismin tiukasti ja ehdottoman vilpittömästi, ja me tuomitsemme tämän terrorismin erittäin ponnekkaasti ja asianmukaisella painokkuudella, meidän pitäisi tuomita yhtä ponnekkaasti ja painokkaasti myös palestiinalaisten demokraattisilla vaaleilla valitun presidentin mustamaalaaminen tiedotusvälineissä. Kehotamme puheenjohtajavaltiota tuomitsemaan palestiinalaispresidentin karkotuksen. Sen lisäksi meidän pitäisi myös tuomita Israelin hallituksen ministerin harjoittama ja Jerusalem Postin kaltaisessa vaikutusvaltaisessa sanomalehdessä harjoitettu sopimaton murhaan yllyttäminen.
Mitä Eurooppa voi tehdä? Pelkästään lisätä Hamasin mustalle listalle? Se ei mielestäni riitä. Meidän on otettava tiukka kanta kolmeen asiaan: meidän on vaadittava palestiinalaisalueiden saarron lopettamista, kaiken siirtokuntatoiminnan lopettamista ja turvamuurin purkamista. Käytännössä tällä muurilla muodostetaan alueliitos, joka on kansainvälisen oikeuden nojalla laiton.
Euroopan unionin on annettava oma panoksensa tämän kriisin ratkaisemiseen. Yksi mahdollisuus voisi olla, että alueelle lähetetään joukkoja, jotka olisivat ratkaisevassa asemassa, kun vastavuoroisten velvoitteiden noudattamista valvotaan käytännössä. Ainoa vaihtoehto rauhalle on rauha, mutta rauhan mahdollistaminen edellyttää Euroopalta käytännön toimia.

Nordmann (ELDR).
Arvoisa puhemies, meillä oli kesällä tilaisuus kuulla yhden erityisen tuhoisan terrori-iskun jälkeen useimpien kaikkialla maailmassa toimivien televisioasemien välittämä puhe, jossa pääministerin kanssa tiivistä yhteistyötä tekevä palestiinalaisjohtaja julisti, että palestiinalaishallinnon pitäisi todellakin sitoutua lopullisesti terrorisminvastaiseen taisteluun. Tämä oli kuitenkin liikaa! Se oli liikaa Arafatille, joka joudutti toimillaan turvallisuusjoukkojen kriisiä ja pakotti Abu Mazenin eroamaan. Presidentti Arafatin nostaminen lähes pyhimyksen asemaan kansainvälisissä instituutioissa ei muuta sitä kauhistuttavaa tosiasiaa, ettemme ole vielä kuulleet palestiinalaisten sanovan, että he luopuvat terrorismista. Tällä hetkellä Arafat on se, joka on vastuussa palestiinalaisten kärsimyksestä, sabotoituaan useat yritykset turvata rauha Lähi-idässä. Hän on palestiinalaisten Saddam Hussein, ja toivon, että palestiinalaiset onnistuvat pääsemään hänestä eroon!

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arabien ja Israelin välisen konfliktin synnyttämä tragedia ei ole koskaan kovin kaukana mielistämme tai televisioruuduiltamme, ja huolellisesti laadittu etenemissuunnitelma näyttää nyt käytännöllisesti katsottuna romahtaneen. Suunnitelman yhteydessä on tehty vakavia virheitä. Palestiinalaishallinto oli selvästikin kykenemätön tai haluton hillitsemään islamilaisten ja muiden terroristiryhmien toimia, kuten Hamasin Jerusalemissa kuukausi sitten tekemä itsemurhaisku osoitti.
Tässä yhteydessä pidän myönteisenä, että EU on lisännyt Hamasin poliittisen siiven terrorijärjestöjä koskevaan luetteloonsa estääkseen sitä keräämästä varoja unionin alueella, mikä olisi tosin pitänyt tehdä jo paljon aiemmin. Uskon myös, että presidentti Arafatin toimet pääministeri Abu Mazenin aseman heikentämiseksi ovat huonontaneet tilannetta entisestään ja antavat uskottavuutta väitteille, joiden mukaan Arafat ei ole kiinnostunut ottamaan viimeistä askelta kohti rauhaa ja turvallisuutta, ellei hän ole siinä keskeisessä asemassa.
Israelin varapääministerin äskettäin esittämistä epäsuorista kehotuksista surmata Arafat ei ole kuitenkaan hyötyä, koska Arafat on tunnustettu palestiinalaishallinnon vaaleilla valituksi johtajaksi, mikä vaimentaa myös häneen kohdistettua arvostelua. Haasteenamme on rohkaista uudistusmielisiä ja maltillisia keskustelukumppaneita palestiinalaisyhteiskunnassa. Tapasin Brysselissä kaksi viikkoa sitten professori Nusseibehin. Hän on selvästikin esimerkki palestiinalaisesta, joka toimii vilpittömin mielin ja on valmis tekemään kompromisseja, myös pakolaisten paluuoikeutta ja Jerusalemin lopullista asemaa koskevissa kiistellyissä kysymyksissä.
Molemmat näistä kysymyksistä voidaan ratkaista käyttämällä mielikuvitusta ja rahaa. Kansainvälisen yhteisön on moninkertaistettava pyrkimyksensä muokata etenemissuunnitelmaa sellaiseksi, että se mahdollistaa kahteen valtioon perustuvan ratkaisun. Tässä ratkaisussa turvallinen Israel ja sen naapurina oleva elinkelpoinen palestiinalaisvaltio, jonka alue määräytyy suunnilleen vuoden 1967 rajojen perusteella, elävät rauhanomaisesti rinnakkain. Muuten islamilaiset fundamentalistit kaikkialla maailmassa käyttävät tätä konfliktia kiihottaakseen islamilaista maailmaa länttä vastaan ja käyttävät sitä tekosyynä maailmanlaajuisten terrori-iskujen oikeuttamiselle. Toisin kuin kollegani Cushnahan, en ole vielä vakuuttunut siitä, että vihollisuuksien lopettaminen ja rauhanprosessin uudelleen käynnistäminen edellyttävät kansainvälisiä sotilasjoukkoja. En myöskään usko, että täysin puolueettomia joukkoja olisi koskaan edes mahdollista koota.
Olen muuten ollut mukana parlamentin työryhmässä, jossa tarkastellaan EU:n palestiinalaishallinnolle myöntämää rahoitusta, joka etenee aikataulun mukaisesti. On ollut antoisaa käsitellä niin monia veronmaksajiemme esittämiä huolenaiheita, jotka koskevat varojen väärinkäytöstä esitettyjä vakavia syytöksiä. Nyt meillä on käytössämme asianmukaiset välineet, joilla voimme valvoa tapaa, jolla näitä varoja käytetään.

De Clercq (ELDR).
Arvoisa puhemies, väkivalta ei voi olla ratkaisu tähän konfliktiin. Ratkaisua ei pitäisi etsiä sotilaallisin keinoin vaan politiikan ja diplomatian avulla. Yksi keskeisistä ongelmista on kuitenkin se, että molempien osapuolien, ja tarkoitan todellakin molempien osapuolien, johtajien asema on heikko. Tästä huolimatta molemmilla osapuolilla näyttää olevan edelleen hyvää tahtoa, kuten ilmenee muun muassa ehdotuksesta vapauttaa vastavuoroisesti useita vankeja.
Euroopan unionin pitäisi toimia tältä osin suunnannäyttäjänä paljon enemmän kuin se on tehnyt tähän saakka. Mehän olemme kuitenkin Israelin tärkein kauppakumppani. Kannatan siksi ajatusta siitä, että teemme täällä parlamentissa töitä rauhan aikaansaamiseksi, vaikka näyttääkin siltä, että parlamentti on jakaantumassa yhä voimakkaammin kahteen leiriin. Meidän tehtävämme Euroopan parlamentissa ei ole lietsoa vihamielisyyksiä kaikenlaisilla yksipuolisilla toimilla. Meidän on päinvastoin käytettävä yhteistä hyvää tahtoamme ja energiaamme paljon enemmän siihen, että autamme konfliktin osapuolia sovinnon ja kestävän rauhan aikaansaamisessa. Tämä on parlamentin tehtävä.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämän keskustelun kuluessa on uskoakseni esitetty useita puheenvuoroja, joissa on tuomittu Israelin hallituksen äskettäiset lausunnot ja viimeaikaiset tapahtumat. On hyvin helppoa sanoa toisille ihmisille, israelilaisille ja palestiinalaisille, mitä heidän on tehtävä. Meidän pitäisi kuitenkin pohtia ehkä sitä, mitä Eurooppa tekee ja mitä me teemme, koska me voimme tehdä tälle asialle jotakin ja koska tämän kriisin ratkaiseminen on meidän käsissämme. Tältä osin en pitänyt neuvoston huomautuksista, ja katson, että neuvosto on nielaissut syötin ja sotkeutunut tiedotusvälineissä parhaillaan käytävään sotaan.
Euroopan unioni ei voi olla riippuvainen tiedotusvälineissä käytävästä sodasta, lausunnoista ja uhkauksista, vaan meidän on käsiteltävä sitä, mitä unioni tekee tällä hetkellä. EU:n Lähi-idän politiikka on ollut melko monitulkintaista viime kuukausina, sillä jos Euroopan unionilla olikin tärkeä rooli Abu Mazenin henkilön luomisessa, mitä se on tehnyt Mazenin tukemiseksi? Tämän kysymyksen haluan esittää neuvostolle sekä ennen kaikkea myös komissiolle. Mitä olemme tehneet varmistaaksemme, että palestiinalaiset tekevät velvollisuutensa esimerkiksi tukemalla Abu Mazenia palestiinalaisten turvallisuusjoukkojen yhdistämisessä tai vaatimalla, että Arafat antaa osan omasta vallastaan ministerille, jonka nimittämistä hän itse tuki? Mitä olemme tehneet rakentaaksemme maan, joka pystyy hyväksymään velvollisuutensa itsenäisenä ja demokraattisena valtiona? Mitä olemme tehneet vaihtaaksemme hienot kansalaisjärjestöjä koskevat ohjelmamme, rauhanjulistukset, ihmisoikeusryhmät ja rauhaa symboloivat kyyhkyt kouluissa sellaiseen järjestelmään ja sellaisiin terveyspalveluihin, joita ei johda kirkko tai Hamasin kaltainen terroristijärjestelmä, joka maksaa lääkärit ja opettajat? Yli 1 200 000 palestiinalaislasta on tällä hetkellä vailla asianmukaista koulutusjärjestelmää.
Meidän pitäisikin kysyä nyt, mitä Eurooppa on tehnyt vahvistaakseen Palestiinan turvallisuus- ja oikeusjärjestelmää?
Tuomitsemme turvamuurin, koska se on ristiriidassa kaikkien demokraattisten järjestelmien periaatteiden kanssa ja koska se on osoitus fyysisestä ja moraalisesta aggressiosta. Meidän on kuitenkin myös osallistuttava Israelin kehittämiseen ja tuettava terrorismin uhreja. Euroopan unionin on luotava oma tukimuoto näitä uhreja varten. Unionin on myös omaksuttava yksi yhtenäinen kanta Lähi-idän kysymykseen ja torjuttava vallitsevaa monitulkintaisuutta.
Harjoittakaamme Euroopan unionissa lausuntojen antamisen politiikan sijasta selkeää ja tehokasta politiikkaa.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
KIRJALLINEN LAUSUMA 
(TYÖJÄRJESTYKSEN 120 ARTIKLA)

Figueiredo (GUE/NGL)
Pidän Israelin hallituksen yhä aggressiivisempaa asennetta palestiinalaisia kohtaan erittäin huolestuttavana. Israelin hallituksen viimeaikaiset Jasser Arafatin karkottamista koskevat lukuisat uhkaukset, jotka huipentuivat varapääministerin ehdotukseen Arafatin salamurhaamisesta, ovat täysin tuomittavia ja halpamaisia. YK:n yleiskokous on arvostellut Israelin hallitusta näiden uhkausten esittämisestä. On valitettavaa, että Yhdysvallat esti vetollaan YK:n turvallisuusneuvoston tätä koskevan päätöslauselman äänestyksessä, josta Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta lisäksi pidättäytyivät.
EU ei voi pelkästään, Euroopan unionin puheenjohtajavaltion lausunnon sanoja lainatakseni, ilmaista "syvää huolestuneisuuttaan", pyytää "Israelin hallitusta pidättäytymään kaikesta voimankäytöstä ja erityisesti presidentti Arafatin karkotuksesta" tai pitää Israelin hallitusta ja palestiinalaisia tasavertaisina. Tehdessään näin se matkisi vain Yhdysvaltojen kantaa.
On erittäin tärkeää kohdistaa Israelin viranomaisiin huomattavaa painostusta, jonka tarkoituksena on päättää sotilaallinen miehitys, murhat, palestiinalaisalueiden liitokset, muurin rakentaminen palestiinalaisten liikkeiden valvomiseksi ja ylipäätään se puhtaasti valtiollisen terrorismin kampanja, jota Israel käy palestiinalaisia vastaan.
Meidän on osoitettava pikaisesti solidaarisuutta palestiinalaisia kohtaan. Rauha saadaan aikaan vasta sitten, kun palestiinalaisten luovuttamattomasta ja laajasti tunnustetusta oikeudesta omaan itsenäiseen ja suvereeniin valtioon tulee todellisuutta.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausuma Maailman kauppajärjestön Cancúnissa 10.-14. syyskuuta 2003 pidetystä ministerikokouksesta.

Urso
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, täällä parlamentissa, kansalaisia täysin edustavassa EU:n toimielimessä, on mielestäni perusteltua käsitellä aluksi asiakirjaa, jonka te hyväksyitte 3. heinäkuuta 2003 - siis tänä vuonna - jolla valmisteltiin Cancúnin ministerikokousta ja jossa te perustellusti korostitte, että kehitystä koskevan Dohan neuvottelukierroksen onnistuminen on tärkeää sekä maailmanlaajuisen talouskasvun ylläpitämiseksi että monenvälisyyden ja globaalin hallinnon vahvistamiseksi.
Eurooppa-neuvosto otti nämä seikat omalta osaltaan huomioon ja vahvisti yleisten asioiden ja ulkoasioiden neuvoston 21. heinäkuuta 2003 antamissa päätelmissä, että Euroopan unioni on vahvasti sitoutunut siihen, että Dohan kehitysohjelma saadaan onnistuneesti päätökseen vuoden 2004 loppuun mennessä. Dohan kehitysohjelma on yksittäinen toimi, jonka tavoitteena on laatia kunnianhimoinen, kattava ja tasapainoinen sopimuskokonaisuus.
Näillä perusteilla Euroopan unioni lähti Cancúniin, mutta - kuten tiedätte - pyrkimyksemme, toiveemme ja lupauksemme murskattiin huippukokouksen kuumassa ja kuivassa ilmapiirissä, joka johtui muustakin kuin säästä. Uskoimme kuitenkin, että olimme tehneet kaiken mahdollisen noina kuukausina ja että valmistelevilla toimillamme varmistettaisiin neuvottelujen aloittaminen käytännössä ja Dohassa vahvistettujen aikataulujen noudattaminen. Tässä rauhallisemmassa välivaiheessa meidän on näin ollen pohdittava useita huippukokoukseen ja sitä valmisteleviin toimiimme liittyviä kysymyksiä. Mitä me teimme väärin? Meidän on pohdittava tätä erityisesti siksi, että Eurooppa uskoo ehkä enemmän kuin kukaan muu - mikä on hyvä asia, eikä mitenkään moitittavaa - monenvälisyyteen, sillä se on perusperiaatteena itsenäisten valtioiden unionissamme. Euroopan parlamentin työ, eli teidän työnne, ilmentää tätä periaatetta parhaimmillaan.
Ennen kuin esitän muutamia kysymyksiä, on mielestäni oikein ja perusteltua vahvistaa kansalaisia täysin edustavan Euroopan unionin toimielimen kuullen, että komission jäsen Lamy ja komission jäsen Fischler - jotka puhuvat minun jälkeeni - ovat aina suorittaneet viisaasti ja joustavasti Eurooppa-neuvoston heille antamat tehtävät, mikä käy suurelta osin ilmi myös päätöslauselmaanne sisältyvistä pyynnöistä. Neuvoston puheenjohtajana voin lisäksi vakuuttaa parlamentille, että kaikissa huippukokouksen vaiheissa, kaikissa tapaamisissa ja kaikissa Euroopan unionin jäsenten toteuttamissa tai tukemissa toimenpiteissä - myös kahdenvälisissä toimenpiteissä - vallitsi aina täysi yhtenäisyys ja yksimielisyys. Eurooppa todellakin toimi joukkueena. Cancúnissa käytetyn sanonnan mukaan Eurooppa oli aito G 25, mikä oli suurelta osin myös unioniin liittyvien valtioiden merkittävien toimien ansiota.
Nyt meidän on yritettävä vastata kolmeen kysymykseen, jotka vaikuttavat tärkeimmiltä, vaikka se olisikin vaikeaa. Lisäksi meidän on keskusteltava yhdessä kolmesta lyhyen ja keskipitkän aikavälin kehityskulusta. Ensinnäkin miksi viides ministerikokous epäonnistui? Toiseksi kenen syytä se on? Kolmanneksi tekikö Eurooppa parhaansa?
Miksi viides ministerikokous epäonnistui? Meidän on ensinnäkin ymmärrettävä, että neuvottelujen asialistan epämääräisyys ja Dohassa ratkaisematta jääneet asiat heikensivät onnistumisen mahdollisuuksia Cancúnissa erityisesti kahdessa pääkysymyksessä, jotka koskivat maataloutta ja Singaporea. Molemmat kysymykset jäivät epäselviksi Dohassa. Maatalousasiakirjan moniselitteisyyttä lisättiin aivan liian monta kertaa neljännessä ministerikokouksessa ja vieläpä aivan viime hetkillä siihen tehdyillä muutoksilla. Lisäksi näin tapahtui myös Singaporen kysymyksissä, joista käytiin kiivasta keskustelua Dohassa, jossa ne uhkasivat viedä neuvottelut umpikujaan. Nämä epäselvät asiat ratkaistiin neljännessä maailmankonferenssissa puheenjohtajana toimineen Qatarin ansiosta, sillä se päätti jatkaa neuvotteluja vielä 36 tunnin ajan, jotta näistä asioista voitiin keskustella.
Kuten tiedätte, tuolloin hyväksytyn ratkaisun ansiosta kysymys voitiin muuttaa enemmän tai vähemmän tehokkaasti yhdeksi toimeksi ilman erityisiä neuvottelusitoumuksia. Tämä merkitsee selvästikin sitä, että Dohan kokouksen onnistuminen johtui todennäköisesti kansainvälisten tarpeiden voimakkuudesta. Dohan kokous oli poikkeuksellinen, koska se pidettiin pian syyskuun 11. päivän järkyttävien tapahtumien jälkeen, ja sen ansiosta neljäs ministerikokous oli onnistunut.
Saattaa kuitenkin olla, että kriisiä, johon WTO joutui Seattlessa, helpotettiin tosiasiassa ainoastaan tilapäisesti Dohassa ja että WTO joutui samaan kriisiin jälleen Cancúnissa, eikä myöskään ollut sattumaa, että se johtui samoista Dohan kysymyksistä. Nämä kaksi kysymystä ovat melko samanlaisia. Toisaalta Eurooppa ja pohjoisen pallonpuoliskon maat loivat - maatalouden alalla - kulttuuripoikkeuksen, joka oli täysin perusteltu mutta joka on edelleen ristiriidassa useimpien niiden kehitysmaiden toiveiden kanssa, jotka tosiasiassa syyttävät meitä protektionismista ja markkinoiden toiminnan vääristämisestä. Toisaalta käsiteltävinä ovat Singaporen kysymykset, jotka myös liittyvät globalisaation hallintaan ja jotka ovat ensisijaisen tärkeitä Euroopalle ja suurimmille rahoittajavaltioille mutta joiden kehitysmaat katsovat loukkaavan oikeuksiaan ja jotka ovat siten johtaneet siihen, että myös kehitysmaat - tai ainakin osa niistä - ovat luoneet eräänlaisen kulttuuripoikkeuksen, jota ne ainakin toistaiseksi soveltavat.
Toinen kysymys kuuluu: kenen syytä kokouksen epäonnistuminen on? Neuvotteluosapuolten on ilman muuta kannettava siitä jonkin verran vastuuta. Ne eivät ottaneet peruslähtökohdaksi toisen osapuolen tunnustamista. Sen sijaan ne yrittivät useaan otteeseen nimenomaisesti jakaa vastapuolen näkemykset. Intian, Brasilian, Kiinan ja Etelä-Afrikan johtamina noin 20 valtiota reagoi voimakkaasti Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä maataloudesta ja pääsystä muille kuin maatalousmarkkinoille elokuussa tehtyyn sopimukseen. Näiden valtioiden joukossa oli myös merkittävien maataloustuottajamaiden ryhmittymään Cairnsiin kuuluva kehitysmaita, ja ne esittivät kärkeviä huomautuksiaan sopimuksesta johdonmukaisesti koko huippukokouksen ajan. Kuitenkin juuri tämä alkusysäys - joka oli pikemminkin kielteinen kuin myönteinen, kun otetaan huomioon mukana olleiden valtioiden erilaisuus - johti näkemysten kahtiajakoon, minkä vuoksi neuvottelut epäonnistuivat. Samoista syistä jotkin Afrikan valtiot yrittivät - ehkä siksi, ettei niillä ollut muuta mahdollisuutta - omaksua uuden hyökkäävän lähestymistavan ja muun muassa tukivat aloitteita puuvillan kaltaisista asioista sekä syvensivät edelleen perinteisiä asioita koskevista neuvotteluluvuista omaksuttujen näkemysten välistä kuilua.
Pohjimmiltaan WTO:lla on selkeä rakenteellinen ongelma: siltä puuttuu neuvottelijoita ryhmittävä rakenne, mikä johtaa mahdottomaan tilanteeseen, jossa puheenjohtaja jatkaa neuvotteluja Dohassa - kuten paikan päällä olleet muistavat - yli 36 tuntia ja sitten kuitenkin vie Cancúnin huippukokouksen nopeasti läpi. Lisäksi pienimuotoiset ministerikokoukset, jotka ovat hyödyllisiä neuvottelujen valmistelemisessa, epäonnistuivat näiden asioiden ratkaisemisessa. Suurin epäkohta on, ettei WTO:lla ole vieläkään tehokkaita päätöksentekorakenteita, vaikka siinä on jo 148 jäsentä. Komission jäsen Lamy nimitti WTO:ta välittömästi huippukokouksen jälkeen keskiaikaiseksi organisaatioksi. Euroopan historia osoittaa meille, että renessanssin, sivilisaation kukoistuskauden, saavuttamiseksi tarvitaan yhteistä luovuutta ja yhteinen poliittinen näkemys. Meidän on näin ollen täällä parlamentissa nyt pohdittava, tekikö Eurooppa todellakin parhaansa.
Omalta osaltamme sanoisin, että me eurooppalaiset olimme hyvin valmistautuneita - tai ainakin luulimme olleemme - erityisesti yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen myötä. Yhdysvallat sen sijaan kulki maatalouslaillaan päinvastaiseen suuntaan. Saattaa kuitenkin olla, ettemme onnistuneet saamaan sanomaamme asianmukaisesti perille. Mielestämme teimme hyvää työtä paitsi suojattomimpien osalta myös varsinaisessa kehitysohjelmassa Kaikki paitsi aseet -aloitteen, teknisen avun ja valmiuksien vahvistamista koskevien toimien sekä ihmishenkiä pelastavia lääkkeitä koskevan uraauurtavan päätöksen avulla. Olimme valmiit tekemään viimeksi mainitun päätöksen jo paljon ennen Yhdysvaltoja. Emme kuitenkaan välttämättä onnistuneet hyödyntämään täysimääräisesti asemaamme, mikä oli myös hyvin ratkaisevaa monissa kysymyksissä.
Yritimme lisäksi estää Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen kuilun syvenemisen elokuussa tehdyllä sopimuksella. Meidän on kuitenkin pohdittava, onko se, mitä pidimme oikeana ratkaisuna, osoittautunutkin tosiasiassa virheeksi. Oliko tilanne mahdollista korjata kahdella tärkeällä puitesopimuksella puolitoista vuotta Atlantin rannikkoja repineiden ja Dohan pääneuvottelijoiden mielipiteitä jakaneiden kauppasotien jälkeen? Olisimmeko voineet tehdä enemmän? Viittaan tässä yhteydessä erityisesti puuvillaa koskevaan aloitteeseen, josta - kuten Euroopan parlamentin jäsen huomautti Cancúnissa neuvoston kokouksessa, johon parlamenttien välinen valtuuskunta osallistui - muodostui huippukokouksen aikana eettisesti ja poliittisesti yhä tärkeämpi ja joka saavutti yhtä suuren symbolisen arvon kuin Dohassa käsitellyt ihmishenkiä pelastavat lääkkeet. Jos olisimme saaneet nopeammin Yhdysvallatkin mukaan ja olisimme osoittaneet vahvempaa sitoutumista asian ratkaisemiseen, olisimme ehkä onnistuneet paremmin. Nyt meidän on palattava lähtöpisteeseen ja aloitettava alusta. Meidän on kuljettava samaa tietä uudelleen WTO:n sääntöjen mukaisesti ja ilman, että tästä muodostuu ennakkotapaus muille neuvotteluluvuille.
Tässä vaiheessa on keskusteltava erikseen kolmesta kysymyksestä. Ensinnäkin on keskusteltava siitä, voimmeko tässä vaiheessa jatkaa kehitysohjelmaa. Ohjelma ei tietenkään ole vielä täysin tuhoon tuomittu, mutta sen toteuttaminen on vaikeutunut: toteuttamiselle on monia esteitä ja toteuttaminen kestää väistämättä suunniteltua pidempään. Ellemme seuraavina viikkoina Genevessä saavuta takaisin sitä, minkä menetimme Cancúnissa, prosessi venyy pitkälti yli määräajan, joka on 1. tammikuuta 2005. Virkamiehet, jotka ovat luultavasti korkean tason edustajia, tekevät 15. joulukuuta Genevessä eräänlaisen väliarvioinnin, josta saamme lisää tietoa. Lisäksi pääneuvottelijat saattavat vaihtua ensi vuoden lopulla, mikä johtunee pääosin Yhdysvaltojen presidentinvaaleista ja Euroopan komission virkakauden päättymisestä. Neuvottelijat, neuvoteltavat asiat ja aikataulut vaihtuvat. Siihen saakka meidän on käytävä vuoropuhelua Cancúnissa esiin tulleiden uusien johtajien kanssa ja tunnustettava vuoropuhelun arvo. Meidän on tunnustettava nämä johtajat, jotta voimme luoda tiiviin ja tehokkaan neuvotteluyhteyden. Meidän on jatkettava yhteisen maatalouspolitiikan uudistusta ja tiedotettava siitä enemmän. Meidän on vakuutettava muut teollisuusmaat tekemään Kaikki paitsi aseet -aloitteeen mukaisia aloitteita. Meidän on varmistettava, että ihmishenkiä pelastavista lääkkeistä tehtyä sopimusta noudatetaan asianmukaisesti, että sillä on toivottu vaikutus ja että sillä vastataan kaikkein heikompien tarpeisiin. Meidän on lisättävä teknistä apua ja valmiuksien vahvistamista, jotteivät kolmannet neuvotteluosapuolet menetä uskoaan avoimuuteen ja Euroopan unionin tavoitteisiin, mikä saattaisi olla seurausta sanomamme epäjohdonmukaisuudesta tai pirstaleisuudesta. Emme halua pakottaa vaan vakuuttaa. Emme usko huijauksiin vaan selkeisiin sopimuksiin.
Toinen kysymys koskee WTO:n uudistuksia. Voimmeko uudistaa samanaikaisesti sekä ohjelman rakennetta että sen aihepiiriä? Miten ja missä? Liittyykö uudistusten tarve ehkä muiden kansainvälisten järjestöjen kriisiin, esimerkiksi Bretton Woods -organisaatioihin, jotka eivät tee tehtäväänsä, tai johtuuko se muita aihepiirejä - kuten työttömyyttä, ympäristöä ja maataloutta - käsittelevistä järjestöistä, jotka kuormittavat WTO:n asialistaa? WTO saattaa olla vastaavassa kriisissä kuin Aisopoksen sammakko, sillä WTO on vaarassa paisua liikaa paitsi jäsenmääränsä - 148, kuten aiemmin mainitsin - vuoksi myös sen kasvavan asialistan vuoksi, kun otetaan lisäksi huomioon muiden kansainvälisten järjestöjen voimattomuus aihealoilla, joilla nämä erityisesti toimivat ja joista ne erityisesti vastaavat. Olisikohan nyt järkevää käynnistää uudelleen komission vuonna 2001 eteenpäin viemä aloite, jonka mukaisesti olisi perustettava erityisryhmä, joka työstäisi Maailman kauppajärjestön uudistamista ja avoimuutta sekä etsisi WTO:lle perinpohjaisia institutionaalisia ratkaisuja.
Kolmas kysymys koskee sitä, onko meidän lainkaan tarpeen mukauttaa kauppapolitiikkaamme. Ei ollut lainkaan sattumaa, että presidentti Bushin henkilökohtainen edustaja Robert Zoellick ilmoitti muutama minuutti Cancúnin kokouksen epäonnistumisen jälkeen, että Yhdysvallat aikoo joka tapauksessa jatkaa koko Amerikan vapaakauppa-alueen (FTAA) muodostamista kahdenvälisten sopimusten avulla. Pohjois- ja Etelä-Amerikan suuria mantereita yhdistävät hyvin vahvat kahdenväliset sopimukset. Monenvälisyyden periaatetta aliarvioimatta Euroopan on oltava aloitteellinen ja vauhditettava toimiaan. Aivan ensimmäiseksi on nopeutettava EU:n eteläisten yhteismarkkinoiden (Mercosurin) välisen sopimuksen täytäntöönpanoa. Sopimuksen neuvotteluihin on panostettu paljon, ja osoitan siitä kiitokseni komission jäsenille. Sopimus on saatava nyt pian onnistuneesti päätökseen. Luonnollisesi myös Euromed-yhteistyötä koskeva Barcelonan sopimus on pantava kokonaisuudessaan täytäntöön. Nämä kahdenväliset sopimukset eivät heikennä monenvälisiä sopimuksia, joiden on oltava edelleen ensisijaisia, vaan ne vahvistavat ja valmistelevat niitä. Brasilia on ottanut muiden eteläisen pallonpuoliskon valtioiden kanssa taitavasti käsiinsä johtajuuden - vaikkakin toistaiseksi ainoastaan maatalouden alalla - perustamalla G 21:n. Sen johtajuus on arvovaltaista ja demokraattista, ja se muistuttaa eurooppalaista johtajuutta. Meidän on luotettava siihen ja vahvistettava historiallisia, taloudellisia ja kaupallisia yhteyksiämme koko Latinalaiseen Amerikkaan. Meidän olisi lisättävä myös tämä tavoite ensi vuoden asialistalle.
Haluaisin päättää tämän neuvotteluja koskevan masentavan analyysin puhumalla teille siitä, mikä erottaa meidät eurooppalaiset muista kansoista. Kuultuamme Cancúnin huippukokouksen epäonnistumisesta arvostetun italialaisen sanomalehden toimittaja kysyi minulta vähän turhankin suoran kysymyksen. Hän kysyi minulta lehdistötilaisuudessa, olimmeko mahdollisesti tehneet virheen, kun ratkaisimme ihmishenkiä pelastavien lääkkeiden ongelman ennen Cancúnin huippukokousta, ja vihjasi, että jos ongelma olisi jätetty huippukokouksessa ratkaisematta, olisimme voineet käyttää enemmän vaikutusvaltaa ja meillä olisi ollut vahvempi asema neuvotteluissa. Vastasin hänelle välittömästi ja uskon tulkinneeni Eurooppamme arvoja, kun sanoin: "Me olemme Euroopan unioni, joka on tunnustanut ensimmäisten joukossa kansalaisoikeudet ja ihmisarvon, siksi, että me uskomme, että tärkein arvo, eli elämä, on ensisijainen neuvotteluvaatimuksiin nähden." Cancúnista oli hyötyä ainakin siinä, että juuri se pakotti monet valtiot poistamaan esteet sopimukselle vähän ennen ministerikokousta. Ainakin siitä voimme olla ylpeitä.
Lamy
Kauppaneuvotteluja kuvataan usein tilanteena, jossa kaikki osapuolet voittavat, minkä perusteella onnistuminen tarkoittaa, että osapuolten voitot ovat suuremmat kuin niiden quid pro quo -tarjousten kustannukset. Neuvottelujen epäonnistuessa käy kuitenkin päinvastoin. Jos Cancúnin huippukokous olisi onnistunut, kaikki WTO:n osapuolet olisivat voittaneet. Ministerikokouksen epäonnistuttua me kaikki hävisimme. Tässä pähkinänkuoressa komission EU:n kauppaneuvottelijana esittämä arvio. Koska neuvottelijoina olemme vastuussa teille ja neuvostolle, kollegani komission jäsen Fischler ja minä aiomme esittää teille tänä iltapäivänä komission arvion neuvotteluissa käyttämästämme lähestymistavasta, ja siitä, mitä päätelmiä me mielestämme voimme ainakin tässä vaiheessa tehdä Cancúnin tapahtumien perusteella.
Mistä Cancúnissa siis oli kyse? Kuten kerroin teille ennen sinne lähtöämme, tavoitteenamme oli saada valmiiksi puolet Dohassa marraskuussa 2001 hyväksytystä neuvotteluohjelmasta. Epäonnistuimme siinä yksinkertaisesti siitä syystä, että neuvotteluosapuolten väliset näkemyserot olivat edelleen niin suuret, ettei niitä voitu ylittää. Tämä on päivänselvää.
Tarkoituksenamme oli päästä puolitiehen, mutta onnistuimme saamaan valmiiksi hädin tuskin kolmasosan ohjelmasta. Miksi näin kävi? Se ei johtunut puutteellisesta valmistautumisesta, kuten Seattlessa, vaan siitä, ettei neuvotteluja saatu todella sujumaan missään vaiheessa ennen Cancúnin huippukokousta tai sen aikana. Kun neuvottelut sujuvat, mielipide-eroja voidaan kaventaa ja vähitellen luoda edellytykset myönteiselle lopputulokselle. Kun neuvotteluissa edetään, yhä useammat valtuuskunnat ymmärtävät, että niidenkin kannalta neuvottelujen onnistuminen on edullisempaa kuin niiden epäonnistuminen. Tiedämme, että kaikki WTO-neuvotteluissa mukana olevat yrittävät kaikin keinoin säilyttää tasapainon, joka on niin hauras, että pienikin asia horjuttaa sitä. Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisat komission jäsenet, Cancúnissa tämä tasapaino rikkoutui niin pahasti, että se johti kokouksen epäonnistumiseen.
Kenen syytä se sitten oli? Sanotaan, että menestyksellä on monta isää, mutta epäonnistuminen on orpo. En aio toimia tämän sanonnan mukaisesti vaan vastaan tähän vaikeaan kysymykseen, että me kaikki olemme vastuussa epäonnistumisesta. Tarkemmin ottaen epäonnistumisen syy on tavassa, jolla kaikki läsnä olleet neuvottelijat pyrkivät täyttämään toimeksiantonsa.
Tämä on jollain tavalla abstrakti tulkinta. Selkiyttääkseni sitä tarkastelen lyhyesti neljän tärkeimmän toimijan, Euroopan, Yhdysvaltojen, G 21 -ryhmän sekä Afrikan ja kehitysmaiden muodostaman ryhmän, Cancúnissa esiin tuomia kantoja. Euroopan unioni halusi tunnetusti, että Dohan ohjelma - ja Cancúnin huippukokous - onnistuu. Se selvästikin johtaa taktisesti hankalaan asemaan silloin, kun tehdään vastavuoroisia myönnytyksiä tai vahvistetaan Euroopalle tärkeitä sääntöjä. Me myös maksoimme siitä melkoisen hinnan sekä Dohassa, kun vastahakoisesti suostuimme siihen, ettei perusluonteisten sosiaalilausekkeiden ja kauppasääntöjen välisestä yhteydestä neuvotella, ja kun jouduimme tinkimään ympäristöä koskevista tavoitteistamme, että Dohan ja Cancúnin huippukokousten välisenä aikana, kun lievensimme sijoituksia, kilpailua, kaupan edistämistä ja julkisia hankintoja koskevia kantojamme. Maksoimme siitä myös yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen jälkeen, kun sovimme ylimääräisistä monenvälisistä maataloustukitoimenpiteistä kehitysmaiden hyväksi ja kun avasimme omia maatalousmarkkinoitamme entisestään siten, että Yhdysvallatkin saattoi ryhtyä samansuuntaisiin toimiin. Viimeisimpänä vaan ei vähäisimpänä maksoimme siitä myös lääkkeiden saatavuudessa, jonka yhteydessä meidän oli vakuutettava oma lääketeollisuutemme tarpeesta tehdä muutoksia patenttioikeuksiin. Tämä saavutus onneksi kuitenkin säilyy, sillä siitä neuvoteltiin eri prosessissa.
Myönnytyksiä voidaan kuitenkin tehdä myös liikaa. Neuvoston, jäsenvaltioiden ja paikan päällä olleiden parlamentin valtuuskunnan jäsenten suostumuksella ylitimme tuon rajan Cancúnissa kahden asian, sijoitusten ja kilpailun, osalta. Koska muut toimijat eivät juurikaan toimineet tämän asian suhteen, huippukokouksen puheenjohtaja päätti virheellisesti kokouksen, ennen kuin neuvottelut käsittelemättä olleesta pitkästä asialistasta olivat tosiasiassa edes alkaneet.
Myös Yhdysvallat pitää tarkkaa huolta omasta tasapainostaan. Otaksun, että epätodennäköisyys siitä, että maataloustuotteiden tai teollisuustuotteiden markkinoille pääsyä lisätään enää enempää - mikä olisi ollut Yhdysvaltojen alkuperäisenä kunnianhimoisena tavoitteena - horjuttaa Yhdysvaltojen herkkää tasapainoa. Tasapainoa horjutti erityisesti mahdollisuus siitä, että poliittisesti hyvin arkaluontoisesta tuotteesta, puuvillasta, neuvoteltaisiin erikseen. Luulen, että Yhdysvallat olisi suostunut niiden neljän Afrikan maan pyyntöihin, jotka tuntevat tulleensa kohdellusti selkeästi väärin Yhdysvaltojen tukijärjestelmän perusteella, jos tuen vähentämistä koskevat sitoumukset olisi tuotu esiin osana maataloudesta käytäviä laajempia neuvotteluja. Valitettavasti neuvottelut kuitenkin kariutuivat, ennen kuin asialistalla päästiin niin pitkälle.
Brasiliasta, Intiasta, Kiinasta, Etelä-Afrikasta, Meksikosta ja kahdestatoista Latinalaisen Amerikan valtiosta muodostuva G 21 -ryhmä syntyi kahdesta syystä: politiikan ja maatalouden vuoksi. Poliittinen syy perustuu haluun saada kehitysmaiden ääni kuuluville WTO:ssa, jota hallitsee oletettu Yhdysvaltojen ja EU:n duopoli. Tätä duopolia voidaan vähintäänkin epäillä, kun otetaan huomioon Yhdysvaltojen ja Euroopan pitkäaikaiset erimielisyydet lääkkeiden saatavuuden, Singaporen kysymysten, maantieteellisten alkuperämerkintöjen, biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen WTO:hon kohdistuvien vaikutusten sekä riitojenratkaisumenettelyn tai maatalousmarkkinoille pääsyn uudistuksen alalla. Erimielisyyksien luettelo olisi pitkä.
Uskon näin ollen, että G 21 -ryhmän perustamisen poliittiset syyt eivät liittyneet pelkästään WTO:hon. Pidän ryhmää osoituksena suurten kasvavan talouden maiden halusta osallistua voimakkaammin kansainväliseen keskusteluun. Ne eivät onnistuneet siinä YK:ssa Irakista käydyssä keskustelussa, mutta Cancúnissa kaupasta käydyssä keskustelussa ne onnistuivat.
Ryhmä perustettiin kuitenkin myös maatalouteen liittyvistä syistä, sillä WTO:n perusteiden mukaisesti arvioituina Yhdysvallat ja Eurooppa todellakin myöntävät eniten maataloustukia. Näillä tuilla on kuitenkin rajalliset vaikutukset, joista ei koskaan puhuttu keskustelujen ajauduttua aiheen ulkopuolelle. Maataloustukea on nimittäin kahdenlaista: on maataloustukea, joka vääristää kauppaa, ja tukea, joka ei vääristä kauppaa. Tämä ero on olennainen tulevaisuuden maatalouspolitiikassa.
G 21 -ryhmän perustamiseen vaikutti myös teollisuuden verotus, joka lähinnä turhauttaa tuotteidemme viejiä. Näyttää myös siltä, ettei verotus ole ainakaan kevenemässä. Lyhyesti sanottuna katson, että G 21 -ryhmälle sen asemaa vahvistanut poliittinen voitto yhdistettynä sen defensiivisiin kauppaa koskeviin näkemyksiin, jotka sinänsä ovat WTO:ssa perusteltuja, lopulta painoi enemmän kuin muutoin vilpittömät pyrkimykset onnistua maataloutta koskevissa kysymyksissä.
Lopuksi käsittelen vielä Afrikan vähiten kehittyneitä maita. Arvelemme, että ne pelkäsivät kauppaetuuksiensa menettämistä EU:n markkinoilla - mikä olisi ollut väistämätöntä, jos jäljellä olevia monenvälisiä suojiamme olisi heikennetty entisestään - eivätkä siksi uskaltaneet hankkia neuvotteluvoittoja muilta aloilta. Tämä johti siihen, että ne kieltäytyivät puheenjohtajan sovitteluratkaisusta, jonka mukaan kaikki Singaporen kysymykset olisi jätettävä käsittelemättä liiketoimien ja julkisten hankintojen avoimuutta lukuun ottamatta. Etelä-Korea ei kuitenkaan kieltäytynyt ratkaisusta, koska se halusi neuvotella myös sijoituksista ja kaupasta todennäköisesti siksi, että se halusi korvata maatalouden alalla tekemänsä myönnytykset, jotka olivat sille ja Japanille luultavasti paljon vaikeampia kuin muille maille.
Toivon, että olen onnistunut osoittamaan teille tämän pääosapuolten kantoja koskevan pikaisen katsauksen avulla, että on liioiteltua ja jopa väärin syyttää Cancúnin epäonnistumisesta sitä, että WTO:ssa olisi yhtäkkiä muodostunut kuilu pohjoisen ja etelän välille. Cancúnissa ei ollut vastakkainasettelua pohjoisen ja etelän välillä. Kävi pikemminkin niin, että pohjoisen ja etelän näkemykset kulkivat toisiaan vastaan mutta eivät todellisuudessa koskaan päätyneet yhteen.
Ennen kuin käsittelen päätelmiä, joita voimme yhteisestä tappiostamme tässä vaiheessa tehdä, haluan korostaa vielä kerran, että EU neuvotteli Cancúnissa hyvässä uskossa ja teki uusia myönnytyksiä aiemmin tehtyjen lisäksi. Tätä hyväuskoisuutta voidaan tietenkin moittia, mutta kyse on EU:n ulkoisesta kuvasta, jota me emme Franz Fischlerin kanssa olleet valmiita vaarantamaan. Olen myös kuullut ja lukenut valituksia siitä, että etenimme liian hitaasti. Haluaisinkin kysyä: mihin tai kehen verrattuna? Etenimmekö hitaasti verrattuna muiden suurten toimijoiden toimimattomuuteen, sillä yksikään niistä ei todellakaan tehnyt mitään? Hyväksyisin moitteet, jos keskustelut olisivat sujuneet edes jotenkuten, mutta uskon, että monet läsnä olleista voivat todistaa, ettei niin käynyt.
Tämä on ollut valtaisa takaisku. Sitä ei voida kiistää. Aina kun kohtaamme poliittisen takaiskun, niin kuin nyt Cancúnissa, meidän on palattava perusasioihin. Tämä merkitsee, että meidän on esitettävä itsellemme joitakin kysymyksiä EU:n kansainvälisestä kauppapolitiikasta, jotta voimme selvittää, onko kauppapolitiikan perustana vuosikymmeniä olleita perusolettamuksia tarkasteltava uudelleen.
Ensimmäinen kysymys kuuluu seuraavasti: pyrimmekö edelleen löytämään toiminnallisen tasapainon markkinoiden avaamisen ja niiden sääntöjen välillä, joita ilman markkinoita ei voida tehokkaasti tai arvojemme mukaisesti avata? Tätä kysymystä on pohdittava, sillä WTO:n neuvottelupöydän äärellä istuvien pyrkimyksistä avata markkinoita on tulossa vaarallisen valikoivia samalla, kun nykyisten sääntöjen uudistaminen tai uusien sääntöjen antaminen meidän kannaltamme tärkeillä aloilla, muun muassa ympäristön alalla, on monimutkaistunut useiden poliittisten vaihtoehtojen vuoksi, sillä poliittiset vaihtoehdot lisääntyvät jatkuvasti kansainväliseen kauppaan osallistuvien kansakuntien määrän lisääntyessä.
Toinen kysymys kuuluu: kuten puheenjohtajavaltio juuri kysyi, pidämmekö edelleen ensisijaisena monenvälistä lähestymistapaa, joka on tähän saakka ollut EU:n ulkopolitiikan tunnusmerkkinä? Pitävätkö myös kumppanimme monenvälisyyttä ensisijaisena asiana? Jolleivät, olemmeko me tarpeeksi vahvoja muuttamaan heidän käsitystään? Olisiko edelleenkin katsottava, että kahdenvälisillä tai alueellisilla sopimuksilla tuetaan monenvälisten toimenpiteiden lisäämistä? Voitaisiinko monenväliset toimenpiteet korvata kyseisillä sopimuksilla siinä tapauksessa, ettei asioissa päästä eteenpäin. Tässä tapauksessa WTO:n riitojenratkaisumenettelyssä olisi tulkittava sääntöjä, jotka ovat väistämättä vaillinaisia, ja 148-jäsenisen ministerikokouksen lainsäätäjän tehtävä siirtyisi ajan kuluessa riitojenkäsittelymenettelyyn.
Kolmas kysymys kuuluu: millainen tulevaisuus on kauppaetuusjärjestelmillämme, jotka on jalomielisesti perustettu kehitysmaiden hyväksi ja jotka toimivat tarkoin eriytetysti sen varmistamiseksi, että juuri eniten apua tarvitsevat hyötyvät niistä?
Neljäs ja viimeinen kysymykseni on seuraava: vastaavatko WTO, sen perussäännöt ja järjestäytymisperiaatteet edelleenkin tämän päivän tarpeisiin, kun otetaan huomioon periaate, jonka mukaan kaikilla jäsenillä on samat oikeudet ja velvollisuudet, yhdistettynä erityistä ja eriytettyä kohtelua koskeviin sääntöihin, jotka perustuvat pohjoisen ja etelän suojatasoissa edelleen oleviin eroihin? Entä kun otetaan huomioon WTO:n yhä suuremmat vaikeudet saavuttaa yhä useammista jäsenistä koostuvana organisaationa yksimielisyyttä asioista, jotka saattavat olla luonteeltaan teknisiä mutta jotka vaikuttavat nyt tai keskipitkällä aikavälillä miljardien miesten ja naisten elämään ja joilla on siten huomattavia poliittisia seurauksia?
Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisat komission jäsenet, meidän on pohdittava näitä kysymyksiä, ennen kuin alamme pohtia taktiikkaa tai toimintaa, mikäli se ylipäänsä on tarpeen, ja ennen kuin alamme etsiä uusia sovitteluratkaisuja, joita on väistämättä tehtävä, jos aiomme jatkossakin säilyttää sitoumuksemme edistää oikeudenmukaista ja tasapuolista globalisaatiota.
Euroopan komissio luottaa siihen, että te ja ministerineuvosto autatte meitä löytämään oikeat vastaukset näihin kysymyksiin. Luotamme teihin kaikkiin ja ennen kaikkia teihin, jotka olitte Cancúnin valtuuskunnassa ja teitte siellä kanssamme tiivistä yhteistyötä.

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, hyvät läsnäolijat, olen täysin samaa mieltä komission jäsenen Lamyn esittämästä Cancúnia koskevasta arviosta. Valitettavasti Cancúnin huippukokous oli pettymys. Sen epäonnistuminen on haitaksi meille kaikille ja se on luonnollisesti myös takaisku koko Dohan kehitysohjelmalle.
Olisi väärin väittää, että kokouksen epäonnistumisen syynä oli viime kädessä teollisuusmaiden maatalouspolitiikka. Neuvotteluosapuolet eivät edes ehtineet keskustella tästä asiasta lopullisissa neuvotteluissa. Kuukausia ennen Cancúnin neuvotteluja väitettiin, että neuvottelujen onnistuminen on pääasiassa EU:n vastuulla. Ensin meille sanottiin, että meidän olisi muutettava yhteistä maatalouspolitiikkaamme, jotta neuvotteluilla olisi ylipäänsä mahdollisuus onnistua. Niin teimme, ja maailma myös kiitteli meitä siitä. Sitten meille sanottiin, että neuvottelut saattaisivat epäonnistua, jos emme pystyisi sovittamaan erimielisyyksiämme Yhdysvaltojen kanssa. Tämän vuoksi me laadimme elokuussa Yhdysvaltojen kanssa kompromissiasiakirjan, jonka avulla neuvotteluille muodostettiin vankka perusta, jonka oli tarkoitus edesauttaa neuvottelujen onnistumista.
Ratkaisevaa on, että neuvottelujen epäonnistuminen teki meistä kaikista häviäjiä, ja viime kädessä maatalousneuvotteluissa hävisivät eniten luultavasti juuri kehitysmaat. Tämä pätee erityisesti G 21 -maihin, jotka vastustivat voimakkaimmin Pérez del Castillon ehdottamaa lähestymistapaa.
Cancúnissa tarjolla ollut ratkaisukokonaisuus olisi antanut kehitysmaille mahdollisuuden yhdentää taloutensa tiiviimmin maailmankauppajärjestelmään ja siten hyötyä järjestelmän eduista. Miksi sanon tämän? Siksi, että Cancúnissa esitetty ratkaisukokonaisuus olisi johtanut maatalouskauppajärjestelmän järkiperäiseen uudistamiseen. Se olisi johtanut erityisesti siihen, että kilpailua vääristäviä, erityisesti teollisuusmaiden maksamia tukia olisi vähennetty huomattavasti - mikä oli yksi kehitysmaiden päätavoitteista maatalousneuvotteluissa - ja siihen, että muun muassa Yhdysvaltojen olisi pitänyt uudistaa maatalouspolitiikkaansa. Mitä oikeastaan tarjottiin? Kansallisten tukien alalla olisi supistettu huomattavasti niitä toimenpiteitä, jotka vääristävät kilpailua eniten, eli suoraan tuotantomäärään vaikuttavaa niin sanottua amber box -tukea ja de minimis -maksuja.
Heikosti tuotantomäärään vaikuttavat niin sanotut blue box -tuet olisi lopetettu, ja samalla kehitysmaihin olisi sovellettu erityistä etuuskohtelua, jonka yhteydessä tukea olisi edelleenkin voitu myöntää. Vientikilpailun alalla ehdotettiin, että vientitukia, valtion rahoittamia vientiluottoja ja ylijäämien hyödyntämistä elintarviketueksi naamioituneena vähennettäisiin merkittävästi ja että niihin sovellettaisiin rangaistustoimenpiteitä. Ensimmäistä kertaa oli mahdollisuus lakkauttaa kokonaisuudessaan kaikki vientituen muodot useiden sellaisten tuotteiden osalta, jotka ovat erityisen merkittäviä kehitysmaiden kannalta.
Eikä tässä ole vielä kaikki. Cancúnin kokouksen onnistuminen olisi johtanut kaupan merkittävään vapauttamiseen. Sen lisäksi, että Euroopan unioni teki kaikkien etujen mukaisia ehdotuksia paitsi markkinoille pääsystä, se teki Dohan ohjelman kehitysnäkökohdat huomioon ottaen useita kauaskantoisia ja täsmällisiä ehdotuksia, jotka koskivat kehitysmaita. Kun EU:n valtuuskunta saapui Cancúniin, se osoitti tukevansa kehitysmaita ja kannattavansa kehitysohjelmaa. Tiivistän tämän vielä sanomalla, että kehitysmaille tekemämme myönnytykset vaikuttivat osaltaan siihen, että Euroopan unioni tuo nykyään selkeästi eniten alueelleen kehitysmaiden maataloustuotteita.
Viime vuonna toimme kehitysmaista maataloustuotteita 35 miljardin euron arvosta, mikä on enemmän kuin se, mitä tuomme yhteensä kaikista teollisuusmaista. Olimme hyväksyneet Kaikki paitsi aseet -sopimuksen, jolla avataan yksipuolisesti EU:n markkinat 49:lle maailman köyhimmälle maalle ilman, että pyysimme sen vastineeksi mitään poliittisia tai taloudellisia myönnytyksiä. Ehdotimme, että myös teollisuusmaakumppanimme ja edistyneimmät kasvavan talouden maat tekisivät tämän myönnytyksen. Ehdotimme, että teollisuusmaat takaisivat, että vähintään 50 prosenttiin maataloustuotteista, jotka ovat peräisin kehitysmaista, ei sovellettaisi tuontitulleja. Tarjoukseen sisältyi myös useita muita asioita, kuten keskustelu tullimaksujen porrastamisesta. Lisäksi kehitysmaiden hyväksi olisi laadittu erityissuojalauseke, ja kehitysmaiden tuotteita varten olisi tehty erityisjärjestelyjä.
Puheenjohtajien laatimassa asiakirjassa muut kysymykset, kuten muut kuin kauppaa koskevat pyynnöt, jätettiin avoimiksi myöhempiä neuvotteluja varten ja ehdotettiin, että niin sanotun rauhanlausekkeen soveltamisalaa laajennettaisiin. Katson, että meidän on tulevaisuudessa jatkettava kunnianhimoisia pyrkimyksiämme mutta että meidän on myös arvioitava, analysoitava ja suunniteltava tarkoin jokainen toimi, jonka tässä yhteydessä toteutamme. Meidän on seuraavina kuukausina panostettava rakentavaan vuoropuheluun, ja toimittava keskeisessä asemassa. Onnistuminen riippuu kuitenkin viime kädessä kaikista WTO-jäsenistä ja halustamme lähentyä kompromissiratkaisua. Tämä vaatii epäilemättä meiltä kaikilta - sekä teollisuusmailta että kehitysmailta - paitsi poliittista tahtoa myös valmiutta kompromisseihin.
Van Velzen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät parlamentin jäsenet, PPE-DE-ryhmä on erittäin pettynyt Cancúnin huippukokouksen tulokseen. Olimme Cancúnissa seuraamassa useiden suurimpien tahojen, Yhdysvaltojen, Euroopan unionin, G 21 -maiden ja AKT-maiden välisiä neuvotteluja. Seurasimme myös maatalouskeskusteluja. Teimme myönnytyksiä, emmekä lopulta saaneet mitään niiden vastineeksi. Mielestäni tämä on hyvin huono enne. Näemme maailmantalouden elpyvän epävarmasti. Kyseenalaistamme yhä voimakkaammin monenvälisten järjestöjen toiminnan, ja viime kädessä se koituu kehitysmaiden vahingoksi. Cancúnin huippukokouksen lopputulos ei siis anna aihetta minkäänlaiseen juhlaan. Tämä herättää kysymyksen, jota komission jäsen ja neuvoston puheenjohtaja ovat jo käsitelleet, eli: miksi Cancúnin huippukokous epäonnistui ja miten nyt etenemme?
Haluan aluksi kiittää kahta komission jäsentä ja neuvoston puheenjohtajaa PPE-DE-ryhmän puolesta ja - vaikka se kuulostaisikin oudolta - onnitella heitä heidän valtaisasta työstään. Kokouksen epäonnistuminen ei missään tapauksessa ollut heidän syytänsä, minkä vuoksi ryhmäni myötätuntoisesti kieltäytyy äänestämästä edes täällä parlamentissa kyseistä asiaa vastaan, jolloin väittäisimme, että Euroopan unioni ja erityisesti komission jäsenemme olisivat vastuussa pattitilanteesta. Sen sijaan haluan todeta, ettei heitä voida syyttää siitä miltään osin. Haluan osoittaa lämpimät kiitokseni neuvoston puheenjohtajalle hänen avoimuudestaan ja yhteistyöstä parlamentin kanssa.
Meidän olisi kuitenkin arvioitava yhdessä useita seikkoja. Ensinnäkin olisi pohdittava kysymystä siitä, tunsivatko valtuuskunnat riittävän hyvin EU:n kannan ja EU:n neuvottelutulokset. Olemme tavanneet käytävillä paljon ihmisiä, niin parlamentin jäseniä kuin ministereitäkin, ja olemme saaneet sellaisen käsityksen, ettei heille ollut tiedotettu riittävästi maataloutta koskevasta EU:n kannasta. Heillä ei myöskään ollut aina riittävästi tietoa siitä, mitä Euroopan unionilla oli tarkalleen ottaen tarjottavana. Pohdimmekin siksi, olisivatko EU:n valtioiden suurlähettiläät ja omat edustajamme voineet saada asiassa enemmän aikaan ennen huippukokousta myös siinä tapauksessa, että neuvosto ja läsnä olleet ministerit olivat jo tehneet kaikkensa. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, muistatte varmasti, että tapaamisessamme me nimenomaisesti pyysimme teitä toimimaan aktiivisemmin.
Lisäksi on tarkasteltava G 21 -ryhmää. Erityisesti Brasilia on tosiasiassa hyvästä syystä - minkä monet ovat huomanneet ja mikä on jälleen kerran käynyt ilmi - vaatinut itselleen paikan Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostossa yleisten keskustelujen ajaksi. Tästä käy luonnollisesti ilmi, että vaikuttimet olivat geopoliittiset eivätkä mitkään muut. Kehitysmaiden edut ovat jo kuitenkin kärsineet huomattavasti tämän vuoksi. Katson sen vuoksi, että G 21 -ryhmällä on merkittävä vastuu omistaan. Ryhmäni on myös ilmaissut olevansa jossain määrin hämmästynyt joidenkin kansalaisjärjestöjen - joita valitettavasti myös EU rahoittaa - toiminnasta, koska olemme havainneet, etteivät ne ole suhtautuneet WTO:hon kovin rakentavasti. Meidän olisi ehkä keskusteltava tästä asiasta uudelleen niiden kanssa.
Arvioinnissa olisi luonnollisesti tarkasteltava myös WTO:n toimintaedellytyksiä. Mitä seuraavaksi teemme? Pelisääntöjä olisi täydennettävä. Meidän olisi mielestäni myös mietittävä, olisiko Geneven lähettiläitämme aktivoitava hieman enemmän. Meidän on valmisteltava tehokkaammin ministerikokousta, joka järjestetään ensi vuoden alussa. Meidän on edettävä nopeammin GATS-sopimuksessa mutta meidän on parlamenttina myös pystyttävä enempään, ja päätöslauselma on tässä mielessä myös kehotus. Haluaisin sanoa komission jäsenille seuraavaa: aiomme ajaa edelleen määrätietoisesti monenvälistä lähestymistapaa, sillä meillä ei ole muuta mahdollisuutta. Kahdenväliset suhteet johtavat väistämättä heikoimpien kärsimyksiin. Katson lisäksi, että meidän on harkittava hyvin tarkoin, teemmekö vielä myönnytyksiä ja missä vaiheessa, sillä ellemme saa mitään vastineita myönnytyksillemme, käymme mielestäni neuvotteluja ainoastaan näennäisesti, mikä ei ole Euroopan unionin etujen mukaista.

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen Lamy kysyi meiltä, aiommeko Cancúnin huippukokouksen epäonnistumisen jälkeen soveltaa monenvälistä vai kahdenvälistä lähestymistapaa. Jos toimimme Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän päätöslauselman mukaisesti, toimimme ensisijaisesti monenvälisesti, sillä globaalissa yhteisössä on valittava joko korjaavat globaalit säännöt, joilla maailmankaupasta tehdään reilua, tai à la carte -säännöt, joissa vallitsee viidakon laki. Viidakon laissa ei ole tilaa ympäristöystävälliselle maataloudelle. Se ei anna mahdollisuutta kehittää Afrikkaa, jonka osuus maailmankaupasta on ainoastaan 2 prosenttia. Se ei tarjoa suojaa Etelä-Korean valtiontuista johtuvaa vilpillistä kilpailua vastaan taikka Eurooppaan muun muassa Kiinasta tuotavia orja- tai lapsityövoimalla tehtyjä tuotteita vastaan.
Vaikka globalisaatio avaa uusia mahdollisuuksia, se myös saa kansalaisemme huolestumaan työpaikkojensa tulevaisuudesta - ja syystäkin. Tämän vuoksi tarvitaan maailmanlaajuisia suojelusääntöjä. Kaikkea ei voida tehdä WTO:ssa, eikä kaikkea pitäisikään tehdä sen kautta. Paljon voidaan tehdä myös muiden monenvälisten järjestöjen, kuten YK:n kehitysjärjestön UNDP:n ja Kansainvälisen työjärjestön ILO:n kautta, sekä suojelemalla ihmisoikeuksia ja oikeutta järjestäytyä riippumattomiin ammattiyhdistyksiin. WTO:ta olisi kuitenkin ensi sijassa uudistettava tämän tavoitteen mukaisesti. Sen on toimittava järkevämmin, nopeammin ja demokraattisemmin. Käytännössä sen olisi tehtävä enemmän yhteistyötä UNDP:n ja ILO:n kanssa.
Poliittisella tasolla näimme Cancúnissa uuden maailmanjärjestyksen syntyvän vastauksena Irakin ja George Bushin yksipuoliseen valtapolitiikkaan. Poliittinen vuoropuhelu ja yhteistyö G 21 -ryhmän ja uuden liittoutuman kanssa on geopoliittisesti hyvin tärkeää Euroopalle. Se edellyttää uusia aloitteita komissiolta ja neuvostolta. Meillä ei ole varaa jäädä odottamaan, sillä Yhdysvallat toteuttaa parhaillaan yksipuolista toimeksiantoaan. Euroopan on pyrittävä muodostamaan sosiaalisiin arvoihinsa perustuvia kumppanuuksia kehitysmaiden kanssa. Yhdessä voimme tehdä aloitteita WTO:n uudistamiseksi ja ottaa ne käsiteltäviksi WTO:ssa. Meidän on samanaikaisesti jatkettava vakuuttavasti omia maatalousuudistuksiamme ja painostettava Yhdysvaltoja tekemään samoin. Tiivistetysti sanottuna kannatan, että sijoitamme lyhyellä aikavälillä - poliittiselta kannalta katsottuna - tietoisesti lyhytaikaisiin kumppanuuksiin kehitysmaiden kanssa ja vältämme tilanteita, joissa Yhdysvallat ja Eurooppa juuttuvat puolustamaan omaa reviiriään, koska silloin me kaikki sotkeudumme omiin jalkoihimme, kuten Cancúnissa tapahtui. Tarvitaan luottamusta lisääviä toimia, jotta uusi reilujen kaupankäyjien globaali liittoutuma voidaan muodostaa.
Euroopassa on lakkautettava sellaisille tuotteille myönnettävät vientituet, joilla on vakavia vaikutuksia kehitysmaihin. Tämä koskee paitsi puuvillaa ja sokeria myös viljaa ja lihaa. Tukien lakkauttaminen olisi kuitenkin liitettävä suoraan monipuoliselle maataloudelle maksettavaan tukeen. Lisäksi kehitysmaiden tiedonsiirtoa ja tuotantovalmiuksien kehittämistä koskevaa tukea on lisättävä, ja painopisteitä poliittisissa yhteyksissä ja keskusteluissa uuden liittoutuman kanssa on vahvistettava. Meidän on palautettava sosiaalisesta polkumyynnistä, lapsityövoimasta ja orjuudesta kehitysmaiden kanssa käytävä keskustelu neuvottelupöytään. Kehitysmaat ovat aiempaa valmiimpia käsittelemään näitä kysymyksiä nyt, kun Kiinan taholta kohdistuu niihin entistä vahvempi uhka. Lyhyesti sanottuna tarvitsemme uusia aloitteita, jotta kehitystä koskeva neuvottelukierros saadaan takaisin raiteilleen, jotta asiassa voidaan edetä uuteen suuntaan.
Arvoisa puhemies, Singaporen kysymyksien osalta haluaisin pyytää teitä selvittämään, olisiko Cancúnin huippukokousta koskevan tiiviin ja täydellisen teknisen valmistautumisen lisäksi pitänyt tehdä uusi aloite, jonka perusteella asioihin ei olisi enää kohdistettu neuvottelupaineita, ja sen sijasta olisi perustettu kehitysmaiden kanssa vapaa poliittisen keskustelun foorumi, jossa olisi käsitelty niin ratkaisujen hyviä kuin huonojakin puolia. Nimittäin myös kehitysmaat tietävät, että avoimuus ja säännöt ovat niidenkin kannalta välttämättömiä, koska muussa tapauksessa ne joutuvat seuraamaan sivusta suuren kaupparyhmittymien, kuten Yhdysvaltojen ja Kiinan, välistä kädenvääntöä.
Kaikesta Cancúnin huippukokouksen epäonnistumiseen liittyvästä pettymyksestä huolimatta ja siitä huolimatta, että olen täällä kehottanut sijoittamaan poliittisesti tähän uuteen reilujen kaupankäyjien maailmanlaajuiseen liittoutumaan, meidän olisi korostettava myös aidsia, tuberkuloosia ja malariaa Afrikassa, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa sairastavien potilaiden halvoista lääkkeistä tehtyä sopimusta, joka on merkittävä Dohan neuvottelukierroksen saavutus ja johon Eurooppa on sitoutunut.
Kiitän teitä komission jäsen Lamy avoimesta ja suorasta yhteistyöstä, jota olette tehneet kanssamme. Olette omalla vastuualallanne, josta olemme muutamaan otteeseen kiistelleetkin, ja esimerkiksi Singaporen kysymyksissä toiminut aidon demokraatin tapaan, ja niin on toiminut myös kollegannekin komission jäsen Fischler.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Arvoisa puhemies, hyvät läsnäolijat, on ilmeistä, että WTO-neuvottelujen epäonnistumiseen Cancúnissa ollaan yleisesti pettyneitä. Myös Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä pitää neuvottelujen epäonnistumista hukattuna mahdollisuutena. Liberaaliryhmän edustajana ilmoitan olevani teidän kanssanne samaa mieltä siitä, että epäonnistumisesta huolimatta meidän on aloitettava uudelleen monenväliset neuvottelut kaupan vapauttamiseksi. Jääräpäinen kahdenvälisyys ei vie meitä eteenpäin. Kannatan myös ehdotuksianne WTO:n uudistamisesta. On selvää, ettei Geneven sihteeristön organisaatio, rakenne ja tehtävänkuva ole riittävä, jotta neuvotteluja voitaisiin valmistella ja käydä tehokkaasti. Tässä yhteydessä herää siis kysymys, miksi Cancúnin neuvottelut epäonnistuivat. Täällä parlamentissa siitä on syytetty useaan otteeseen Singaporen kysymyksiä. Esitettyjen väitteiden perusteella näyttää myös siltä, ettei EU joustanut neuvotteluissa riittävästi, minkä vuoksi kaikki meni pieleen. Tämä on mielestäni suuri väärinkäsitys, ja ryhmäni puolesta totean olevani samaa mieltä van Velzenin kanssa, sillä myös hän kiitteli kovasti komission jäsenten toimia.
Valtuuskunnan jäsenenä pahastuin siitä, että koko neuvotteluviikkoa hallitsi maatalous ja että useat Euroopan ulkopuoliset maat näyttivät tietävän vain hyvin vähän maatalouspolitiikasta. Keskustelu Singaporen kysymyksistä ja palvelujen kaupasta aloitettiin vasta viime hetkillä, ja huippukokous lopetettiin tuloksettomana ainoastaan puoli päivää sen jälkeen. On lisäksi valitettavaa, että kehitysmaat eivät olleet valmistautuneet neuvottelemaan maataloudesta, koska nimenomaan ne hyötyisivät suotuisasta sijoitusympäristöstä, pienemmistä tuontimaksuista ja avoimesta sääntelystä. Näin ollen ne hyötyisivät kaupan helpottamisesta, sillä kehitysmaat kokonaisuutena maksavat 80 prosenttia tuontimaksuista. Yksi Cancúnissa havaitsemani toivonkipinä oli parlamentaarisen konferenssin onnistuminen, mikä on ratkaisevaa WTO:n demokraattisen legitiimiyden kannalta. Onnistuimme laatimaan lopullisen julistuksen, jossa vaadittiin parlamentaarisen osaston sisällyttämistä WTO:hon. Tämä on minusta tärkeää, sillä emme saa jättää demokraattista vastuuta pelkästään kansalaisjärjestöjen harteille. Kansalaisjärjestöt, tai ainakin jotkin niistä, osoittivat jälleen kerran arveluttavan asemansa Cancúnissa hurratessaan sivustakatsojina sitä, että neuvottelut epäonnistuivat. Ne tekivät näin siitäkin huolimatta, että kehitysmaat olivat häviäjinä! Haluan kysyä komission jäseniltä Lamylta ja Fischleriltä, millä tavoin he aikovat ensisijaisesti elvyttää monenvälisiä neuvotteluja.

Herzog (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, ensimmäisenä tehtävänämme on tehdä oikea arvio tapahtumista. Euroopan unioni on saattanut tehdä virheitä, mutta en silti pitäisi sitä pääsyyllisenä neuvottelujen täydelliseen epäonnistumiseen, koska en kaivaisi maata omien jalkojeni alta. Taktiikasta voidaan aina keskustella ja siitä pitääkin keskustella, mutta neuvottelijamme pysyivät pohjimmiltaan toimeksiannossaan, tekivät useita myönnytyksiä ja perääntyivät sijoituksia ja kilpailua koskevissa neuvotteluissa. Euroopan unionilla ei ollut mitään velvoitetta mennä pidemmälle. Toisaalta, ja palaan tähän asiaan vielä, tilanteen todellisuus merkitsee sitä, että meidän on tarkasteltava toimeksiantoamme perinpohjin.
Cancúnissa jotkin osapuolet halusivat tuomita ja jotkut myös tekivät virheitä. Yhdysvallat piiloutui selkämme taakse, koska se ei ollut halukas osallistumaan. Intia ja monet muut maat eivät osoittaneet olevansa kiinnostuneita Dohan ohjelmasta, ja vaikka Brasilia oli kiinnostunut siitä ja erityisesti sen maatalousosasta, se piti omaa poliittista kehitystään Dohan ohjelmaa tärkeämpänä.
Väärät arviot saattavat olla hyvin vaarallisia tulevaisuuden kannalta, kun kyseessä ovat merkittävät asiat. Meidän on syytä varoa sisäistä painostusta, jonka yhteydessä vaaditaan luopumaan yhteisestä maatalouspolitiikasta. Kunnon uudistus edellyttää sitä, että politiikassa edetään kohti vientitukien poistamista ja ettei ainakaan pitkän aikavälin tukea myönnetä. Meidän on tarkkaavaisesti varmistettava, ettei teollisuuteen liittyviä ongelmia jätetä huomiotta, koska WTO:ssa on kyse kansainvälisestä työnjaosta, jossa on jaossa valtaisa määrä työpaikkoja. Meidän on suhtauduttava varauksellisesti tietynlaiseen naiviin optimismiin, joka koskee pohjoisen ja etelän välistä kuilua. Kuten monet muutkin puhujat, havaitsen vapaan kaupan kannattajien ja etelän maataloustuotteiden tärkeimpien viejien lyöttäytyvän yhteen. Lisäksi katson, että Euroopan työllisyyden kannalta olisi erittäin tuhoisaa jättää huomiotta se, että Kiina ja pian muutkin maat ovat suhteellisten etujensa vuoksi vahvistamassa asemiaan.
Toinen kysymykseni kuuluu: mitä meidän olisi tehtävä? Keskustelu, jota on ehdotettu, on tervetullutta, mutta eikö meidän tällä hetkellä pitäisi pohtia myös aloitteita, joilla autettaisiin niitä lukuisia köyhiä maita, jotka todella tarvitsevat tuloksia heti? Eikö meidän siksi pitäisi sisällyttää Dohan ohjelmaan neuvottelujen mahdollisimman pikainen uudelleen aloittaminen joistakin keskeisistä aihepiireistä, kuten vientituista, puuvillasta, tekstiileistä, erityisestä ja eriytetystä kohtelusta sekä ehkä myös avoimuudesta?
Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä meidän on pidettävä kiinni monenvälisyydestä, ryhdyttävä täsmällisemmin uudistamaan WTO:ta ja pyydettävä kansalaisetkin mukaan toimintaan. Mielestäni kehittyvän maailman aktivistit olivat oikeassa siinä, että mikäli WTO:n asema aiotaan vakiinnuttaa, sen perustaa ja erityisesti vastuuntuntoa koskevaa periaatetta on tarkasteltava uudelleen. WTO on muodostettu vapaata kauppaa ja suhteellisten etuuksien vaihtoa varten, mutta WTO:ssa esitetään yhä useammin myös oikeutettuun suojeluun liittyviä kysymyksiä. Me täällä pohjoisessa teemme niin puhuessamme patenteista, kansanterveydestä, ympäristöstä ja sosiaalilausekkeesta. Etelässä tehdään niin puhuttaessa pääsystä markkinoille, jotka eivät ole monenväliset.
Mielestäni meidän vapauttamiseen ja sääntöihin perustuva taktiikkamme ei tämän vuoksi pysty koskaan täysin vakuuttamaan eurooppalaisia, koska he tietävät näiden sääntöjen edistävän vapaata kauppaa. Haluamme näin ollen muodostaa maailman reilun kaupan järjestön, jonka säännöt hyödyttävät markkinoiden vastavuoroista avaamista ja jotka edellyttävät myös vapauttamisen ja todellisen suojelun tasapainon säilyttämistä. Tässä yhteydessä jonkin asteinen eriyttäminen on tarpeen, kun otetaan huomioon maailman eri maiden väliset merkittävät erot. Tämä on poliittinen haaste, johon ei ole onnistuttu löytämään tyydyttävää ratkaisua WTO:ssa.
Kaikista näistä asioista olisi käytävä avointa vuoropuhelua Brasilian G 21 -maiden ja G 90 -maiden kanssa, ja tässä yhteydessä olisi otettava huomioon myös Yhdysvaltojen julkinen mielipide. Emmekö voisi myös määritellä uudelleen kahdenväliset ja alueelliset toimintatapamme, jotka perustuvat liian vahvasti tukea kaupasta -hokemaan samalla kun, lukuisat maat sanovat, että niiden painopisteet ovat toisaalla ja että niillä on muun muassa valmiuksia kaupankäyntiä edeltävään tuotantoon ja valmiuksia vastaanottaa tukea kansainvälisistä julkisista varoista.

Lucas (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, menneisyyden sijasta haluaisin katsoa tulevaisuuteen. Arvoisa komission jäsen Lamy, kysyin teiltä tämänaamuisessa kokouksessamme, millainen asema Seattlessa teille annetulla toimeksiannolla on. Vastasitte, ettei teillä ole siitä vielä tässä vaiheessa varmuutta. Haluaisin tehdä mahdollisimman selväksi, että vuonna 1999 saamanne toimeksiannon, joka siis annettiin jo ennen Seattlen ministerikokousta ja paljon ennen Dohan ja Cancúnin ministerikokouksia, on nyt oltava jo mitätön. Emme voi nyt, kun kaksi kolmesta ministerikokouksesta on epäonnistunut, teeskennellä jatkavamme toimintaa tavanomaiseen tapaan ikään kuin tilanne olisi normaali Näyttää erityisesti siltä, että EU:n on nyt hyväksyttävä kehitysmaiden voimakas kanta, jonka mukaan ne eivät halua neuvotella Singaporeen liittyvistä kysymyksistä. Meidän on sen vuoksi jätettävä kyseisten kahden kysymyksen sijasta neljä kysymystä käsittelemättä.
Meidän on samanaikaisesti edettävä pidemmälle vientitukien poistamisessa ja erityisesti vastattava paljon selkeämmin AKT-maiden ja vähemmän kehittyneiden valtioiden huoliin. Näiden valtioryhmien puolesta Botswanassa esitetyssä lausunnossa todettiin hyvin selkeästi, etteivät tarkistetut tekstit vastaa lainkaan odotuksia.
Voimme keskustella Cancúnin ministerikokouksen epäonnistumisen syistä. Epäilenpä, että oma arvioni niistä eroaa melkoisesti niistä monista arvioista, joita meille on tänä iltapäivänä esitetty. Selvää on joka tapauksessa, että kokouksen epäonnistumisen vuoksi meillä on nyt mahdollisuus aloittaa WTO:n perinpohjainen uudistaminen. Tarvitsemme nyt paitsi WTO:n työskentelymenetelmien, joita olette perustellusti kutsuneet keskiaikaisiksi, myös imperialistisina pitämieni kauppasääntöjen perinpohjaista tarkistamista. WTO:n säännöt ovat monin tavoin epäoikeudenmukaiset, eikä niiden avulla voida puolustaa ja suojella heikoimmassa asemassa olevien toimijoiden etuja. Säännöillä liian usein vain vahvistetaan nykyistä maailmanlaajuista epätasa-arvon järjestelmää.
Otetaan esimerkiksi kansallista käsittelyä koskeva ensisijainen periaate, jolla tosiasiassa riistetään köyhimpien valtioiden oikeus tukea omaa kansallista teollisuuttaan ja talouttaan. Tämä oikeus oli kuitenkin välttämätön maailman rikkaimmille maille, ja ne hyödynsivät sitä rangaistuksetta omissa kehitysprosesseissaan. On selvää, että tarvitsemme oikeudenmukaiset ja monenkeskisesti sovitut säännöt, joilla valvotaan ja säännellään kauppaa köyhyyden poistamista koskevan tavoitteen mukaisesti. On kuitenkin hyvin vaikea uskoa, että voisimme todella saavuttaa tämän tavoitteen nykyisessä WTO:ssa.
Jos haluamme palauttaa luottamuksen monenväliseen järjestelmään, meidän on käytettävä paljon nykyistä enemmän poliittista vaikutusvaltaamme sellaisten WTO:n sääntöjen ja menettelyjen laatimiseksi, jotka ovat aidosti oikeudenmukaiset ja kestävät. Voitteko sanoa, olemmeko valmiit tekemään niin?

Ó Neachtain (UEN).
Arvoisa puhemies, olen samaa mieltä useimpien tänään iltapäivällä puhuneiden edustajien kanssa siitä, että neuvottelujen kariutuminen oli merkittävä takaisku paitsi WTO:lle myös globaalille taloudelle. Ilman kaupan lisääntymistä maailmantalouden kasvu hidastuu ja maailmanlaajuinen köyhyys lisääntyy. EU:n ja varsinkin Yhdysvaltain markkinat kaipaisivat nyt selvästi lisätehoa, mutta erityisesti kehitysmaat olisivat todella hyötyneet Cancúnin kokouksen onnistumisesta.
Mielestäni WTO nykyisessä muodossaan ja nykyisine käytäntöineen kuuluu menneisyyteen. Meidän on uudistettava neuvottelukierrosta. Se on varmaa, mutta ensiksi meidän on muodostettava toimivampi organisaatio, jossa voi toimia 148 jäsentä, joista monilla ei ole riittävää teknistä asiantuntemusta tai resursseja antaakseen parhaimman mahdollisen panoksensa toimintaan.
Olen vakuuttunut siitä, että EU:n on oltava tässä asiassa aloitteellinen. Yhdysvaltojen kaupan edustajan Bob Zoellickin lausunnoista käy selvästi ilmi, että Yhdysvallat aikoo puskea eteenpäin kahdenvälisin sopimuksin. Kehotan komissiota perustamaan välittömästi palveluja koskevan monialaisen työryhmän, joka voisi tehdä käytännön ehdotuksia WTO:n uudistamisesta.
Tiedän, että kollegani parlamentissa haluaisivat osallistua tähän toimintaan. Kunkin Euroopan unionin toimielimen on kannettava vastuunsa siinä, että käsittelemättä jäänyttä EU:n tarjousta koskeva sanoma menee perille WTO-kumppaneillemme. EU:ssa me panimme paljon peliin kehitysmaiden etujen hyväksi muun muassa maatalouden ja markkinoille pääsyn alalla. On erityisen tärkeää jatkaa tällaista diplomatiaa ja tiedottamista AKT-maista, Afrikan unionista ja vähiten kehittyneistä maista koostuvan niin sanotun G 90 -ryhmän kanssa.
Lopuksi on todettava, että kehitystä koskeva Dohan neuvottelukierros on ehdottomasti saatava takaisin raiteilleen, sillä muussa tapauksessa ei ole mitään toivoa poistaa köyhyyttä kehitysmaiden miljoonien kansalaisten keskuudesta. Se voi onnistua ainoastaan, jos me todellakin muutamme WTO:n rakenteita ja menettelyjä.

Bernié (EDD).
Arvoisa puhemies, WTO-neuvottelut ovat keskeytyneet, mutta emme pidä sitä suurenakaan menetyksenä, sillä katsomme, että sopimuksen tekemättä jättäminen on parempi kuin huono sopimus. Cancúnin jälkeen meidän on esitettävä kaksi kysymystä: miksi neuvottelut keskeytyivät ja kuka hyötyy niiden keskeytymisestä.
Uskon, että 160 valtion, joilla on hyvin erilaiset etunäkökohdat, on hyvin vaikeata päästä sopimukseen, mutta eikö unioni nyt tehnyt strategisen virheen? Eikö se neuvotellut lapsellisesti ennen neuvotteluja? Olisiko unionin pitänyt puhua yksiäänisesti siten, että se olisi antanut komissiolle yksinomaiset valtuudet neuvottelijoiden taidoista riippumatta? Eikö olisi ollut suotavampaa ja tehokkaampaa tehdä esimerkiksi G21-ryhmän tavoin asianmukaisia sopimuksia sen sijaan, että jo etukäteen päätettiin noudattaa Yhdysvaltojen linjaa maatalousasiassa? Kuinka voimme kuvitella, että valmistautuessaan vaaleihin presidentti Bush vaarantaisi Yhdysvaltojen maanviljelijöiden ja elintarviketeollisuuden aseman?
Tämän vuoksi etelän ja pohjoisen välinen lähentyminen ei ollut mahdollista, kuten hyvin symbolinen puuvilla-ala katkerasti osoitti. On täysin mahdotonta hyväksyä sitä, että Maailmanpankki kehottaa Afrikan maita laaja-alaiseen tuotantoon ja vaihtamaan viljelykasveja.
Euroopan unioni, joka ei epäröinyt uhrata äänestäjiään ajaessaan väkisin läpi YMP:n uudistuksen, oletettavasti saadakseen neuvottelupöydässä vankan aseman, on hyvin arkaluonteisessa tilanteessa. Yhdysvallat auttaa edelleen maanviljelijöitään ja alkaa tehdä kahdenvälisiä sopimuksia. Onko unioni valmis toimimaan samoin ja jäädyttämään YMP:n uudistuksen?

Della Vedova (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Urso, arvoisat komission jäsenet, Cancúnissa oli kyse pääasiassa kauppasopimuksia koskevasta pelistä. Jos WTO selviytyy, tämän on oltava neuvottelujen keskeinen seikka.
Pääasiassa pelattiin kuitenkin poliittista peliä ja luotiin aivan absurdi tilanne - minkä komission jäsen Lamy mainitsi monta kertaa tapaamisissa Euroopan parlamentin valtuuskunnan kanssa - sillä aluksi keskustelut koskivat pelkästään maataloutta, jonka osuus kansainvälisestä kaupasta on vain 20 prosenttia. Tämä on todellakin absurdi tilanne, ja vastuu on suurelta osin meillä.
Cancúnissa pelattiin propagandapeliä, eikä ruhtinas Metternichin ja herttua Talleyrandin perillisille tarvitse todellakaan selittää propagandan merkitystä kansainvälisessä politiikassa. Me eurooppalaiset annoimme "vastustajillemme", jos heitä nyt sillä nimellä voi kutsua, hopealautasella mahtavan mahdollisuuden kiistelyyn ja propagandaan kansainvälisen julkisen mielipiteen yhteydessä.
On sanottu, että rajat oli vedetty maatalouden alalle, halveksittavien vientitukien laaja-alaiseen poistamiseen sekä Green Box -tukien, joiden teoriassa ei pitäisi vääristää markkinoita, enimmäismäärään. On sanottu, että oli parempi antaa neuvottelujen epäonnistua kuin ylittää rajoja, ja juuri näin nyt kävi.
Se, että rajoja asettaa Euroopan unionin kaltainen teollisuusmahti, on yksi syy siihen, että me nyt valitamme epäonnistumista, joka vaikuttaa Euroopan unioniin paljon enemmän kuin esimerkiksi Yhdysvaltoihin. Aika ei riitä selittämään, miksi minusta näin on.
Juuri se, että maataloudesta vastaava komission jäsen -enkä nyt pyri mitenkään aliarvioimaan Fischleriä - on täällä tänään yhdessä komission jäsenen Lamyn kanssa selittämässä, mitä Cancúnissa tapahtui, on merkki siitä, että jokin on pielessä, osoitus Euroopan absurdista tilanteesta maatalouden alalla. En tietenkään tarkoita, että Euroopan unionin maatalouden protektionismi loppujen lopuksi juurikaan poikkeaisi Yhdysvaltojen toiminnasta. Pikemminkin päinvastoin: voi olla, että Euroopan maatalouspolitiikan uudistuksen ansiosta olemme onnistuneet ohittamaan Yhdysvallat; japanilaiset aiheuttavat meitä enemmän harmia riisin kanssa. Me ajattelemme kuitenkin Euroopan etuja. Parlamentin jäsenet tietävät, että kaikki parlamentin valtuuskunnat, jotka onnistuimme tapaamaan, korostivat maatalousasiaan keskittymistä. Niillä oli siihen omat syynsä - intialaisten kankaiden lähes 90 prosentin tariffien kattaminen. Näin voi olla, mutta kuinka me selitämme näille ihmisille, että haluamme uusia investointisääntöjä? Vaadimme kehitysmaita soveltamaan kilpailusääntöjä ja julkisia hankintoja koskevia sääntöjä ja jatkamme itse lihan, riisin ja muun viennin tukemista.
Arvoisa puhemies, voisimme keskustella pitkään myös "kaikki paitsi aseet" -aloitteesta. Olemme siirtäneet riisin, banaanin ja sokerin tuontia koskevien tariffien lopullista poistamista vuoteen 2010. Onko tässä kaikki, mitä voimme tarjota kehitysmaille? Lisäksi, korkojen menetys?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Suominen (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Dohan kierroksen välitarkastuskokouksen epäonnistuminen Cancunissa oli tappio maailman talouskasvun nopeuttamiselle. Se oli ansaitsematon tappio myös meille EU:ssa, mutta ennen kaikkea se oli tappio kehitysmaille.
Tunnelma kokouksen alkaessa oli varovaisen optimistinen. Euroopan unioni ja Yhdysvallat olivat päässeet yksimielisyyteen yhteisestä tarjouksestaan maatalouskaupan esteiden ja tukien alentamiseksi, kehitysmaiden lääkehuoltoa parantava sopimus geneeristen lääkkeiden käyttöoikeudesta oli saatu voimaan - mikä meni vikaan? Jos jätämme pois kokouksen puheenjohtajan mielestäni hätiköidyn päätöksen hetkellä, jolloin kaikki olivat varanneet vielä ainakin 35 tuntia tehokasta neuvotteluaikaa, syitä on varmasti monia.
Dohan kokoukseen nähden uutta oli niin sanotun 21 maan ryhmän esiintulo. Tällä ryhmällä, kuten täällä jo on sanottu, ei liene ollut vain kauppa- vaan myös voimapoliittisia tavoitteita, muun muassa USA:n todellisen tai kuvitellun unilateralismin vastustaminen. Samalla kun nämä maat puhuivat kuin ne olisivat edustaneet kaikkia alikehittyneitä valtioita, ne itse eivät olleet valmiit luopumaan korkeista kaupan esteistään itseään köyhempiin maihin nähden. Osa puuvillaongelmaa kytkeytyy tähän.
On aika nähdä yleisemminkin, ei vain meillä Euroopassa, että kehitysmaiden kehitys alkaa voimakkaasti eriytyä, ja on hyvä esittää kysymys, mikä on todella kehitysmaa. Onko sellainen kokonaisuudessaan edelleen Intia, jopa Kiina tai Brasilia? Muiden kehittyneiden maiden tulisi myös ottaa EU:sta oppia ja solmia kaikki paitsi aseet -sopimuksia, kuten me olemme solmineet 49 köyhimmän maan kanssa. On myös muistettava, että EU sen lisäksi, että se on ylivoimaisesti suurin kehitysavun antaja, ostaa muun muassa 80 prosenttia Afrikan maatalousviennistä.
Muodollisesti kokous kaatui niin sanottuihin neljään Singaporen kysymykseen. Miksi, kun jokainen yksittäinen maa voi näihin nähden tehdä poisjääntivarauksen? Miksi, kun jo Dohassa sovittiin, että nämäkin kuuluvat asialistalle? Kysymys oli lähinnä aikataulusta. Kuinka suuri oli puuvillakaupan vapautuksen vastustamisen osuus kokouksen kaatumiseen, jää hämärän peittoon, mutta osallinen se varmasti oli.
Suuri kansalaisjärjestöjen joukko, kuten täällä on todettu, iloitsi kokouksen epäonnistumisesta. Toivoa sopii, että alikehittyneet maat eivät tulevaisuudessa enää jää näiden koukkuun kuten Cancunissa. Eteenpäin on mentävä. EU:lla ja sen puolesta neuvotelleilla komission jäsenillä ei ole hävettävää tai peiteltävää. Komissio teki suuren etukäteistyön kokouksen onnistumisen varmistamiseksi ja käytti myös sen aikana hallussaan olevaa neuvotteluvaraa. EU:n tehtävänä tulee olla toisaalta WTO:n vahvistamisen ja neuvottelujen vauhdittaminen ja sitä kautta toisaalta EU:n kauppapoliittisen aseman yhä edelleen selventäminen alikehittyneille maille, jotka eivät sitä tunnu vielä tietävän.
Berenguer Fuster (PSE).
Arvoisa puhemies, kollega Lucas oli oikeassa sanoessaan, ettei nyt ole aika katsoa menneeseen vaan että meidän on kaikissa olosuhteissa katsottava tulevaisuuteen. On totta, että Cancúnin kokouksen epäonnistumisen jälkeen meidän on tarkasteltava nyt uhkaavia vaaroja. Meidän on ensisijaisesti pyrittävä säilyttämään kauppasuhteiden monenvälisyys, eikä tässä ole mitään uutta.
Meidän on oltava varovaisia todetessamme, että Maailman kauppajärjestöä on uudistettava. Meidän on sanottava, kuinka haluamme sitä muuttaa, sillä emme voi ajatella Maailman kauppajärjestön muuttamista siten, että se alkaa toimia edeltäjiensä, GATT-sopimusten tavoin. Niitä koskevat päätökset tehtiin nimittäin loppujen lopuksi tiettyjen kauppajättien toiveiden mukaisesti, eikä muiden maiden merkitystä otettu huomioon.
Kun sanomme aikovamme uudistaa Maailman kauppajärjestöä, olemmeko me eurooppalaiset valmiita hyväksymään uudistuksen, jonka jälkeen Euroopan unionilla ei olisi veto-oikeutta, ja olisiko Yhdysvallat valmis tällaiseen uudistukseen? Maailman kauppajärjestön toiminnassa on siis kaikki tuntemamme ongelmat, mutta loppujen lopuksi se on paras välineemme kansainvälisessä kaupassa.
Toiseksi haluan korostaa 21 maan ryhmän syntymistä, jonka virheellisesti uskoimme käyvän kuin sokerin sulamisen veteen. Minusta meidän ei pidä ryhtyä hyökkäykseen 21 maan ryhmää vastaan, vaan meidän on pikemminkin keskusteltava sen kanssa, hyväksyttävä se kaltaisenamme jättiläisenä, joka edustaa yli puolta maailman väestöstä, eikä sen erityistä painoa selvästikään pidä aliarvioida.
Lopuksi totean, että toimintamme on oltava tasapainoista ja johdonmukaista. Komission jäsen Lamy on oikeassa sanoessaan, että julkilausumien antaminen ja tuhansiin miljooniin kansalaisiin vaikuttavien päätösten tekeminen ovat kaksi eri asiaa. On totta, että meidän on sovitettava yhteen solidaarisuus kaikkein epäsuotuisimpia alojamme, kuten maaseudun väestöä ja tietyntyyppistä tuotantoa, kohtaan sekä solidaarisuus kaikkein epäsuotuisimmassa asemassa olevia valtioita kohtaan. Emme voi sanoa soveltavamme solidaarisuutta vain toiseen näistä, sillä ellemme löydä tasapainoa näiden välillä, meidän on hyvin vaikea jatkaa edistymistä.

Olsson (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, en tahdo kritisoida komissiota enkä Euroopan parlamenttia. Totean ainoastaan, että olen itse ymmärtänyt jotain merkittävää tapahtuneen WTO:n Cancúnin kokouksen lopulta epäonnistuttua. Ei tämän tarvitse eikä pidä olla WTO:n loppu. Se tarkoittaa sen sijaan, että EU:n ja Yhdysvaltojen on mukauduttava uuteen tilanteeseen. Tähän asti olemme todellisuudessa täysin dominoineet WTO:n toimintaa laatimalla sen esityslistan. Olemme antaneet kehitysmaiden tuntea, etteivät ne kuulu joukkoon ja että ne on jyrätty täysin.
Valmistautuessamme - ja mehän valmistaudumme hyvin - teemme niin luonnollisesti siksi, että haluamme antaa itsestämme hyvän kuvan, mutta emme ole ajatelleet riittävästi sitä, mikä on maailman kannalta parasta. Aika, jolloin me pystyimme soveltamaan tällaista politiikkaa, on nyt mennyttä. Meidän on ymmärrettävä, että maailman runsasväkisimmät valtiot, kuten Kiina ja Intia, sekä suuret tuottajamaat, kuten Brasilia, ovat saamassa aiempaa vankemman aseman maailmankaupassa ja että köyhimmätkin kehitysmaat on huomattu. Meidän on tärkeää omaksua uusi käsitys maailmankaupasta.

Markov (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, Cancún osoitti ensinnäkin, että on yksinkertaisesti epärealistista vaatia markkinoiden avautumista, ellei vakavia sosiaalisia eroja oteta huomioon. WTO:n jäsenvaltiot ovat niin erilaisissa lähtökohdissa, että samojen edellytysten soveltaminen kaikkiin ei edistä oikeudenmukaisuutta. Se pikemminkin lisää epäoikeudenmukaisuutta ja etäännyttää meitä oikeudenmukaista kauppaa koskevasta tavoitteestamme sen sijaan että lähentäisi meitä siihen.
Toiseksi teollisuusmaiden ja kehitysmaiden väliset erot ovat luonnollisesti erityisen suuria, mutta nämä kaksi ryhmää ovat kaikkea muuta kuin homogeenisia - eihän Euroopan unionikaan ole homogeeninen rakennelma. Kun tiedämme, kuinka vaikeaa on saada aikaan tuloksia Euroopan unionissa, meidän olisi ymmärrettävä, kuinka valtavia ongelmat ovat 148 valtion yhteisössä.
Kolmanneksi, neuvotteluissa on pystyttävä aina asettumaan neuvottelukumppanin asemaan; toisin sanoen meidän on oltava valmiita tekemään myönnytyksiä heikommille osapuolille odottamatta mitään vastapalveluksia. Jos kuitenkin neuvottelemme kuin basaarissa - periaatteella "sinä annat minulle tuon ja minä sinulle tämän" - meidän ei pidä yllättyä neuvottelujen epäonnistuessa.
Neljänneksi meidän on ymmärrettävä, että Euroopan unioni on vain yksi maailman monista alueista ja että tulevissa päätöksissämme meidän otettava paljon nykyistä enemmän huomioon niiden maailmanlaajuiset vaikutukset. Toisin sanoen toimintatapojemme vaikutuksia on arvioitava ennakoivasti.
Viides Cancúnin neuvotteluista opittu seikka on, että neuvotteluja on käytävä aiempaa vilpittömämmin ja avoimemmin siten, että kansalaisyhteiskunta kokonaisuudessaan on osallisena koko menettelyyn oikeaan aikaan. Eikö ole paradoksaalista, että WTO rakentaa esteitä kritiikin poissulkemiseksi, vaikka sen väitetään tavoittelevan kaupan esteiden purkamista maailman väestön eduksi? Minäkin olin Cancúnissa, ja mielestäni on täysin mahdotonta hyväksyä sitä, että hallitusten edustajat alusta alkaen estivät mielenosoittajien tulon tapahtumapaikalle sen sijaan, että olisivat pyrkineet näiden kanssa vuoropuheluun.
WTO:n organisaatio- ja päätöksentekorakennetta on muutettava siten, että monenväliset sopimukset voidaan saada aikaan aiempaa oikeudenmukaisemmalla ja avoimemmalla tavalla.

Lannoye (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisat komission jäsenet, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, Cancúnin kokouksen epäonnistuminen asettaa meille velvoitteen ajatella selkeästi. Huolimatta vastuuta koskevista erimielisyyksistämme - minun on tunnustettava, etten ole samaa mieltä niiden kanssa, jotka syyttävät tapahtuneesta kansalaisjärjestöjä tai etelän valtioita - parlamentin on mielestäni todettava selvästi, ettei rakenne enää ole sama kuin aikoinaan Marrakeshissa. Myöskään toimijat eivät enää ole samoja. Marrakeshin aikaan kyseessä oli kaksi ryhmittymää, jotka jossain määrin sanelivat omia aikataulujaan, asettivat omia pelisääntöjään ja joka tapauksessa päättivät pelin kulusta. Nyt pelaajia on useita, ja komission jäsen Lamy on oikeassa todetessaan, ettei enää ole olemassa yhtä pohjoista ja yhtä etelää. Cancúnissa oli kaksi eteläistä ryhmittymää. Yhtäällä olivat 21 maan ryhmä ja AKT-maat sekä vähiten kehittyneet maat ja toisaalla Yhdysvallat ja Eurooppa. Tässä on jo neljä merkittävää pelaajaa, joita voi olla seuraavalla kerralla vielä enemmän. Ajat, jolloin kaksi pelaajaa ohjasivat peliä, ovat nyt selvästi menneet. Meidän on ymmärrettävä ja muistettava tämä.
Toiseksi haluan huomauttaa, että WTO on instituutio, joka ei vastaa odotuksiamme monenvälisenä kaupallisena elimenä, kuten monet puhujat ovat jo todenneet. Me tarvitsemme monenvälisyyttä, enkä usko kenenkään täällä kyseenalaistavan tätä käsitettä, mutta monenvälisyys on järjestettävä tasapuolisesti, eikä näin ole WTO:ssa. Tarvitsemme uudet puitteet, ja katson, että YK:n tapainen kehys olisi asianmukainen. Tarvitsemme uudet, entistä tehokkaammat, avoimemmat ja ennen kaikkea oikeudenmukaisemmat perussäännöt. On sovellettava aidosti oikeudenmukaisia kaupan sääntöjä, joissa kauppa edistää ihmisoikeuksia, sosiaalisia oikeuksia ja ympäristönsuojelua eikä toisin päin. Maailman kauppaa koskevien sääntöjen on lakattava estämästä valtioiden kestävään kehitykseen tähtäävää toimintaa, mikä katsottiin viime vuonna Johannesburgin huippukokouksessa ehdottomasti tärkeimmäksi tavoitteeksi. WTO:n toimien olisi pikemminkin tuettava valtioita tämän tavoitteen saavuttamisessa.

Abitbol (EDD).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, myönnän, että vilpittömyytenne on jokseenkin riisunut minut aseista. Olette myöntänyt tappionne ja jopa tunnustanut komission jäsenen Fischlerin kautta tehneenne väärin, kun jo etukäteen uhrasitte yhteisen maatalouspolitiikan, kun taas Yhdysvallat, jonka kanssa olette pyrkineet melko luonnottomaan liittoutumaan, ei ole tehnyt mitään uhrauksia.
Tämä on eurooppalaisten toimielinten tappio. Ette ole tehnyt virheitä niinkään henkilönä - muut ovat varmasti tehneet vakavampiakin sellaisia - vaan viran puolesta. Puheenvuorossanne esititte oikeat kysymykset yhtä lukuun ottamatta. Tämä kysymys koski sitä, oliko asianmukaista antaa komissiolle neuvotteluvaltuudet 25 valtion puolesta. Uudella 21 maan ryhmällä on 21 neuvottelijaa. Cairnsin ryhmällä, johon kuului 17 valtiota, oli 17 neuvottelijaa. Tätä kysymystä on nyt pohdittava, ja toivon myös hallitusten välisen konferenssin tarkastelevan kysymystä vakavasti.

Martinez (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, Cancúnin voimasuhteiden arvioinnissa tehtyä virhettä voidaan selvästikin katua. Puhuitte kahdesta norsusta, ehkäpä kolmas pääsi teiltä karkuun. Nyt 50 vuoden kuluttua Bandungin kokouksesta meillä on Cancún ja rintamakarkurit ovat palanneet, tosin entistä lukuisampina. Itse asiassa virhe tehtiin 13. elokuuta 2003 EU:n ja Yhdysvaltojen välisessä sopimuksessa, joka sumensi kehitysmyönteisen kuvan, jonka halusitte luoda, varsinkin kaikki paitsi aseet -ohjelman kohdalla. Käyttääkseni omia sanojanne annoitte vaikutelman "duopolista". Varmaa on, että tämä Yhdysvaltojen kanssa tehty alustava sopimus, joka tehtiin vuoden 1992 Blair House -sopimuksen vanavedessä, saattoi meidät samaan veneeseen Texasin puuvillan kasvattajien ja niille myönnettävän 3,5 miljardin dollarin tuen kanssa, mistä seuraa taloudellisia vaikeuksia 10 miljoonalle afrikkalaiselle pienviljelijälle.
Eurooppa ei varmasti kuitenkaan ole vastuussa tästä epäonnistumisesta, jos nyt ääriliberalismin pysäyttämistä voidaan edes pitää epäonnistumisena. Vaalikampanjan aikana Yhdysvaltojen hallinnossa ei haluttu sopimusta sen enempää kuin Afrikan valtiotkaan eivät voineet hyväksyä Seattlessa lopullisen julkilausuman halveksuttavaa 27 kohtaa, jossa niitä käsketään viljelemään jotain muuta kuin puuvillaa. Te puolestanne olette tehnyt kaikki mahdolliset uhraukset. Olette uhrannut maanviljelijämme jo etukäteen, olette uhrannut kaksi neljästä Singaporen tavoitteesta ja olitte valmis jopa antamaan paidan päältänne, kunhan tekstiilialan sopimus vain saataisiin aikaan, mutta paita ei kelvannut Cancúnissa.
Mitä nyt sitten on tehtävissä? Odotamme luonnollisesti Yhdysvaltojen uuden presidentin virkaan asettamista tammikuussa 2005. Mitä on tehtävissä yhteisen maatalouspolitiikan osalta? Järki ja oikeus vaativat meitä perumaan YMP:n uudet säännöt, sillä ne olivat hinta, joka maksettiin tavarasta, jota Cancúnissa ei toimitettu. Mitä puuvillalle on tehtävissä? Uhraammeko kolmen prosentin osuutemme maailmanmarkkinoista vai annammeko afrikkalaisille heidän toivomansa lahjan: 250 miljoonan Yhdysvaltain dollarin vuotuisen rahaston, josta huolehtii kansainvälinen toimielin? Mitä Maailman kauppajärjestölle (WTO) on tehtävissä? Teidän mukaanne meidän on muutettava vanhentuneita menettelytapoja. Näin voitaisiin sanoa myös kansainvälisestä valuuttarahastosta (IMF), Yhdistyneistä Kansakunnista ja jopa Euroopan komissiosta itsestään. Tämä tarkoittaa, että institutionaalinen kysymys on paljon laajempi. Kuinka voimme jatkossa sovittaa oikeudellisesti yhteen välttämättömän globalisaation talouden, tiedotusvälineiden ja teknologian aloilla sekä yhtä välttämättömät ja ikuisesti poliittiset kansallisvaltiot, joilla puolestaan on päätöksentekovaltuudet?
Kenelläkään ei luonnollisesti ole vastausta siihen, kuinka WTO:ta muutetaan. Ratkaisun on joka tapauksessa oltava teleologinen eikä teologinen, sillä ei ole epäilystäkään siitä, että vapaakauppalahkon, markkinafanaatikkoja kouluttavien Washingtonin tai Geneven ääriliikkeiden ja ääriliberaalisten talebanien teologia on erheellinen ideologia maailmanlaajuisesti tarkasteltuna. Tämä johtuu siitä, että oikeat tavoitteet, joiden myötä löytyvät myös oikeat ratkaisut, eivät ole ääriliberalismi, yksityistäminen tai markkinat vaan sosiaalinen oikeudenmukaisuus, poliittinen oikeudenmukaisuus ja kansallinen oikeudenmukaisuus.
Arvoisa komission jäsen, tämän vuoksi toivotamme teille onnea uudessa virassanne kesäkuun 2004 jälkeen. Myönnän, että odotan hieman jännittyneenä ja uteliaana, mihin kultainen laskuvarjonne laskeutuu.

Daul (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät kollegat, olin valmistanut puheenvuoron, mutta kaikki onkin jo sanottu. Arvoisat komission jäsenet, komission jäsen Lamy, totean aluksi, että kun tehdään virhe, etsitään syyllistä. Mielestäni olemme kaikkia syyllisiä. Kun sanotaan, että on jaettava paita ja teemme sen huonosti, se johtuu kenties huonoista valmisteluista. Meidän on kuitenkin myös kannettava vastuumme. Olen samaa mieltä jäsenten van Velzenin ja Suomisen kanssa.
Haluan aluksi kuitenkin todeta, että olen iloinen ennen Cancúnia tehdystä geneerisiä lääkkeitä koskevasta sopimuksesta, vaikka se onkin vain pieni kehitysmaita koskeva sopimus. Tämä asia on minulle tärkeä.
Toiseksi, osallistuttuani neuvotteluihin Seattlessa ja Dohassa totean, että on totta, etteivät neuvottelut enää voi toteutua tällaisissa olosuhteissa. Arvoisa komission jäsen Lamy, olette oikeassa sanoessanne, kuinka neuvottelut pitäisi käydä, ja jos on totta, että joudutte lähtemään, kuten eräät ovat sanoneet, nyt on myös oikea aika sanoa se. On myös totta, ettei yhtä aikaa voi olla mielenosoituksia ja toisaalta taas ihmisiä, jotka haluavat neuvotella ja pyrkiä löytämään ratkaisuja erityisesti köyhimpien maiden ongelmiin monenvälisissä neuvotteluissa.
Monenvälisyys on tärkeää, mutta on aivan välttämätöntä lisätä Maailman kauppajärjestön demokratiaa. Tämä on tärkeää. Havaitsin Cancúnissa demokratian puutteen sekä neuvotteluissa että yleisessä ilmapiirissä. Uskoakseni tämä huolestutti minua eniten kolmansiin neuvotteluihin osallistumiseni päätteeksi.
Meiltä vaaditaan avoimuutta ja selkeyttä. Kaikkien neuvotteluihin osallistuvien on avoimesti ilmaistava, miksi he osallistuvat niihin ja keitä he edustavat. Yhteisön 25:tä jäsenvaltiota edusti kaksi ihmistä. Eräät Brysselissä tapaamamme kansalaisjärjestöt puolustivat 21 valtion ryhmää. Ne puhuivat Brysselissä aivan erilaista kieltä kuin Cancúnissa. Tämä on totta. Kenties oli tarpeen, että keitto kiehahti yli, mutta missään tapauksessa ei pidä luovuttaa.
Kuka tähän on syyllinen ja kuka syytön? Arvoisa komission jäsen Lamy, meidän on ennen kaikkea kysyttävä kaksi lisäkysymystä. Mitä teemme seuraavaksi, kuinka toimimme ja kuinka sovellamme "rauhanlauseketta" lähitulevaisuudessa toteuttamissamme toimissa? Näitä kysymyksiä eurooppalaiset maanviljelijät pohtivat.

Mann, Erika (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisat komission jäsenet, hyvät kollegat, olen samanlaisessa tilanteessa kuin kollega Daul, sillä en halua toistaa kaikkea, mitä on jo sanottu, mutta yhden huomautuksen haluan esittää puheenjohtajavaltio Italian puheenvuoroon. Mielestäni on aiheellista kysyä, olemmeko sittenkin vielä "Seattlen jälkiprosessissa".
Sanoitte sen niin nasevasti: Seattlesta Dohan kautta Cancúniin. Mielestäni siinä on jo paljon. Seattlessa tilanne oli sellainen, että kansalaisyhteiskunta pyrki osana globalisaation vastaista kampanjaa esittämään kysymyksiä, joita me poliittisena instituutiona emme kenties aina ole pohtineet tarpeeksi vakavasti tai käsitelleet asianmukaisesti. Tämä prosessi on jatkunut ja johtanut yleiseen turvattomuuden tunteeseen. Turvattomuuden tunne ei rajoitu pelkästään kansalaisyhteiskuntaan, vaan se yltää jo poliittisiin instituutioihin sekä moniin yhteisöihin ja valtioihin.
Tämä tunne toistui jälleen kerran Cancúnissa Afrikan valtioiden kohdalla ja jossain määrin myös G21-maiden kohdalla, jotka luonnollisesti myös pyrkivät aloittamaan jonkinlaisen kapinan sekä murtamaan Euroopan ja Yhdysvaltojen ja kenties joidenkin muidenkin maiden valtamonopolin. Tältä osin meidän olisi ehkä hyvinkin järkevää analysoida tarkemmin, mitä todellisuudessa tapahtui ja olemmeko luomassa järkevää perustaa uudelle strategiallemme.
En jaa sitä itsesääliä, joka täällä parlamentissa on aistittavissa, tunnetta, että olemme syypäitä niin paljoon. Haluan onnitella komission jäseniä. Katson, että heidän strategiansa oli oikea ja ettei meidän pidä kasata kaikkea syytä niskoillemme sen epäonnistumisen vuoksi.
Katson myös, että meidän olisi pidettävä vaihtoehdot avoimina. En todellakaan katso, että meidän olisi rajattava toimintamme ainoastaan monenväliseen esityslistaan, ja minut tuntevat jäsenet uskovat tämän. Toisinaan on hyvä, että on useampia vaihtoehtoja, koska silloin on jossain määrin mahdollista pallotella vaihtoehtoja. Joskus yksi vaihtoehto on hyvä ja joskus taas joku toinen. Kannatan tämän vuoksi molempien vaihtoehtojen pitämistä avoimina. Lisäksi toivon itävaltalaisen kollegani Paul Rübigin puhuvan täällä myöhemmin. Valitettavasti minulla ei enää ole aikaa jäljellä.

Vachetta (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Cancúnin epäonnistuminen on etelän valtioiden loukkaus Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin imperialistista valtaa kohtaan. Viimeksi mainitut pyrkivät jälleen kerran tyrkyttämään suhteellisen kyynistä logiikkaansa, jonka mukaan ne säilyttäisivät oman maataloutensa protektionismin ja saisivat teollisuudelleen vapaan pääsyn kaikkialle maailmassa.
Korealaisten maanviljelijöiden johtajan itsemurha symbolisoi murheellisella tavalla miljoonien loukattujen ihmisten epätoivoa tässä hullunkaupassa. Cancúnin mielenosoittajat vakuuttivat hyvin vaikeissa oloissa vastustavansa WTO:n sääntöjä, jotka köyhdyttävät heitä päivä päivältä yhä enemmän. Tämä WTO:n tappio ei riitä muuttamaan järjestelmiä siten, että perustarpeet vihdoinkin täytettäisiin. Se merkitsee kuitenkin todellista kannustetta planeettamme syrjityille - ja heitä on paljon - näiden kehittäessä edelleen pyrkimyksiään ja toimiaan kohti kunnianhimoista tavoitetta luoda vihdoin oikeudenmukainen ja kaikkia tasapuolisesti tukeva maailma. Arvoisa komission jäsen Lamy, erityisesti tänään on lakattava vaatimasta meidän nimissämme 102 alan vapauttamista. On pikemminkin aika kumota etelän valtioiden velat. Tämä voisi viimeinkin aukaista kehitysmaille todellisen mahdollisuuden kehitykseen.

Auroi (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, Cancún oli aivan samanlainen tappio kuin Seattle. Epäilemättä tämä neuvottelukierros oli tuomittu epäonnistumaan. Ketä tästä voi syyttää? Oikeisto - Euroopan kansanpuolueen ryhmä ja Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä - on vakuuttunut siitä, että syy on muissa, kansalaisjärjestöissä ja 21 maan ryhmässä. Katsomme, että syy oli todennäköisesti WTO:ssa itsessään ja myös meissä, koska olimme jo neuvotelleet Yhdysvaltojen kanssa. Meidän on epäilemättä myönnettävä, että Euroopan unionin tappio on suurempi, koska te, arvoisat komission jäsenet, ja te, johtajamme, olitte vakuuttuneita siitä, että olimme valmistelleet kaiken, jotta neuvottelukierros onnistuisi. Kaikki oli varmasti suunniteltu, lukuun ottamatta Cairnsin ryhmän räjähdystä, vaikka olimme pikemminkin pyrkineet tekemään ryhmän vaarattomaksi. Kaikki oli ennakoitu, paitsi 21 maan ryhmän entistä yhtenäisempi esiintyminen, sanottiinpa siitä mitä tahansa. Ryhmä esittäytyi kehitysmaiden puolustajana, vaikka Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtiot ja vähiten kehittyneet maat eivät olekaan aivan sama asia.
Meidän pohjoisten valtioiden on vakuutettava etelän valtiot esimerkiksi siitä, että olemme todellakin aiempaa oikeudenmukaisempia maatalouskysymyksessä. YMP:tä on tarkistettu laajasti, ehkä liikaakin, jotta se olisi WTO:n silmissä houkuttelevampi. Etelän valtioilla on kuitenkin edelleen kielteinen käsitys kaikesta maataloustuesta, jopa sellaisesta tuesta, joka meidän mielestämme on todella asianmukainen. Kuinka saamme Afrikan valtioiden kaltaiset maat ymmärtämään kantamme, kun Euroopan unionin vientitukien polkumyyntivaikutukset ovat jo vuosia haitanneet niiden elintarviketuotantoon tarkoitettua viljanviljelyä? Näiden tukien vuoksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa kasvatetut häkkikanat ovat halvempia kuin paikalliset kanat Dakarin torilla. Tukemalla viljan, lihan ja sokerin vientihintoja YMP on jo pitkään upottanut etelän valtioita. Kuinka saisimme ne nyt vakuuttuneiksi uusien suuntauksiemme ansioista lakkauttamatta vientitukia? Kuinka saamme ne vakuutetuiksi, kun tunnumme kannattavan varauksettomasti yhdysvaltalaisten pilkantekoa afrikkalaista puuvillaa koskevassa ratkaisevassa kysymyksessä? Pilkantekoa on se, että 27 kohdan avulla lykätään kaikkia alan uudistuksia epämääräiseksi ajaksi.
Etelän valtiot eivät voi ymmärtää meitä, ennen kuin saamme ne oivaltamaan, mitä maatalouden toinen pilari ja sosiaaliset sekä ympäristöä ja elintarviketurvallisuutta koskevat säännöt merkitsevät ja ennen kuin sallimme niiden soveltaa samoja sääntöjä oman maaseutuväestönsä suojelemiseksi. Tästä demokraattisesta uudistuksesta meidän on pidettävä kiinni ja keskusteltava etelän valtioiden kanssa. Määrittämällä uudelleen tätä koskevat WTO:n säännöt sitoudumme sekä oikeudenmukaiseen kauppaan että demokratiaan.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, Cancúnissa 14. syyskuuta pidetyn ministerikokouksen epäonnistuminen on saanut monet pelkäämään, että ensimmäiseksi uhriksi joutuu kansainvälisten kauppaneuvottelujen monenkeskinen lähestymistapa. Se olisi sääli. Olemme itse asiassa vakuuttuneita siitä, että maailmankaupan ja kansainvälisen elämän on yleensäkin perustuttava yksinkertaisiin monenvälisiin sääntöihin, joita kaikki noudattavat ja joita avoimet kansainväliset järjestöt soveltavat.
Minkälaisia sääntöjä niiden olisi oltava? Siinä koko ongelma, sillä vuodesta 1995 ja Marrakeshin sopimuksista alkaen WTO on soveltanut yhtä merkittävää periaatetta: markkinoiden järjestelmällisen avautumisen sekä maailmanlaajuisen vapaan kaupan oppia, jonka on määrä antaa kaikille ja kaikissa oloissa mahdollisimman paljon voittoa. Juuri tämä yhä useampien valtioiden vastustama sääntö aiheutti räjähdyksen Cancúnissa, ja meidän on ymmärrettävä tämä, jos haluamme rakentaa jotain uudelleen. Uudelleenrakentaminen edellyttää toki vapaan kaupan säännön säilyttämistä, mutta sitä on täydennettävä toisella säännöllä: jokaisen kansallisen demokratian tai jokaisen kaupallisen erityisalueen riippumattomuuden säännöllä. Niiden on voitava vapaasti muokata kauppaa omien tarpeidensa mukaisesti varsinkin maatalouden alalla.
Meidän on nyt otettava opiksemme Cancúnin epäonnistumisesta ja myönnettävä näiden kysymysten erityisarvo. Ne on epäilemättä jopa siirrettävä WTO:lta erityisen kansainvälisen organisaation ratkaistavaksi. Perussääntönä on joka tapauksessa jokaisen valtion ja alueen oikeus säilyttää maatalousmallinsa ja elintarvikeomavaraisuutensa sekä turvata väestönsä terveys.
Tähän liittyy kaksi vaatimusta. Meidän on ensinnäkin hyväksyttävä maataloustuotteiden vientitukien lopullinen poistaminen pitkällä aikavälillä. Emme saa vältellä tätä, vaan meidän on tunnustettava se suoraan, sillä se on moraalinen välttämättömyys. Meidän on lisäksi yhtä rehellisesti hyväksyttävä yhteisön etuusjärjestelmien legitiimiys tuontimaksun tai sisäisen tuen muodossa, kun sellaista tarvitaan demokraattisesti asettamiemme sosiaalisten tavoitteiden saavuttamiseksi.
Nämä kaksi rehellistä hyväksyntää ovat tarpeen, jos haluamme nyt toimia oikein, mutta ne edellyttävät myös Euroopan maatalouspolitiikan sisäisen tarkistuksen syvällistä tarkastelua, sillä uudistus tehtiin liian nopeasti ennen Cancúnin kokousta. Uudistusta olisi nyt tarkasteltava uudelleen, ja se olisi suunnattava uudelleen tästä epäonnistumisesta saamamme opetuksen perusteella.

Corrie (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ilmoitan olevani kiinnostunut asiasta maataloustukea saavana maanviljelijänä. Tänään haluan kuitenkin puhua erityisesti kaikkein heikompien kehitysmaiden, etenkin AKT-maiden puolesta. Minusta Cancúnin kokouksen olisi pitänyt olla kuukausien vakavan komiteatyöskentelyn kulminaatio, joka olisi antanut vastauksia kehitysmaiden epäilyihin ja pelkoihin. On mahdotonta saada aikaan tuloksia 148 valtion kesken käytävissä neuvotteluissa, mutta katson, että Cancúnin kokous oli vedenjakaja.
Ajat, jolloin Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kaltaiset voimaryhmittymät kokoontuivat savuisiin huoneisiin jakamaan saalista ja heittämään muruja muulle maailmalle, ovat kauan sitten päättyneet. Kehitysmaat ovat oivaltaneet, että lukumäärässä on voimaa ja että tätä voimaa voidaan myös käyttää. Kyse ei kuitenkaan ole vain kehitysmaista ja teollisuusmaista. Molemmissa ryhmissä on erilaisia kerrostumia. Taloudellisesti Aasia, Kaukoitä ja Latinalainen Amerikka ovat valovuosien päässä AKT-maista. Maiden kaupallinen potentiaali kehittyy eri tahtiin.
Tulevaisuudessa menestys perustuu ajoituksen joustavuuteen. Syrjään jättäytymistä tarjottiin olennaisena ratkaisuna Cancúnissa, ja sen on sisällyttävä myös kaikkiin tulevaisuuden suunnitelmiin. Ratkaiseva tekijä on kyky noudattaa sitä, mistä on sovittu.
Tällä hetkellä AKT-maat neuvottelevat kauppaa koskevasta Cotonoun kumppanuussopimuksesta, joka on tarkoitus tehdä vuoteen 2008 mennessä. Näiden neuvottelujen todellinen tavoite ovat taloudelliset kumppanuussopimukset ja alueelliset kumppanuussopimukset. Suurin osa näistä maista ei ole valmis vastavuoroisiin kauppasopimuksiin tai kilpailusääntöihin, mutta alueellinen yhdentyminen antanee niille voimaa globaalissa maailmassa ja lisännee etelän valtioiden keskinäistä kauppaa. AKT-maat eivät selviydy Cotonoun sopimuksesta ja Cancúnin kokouksesta yhtä aikaa. Niille Cancún oli liian iso askel ja liian varhain. Meidän on nyt arvioitava menettelyt kokonaan uudelleen.

Kinnock (PSE).
Arvoisa puhemies, aluksi haluan todeta, että olen samaa mieltä niiden kanssa, joiden mukaan meidän on katsottava tulevaisuuteen. Aivan yhtä tärkeää on kuitenkin se, mitä muut ovat sanoneet, että meidän on myös arvioitava sitä, mitä nyt tapahtui.
Aluksi haluan sanoa, ettei meidän nyt pidä horjua sitoumuksessamme monenvälisiin kauppaa koskeviin sääntöihin.
Lähdimme Cancúniin äärimmäisen ylikuormitetun esityslistan kanssa: ministereillä oli valtavia vaikeuksia painiskella aivan liian monien monimutkaisten ja ratkaisemattomien seikkojen kanssa. Menettely ei siis selvästikään ole kestävä. Muutaman päivän mittainen prosessi meni käytännössä hukkaan, kunnes lauantaina tarkistettu teksti saatiin julki kehitysmaiden tyrmistykseksi. Kuten tarkistettu teksti vahvistaa, saapuessamme Cancúniin vallalla oli todella käsitys, että Dohassa esitetyt näkemykset, lupaukset ja tavoitteet olivat vakavasti uhattuina, koska merkittäviä seikkoja, kuten maataloutta, puuvillaa ja uusia seikkoja, jotka ovat kehitysmaille tärkeitä, ei yksinkertaisesti käsitelty. Meidän on tunnustettava selvästi, mikä on käsityksemme kehitysmaista. Ei riitä, että me täällä sanomme kehitysmaiden vaatineen liikaa. Niiden kannalta on loukkaavaa väittää, että kansalaisjärjestöt onnistuivat manipuloimaan niitä ja vaikuttamaan niiden mielipiteisiin, kuten jotkut ovat sanoneet.
Arvoisa komission jäsen, joulukuussa järjestettävän Geneven kokouksen lähestyessä haluan kysyä teiltä, minkälaiseen sillanrakentamiseen ja luottamuksen kehittämiseen olette tällä kertaa ryhtyneet - voituanne nyt hengähtää Cancúnin jälkeen - varmistaaksenne, että saamme jotain aikaan Genevessä?
Lopuksi Singaporen kysymyksistä: arvoisa komission jäsen, oletteko tietoinen siitä, että torstaina Yhdistyneen kuningaskunnan kauppa- ja teollisuusministeri sanoi toivovansa Singaporen kysymyksiä koskevaa tapaamista kanssanne sen varmistamiseksi, että pysytte Cancúnissa esitetyssä kannassa ja ettemme enää vaadi WTO:ssa investointeja ja kilpailua koskevia neuvotteluja? Oletteko tietoinen siitä, että ministeri totesi tämän alahuoneessa, ja oletatteko valtuuksienne muuttuvan tällaisten lausuntojen perusteella?

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, WTO on suurin imperialistinen väline, joka määrää monikansallisten yhtiöiden ehdot ja päättää kansainvälisen kaupan markkinoiden täydellisestä vapauttamisesta ja avaamisesta. Tämän tuloksena kuilu rikkaiden ja köyhien välillä kasvaa huolimatta kansainvälisen kaupan kasvusta. Cancúnin tappio osoittaa, ettei WTO voi toimia näin esteettä, mikä on epäilemättä hyvä asia. Vastustus lisääntyy kaduilla ja neuvotteluhuoneissa. Uusia toimijoita ilmaantuu, ja ne vaativat oman osuutensa pelissä. Kapitalistien väliset erimielisyydet kasvavat. Asiaa ei ratkaista uudistamalla yhtä tai toista alaa; on uudistettava itse WTO:n perustaa.
Euroopan unioni lähti Cancúniin uhrattuaan ensin pienten ja keskisuurten maatalousyritysten edut. Komission jäsenen Lamyn puheesta käy selvästi ilmi, että hän aikoo tehdä yhä uusia uhrauksia, ja haluankin vastauksen siihen, kuinka pitkälle hän on valmis menemään. Saavutammeko esimerkiksi puuvillan alalla, jolla Euroopan unioni tuo 70 prosenttia tarpeestaan kolmansista maista, tilanteen, jossa tuonti kattaa sata prosenttia ja Kreikan, Espanjan ja Portugalin puuvillateollisuus häviää?

Cunha (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, toisin kuin ennen maatalous ei ollut nyt neuvottelujen epäonnistumisen syy. Katson, että epäonnistuminen johtui 21 maan ryhmän äärimmäisen tiukasta asenteesta. Nämä tulivat neuvottelupöytään pitkälti Dohan esityslistan ylittävine kysymyksineen. Näistä huomiota herättävin oli vaatimus vääristymistä aiheuttavan sisäisen tuen poistamisesta, erityisesti sinisen ja keltaisen laatikon poistamisesta.
Euroopan unionin asenne oli ensimmäistä kertaa vakuuttava, ja se tuntui itse luottavan siihen. Tämä johtui toteutetusta YMP:n uudistuksesta ja Amerikan Yhdysvaltojen kanssa tehdystä sopimuksesta. Valitettavasti 21 maan ryhmä ei tunnustanut Euroopan unionin pyrkimyksiä maatalouspolitiikkansa muuttamiseksi. Ryhmä käyttäytyy edelleen ikään kuin YMP:tä ei olisi muutettu kymmeneen vuoteen. YMP on muuttunut tänä aikana radikaalisti, mutta ryhmän maat tuntuvat pitävän Euroopan unionia edelleen protektionistisena muurina eivätkä ota huomioon, että EU on nykyisin maailman suurin maataloustuotteiden tuoja. Kenties Afrikan maiden ryhmä, joka ehkä oikeutetustikin tiukasti puolustaa puuvillaansa, on unohtanut, että Euroopan unioni kokonaisuutena on pyrkinyt tukemaan kehitysmaita enemmän kuin kukaan muu. Lisäksi 85 prosenttia näiden maiden maataloustuotteiden viennistä suuntautuu EU:n markkinoille. Kaiken lisäksi kokouksessa ei edes kuultu maailman kaikkein köyhimpiä maita, joilla on kaikki paitsi aseet -aloitteen ansiosta vapaa pääsy markkinoillemme. Ne jäivät täysin sellaisten itseään kehitysmaiksi kutsuvien valtioiden jalkoihin, joiden edut ovat kuitenkin pohjimmiltaan erilaisia tai jopa vastakkaisia kuin köyhimpien maiden edut.
Mielestäni meidän ei pidä ryhtyä masokisteiksi. Euroopan unionin asenne näissä neuvotteluissa oli hyvin järkevä, ja se käyttäytyi avokätisesti vähiten kehittyneitä valtioita kohtaan. Toki se voisi tehdä vielä enemmän. Voin kuitenkin hyvällä omallatunnolla sanoa, että olisimme päässeet sopimukseen, jos kaikki olisivat omaksuneet neuvotteluissa yhtä joustavan ja vastuullisen asenteen kuin Euroopan unioni.

Puhemies. -
Tämä keskustelu on kestänyt jo kauan. Pyydän tämän vuoksi jäsen Imbenilta ja hänen jälkeensä puhuvilta anteeksi, sillä minun on nyt annettava puheenvuoro komission jäsenelle Lamylle. Myös komission jäsen Fischler saa puheenvuoron keskustelun päätteeksi.

Lamy
Arvoisa puhemies, kollegani Franz Fischler saapuu paikalle ja vastaa niille teistä, joita minulla ei ole mahdollisuutta kuulla.
Esitän kaksi yleistä huomiota, ennen kuin käsittelen erityisiä seikkoja vastatakseni huomautuksiinne. Ensimmäinen yleinen huomioni on seuraava: toivoisin, että pystyisimme mahdollisimman laajasti poistamaan välillämme aistittavan väärinkäsityksen käsiteltäessä Maailman kauppajärjestöä. Maailman kauppajärjestö on edelleen organisaatio, jossa neuvotellaan tietyille markkinoille pääsyä koskevista myönnytyksistä ja säännöistä, joiden tavoitteena on, että kauppa kehittyy yleisen edun mukaisesti. On raaka tosiasia, että kyseessä on elin, jossa käymme neuvotteluja. Neuvottelemme eduista, vaikka saatammekin pitää niitä suuremmassa arvossa kuin muut eurooppalaisen idealismimme vuoksi. Tästä syystä meidän ei pidä unohtaa tosiasioita, jos haluamme keskustelumme etenevän. Kuulin Philippe Herzogin torjuvan naiivin optimismin. En pidä tätä opetuksena vaan muistutuksena todellisuudesta. Jos se on totta muille, se on totta meillekin.
Toinen yleinen huomioni on seuraava: monet teistä ovat korostaneet geopoliittisen ulottuvuuden olleen etusijalla Cancúnissa neuvottelujen puhtaasti kaupallisen ulottuvuuden sijaan. Olen samaa mieltä kanssanne. Tämä ulottuvuus kenties unohtui meiltä jossain vaiheessa valmistauduttaessa Cancúniin. Seuraavalla kerralla tätä koskevat ehdotuksenne ovat tervetulleita.
Kolmas ja viimeinen yleinen huomioni on, että kaupallisissa asioissa etelän valtioiden välinen ulottuvuus on olennainen, eikä meidän pidä unohtaa sitä, vaikka tälläkin alalla meitä yleisesti tunnetun tropismimme vuoksi kiinnostaa eniten pohjoisen ja etelän välinen ulottuvuus. Kehitysmaiden on tärkeää avata markkinoitaan ja hyväksyä tiettyjä sääntöjä. Kaikki tietävät, että tämä on itsestään selvää ja ettei markkinoiden avautuminen ja sääntöjen hyväksyminen vielä riitä pitkällä aikavälillä. Toivoisin niiden teistä, jotka perustellusti ovat erityisen kiinnostuneita kehitysmaiden asemasta, toisinaan korostavan tätä tosiseikkaa.
Ennen kuin annan keskustelun jatkua, haluan esittää muutaman erityisen huomautuksen. Olette ensinnäkin oikeassa Maailman kauppajärjestön uudistamiseen liittyvässä kysymyksessä. Meidän on tarkasteltava uudestaan tiettyjä sääntöjä ja välineitä. Meidän on pyrittävä vahvistamaan yhteistyötä WTO:n ja Maailman terveysjärjestön (WHO), kansainvälisen työjärjestön (ILO), elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO), YK:n ympäristöohjelman (UNEP) ja muiden YK:n organisaatioiden kanssa. Olen tästä samaa mieltä, ja aiomme tarkastella asiaa. Meidän on myös ymmärrettävä, että tällä tiellä, jota eurooppalaiset intuitiivisesti haluavat käydä, olemme vaarassa jäädä toisinaan yksin, sillä harvat kehitysmaat ovat valinneet tätä tietä. Yhdysvaltojen innokkuus kansainvälisen hallinnon ehtojen yhdenmukaistamiseen ei ole välttämättä itsestään selvää. Tämän vuoksi olemme valmiita tarkastelemaan asiaa, mutta on muistettava, että meidän on löydettävä kumppaneita tälle tielle ja sitä varten meidän on hankittava sellaisia.
Monet teistä kysyivät, mitä teemme seuraavaksi. Katson, että vielä on liian aikaista vastata. Ensinnäkin meidän on varattava aikaa tapahtuneen syvälliseen analysointiin. Mielestäni tämä keskustelu on edistänyt asiaa, ja kiitän teitä siitä komission puolesta. Meidän on myös varattava aikaa yhteydenpitoon puolin ja toisin. Tarkoitan sellaista yhteydenpitoa, jota ei voida julkisesti muokata tällaisissa neuvotteluissa, erityisesti kehitysmaista tulevien ystäviemme kanssa. Kaiken tämän me teemme kiireettä. On tarkasteltava useita vaihtoehtoja. Komissiossa toimimme kollegiona, ja sen seurauksena näemme, ehdottaako komissio neuvotteluvaltuuksien muuttamista, jos neuvottelut käynnistetään uudelleen.
Kiitän teitä monista kannustavista sanoistanne Franz Fischlerin puolesta ja omasta puolestani, sillä huonoina aikoina tuki on vielä arvokkaampaa kuin hyvinä aikoina.
Kuulin myös paljon kritiikkiä, johon yritän nopeasti vastata. Jäsen Lucas syytti minua siitä, etten ole edistynyt Singaporen kysymyksissä enkä vientituessa. Vientituesta minun on hämmentyneenä todettava, että tämä ei ole lainkaan totta. Kun me Franz Fischlerin kanssa esitimme ehdotuksen, jonka mukaan olimme valmiita laskemaan vientitukia nollaan asti kehitysmaiden kannalta merkityksellisissä tuotteissa, ette voi väittää, ettei Euroopan unioni edistynyt.
Singaporen kysymyksistä väititte, että investoinnit ja kilpailu olivat painolastina, ja tätä mieltä olitte myös kaupan avoimuuteen liittyvissä asioissa, mikä hämmästyttää minua, sillä käsittääkseni avoimuus on yksi niistä periaatteista, joista ryhmänne pitää tiukasti kiinni. Tämän vuoksi mitä tulee väitteeseenne, että meidän olisi hankkiuduttava eroon kahdesta avoimuuteen liittyvästä seikasta, koska kehitysmaat eivät niitä kaipaa, haluaisin teidän täsmentävän, koskeeko tämä myös ympäristöä ja sosiaalisia lausekkeita, joista kehitysmaat eivät myöskään olleet lainkaan kiinnostuneita.
Hyvä jäsen Auroi, en voi antaa teidän väittää Euroopan unionin puolustaneen Yhdysvaltojen kantaa puuvilla-asiassa vastaamatta teille. Jos teillä on tällaista tietoa, korjaan käsityksenne mieluiten heti. Esitin julkisesti Cancúnin kokouksen täysistunnossa mielipiteemme kuuluisasta 27 kohdasta, ja olisin iloinen, jos ystävällisesti päivittäisitte tietonne.
Monet teistä ilmaisivat käsityksensä, jonka mukaan unionin kantaa ei riittävästi tunneta maailman joka kolkassa. Olen pannut merkille huomautuksenne ja olen siitä myös samaa mieltä. Ottakaa kuitenkin huomioon, että resurssimme tilanteen parantamiseksi eivät ole rajattomia. Voimme varmasti puhua tästä jälleen vuotuisen talousarviokeskustelun yhteydessä.
Lopuksi vastaan jäsen Martinezin tarkkaan huomautukseen. Kiitän häntä hänen laskuvarjoa koskevista sanoistaan. Nähdäkseni hän tuntee laskuvarjot. Hänen vakavampi syytöksensä oli, että olisin etukäteen uhrannut maataloutemme saamatta mitään vastineeksi. Hyvä jäsen Martinez, kollegani Franz Fischler selittää tarvittaessa, että tilanne on pikemminkin päinvastoin: olette väärällä puolella tiskiä. Me todellakin jatkamme yhteisen maatalouspolitiikkamme uudistuksia omista syistämme ja samalla hinnalla saamme Maailman kauppajärjestössä käydyistä hyvistä neuvotteluista yhdysvaltalaisilta vastineeksi sitoumuksia omiamme vastaavilla aloilla. Tämän vuoksi Cancúnin epäonnistuminen ei ole myöskään eurooppalaisten maanviljelijöiden kannalta hyvä uutinen.
Päätän puheenvuoroni tähän, jotta keskustelu voi jatkua. Kuten puhemies kertoi, kollegani Fischler vastaa kysymyksiinne keskustelun päätteeksi.

Imbeni (PSE).
Arvoisa puhemies, minusta tuntuu, että Cancúnin epäonnistumisen aiheuttaneet yksittäiset seikat estävät meitä näkemästä metsää puilta. Metsä on sama, joka aiheutti Seattlen epäonnistumisen lähes neljä vuotta sitten. Sillä on etu- ja sukunimi. Sitä kutsutaan rikkaiden ja köyhien maiden väliseksi valtaisaksi eriarvoisuudeksi. Kyse on myös aikatauluista, toimintatavoista, ohjelmista, luvuista ja määristä muodostuvan sovitun toimintasuunnitelman puuttumisesta eriarvoisuuden poistamiseksi.
Tällainen toimintasuunnitelma ei selvästikään kuulu presidentti Bushin yksipuoliseen politiikkaan - on totta, että Irakin ja Cancúnin välillä on tiivis yhteys - eikä kahdenvälisiin sopimuksiin. Aito monenvälisyys on ainoa oikea menetelmä, mutta juuri se oli heikkoutemme Cancúniin valmistauduttaessa. Monenvälisyys oli puheenjohtajavaltion ja neuvoston töiden heikko kohta. Vaikka neuvoston puheenjohtaja Urso ei olekaan kuuntelemassa, haluan sanoa hänelle, että arvostan hänen rehellisiä perustelujaan sekä suurta osaa hänen esittämästään analyysista. Kuinka me edes valmistauduimme Cancúniin? Mitä teimme silloin, kun presidentti Bush puhui puhelimessa presidentti Lulan ja Intian pääministerin kanssa?
Tämä oli komission ja myös parlamentin töiden heikko kohta. Komission jäsenen Lamyn ennusteiden mukaan -jotka suurin osa Euroopan parlamentin jäsenistä uskoo -kuuluisan G17-ryhmittymän, josta on sittemmin muodostunut G21 ja G24, oli ensisijaisesti tarkoitus toimia taktisesti, mutta pääasiassa poliittisista syistä näin ei käynyt, eikä tule käymään vastaisuudessakaan.
Arvoisa puhemies, olisin halunnut odottaa hieman, ennen kuin asiakirjoista äänestetään parlamentissa. Äänestämme todella huomenna melkoisen pettymyksen aiheuttavasta asiakirjasta, jossa ei esitetä vastausta siihen, miksi Cancúnissa epäonnistuttiin. Siinä ei myöskään esitetä ohjeita tulevaisuudessa valittavasta suunnasta.
Lopuksi haluan sanoa komission jäsenelle Lamylle, että vaikka WTO onkin neuvottelufoorumi, se ei sijaitse Kuussa eikä Marsissa. Neuvottelut käydään täällä, ja taustakulissina on nimenomaan tämä valtava eriarvoisuus, joka leimaa elämää maapallolla meidän aikanamme.

Figueiredo (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan palauttaa mieliin Cancúnin kokouksesta kolme seikkaa, joista meidän olisi otettava opiksemme. Ensinnäkin Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kannat olivat omiaan aiheuttamaan sen, ettei konferenssissa löydetty ratkaisuja, jotka olisivat taanneet kehitysmaille reilun sopimuksen. EU ja Yhdysvallat eivät ota huomioon vähiten kehittyneiden maiden velkataakan helpottamisen tarvetta eivätkä edes eurooppalaisten työntekijöiden sekä mikro-, pien- ja keskisuurten yritysten ongelmia tekstiilien, vaatteiden, jalkineiden ja maatalouden kaltaisilla aloilla. Toiseksi kansainvälisten instituutioiden toiminnan on muututtava nykyistä demokraattisemmaksi. On laadittava uusia, oikeudenmukaisia ja demokraattisia sääntöjä, jotka antavat toivoa köyhille ja mahdollistavat todella kestävän kehityksen. Kolmanneksi haluan kuitenkin muistuttaa teitä Cancúnissa ja jossain määrin kaikkialla maailmassa järjestetyistä suurista julkisista mielenosoituksista. Ihmiset vastustavat globalisaation epäoikeudenmukaisuutta ja vaativat uusia, oikeudenmukaisempia ja demokraattisempia sääntöjä.

Ferrer (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, me kaikki hävisimme Cancúnin epäonnistumisen seurauksena. Paradoksaalisesti vähiten kehittyneet maat joutuvat kärsimään eniten, vaikka niiden olisi pitänyt olla neuvottelukierroksen pääasiallisia edunsaajia. Kielteiset vaikutukset kohdistuvat myös kaikkien maailman alueiden talouskasvuun. Tämä ei johdu pelkästään siitä, että maksujen vähentäminen ja muiden kaupan esteiden poistaminen olisi hyödyttänyt talouskasvua helpottamalla kauppaa. Se johtuu myös siitä, että menestyminen Cancúnissa olisi ollut hyvin myönteinen merkki, joka olisi auttanut piristämään maailmantaloutta. On todennäköistä, että tämä vaikuttaa kielteisesti myös monenväliseen kauppajärjestelmään.
Olen vakuuttunut siitä, ettei ole syytä poiketa noudatetulta polulta. On kuitenkin välttämätöntä löytää ulospääsy neuvottelukierroksen Cancúnin jälkeisestä umpikujasta. On mahdollisimman pian jatkettava työtä aiemmin hyväksyttyjen sopimusten perusteella. Kuten täällä on jo sanottu, on hyvin tärkeää tarkastella syvällisesti WTO:n työskentelytapoja ja sen organisatorista rakennetta. On myös tutkittava Cancúnin epäonnistumisen syitä.
Arvoisa komission jäsen, rohkenen ehdottaa teille myös uutta alaa tarkasteltavaksi, nimittäin tarvetta muotoilla uudelleen vähiten kehittyneiden maiden kapasiteetin kehitystä. Tarkoitan tällä enemmän kuin tarvetta lisätä tähän ohjattuja budjettimäärärahoja, vaikka sekin on varmasti tarpeen. Tarkoitan nyt tarvetta selvittää, kuinka heikoimpia maita voitaisiin parhaiten auttaa parantamaan neuvottelukykyään ja kuinka voitaisiin parhaiten tukea niiden omaa päätöksentekoa täysin tietoisina tosiseikoista. Näin taattaisiin myös se, ettei niitä voitaisi käyttää hyväksi. Valitettavasti näin ei ole ennen ollut.
Arvoisa puhemies, uskon tämän keskustelun tulosten ja tehtävien päätösten määrittävän, oliko Doha todellakin käännekohta, vaikka matkan seuraava vaihe onkin odotettua pidempi. Nyt määritetään myös monenvälisen kauppajärjestelmän tulevaisuus.

Garot (PSE).
Arvoisa puhemies, Cancúnin neuvottelujen olisi pitänyt olla mahdollisuus ottaa ensimmäinen askel kohti entistä oikeudenmukaisempaa kauppaa. Neuvottelut kuitenkin romuttuivat. Kehitysmaat kumosivat WTO:n perinteiset valtasuhteet. Tämä on olennainen poliittisesti tarkasteltava seikka. Kuka tästä epäonnistumisesta kuitenkin viime kädessä hyötyy?
Minusta kehitysmaat eivät saaneet mitään erityistä vastineeksi Dohan esityslistalle esittämilleen vaatimuksille. Monien muiden tavoin uskon Yhdysvaltojen pyrkivän lujittamaan kahdenvälistä kauppaa omaksi edukseen ja ihmettelen, kuinka me eurooppalaiset selviämme meitä uhkaavan kauppasodan voimistumisesta.
Tasapainon kannalta tämä epäonnistuminen vaikuttaa ainakin lyhyellä ajanjaksolla haitalliselta. Kansalaisten silmissä sillä on kuitenkin ollut sellainen vaikutus, että pohjoisen ja etelän välisen tasapainon saavuttaminen on yhä tärkeämpää. Tämä on kokonaisvaltainen ongelma, johon meidän on pyrittävä löytämään ratkaisu. Meidän on ratkaistava, kuinka siihen vastataan ja kenen kanssa.
Kysymys on todella tärkeä, sillä esimerkiksi kaikkien kehitysmaiden edut eivät ole samoja eivätkä niiden vaihtoehdot WTO:n suhteen ole kovinkaan homogeenisia. Mihin kumppaniin, mihin ryhmään me tässä tilanteessa siis voimme luottaa toimintasuunnitelman laatimisessa ja toteuttamisessa WTO:n neuvottelujen ja uudistuksen käynnistämiseksi?
Toisaalta ja toisella tasolla me ymmärrämme luonnollisesti 21 valtion ryhmän pyrkimykset maatalousalan sisäisten ja ulkoisten tukien torjumiseksi. Arvoisa komission jäsen, eikö meidän pitäisi pelätä, että tietyt valtiot tarttuvat rauhanlausekkeen voimassaolon päättyessä tilaisuuteen ja hyökkäävät oikeudellisesti YMP:tä kohtaan saavuttaakseen tavoitteensa joutumatta noudattamaan mitään poliittisesti neuvoteltuja takeita? Olipa tilanne nyt Cancúnin jälkeen mikä tahansa, vastaukset eivät ole yhtä ilmeisiä kuin kysymykset.

Rübig (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan ensin kiittää komission ammattitaitoista neuvotteluryhmää, komission jäseniä Fischleriä ja Lamya, sillä he tekivät todella kaiken voitavansa saadakseen konferenssin onnistumaan. Kenties meidän olisi tulevaisuudessa otettava käyttöön uusi sääntö, jonka mukaan neuvotteluista poistuminen on myöntymisen merkki. Odotimme kovia ja ankaria neuvotteluja, mutta kumppanit katosivat matkalla. Toisin sanoen köyhät pysyvät edelleen köyhinä ja rikkaat rikkaina. Tämä tulos ei anna meille mitään ilon aihetta.
Kollega Lucas sanoi jokin aika sitten, että köyhemmillä valtioilla olisi oltava oikeus tukea kansallista teollisuuttaan. Tarkoittaako hän tällä muutamien ministerien omistamia monopoliyrityksiä, joiden omistajat pelkäävät kilpailusääntöjen ja investointien suojelua koskevien sopimusten vaarantavan omat varansa? Voisi olla hyödyllistä ottaa mukaan hieman aiempaa tiiviimmin kansallisten parlamenttien ja opposition jäseniä, jotta vähiten kehittyneissä maissa voidaan aidosti keskustella siitä, ketkä vaurastuvat ja ketkä joutuvat elämään täydellisessä köyhyydessä. Kyseessä on muutama hyvinvoiva yksilö verrattuna miljooniin nälkäisiin. Meidän olisi pyrittävä kaikin mahdollisin tavoin kannustamaan näiden valtioiden pieniä ja keskisuuria yrityksiä sekä perheyrityksiä piristämään kilpailua ja edistämään hyvinvointia - enkä tarkoita tällä nyt muutamia ihmisiä, jotka hyötyvät monopolien olemassaolosta.
Tämän vuoksi pidän parlamentaarista konferenssia niin tärkeänä, ja meidän eurooppalaisten olisi kuljettava etujoukoissa ja varmistettava, että objektiivista ja avointa keskustelua käydään Euroopan lisäksi myös ja ennen kaikkea maailman köyhimmissä valtioissa. Ne tarvitsevat kipeästi tällaista keskustelua.
Tahdon puhua vielä yhdestä seikasta: mitä tapahtuu, kun rauhanlausekkeen voimassaolo päättyy? Alkaako sitten uusi sota, maailman kauppasota, jossa köyhät köyhtyvät yhä enemmän?

Désir (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, minusta unionin olisi otettava opikseen tästä Cancúnin kokouksen epäonnistumisesta, jotta jatkossa voitaisiin välttyä samoilta virheiltä. Unionin on harkittava uudelleen toimintasuunnitelmaansa valmisteltaessa välttämättömiä aloitteita monenvälisten neuvottelujen käynnistämiseksi uudelleen.
Mitä tulee ensinnäkin kehitysmaiden uusien ryhmien ilmaantumiseen, uskon komission puheenjohtajan Prodin olleen oikeassa Bolognassa viime viikolla. Hän korosti, että G21-ryhmän luonnetta ja sen tahtoa esittää poliittisia kannanottoja aliarvioitiin ja ymmärrettiin väärin. Minusta oli väärin pyrkiä hajottamaan ryhmä tai asettaa muut kehitysmaat sitä vastaan. Se oli tarpeetonta ja se suisti meidät pois välttämättömästä poliittisesta vuoropuhelusta ja luottamuksesta, joita meidän on pyrittävä luomaan uudelleen ryhmän kanssa.
Tietenkin näiden ryhmien, myös G90-ryhmän, ilmaantuminen vaikeuttaa keskusteluja ja neuvotteluja WTO:ssa. Tämä on haaste Euroopan unionille, mutta se on myös vakuus entistä oikeudenmukaisemmasta kauppajärjestelmästä, joka vastaa paremmin kaikkien maanosien huoliin, erityisesti niiden, jotka eivät ole tähän mennessä juurikaan hyötyneet WTO:n perustamisesta.
Seuraavaksi käsittelen Singaporen kysymyksiä. Nähdäkseni jo maataloutta ja muita WTO:n tuomiovaltaan kuuluvia aloja koskevat neuvottelut olivat suhteellisen monimutkaiset. Myöskään Dohassa tehtyjä sitoumuksia ei noudatettu, varsinkaan niiden aikatauluja, puhumattakaan niistä seikoista, joita tiesimme suurimman osan kehitysmaista vastustavan. Kyseessä oli aivan liian perinteinen lähestymistapa kaupantekoon puolustautumisineen ja hyökkäyksineen, jotka eivät vastanneet tilannetta ja osoittivat jälleen kerran, että Singaporen kysymysten käsittelemisen tiukkaa vastustusta ei ole ymmärretty.
Katson, että jos haluamme säilyttää monenvälisen lähestymistavan, se on mahdollista vain, jos ehdotamme syvällistä uudistusta sekä WTO:n työskentelytapoihin - minulla on ollut kunnia toimia parlamentin ehdotusten esittelijänä - että sen sääntöihin, tavoitteisiin ja oppeihin, kuten edelliset puhujat totesivat. Katson, että meidän on palautettava kaupalliset säännöt maailman hallintokäsitteeseen, jotta kaikki voisivat paremmin hyväksyä ne kokonaisuutena. Meidän on epäilemättä korvattava WTO Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmässä, sillä tähän johtaa se, mitä komission puheenjohtaja Prodi aiemmin totesi suhteista muihin virastoihin. Valvojaksi voisi sopia komission entisen puheenjohtajan Jacques Delorsin ehdottama "taloudellinen ja sosiaalinen turvallisuusneuvosto".

Kreissl-Dörfler (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, dakotaintiaaneilla on viisas sanonta: "kun havaitset ratsastavasi kuolleella hevosella, on parasta laskeutua satulasta". Aivan näin huonoksi ei tilanne WTO:ssa ole vielä päässyt, mutta Cancúnin tapahtuvat antavat kyllä aihetta huoleen. Minustakin neuvottelujen hylkääminen on kehitysmaille pikemminkin Pyrrhoksen voitto kuin menestys. Toinen mielenkiintoinen seikka on väite, jonka mukaan neuvottelut kariutuivat maatalousasioihin. Kuinka näin voisi olla, kun kerran ei ollut tarkoituskaan neuvotella virallisesta maatalouskierroksesta? Minustakin EU:n maataloutta koskeva ehdotus on täysin hyväksyttävä, vaikka monet kehitysmaat kyllä odottivat enemmän. Ehdotus oli silti erinomainen. Mikä sitten oli Yhdysvaltojen asema? Presidentti Bushille sopi mainiosti, ettei maataloudesta lainkaan neuvoteltu, sillä totuus olisi valjennut monille valtioille. Ne olisivat ymmärtäneet, kuka itse asiassa jarruttaa asioita, ja tämä olisi epäilemättä hieman ärsyttänyt "yhteistyöhön halukkaiden tahojen liittoutumaa" ja siitä riippuvaisia.
Myös Meksikon oli irrottauduttava neuvotteluista ennen kuin ne olivat alkaneetkaan, ja Yhdysvallat on kiinnostuneempi kahdenvälisistä kuin monenvälisistä sopimuksista. Yhden seikan haluan kuitenkin vielä sanoa niille, jotka nyt uskovat käynnistävänsä kampanjan kansalaisjärjestöjä vastaan. Ensinnäkin he yliarvioivat suuresti kansalaisjärjestöjen valtaa ja toiseksi he osoittavat näin, mitä he loppujen lopuksi ajattelevat joidenkin kansalaisyhteiskunnan osien osallistumisesta. Kehotan heitä lopettamaan tämän toiminnan, ennen kuin se kääntyy heitä itseään vastaan.

Urso
. (IT) Arvoisa puhemies, sanon vain muutaman sanan ennen kaikkea kiitokseksi Euroopan parlamentille sen tämänpäiväisestä osuudesta. Kolmessakymmenessäyhdessä puheenvuorossa on korostettu, miten tärkeänä parlamentti - Euroopan unionin suurin edustuksellinen elin - pitää monenvälisyyden periaatetta, jonka on ohjattava toimiamme. Olette maininneet, toistaneet ja korostaneet, että monenvälisyys on säilytettävä ja että sitä on voimistettava, ja samaan aikaan monet teistä ovat korostaneet WTO:n uudistusprosessin käynnistämisen merkitystä. Tässä prosessissa ei missään tapauksessa enää pidä unohtaa uusien toimijoiden tunnustamista.
Emme tietenkään voi palata vanhaan GATT-järjestelmään. Kuten sanoin, meidän on edettävä ja tunnustettava, että maailma on nyt moninapainen, mistä olen iloinen. Tämä koskee sekä eteläistä että pohjoista pallonpuoliskoa, kuten ainakin pääasiassa kehitysmaista koostuvan G21-ryhmän perustaminen osoittaa - ja meidän on tehtävä yhteistyötä tämän ryhmän kanssa. Kehitysmaat alkavat jo korjata globalisaation satoa, ja niistä - kuten esimerkiksi Kiinasta ja Brasiliasta - on tämän vuoksi tullut vahvoja kilpailijoita, jotka oikeutetusti vaativat niille kuuluvaa asemaa. Etelässä on kuitenkin valtioita - AKT-maat ja Afrikan valtiot - jotka eivät vielä hyödy globalisaatiosta vaan pikemminkin kärsivät sen seurauksista.
Tämän vuoksi on pyrittävä säilyttämään monenvälisyys, uudistettava WTO:ta ja tunnustettava uudet toimijat. Oletettavasti meidän on siis vaadittava sellaisen prosessin käynnistämistä, joissa perustettaisiin jonkinlaisia välittäviä elimiä sihteeristön ja täysistunnon välille. Tällaisissa elimissä uudet toimijat voisivat lopultakin luoda yhteisen perustan maantieteellisesti, poliittisesti, kulttuurisesti, sosiaalisesti ja taloudellisesti samankaltaisia mutta kuitenkin erilaisia alueita edustavien toimijoiden kesken, jotta voidaan saada aikaan korkeatasoinen foorumi asioiden käsittelemiseksi ja ratkaisemiseksi ennen niiden esittämistä täysistunnolle, joka Cancúnissa todella vaikutti varsinaiselta kielten ja kantojen kakofonialta.
Toinen tärkeä näkökohta, jota on korostettu, koskee viestintää - täysin eurooppalaista ongelmaa. Joku mainitsi, että kansalaisjärjestöt pelasivat kahdenlaista, kenties ristiriitaista peliä, kun ne puhuivat välillä hillitysti Brysselissä ja Strasbourgissa ja toisinaan huusivat täyttä kurkkua Cancúnissa. Samaan aikaan Euroopan unionilla ja komissiolla oli vaikeuksia tehdä selväksi, kuinka paljon Eurooppa on tehnyt kuluneiden 22 kuukauden aikana ja kuinka paljon se tekee päivittäin kaikkein heikoimpien hyväksi. Tästä on esimerkkinä, että komissiolla oli Cancúnissa kaksi lehdistöattaseaa, kun taas yksittäisillä kansalaisjärjestöillä oli vähintään 14 attaseaa.
On siis kyse viestintäongelmasta ja kenties jopa kielellisistä sekaannuksista, jotka meidän on selvitettävä, mikäli aiomme tehdä oikeutta Euroopan kansalaisyhteiskunnan huomattavalle vahvuudelle. Kansalaisyhteiskunnan on ensisijaisesti - mutta ei pelkästään - ilmaistava itseään edustuselintensä kautta.
Lopuksi vastaan kysymykseen siitä, onko neuvotteluvaltuuksia syytä muuttaa tai tehdä aiempaa joustavammiksi. Katson, että velvollisuutemme on esittää huomautuksenne Eurooppa-neuvostolle, erityisesti 15. joulukuuta pidettävän tapaamisen valmisteluissa sekä varsinaisen kokouksen aikana. Näin voimme saada paremman kokonaisnäkemyksen tämän epäonnistumisen vaikutuksista myös muihin toimijoihin, niihinkin, jotka kenties tahattomasti ovat iloinneet liian aikaisin tästä epäonnistumisesta. Katson, että asiaa olisi käsiteltävä tulevina kuukausina sen selvittämiseksi, tarvitaanko Singaporen kysymyksissä lisää joustavuutta - kuten jotkut ovat vaatineet. Lisää joustavuutta saatetaan tarvita myös sosiaalisissa ja ympäristöä koskevissa kysymyksissä sekä maatalouspolitiikassa.
Lopuksi. kun aikarajoitukset otetaan huomioon, katson, että panoksenne tässä asiassa on merkittävä, ellei peräti ratkaiseva.
Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää teitä kaikkia osallistumisesta tähän keskusteluun, joka on ollut hyvin merkittävä. Keskityn vastauksessani muutamiin seikkoihin, jotka kaipaavat mielestäni hieman yksityiskohtaisempaa tarkastelua ja selvitystä.
Ensinnäkin täällä on keskusteltu siitä, onko ensisijaisena pidettävä monenvälistä lähestymistapaa vai kahdenvälisiä sopimuksia. Minusta vaihtoehtoja ei ole. Monenvälistä lähestymistapaa parempaa lähestymistapaa ei ole, ja meidän on pidettävä siitä kiinni. Kahdenväliset sopimukset voivat tietysti toisinaan olla hyödyllisiä, mutta ne eivät voi korvata monenvälistä lähestymistapaa. Kenenkään ei myöskään pidä pettää itseään sillä, että ainoastaan monenväliset neuvottelut olisivat vaikeita. Myös monien kahdenvälisten sopimusten aikaansaaminen voi olla vaikeaa, kuten esimerkiksi Mercosur-maiden kanssa tehdyt sopimukset monien muiden ohella. Minusta olisi myös virhe vaihtaa pikaisesti kahdenvälisiin neuvotteluihin uskoen, että ne mahdollistaisivat kaksinkertaisen voiton. Tällä tarkoitan sitä kuvitelmaa, että kahdenvälisistä neuvotteluista palataan kotiin sen kanssa, mitä siellä on voitettu, ja että sen jälkeen oltaisiin hyvässä asemassa, jossa voitaisiin esittää uusia suuria vaatimuksia monenvälisissä neuvotteluissa. Nähdäkseni eurooppalainen näkökanta edellyttää tässä varovaisuutta. Meidän olisi kuitenkin käytävä suoria kahdenvälisiä keskusteluja ja neuvotteluja monien sellaisten yksittäisten valtioiden kanssa, jotka eivät kuulu WTO:hon, jotta ne ymmärtävät kantamme niitä kohtaan monenvälisissä neuvotteluissa.
Toiseksi haluan todeta, että uskon vahvasti, että oli oikein uudistaa yhteistä maatalouspolitiikkaa. Teimme uudistukset itse - ja ilokseni voin vielä muistuttaa, että teimme sen täällä, sillä keskustelu käytiin juuri täällä parlamentissa. Totesimme, että eurooppalainen yhteiskunta vaatii uudistuksia ja että tämän vuoksi ne ovat tarpeen. Emme voi nyt vain sanoa, että pyrimme tavoitteemme mukaisesti edistämään esimerkiksi kestävää Euroopan maataloutta ja maatalouspolitiikkaa ainoastaan, koska tarvitsimme argumentin menestyäksemme kansainvälisissä neuvotteluissa. Sellainen olisi täysin nurinkurista.
Tämä antoi meille luonnollisesti jonkinlaista joustavuutta kansainvälisissä neuvotteluissa, mutta on sanomattakin selvää, että meidän on ensin toteutettava sisäiset uudistuksemme ja perustettava neuvotteluvaltuutemme niihin. Vai uskotteko todella, että parlamentti olisi valmis antamaan komissiolle neuvotteluvaltuudet, jotka ylittäisivät nykyisen yhteisen politiikan? Tämä olisi aivan mahdotonta. Se ei koskaan toimisi, eikä meidän näin ollen pidä elätellä tällaisia kuvitelmia.
Emme kuitenkaan voi hyväksyä pyrkimystä yksinkertaisesti luopua omia uudistuksiamme koskevista tavoitteista siten, että esimerkiksi vähennyssitoumukset eivät perustuisi viimeksi Uruguayn kierroksella sovittuun määrään, joka kyseisenä ajankohtana valittiin lähtökohdaksi, vaan että sen sijaan kaikkia kilpailua vääristäviä nykyisiä tukitoimia käsiteltäisiin kielteisinä. Tämä olisi meidän kannaltamme epäoikeudenmukaista ja tämä meidän on tehtävä selväksi.
Kolmanneksi haluan puhua siitä merkittävästä asemasta, joka kansalaisjärjestöillä on ollut tässä keskustelussa. Meidän ei pidä tehdä sitä virhettä, että toimisimme ikään kuin kansalaisjärjestöt eivät olisi käyttäytyneet asianmukaisesti ja että esimerkiksi leikkaisimme niiden tukea. Minusta tällainen olisi hullua. Meidän on kuitenkin pyrittävä vuoropuheluun kansalaisjärjestöjen kanssa. Meidän on toimittava niiden ja niiden esittämien väitteiden kanssa. Tämä on hyvin tärkeää, jos ajattelemme esimerkiksi, kuinka paljon saman kansalaisjärjestön kanta voi vaihdella riippuen siitä, onko kyseessä kehityspolitiikasta vai ympäristöpolitiikasta vastaava osasto.
Ei voida tehdä niin kuin monet kansalaisjärjestöt ovat tehneet ja sanoa, että Euroopan maatalousalasta on tultava ympäristöä säästävä ja että maatalouden ympäristötoimenpiteisiin tarvitaan määrärahoja. Jälkeenpäin ei nimittäin voi tulla sanomaan, että kaikki maataloustuki on epäsuotavaa! Tämä ei ole johdonmukaista, ja meidän on käytävä järkevämpää keskustelua.
Näin voisimme myös vähentää kehitysmaita kohtaan koettua epäluottamusta, sillä toisinaan ne kokevat, että neuvottelujen monimutkaisuus ja ongelmat ovat tarkoituksellisia, jotta osallistuminen olisi vaikeaa niille, jotka eivät ole olleet mukana neuvotteluissa jo vuosia. Tältä osin esteet on poistettava.
Meidän on ennen kaikkea pyrittävä takaisin tosiseikkoihin. Meidän on otettava OECD:n kaltaisia riippumattomia järjestöjä aiempaa tiiviimmin mukaan, jotta keskustelusta tulisi objektiivisempaa. Maatalouden alalla on sanonta: voit viedä hevosen veden ääreen, mutta et voi pakottaa sitä juomaan. Tarvitaan myös halukkuutta esittää argumentteja ja käydä todellista vuoropuhelua. Tämä on ainoa tapa edistyä.
Mitä tulee rauhanlausekkeeseen, haluan muistuttaa että se raukeaa joka tapauksessa vuoden lopussa. Vaikka tämä ei tarkoitakaan, että koko WTO:n maatalousrakennelma sortuisi, on mahdollista, että tapamme noudattaa Euroopassa Uruguayn kierroksen sitoumuksia joutuu tulilinjalle. Haluan myös esittää varoituksen sanan: eräät valtiot katsovat tämän mahdollisuudeksi käynnistää lukuisia paneelikeskusteluja. Tämä olisi vain toinen tapa horjuttaa varsinaista WTO-prosessia. Meidän on tämän vuoksi harkittava kaikkea tätä huolellisesti.
Lopuksi totean, että meidän on onnistuttava levittämään aiempaa tehokkaammin peruskäsitystämme WTO:n neuvottelujen tarkoituksesta. Neuvotteluja käydään, koska on oltava jokin välimaasto, jota kohti eri osapuolet suunnistavat. Tämä ei merkitse äärimmäisten kantojen hyväksymistä. Jos tätä periaatetta ei oteta asianmukaisesti huomioon neuvotteluja valmisteltaessa, jatkossakin on erittäin suuri vaara epäonnistua. Tämän vuoksi katson, että jos emme halua hyllyttää asioita vaan haluamme tehdä niistä juuri nyt tarpeellisia johtopäätöksiä, meidän on toteutettava perusteellinen analyysi ja keskusteltava asioista ja tehtävä sitten mahdollisimman yksimielinen päätös seuraavasta vaiheesta. Näin toiminta saadaan takaisin radalleen.
Puhemies. -
Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä

Boudjenah (GUE/NGL)
Kehitysmaat järjestäytyvät ja pitävät puoliaan. Ensisijainen Cancúnista saatu opetus liittyy eteläisen "ryhmittymän" kasvavaan valtaan. Köyhät maat ovat saaneet tarpeekseen maailmankaupan jättiläisten, Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin, röyhkeydestä. Vaikka komission jäsen Pascal Lamy tekee kaikkensa uskotellakseen, että kokouksen epäonnistuminen vahingoittaa ennen kaikkea köyhiä valtioita, totuus on kuitenkin se, että WTO:n linnoituksen puuttuessa protektoraatti on sortunut. Meidän on päästävä eroon tästä kyynisestä tavasta maksaa samalla mitalla takaisin siten, että etelältä edellytetään niiden elintärkeiden alojen täydellistä vapauttamista, vaikka ihmiset taistelevat henkiinjäämisestä. Unionin ja sen jäsenvaltioiden on rakennettava uudet suhteet etelään ja lopetettava riisto. Euroopan on kieltäydyttävä pysymästä Yhdysvaltojen ruodussa ja esimerkiksi tukeuduttava globalisaation vastaisen liikkeen toimivaltaan. Unioni on joutunut eristyksiin ja huonoon huutoon pyrkiessään vilpittömästi todelliseen yhteistyöhön ja kehitysyhteistyöpolitiikkaan, ja sen on nyt koottava itsensä. Niin kutsutut köyhät valtiot eivät ole lainkaan köyhiä, mitä tulee vaatimuksiin ja ehdotuksiin. Tunnustamalla köyhätkin valtiot todellisiksi kumppaneiksi Eurooppa löytää paikkansa maailmassa ja auttaa tekemään siitä aiempaa inhimillisemmän.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana neuvoston julkilausuma Euroopan laajuisten verkkojen uudelleentarkastelusta ja kestävästä kehityksestä.

Antonione
Arvoisa puhemies, aluksi minun on ilmoitettava, että kollegani Lunardi, joka on tästä asiasta vastaava ministeri, joutui valitettavasti tärkeiden hallitustehtävien vuoksi jäämään Roomaan eikä voi siksi osallistua tähän keskusteluun. Sen vuoksi minä esitän nyt lyhyen katsauksen eräisiin tätä tärkeää aihetta koskeviin näkökohtiin.
Aluksi toteaisin, että neuvosto vahvistaa sitoutumisensa Göteborgin Eurooppa-neuvoston vahvistamaan kestävän kehityksen strategiaan. Sen mukaisesti tavoitteenamme on turvata kestävän kehityksen periaatteiden mukainen liikenne, puuttua kasvaviin liikennemääriin ja ruuhkiin, meluun ja saastumiseen sekä edistää ympäristöystävällisten liikennemuotojen käyttöä. Tavoitteenamme on myös yhteiskunnalle aiheutuvien kustannusten ja ympäristökustannusten täysimääräinen kansainvälistäminen. Kuten Eurooppa-neuvosto korosti, oleellinen keino saavuttaa tämä tavoite on kehittää Euroopan laajuisia liikenneverkkoja ja antaa siinä yhteydessä tarvittaessa etusija julkiseen liikenteeseen, rautateihin, sisävesiliikenteeseen, lähimerenkulkuun, yhdistettyihin kuljetuksiin ja tehokkaaseen liikennemuotojen yhdistettävyyteen tehtäville infrastruktuuri-investoinneille ja toisin sanoen kannustaa ympäristön kannalta vähemmän haitallisten liikennemuotojen kehittämistä.
Jo Euroopan laajuisten liikenneverkkojen kehittämistä koskevissa nykyisissä suuntaviivoissa vahvistetaan yhdeksi verkon tavoitteeksi taata henkilöiden ja tavaroiden kestävä liikkuvuus ja samalla edistää erityisesti ympäristöä ja kilpailua koskevien yhteisön tavoitteiden saavuttamista. Näin ollen verkon kehittämisen ensisijaiseksi tavoitteeksi on vahvistettu ympäristökysymysten ottaminen huomioon jo hankkeiden suunnittelu- ja kehittämisvaiheessa.
Kesäkuun 27. päivä 1985 annetulla neuvoston direktiivillä 85/337/ETY jäsenvaltiot velvoitetaan yleisesti ottamaan ympäristönsuojelu asianmukaisesti huomioon jo hankkeiden kehitys- ja toteutusvaiheessa arvioimalla hankkeiden ympäristövaikutukset. Lisäksi näiden hankkeiden valmistelemiseksi laadittujen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutukset on arvioitava. Erityisesti tämä koskee yhteisön rahoittamia, tiettyjen suunnitelmien ja ohjelmien ympäristövaikutuksen arvioinnista 27. kesäkuuta 2001 annetun direktiivin 2001/42/EY mukaisesti toteutettuja hankkeita. 
Todella vapaa tavaroiden ja matkustajien liikkuvuus edellyttää täysin yhtenäistä liikenneverkkoa, joka yhdistää saaret ja syrjäiset tai eristyksissä olevat alueet keskusalueisiin. Nykyaikaisen, yhteenliitetyn ja yhteentoimivan liikenneverkon tehokkaamman käytön varmistaminen lisää kauppaa ja koko Euroopan unionin talouden kilpailukykyä. Niin kauan kuin tarpeellista infrastruktuuria ei ole rakennettu ja verkon hallintaa koskevaa asianmukaista lainsäädäntökehystä ei ole saatu aikaan, sisämarkkinoita ja alueellista yhteenkuuluvuutta koskevat suunnitelmat ovat epätäydellisiä. 
Euroopan laajuisia verkkoja koskevalle politiikalle omistetun jakson sisällyttäminen Maastrichtin sopimukseen antoi Euroopan yhteisölle valtuudet ja välineet, joita se tarvitsi näiden verkkojen kehittämiseen. Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 154 artiklan mukaan yhteisö myötävaikuttaa Euroopan laajuisten verkkojen perustamiseen ja kehittämiseen liikenteen, teletoiminnan ja energian infrastruktuurien aloilla. Tämä edistää sekä sisämarkkinoiden kehittämistä että taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta, joskin niiden toteuttamiseksi meidän on ennen muuta kehitettävä kansallisten verkkojen yhteenliitettävyyttä ja yhteentoimivuutta. Viime vuosikymmenen aikana olemme joutuneet kokemaan sekä kaupunkialueiden liikenneruuhkien häiritsevän kasvun että uutena ilmiönä Euroopan laajuisten verkkojen valtaväylien ruuhkaantumisen.
Komission mukaan pelkästään maatieliikenteen ruuhkautumisesta aiheutuvat ulkoiset kustannukset ovat 0,5 prosenttia Euroopan unionin bruttokansantuotteesta. Tämä luku on sitäkin hälyttävämpi, kun otetaan huomioon, että tulevaisuudessa liikkumisen tarve kasvaa edelleen huomattavasti. Jos me emme toteuta vuoteen 2010 mennessä toimia, joilla järkiperäistämme kunkin liikennemuodon käyttöä ja maksimoimme liikennemuotojen edut, pelkästään raskas tieliikenne saattaa 15 jäsenen unionissa lisääntyä 50 prosenttia vuoteen 1998 verrattuna. Tämä suuntaus on vahingollinen sekä jäsenvaltioille että yhteisön jäsenyyttä hakeville maille, sillä on todettu, että vuosien 1990 ja 1998 välisenä aikana rautatieliikenteen markkinaosuus laski asteittain samalla, kun maantieliikenne lisääntyi lähes 20 prosenttia.
Kesäkuussa 2001 kokoontunut Göteborgin Eurooppa-neuvosto vaati uuden kestävän kehityksen ajatuksen mukaisesti asettamaan tulevaisuudessa etusijalle rautatie-, meri- ja sisävesiliikenteen. Toukokuussa 2004 kymmenen valtion on tarkoitus liittyä Euroopan unioniin. Romanian ja Bulgarian on määrä liittyä unioniin vuonna 2007. Näin ollen EU:n ulkopuolisten maiden liikennekäytäviin tarvitaan uutta infrastruktuuria, jotta ne voidaan liittää tehokkaasti nykyisten 15 jäsenvaltion muodostamaan Euroopan laajuiseen verkkoon. Lisäksi näiden maiden keskinäisiä yhteyksiä on tarpeen parantaa. Sen vuoksi on tarpeen rakentaa uusi infrastruktuuriverkosto, joka yhdistää idän länteen ja pohjoisen etelään.
On myös syytä muistaa, että liikenneministerien joulukuussa 2002 hyväksymissä neuvoston päätelmissä, joissa tarkastellaan toisen kerran ympäristövaatimusten ja kestävän kehityksen sisällyttämistä liikennepolitiikkaan koskevaa neuvoston strategiaa, korostettiin tärkeyttä arvioida uusia poliittisia ehdotuksia siitä näkökulmasta, miten ne vaikuttavat ympäristöön ja miten yhteisö voi vähentää liikenteen ympäristöhaittoja. Kannatan tätä näkökulmaa ja haluaisin korostaa, että samassa viime vuoden joulukuussa pitämässään kokouksessa neuvosto hyväksyi Marco Polo -ohjelman, josta on tarkoitus rahoittaa tavaraliikennejärjestelmän parannuksia siltä osin kuin ne edistävät ympäristönsuojelua. Ohjelmasta rahoitetaan aloitteita, jotka koskevat tavaraliikenteen siirtämistä maanteiltä muihin liikennemuotoihin, kuten rautateille, sisävesiliikenteeseen ja lyhyen matkan merikuljetuksiin.
Tavoite edistää kestävää kehitystä pyrkimällä palauttamaan tasapaino ympäristön huomioon ottavien kuljetusmuotojen kesken on sen vuoksi keskeinen arviointiperuste neuvostolle, kun se tulevien kuukausien aikana tutkii komission ehdotusta Euroopan laajuisia verkkoja koskevien suuntaviivojen uudistamisesta ja siihen sisältyviä ensisijaisia hankkeita.
Tästä näkökulmasta tarkastellen neuvosto uskoo, että aikaisemman komission jäsenen Van Miertin johtaman korkean tason työryhmän päätelmissä noudatetaan strategista lähestymistapaa, jolle on ominaista kestävä, tasapainoinen ympäristönsuojelun asianmukaisesti huomioon ottava kehitys ja pyrkimys vahvistaa Euroopan yhtenäisyyttä henkilöiden ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden avulla ja jossa kiinnitetään asianmukaisesti huomiota tarpeeseen vähentää luonnonmuodostumista aiheutuvia esteitä ja säilyttää tasapaino idästä länteen ja pohjoisesta etelään kulkevien reittien välillä. Neuvosto katsoo, että infrastruktuuri-investoinnit yhdistettynä sopiviin julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyöaloitteisiin voisivat olla erittäin tehokas keino lisätä talouskasvua. Tästä näkökulmasta katsoen tyypillinen tilanne on maissa, joissa vuorisolat ovat pysyvänä ongelmana ja joiden tuotantojärjestelmille koituu sen vuoksi huomattavaa taloudellista haittaa. Tämän vuoksi meidän on edelleen vaadittava komissiota ratkaisemaan nämä asiat. Neuvosto kehottaa komissiota näin ollen tekemään viipymättä ehdotuksen Euroopan laajuisten verkkojen tarkistamisesta, jotta asiasta voidaan käydä laajaa poliittista vuoropuhelua ja hyväksyä yhteinen kanta.

Hatzidakis (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kun keskustelemme tästä aiheesta, kuka tahansa voi todeta, ettei meillä ole kovin monia erimielisyyden aiheita niin kauan kuin pysymme teoreettisella tasolla. Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että on välttämätöntä luoda tehokkaat Euroopan laajuiset verkot, jotka yhdistävät Itä- ja Länsi-Euroopan sekä Pohjois- ja Etelä-Euroopan. Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että liikenneruuhkien aiheuttamaan tilanteeseen on puututtava, että ympäristöystävälliset kuljetusmuodot on asetettava etusijalle ja että rautatieliikenteen merkitystä on korostettava entistä enemmän. Ongelmia syntyy, kun ryhtyessämme käsittelemään erityiskysymyksiä. Kuten olemme nähneet, niitä koskevien päätösten tekeminen on vaikeaa. Arvoisa ministeri, olemme esimerkiksi puhuneet hyvin monen vuoden ajan rautateistä, mutta neuvosto ei ole mielestäni - ainakaan kokonaisuutena - kunnostautunut pyrkimyksessään vapauttaa rautatieliikennettä. On ilmeistä, että ilman vapauttamista ja ilman yhteentoimivaa liikenneverkkoa rautatieliikenne, joka on kaikkein ympäristöystävällisin liikennemuoto, ei voi koskaan saavuttaa tarvittavaa asemaa.
Sama koskee ensisijaisia hankkeita. Asia oli esillä Essenin Eurooppa-neuvostossa. Tiedätte, että siellä hyväksyttiin neljätoista Euroopan laajuiseen verkkoon kuuluvaa ensisijaista hanketta. Muutamaa vuotta myöhemmin voitiin todeta, että puolet hankkeista oli edelleen lähtöpisteessä. Useissa tapauksissa voidaan siis todeta, että nämä ovat vain paperilla olevia suunnitelmia. Tämä on sitäkin merkittävämpää, kun otetaan huomioon, että jotkut näistä hankkeista koskevat aihetta, josta me nyt puhumme, nimittäin ympäristön huomioon ottamista, ja tarvetta puuttua liikenneruuhkiin maanosamme tietyillä herkillä alueilla.
Näin ollen tarvitaan kiireesti julistusten ja kaikkien näiden paperilla olevien suunnitelmien muuttamista edes jossain määrin todellisuudeksi. Tässä yhteydessä meidän on tarkasteltava rahoituskysymystä. Euroopan komissio tulee epäilemättä mukaan muutaman päivän kuluessa ja kertoo ehdottavansa uutta suunnitelmaa Euroopan laajuisia verkkoja koskevien suuntaviivojen uudistamiseksi. Yhdessä me sitten hyväksymme joukon ensisijaisia hankkeita. On kuitenkin varmaa, että jollei näitä hankkeita rahoiteta tehokkaasti, asiat muuttuvat lyhyessä ajassa paljon huonommiksi liikennemäärien kasvaessa ja koko Euroopan liikenneverkko ylikuormittuu entisestään. Tällä tavoin myös kehityksen edellytykset murenevat. Sen vuoksi meidän on selvitettävä, miten jäsenvaltiot voivat kantaa vastuunsa, miten Euroopan unionin talousarviosta Euroopan liikenneverkoille myönnettävää rahoitusta voidaan lisätä ja miten Euroopan investointipankki voi edistää tätä asiaa.
Toivon, että puheenjohtajavaltio Italia, joka tuntuu olevan erityisen herkkä ottamaan kantaa nimenomaan tähän asiaan, onnistuu etenemään tehokkaasti tähän suuntaan. Arvoisa ministeri, voin nimittäin vakuuttaa teille, että täällä parlamentissa on käyty tällaisia keskusteluja muissa yhteyksissä, mutta tulokset eivät ole olleet kovin vaikuttavia. Luotan, että te ohjaatte Euroopan unionin kehitystä toiseen suuntaan.

Piecyk (PSE)
. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meidän ei tietenkään tarvitse keksiä Euroopan laajuisia verkkoja uudestaan, sillä ne ovat jo olemassa. Tosin ne ovat kyllä hieman polkeneet paikallaan, kun otetaan huomioon, kuka niiden puolesta on tehnyt työtä jo pitemmän aikaa. Euroopan laajuiset verkot ovat olleet vuoden 1996 jälkeen vuoroin sekä myötä- että vastatuulessa. Alkuaikoina ja vielä Essenin Eurooppa-neuvoston aikoihinkin niitä pidettiin Euroopan unionin ja sen kehittämisen ihmelääkkeenä, kunnes sitten huomattiin, että niihin liitetyt odotukset olivat monin tavoin epärealistisia. Mielestäni Euroopan laajuiset verkot ovat tärkeä väline niin Euroopan unionin, taloudellisen yhteenkuuluvuuden, sisämarkkinoiden kuin nykyaikaisen liikennepolitiikankin kannalta. Tämä tehtiin jälleen kerran selväksi jokin aika sitten julkistetussa komission valkoisessa kirjassa. Me eurooppalaiset tarvitsemme teknisesti nykyaikaista liikennepolitiikkaa - jonka mahdollisena mallina mainittiinkin jo Galileo-hanke - ja kestävää liikennepolitiikkaa, jossa etusijalle on asetettava rautatie- ja vesiliikenne. Olisimme jo päässeet asiassa jonkin verran eteenpäin, jos neuvosto olisi parlamentin tavoin hyväksynyt komission ehdotukset. Parlamentti ehdotti vuonna 2002 Euroopan laajuisten verkkojen pienimuotoista tarkistamista, johon neuvosto ei ole toistaiseksi vastannut. Tämän vuoksi Van Miertin työryhmä joutui tekemään työn neuvoston puolesta.
Hyvä on, meidän ei tarvitse keksiä pyörää uudestaan. Van Miertin työryhmä, johon kuuluu korkean tason edustaja jokaisesta jäsenvaltiosta, on tehnyt työnsä. Ryhmän laatimissa selvityksissä todetaan, että jäsenvaltiot kannattavat ryhmän esittämiä ajatuksia ja ehdotuksia. Siksi nyt on komission asia tehdä ehdotus ja sisällyttää siihen Van Miertin ryhmän ehdottamat asiat. Ehdotus menee sitten parlamentin ja neuvoston käsiteltäväksi, ja jos neuvostolla on hyvää tahtoa, Van Miertin suunnittelemat hankkeet ja rahoitusvälineet saadaan toteutetuiksi suhteellisen nopeasti. En oikein ymmärrä, miksi me oikeastaan taas kerran käymme tätä keskustelua. Ehdotukset ja suunnitelmat ovat valmiina, ne on vain pantava täytäntöön ja toimittava. Tähän aiheeseen ei näin ollen ole tarpeen tuhlata enempää puheaikaa. Komissiolta tekee siis ehdotuksen, jonka se antaa parlamentin käsiteltäväksi. Sen jälkeen neuvoston ei pitäisi viivytellä, vaan sen olisi pantava ehdotus hyvin nopeasti täytäntöön. Näin Euroopan laajuisten verkkojen tarkistus saadaan nopeasti hoidetuksi.
Sbarbati (ELDR).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vuodelta 1996 peräisin olevien Euroopan laajuisten verkkojen suuntaviivojen uudelleentarkastelu on selvästi tarpeellista, jotta yhä monimutkaisemmiksi käyvät infrastruktuuriongelmat voidaan ratkaista ja valmistautua laajentumiseen.
Van Miertin työryhmän työ on ollut epäilemättä perusteellista. En kuitenkaan täysin yhdy sen strategiseen lähestymistapaan, jossa huomio kiinnitetään yksipuolisesti Pohjois-Eurooppaan etelän ja Välimeren alueen kustannuksella. Nämä jälkimmäiset alueet paitsi avaavat valtaisia mahdollisuuksia myös asettavat suuria haasteita Euroopalle, kun otetaan huomioon niiden kansojen ja maiden, joiden kanssa meidän on määrä aloittaa uusi tärkeä vuoropuhelu, taloudellisen, kulttuurisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kannalta.
Siksi en ymmärrä, että jos kerran Italia on Välimeren alueen tärkein silta niin pohjoisen ja etelän kuin idän ja lännen välillä, miksi sitten ensisijaisten hankkeiden luettelosta on poistettu sekä Adrianmeren käytävä että Välimeren käytävä, jotka oli suunniteltu täyttämään intermodaalisuuden ja yhteentoimivuuden vaatimukset. Jäljelle on jätetty ainoastaan Messinan salmen ylittävä silta, joka on erityistapaus.
Kehotamme näin ollen komissiota varmistamaan, että nämä käytävät palautetaan vuoden 2020 ensisijaisiin hankkeisiin, ja parantamaan julkisen ja yksityisen sektorin suhteita sekä valvontaa.

Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston edustajaa Antonionea siitä, että hän osallistuu tänään tähän istuntoon. Pyytäessämme tätä keskustelua halusimme kuitenkin keskustella ministeri Lunardin ja komission jäsenen de Palacion kanssa. Joudumme kuitenkin toteamaan, ettei kumpikaan heistä ole läsnä täällä parlamentissa tänään, emmekä usko, että kyse on sattumasta - pikemminkin selkeästä poliittisesta viestistä.
Puheenjohtajavaltion puheenvuorossa keskityttiin lähinnä sisämarkkinoiden toimintaan eikä niinkään kestävää kehitystä koskevien tavoitteiden saavuttamiseen. Sama koskee parlamentin jäsenten puheenvuoroja. Kaikki ovat puhuneet liikenteestä, eikä kukaan ole maininnut kestävää kehitystä. Sanotaan, että Euroopan laajuisten verkkojen uudelleentarkastelun avulla voidaan muodostaa verkko, joka on tehokas sekä laatunäkökohtien että kestävän kehityksen kannalta. Näin ei kuitenkaan välttämättä tapahdu, sillä se vaatii erityisiä poliittisia valintoja. Ympäristönsuojelua koskevien näkökohtien sisällyttämistä nykyiseen Euroopan laajuisia verkkoja koskevaan keskusteluun ei ole mainittu lainkaan, eikä ole ollut nähtävissä merkkiäkään aikomuksesta toteuttaa ympäristönäkökohtien ennakkoarviointia. 
Kerron käytännön esimerkin. Olemme parhaillaan tilanteessa, jossa vaarana on, että komissio tuo lokakuun ensimmäisellä istuntojaksolla hyväksyttäväksi asiakirjan, joka tunnetaan Van Miertin luettelona ja jossa esitetään seuraavat kaksikymmentä vuotta kattava suunnitelma Euroopan laajuisia verkkoja koskevista ensisijaisista hankkeista. Kuten Van Miertin työryhmä on myöntänyt, sen olisi pitänyt toteuttaa arviointi hankkeiden vaikutuksesta ympäristöön, biologiseen monimuotoisuuteen, liikennemääriin, kuljetuksiin ja ilmastoon. Se ei ole kuitenkaan toiminut näin. Kuka tästä on vastuussa ellei komissio? Jos komissio todellakin aikoo tehdä päätöksensä 1. lokakuuta mennessä, sillä ei ole aikaa toimia näin. Sillä on aikaa ainoastaan vahvistaa Van Miertin luettelo, joka perustuu käytännössä eri hallitusten toiveilla käydyn vaihtokaupan tuloksiin. 
Olemme sitä mieltä, että ennen kuin Van Miertin ryhmän esittämä luettelo hyväksytään, Essenissä ehdotetuista Euroopan laajuisista verkoista on tehtävä kustannus-hyötyanalyysi. On edistettävä eurooppalaista liikennesuunnitelmaa, jossa painopiste on nykyisten liikennereittien kunnostamisella, alueellisten verkkojen vahvistamisella ja pyrkimyksillä vähentää kaupunkiliikenteen ruuhkia. Paikallisia elimiä ja viranomaisia on kuultava Århusin yleissopimuksen hengen mukaisesti, ja tärkeimpien infrastruktuurihankkeiden takana olevien taloudellisten tukijoiden intressit on tuotava esiin. 
Olisi tarpeen sanoa vielä monia asioita, mutta toivon, että meillä on muita tilaisuuksia siihen.

Turchi (UEN).
Arvoisa puhemies, Euroopan laajuisia verkkoja käsittelevänä esittelijänä haluan aluksi kiittää neuvoston edustajaa Antonionea hänen läsnäolostaan täällä tänään. Haluan kiittää myös komission jäsentä De Palaciota hänen yleisestä panoksestaan tähän kuuluisaan hankkeeseen.
Haluaisin sanoa niiden muutaman minuutin aikana, jotka minulla on käytettävissäni, että voi tehdä kaksi päätelmää Euroopan laajuisista verkoista hankkimani kokemuksen perusteella. Yhtäältä voimme sanoa, että kyseessä on ehkä eräänlainen haaverakennelma, asia, josta päätettiin vuosia sitten mutta jota sitten loppujen lopuksi ei kuitenkaan toteutettu - ehkä resurssien puutteen mutta myös tahdon puutteen vuoksi. Jäsenvaltioissa on aloitettu useita keskusteluja erilaisista resursseista, asiaan liittyvästä lainsäädännöstä sekä siitä, tulisiko Euroopan laajuisten verkkojen hankkeen painopisteen olla rautatieliikenteessä vai ensisijaisissa tavoitteissa. Loppujen lopuksi kaikista alkuperäisistä hankkeista - kuuluisat neljätoista hanketta - yksitoista on kuitenkin vielä kesken. Toisaalta yritämme nyt, osittain Van Miertin korkean tason työryhmän ansiosta - haluan esittää tässä yhteydessä tunnustukseni myös komissiolle sen toimista asian hyväksi - tarkastella uudelleen Euroopan laajuisia verkkoja ja erityisesti käytössä olevia resursseja.
Uskon, että jokainen yksittäinen jäsenvaltio pitää tätä hanketta tärkeänä talouskasvun ja työpaikkojen luomisen kannalta. Hanke on tärkeä myös pyrittäessä luomaan toimiva liikenne verkko viidentoista valtion ja lähitulevaisuudessa 25 valtion alueelle. Näin ollen on tärkeää, että sitä varten myönnetään lisää varoja. Meidän on siksi on pyrittävä siihen, että hankkeen rahoituksesta noin 30-40 prosenttia on sellaista, jota ei tarvitse maksaa takaisin. Tavoitteenamme ei pidä olla ainoastaan 600 miljoonan vuotuiset määrärahat seuraavan kymmenen vuoden aikana vaan 6-8 miljardin euron suuruiset vuotuiset määrärahat. Me kaikki toivomme tämän olevan mahdollista, ja uskon, että onnistummekin siinä kuusi kuukautta kestävällä Italian puheenjohtajakaudella.

Mennitti (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää neuvoston edustajaa Antonionea siitä, että hän on ollut tähän saakka läsnä.
Minun on todettava, ettei tämä keskustelu tuo tietoomme mitään uutta, sillä vaikka on totta, ettei kestävä kehitys ole yleisesti ottaen ongelmaton asia, on tosiasia, että olemme parhaillaan osittaisen mutta merkittävän laajentumisen kynnyksellä. Euroopan unionissa on tulevaisuudessa 25 maata. Meidän on valmistauduttava siihen ja muodostettava läheisemmät suhteet jäsenvaltioiden välille. Läheisemmät suhteet merkitsevät liikenteen ja kulttuurivaihdon sekä taloudellisen ja kaupallisen kanssakäymisen lisääntymistä, sillä niiden yhteydessä siirretään myös tietoa ja hyvinvointia. Tämä puolestaan mahdollistaa sen, että Eurooppa voi avata ovensa seuraaville laajentumisille, joiden perimmäinen tavoite on maanosamme täydellinen yhtenäisyys.
Tämän jälkeen minun on todettava, että tämän illan keskustelu perustuu pääasiassa Van Miertin työryhmän työhön ja erityisesti ensisijaisiin hankkeisiin, joista on päätetty sellaisten arviointiperusteiden mukaisesti, joita on mielestäni syytä analysoida perinpohjin. En voi luetella kaikkia niitä, joten tyydyn mainitsemaan kymmenen tärkeintä suunnitteilla olevaa Euroopan laajuista liikennekäytävää sekä sen seikan, että kaikki nämä infrastruktuurihankkeet on keskeisiltä osin vahvistettu ennen kaikkea nykyistä eikä tulevaa Euroopan unionia silmällä pitäen. Näin ollen jo jäseninä olevat maat ovat harjoittaneet asiassa paljon painostusta, kun taas niillä mailla, jotka ovat nyt kolkuttamassa Euroopan unionin ovella, ei ole ollut neuvotteluvaltuuksia. Tästä seuraa, ettei meidän tässä tilanteessa tarvitse ottaa niiden tarpeita huomioon. 
Haluaisin erityisesti mainita esimerkkinä käytävän numero 8, joka on toinen Italiaa koskevasta kahdesta käytävästä. Ensisijaisten hankkeiden luettelossa sille on annettu lähes alin kiireellisyysaste. Sitä vastoin on tarkoitus rakentaa silta, joka luo yhteyden Balkanille, jonka väestön keskuudessa kehitys jatkuu voimakkaana viime sodan vaikutuksista huolimatta ja joka on malliesimerkki siitä, kuinka tullaan kehityksen johtajiksi ja kuinka Etelä-Italian Mezzogiorno-alueen - jossa on 20 miljoonaa asukasta - kaltaiset yhteisöt voivat Balkanin ja itäisten valtioiden kanssa muodostamien suhteittensa ansiosta olla keskeisiä toimijoita Euroopassa.
Arvoisa puhemies, odottaessamme uutisia, joita emme ole vielä saaneet, pyydämme teitä toimittamaan huomautukseni eteenpäin ainakin suosituksina ja ottamaan ne huomioon.

Goebbels (PSE).
Arvoisa puhemies, Euroopan laajuiset verkot ovat Euroopan unionin kannalta hieman kuin Loch Nessin hirviö. Meillä on oikeus keskustella Euroopan laajuisista verkoista aina silloin, kun Euroopan taloudella menee huonosti. Kuitenkin komissio ja ennen kaikkea neuvosto käyttäytyvät kuin oopperan kuoro. Ne laulavat "eespäin, eespäin", mutta hyppelehtivät paikoillaan. Euroopan laajuisista verkoista laaditaan selvitys toisensa jälkeen, mutta hankkeet etenevät hautajaissaattueen vauhtia. 
Tosiasia on, että jokainen talous elää infrastruktuuriensa varassa. Kauppa ja sisämarkkinat tarvitsevat rajat ylittäviä verkkoja. Euroopassa tarvitaan erittäin kipeästi rautateihin, yhdistettyyn maantie- ja rautatieliikenteeseen, moottoriteihin, vesiteihin, satamiin ja lentokenttiin kohdistuvia investointeja. Meiltä puuttuvat yhteenliitetyt kaasu- ja sähköverkot. Infrastruktuuria koskevat päätökset ovat usein ristiriidassa ympäristönäkökohtien kanssa. Politiikka ei enää ole ratkaisevaa, sillä ratkaisut tehdään hallinnollisissa tuomioistuimissa. Kestävä kehitystä ei kuitenkaan ole mahdollista ilman taloudellista ja yhteiskunnallista kehitystä. Tämä on täysin kiistaton asia. Myöskään liikenneinfrastruktuurien puute ja jatkuvat liikenneruuhkat eivät edistä kestävää kehitystä. Kuinka voimme panna täytäntöön Lissabonin strategian, ellemme investoi johdonmukaisesti infrastruktuuriin? Kuten äsken totesin, näillä investoinneilla edistetään myös kestävän kehityksen mukaista liikkumista.
Arvoisa puhemies, Euroopan on hankittava käyttöönsä tavoitteitaan vastaavat resurssit. Pelkkä Euroopan investointipankin rahoitus ei riitä, sillä sen varat ole rajattomat. Miksi emme toteuttaisi Jacques Delorsin ajatusta ja rahoittaisi Euroopan laajuisia verkkoja yhteisön lainalla? Investointeja varten hankittavalla lainalla Kaikkien todellisten eurooppalaisten yhteisenä tavoitteena olisi oltava edellytysten luominen tulevalle kestävälle kasvulle investointeihin hankittavien lainojen avulla. 
Eurooppa on tukehtumassa ristiriitaisuuksiinsa. Julistamme tahtoamme tulla maailman kilpailukykyisimmäksi taloudeksi, mutta rajoittunut ajattelutapamme jumiuttaa todellisen politiikan. Tarvitsemme vakautta, mutta ilman kasvua ei voida saavuttaa sen enempää vakautta kuin täystyöllisyyttäkään. Yhdysvalloissa ollaan paljon käytännöllisempiä. Pelkästään Yhdysvaltain liittovaltion talousarvion tämän vuoden alijäämä on suurempi kuin viisi Euroopan unionin vuotuista talousarviota. Amerikkalaiset investoidessa kolme prosenttia bruttokansantuotteestaan infrastruktuuriin EU:ssa vastaava luku on vaatimattomasti noin yksi prosentti. Käynnissä oleviin tai suunniteltuihin hankkeisiin tarvitaan rahoitusta 400 miljardia euroa. Van Miertin ryhmä arvioi rahoitustarpeen olevan 600 miljardia euroa. Tähän mennessä yhteisön rahoitus on ollut suunnilleen 15 miljardia euroa. Näin ollen on selvää, että julkistettujen tavoitteiden ja konkreettisten toimien välillä on suunnaton kuilu.

Ferrández Lezaun (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, on valitettavaa, ettei komission jäsen ole läsnä, koska olisin halunnut kiittää häntä siitä, että hän on suhtautunut myötämielisesti Pyreneiden kautta kulkevan, rautateiden kapasiteetin kannalta merkittävän keskusakselin rakentamiseen. Myös se edistäisi kestävää kehitystä.
Valitettavaa on myös komission edustuksen puuttuminen, koska mielestämme olisi tärkeää, että komissio vastaisi viipymättä uusia Euroopan laajuisia verkkoja koskevaan komission jäsenen ehdotukseen.
Lopuksi toteaisin, että tunnen velvollisuudekseni tehdä oikaisun tänä aamuna parlamentissa tehtyyn huomautukseen. Jäsen Mayol i Raynal ehdotti Fragasta Mahoniin ulottuvan Katalonian valtion muodostamista. Ilmoitan vastustavani ehdottomasti Fragan sisällyttämistä sellaiseen valtioon. Fraga on kuulunut keskiajalta lähtien Aragoniaan. Näin ollen se ei kuulu Kataloniaan eikä se ole koskaan sinne kuulunutkaan. Haluan, että tämä merkitään pöytäkirjaan.
Swoboda (PSE)
. (DE) Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään Euroopan laajuisista verkoista, mutta komissio ja neuvosto eivät valitettavasti ole täällä läsnä. Kun tarkastelemme asiaa lähemmin, voimme todeta, että laskelmien mukaan Euroopan unioni menettää vuosittain noin puoli prosenttia talouskasvustaan muun muassa siksi, ettei infrastruktuuri ole riittävän kehittynyt eikä se toimi tehokkaasti. Jos lisäksi painopiste suunnattaisiin selkeämmin yhdistettyihin kuljetuksiin, toisin sanoen yhdistettyyn maantie-, rautatie- ja vesiliikenteeseen, voisimme - ainakin joillakin alueilla - parantaa ilmanlaatua 25-50 prosenttia.
Euroopan unioni on asettanut itselleen kaksi tärkeää tavoitetta: Ensimmäinen tavoite asetettiin Lissabonissa ja se koski maanosamme kilpailukykyä. Toinen tavoite asetettiin Göteborgissa ja se koski maanosamme kestävää taloudellista kehitystä. Jälkimmäisen tavoitteen toteutus on ollut epätyydyttävää. Näiden tavoitteiden perusteella on lähinnä outoa, että liikennepolitiikassa esiintyy jo nyt paljon ristiriitaisuuksia, jotka ilmenevät hyvin erityyppisinä investointeina ja suuntauksina ja sinä tosiasiana, ettei maantieliikenne vieläkään - vaikka toivommekin tämän asian muuttuvan pian - vastaa ainakaan täysimääräisesti kustannuksistaan, kun otetaan huomioon tiemaksuja koskeva direktiivi.
Toivon, että komissio tutkii pian Van Miertin johtaman komitean ehdotukset ja tekee parlamentille käytännön ehdotuksen siitä, miten Euroopan laajuisia verkkoja on kehitettävä tulevaisuudessa. Ensiksi on välttämätöntä laatia luettelo toiminnan painopisteistä. Toiseksi on luonnollisesti määriteltävä rahoituslähteet - tähänhän sekä jäsen Goebbels että muut puhujat jo viittasivatkin.
Luottorahoitus yksistään ei riitä. Myöskään yksityisen pääoman hankkiminen mukaan ei riitä. Sitä paitsi se on erittäin vaikeaa. Olemme voineet jo useissa hankkeissa todeta - komission jäsen Kinnock on jo tehnyt tätä koskevia ehdotuksia ja asettanut oman asiantuntijaryhmän - että käytännössä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuus toimii kunnolla vain harvoissa tällaisissa hankkeissa, ellei samanaikaisesti pyritä lisäämään myös julkisia investointeja. Mielestäni olisi harkittava todella, olisiko mahdollista sallia erityispoikkeukset Maastrichtin sopimuksen mukaisesta alijäämän laskemisesta sellaisissa tarkoin määritellyissä rajat ylittävissä hankkeissa, joilla on ensisijainen merkitys Euroopan yhteenkuuluvuuden kannalta. Puheenjohtajavaltion asiaa koskevat ehdotukset ovat hyvin ongelmallisia, koska ne on laadittu liian yleisiksi. Olen sitä mieltä, että niiden sanamuotoa on täsmennettävä. Komission ja neuvoston on nyt vihdoin tehtävä päätöksiä ja ehdotettava aidosti realistista rahoitussuunnitelmaa.

Puhemies. -
Totean vain, että parlamentti oli tässä tapauksessa pyytänyt ainoastaan neuvoston julkilausumaa, mikä käy ilmi myös esityslistasta. Komission ei sen vuoksi odotettu olevan läsnä.

Lisi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on totta, että meidän piti keskustella asiasta neuvoston kanssa, mutta kuten hyvin tiedämme, olemme edellisten töittemme pitkittymisen vuoksi osaksi syyllisiä asiaan. On todella sääli - olen samaa mieltä niiden jäsenten kanssa, jotka jo mainitsivat tämän - että tätä tilaisuutta ei voida käyttää täysin hyväksi. Keskustelu ei ole kovin mielekästä, jos komissio ja neuvosto eivät ole läsnä, mutta hyödyntäkäämme tämä aika kuitenkin keskinäiseen keskusteluumme. Joka tapauksessa meitä on täällä istuntosalissa enää kovin vähän.
Ennen kuin jatkan, haluaisin sanoa jäsen Frassonille, että minäkin olen huolissani kestävästä kehityksestä. Sen olisi oltava hankkeen perusta ja sen pitäisi toisin sanoen olla yksi niistä kriteereistä, joiden perusteella päätämme, mitä haluamme tehdä. Olen kuitenkin paljon enemmän huolissani nykytilanteesta, jolle on ominaista kestävän kehityksen vastaisuus. 
Kuten PSE-ryhmän jäsen Goebbels sanoi - arvoisa puhemies, en tiedä, kuulitteko, mitä hän sanoi - todellisuudessa kansalaisemme maksavat jo nyt suunnattoman korkean hinnan elämänlaadun ja ympäristön laadun heiketessä, mikä johtuu nimenomaan maanosamme tilanteesta, jota kuvaavat huonosti toimivat yhteydet, liikenneruuhkat ja liikenteen ylikuormittuminen sekä se, että liikenteen on mahdotonta sujua tasaisesti.
Tämän perusteella myös minä olen sitä mieltä, että parlamentin olisi tässä vaiheessa olisi selvitettävä totuus, ellemme halua, että myös Van Miertin selvitys on jälleen pelkkä haavekuva tai joukko hankkeita, joita tuskin voidaan pitää ensisijaisina, sillä jos alamme pitää 10:tä, 20:tä tai 25:tä sellaista hanketta ensisijaisina, joiden kustannusten tiedämme olevan suunnattoman suuret, on todennäköistä, ettei yhtäkään listallamme olevaa hanketta käsitellä ensisijaisena hankkeena.
Olen varma, että parlamentti pystyy selvittämään "totuuden". Parlamentin on tässä yhteydessä saatava ensinnäkin eri tahot kantamaan vastuunsa. Lisäksi meidän on pohdittava, haluammeko toteuttaa eurooppalaista liikennepolitiikkaa ja laaja-alaista infrastruktuuripolitiikkaa, minkä hinnan olemme valmiit maksamaan tästä politiikasta ja erityisesti, mitä valintoja olemme valmiit tekemään. Muussa tapauksessa käymme jatkuvasti käytännöllisesti katsoen hyödyttömiä keskusteluja, jollainen tämäkin on, ja ennen kaikkea kasvatamme entisestään kansalaistemme ja myös joidenkin poliittisten johtajiemme odotuksia, jolloin olisi - ja onkin - vahingollisempaa pettää nämä odotukset kuin epäonnistua jonkin hankkeen toteuttamisessa.
Katson sen vuoksi, että sillä välin kun odotamme komission ja ennen muuta neuvoston selvitystä siitä, mitkä ovat todelliset mahdollisuudet toteuttaa ne aikomukset, jotka puheenjohtajavaltio Italia ilmaisi hyvin selvästi puheenjohtajakautensa alussa, voimme aloittaa toimet, joilla vastataan tähän haasteeseen. Jos aiomme vastata haasteeseen, niin tehkäämme se, mutta tehkäämme se kunnolla ja istukaamme neuvottelupöydän ääreen selvittämään, mitä todellisuudessa on mahdollista saavuttaa.

Fava (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, toivon, että ministeri Lundardilla olisi aikaa silmäillä tämän istunnon pöytäkirjaa, sillä hän löytäisi siitä muutamia hyödyllisiä suosituksia neuvoston puheenjohtajan työtään varten. Tärkein niistä koskee vaaraa siitä - jäsen Frassoni viittasi jo tähän ja sitä minäkin pelkään - että Van Miertin työryhmän laatima 18 hankkeen luettelo hyväksytään 1. lokakuuta kovalla kiireellä niin, että asiaa pidetään ikään kuin jo vahvistettuna. On selvää, että jos tämä luettelo hyväksytään ilman näiden 18 hankkeen ympäristövaikutusten, kannattavuuden tai käytännön turvallisuuden strategista arviointia, on kyse toimimisesta pelkkänä kumileimasimena. Komissiota pyydetään toimimaan kumileimasimena hallitusten esittämässä 18 hankkeessa. Haluan komission tietävän, että kun parlamenttia pyydetään ilmaisemaan mielipiteensä, se kieltäytyy toimimasta pelkkänä tahdottomana hyväksyjänä ja vahvistamasta näitä hankkeita. Näin ennen muuta siksi, että jotkin jäsenvaltioiden ehdotukset ja vaatimukset ovat pelkkiä päähänpistoja. Yksi erityisesimerkki, josta olen keskustellut pitkään komission jäsenen Van Miertin kanssa, Messinan salmen ylittävän sillan rakentamista koskeva hanke. Kaikki alueen paikallisyhteisöt ovat vastustaneet selvästi tätä siltaa. Sillan hyöty on kyseenalainen, sen turvallisuudesta ollaan syvästi huolestuneita ja ennen kaikkea sen ympäristövaikutukset olisivat tuhoisat, jos se merkitsi sitä, että Messinan kaupungin laitamille rakennettaisiin Empire State Buildingiakin korkeampi pilarirakennelma.
Vastaukseksi Van Miertille lähettämäämme vastalauseeseen ja selvityspyyntöön, jolla halusimme saada selville tämän hankkeen poikkeukselliset valintaperusteet, meille kerrottiin, että Italian hallitus oli perustellut hanketta voimakkaasti sillä, että tämän sillan ansiosta 5,5 miljoonaa sisilialaista poistettaisiin eristyksistä. 
Arvoisa puhemies, voin kertoa sisilialaisena, ettei tämä ole totta. Sisilialaisten eristyneisyys johtuu siitä, että junamatka Palermosta Messinaan kestää viisi tuntia, eikä siitä, Messinasta Reggio Calabriaan on 20 minuutin lauttamatka. Jouduimme luopumaan toisesta, käytävää numero 8 koskevasta todellisesta avainhankkeesta, jonka ansiosta Etelä-Eurooppa olisi voitu yhdistää Balkanin maihin ja joka olisi lisäksi auttanut puheenjohtajavaltio Italian tavoitteiden mukaisesti kiinnittämään lisää huomiota Balkanin maiden talouden tulevaisuuteen. 
Edellä esitetyn perusteella toivon, että parlamentilla on tilaisuus palata tähän asiaan ja keskustella siitä täällä parlamentissa komission ja neuvoston edustajien kanssa.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
(Istunto keskeytettiin klo 19.40 ja sitä jatkettiin klo 21.00.)

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0284/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi julkisen sektorin asiakirjojen uudelleenkäytöstä (7946/1/2003 - C5-0251/2003 - 2002/0123(COD)) (Esittelijä: W. G. van Velzen).

Van Velzen (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olemme todellakin toimineet ennenkuulumattomalla tavalla. Ensimmäinen käsittely oli tiistai-iltana klo 23.33, ja nyt kello on 21.02 keskiviikkoiltana. Ei voi muuta kuin todeta, että olemme edistyneet asiassa valtaisasti. Tämä on tietääkseni ensimmäinen kerta, kun meillä on ollut toinen käsittely keskiviikkoiltana ja äänestys jo torstaina. Tässä mielessä olemme siis kulkeneet taaksepäin.
Julkisen sektorin tietojen käyttö on tietenkin hyvin tärkeä asia. Puhumme hyvin usein julkisen sektorin tietojen uudelleen käytöstä ja sanomme: Lissabonissa sovittiin, että Euroopan unionista pitäisi tulla "maailman kilpailukykyisin ja dynaamisin tietoon perustuva talous". Tämän jälkeen pääministerit menevät kyynel silmäkulmassa koteihinsa, vain siksi, että he saivat sanottua tämän. Todellisuuteen palatessamme kuitenkin olemme raivoissamme, koska edessämme on loputon kamppailu.
Toisessa käsittelyssä meidän oli tutkittava neuvoston yhteistä kantaa, jonka on todettava sisältävän paljon sellaisia huomautuksia, joilla ei ole juurikaan tekemistä Lissabonissa asetettujen kunnianhimoisten tavoitteiden kanssa. Esimerkkinä tästä voitaisiin sanoa, että kolmannen sukupolven taajuudet, kuten UMTS, ovat nyt tuottaneet jäsenvaltioille niin paljon rahaa, että ne voisivat todeta olevansa nyt valmiita asettamaan niin paljon tietoa ilmaiseksi saataville kuin se vain on mahdollista. Tilanne on kuitenkin päinvastainen. Julkisen sektorin elimet yksinkertaisesti haluavat vain lisää rahaa julkisen sektorin tietojen käytöstä. Kollegani ja minä olemme taistelleet neuvostossa kovasti sen puolesta, että tässä asiassa edettäisiin. Olen siksi hyvin iloinen siitä, että tämä askel eteenpäin on voitu ottaa. Meidän on kuitenkin hyväksyttävä, että todellisuus on monimutkaisempi kuin haluaisimme sen olevan.
Lisäksi on luonnollisesti otettava huomioon seikka, johon tapaan aina viitata. Kuvitelkaapa, että olisitte pieni pk-yrittäjä Italiassa. Ette ole, mutta kuvitelkaa, että olisitte. Kuvitelkaa myös, että haluaisitte julkisen sektorin tietoja, joita aikoisitte käyttää uudelleen. Teidän on kuviteltava olevanne sellaisessa tilanteessa, jossa Euroopan unionissa on pian 25 jäsenvaltiota, joilla kaikilla on omat julkaisemattomat sisältövaraluettelonsa. Tiedän on tyydyttävä tilanteeseen, jossa teidän on käytettävä yhdessä asiassa vaaleanpunaista kaavaketta ja vihreää toisessa. Kaavakkeet on laadittava yhdessä asiassa kielellä X ja toisessa kielellä Y. Teidän on hallittava kaikki tämä, koska olette pieni pk-yrittäjä. Se ei yksinkertaisesti ole mahdollista. Tästä syystä olen hyvin tyytyväinen siihen, että olemme vihdoin onnistuneet vakuuttamaan myös neuvoston siitä, että sisältövaroista on laadittava luettelo, jossa nimenomaisesti todetaan, mitä sellaista julkisen sektorin tietoa voidaan käyttää uudelleen - jos se on nykypäivänä mahdollista Lissabonin tavoitteet huomioon ottaen - joka on saatavilla myös Internetin välityksellä.
Olemme onnistuneet saavuttamaan tämän tavoitteen toisessa käsittelyssä, ja olen siitä erittäin iloinen. Olemme lisäksi onnistuneet tiukentamaan huomattavasti neuvoston esittämiä kustannusperiaatteita ja tekemään selväksi, ettei kustannuksista tarvitse missään tapauksessa aina pyytää korvausta kansalaisilta tai yrityksiltä, kun ne käyttävät julkisen sektorin tietoja. Maksun periminen on kuitenkin välttämätöntä joissakin tapauksissa, joissa on esimerkiksi kyse hallituksen yksityistämistä elimistä, joilla on myös taloudellisia sitoumuksia. Maksuille on kuitenkin asetettava selkeät enimmäismäärät. Tämä asia osoittautui hyvin vaikeaksi myös keskinäisissä neuvotteluissa. Keskustelimme siitä pitkään, mutta pääsimme mielestänne asiassa hyvään ratkaisuun.
Neuvosto ei halunnut käyttää sanaa "tieto" vaan se halusi puhua ainoastaan "asiakirjoista". Kysyin siksi neuvostolta, haluammeko muodostaa Eurooppaan asiakirjayhteiskunnan vai tietoyhteiskunnan. Kaikki tietenkin ymmärsivät vitsin, ja loppujen lopuksi pääsimme kompromissiin siitä, että voisimme säilyttää tekstissä sanan "tieto", vaikka direktiivissä käytetäänkin kaikkialla sanaa "asiakirja".
Haluan kertoa teille vielä pienen tarinan. Halusimme, että tietoa voidaan saada välittömästi sen jälkeen, kun sitä on pyydetty. Intomme siivittäminä totesimme, että määräajan olisi oltava kolme viikkoa. Tämän jälkeen kinastelimme noin tunnin verran neuvoston kanssa siitä, pitäisikö määräajan olla kolme viikkoa vai 20 työpäivää. Vakuutuin tuolloin siitä tosiasiasta, että työviikot ovat joissakin jäsenvaltioissa lyhyempiä kuin viisi päivää. Joissakin jäsenvaltioissa lomat ovat paljon pidempiä kuin toisissa. Muutimme määräajan lopulta 20 työpäivään, joka saattaa merkitä kolmea tai neljää viikkoa yhdessä jäsenvaltiossa ja noin viittä viikkoa toisessa, mutta sehän johtuu vain Euroopan unionin moninaisuudesta.
Lopuksi kiitän kollegojani erityisesti siitä luottamuksesta, jota he ovat minulle osoittaneet. Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan kanssa käymissäni neuvotteluissa olen voinut luottaa jäsen Readilta ja jäsen Plooij-van Gorselilta saamaani vahvaan tukeen. Heidän ansiostaan ja Euroopan komission erinomaisen yhteistyön ansiosta olemme saaneet työmme päätökseen ja voimme joka tapauksessa esitellä tuloksen, jonka uskon vastaavan vähimmäisodotuksiamme. Aiomme tehdä kolmen vuoden kuluessa arvioinnin, ja toivon, että neuvosto on siihen mennessä edistynyt asiassa jossain määrin ja että me todella suhtaudumme hyvin vakavasti Lissabonin tavoitteisiin. Haluan kiittää kaikkia luottamuksesta ja avusta, jota olen heiltä saanut.

Liikanen
. (EN) Arvoisa puhemies, sisällön saatavuus on olennainen tekijä tietoyhteiskuntapalvelujen kehittämisessä ja erityisesti kolmannen sukupolven ja sitä myöhempien mobiilipalvelujen kehittämisessä.
Digitaalitaloudessa sisältö käsittää kaikenlaiset tiedot, tekstit, kuvat ja äänet, jotka voidaan välittää verkon kautta. Se on "vettä", jota virtaa Internetin putkistoissa. Laajakaistapalvelujen kehitys riippuu keskeisesti soveltuvan sisällön saatavuudesta.
Julkista sektoria koskeva tieto on keskeinen sisältöresurssi. Useat julkisen sektorin elimet keräävät tätä tietoa toteuttaessaan julkisia tehtäviään. Esimerkkejä tästä tiedosta ovat maantieteelliset tiedot sekä lainsäädäntöön, hallintoon ja matkailuun liittyvät tiedot. Näitä tietoja voidaan käyttää uudelleen, ja niiden perusteella voidaan muodostaa uusia tietopalveluja.
Hyvä esimerkki tällaisista palveluista on digitaalisten karttojen uudelleenkäyttö mobiilisovelluksissa. Joitakin esimerkkejä tästä on jo markkinoilla, ja direktiivin myötä ne yleistyvät huomattavasti.
Direktiivillä luodaan oikeudellinen varmuus yrityksille, jotka haluat valmistaa Euroopan laajuisia tietotuotteita julkisen sektorin tietojen perusteella. Sillä kannustetaan luomaan uusia tietopalveluja, jotka perustuvat julkisen sektorin tietoihin tai joihin sisältyy näitä tietoja. Tärkeimmät tekijät tämän saavuttamiseksi ovat avoimuus, syrjimättömyys ja oikeudenmukainen kilpailu.
Olen tyytyväinen edistykseen, jota on tapahtunut sen jälkeen, kun komissio esitti kesäkuussa 2002 ehdotuksensa direktiiviksi, ja odotan, että direktiivi hyväksytään ja pannaan pian täytäntöön.
Haluan kiittää mietinnön esittelijää van Velzeniä hänen kiinnostuksestaan tähän aiheeseen ja hänen perinpohjaisesta työstään. Tarkistukset, jotka on jätetty äänestettäviksi täysistunnossa, perustuvat parlamentin ja neuvoston välisiin neuvotteluihin. Jos kaikki tarkistukset hyväksytään sellaisinaan, direktiivi voidaan saada valmiiksi toisessa käsittelyssä.
Komissio hyväksyy kaikki tarkistukset. Tarkistuksilla parannetaan huomattavasti yhteisen kannan tekstiä.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kiitän kollega van Velzeniä ansiokkaasta työstä ja hänen tarmokkuudestaan neuvotteluissa neuvoston edustajien kanssa kompromissitarkistuksia valmisteltaessa. Lisäksi heti alkuun haluan myös kiittää komissiota ja komission jäsen Liikasta hänen asiantuntemuksestaan ja panoksestaan tämän direktiivin aikaansaamiseksi.
Kannatan esittelijän yhdessä neuvoston kanssa saavuttamia kompromissiesityksiä, sillä näin säästyttäisiin kivuliaalta ja aina riskialttiilta sovittelukomitean käsittelyltä. Euroopan parlamentti haluaa tämän direktiivin nopeasti jäsenvaltioiden toimeenpantavaksi, sillä toteutuessaan sen edut kansalaisten ja yritysten kannalta ovat kiistattomat. Todellinen vapaa liikkuvuus ei toteudu Euroopassa ennen kuin kansalaisilla ja yrityksillä on selvät sävelet siitä, mitä asiakirjoja on mistäkin saatavilla ja mihin hintaan. Harmonisointia kaivataan tälläkin sektorilla.
Kompromissitarkistuksissa otetaan muun muassa kantaa julkisten asiakirjojen saatavuuteen, mahdollisuuksien mukaan myös sähköisessä muodossa. Olen kollega van Velzenin kanssa samaa mieltä siitä, että olisi paljon loogisempaa ja reaalisempaa puhua julkisesta tiedosta kuin asiakirjoista. Kaikkia asiakirjoja ei enää paineta yksinomaan paperille. Erilaiset sähköiset julkaisun muodot yleistyvät kovaa vauhtia ja arkistoja pidetään entistä enemmän sähköisessä muodossa.
On erittäin tärkeää, että julkinen sektori näyttää mallia matkallamme tietoyhteiskuntaan. Monet julkiset asiakirjat ovat par excellence sitä järkevää ja mielekästä sisältöä, josta varsinkin langattomien palveluiden yhteydessä usein niin paljon puhutaan. Erilaiset kaavakkeet ja lomakkeet on laitettava internetiin. Kyllä käyttäjiä sitten ilmaantuu eri sovelluksille, 3G:lle, 4G:lle tai 5G:lle, kun mielekästä sisältöä löytyy. Pelkkä hauskojen kuvien tilaaminen kännykkään ei enää jaksa ainakaan minua innostaa.
Toinen kiistanalainen kysymys on ollut se, kuinka paljon julkiset tahot saavat palveluistaan laskuttaa vai saadaanko rahaa periä ollenkaan. Olen alusta alkaen ajanut sitä linjaa, jonka mukaan julkiset asiakirjat kuuluvat yleishyödyllisinä palveluina kaikille. Verovaroin ylläpidettävät virastot ja laitokset ovat velvollisia tekemään sitä työtä, jota varten ne alunperin perustettiinkin - palvelemaan rahoittajaomistajiaan eli veronmaksajia. Peruspalveluista, materiaaleista ja aineistoista on asiantuntijaorganisaatioiden kuitenkin voitava periä kulunsa pois eli se kohtuullinen korvaus.
Maksullisuuskysymyksen luonne muuttuu toiseksi, kun aletaan puhua yksittäisille asiakkaille tai tässä tapauksessa kansalaisille tuotettavista räätälöidyistä palveluista. Nämä ovat tyypillisiä maksupalveluja, joista julkisen sektorin on voitava myös periä korvausta. Räätälöity palvelu voi sisältää suunnittelu- ja valmistelutyötä esimerkiksi kartan tuottamiseksi vaikkapa autosuunnistuskilpailuun, kuten komission jäsen tuossa mainitsikin.
Myös perustietojen yhdistely asiakkaan erikseen toivomalla tavalla, esimerkiksi tilastokatsauksen laadinta, on räätälöity palvelu. Tällöin on kohtuullista, että asiantuntijatyötä tekevä viranomaistaho perii normaalien markkinatalouden lakien mukaiset korvaukset palveluistaan. Asiantuntijaorganisaatioiden osaamisen ylläpitäminen, kehitystyö ja uuden tekniikan kehittäminen on mahdollistettava joko verovaroista tai näistä maksullisista palveluista, räätälöidyistä töistä. Monissa jäsenvaltioissa useat erityisosaamisen lajit ovat julkisen sektorin instituutioiden hallussa, muun muassa historiallisista ja kulttuurillisista syistä.
Vielä lopuksi: tämä on ala, joka vie meitä eteenpäin kohti Lissabonin strategian toteutumista. Minä vuonna, sitä me emme kukaan tiedä, mutta tämä on yksi pieni askel sitä kohti.

Read (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää mietinnön esittelijää van Velzeniä, joka on työskennellyt lujasti ja tavanomaisella perusteellisella tavallaan vienyt meidät sovitteluratkaisun tähän vaiheeseen. Haluan kiinnittää huomiota erityisesti joihinkin sovitteluratkaisuun sisältyviin asioihin ja asioihin, jotka on jätetty perustellusti sen ulkopuolelle.
Ensinnäkin kiinnitän huomiota kauppaa käyvien elinten erityistarpeisiin erityisesti Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tällaisia elimiä ovat muun muassa ilmatieteen laitos (Meteorological Office), maanmittaushallitus (Ordnance Survey) ja maantieteen tutkimuslaitos (British Geological Survey), joiden työ ja asema olisi vaarantunut vakavasti, jos niille ei olisi turvattu kohtuullisia tuottoja. Olen kiitollinen mietinnön esittelijälle tavasta, jolla hän on ottanut huomioon myös tämän seikan.
Perusteisiin olisi sisällytettävä myös kustannusten laskentamenetelmä. Se on tärkeä kaikille henkilöille ja järjestöille, jotka toivoaksemme hyödyntävät mahdollisuuttaan käyttää julkisen sektorin asiakirjoja uudelleen.
Kirjastot, museot, yliopistot ja muut arkistot, jotka sisältyivät alkuperäiseen ehdotukseen, on nyt perustellusti jätetty direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Kun kaikki tajusimme, kuinka epäedulliseen asemaan ne ehdotuksen myötä joutuisivat, sovittiin, ettei kyseistä ehdotusta otettaisi mukaan direktiiviin.
Kun ryhdyin tämän mietinnön varjoesittelijäksi, en aavistanut, kuinka mielenkiintoista tämä olisi ja kuinka pian selviäisi, että julkisten asiakirjojen uudelleenkäytöstä sinänsä tulee näin tärkeä taloudellista toimintaa edistävä tekijä. Voimme kaikki todeta, miten vähäistä uudelleenkäyttö tällä hetkellä on, miten sitä voidaan lisätä ja miten tärkeää siitä tulee Lissabonin Eurooppa-neuvoston päätelmien valossa, kuten aikaisempi puhuja totesi.
Haluan kiinnittää huomiota vielä yhteen asiaan eli direktiivin tarkistamiseen, johon toivon myös parlamentin osallistuvan. Useat meistä ovat perustellusti huolissaan siitä, miten laajalti tällä direktiivillä rohkaistaan rajat ylittävään tietojen uudelleenkäyttöön. Jos havaitsemme komission tekemien tarkistusten aikana, ettei rajatylittävää tietojen uudelleenkäyttöä ole ollut tai että se on ollut hyvin vähäistä, meidän on syytä tarkastella uudelleen joitakin tämän ehdotuksen osia.
Muilta osin suosittelen teille van Velzenin laatimaa tekstiä ja sovitteluratkaisua, josta ryhmäni mielellään äänestää. Odotamme mielenkiinnolla, että näemme myöhemmin tämän työn kantavan hedelmää ja tuovan kaikille Euroopan unionin kansalaisille välittömiä niin työllisyyteen kuin liiketoimintaankin - pitkällä aikavälillä - vaikuttavia etuja.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, myös minä haluan kiittää kollegaani van Velzeniä hänen uutterasta työstään mietinnön esittelijänä. Hän on saanut tilanteesta kaiken irti. Kaikilla Euroopan kansalaisilla on oikeus saada julkisen sektorin keräämää ja tallettamaa tietoa. Julkisen sektorin avoimuus on tosiasiassa hyvä asia demokratian kannalta, ja Euroopassa demokratia on ilmaista. Julkisen sektorin tietojen hyödyntämisellä on lisäksi merkittäviä taloudellisia mahdollisuuksia. Direktiivin tulisi johtaa aktiiviseen kaupankäyntiin julkisen sektorin tiedoilla Euroopan unionissa samaan tapaan kuin Yhdysvalloissakin. Käyttämättömiä mahdollisuuksia on paljon, ja niiden avulla voitaisiin luoda runsaasti uusia työpaikkoja, jos niitä hyödynnettäisiin kaupallisesti erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten (pk-yritysten) kautta. Mielestäni julkisella sektorilla olisi oltava tässä keskeinen asema, jotta uusien markkinoiden toimintaa voitaisiin vauhdittaa.
Komissio esitteli kunnianhimoisen ehdotuksen. Näyttää kuitenkin siltä, ettei se juurikaan kiinnostanut jäsenvaltioita. Jäsenvaltiot ovat heikentäneet ehdotusta niin paljon, että mielissämme herää kysymys siitä, voivat julkisen sektorin tietoja koskevat yhtenäismarkkinat ylipäänsä toimia pitkällä aikavälillä, saati sitten lyhyellä aikavälillä. On käynyt selväksi, etteivät jäsenvaltiot ole valmiita tarjoamaan julkisen sektorin tietoja ilmaiseksi, vaikka ne jatkuvasti pitävätkin kovaa meteliä eEuroopasta ja kaikille avoimesta tietoyhteiskunnasta. Ne ovatkin vain kauniita sanoja.
Meidän on vietävä asiat loppuun saakka. On päivänselvää, että jäljennys- ja jakelukustannukset voidaan siirtää eteenpäin, jotta tieto olisi kaikkien saatavilla. Nyt on kuitenkin sallittua lisätä näitä kustannuksia "kohtuullisen" voittomarginaalin verran. Tämä ei ole toivottavaa, koska sen ansiosta viranomaiset voivat alkaa saada voittoja, ja kuka oikeastaan päättää, mikä on "kohtuullista"?
Ehdotuksessa puhutaan julkisen sektorin asiakirjoista eikä julkisen sektorin tiedoista. Tämän vuoksi ei ole takeita siitä, että määritelmä kattaa myös sähköisesti jäljennetyn tiedon. Näin ollen julkisen sektorin elimillä on kiusaus rajoittaa tiedon saatavuus tulostettuihin asiakirjoihin. Suora pääsy julkisiin asiakirjoihin mieluiten Internetin kautta pienentää Euroopan viranomaisten ja kansalaisten välistä etäisyyttä. Julkista sektoria olisi näin ollen rohkaistava asettamaan mahdollisimman paljon asiakirjoja sähköisesti kansalaisten saataville. Se on ratkaiseva edellytys eEuroopan ja kaikkien ulottuvissa olevan tietoyhteiskunnan luomiselle.

Niebler (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ensinnäkin haluan tänä myöhäisenä ajankohtana kiittää erityisesti kollegaani van Velzeniä hänen työstään mietinnön esittelijänä. Hän on, kuten olemme jo tottuneet aikaisempien tehtävien yhteydessä, myös toisessa käsittelyssä ollut hyvin sitoutunut ja panostanut onnistuneesti siihen, että hänen mietintönsä hyväksytään. Kirjaimellisesti viime minuutteihin saakka hän on viilannut sovitteluratkaisuja yhteistyössä neuvoston kanssa.
Olemme varmastikin parlamentin enemmistön ja poliittisen ryhmäni kanssa samaa mieltä siitä, että kaikkien etujen mukaista olisi, että julkiset tiedot olisivat kaikkien saatavilla. Otamme vakaan ja merkittävän askeleen tähän suuntaan, kun hyväksymme tämän direktiivin. Jäsenvaltioiden viranomaisten saatavilla on valtaisia määriä tietoja, joita on kerätty pitkän ajan kuluessa. Kansalaisten ja yritysten olisi pystyttävä hyötymään tästä tietojen runsaudesta.
Julkisen tiedon yleisen saatavuuden ansiosta Euroopan unionin talouskasvua, kilpailukykyä ja työllisyyttä voidaan merkittävästi edistää. Julkisen sektorin asiakirjojen avulla informaatiotekniikan alalle voidaan luoda uusia palveluja ja etuja. Mielestäni hallintojen keräämiä asiakirjoja asetetaan direktiivillä saataville joka tapauksessa ainoastaan kohtuullisessa määrin. Viranomaisilla on näin ollen myös riittävästi aikaa sopeutua uusiin vaatimuksiin. Neuvosto ja parlamentti ovat ottaneet huomioon tästä asiasta ensimmäisessä käsittelyssä esitetyt varaumat. Tässä yhteydessä meidän ei pidä unohtaa, että kansalliset hallintoperinteet eroavat edelleen toisistaan ja että myös se on otettava huomioon. Niitä tapauksia varten, joissa jäsenvaltiot sallivat julkisen sektorin asiakirjojen julkaisemisen, direktiivissä säädetään nyt Euroopan laajuisesti sovellettavista perussäännöistä. Aion käsitellä nyt ainoastaan muutamaa alaa, joita olisi mielestäni erityisesti korostettava.
Erityisen alttiit alat, kuten tutkimus, taiteet ja kauppasalaisuuksia sisältävät asiakirjat, on perustellusti jätetty direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Näillä poikkeussäännöksillä varmistetaan, ettei direktiivillä loukata kolmansien osapuolten oikeuksia. Koska varoja on käytettävissä vain rajallisesti, myös viranomaisilla olisi mielestäni oltava ehdottomasti oikeus periä saataville asetetuista tiedoista maksu, joka sisältää soveliaan voittomarginaalin. Meidän ei pidä unohtaa, että monet viranomaiset rahoittavat toimintaansa osittain itse. Lisäksi on muistettava, että myös tietoja keräävät, päivittävät ja ajantasaista tietoa etsivät yritykset veloittavat työstään. On kuitenkin tärkeää säilyttää asianmukainen tasapaino. Kustannusten ei tietenkään pidä muodostaa kohtuutonta estettä asiakirjojen uudelleenkäytölle. Mielestäni direktiivissä sanotaan nyt myös tämä asia selvästi.
Direktiivin onnistumisen kannalta erittäin ratkaisevaa on laatia keskustietokanta, josta kansalaiset ja yritykset voivat nopeasti silmäillä saatavilla olevia asiakirjoja. Luonnollisesti juuri tässä yhteydessä Internetillä on tärkeä asema. Jos jokin viranomainen ei enää tarjoa asiakirjojaan saataville tai ei enää ajantasaista niitä, myös sen tätä asiaa koskeva päätös olisi julkaistava mahdollisimman pian. Näin asianosaisille jäisi enemmän aikaa suunnitella toimiaan.
Julkisten asiakirjojen rajat ylittävä käyttö, josta on väännetty kättä jo pitkään, on tervetullutta. Meidän ei kuitenkaan pidä jättää huomiotta kielimuureja, jotka vaikeuttavat rajat ylittävää käyttöä. Mielestäni sillä, että jäsenvaltioille asetettaisiin käännösvelvoitteita pitkällä aikavälillä, olisi vain huomattavan kielteisiä vaikutuksia. Meidän on syytä suojautua sen kaltaisia vaatimuksia vastaan.
Lopuksi haluan todeta, että direktiivissä sovelletaan asianmukaista ja tasapainoista lähestymistapaa, jossa otetaan huomioon kansalaisten ja yritysten edut laiminlyömättä kuitenkaan hallintojen kansallisia perinteitä. Äänestäkäämme huomenna tämän direktiivin hyväksymisen puolesta.
Paasilinna (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, van Velzen on jälleen tehnyt taitavaa työtä. Hän tekee sitä tasaisesti ja viekkaasti ja tulosta tulee kuin puimakoneesta. Kiitän siitä häntä.
Tietoahan on monenlaista, kuten julkista tietoa. Hallinnollisten tietojen pitää tietysti olla kansalaisille ilmaisia, ja ne pitää saada yhdestä paikasta eli portaalista. Liike-elämä puolestaan bisnestänsä varten tietysti maksaa siitä, että uusintaminen on mahdollista siellä tiedon tekijän puolella eli tulee tuottoa näille investoinneille.
Tämä on tärkeä ala. Julkisen sektorin tiedon arvoksi lasketaan suurin piirtein 70 miljardia euroa ja sisältöala työllistää nelisen miljoonaa ihmistä Euroopan unionissa. Se on paljon se. Nämä markkinat ovat yli 400 miljardia euroa. Jopa matkaviestinnän arvo on nousemassa lähiaikoina pariinkymmeneen miljoonaan euroon sen sisällön osalta, siis näiden pienten kirppujen sisällön.
Tieto ja informaatio on merkittävin demokratian ja talouden tekijä. Informaatiokylläisyys erottaa meidät köyhemmistä. Se on turvallisuustekijä ja sodan väline. "Infoköyhyys" iskee samoihin ihmisiin kuin sosiaalinen köyhyys. Auttaisikohan laupeuden mahdollisuus, koska informaatio ei vähene siltä, joka sitä jakaa muille, vaikka sitä jakaisi kuinka paljon? Ja kysynkin komission jäseneltä, eikö tämä voisi olla meidän kehitysapumme yksi uusi elementti, informaation, tiedon jakaminen, koska se ei meiltä vähene, vaikka sitä jakaisimme.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0269/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi eEurope 2005 -toimintasuunnitelman seurantaa, hyvien toimintatapojen levittämistä sekä verkko- ja tietoturvan parantamista koskevan monivuotisen ohjelman (2003-2005) hyväksymisestä (MODINIS) (7948/1/2003 - C5-0252/2003 - 2002/0187(COD)) (Esittelijä: Imelda Mary Read).

Read (PSE)
. (EN) Arvoisa puhemies, sanottavani ei vie viittäkään minuuttia, mutta se ei suinkaan tarkoita, etteikö tämä mietintö olisi tärkeä - päinvastoin. MODINIS-ohjelman tarkoituksena on luoda oikeusperusta vuosia 2003-2005 koskevan eEurope-toimintasuunnitelman seurannan ja hyvien toimintatapojen levittämisen jatkamiselle. Sen avulla voidaan myös käynnistää valmistelut verkko- ja tietoturvaa koskevan eurooppalaisen politiikan laatimiseksi. Annan muutaman esimerkin toimista, joita ohjelmasta on tarkoitus rahoittaa tavoitteiden saavuttamiseksi: ohjelma kattaa muun muassa tiedon keruun, tarkistetut vertailuindikaattorit, tutkimuksia hyvien toimintatapojen määrittelemiseksi Euroopassa sekä seminaareja ja selvityksiä teollisuuden sopeuttamisesta rakennemuutokseen., joka aiheutuu digitaalitekniikoista ja yhteiskunnallisesta murroksesta. Yhtenä erityisen kiinnostavana ja merkittävänä toimena tuetaan verkkovuorovaikutusta hyödyntävistä asiantuntijoista koostuvaa tietoyhteiskuntafoorumia, jossa pohditaan tietoyhteiskunnan kehityksen haasteita. Lisäksi ohjelmaan sisältyy tietenkin tavalliseen tapaan kohdennettuja konferensseja, seminaareja ja työpajoja ja paljon muuta.
Toisessa käsittelyssä eteen tuleva kysymys kuuluu: kuinka tämä rahoitetaan? Aikataulut ovat nimittäin ratkaisevia. Toimien on määrä kattaa vuodet 2003-2005, ja nyt ollaan jo pitkällä vuodessa 2003. Euroopan parlamentin alun perin ehdottamat rahoituspuitteet olivat 25 miljoonaa euroa, ja vaikeaksi tehtäväkseni tuli löytää jonkinlainen kompromissi, jonka toteuttaminen ei veisi niin paljoa aikaa, ettei raha ehtisi oikeisiin kohteisiinsa. Keskusteltuani sekä komission että neuvoston kanssa olen ehdottanut kompromissiksi 21:tä miljoonaa euroa kuitenkin niin, että määrää korotetaan laajentumisen yhteydessä. Tämä on hyvä perusta kompromissille, ja uskon, että kollegani parlamentin kaikista ryhmistä tukevat tätä rahoituspuitteista esitettyä kompromissia.
Hyväksyessämme ehdotuksen annamme samalla mahdollisuuden Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseen MODINIS-ohjelman avulla, jossa keskitytään hyvin huolellisesti ja tiukasti realistisiin tavoitteisiin. Suosittelen teille sekä mietintöä että siihen tehtyjä tarkistuksia.

Liikanen
Arvoisa puhemies, kuten esittelijä Read totesi, MODINIS-ohjelmalla on keskeinen rooli eEurope 2005 -toimintasuunnitelman täytäntöönpanossa. EU:n tietoyhteiskuntaa koskeva politiikka muodostuu kolmesta pilarista. Ensimmäinen pilari on lainsäädäntö. Tämä parlamentti on osaltaan myötävaikuttanut viime kesänä voimaan tulleen lainsäädännön hyväksymiseen.
Sääntelyn tavoitteena on luoda kilpailua edistävät markkinat, jotta erilaiset teknologiset alustat voivat kilpailla keskenään ja täydentää toisiaan Euroopassa, jolloin voidaan tarjota laadukkaita palveluja kaikille kohtuulliseen hintaan. Se on ensimmäinen pilari.
Toinen pilari on IST-ohjelma (Tietoyhteiskunnan teknologia -ohjelma), jonka tehtävänä on taata, että Euroopassa käytettävissä uusinta tekniikkaa ja sovelluksia. Se on hyvin tärkeä toinen pilari.
Kolmas pilari yhdistää kaksi edellistä. Kolmas pilari on eEurope 2005 -toimintasuunnitelma, jonka avulla pyritään levittämään hyviä toimintatapoja kaikkialle Eurooppaan. Tänä vuonna olemme saaneet siitä erittäin hyviä tuloksia erityisesti sähköisen hallinnon ja sähköisen terveydenhuollon aloilla. Lisäksi järjestettiin kaksi ministerikokousta, joihin osallistui myös Euroopan parlamentin jäseniä. Unionin jäsenvaltiot ja alueet ovat siirtymässä puhtaasti tekniikkaan keskittyvästä lähestymistavasta ratkaisuihin, joilla selvitetään, kuinka tekniikalla voitaisiin parantaa julkisten palvelujen laatua, lisätä tuottavuutta ja tarjota parempia, yksilöllisesti räätälöityjä palveluja.
MODINIS-ohjelma on hyvien toimintatapojen seurantaan, vertailuun ja levittämiseen tarkoitettu rahoitusväline. On tärkeää arvioida, tuottavatko eEurope-toimintasuunnitelman mukaan toteutetut kansalliset tai eurooppalaiset aloitteet toivottuja tuloksia.
MODINIS-ohjelmasta rahoitetaan myös verkkoturvan alaan liittyviä valmistelevia toimia, kuten jäsenvaltioiden tiedotustoimia ja turvallisuusriskien analysointia. Me kaikki kolme toimielintä käsittelemme parhaillaan Euroopan verkko- ja tietoturvaviraston perustamista koskevaa asetusehdotusta, ja meillä on mahdollisuus palata aiheeseen jollakin tulevista istuntojaksoista.
Haluan kiittää vielä kerran esittelijä Readia ja Euroopan parlamenttia aiheen tukemisesta, kuten käy ilmi ehdotukseen tehdystä rahoituspuitteita koskevasta tarkistuksesta.
Voin vahvistaa, että komissio on valmis hyväksymään tarkistuksen. Koko lainsäädäntöprosessia voitaisiin näin ollen nopeuttaa tekemällä lopullinen päätös toisessa käsittelyssä, minkä ansiosta MODINIS-ohjelman täytäntöönpano olisi mahdollista aloittaa viipymättä.
Odotan yhteistyömme jatkuvan ohjelman täytäntöönpanossa kuten tähänkin asti.

Rovsing (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää myös Euroopan kansanpuolueen ryhmän (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien puolesta esittelijä Readia loistavasta mietinnöstä, jolle voimme antaa täyden tukemme. Olemme astumassa hyvin tärkeälle alueelle, kuten Readin mietintö myös selvästi osoitti.
Nykyaikainen yhteiskunta on täysin riippuvainen siitä, että meillä on tehokkaita menetelmiä, hyvin koulutettua väestöä ja turvallisuusasiat kunnossa. Lisäksi ihmisten täytyy tietää, kuinka käyttää tarjolla olevia palveluja. Olen sitä mieltä, että kuten van Velzenin mietinnön yhteydessä aiemmin mainittiin, meidän on edistymistä seuratessamme tarkasteltava myös, paljonko mikin maksaa ja kuinka halvalla mitäkin voidaan toteuttaa.
On epäilemättä olemassa julkisia palveluja - esimerkiksi verohallinnossa ja yritysrekisteröinnissä - joista ei ehkä ole järkevää periä maksuja, koska ne perustuvat siihen, että ihmiset vastaavat kysymyksiin itse Internetissä syöttämällä järjestelmiin omat tietonsa. Tämän pitäisi vähentää julkishallinnon työntekijöiden tarvetta, sillä heistä on vielä pulaa lähitulevaisuudessa. Tanskassa olemme hyötyneet paljon nimenomaan siitä, että ihmiset on saatu esimerkiksi ilmoittamaan omat verotietonsa Internetiä tai näppäinpuhelinta käyttäen. Se ei maksa penniäkään ja säästää henkilöstömenojen pienentyessä valtavasti julkisen sektorin varoja.
Kannattaisi myös seurata, kuinka pärjäämme langattoman tekniikan alalla. Millaisia tuloksia on odotettavissa? Kuinka nopeasti langattomien yhteyksien odotetaan yleistyvän, ja erityisesti millä hinnalla? Kotimaassani kotitalouksiin tarjottava standardiyhteys on aina kaksi megabittiä. Japanissa vastaava yhteys on kahdeksan megabittiä, ja mikäli olen oikein ymmärtänyt, hinta on huomattavasti halvempi kuin mitä me maksamme. Meidän on pohdittava, kuinka voimme varmistaa, etteivät niin kotitalouksien kuin yritystenkään maksamat hinnat ole niin korkeita, että ne heikentäisivät kilpailukykyämme suhteessa muuhun maailmaan. Sen vuoksi myös tällä alalla seuranta on erittäin tärkeää.
Toinen asia, jota meidän on seurattava, on kehitettävän opetusmateriaalin käyttö. Kun tarkastelemme Internetin ja tietokoneiden käyttöä nykypäivänä, toteamme niiden suhteellisen laajamittaisen käytön olevan seurausta laitteistojen ja nopeiden verkkojen kehittymisestä. Vielä merkittävämpi osuus on kuitenkin vahvasti opetukseen suuntautuneilla ohjelmistojärjestelmillä, joita on ilmaantunut markkinoille. Siksi kannattaisi kehittää keinoja, joiden avulla esimerkiksi vanhukset voisivat hyvin helposti hyödyntää uuden tekniikan tarjoamia mahdollisuuksia.
Ehkä meidän kannattaisi tarkastella pikaisesti myös pienten lasten kehitystä ja pohtia, miten seuraamme sitä, kuinka nopeasti he pääsevät sinuiksi tietokoneiden kanssa. Olen kotoisin pieneltä kielialueelta ja siksi voin todeta, että harjaantuminen tietokoneen käyttöön riippuu jossain määrin siitä, kuinka nopeasti lapsi oppii englantia. Tämä johtuu siitä, että kaikki tietotekniikkaan liittyvät ohjeet ja vastaavat laaditaan ensin englanniksi. Suuri osa materiaalista jää kääntämättä pienemmille kielille, mutta siihen on pakko tutustua, jos tietokoneita aiotaan käyttää pienten lasten opetuksessa ja kouluissa aiotaan hyödyntää uusia opetusmenetelmiä, joiden avulla oppiminen voi tapahtua paljon aikaisempaa nopeammin.
Lopuksi haluan todeta olevani varsin vaikuttunut siitä, että melkoinen määrä maita on yhdistänyt voimansa kyseisillä aloilla ja tehnyt suuria yhteisostoja saadakseen hinnanalennuksia. Tämä on meille tuttua puolustuksen alalta, ja olisi luonnollista, että pyrkisimme hyötymään vastaavanlaisista eduista eri hallinnon aloilla. Myös tähän tarvitaan epäilemättä seurantaa.
Haluan kiittää vielä kerran esittelijä Readia loistavasta mietinnöstä ja rakentavasta yhteistyöstä. Samoin haluan kiittää komission jäsentä Liikasta tuesta, jota hän on osoittanut parlamentille.

Puhemies. -
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Michael Cashmanin laatima kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A5-0298/2003) Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi (asetuksen (EY) N:o 1049/2001 täytäntöönpano vuonna 2002) (2003/2022(INI)).

Cashman (PSE)
. (EN) Arvoisa puhemies, vastoin tavallista käytäntöä haluan aloittaa kiittämällä unionin toimielimiä ja kaikkia niissä työskenteleviä. Nykyään näyttää olevan muodikasta hyökätä Euroopan unionia ja sen toimielimiä vastaan. Haluan kuitenkin antaa vilpittömän tunnustuksen niille, jotka työskentelevät unionin toimielimissä ja ovat toteuttaneet asiakirjarekisterit ja asiakirjojen saatavuuden käytännössä.
Tänään luin erään kansalaisjärjestön laatimaa raporttia, jossa todettiin, että järjestössä ollaan kyllästyneitä toimielinten jatkuvaan kehumiseen. Tällainen lausunto saa minut hämmentymään täysin. Kun on tehty hyvää työtä, siitä on myös syytä kiittää, ja rohkaista näin hyvien toimintatapojen leviämistä kaikkiin osastoihin, pääosastoihin ja toimielimiin.
Ennen kuin esitän muutamia asiaankuuluvia huomioita mietinnöstä, haluan osoittaa kiitokset kollegalleni, jäsen Maij-Weggenille, joka jättää parlamentin tässä kuussa. Olen tehnyt hänen kanssaan hyvin tiivistä yhteistyötä tämän mietinnön parissa heti alusta lähtien, jolloin käsittelimme asetusta (EY) N:o 1049/2001. Ilman häntä tätä merkittävää asetusta ei olisi saatu aikaan.
Aloitan tuomalla esiin joitakin kohtia mietinnöstäni. En aio käyttää täyttä viittä minuuttia. Esittelijän on tärkeää osata kuunnella - kuuntelemisen taidon puutteestahan poliitikkoja usein syytetään. Saanen siis tuoda esiin muutamia seikkoja, joita on syytä korostaa erityisesti.
Tarvitsemme enemmän ja tarkempia tietoja siitä, kuinka kansalaiset voivat käyttää oikeuttaan saada tietoa asiakirjoista. Tarvitsemme toimielinten yhteisen numerointijärjestelmän tiedonhaun yksinkertaistamiseksi. Pitäisin myös tärkeänä, että ainakin komissiossa, jossa on käytössä useita rekisterejä, otettaisiin käyttöön yksi keskitetty rekisteri, vaikka se olisi ainoa väylä muihin rekistereihin. Meidän on jälleen muistutettava itsellemme, että tarkoituksenamme on tehdä unionin toimielimistä helpommin lähestyttäviä kansalaisille, jotka eivät ehkä tunne tätä oikeuttaan tai tiedä, kuinka sitä voi käyttää.
Vielä muutama sana poikkeuksista. Haluan vahvistaa, ettei asiakirjojen saatavuuteen voida soveltaa ryhmäpoikkeuksia. Jokaista pyyntöä on harkittava tapauskohtaisesti. Unionin toimielimiä on arvosteltu siitä, että ne hylkäävät järjestelmällisesti kaikki oikeudellisia lausuntoja koskevat pyynnöt. Silloin kun asiakirjat liittyvät lainsäädäntöprosessiin, pyynnön hylkäämiselle ei pitäisi olla perusteita, ja jokaista pyyntöä on taas harkittava tapauskohtaisesti. Euroopan parlamentin valiokuntien - jopa niiden, joiden tehtävä ei liity lainsäädäntöön - on noudatettava avoimuuden periaatetta, ja tällä hetkellä avoimuutta koskevat vaatimukset eivät ole yhtenäiset eri valiokunnissa. On myös olemassa joukko arkaluonteisia asiakirjoja, joita toimielimet eivät ole kirjanneet rekisteriin. Käytäntöä on tarkistettava. Pidän jäsen Maij-Weggenin lausuntoa ja suosituksia erittäin tarpeellisina, erityisesti hänen näkemystään, jonka mukaan Euroopan oikeusasiamiehen olisi annettava oma arvionsa asetuksen toimivuudesta sekä siitä, kuinka poikkeuksia sovelletaan. Tarvitsemme yhteisiä menettelytapoja, joita sovelletaan kaikissa toimielimissä ja erillisvirastoissa - ei nimittäin pidä unohtaa, että toimielinten perustamien erillisvirastojen ja muiden elinten on myös sovellettava asetusta. Niiden olisi noudatettava yhtenäistä menettelyä vuosikertomustensa arvioinnissa. Vasta sitten vertailusta on todellista hyötyä.
Kaikesta edellä toteamastani saattaa saada vaikutelman, että tehtävää on vielä paljon. Tottahan sitä onkin, koska me Euroopan unionissa haluamme ehkä uhmata arvostelijoitamme, osoittaa heidän olevan väärässä, luoda kiinteämmän yhteyden kansalaisiin ja todistaa, että Euroopan unioni on hanke, josta meidän on syytä olla ylpeitä ja jota on syytä ylistää. Kaikki ei ole mennyt aivan niin kuin pitää. Ikävä kyllä täydellinen lopputulos karkaa ihmisiltä usein ulottumattomiin niin politiikassa kuin muillakin elämän aloilla. Sitoutumisemme asiaan näkyy kuitenkin asetuksessa (EY) N:o 1049/2001 sekä niiden ihmisten tarmossa, joiden ansiosta asiakirjoihin tutustuminen on voinut toteutua käytännössä.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensinnäkin kiittää esittelijä Cashmania hänen työstään ja onnistella häntä yksityiskohtaisesta mietinnöstä, jonka hän on laatinut tänään keskusteltavasta aiheesta, avoimuudesta. Kaikki unionin kolme toimielintä ovat sitoutuneet vankasti edistämään avoimuutta ja haluavat pitää sitoumuksestaan kiinni. Olen iloinen tilaisuudesta puhua komission puolesta ja antaa lisätietoja muutamista esittelijä Cashmanin esiin ottamista keskeisistä kohdista.
Esittelijä Cashman totesi, että merkittävää edistymistä on tapahtunut ja että se olisi myös tunnustettava. Olen samaa mieltä. Vuosikertomuksemme julkaistiin äskettäin, ja siinä annetaan melko yksityiskohtainen kuva tilanteesta. Olen jäsen Cashmanin kanssa samaa mieltä myös siitä, että parantamisen varaa on vielä ja että parannuksia on tehtävä. Oikeuskäytäntö helpottaa jatkossa asetuksen (EY) N:o 1049/2001 tulkintaa. Näin ollen tämän avoimuutta lisäävän tärkeän välineen käyttö parantuu, mikä puolestaan vahvistaa demokratiaa. Tässä yhteydessä haluan mainita esimerkkinä Luxemburgissa toimivan yhteisöjen tuomioistuimen antamat päätökset, jotka koskevat oikeudellisten lausuntojen julkistamatta jättämistä. Tuomioistuimen päätökset vahvistavat oman käytäntömme, jossa tunnustetaan toimielinten tarve säilyttää tällaisten oikeudellisten ratkaisujen itsenäisyys. Toisin sanoen harkinta-aikaa tarvitaan.
On siis selvää, että edistystä on tapahtunut. Mietinnön mukaan seuraava askel kohti mahdollisimman täydellistä avoimuutta olisi keskitetyn asiakirjarekisterin perustaminen korvaamaan nykyiset rekisterit. Jos tarkoituksemme on kuitenkin helpottaa kansalaisten mahdollisuutta etsiä ja tunnistaa asiakirjoja, ratkaisevaa ei ole, onko rekistereitä yksi vai useampia. Sen sijaan tärkeää on luoda yhtenäinen portaali, jossa kerrotaan selkeästi, mitä asiakirjoja mihinkin rekisteriin sisältyy. Esittelijä Cashman mainitsi tämän aivan oikein. Jatkossa on joka tapauksessa kiinnitettävä enemmän huomiota teknisiin ratkaisuihin, joiden ansiosta välineet saadaan yhdennettyä entistä paremmin.
Haluan myös mainita, miten merkittävästi on edistytty suoraan saatavilla olevien asiakirjojen määrässä. Esimerkkinä voisin mainita komission esityslistat ja kokousten pöytäkirjat. Sanomattakin on selvää, että tarkoituksenamme on vahvistaa käytäntöä ja kehittää sitä edelleen. Esimerkiksi komitologiamenettelyä koskevien asiakirjojen rekisteri on tarkoitus avata yleisölle ennen tämän vuoden loppua.
Samoin on ajantasaistettu käytäntöjä, jotka koskevat mahdollisuutta tutustua rikkomismenettelyjä koskeviin asiakirjoihin. Muun muassa tätä jäsen Cashman arvosteli. Nyt perusolettamuksena on, että menettelyn päätyttyä asiakirjat voidaan julkistaa. Tässä yhteydessä on syytä pitää mielessä, että asetuksessa (EY) N:o 1049/2001 säädetään asiakirjojen suojaamisesta tarvittaessa, eli rikkomismenettelyihin liittyvän tutkinnan aikana. Tällä tavoin käynnissä olevista, keskeneräisistä tapauksista on päästy sovintoon edellä mainitun julkistamatta jättämistä koskevan olettamuksen suhteen.
Hyvät parlamentin jäsenet, minun täytyy vielä korostaa, ettei komissio ole koskaan hylännyt asiakirjapyyntöä antamatta kunnollisia perusteluja päätökselleen. Komissio perustaa aina päätöksensä asetukseen (EY) N:o 1049/2001. Vuosikertomuksessa mainitut tarkentamattomat poikkeukset liittyvät yksinkertaisesti tapauksiin, joissa asiakirjapyyntö on hylätty useiden asetuksessa säädettyjen poikkeusten, ei vain yhden poikkeuksen perusteella. Tarkempi erittely oli näin ollen mahdotonta. Tällaisten tapausten osuus on 12 prosenttia kaikista hylätyistä asiakirjapyynnöistä. Niitä on toisin sanoen 38 prosenttia hylätyistä 30 prosentista.
Haluan kiittää esittelijä Cashmania hänen laatimistaan suosituksista avoimuuden parantamiseksi entisestään. Hänen ehdotuksensa ovat käyttökelpoisia kaikissa toimielimissä, ja ne otetaan asianmukaisesti huomioon.
Pohdimme, millaisia parannuksia olisi mahdollista tehdä, jotta asiakirjojen arkistointi- ja tunnistusmenetelmät sopisivat yhteen entistä paremmin. Jäsen Cashmanin ehdotuksen mukaisesti harkitsemme myös yhteisen menetelmän kehittämistä vuosikertomusten laatimista varten. Tämä helpottaisi vertailua. Pidämme samoin mielessä jäsen Cashmanin ehdotukset, jotka koskivat arviointikertomusta, joka komission on määrä antaa vuoden 2004 alussa. Kaikki kolme toimielintä käsittelivät näitä kysymyksiä eilen todella tuloksellisessa ja antoisassa kokouksessa.
Osa ongelmista on vielä ratkaisematta. Suhtaudumme varautuneesti jäsen Cashmanin mietinnössä mainittuun mahdolliseen direktiiviin, jolla yhdenmukaistettaisiin alan kansallista lainsäädäntöä. Tällaiselle ei ole olemassa tarvittavaa oikeusperustaa. Tiedän, että jäsen Cashman itsekin myöntää asiaan liittyvät vaikeudet ja yhtyy epäilyksiimme. Sen hän teki selväksi eilisessä kokouksessa.
Kaiken tämän perusteella olen vilpittömästi sitä mieltä, että asetuksen (EY) N:o 1049/2001 ensimmäisestä täytäntöönpanovuodesta annettava arvio on väistämättä erittäin myönteinen. Esittelijä antoi ymmärtää näin. Se ei tietenkään oikeuta itsetyytyväisyyteen. Päinvastoin sen tulisi rohkaista parantamaan edelleen jo toteutettuja aloitteita ja toimenpiteitä. Kaikki ei ole täydellistä, mutta mielestäni asioiden voidaan kohtuudella sanoa etenevän hyvin.
On syytä painottaa, että kyseessä on tärkeä avoimuutta parantava säännös. Se antaa selkeitä ja yksiselitteisiä oikeuksia unionin kansalaisille. On kuitenkin syytä korostaa, että komission osalta tätä välinettä ovat käyttäneet lähinnä oikeusalan ammattilaiset. Erityisesti sitä ovat käyttäneet asianajotoimistot. Tämä on syytä pitää mielessä. Tämä nimittäin merkitsee sitä, että yleensä kansalaiset pyrkivät käyttämään tavanomaisia keinoja saadakseen laadukasta, selkeää, täsmällistä ja olennaista tietoa toimielinten toteuttamista toimista. He suosivat tätä lähestymistapaa yksittäisten asiakirjojen tarkastelun sijaan. On kuitenkin myös totta, että esimerkiksi yliopistot ja erilaiset kansalaisjärjestöt ovat käyttäneet aktiivisesti asetuksen tuomia mahdollisuuksia. Tämä on läheisesti avoimuuteen liittyvä ala. Meidän on jatkossakin tehtävä kaikkemme varmistaaksemme, että toimielinten julkistamaa tietoa niiden toiminnasta parannetaan jatkuvasti.
Jäsen Maij-Weggen päättää työnsä parlamentissa. Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kiittää häntä erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt vuosien kuluessa. Hän on pyrkinyt edistämään avoimuutta sekä parantamaan kansalaisten saatavilla olevan tiedon laatua. Näin hän on auttanut edistämään toimivaa demokratiaa.

Maij-Weggen (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, aivan ensiksi haluan esittää kiitokset kollegalleni Cashmanille erinomaisesta mietinnöstä sekä komission jäsenelle de Palaciolle sitä koskevista myönteisistä kommenteista. Jäsen Cashman ja minä olemme tehneet yhdessä viime vuosina paljon työtä avoimuuden hyväksi. Yhteistyömme on aina ollut hyvin myönteistä, hyvin rakentavaa ja tuloksellista, ja näin tullaan myös hyviksi ystäviksi. Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta esitti joitakin huomautuksia neuvoston, komission ja parlamentin ensimmäisistä arvioista, jotka koskivat asetuksen täytäntöönpanoa sen ensimmäisenä voimassaolovuonna. Havaitsimme, että neuvoston ja komission hylkäämien asiakirjapyyntöjen määrä on edelleen liian korkea, jotta se voitaisiin vaivatta hyväksyä. Itse asiassa haluaisimme Euroopan oikeusasiamiehen arvioivan tilanteen uudelleen vuonna 2004, jotta voidaan varmistaa, miten esimerkiksi 4 artiklan soveltamista voidaan vielä parantaa asiakirjojen saatavuuden lisäämiseksi etenkin neuvostossa. Neuvoston merkittävänä ongelmana on, että neuvosto erottaa toisistaan jäsenvaltioille neuvoston jäseninä kuuluvat asiakirjat ja yksittäisinä valtioina kuuluvat asiakirjat. Tämä johtaa epätasa-arvoiseen kohteluun, sillä asiakirjojen saatavuutta rajoitetaan huomattavasti muutamissa jäsenvaltioissa, joilla ei ole juuri minkäänlaista lainsäädäntöä avoimuudesta. Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mielestä asianmukaisin ratkaisu olisi pyytää jäsenvaltioita lisäämään hallintonsa julkisuutta. Komission olisi annettava asiasta direktiivi. Pyydämme komissiota tutkimaan, voisiko se esittää direktiiviä, jolla varmistettaisiin, että hallinnon julkisuutta koskeva lainsäädäntö on sama kaikissa jäsenvaltioissa. Se olisi hyvä asia asianomaisten jäsenvaltioiden kansalaisille, sekä kaikille kansalaisille, jotka pyytävät käyttöönsä EU:n asiakirjoja, koska se merkitsisi sitä, että heillä olisi yhtäläinen oikeus saada pyydetyt tiedot, esitettiinpä pyyntö Ruotsissa, Kreikassa tai Portugalissa. Tämä oli viimeinen puheenvuoroni täällä parlamentissa. Haluan esittää kiitokset komission jäsenelle de Palaciolle ja myös puhemiehelle hänen ystävällisistä sanoistaan aiemmin tänään.
Puhemies. -
Hyvä jäsen Maij-Weggen, haluan yhdessä muiden jäsenten kanssa kiittää teitä työstänne Euroopan parlamentissa viime vuosina.

Oreja Arburúa (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä esittelijä Cashmania hänen mietinnöstään. Ihailen suuresti hänen väsymätöntä työtään, jonka tavoitteena on parantaa avoimuutta ja yleisön mahdollisuutta tutustua asiakirjoihin. Minulla on ollut tilaisuus tehdä työtä hänen kanssaan ja toimia esittelijänä muissa mietinnöissä, jotka ovat käsitelleet historiallisten arkistojen avaamista yleisölle. Kaikessa tässä jäsen Cashmanin perinpohjainen sitoutuminen asiaansa on aina tehnyt minuun vaikutuksen.
Edellisten puhujien tavoin haluan myös onnitella jäsen Maij-Weggeniä ja kiittää häntä esimerkillisestä toiminnasta. Muutama minuutti sitten hän hyvästeli meidät istuntosalin ulkopuolella. Hän kuitenkin tekee työnsä Euroopan parlamentin jäsenenä loppuun asti ja käytti puheenvuoron vakavasta aiheesta, historiallisten arkistojen avaamisesta yleisölle. Onnitteluni hänelle siitä. Olen hänelle lisäksi kiitollinen, koska hän on toiminut roolimallina kaltaiselleni nuorelle poliitikolle.
Me kaikki yhteisön toimielimissä työskentelevät olemme huolissamme oikeudesta saada tietoa. Olemme huolissamme myös siitä, millaisen kuvan EU antaa itsestään kansalaisilleen.
Meitä arvostellaan usein siitä, että olemme etäisiä. Meille valitetaan myös, että yhteisön toimielimiä on vaikea ymmärtää. Parantamalla yleisön mahdollisuuksia tutustua asiakirjoihin voimme mielestäni parhaiten tuoda Euroopan unionia lähemmäs kansalaisia ja antaa kansalaisille mahdollisuuden ymmärtää meitä paremmin.
Uskon, että sopiva lähestymistapa yleisön oikeuteen saada tietoa asiakirjoista osoittautuu vielä ratkaisevaksi, kun toimielimiä tuodaan lähemmäs kaikkia kansalaisia. Kansalaiset on saatava vakuuttuneiksi toimielintemme avoimuudesta ja tehokkuudesta ja jopa siitä, että niillä ylipäätään on joku tarkoitus. Poliitikkoina meidän tehtävämme on varmistaa kansalaisten tiedonsaanti. Lisäksi eurooppalaisina poliitikkoina meidän tehtävämme on vaatia toimielimiltä mahdollisimman täydellistä läpinäkyvyyttä ja avoimuutta.
Esittelijä kiitteli yhteisön toimielimiä niiden viimeaikaisesta edistymisestä asiakirjojen saatavuuden lisäämisessä ja tarvittavan tekniikan käyttöönottamisessa helpottamaan kansalaisten mahdollisuuksia saada tietoa. Yhdyn näihin kiitoksiin. On kuitenkin totta, että tehtävää on vielä paljon. Ryhmämme tunnustaa myös monet niistä epäkohdista, joita jäsen Cashman mainitsi mietinnössään. Jäljellä on totisesti vielä paljon työtä.
On kuitenkin tärkeää löytää tasapuolinen ratkaisu yhtäältä mahdollisimman suuren avoimuuden ja yleisön tiedonsaantioikeuden sekä toisaalta näistä aiheutuvien kustannusten välillä. Annan esimerkin toimenpiteestä, joka on mielestäni liian kallis. Osa kansalaisvapauksien ja -oikeuksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan jäsenistä vaatii, että lukuisat parlamentin istunnot ja valiokuntien kokoukset taltioitaisiin videolle ja että taltioinnit pantaisiin nähtäville Internetiin. Toimenpiteen kustannukset eivät ole tällä hetkellä perusteltuja, vaikka saattavat tulevaisuudessa olla. Olen samaa mieltä niiden kanssa, joiden mielestä nyt toteutettaviin toimiin tulisi kuulua kolmen toimielimen rekisterien yksinkertaistaminen, kokoaminen yhteen ja yhdenmukaistaminen.
Seuraavaksi siirryn kenties kaikkein kiistanalaisimpaan asiaan, jonka komission jäsen, jäsen Maij-Weggen ja esittelijä mainitsivat. Se liittyy yleisön oikeuteen tutustua jäsenvaltioiden asiakirjoihin, jotka on laadittu asianomaisen jäsenvaltion toimiessa yksittäisenä jäsenvaltiona eikä neuvoston jäsenenä. Jäsen Cashmanin alkuperäinen ehdotus on todella liian kunnianhimoinen. Niin pitkälle ei ole mahdollista mennä. Olisi kuitenkin tarkoituksenmukaista laatia jonkinlainen ehdotus, jossa pyydettäisiin jäsenvaltioita noudattamaan vastaavanlaista avoimuutta kuin yhteisön toimielimet.
Kansalaisten olisi vaikea ymmärtää, miksi yhteisön asiakirja olisi helpompi saada tutustuttavaksi kuin omasta jäsenvaltiosta peräisin oleva asiakirja. Näin ollen kannatamme huomisessa äänestyksessä jäsen Cashmanin omaan mietintöönsä tekemää tarkistusta. Tarkoitan tarkistusta, jolla poistetaan selvyyden vuoksi muutamia sanoja mietinnön 16 kohdasta. Tämä on kokonaan jäsen Maij-Weggenin perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnassa tekemän ehdotuksen ansiota.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Arvoisa puhemies, kollegani Cashman testasi jälleen kerran hyvän shakinpelaajan mainettaan, ja hänen täydellisen sovinnollinen käytöksensä saattaa osoittautua voitokkaaksi strategiaksi. Itse olen taipuvainen käyttämään pikemminkin "aggressiivisen toimittajan" taktiikkaa, ja olen ammatissani saanut todeta, että tulokseen pääsee vain menemällä suoraan asiaan ja kasaamalla todella paineita vastapuolen niskaan.
Sisällön osalta keskeisimmät kohdat meille jo selvittikin jäsen Maij-Weggen, joka jälleen kerran paneutui tarkasti yksityiskohtiin. Tällä kertaa hän luetteli tietojaan siitä, kuka asiakirjapyyntöjä hylkää - vaikka hänellä ei ollut riittävästi tietoa siitä, keitä nämä ovat - missä ja milloin tällaista tapahtuu ja kuka asiakirjoja on pyytänyt. Koska parlamentti näyttää olevan lähes juhlatuulella eritoten jäsen Maij-Weggenin lähdön takia, olemme suhtautuneet asiaan varsin rakentavasti ja sanoneet: "Arvoisa komission jäsen - tämä pätee vielä enemmän neuvostoon - älkää kuvitelko, että on kiinnostuksen puutetta, että niin harvat toimittajat yrittävät saada tietoa asiakirjoista." Toimittajat ovat alkaneet uskoa, että on sama etsiä neulaa heinäsuovasta kuin yrittää löytää tarvitsemansa asiakirja. Eilisen Frankfurter Allgemeine -sanomalehden mukaan mikään ei ole suuren yleisön mielestä jännittävämpää kuin se, mitä ei otaksuttavasti ole. Tällöin tieto tulee julkisuuteen muuta kautta ja aiheuttaa skandaaleja joskus perustellusti ja joskus täysin perusteetta.
Kannattaisikohan vaivautua tutustumaan - ehkä jo tänään - amazon.de- tai amazon.com-sivustojen toimintaan? Sivusto toimii niin, että jos pystyy antamaan edes jotain tietoja - vain pienen vinkin, kuten kirjan tai kirjailijan nimen - pääsee heti oikealle sivulle ja näytölle ilmestyy teksti: "Asiakkaat, jotka ostivat tämän kirjan, ostivat myös..." Amazon-sivuilla voi näin kerätä yhä uusia ostoksia. Vastaavalla tavalla voisi kuvitella, että Euroopan komissiossa käytössä olevat asiakirjat olisi mahdollista jäljittää välittömästi. Asiakirjarekisterejä hoidetaan todella hyvin, niin että lapsikin osaa niitä käyttää, samoin nuoret - tulevaisuus on siis taattu, jos niin voi sanoa. Uskoisinkin, että standardoitu portaali Amazon-sivuston tapaan saattaisi todella parantaa tilannetta. Palvelu voisi olla osittain - ei kuitenkaan yksinomaan - tietokoneohjattu, ja käyttäjää tervehdittäisiin näin: "Tervetuloa Brysselin toimipisteeseemme. Mitä tarvitsette? Kuinka voimme auttaa?" Näin voitaisiin saavuttaa suuri osa tavoitteista, joista jatkuvasti puhumme täällä parlamentissa. Tänään käytävä keskustelu muistuttaa monella tapaa tiedonsaannin vapautta koskevan lain laatimisesta käytyä keskustelua 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa. Henkilökohtaisesti kannatan edelleen periaatetta, jonka mukaan pitäisi riittää, että henkilöllä on jonkinlainen aavistus siitä, mitä tietoa hän on etsimässä, eikä hänen tarvitse osata tehdä tarkasti yksilöityä asiakirjapyyntöä. Vielä tämä ei ole toteutunut, mutta juuri siihen ensi vuoden tarkistamisella tähdätään. Siltä on lupa odottaa paljon, kun kuulee niin monia hyviä aikeita, kuin tänään on esitetty.

Boogerd-Quaak (ELDR).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella erityisesti kollegaani Cashmania ja yhtyä hänen jäsen Maij-Weggenille esittämiinsä kiitoksiin. Edistystä on ehdottomasti tapahtunut. Yhä useammat asiakirjat ovat nykyään julkisia. Kysymys kuuluukin, löytävätkö kansalaiset ne. Tiedonsaantioikeuden takaaminen ei riitä. Asiakirjojen saatavuudessa on kysymys myös ennen kaikkea selkeästä tiedostorakenteesta. Tältä osin jäsen Cashman on vaatinut yhteisön asiakirjatunnusten ja keskitetyn rekisterin käyttöönottoa. Mielestäni se on hyvä ajatus.
Tiedonsaannin helpottaminen on varteenotettava keino parantaa kielteistä kuvaa Euroopan unionista etäisenä ja byrokraattisena. Lisäksi avoimuus ja tietojen saatavuus ovat tärkeitä demokratian lisäämisessä. Tänä aamuna äänestimme jäsen McCarthyn mietinnöstä. Se on esimerkki kansalaisten laajasta osallistumisesta lainsäädäntötyöhön. Kansalaisten pitää pystyä tutustumaan laadittavaan lainsäädäntöön heti prosessin alkuvaiheessa voidakseen vaikuttaa siihen. Tietokoneen avulla kansalaiset voidaan saada mukaan prosessiin uskomattoman tehokkaasti. Kerron henkilökohtaisen esimerkin: olin poissa parlamentista kolme vuotta, ja pystyin omalla tietokoneellani hakemaan suuren määrän haluamiani tietoja. Monesti sotkeuduin kuitenkin linkkien sekamelskaan ja jouduin päättämään etsintäni tyhjin käsin. Olen sitä mieltä, että tuossa meillä on vielä paljon tehtävää.
Tietokoneen käyttö on myös ympäristöä ja paperia säästävä työskentelytapa. Arvoisa komission jäsen, mielestäni meidän olisi tästä syystä ryhdyttävä kehittämään erityisen helppokäyttöisiä tietokoneohjelmia. Mielestäni tässä on vielä parantamisen varaa.
On kuitenkin erittäin häpeällistä, että etenkin Eurooppa-neuvosto laiminlyö velvollisuuksiaan. Meille satelee erityisesti oikeus- ja ulkoasioiden aloihin kuuluvia valituksia. Avoimuuteen ei kuulu epäselvyys siitä, mikä jäsenvaltio tekee mitäkin. Epäselvyys ei sovi myöskään yhteen uuden perustuslain kanssa, sillä siinä velvoitteet ulotetaan koskemaan kaikkia toimielimiä ja erillisvirastoja.
Mielestäni tätä aihetta koskeva ehdotus on yksi jäsen Maij-Weggenin viimeisistä, erinomaisista ehdotuksista. Annan sille ilomielin tukeni.

Schörling (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minäkin aloitan kiittämällä esittelijä Cashmania ja hänen kollegaansa Maij-Weggeniä heidän uutterasta työstään, jonka ansiosta asetus paranee merkittävästi, avoimuus lisääntyy ja kansalaisten mahdollisuus saada tietoa toimielinten asiakirjoista helpottuu.
Vuonna 2001 toteutetun arvioinnin tulokset ovat rohkaisevia. Edistyminen on ollut selkeää, ja kehityksen suunta on edelleen kohti avoimempaa asennetta, mikä toivottavasti johtaa jatkossa myös siihen, että kansalaiset käyttävät oikeuksiaan entistä tehokkaammin. Jäsen Cashmanin mietintö osoittaa kuitenkin selvästi, että tehtävää on vielä paljon ja että edelleen on suuria puutteita. Yksi vakava puute on, että sähköisiä järjestelmiä luotaessa päädytään usein moniin erillisiin järjestelmiin yhden keskitetyn järjestelmän sijaan. Olen iloinen, että komission jäsen de Palacio korosti tätä puheessaan, samoin kuin sitä, että tarvitaan yhtenäinen ja yhteensovitettu sähköinen asianhallintajärjestelmä, jonka avulla voidaan seurata lainsäädäntöprosessin etenemistä eri vaiheissa. Muutoin kansalaisten on mahdotonta tutustua toimielinten menettelyihin.
Neuvosto näyttää kuitenkin johdonmukaisesti tulkitsevan asetuksen 4 artiklan yleistä turvallisuutta koskevia säännöksiä liian suppeasti. Siihen on saatava pikaisesti muutos. Olemme tarkistuksessa 2 ehdottaneet 4 kohdan muuttamista todellisen muutoksen aikaansaamiseksi.
Kohta 16 huolestuttaa minua hiukan. Siinä puhutaan eri jäsenvaltioiden hallinnon julkisuutta koskevan lainsäädännön yhdenmukaistamisesta. En usko, että tällä tavoin lisätään avoimuutta tai parannetaan yleisön mahdollisuutta tutustua asiakirjoihin. Ehdotan, että äänestätte sen sijaan Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän esittämän tarkistuksen 3 puolesta.

Turco (NI).
 Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää esittelijä Cashmania erinomaisesta mietinnöstä sekä siitä, että hän on onnistunut tuomaan täysistuntokäsittelyyn erittäin tärkeän mietinnön, johon sisältyy lähes yksimielisen kannatuksen saavia olennaisia säännöksiä.
Minun näkemykseni mukaan nyt käytävä keskustelu paljastaa kaikkien tuomitseman demokratiavajeen lisäksi ristiriidan toteutettavissa olevien mahdollisuuksien ja tarpeiden välillä. Olen täysin samaa mieltä kuin jäsen Oreja Arburúa puheensa alkuosassa, mutta sitten hän näytti perääntyvän askeleen taaksepäin ottaessaan kantaa tarpeeseen julkistaa valiokuntien keskustelut. Nehän ovat paljon enemmän kunnon keskusteluja kuin täysistuntokeskustelut ja epäilemättä poliittisesti paljon vaativampia.
Avoimuus ja asiakirjojen saatavuus eivät ole pelkkä iskulause: ne merkitsevät ennen muuta kansalaisten harjoittamaa demokraattista valvontaa. Jos tarkastelemme nyt mahdollisuuksia toimielinten työn demokraattiseen valvontaan, näemme niiden olevan erittäin rajalliset.
Unionin politiikan keskeisillä aloilla - oikeus- ja sisäasioissa sekä ulko- ja puolustuspolitiikassa -edellytetään pääsääntöisesti vain Euroopan parlamentin kuulemista. Kansallisille parlamenteille annetaan päätökset tiedoksi, yhteisöjen tuomioistuimella on rajoitettu toimivalta ja lopulta tietenkin kansalaisilla on oikeus tutustua asiakirjoihin.
Kuten aiemmin todettiin, ei esimerkiksi ole perusteltua kieltää julkistamasta, mikä jäsenvaltio on jättänyt käsiteltäväksi jonkin tietyn ehdotuksen neuvostossa tai miten kukin jäsenvaltio on äänestänyt. Meidän mielestämme kyseessä on vakava kansalaisoikeuksien ja poliittisten oikeuksien loukkaus. Kansalaisilla, samoin kuin meillä kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin jäsenillä ei ole näin oikeutta saada tietää, mitä maidemme hallitukset tekevät, ja ilmaista siitä mielipidettä. Demokratiaa siis estetään toimimasta niin kuin sen pitäisi.
Sitä paitsi juuri Euroopan oikeusasiamies totesi yhdessä Euroopan parlamentille antamassaan erityiskertomuksessa, ettei oikeudellista lausuntoa ole mitään järkeä salata silloin, kun se ei ole verrattavissa asianajajan ja asiakkaan väliseen yhteydenpitoon. En voi ymmärtää, miksi toimielinten oikeudelliset yksiköt pelkäävät niin kovin avoimuuden lisäämistä ja miksi myös poliitikot yrittävät peitellä asiaa.
Toinen myönteinen piirre mietinnössä on komissiota kohtaan esitetty arvostelu, jonka mukaan komissio on taipunut jäsenvaltioiden tahtoon kieltäessään kansalaisilta mahdollisuuden tutustua jäsenvaltioilta rikkomismenettelyn yhteydessä saatuihin asiakirjoihin. Meidän mielestämme sama asetus antaa komissiolle valtuudet tehdä itsenäisiä päätöksiä, ja tätä oikeuttaan komissio kieltäytyy käyttämästä. Pelkäämme komission peittelevän tällä tavoin jäsenvaltioiden rikkomuksia ja toimivan siten itsekin laittomasti.
Mielestäni esimerkiksi tapauksessa, jossa pyydettiin Espanjan ja Portugalin komissiolle toimittamia asiakirjoja, jotka liittyivät rikkomismenettelyihin, jotka komissio aikoi käynnistää näitä jäsenvaltioita vastaan verodirektiivin oletetun rikkomisen johdosta - koska katolinen kirkko oli vapautettu arvonlisäverosta - ei ole mitään syytä, miksi yleisö ei saisi tietää perusteluja, joilla nämä kaksi jäsenvaltiota saivat komission päättämään tapauksen käsittelyn, vaikka yhteisön lainsäädäntöä oli selkeästi rikottu.
Minusta meidän on tarkasteltava käytännön esimerkkejä nähdäksemme, mitä tarvitaan, eikä vain sen, mikä on mahdollista, jos todella haluamme vastata todellisiin tarpeisiin ja paikata demokratiavajeen.

Cederschiöld (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, avoimuudessa on varmasti ollut paljonkin puutteita. Tosiasia kuitenkin on, että kaikissa kolmessa toimielimessä voidaan havaita tapahtuneen jonkinlainen pieni vallankumous asioissa, jotka liittyvät avoimuuteen ja yleisön oikeuteen saada tietoa asiakirjoista. Jos otetaan lähtökohdaksi vuosi 2001, jolloin lähdimme liikkeelle varsin sulkeutuneesta kulttuurista, voimme nyt todeta parlamentin luovuttavan 90 prosenttia siltä pyydetyistä asiakirjoista ja komission ja neuvostonkin 60 ja 70 prosenttia.
Pohdittavaakin tässä yhteydessä vielä löytyy. Perusperiaatteena on, että avoimuus on sääntö ja salailu poikkeus. Me kaikki tiedämme tämän, mutta se ei ole todennäköisesti ihan vielä levinnyt koko organisaation läpi kansalaisiin asti. Olen varma, että niin tapahtuu, mutta meidän velvollisuutemme on vauhdittaa asiaa.
Tarkempaa analyysiä tarvitaan vielä useistakin aiheista, jotka ovat nyt ajankohtaisia. Olen äärimmäisen tyytyväinen siihen, että esittelijä Cashman esitti hyvin viisaan kannan, jonka myös jäsen Schörling toi esiin ja jota itsekin tuen. Haluan kiittää häntä siitä. Kyse on jäsenvaltioiden lainsäädännön yhdenmukaistamisesta. En usko kenenkään tässä parlamentissa haluavan vähentää demokraattista valvontaa. Siksi katson, että tätä asiaa on tarkasteltava huolellisesti ennen kantojen lyömistä lukkoon.
On joitakin aiheita, joista on todella keskusteltava. Yksi tällainen aihe, josta olemme jo keskustelleet pitkään, on arkaluontoinen kysymys toimielinten oikeudellisten yksiköiden lausunnoista. Odotamme nyt tuomioistuimen päätöstä asiasta. Toivon, että pian on mahdollista avata tiettyjä aloja ja että asiakirjoja ei järjestelmällisesti luokiteltaisi ehdottoman salaisiksi. Ensimmäisenä askeleena asiakirja voitaisiin ehkä määrätä salaiseksi tietyksi määräajaksi. Tietyt ilmaukset on määriteltävä selkeämmin, jotta niitä ei ole mahdollista käyttää väärin. Tällaisia ovat esimerkiksi ylivoimaisen yleisen edun käsite ja lainsäädäntöprosessin kannalta arkaluonteiset asiat.
Avoimuudessa ja yleisön oikeudessa tutustua asiakirjoihin on kuitenkin kysymys paljon muustakin kuin muodollisten oikeuksien takaamisesta kansalaisille. Aivan yhtä tärkeää on, että toimielimet ja niiden asiakirjat ovat todella ihmisten ulottuvilla. Kiinnostus EU-asioita kohtaan on viimein selvästi kasvussa eri puolilla Eurooppaa. Keskustelu on lisääntymässä, mutta toimielimet eivät näytä vieläkään onnistuneen hyödyntämään kiinnostuksen kasvua. Toivon, että menestys paranee jatkossa ja että onnistumme tekemään toimielimistä ihmisläheisempiä. Avoimuutta koskeva lainsäädäntö luo sille pohjaa. Toimielinten välisen komitean edellisessä kokouksessa keskustelimme mahdollisuudesta tuottaa materiaalia, jossa kerrottaisiin onnistuneista saavutuksista ja yleisölle tarjolla olevista mahdollisuuksista.
EU ja sen toimielimet tuntuvat joskus kansalaisten kannalta kovin etäisiltä. Kansalaisen ei pitäisi tarvita tietojenkäsittelyn asiantuntemusta tai erityistietoja EU:n toimielinten toiminnasta voidakseen hyötyä avoimuutta lisäävistä säännöksistä. Tässä suhteessa meillä on vielä paljon tehtävää. Kuten monet puhujat ovat keskustelun kuluessa korostaneet, tarvitaan yksinkertaisia ja helppokäyttöisiä rekisterejä. Lainsäädäntöprosessin seuraamiseen täytyy olla yksinkertaisia keinoja. Erilaisia portaaleja, kotisivuja ja muita tiedonhankintakeinoja on vaikka millä mitalla, mutta nyt tarvitaan keskittämistä, yhteenkokoamista, helppokäyttöisyyttä, yksinkertaista kieltä ja tietenkin yksinkertaisempia menetelmiä aineiston etsimiseen. Se ei saa olla liian vaikeaa.
EU:n toimielinkulttuurin muuttaminen vaatii oman aikansa, mutta olemme saavuttaneet lyhyessä ajassa paljon. Olen ylpeä siitä, että juuri Euroopan parlamentti on toimielin, joka määrää tahdin avoimuuskysymyksissä. Tässä yhteydessä haluan osoittaa sanani erityisesti esittelijä Cashmanille ja kiittää häntä mietinnöstä ja huomattavasta työmäärästä, jonka hän on tehnyt asian eteen vuosien aikana, sekä työn kuluessa välillemme syntyneestä ystävyydestä.
Haluan kiittää vilpittömästi myös jäsen Maij-Weggeniä nyt, kun hän on päättämässä työtään parlamentissa. Mikä ilo onkaan ollut työskennellä hänen kanssaan, miten uskomattoman paljon olen oppinut ja miten paljon olen kartuttanut tietojani! Olen oppinut jäsen Maij-Weggeniltä myös paljon joustavuudesta, joka on tärkeä ominaisuus eurooppalaisessa yhteistyössä. Meistä on tullut myös ystäviä. Päätän puheenvuoroni toivottamalla hänelle vilpittömästi menestystä jatkossa.

Schmidt, Olle (ELDR).
Arvoisa puhemies, tänä iltana ei voisi sattua osuvammin. Pari huonetta tuonnempana kollegamme istuvat parhaillaan lukemassa selvityksiä siitä, mitä Eurostatissa on tapahtunut, mutta heidän suunsa on tukittu. Vilpittömänä unionin kannattajana minua surettaa joka kerta, kun törmään tällaiseen salailun kulttuuriin. Miksi niin monet ihmiset EU:n toimielimissä uskovat edelleen, että on täysin hyväksyttävää hoitaa julkisia tehtäviä ilman kansalaisten mahdollisuutta täydelliseen ja kattavaan valvontaan? Vielä varoituksen sana komissiolle: älkää antako Eurostatin skandaalin tahrata hyvää työtä, jota olette tehneet näinä historiallisina vuosina, joiden aikana Eurooppa on yhdistynyt uudelleen.
Haluan kiittää esittelijä Cashmania mietinnöstä sekä erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt EU:n ja sen toimielinten avoimuuden lisäämiseksi. Haluan esittää vain pari lyhyttä huomiota. On totta, että moni asia on ilmiselvästi parantunut, mutta se ei riitä. Meillä ei ole syytä seistä täällä halailemassa toisiamme. Avoimuutta koskevia sääntöjä olisi sovellettava kaikkiin toimielimiin, myös esimerkiksi EKP:hen ja Eurostatiin. On huolestuttavaa, että neuvosto on alkanut keksiä omia keinoja saadakseen luokiteltua asiakirjat ehdottoman salaisiksi. Tarvitaan yksinkertaisempia ja kattavampia rekisterejä. Komissiolla pitäisi olla yksi keskitetty rekisteri, ei useita erillisiä. Kaikki asiakirjat on rekisteröitävä, toisin kuin tällä hetkellä.
Asiakirjapyyntöjen hylkäämiset ovat lisääntyneet. Suunta on täysin väärä eikä lainkaan oikean hengen mukainen. Avoimuuden pitää olla pikemminkin sääntö kuin poikkeus. Avoimuuden kulttuuri on tärkeää saada vakiinnutettua ennen laajentumista. Tätä varten EU:n toimielinten henkilökunnalle on annettava koulutusta asetuksen sisällöstä ja saatava henkilöstö vakuuttuneeksi avoimuuden eduista.
Lopuksi totean, että mietinnössä olisi pitänyt tuoda enemmän esiin parlamentin puutteita. Meidän on parannettava myös tämän toimielimen toimintaa. Kiitos, esittelijä Cashman. Avoimuus on ehdottomasti demokratian paras puolustus.

De Palacio
. (ES) Arvoisa puhemies, kiitän kaikkia keskustelussa puheenvuoron käyttäneitä jäseniä. Otan mieluusti vastaan tätä yhteistä työsarkaa koskevat kommentit. Yhteisenä tarkoituksena on tosiaan tarjota parempaa palvelua kansalaisille ja varmistaa, että kaikki asianosaiset harjoittavat vastuullisempaa demokratiaa.
Kannatan varapuhemiehen lausuntoa. Olemme saaneet aikaan vallankumouksen. Varapuhemies on toiminut usein suunnannäyttäjänä tässä asiassa parlamenttiuransa aikana. Tänään keskustelemme jäsen Cashmanin mietinnöstä. Eilen käytiin kolmen toimielimen kesken sisäisiä keskusteluja, joissa pohdittiin saavutettua edistystä. Jäsen Cashmanin mietintö auttaa eittämättä tunnistamaan aloja, joilla on vielä parantamisen varaa. Olemme todella saaneet paljon aikaan, mutta nyt tähtäin on asetettava vielä korkeammalle.
Esitin näkemykseni eilisessä kokouksessa, mutta katson, että on aiheellista toistaa ne vielä tänään parlamentille. Komission omien tietojen mukaan 30 prosenttia asiakirjapyynnöistä hylättiin. On syytä todeta, että komissio kirjaa vain asetuksen (EY) N:o 1049/2001 täytäntöönpanoa edellyttävät pyynnöt. Parlamentti kirjaa sitä vaston kaikki pyynnöt. Jos komissio kirjaisi kaiken kansalaisille tarjottavan suoran neuvonnan, jossa ei vaadita asetuksen (EY) N:o 1049/2001 soveltamista, hylättyjen pyyntöjen prosentuaalinen osuus olisi häviävän pieni.
Kuten jäsen Cashmanin mietinnössä todettiin, meidän on hyvin tärkeää päästä sovintoon tulosten kirjaamismenetelmästä. Kaikkien tietopyyntöjen kirjaaminen saattaa osoittautua tarpeelliseksi. Jos näin käy, komissio näyttäisi menestyneen loistavasti tietojen antamisessa kansalaisille, kuten aiemmin totesin. Reilusti yli 90 prosenttiin pyynnöistä saisi myönteisen vastauksen.
Olemme antaneet tietoja vain asetuksen (EY) N:o 1049/2001 soveltamisalaan kuuluvista tietopyynnöistä, jotka on täytynyt hylätä. Kussakin tapauksessa hylkäämisen syyt ja perusteet on eritelty viitaten kyseisen asetuksen säännöksiin. Muista pyynnöistä ei annettu tietoja.
Menettelyä on selvästi parannettava. Tarvitaan laadukkaampaa palvelua, kuten jäsen Cashmanin mietinnössä aivan oikein todetaan. Tästäkin keskusteltiin eilisessä kokouksessa varapuhemiehen kanssa. Kaikkien kolmen toimielimen on omaksuttava yhteinen lähestymistapa, jonka mukaisesti tietopyyntöihin vastataan ja poikkeuksiin vedotaan. Eilisten keskustelujen pitäisi osoittautua tässä suhteessa erittäin hyödyllisiksi. Aiomme tutkia ja arvioida virkamiehille tarjottavan, erityisesti arkistoihin keskittyvän yhteisen koulutusohjelman toteuttamismahdollisuuksia.
On selvää, että loppujen lopuksi kaikkia tietoja ei voida koskaan antaa eikä anneta. Näin on täällä ja kaikissa maissa. Se pätee jopa niihin maihin, jotka ylpeilevät huippuluokan avoimuudellaan. Jotkut asiakirjat eivät oikeastaan ole varsinaisia asiakirjoja. Ne ovat pikemminkin apuna tukemassa laatijansa ajatustyötä ja pohdintoja. Niitä ei voida julkistaa. Sama pätee asioihin, joihin liittyy kolmansien osapuolten oikeuksia. Tällaisia oikeuksia voivat olla esimerkiksi oikeus puolustautua rikosasioissa tai taloudelliset oikeudet yritysten välisissä asioissa. Tällaisissa tilanteissa tarvitaan suojaa, ja sitä tarjoaa edellä mainittu asetus.
Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia parlamentin jäseniä kiinnostuksesta aihetta kohtaan. En tiedä, ovatko jäsen Cashman tai jäsen Cederschiöld paikalla, kun seuraava mietintö aiheesta esitellään. En ehkä itsekään ole paikalla. Luotan kuitenkin siihen, että parlamentti voi tuolloin myöntää, että edistystä on tapahtunut. Se on yhteinen kunnianhimoinen tavoitteemme ja teemme kaikkemme sen saavuttamiseksi.

Puhemies. -
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Giorgio Lisin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0292/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi orgaanisten liuottimien käytöstä rakennusmaaleissa ja -lakoissa sekä ajoneuvojen korjausmaalaustuotteissa aiheutuvien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamisesta ja direktiivin 1999/13/EY muuttamisesta (KOM(2002) 750 - C5-0632/2002 - 2002/0301(COD)).

Wallström
Arvoisa puhemies, tänä kesänä kaikkialla Euroopassa oli ennätyshelteitä. Myös otsonipitoisuudet olivat erittäin korkeita kaikkialla Euroopassa, ja nämä kaksi ilmiötä ovat valitettavasti yhteydessä toisiinsa. Alailmakehän otsonin - eli valokemiallisen savusumun, joksi sitä myös kutsutaan - syntymiseen tarvitaan kolmea tekijää: haihtuvia orgaanisia yhdisteitä eli VOC-yhdisteitä, typpioksidia (NOx) sekä auringonvaloa.
Otsoni on kemiallisesti hyvin aktiivinen kaasu, joka tunkeutuu hengityselimiimme ja vahingoittaa kasveja jo suhteellisen pieninäkin pitoisuuksina. Jäsenvaltiot ovat sitoutuneet alentamaan VOC-päästöjä huomattavasti vuoteen 2010 mennessä täyttääkseen niin kutsutut kansalliset päästörajat.
Jäsenvaltioiden toivomuksesta tämä direktiiviehdotus kohdistuu tuoteryhmään, josta aiheutuu suuri osa VOC-yhdisteiden kokonaispäästöistä Euroopassa, eli rakennusmaaleihin ja -lakkoihin sekä ajoneuvojen korjausmaalaustuotteisiin. Näiden tuotteiden liuotinpitoisuuden rajoittamisen katsotaan olevan ainoa toteutettavissa oleva keino, jonka avulla voidaan vähentää VOC-päästöjä ja sitä kautta tästä merkittävästä päästölähteestä aiheutuvaa ilman pilaantumista.
Selkeyden vuoksi haluan myös korostaa, mitä tämän ehdotuksen tarkoituksena ei ole tehdä. Tarkoituksena ei ole laatia tai yhdenmukaistaa yleisesti työsuojelu- tai kansanterveystoimia. Vaikka näitä tarkoituksia varten laadituissa kansallisissa ja yhteisön toimissa on luonnollisesti noudatettava perustamissopimuksen yleisiä vaatimuksia, ne eivät selvästikään kuulu nyt käsiteltävänä olevan ehdotuksen soveltamisalaan eikä niitä siis rajoiteta tai muuteta tällä ehdotuksella.
Ehdotuksella on yksinkertaisempi ja laajempi tavoite: parannetaan hengitysilman laatua vähentämällä VOC-päästöjä ja sitä kautta otsonin muodostumista.
Meidän on toimittava nyt, jos haluamme nauttia kesäisestä auringonpaisteesta ja kauniista säästä ilman, että se pilaa ilmanlaatua tai uhkaa ihmisten terveyttä ja ympäristöä.

Lisi (PPE-DE)
. (IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kuten komission jäsen totesi, tänään käsiteltävänämme oleva ehdotus koskee orgaanisten liuottimien vähentämistä maaleissa. Ehdotus on osa laajempaa ympäristöstrategiaa, eli pyrkimystä noudattaa kansallisia päästörajoja, tässä tapauksessa VOC-yhdisteiden päästörajoja. Ehdotusta voidaan näin ollen pitää yhtenä toimenpiteenä, jota tarvitaan hengitysilman laadun kokonaisvaltaiseen parantamiseen, emmekä voi olla antamatta sille täyttä tukeamme.
Juuri siitä syystä, että uskomme lujasti tähän tavoitteeseen, jonka merkityksen saimme kokea ikävällä tavalla viime kesänä - kuten komission jäsen äsken totesi - tiedämme, että on sekä oman etumme että tulevien sukupolvien edun mukaista turvata tehokas ympäristönsuojelu. Näistä syistä olen noudattanut hyvin yksinkertaista periaatetta heti lainsäädäntöprosessin alusta lähtien: direktiivin tavoitteen saavuttaminen on kiinteästi sidoksissa direktiivin kattamien tuotteiden, eli maalien, laadun takaamiseen. Ajatusmalli on itse asiassa hyvin yksinkertainen. On olemassa taso, jonka alle mentäessä markkinoilla tarjolla olevien tuotteiden laatu väistämättä laskee - pitää siis muistaa, että kyseessä ovat useimmiten maalit, joita käytetään eräänlaisena suojaavana kalvona erityisesti ilman epäpuhtauksia vastaan - ja jos laatu laskee alle hyväksyttävän tason, vaikutus on juuri päinvastainen kuin toivomme. Keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä tarvittavien maalikerrosten määrä kasvaa ja samalla kasvavat väistämättä myös päästöt. Siksi olen nimenomaan äsken mainituista syistä pyrkinyt sovittamaan yhteen toisaalta sen, mitä olisi tarpeen tehdä, ja toisaalta sen, mikä on teknisesti mahdollista ilman, että laadusta joudutaan tinkimään liikaa.
Kertaan nyt lyhyesti direktiivin keskeisimpiä kohtia. Itse direktiivin tavoitteeseen jäsenet ovat reagoineet hyvin eri tavoin erityisesti työntekijöiden terveyteen ja tiettyihin työsuojelua koskeviin kansallisiin lakeihin liittyvien seikkojen osalta. Juuri tänä iltana komission edustaja selitti, että direktiivin päämääränä on ympäristönsuojelu, mutta se ei kuitenkaan rajoita toimenpiteitä, joita toteutetaan yhteisössä tai jäsenvaltioissa työntekijöiden terveyden ja työympäristön suojelemiseksi, eikä vaikuta tällaisiin toimenpiteisiin, kuten myös johdanto-osan 14 kappaleessa todetaan.
Jotkut jäsenet ovat jättäneet tätä kohtaa koskevia tarkistuksia uudelleen täysistunnon käsiteltäväksi, mutta kuultuani komission kommentit toistan, että meidän on hylättävä tämä laajentamiseen tähtäävä ehdotus ja äänestettävä sitä koskevia tarkistuksia vastaan, erityisesti tarkistuksia 2, 10, 16, 49, 54, 80 ja 82. Kannatan kuitenkin tarkistusta 84, jonka ansiosta direktiivin tarkoitus voidaan määritellä ja täsmentää entistä selkeämmin.
Sitten on vielä merkintäkysymys. Henkilökohtaisesti kannatan komission ehdotusta jättää kyseisten tuotteiden merkintävaatimukset komitean käsiteltäväksi ensinnäkin sen vuoksi, että teollisuus on jo nyt monella tapaa pyrkinyt antamaan kuluttajille selkeää tietoa, ja näin ollen komitea voisi hyödyntää työssään nykyisiä parhaita käytäntöjä. Mielestäni ei olisi asianmukaista asettaa lisävaatimuksia, ja sen vuoksi pyydän parlamentin jäseniä äänestämään tarkistusta 20 vastaan.
Tarkistuksessa 23 esiin tuodun niin kutsutun korvaamisperiaatteen osalta katson, että se ei sovellu tässä yhteydessä, sillä yritykset ja koko alan teollisuus, joita nämä säännökset koskevat, tarvitsevat tosiasioihin perustuvaa varmaa tietoa - jota direktiivissä tarjotaan - pystyäkseen investoimaan tutkimukseen ja kehittämään uusia koostumuksia, joita tavoitteiden saavuttamiseen tarvitaan.
Sitten on useita tarkistuksia, jotka liittyvät pitoisuusraja-arvoihin, eli komission ehdottamiin prosenttiosuuksiin, joita parlamentti on muuttanut ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa. En lähde nyt käsittelemään niitä kaikkia. Näiden ehdotusten myötä jäätäisiin juuri mainitsemani hyväksyttävän tason alle, joten ne on hylättävä.
Lopuksi haluan mainita vielä vanhoja ajoneuvoja sekä historiallisia rakennuksia, monumentteja ja vastaavia koskevat pienet poikkeukset, jotka komissio on hyväksynyt. Pyydän myös parlamenttia hyväksymään nämä poikkeukset. Mainitsen lisäksi pari muuta tarkistusta, jotka koskevat liuottimien määritelmää ja niiden kiehumispisteitä, joita uskoakseni käsitellään samoin tämäniltaisessa keskustelussa.
Päätän puheenvuoroni kiittämällä kaikkia kollegojani heidän arvokkaasta panoksestaan valiokunnassa.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan kiittää kollegaani Lisiä mietinnöstä, jossa käsitellään rakennusmaaleista ja -lakoista sekä ajoneuvojen korjausmaalaustuotteista peräisin olevien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamista. Hänen mietintönsä täydentää hyvin järkevällä tavalla komission ehdotusta monilla aloilla, erityisesti herkässä rajankäynnissä talouteen, ympäristönsuojeluun, kuluttajansuojaan ja työturvallisuuteen liittyvien asioiden kanssa. Haihtuvilla orgaanisilla yhdisteillä (VOC-yhdisteillä) - tässä tapauksessa hiilivedyillä - on keskeinen osuus alailmakehän otsonin muodostumisessa. Päästöjä muodostuu myös liuottimia sisältävien tuotteiden ainesosista. Monissa jäsenvaltioissa alailmakehän otsoniin ja savusumuun liittyvät terveysongelmat ovat lisääntyneet merkittävästi viime vuosina. Herkimmille ihmisille otsonisaaste saattaa aiheuttaa silmien ärsytystä, kurkkukipua ja hengitysvaikeuksia. Ympäristössä taas on otettava huomioon sen vaikutukset fotosynteesiin.
Kannatan komission ehdotusta yhteisön laajuisten toimenpiteiden käyttöönottamisesta VOC-päästöjen vähentämiseksi. Pidän tässä valittua tuotekohtaista lähestymistapaa pohjimmiltaan järkevänä. Myönteisenä on pidettävä samoin sitä, että 70 prosenttia koristemaaleista on jo nyt vesiliukoisia. Kannatan myös nimenomaan direktiivin soveltamisalan laajentamista, joka hyväksyttiin huomattavalla enemmistöllä ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa. Toisin sanoen vaaralliset aineet otettaisiin mukaan maalien, lakkojen ja ajoneuvojen korjausmaalaustuotteiden sisältämien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden lisäksi. Näin yhdistettäisiin tarvittavat toimenpiteet yhteen direktiiviin ja vältettäisiin tarpeettomat hallintokulut.
Jos vaaralliset aineet otetaan mukaan direktiiviin, pitää kuitenkin olla edelleen mahdollista soveltaa järkevällä ja kestävällä tavalla tiettyjä vähimmäisvaatimuksia, eli vähimmäis- ja enimmäisarvoja. Tässä on itse asiassa kysymys siitä, että meidän on pyrittävä takaamaan paras mahdollinen ympäristönsuojelun ja kuluttajansuojan taso, ilman että samalla vaarannetaan Euroopan maaliteollisuuden ja siihen läheisesti sidoksissa olevan maalareiden ammattikunnan kilpailukykyä. Työllisyys olisi vaarassa myös, jos pyrkisimme korvaamaan vaaralliset aineet joko kokonaan tai suureksi osaksi vuoteen 2010 mennessä kaikkialla Euroopassa, mikä olisi huomattavasti nyt käsiteltävää komission ehdotusta pitemmälle menevä toimenpide. Se olisi uhka koko maaliteollisuudelle ja erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille, ja vakava takaisku koko eurooppalaiselle talousalueelle.
Käyttäjien ja kuluttajien terveyden suojelun kannalta on kuitenkin tärkeää, ettei haihtuvia orgaanisia liuottimia korvata terveydelle vaarallisilla aineilla. Ongelmallisten uusien ainesten, kuten allergeenien, kuluttajille aiheuttamat terveyshaitat tai rakennusmaalien voimakkaasti haihtuvien ainesosien rakennusten sisäpinnoille aiheuttamat pysyvät vauriot on joka tapauksessa estettävä. Ympäristönsuojelun ja kuluttajansuojan on oltava etusijalla. Tuotteiden laatu ja käyttökelpoisuus eivät kuitenkaan saa kärsiä. Jos nopean ja täydellisen korvaamisen periaate todella toteutettaisiin käytännössä, joutuisimme hyväksymään, että erityisesti maalien ja lakkojen laatu väistämättä kärsisi ratkaisevasti. Itse en hyväksyisi enkä odottaisi kenenkään muunkaan Euroopan unionissa hyväksyvän tilannetta, että omakotitalon ulko-oven lakkaus hilseilisi nopeasti ja talon maalipinta haalistuisi samaa vauhtia. Liuottimien ja vaarallisten aineiden määrää maaleissa ja lakoissa on vähennettävä, mutta siihen tarvitaan suunnitelmaa, joka on mahdollista toteuttaa myös käytännössä. On teknisesti mahdotonta alentaa haihtuvien orgaanisten liuottimien pitoisuutta alle 300 grammaan litraa kohti vuoteen 2007 mennessä ja vielä lisää vuoteen 2010 mennessä. Sen sijaan on sekä teknisesti mahdollista että järkevää alentaa näiden aineiden pitoisuutta 400 grammaan litraa kohti vuoteen 2007 mennessä ja sallittuun enimmäismäärään, 300 grammaan litraa kohti, vuoteen 2010 mennessä.
Samaan aikaan tarvitaan kuitenkin järkeviä enimmäisarvoja, joita noudattamalla voidaan rajoittaa maalien ja lakkojen hengittämisestä rakennusmiehille ja käsityöläisille aiheutuvia sivuvaikutuksia. Direktiivin tarkoituksena on oltava toteuttamiskelpoisten toimenpiteiden käyttöönotto, jotta maalien ja lakkojen sisältämien liuottimien osuutta päästöistä voitaisiin vähentää keskipitkällä aikavälillä koko Euroopassa.

Corbey (PSE).
Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ensin haluan lausua pari kiitoksen sanaa esittelijälle hänen työstään tämän maaleja käsittelevän direktiivin hyväksi. Kyseessä on tärkeä ympäristödirektiivi. Liuottimet ovat yksi tärkeimmistä syistä otsonin muodostumiseen, ja tällä on vakavia seurauksia ensinnäkin kansanterveyteen: haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjä voidaan pitää yhtenä hengityselinsairauksien ja hengitysvaikeuksien aiheuttajana. Vahinkoa aiheutuu myös kasvillisuudelle ja viljelykasveille. Teemme oikein rajoittaessamme liuottimien käyttöä, ja oman ryhmäni mielestä rajoituksia voisi tiukentaa vieläkin enemmän. Komission toteuttama tutkimus osoittaa, että ympäristöhyötyjä voidaan lisätä asettamalla vielä kunnianhimoisempia raja-arvoja. Tästä syystä ryhmämme kannattaa raja-arvojen alentamista komission toteuttaman tutkimuksen mukaisesti. Emme ole lainkaan samaa mieltä esittelijän ja edellisen puhujan kanssa siitä, että liuottimien vähentäminen merkitsisi samalla laadun heikkenemistä. Useissa maissa saatu kokemus osoittaa, että Euroopassa voidaan jatkossakin käyttää kauniita, laadukkaita maaleja pienemmillä liuotinmäärillä. Juuri rajojen asettamisen vuoksi maaliteollisuudessa on syntynyt koko joukko uusia innovaatioita, eikä loppua ole näkyvissä. Vakaa mielipiteeni on, että innovaatiot ovat myös työllisyyden perusta.
Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä vastustaa ehdotusta kuitenkin myös periaatteellisella tasolla. Maalidirektiivissä ei puhuta sanaakaan "maalarintaudista" - aivan kuin maalien kanssa ei työskentelisi kukaan, aivan kuin ei olisikaan maalareita, jotka heiluttavat pensseliä päivästä toiseen. "Maalarintauti" on hermoston häiriö. Liuottimille altistuminen voi aiheuttaa vakavia seurauksia, kuten muistinmenetystä, keskittymiskyvyn puutetta ja ennenaikaista dementiaa. Joissakin maissa on ryhdytty suojaamaan maalareita tältä taudilta sallimalla liuottimet ja edistämällä maalien järkevää käyttöä. Toimilla on saatu hyviä tuloksia. Yhdeltäkään jäsenvaltiolta ei pitäisi viedä tätä mahdollisuutta, ei nyt eikä tulevaisuudessa. Maalidirektiivillä tähdätään yhdenmukaistamiseen, mikä on epäilemättä eduksi teollisuudelle, joka haluaa sisämarkkinoille selkeitä ja yksiselitteisiä sääntöjä. Yhdenmukaistaminen ei kuitenkaan saa tapahtua sosiaalisten saavutusten kustannuksella. Direktiivin takia jäsenvaltiot eivät voisi enää halutessaan jatkaa kansallisia toimenpideohjelmiaan, mitä ryhmäni on täysin mahdoton hyväksyä. Olemme näin ollen jättäneet ehdotuksia, joilla tämä vääryys pyritään korjaamaan. Selvennän vielä: mikäli sisämarkkinoiden toteuttaminen merkitsee sitä, että ammattiliitoilta viedään oikeus ja mahdollisuus puolustaa parempia työoloja, ryhmäni sanoo "ei".
Täytyy sanoa, että minusta on aika yllättävää, että asiasta on ylipäätään keskusteltava täällä. Jo vuosia Euroopan unioni on kannattanut kestävää kehitystä. Kestävän kehityksen lähtökohta on taloudellisten, ympäristöön liittyvien ja sosiaalisten näkökohtien yhteensovittaminen. Johannesburgin kokouksesta lähtien koko maailma on ollut yksimielinen kestävän kehityksen tarpeellisuudesta sekä siitä, että se on ilmaistava konkreettisen politiikan muodossa. On surullista, että nyt kun meillä on ensimmäinen - ja paras - tilaisuus sovittaa yhteen taloudelliset ja sosiaaliset tavoitteet sekä ympäristöasiat, sosiaaliset tavoitteet eivät saa ansaitsemaansa arvoa. Siksi vetoan esittelijään, että hän tarkastelisi vielä uudelleen tarkistuksia, jotka tähtäävät direktiivin sosiaalisen ulottuvuuden vahvistamiseen, ja antaisi niille tukensa. Tukenani on useita kollegoja eri ryhmistä, ja kaikkien meidän mielestä tämä sisämarkkinoita koskeva direktiivi on liian yksipuolinen. Sosiaalinen pintasilaus on todella liian ohut tarjotakseen oikeaa suojaa. Työoloja olisi korostettava huomattavasti enemmän.

Davies (ELDR).
Arvoisa puhemies, huolimatta siitä, mitä komission jäsen totesi aiemmin tänään näöstään, olen päättänyt siirtyä eteenpäin tässä jokseenkin valtavan kokoisessa istuntosalissa, jotta edes näkisin hänet tämän illan keskustelussa.
Kaksi vuotta sitten hyväksyimme direktiivit kansallisista päästörajoista sekä ilman otsonista, joista jälkimmäisen esittelijänä toimin. Erityisesti ensiksi mainitussa asetettiin kunnianhimoisia ja oikeudellisesti sitovia tavoitteita pilaantumisen vähentämiselle ja ilmanlaadun parantamiselle. Nyt käsiteltävänämme on ehdotus, jossa vaaditaan teollisuutta tekemään tuotantomenetelmiinsä muutoksia, joiden avulla varmistettaisiin, että tavoitteisiin päästään ainakin haihtuvien orgaanisten yhdisteiden - otsonin aiheuttaman pilaantumisen yhden päätekijän - vähentämisessä.
Komission jäsenen tavoin olen sitä mieltä, että kyseisessä direktiivissä olisi ehdottomasti keskityttävä ensisijaisesti ilman pilaantumiseen eikä niinkään maalien käyttäjille mahdollisesti aiheutuviin terveysongelmiin.
Teollisuus on pyrkinyt aktiivisesti vaikuttamaan parlamentin jäsenten mielipiteisiin tavoitteenaan ennen kaikkea ehdotettua löyhemmät rajoitukset VOC-yhdisteiden käytölle. Myös ympäristönsuojelijat ovat ajaneet omia, täysin vastakkaisia tavoitteitaan. Olen tyytyväinen siihen, että valiokunnassa äänestimme yhteensä 110 tarkistuksesta, joista 103:ssa liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän kanta vei voiton, kun etsittiin kompromissia kahden vaihtoehtoisen näkemyksen välillä. Arvioidessani keskenään ristiriidassa olevia tarkistuksia olen pelkkänä poliitikkona joutunut yleensä turvautumaan komission ilmanlaatuasiantuntijoiden arvioihin. "Vihreämpinä" itseään pitävät jäsenet ovat arvostelleet minua tästä sekä siitä, etten olisi tarpeeksi kunnianhimoinen kannattaessani liitteessä ehdotettuja tavoiterajoja. Olen tehnyt yhteistyötä komission ilmanlaatuasiantuntijoiden kanssa otsoniin liittyvissä asioissa, ja voin vakuuttaa parlamentille, että heidän tavoitteensa eivät suinkaan ole vailla kunnianhimoa - päinvastoin.
Harkittuani asiaa olen päättänyt olla kannattamatta tarkistuksia, joissa ehdotetaan VOC-yhdisteiden määrittelyssä käytettävän kiehumispisteen nostamista 280 celsiusasteeseen. Pidän sen sijaan kiinni ympäristömerkin myöntämisehdoista. Jos komissio voi ehdottaa muutosta tai poikkeusta, jolla sallittaisiin varsin hyvän B&Q-merkintäjärjestelmän käytön jatkaminen Yhdistyneessä kuningaskunnassa, pitäisin kuitenkin tuonsuuntaisia ehdotuksia tervetulleina.
Lopuksi totean, että kansalaisjärjestöjen muutamien ympäristöaktivistien, jotka ovat vaatineet liuotinpohjaisten maalien täydellistä poistamista parissa vuodessa, kannattaisi mennä vähäksi aikaa työhön teollisuuteen ja palata sitten vähän laajempaa näkökulmaa saaneena. Ympäristötermein ilmaistuna haluan meidän etenevän nopeasti, mutta olen varsin tietoinen siitä, että sopulit ovat nopeita liikkumaan, enkä halua, että eurooppalaisen teollisuuden täytyisi yrittää kilpailla niiden kanssa.

Meijer (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, liuottimien sisältämiä haihtuvia orgaanisia yhdisteitä, jotka aiheuttavat otsonin muodostumista, pääsee ilmaan etenkin autoista, mutta niitä pääsee ilmaan myös talojen ulkolaudoitusten maalaamisessa. Euroopan komissio on oikeassa ehdottaessaan nykyisen direktiivin tarkistamista, millä pyritään tästä johtuvan ilman pilaantumisen rajoittamiseen. Yksi silmiinpistävä piirre on, että normien täyttämiseen annetut määräajat ovat hyvin pitkiä. Erityisesti taloudelliset perusteet näyttävät olleen ratkaisevia. Tarkistettua direktiiviä valmisteltaessa kävi selväksi, että eri osapuolten edut ovat ristiriidassa keskenään. Ammattiyhdistysliikkeellä ja erityisesti Euroopan rakennus- ja puutyöläisten liitolla on kokemusta "maalarintautina" tunnetusta orgaanis-psyykkisestä oireyhtymästä (OPS), jonka aiheutuu liuottimien tunkeutumisesta keskushermostoon. Esimerkiksi Alankomaissa - pienessä maassa - jossa haihtuvien orgaanisten yhdisteiden käyttöä on rajoitettu tiukasti lainsäädännöllä tammikuun 1. päivästä vuonna 2000, parituhatta työntekijää kärsii edelleen tästä vakavasta sairaudesta, jonka he ovat aiemmin saaneet. Jos uusia sairastapauksia ei enää ilmaannu, siitä on kiittäminen alhaisempia raja-arvoja, joilla liuottimien enimmäispitoisuudeksi on määrätty useissa tuotteissa 100 grammaa litraa kohti, sekä pakollista korvaamista vaihtoehtoisilla tuotteilla. Nyt on pelättävissä, että EU:ssa yhdenmukaistetut säännökset, jotka eivät ole yhtä tiukkoja kuin Alankomaissa tällä hetkellä voimassa olevat, saavat uhrien määrän kääntymään Alankomaissa uudelleen nousuun.
Mikä sitten estää meitä nostamasta suojelun tasoa kaikissa EU:n jäsenvaltioissa yhtä korkealle kuin niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat menneet toimissaan kaikkein pisimmälle, jotta maalien kanssa työskentelevät säilyisivät terveinä kaikkialla? Säännösten tiukentamista vastustavat ne maat, jotka eivät ole vielä toteuttaneet tällaisia terveyden suojeluun tähtääviä toimia, sekä erityisesti kemiallisia raaka-aineita valmistava teollisuus ja maaliteollisuus. Teollisuus haluaa ennen kaikkea yhdenmukaistamista ja pysyvyyttä. Kansainväliset yhtiöt haluavat päästä velvollisuudesta toteuttaa erilaisia toimenpiteitä eri jäsenvaltioissa. Niiden näkemyksen mukaan nykyisiäkään sääntöjä ei valvota eikä noudateta - mikä pitää paikkansa - ja ne käyttävät sitä perusteluna tiukempien sääntöjen hylkäämiselle. Lisäksi ne haluavat normeja, jotka laaditaan useaksi vuodeksi kerrallaan ja joita ei tiukenneta jatkuvasti. Niiden mielestä voimakkaiden aineiden käyttö on itse asiassa hyödyksi ympäristölle, koska ne vähentävät uudelleenmaalauksen tarvetta. Ne myös vetoavat Euroopan komission ja sen virkamiesten vakuutteluihin, joiden mukaan direktiivin on määrä koskea yksinomaan päästöjä ympäristöön eikä työterveyttä ja -turvallisuutta. Niiden asioiden lisäksi, jotka olen aiemmin esittänyt valiokunnan pohdittavaksi, haluan myös täysistunnossa tuoda esiin kaksi huolenaihetta.
Ensinnäkin olen huolissani kansallisten työsuojelutoimenpiteiden säilyttämisestä silloin, kun EU:n standardit eivät ole yhtä tiukkoja, sekä toiseksi nyt ehdotettavista parannuksista EU:n standardeihin. Useissa tarkistuksissa ehdotan, että noudattaisimme ainakin Decopaint-tutkimukseen perustuvia standardeja. Tutkimus toteutettiin Euroopan komission pyynnöstä, mutta ikävä kyllä sitä ei otettu mukaan ehdotuksiin. Virhe voidaan vielä korjata. Meidän ei myöskään pidä odottaa vuoteen 2010 asti, ennen kuin alennamme raja-arvoja, vaan se on tehtävä mahdollisimman pian.

Schörling (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aloittaa kiittämällä komissiota tästä direktiiviehdotuksesta, joka koskee orgaanisten liuottimien käytöstä maaleissa ja lakoissa aiheutuvien haihtuvien orgaanisten yhdisteiden päästöjen rajoittamista. Kyseessä on erittäin huolellisesti harkittu ehdotus, joka merkitsee huomattavaa parannusta kyseisten päästöjen osalta. Kuulimme juuri äsken komission jäsenen Wallströmin kuvaavan ilmanlaadun parantamisen tärkeyttä. Parempi ilmanlaatu merkitsee samalla parempaa ympäristöä ja sitä kautta parempaa terveyttä. Terveysnäkökohdilla on siis automaattisesti oma osansa asiassa.
Haluan kiittää esittelijä Lisiä hänen tekemästään pohjatyöstä. Kiitos myös kollegoilleni ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa. Toimitimme valiokunnassa erittäin onnistuneen äänestyksen, jonka tuloksena direktiiviehdotus parani. Olen esimerkiksi tyytyväinen siitä, että hyväksyimme tarkistuksen, jonka mukaan maalit ja lakat eivät saa sisältää aineita, jotka on määritelty syöpää aiheuttaviksi, perimää vaurioittaviksi tai lisääntymiselle vaarallisiksi. Täysistunnossa käsiteltäväksi on jätetty yhteensä peräti 84 tarkistusta, ja itse olen vastuussa useista niistä. Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmää / Pohjoismaiden vihreää vasemmistoa edustavan jäsen Meijerin kanssa olemme esimerkiksi yhdessä jättäneet käsiteltäväksi raja-arvoja koskevat tarkistukset 62-77. Meidän mielestämme komissio on tyytynyt liian alhaiseen tasoon, mikäli alentamistavoitteet halutaan saavuttaa. Decopaint-tutkimuksen mukaan - johon komissiokin viittaa - vaihtoehtoja on kaksi. Ihmettelen minkä vuoksi komissio päätti tyytyä raja-arvoihin, jotka ovat korkeammat kuin kumpikaan näistä vaihtoehdoista.
Esittämäni tarkistukset 79 ja 81 perustuvat olettamaan, jonka mukaan haihtuvien orgaanisten yhdisteiden pitoisuudet maaleissa alenevat jatkuvasti. Direktiiviä olisi näin ollen tarkistettava vuonna 2008, jotta raja-arvoja voidaan alentaa lisää.
Haluan myös mainita kiehumispistettä koskevan kysymyksen. Teollisuuden viime päivinä herättelemä keskustelu ei mielestäni varsinaisesti palvele heidän tarkoitusperiään. Meidän mielestämme olisi sovellettava 280 asteen kiehumispisteeseen perustuvaa määritelmää - mitä myös Decopaint-tutkimuksessa selkeästi suositellaan - koska se tarjoaa kuluttajille täsmällisen määritelmän.

Blokland (EDD).
Arvoisa puhemies, Euroopan komission ehdotus perustuu komission tilaamaan tieteelliseen Decopaint-raporttiin, joka laadittiin pitkän, perusteellisen tutkimuksen pohjalta. Minä ja kollegani olemme sen vuoksi perin pohjin hämmentyneitä siitä, että komissio näyttää jättävän raportin päätelmät suurelta osin huomiotta. Mitään perusteluja antamatta se esittää uusia, korkeampia raja-arvoja, jotka eivät perustu mihinkään tutkimustuloksiin. On mahdotonta sanoa, mihin ne sitten perustuvat. Haluaisin kuulla tästä selityksen komission jäseneltä Wallströmiltä. Emme nimittäin voi hyväksyä sitä, että komissio noin vain sivuuttaa Decopaint-raportin päätelmät. Sen vuoksi olen esittänyt tarkistuksia tilanteen korjaamiseksi ja kannatan myös muita tarkistuksia, joilla on sama päämäärä.
Loppujen lopuksi kyse on aineista, jotka eivät aiheuta vaaraa vain ympäristölle, vaan myös kansanterveydelle. Näille aineille altistuminen voi vaurioittaa aivojen toimintaa ja johtaa lopulta vammautumiseen. Useat jäsenvaltiot ovatkin ryhtyneet lainsäädäntötoimiin, joilla riskiä pyritään hallitsemaan. On tärkeää, että suojelu jatkuu myös uuden direktiivin nojalla. Nyt käsiteltävänä olevassa komission ehdotuksessa tällaista mahdollisuutta ei ole otettu huomioon, ja siksi ehdotusta olisi muutettava siltä osin. Komission tarkoituksena ei varmaankaan ole heikentää työntekijöille tarjottavaa suojaa nykyisestä. On erittäin tärkeää, että tällaiset toimenpiteet säilyvät sallittuina nyt ja tulevaisuudessa. Siksi kannatan myös tätä koskevia tarkistuksia.
Lopuksi haluan lisätä, että tämä aihe on taas yksi osoitus siitä, että ympäristö- ja kansanterveysasiat liittyvät läheisesti toisiinsa ja että niitä olisi sen vuoksi järkevää käsitellä samassa valiokunnassa myös tulevalla kaudella.

Bowe (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää hänen tähän asti tekemästään työstä. Olen aivan varma, että voimme jatkaa tätä työtä ja varmistaa onnistuneen lopputuloksen.
Haluan myös aloittaa kiittämällä komissiota - kyllä, tarkoitan sitä todella! Ryhtyessämme tarkastelemaan tätä ehdotusta meidän täytyi pitää mielessä, että se juontaa juurensa VOC-yhdisteiden valvonnasta pari vuotta sitten käytyihin keskusteluihin, joissa käsiteltiin ensimmäisen kerran kyseistä ongelmaa, eli suurten teollisuuslaitosten, autokorjaamojen, huoltoasemien ja muiden vastaavien VOC-päästöjä.
Tuolloin tunnustimme, että kyseessä on vakava ongelma. Yksi mahdollisuus oli puuttua suurten päästölähteiden valvontaan - ja niin teimme. Pyysimme komissiota esittämään joitakin ratkaisuehdotuksia toiseen ongelmaan, jonka olimme tuolloin havainneet, eli satoihintuhansiin pieniin päästölähteisiin eri puolilla unionia erilaisissa paikoissa, jotka useimmiten liittyivät maalien käyttöön, mutta myös moniin muihin asioihin. Joskus ongelmaksi nostettiin pienet automaalaamot, joskus maalien kotikäyttö, joskus muut aineet muissa paikoissa. Haluan kiittää ja onnitella komissiota. Se on todella tarttunut asiaan, niin kuin me pyysimme sitä tekemään. Se on antanut ehdotuksen, joka on hyvä, joskaan ei täydellinen - mutta mikäpä olisi - ja ottaa tämän parlamentin ehdotuksen vakavasti ja toimii sen mukaisesti.
Komissio on myös tunnustanut, että VOC-päästöjen alentamista koskevalla ehdotuksella on merkittävää vaikutusta ympäristöön. Sillä vähennetään alailmakehän otsonipitoisuuksia. Sillä varmistetaan, että pystymme vähentämään alailmakehän otsonin aiheuttaman astman yleisyyttä. Sillä lopetetaan kasvillisuudelle aiheutuvat vahingot. Sillä vähennetään muita ympäristövaikutuksia. Ehdotuksen tekeminen ei ole ollut helppoa. Matkan varrella on paljastunut monia teknisiä ongelmia, joita emme olleet alun perin ottaneet huomioon. Kiitämme komissiota siitä, että se on ratkaissut nuo monimutkaiset ongelmat, joita emme aluksi osanneet odottaa.
Jäsen Davies mainitsikin jo, että ratkaistavana on vielä monia teknisiä ongelmia. Joitakin edelleen käsiteltävänä olevista kysymyksistä on mahdotonta sivuuttaa. Vetoan komissioon, että se hyväksyisi muutamien kollegojeni esittämät tarkistukset, jotka koskevat työterveyttä ja vaikutuksia työntekijöiden terveyteen. Tätä asiaa emme voi sivuuttaa. Meidän on jatkettava sen käsittelyä.
On myös syytä mainita, että kuluttajien kannalta on tärkeää säilyttää jonkinasteinen valinnanvapaus ja kilpailu markkinoilla. Siksi meidän olisi jatkossakin säilytettävä yhtäläiset tekniset kriteerit kaikille maaleille siten, ettei vesipohjaisille maaleille anneta epäreilua kilpailuetua. Annetaan ihmisille vaihtoehtoja. Annetaan markkinoiden toimia vapaasti. Annetaan syntyä kilpailua. Pitäydytään niissä tasapuolisissa merkintävaatimuksissa, jotka meillä jo on.
Lopuksi toteaisin, että meidän on tunnustettava, että näitä uusia ehdotuksia on todella vaikea soveltaa kaikissa olosuhteissa ja jokaiseen tilanteeseen, joita Euroopan unionissa tarjolla olevien mahdollisuuksien kirjosta löytyy. Pyytäisin komissiota harkitsemaan huolellisesti muutamia esiin otettuja poikkeuksia, esimerkiksi perinteisin menetelmin valmistettuja pieniä maalimääriä, jotka on usein tarkoitettu perinteisiin käyttötarkoituksiin, kuten vanhoihin autoihin tai rakennuksiin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa vanhoja rakennuksia on paljon. Siellä on ehkä liikaakin vanhoja rakennuksia, joiden rakenteiden säilyttäminen vaatii joissakin tapauksissa vanhanaikaisia, vanhan mallin mukaan valmistettuja erikoismaaleja.
Vetoan teihin, että kunnioittaisitte paitsi nykyistä elinympäristöämme ja kansanterveyttä, myös historiallista ympäristöä ja rakennusperintöä, jonka haluamme säilyttää. Ei kai olisi liikaa vaadittu, että voisitte hyväksyä noita kysymyksiä koskevat tarkistukset ja antaa käsiteltäväksi vähemmän jyrkän ehdotuksen, josta voisimme kaikki olla ylpeitä ja ehkä jopa hyväksyä sen toisessa käsittelyssä.

Wallström
Arvoisa puhemies, ensinnäkin minun olisi pitänyt aloittaa kiittämällä jäsen Lisiä hänen työstään tämän tärkeän ehdotuksen esittelijänä. Teen sen nyt ja toivon, että hän antaa anteeksi, etten kiittänyt häntä aiemmin.
Palataanpa sitten kysymykseen ehdotuksen tarkoituksesta ja soveltamisalasta. Monet parlamentin ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan hyväksymistä tarkistuksista perustuvat huoleen työntekijöiden terveyden suojelusta. Muutamilla näistä tarkistuksista (tarkistuksilla 10, 16 ja 26) pyritään korostamaan, ettei nyt käsiteltävällä ehdotuksella rajoiteta tai estetä yhteisön ja jäsenvaltioiden toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on työntekijöiden terveyden suojeleminen altistumiselta maalien ja lakkojen sisältämille liuottimille.
Komissio hyväksyy näiden tarkistusten taustalla olevan periaatteen. Työntekijöiden terveyden suojelemiseksi toteutettavat toimenpiteet eivät kuitenkaan kuulu tämän ehdotuksen tarkoitukseen ja soveltamisalaan, joten ehdotuksella ei estetä tällaisia toimenpiteitä millään tavalla. Komissio on samaa mieltä myös siitä, että saattaisi olla hyödyllistä selventää ja korostaa tätä seikkaa suoraan jossakin ehdotuksen kohdassa. Samasta syystä komissio ei kuitenkaan voi puoltaa tarkistuksia, joilla pyritään suoraan tai epäsuorasti vahvistamaan työntekijöiden ja kuluttajien terveyden suojelua altistumiselta maalien ja muiden tässä ehdotuksessa tarkoitettujen tuotteiden sisältämille liuottimille (tarkistukset 17, 20 ja 23). Komissio katsoo, että nämä tarkistukset eivät välttämättä vähennä ihmisten terveyteen kohdistuvia riskejä, vaan saattavat vain aiheuttaa tahatonta sekaannusta ehdotuksen soveltamisalasta.
Monet valiokunnan äänestämistä tarkistuksista (tarkistukset 11, 13, 14, 32, 33 ja 34) sisältävät hyödyllisiä teknisiä selvennyksiä, jotka komissio voi hyväksyä jotakuinkin sellaisenaan. Esimerkkinä haluan mainita ehdotuksen, jonka mukaan niitä maalien ainesosia, jotka reagoivat kuivumisen aikana muodostaen maalatulle pinnalle jäävän kalvon, ei pitäisi ottaa huomioon arvioitaessa VOC-yhdisteiden pitoisuusrajojen noudattamista. Kyseessä on tarkistus 11. Ympäristön kannalta se vaikuttaa järkevältä, sillä mehän haluamme vähentää nimenomaan ilmakehään haihtuvia VOC-yhdisteitä. Asiaan liittyy kuitenkin yksi käytännön ongelma: toistaiseksi ei ole käytettävissä mitään yleisesti tunnustettua standardia tai menetelmää, jolla voitaisiin laskea kalvoon sitoutuneiden VOC-yhdisteiden painoarvo. Tällainen standardi on kehitettävä, jotta mainittu vähennys voidaan sallia.
Komission mielestä on myös kohtuullista hyväksyä, että jäsenvaltiot voivat myöntää tiukoin edellytyksin poikkeuksia rajoitetulle määrälle erikoismaaleja, joita käytetään - kuten mainitsitte - museoautojen ja historiallisten rakennusten entisöinnissä ja kunnossapidossa. Tämä koskee tarkistuksia 6, 19 ja 22.
Kaiken kaikkiaan komissio voi ainakin osittain hyväksyä 20 huomisessa täysistunnossa äänestettäväksi jätetyistä 83 tarkistuksesta. Lopuista 63 tarkistuksesta, joita komissio ei eri syistä voi hyväksyä, suurin osa on luonteeltaan jokseenkin teknisiä.
Sallinette minun kommentoida lyhyesti näitä tarkistuksia ja niiden hylkäämisen syitä. Neljän tarkistuksen (tarkistusten 5, 27, 81 ja 83) tavoitteena on velvoittaa komissio esittämään tiukempia raja-arvoja ja/tai laajentamaan nykyisten raja-arvojen soveltamisalaa myöhemmässä vaiheessa. Komission aloiteoikeutta koskeva periaatekysymys on tietysti kokonaan toinen asia, mutta olemme vakaasti sitä mieltä, ettei olisi viisasta ryhtyä arvailemaan, mitä meidän pitäisi tehdä neljän tai viiden vuoden kuluttua ilmanlaadun parantamiseksi. Kun saamme Puhdasta ilmaa Eurooppaan -ohjelman tulokset parin vuoden kuluttua, pystymme paljon paremmin arvioimaan, tarvitaanko toimia, missä niitä tarvitaan ja millaisia toimia tarvitaan ilmanlaadun parantamiseksi tieteellisesti ja taloudellisesti perustellulla tavalla.
Tarkistuksessa 12 ehdotetaan direktiivin soveltamisalan laajentamista kattamaan VOC-yhdisteet, joiden kiehumispiste on - kuten useat jäsenet ovat maininneet - enintään 280 celsiusastetta, eikä komission ehdottama 250 astetta. Tätä komissio ei voi hyväksyä. Perusteluna on ensinnäkin se, että orgaanisten yhdisteiden, joiden kiehumispiste on yli 250 astetta, haihtuvuus on hyvin pieni: niiden kuivuminen kestää useita päiviä eikä niistä juurikaan muodostu otsonia. Toisin sanoen niistä ei ole juurikaan haittaa ympäristölle. Toiseksi 250 astetta on kiehumispiste, joka on valittu VOC-yhdisteiden määrittelemiseen EU:n ympäristömerkkijärjestelmässä. Olisi sekä epäjohdonmukaista että outoa valita tiukempi määritelmä tähän ehdotukseen.
Jäsen Davies, B&Q/Kingfisher voi jatkaa merkintäjärjestelmänsä käyttöä.
Yhteensä jopa 36 tarkistuksen (tarkistusten 36-53, 55-57, 59-63, 65 sekä 67-77) tavoitteena on muuttaa komission ehdottamia raja-arvoja. Komissio on tietoinen siitä, että sekä teollisuus että ympäristöjärjestöt ovat harjoittaneet aktiivista lobbausta joko löyhentääkseen tai tiukentaakseen komission ehdottamia raja-arvoja. Toistaiseksi komissiolle ei kuitenkaan ole esitetty vakuuttavia todisteita siitä, etteivät ehdotuksen mukaiset raja-arvot olisi tasapainoisia, taloudellisesti perusteltuja tai teknisesti mahdollisia saavuttaa ehdotetussa määräajassa. Näin ollen komissio katsoo, että sen on tällä kertaa parasta pitäytyä ehdotetuissa raja-arvoissa, menettelyissä ja määräajoissa.

Corbey (PSE).
Kiitos selityksestänne, arvoisa komission jäsen. Yhtä asiaa en kuitenkaan ymmärtänyt. Puhuitte tarkistuksesta 11 ja tarkistuksesta 13, joiden katsoitte molempien olevan hyväksyttävissä. Mikäli olen ymmärtänyt oikein, tarkistukset 11 ja 13 ovat keskenään täysin ristiriitaiset. Toisen mukaan ohenteet voisivat sisältyä liuottimien määritelmään, ja tarkistuksessa 11 suljetaan nimenomaan tämä vaihtoehto pois. Voitteko selventää asiaa vielä kerran? Tämä on melko tekninen kysymys, mutta äärimmäisen tärkeä äänestysjärjestyksen kannalta.

Lisi (PPE-DE)
- (IT) Arvoisa puhemies, sillä aikaa kun komission jäsen pohtii kyseistä kohtaa, haluan todeta olevani samaa mieltä jäsen Corbeyn kanssa. Juuri tämä on tarkoituksena ehdotuksessa, joka sisältyy esittelijän laatimaan äänestysluetteloon: tarkistus 11 ja tarkistus 13 ovat toisensa poissulkevia. Sanoisin kuitenkin jäsen Corbeylle, että tämä johtuu valiokuntamme tekemästä virheestä. Siksi vetoan teihin, hyvät kollegat, että antaisitte tukenne ja hyväksyisitte äänestyksessä tarkistuksen 11, mutta äänestäisitte tarkistusta 13 vastaan nimenomaan sen vuoksi, että ohenteille saataisiin määritelmä, joka olisi yhdenmukainen muun lainsäädännön kanssa.

Wallström
Arvoisa puhemies, yritämme vain selvittää olemmeko tulkinneet virheellisesti näiden kahden tarkistuksen sisältöä. Olemme periaatteessa hyväksyneet ne molemmat eivätkä ne nähdäksemme ole ristiriidassa keskenään, mutta tutkimme vielä tekstin yksityiskohtia. Ehkä te voisitte selittää meille hieman tarkemmin, kuinka te tulkitsette niiden olevan ristiriidassa keskenään. Meidän mielestämme niiden sisällöt vastaavat toisiaan, ja komissio on hyväksynyt ne periaatteessa.

Puhemies. -
En halua avata keskustelua nyt uudelleen, joten ehdotan, että jatkamme eteenpäin. Arvoisa komission jäsen, yksikkömme voi tällä välin yrittää selvittää tilannetta.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Jacksonin laatima suullinen kysymys komissiolle välikertomuksesta EU:n tuesta WSSD:n toimintasuunnitelmalle (B5-0275/2003).

Wallström
Arvoisa puhemies, tänään parlamentissa käsiteltävä jäsen Jacksonin suullinen kysymys sekä samaa aihetta koskeva päätöslauselmaesitys ovat kumpikin hyvin ajankohtaisia. Vuosi Johannesburgin kokouksen jälkeen meidän on pidettävä vauhtia yllä ja säilytettävä Euroopan unionin poliittinen johtajuus täyttämällä Johannesburgissa tekemämme sitoumukset.
Haluan ensiksi kiinnittää huomiota jäsen Jacksonin suullisessa kysymyksessä mainittuihin seikkoihin, ja sen jälkeen kerron hieman yleisemmin Johannesburgin seurantatoimista.
Kommentoisin aluksi jäsen Jacksonin kysymyksen viimeistä kohtaa, eli miten neuvosto aikoo varmistaa, että kestävästä kehityksestä tehdään tulevien kevätneuvostojen keskeinen ja säännöllinen aihe. Vastaus tähän kysymykseen koostuu kolmesta seikasta. Ensinnäkin se, että Eurooppa-neuvoston päätelmissä Göteborgin strategiaan lisätään ulkoinen ulottuvuus, tarkoittaa, että Euroopan unionin kestävän kehityksen strategia on tärkein väline Johannesburgin sitoumusten täytäntöön panemiseksi. Tätä lähestymistapaa johdonmukaisesti noudattaen komissio aikoo jatkaa huippukokouksen seurannan käsittelyä Eurooppa-neuvoston kevätkokousten valmisteluihin liittyvissä vuosittaisissa yhteenvetoraporteissaan.
Toiseksi komissio laatii parhaillaan kestävästä kehityksestä myös yleistä arviointia, ja sen odotetaan valmistuvan samoihin aikoihin kuin uusi komissio astuu virkaan. Arvioinnin kohteena on vuoteen 2009 päättyvä ajanjakso, ja sen avulla huippukokouksen täytäntöönpano liitetään entistä tiiviimmin tarkistettuun strategiaan.
Kolmanneksi komission yksiköt valmistelevat parhaillaan huippukokouksen seurannasta yleiskatsausta, joka annetaan käsiteltäväksi ennen vuoden 2003 loppua ja joka sisältää mahdollisesti myös jatkotoimia koskevia ehdotuksia.
Haluamme parlamentin osallistuvan tiiviimmin keskusteluun huippukokouksessa tehtyjen sitoumusten täytäntöönpanosta.
Seuraavaksi käsittelen suullisen kysymyksen ensimmäistä kohtaa, joka koskee raportointia vesi- ja energia-aloitteista. Huippukokouksen seurantaa koskevassa yleiskatsauksessa komissio aikoo antaa parlamentin ja neuvoston käsiteltäväksi yksityiskohtaisen kertomuksen molemmista aloitteista. Vettä koskevan Water for Life -aloitteen tarkoituksena on taata vesi- ja jätevesihuolto niille, joilla näistä on eniten puutetta. Nykyisin 2,2 miljardia ihmistä kuolee vedestä aiheutuviin tauteihin, ja se on liian paljon. EU:n aloite painottuu Afrikkaan, mutta se ulottuu myös muille alueille. Addis Abebassa joulukuussa 2003 pidettävän ministeritason kokouksen uskotaan vahvistavan afrikkalaisten sidosryhmien osallistumista. Komissio on ottanut käsiteltäväksi kunnianhimoisen ehdotuksen, joka koskee 1 miljardin euron myöntämistä Euroopan kehitysrahastosta EU:n vesirahaston perustamiseksi. Summasta on jo tehty varaus talousarvioon, mutta neuvosto ei ole toistaiseksi ollut halukas vapauttamaan näitä varoja.
EU:n energia-aloite köyhyyden poistamista ja kestävää kehitystä varten (Energy Initiative for Poverty Eradication and Sustainable Development) koskee edullisten ja kestävien energiapalvelujen saatavuutta. Lähes 30 kehitysmaata kolmelta mantereelta on liittynyt tähän aloitteeseen. Aloitteen edistämiseksi Afrikassa komissio rahoittaa korkean tason energia-alan tapahtumaa, joka on tarkoitus järjestää Nairobissa 20. ja 21. marraskuuta 2003. Edistyminen energia-aloitteessa edellyttää vesialoitteen tavoin tuensaajamaiden osallistumista ja tietoisuuden lisäämistä.
EU teki Johannesburgissa myös uusiutuvia energialähteitä koskevan aloitteen. Komissio on luvannut huolehtia aloitteen sihteeristön tehtävistä. Aiomme työskennellä tehokkaasti seuraavien kuukausien aikana ja varmistaa, että aloitteen toiminta on täysin vakiintunut hyvissä ajoin ennen Saksassa vuonna 2004 pidettävää uusiutuvia energiamuotoja käsittelevää kansainvälistä konferenssia.
Suullisen kysymyksen viimeisessä osassa käsiteltävä kestävän kehityksen hallinnon lujittaminen on ehdoton edellytys huippukokouksen täytäntöönpanon edistymiselle. Näin ollen Eurooppa-neuvosto on korostanut tarvetta vahvistaa UNEPia ja pohtia sen hallinnon tehostamista perustamalla YK:n ympäristövirasto. Tämä on tärkeä tavoite, ja yhteistyötämme UNEPin kanssa on lisättävä heti.
UNEPin roolia huippukokouksen täytäntöönpanossa on vahvistettava lyhyellä aikavälillä. Helmikuussa 2003 pidetty kansainvälisen ministeritason ympäristöfoorumi voi helpottaa tämän tavoitteen saavuttamista. Kemikaalien osalta tulokset olivat hyvin myönteisiä, sillä foorumissa tehty päätös kansainvälistä kemikaalien hallintaa koskevasta strategisesta lähestymistavasta käynnisti prosessin, joka huipentuu vuoden 2006 hallitustenvälisessä konferenssissa. UNEPia pyydettiin myös osallistumaan aktiivisesti Johannesburgissa sovittujen kestävien tuotanto- ja kulutusmuotojen kymmenvuotisen ohjelmakehyksen toteuttamiseen.
Kansainvälinen ministeritason ympäristöfoorumi kokoontuu seuraavan kerran Koreassa maaliskuussa 2004. Vesi- ja jätevesihuolto sekä asuinyhteisöt - jotka ovat kestävän kehityksen toimikunnan asialistan kolme kohtaa vuosina 2004 ja 2005 - ovat keskustelujen tärkeimmät aiheet. On kuitenkin käsiteltävä myös tiettyjä keskeneräisiä kansainväliseen ympäristöhallintoon liittyviä kysymyksiä. Näitä ovat muun muassa UNEPin rahoitus, ohjelman tieteellisen perustan lujittaminen ja sen aseman vahvistaminen kansainvälisten ympäristösopimusten soveltamisessa.
Seuraavaksi puhun muutamasta yleisemmästä huippukokouksen täytäntöönpanoon liittyvästä ja päätöslauselmaesityksessä käsitellystä kysymyksestä. Vuosi sitten kävin parlamentissa kertomassa, että Euroopan unioni voi olla ylpeä johtajuudestaan Johannesburgin huippukokouksessa. Totesin myös, että huippukokouksessa käyttämämme motto "sanoista tekoihin" ohjaisi meitä myös täytäntöönpanovaiheessa. Itse olen sitä mieltä, että kestävän kehityksen taloudellista ja sosiaalista ulottuvuutta sekä ympäristöulottuvuutta koskevien sitoumustemme täyttämisessä edistytään sekä sisä- kuin ulkopolitiikan alalla, mutta tietyt tapahtumat, kuten äskettäinen epäonnistuminen Cancúnin kauppaneuvotteluissa, osoittavat, kuinka suuri haaste meillä on vielä kohdattavana.
Maaliskuussa 2003 Eurooppa-neuvosto määritteli kestävän kehityksen strategian ja Johannesburgin huippukokouksen tulosten täytäntöönpanoa koskevat ensisijaiset tavoitteet. Tärkein näistä tavoitteista on johdonmukaisuus ulkoisten sitoumusten ja sisäpolitiikan välillä. Yhteisen maatalouspolitiikan ja yhteisen kalastuspolitiikan uudistaminen on askel oikeaan suuntaan. Lisäponnistuksia kuitenkin tarvitaan näillä ja muilla aloilla, kuten energia- ja liikennealalla. Uskottavuutemme kärsii, jos kestämättömät kehityssuuntaukset jatkuvat tai jos politiikkamme vaikuttaa vahingollisesti EU:n ulkopuolisiin maihin ja etenkin köyhimpien maiden kehittymismahdollisuuksiin.
EU on ollut johtavassa asemassa kestävän tuotannon ja kestävien kulutustottumusten alalla. Se on tukenut monenlaisia toimintamenetelmiä ja välineitä, joita ovat esimerkiksi ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistäminen, ympäristöasioiden hallinta- ja auditointijärjestelmä sekä ympäristömerkintä. EU on tukenut myös alakohtaisia välineitä keskeisillä aloilla, esimerkiksi energia-alalla tai maataloudessa. Meidän ei kuitenkaan kannata keksiä pyörää uudelleen: arvioimme parhaillaan tähän asti täytäntöönpantuja toimia ja välineitä sekä niissä olevia puutteita. Laadimme myös yhdessä jäsenvaltioiden kanssa kokonaisarviota, jonka odotetaan valmistuvan ennen vuoden 2003 loppua.
Köyhyyden poistaminen on kehitysulottuvuuden tavoin ollut ja on jatkossakin yksi tärkeimmistä huippukokouksessa tehdyistä sitoumuksista. Tämä on avainkysymys, kun pyritään saavuttamaan kaikki kansainvälisesti sovitut kehitystavoitteet.
Jäsenvaltiot ovat pyytäneet komissiota seuraamaan tarkasti ennen Monterreyn kokousta tehtyjä kehitysyhteistyön rahoittamista koskevia sitoumuksia. Hitaan talouskasvun ja ankaran verotuksen vuoksi sitoumusten täyttäminen edellyttää lisätoimia.
Lopuksi haluan kiittää parlamenttia siitä, että se on auttanut viemään EU:ta eturintamaan tuen myöntämisessä. Kaksi viikkoa sitten Euroopan komissio hyväksyi tiedonannon yhteistyöstämme Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa. Tiedonannon otsikko on "Monenvälisyys", ja toteamme siinä, että EU:n olisi toimittava edelläkävijänä tärkeitä YK-aloitteita koskevissa neuvotteluissa ja tällaisten aloitteiden täytäntöönpanossa kestävän kehityksen, köyhyyden vähentämisen ja kansainvälisen turvallisuuden aloilla. Kehotimme myös YK:ta noudattamaan nykyistä johdonmukaisemmin esikuva-analyysiin ja selkeisiin tavoitteisiin perustuvaa lähestymistapaa Maailman kestävän kehityksen huippukokouksen kaltaisten tärkeiden kokousten jatkotoimissa. Olen varma, että voin luottaa parlamentin jatkuvaan tukeen näissä pyrkimyksissä.

Wijkman (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää komission jäsentä Wallströmiä. Tiedän, että hän on hyvin omistautunut näille asioille, ja olen tyytyväinen niihin tietoihin, joita hän antoi Johannesburgin huippukokouksen jälkeen tapahtuneesta kehityksestä.
Haluan kiittää myös jäsen de Roota hänen laatimastaan hyvästä päätöslauselmaesityksestä, josta äänestämme huomenna.
Meillä kaikilla - tai ainakin monilla meistä - oli suuria odotuksia ennen Johannesburgia, mutta tulokset jäivät niistä hyvin kauas. Mielestäni ongelmat liittyvät jossakin määrin siihen, että kestävää kehitystä koskeva työskentelytapa on eräällä tavalla ristiriidassa perinteisten työskentelytapojemme kanssa. Tässä asiassa meidän on työskenneltävä horisontaalisesti, eli talouskasvun tavoite on yhdistettävä sosiaalisen kehityksen ja fyysisen ympäristön tehokkaan suojelun ja vastuullisen hoidon tavoitteisiin.
Eri tavoitteiden yhdistäminen on vaikeaa monesta syystä. Ensinnäkin meillä ei ole koulutusjärjestelmää, joka mahdollistaisi näiden horisontaalisten yhteyksien ymmärtämisen. Päinvastoin, monessa maassa koulutus on jaettu aloittain. Tutkimusala on jakautunut samalla tavoin. Kaikki puhuvat poikkitieteellisestä yhteistyöstä, mutta suurin osa tutkijoista on asiantuntija hyvin kapealla alalla. Harvat heistä pystyvät tarkastelemaan kaikkia tieteenaloja, ja harvat kykenevät näkemään erilliset järjestelmät orgaanisena kokonaisuutena. Myös tapamme järjestäytyä yhteiskunnan eri aloilla on vertikaalista tai eri osa-alueisiin jakautunutta. Esimerkkinä voidaan pitää parlamenttia. Meillä olisi oltava kestävän kehityksen valiokunta, mutta sen sijaan olemme jakautuneet valiokuntiin eri osa-alueiden mukaan.
Myös koko talousmalli muodostaa ongelman. Se on hyvin lyhytnäköinen, eikä siihen voida yhdistää kehityksen pitkän aikavälin näkökohtia eikä myöskään laadullisia näkökohtia. Mittaamme kaiken bruttokansantuotteen eli tavaroiden ja palvelujen kokonaistuotannon perusteella. Meillä ei ole minkäänlaista näkemystä siitä, miten tällainen tuotanto - tai kulutus - vaikuttaa ympäristöön tai sosiaaliseen kehitykseen. Älkää ymmärtäkö minua väärin, tällä hetkellä en nimittäin usko, että voisimme ratkaista ongelmat kasvua tai kulutusta vähentämällä. Tarkoitan, että meidän on kiinnitettävä paljon enemmän huomiota kasvun muotoihin, sisältöön ja laatuun eikä ainoastaan sen määrään. Arvoisa komission jäsen Wallström, mielestäni tämä on valtava haaste erityisesti komissiolle.
Euroopan unionilla tärkeä tehtävä kestävän kehityksen edistämisessä etenkin nyt, kun Yhdysvaltain hallituksen suhtautuminen asiaan on laimeaa. Vastuumme tässä asiassa vaikuttaa sekä sisäpolitiikkaamme että köyhien maiden kanssa tekemäämme yhteistyöhön. Oman politiikkamme osalta meidän on muutettava taloussäännöstöä siten, että voimme tarjota riittävästi kannustimia energian ja aineiden hallinnan tehostamiseksi. Meidän on myös vähennettävä vaiheittain sellaisia aineita, jotka pysyvät myrkyllisinä pitkiä aikoja. Esitän tästä käytännön esimerkin. Energiahuollon alalla, jolla on keskeinen asema Lissabonin prosessissa, voisimme sopia, että asetamme kansantalouksiemme energiankulutuksen vähentämistä tai energiatehokkuuden lisäämistä koskevaksi kunnianhimoiseksi tavoitteeksi esimerkiksi 2,5-3,0 prosenttia vuodessa. Teknisesti se olisi täysin mahdollista, mutta siihen ei ole riittävästi poliittista tahtoa.
EU:n ja köyhien maiden välisten suhteiden osalta komission jäsen Wallström mainitsi jo vesi- ja energia-aloitteen. Voin vain toivoa, että vesihuoltoa koskeva kysymys, jota varten on jo varattu miljardi euroa, ratkaistaan pian. Itse asiassa yksi keino ratkaista asia olisi varmistaa, että Euroopan kehitysrahasto (EKR) sisällytetään yleiseen talousarvioon, kuten parlamentti on aina pyytänyt.
Energiakysymyksen ratkaisuun suhtaudun melko pessimistisesti. Tehty ehdotus on erittäin hyvä, mutta sitä varten ei ole varattu lisävaroja. Todellisuudessa paitsi komission myös tuensaajamaiden olisi nyt asetettava energiahuolto ja tarkoituksenmukaiset energia-alan toimet etusijalle - mikä ei kuitenkaan vastaa lainkaan tämän hetken käytäntöä. Haluaisin pyytää komission jäseneltä Wallströmiltä, että hän yrittäisi vapauttaa riittävästi lisävaroja, jotka voitaisiin varata tähän tarkoitukseen.
Päätöslauselmassa, josta päätämme huomenna, pyydetään ja esitetään toivomus, että komissio esittäisi säännöllisesti välikertomuksen. Komission jäsen Wallström myös kommentoi tätä asiaa, mikä on hienoa. Toivon vain, että kertomuksissa raportoitaisiin hyvin konkreettisesti siitä, mitä kehitysmaissa tehdään. Nykyisin tästä asiasta ei laadita kunnollisia kertomuksia. Meillä ei ole selkeitä tavoitteita eikä selkeitä indikaattoreita. Keskustelua antamastamme tuesta ja siitä, kuinka tehokkaita toimemme ovat tällä alalla, käydään siis hyvin yleisellä tasolla. Mielestäni koko komission on sitouduttava sekä määrällisten tavoitteiden että indikaattorien kehittämiseen, jotta se voisi esittää meille varteenotettavia kertomuksia.
Lopuksi haluan komission jäsenen Wallströmin tavoin luonnollisesti keskittyä köyhyyttä koskeviin kysymyksiin. Tarvitaan lisää tukea, mutta myös parempaa tukea. Tämän vuoksi kauppajärjestelmää on muutettava, kuten aiemmin totesin. Tässä valossa Cancúnin tapahtumat ovat tietenkin hyvin valitettavia.

Scheele (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Johannesburgin kestävän kehityksen huippukokouksesta on nyt kulunut vuosi. Päätöksessämme, jota poliittinen ryhmäni kannattaa varauksetta, korostamme, että Johannesburgin ohjelman täytäntöön panemiseksi tarvitaan lisätoimia. Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun käsittelemme asiaa. Tiesimme tarpeet jo Johannesburgin huippukokouksessa, jonka tuloksiin monet meistä pettyivät, koska ne jäivät kauas Euroopan unionin vaatimuksista. Ainakin tulevaisuudessa on kuitenkin mahdollisuus täyttää hieman tällä alalla olevaa vajetta, jos pystymme saavuttamaan monet Johannesburgissa itse asettamistamme tavoitteista ja jos saamme aikaan todella merkittävää edistystä useilla aloilla.
Myönnän, että olosuhteet eivät juuri nyt ole välttämättä otolliset vaatimuksellemme, että Euroopan unionin olisi myös tulevaisuudessa oltava edelläkävijänä kestävää kehitystä koskevissa asioissa. Tarkoitan vain sitä, että kemikaalipolitiikasta ja muista tärkeistä aloista on käyty pitkiä keskusteluja. Tiedän myös, että tällä alalla kehitystä ei jarruta ainoastaan komissio vaan epäilemättä myös jäsenvaltiot. Parasta mainosta asialle nykyisin käytävissä keskusteluissa ei ole myöskään nykyisen puheenjohtajavaltiomme asennoituminen, sillä sen edustajat ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa antoivat kestävän kehityksen näkymistä hyvin surullisen kuvan, kun aiheesta keskusteltiin muutama viikko sitten.
Huolestuin kuulleessani, että neuvoston puheenjohtaja ei selvästikään joko ymmärtänyt tai ei halunnut ymmärtää teollisuus- ja kehitysmaiden jaetun vastuun periaatetta eikä eriasteisen vastuun periaatetta, jonka mukaan niiden, jotka saastuttavat, on otettava myös suurempi vastuu.
Komission jäsen mainitsi jo monet niistä seikoista, joita halusin käsitellä. Hän tiedotti meille vesi- ja energia-aloitteista. Olen tyytyväinen jo kuullessani näitä asioita koskevista perusteellisista kertomuksista. Jopa parlamentin valtuuskunnan jäsenet olivat nimittäin erittäin huolissaan siitä, että kyseiset hankkeet olisivat liian laajoja tai että esimerkiksi uusiutuvat energiamuodot eivät olisi aloitteessa riittävästi edustettuina ja että perinteisiä energiamuotoja tuettaisiin liikaa.
Toivon, että lähitulevaisuudessa voimme odottaa komissiolta kemikaalipolitiikkaa koskevaa ehdotusta. Yksi Johannesburgin tavoitteista oli tietenkin kääntää vaarallisten aineiden kehityssuuntaus vuoteen 2020 mennessä. Mielestäni kemikaalipolitiikkaan liittyvät ongelmat osoittavat myös, että oman kestävän kehityksen valiokunnan perustaminen ei poista ongelmia. Asiasta käydään hyvin yksityiskohtaisia keskusteluja, ja meidän on käsiteltävä yksi asia kerrallaan, ja jokaisessa asiassa - myös kemikaalipolitiikassa - meidän on pidettävä mielessä kestävän kehityksen tarve.

Davies (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluaisin keskittyä ainoastaan jätevesihuoltoon, ja pyydän anteeksi komission jäseneltä, etten ole ilmoittanut hänelle ennakkoon kaikkia kysymyksiä, jotka haluan esittää hänelle. Olisin kiitollinen, jos komission jäsen yrittäisi poiketa valmiista muistiinpanoistaan ja vastaisi näihin kysymyksiin.
Johannesburgissa komission jäsen Wallström edusti Euroopan unionia ja varmisti onnistuneesti, että kokouksessa päästiin yhteisymmärrykseen kunnianhimoisista tavoitteista, joilla parannetaan miljardien ihmisten jätevesihuoltoa suhteellisen lyhyen ajan kuluessa. Ensimmäinen vuosi on kulunut, ja asiasta on puhuttu paljon ja laadittu useita asiakirjoja, mutta jos tavoitteet aiotaan saavuttaa, satoja kaivoja, tuhansia sakokaivoja ja kymmeniä tuhansia putkia on kaivettava maahan joka ainoa kuukausi. Komission jäsen muistutti aiemmin täällä parlamentissa parlamentin jäseniä siitä, että miljardi euroa on varattu hankkeiden käynnistämistä varten, ja hän totesi myös, että neuvosto oli estänyt näiden varojen käytön.
Arvoisa komission jäsen, kertoisitteko parlamentille, onko komissio esittänyt neuvostolle erityisiä ehdotuksia siitä, että osa näistä varoista käytettäisiin kehitysmaiden kansojen jätevesihuollon parantamista koskeviin hankkeisiin? Onko neuvosto myöntänyt lupaa näiden varojen käyttöön edes osittain, vai onko niiden käyttö estetty kokonaan? Onko varojen vapauttamisesta kieltäydytty yleisesti, eli onko neuvosto sopinut siitä yksimielisesti, vai ovatko tietyt jäsenvaltiot pyrkineet osaltaan varmistamaan, että varojen käyttö estetään?
Arvoisa komission jäsen, kysyisin lopuksi, että jos asia on näin, kuinka te itse suhtaudutte siihen, että neuvosto tuntuu lipsuvan niistä sitoumuksista, jotka Euroopan unioni on tehnyt sellaisessa huippukokouksessa, jossa - ja olemme tästä hyvin ylpeitä - olimme johtavassa asemassa?

De Roo (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Johannesburgin huippukokouksesta on kulunut vuosi ja Rio de Janeiron kokouksesta 11 vuotta. Olin itsekin siellä. Riossa tehtiin ympäristöpoliittisia läpimurtoja. Siellä allekirjoitettiin ilmastonmuutosta koskeva puitesopimus ja biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus. Valitettavasti Riossa ei päästy yhteisymmärrykseen metsistä. Kehitysmaat huijattiin hyväksymään uudistettu lupaus lisätä kehitysyhteistyöhön myönnettävien varojen osuus 0,7 prosenttiin, mutta kymmenen vuotta myöhemmin Johannesburgissa todettiin käyneen päinvastoin: kehitysapu oli pienentynyt entisestään. Johannesburgin huippukokouksessa oltiin enemmän huolissaan köyhyys- kuin ympäristöongelmista, mikä oli aivan oikeutettua. Maailmassa kuolee vuosittain 25 000 lasta. Onneksi Johannesburgin huippukokouksessa ei epäonnistuttu kuten viikko sitten Cancúnissa.
Jäsen Davies viittasi jo siihen, että käytännön toteutuksessa on vielä paljon toivomisen varaa. Tämä koskee etenkin Euroopan unionin vesi- ja energia-aloitteita. Onneksi energia-alalla saavutettiin ensimmäinen osittainen läpimurto. Asiaa kannattavien muodostama yhteenliittymä yrittää nyt edistää uusiutuvien energiamuotojen käyttöä. Se on hyvä asia.
EU:n on opittava tekemään kansainvälisesti se, mitä se tekee parhaillaan unionin sisällä hitaasti ja uutterasti Lissabonin prosessin yhteydessä. Edistystä on tapahduttava samanaikaisesti sekä taloudellisissa ja sosiaalisissa asioissa että ympäristöasioissa. Parannuksia on tehtävä samanaikaisesti. Kansainvälisellä tasolla emme ole vielä päässeet niin pitkälle. Vihreä mottomme kuitenkin on "kauppaa, tukea ja päättäväisiä sopimuksia samanaikaisesti". Haluamme laajentaa reilua kauppaa, mutta valitettavasti siinä epäonnistuttiin Cancúnissa. On annettava lisää tukea myös puhtaan veden, jätevesihuollon ja uusiutuvien energialähteiden takaamiseksi niille maailmamme yli miljardille kansalaiselle, joilla niitä ei tällä hetkellä ole. Tarvitaan myös uusia ympäristösopimuksia, erityisesti kestävän metsätalouden alalla. Emme saa unohtaa sitä. Tie on pitkä, mutta pehmeä valta voittaa.

Blokland (EDD). -
Arvoisa puhemies, kun viime vuonna keskustelimme parlamentissa Johannesburgin huippukokouksen tuloksista, päätin puheenvuoroni kritisoimalla sitä, että YK:n kestävän kehityksen huippukokouksen tuloksiin suhtauduttiin kovin optimistisesti. Pohdin, vieläkö lapsenlapseni olisivat yhtä optimistisia 20 vuoden päästä. Totesin myös, että toteuttamalla tavoitteet edistäisimme toivomaamme kestävää kehitystä.
Nähdäkseni kestävässä kehityksessä konkretisoituu Jumalan ihmiskunnalle antama tehtävä "täyttäkää maa ja ottakaa se valtaanne". On hyvin tärkeää varmistaa tasapaino sosiaalisten ja taloudellisten näkökohtien sekä ympäristönäkökohtien välillä. Meidän on myös pyrittävä saavuttamaan tasapaino sekä teollisuus- että kehitysmaissa. Valitettavasti Johannesburgin huippukokouksessa tälle tasapainolle ei tehty oikeutta, sillä sosiaalisia ja ympäristöön liittyviä näkökohtia ei painotettu riittävästi.
Vuosi Johannesburgin jälkeen meillä on jo syytä olla huolissamme toimeenpanosuunnitelmasta. Olisi hyvä, jos Euroopan unioni tekisi enemmän asiaa koskevia aloitteita. On tietenkin hyvä, että ponnistelemme Kioton pöytäkirjan voimaan saattamiseksi, mutta se ei riitä. Juomavettä, jätevesihuoltoa, kemikaaleja ja kalavaroja sekä köyhyyden vähentämistä, nälänhätää ja lapsikuolleisuutta koskeviin tavoitteisiin pitäisi pyrkiä konkreettisten toimien ja politiikkojen avulla. Olen myös hyvin kiinnostunut kuulemaan, mitä Euroopan komissio on tehnyt viime vuoden aikana sellaisen kauppapolitiikan laatimiseksi, josta ei ole haittaa köyhien maiden kehitykselle eikä ympäristölle. Meidän on oltava varovaisia, ettemme pyydä kerralla liian paljon tai tee sellaisia asioita, jotka liittyvät kestävään kehitykseen vain epäsuorasti. Esimerkkinä tästä voidaan mainita miesten ja naisten välisen tasa-arvon edistäminen. Aina ei ole suositeltavaa puuttua Euroopan unionin tavoin voimakkaasti kulttuurisidonnaisiin asioihin. On tietenkin eri asia, jos kyseessä ovat ihmisoikeudet, mutta ne eivät kuulu kestävän kehityksen alaan.
Olen huolissani myös aidsin torjuntaa koskevasta Euroopan unionin lähestymistavasta. Olen vakuuttunut, että aviouskollisuus on paljon parempi keino kuin minkäänlaiset ehkäisyvälineet. Käytännön kokemus on osoittanut, että ehkäisyvälinekampanjat eivät ole kovin tehokkaita. Sen sijaan tiedotuskampanjat, jollaisia järjestetään esimerkiksi Ugandassa, ovat paljon tehokkaampia.

Corbey (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kestävä kehitys on suurenmoinen käsite. Taloudellisten näkökohtien, sosiaalisen ulottuvuuden ja ympäristöulottuvuuden yhdistäminen on vaikuttava ajatus. Nämä ovat paremman maailman kolme peruskiveä. Kestävä kehitys on kehittynyt ajan myötä. Alun perin kestävässä kehityksessä kannettiin huolta pääasiassa ympäristöstä, ja sillä oli sosioekonominen lisäulottuvuus. Nykyisin ympäristöasioita ei enää pidetä kansainvälisissä kokouksissa ensisijaisen tärkeinä, ja köyhyyden vähentäminen on nousemassa tärkeämpään asemaan. Siinä missä Rion kokouksessa keskityttiin vielä ympäristöasioihin, Johannesburgissa käsiteltiin kaikkia asioita: vettä, aidsia, koulutusta, energiaa, köyhyyttä, malariaa ja ympäristöasioita. Sen vuoksi kestävän kehityksen käsitettä on vaikea toteuttaa käytännössä. Koska ratkaisemattomia ongelmia on niin paljon, ymmärrämme, ettemme pysty mitenkään tekemään kaikkea yhtä aikaa. Pidän myös jokseenkin epäpoliittisena menettelynä sitä, että otetaan samanaikaisesti niin monta toivomusta käsiteltäväksi valikoimatta niitä ennakkoon. Minulla on kaksi ehdotusta siitä, miten kestävää kehitystä voidaan lähestyä hieman jäsennellymmin.
Ensinnäkin Euroopan unionin politiikkaa olisi tarkistettava "Johannesburgin hengessä". Mielestäni on hyvä ajatus tarkistaa koko lainsäädäntömme ja kaikki politiikkamme kestävän kehityksen näkökulmasta. Ensisijaisesti olisi tarkistettava ne politiikat, joilla on selviä vaikutuksia unionin ulkopuolella, mutta myös maaleja koskevan direktiivin kaltaiset asiat. Yhtenä esimerkkinä voidaan mainita ilmastopolitiikka. Ajatuksemme keskittyvät pääasiassa ympäristönäkökohtiin ja taloudellisiin kustannuksiin, kun taas sosiaalinen ulottuvuus - huomion kiinnittäminen sosiaaliseen eriarvoisuuteen - on tähän asti jätetty vähemmälle huomiolle. Toisena esimerkkinä voidaan mainita lääkelainsäädäntö. Tärkein huolenaiheemme on oma teollisuutemme, eurooppalaisten yritysten kilpailuasema ja oma kansanterveytemme, emmekä katso asiaa muun maailman kannalta. Asioiden ei tarvitsisi olla näin. Tämä kävisi välittömästi ilmi Johannesburgin hengessä tehdyn tarkastuksen yhteydessä, ja samalla silmänne avautuisivat näkemään lääkkeiden ympäristölliset näkökohdat. Pakkauksia koskevassa kysymyksessä parlamentti teki parhaansa saattaakseen myös kehitysmaihin suuntautuvan viennin tämän lainsäädännön piiriin laatimalla ennalta ehkäiseviä politiikkaa ja edistääkseen kestävää tuotantoa ja kulutusta. Elintarvikelainsäädäntö sisältää runsaasti ympäristöllisiä ja sosiaalisia näkökohtia. Nykyinen elintarvikelainsäädäntö ei kuitenkaan missään tapauksessa läpäisisi Johannesburgin hengessä tehtyä tarkastusta. Osoittamalla, että kestävälle kehitykselle voidaan antaa niin sanotusti lihaa ja verta, puhallamme siihen uutta eloa, mikä voi antaa sijaa myös uudenlaiselle luovuudelle.
Siitä pääsenkin seuraavaan asiaan. Kestävä kehitys ei tarvitse ainoastaan lihaa ja verta, vaan todella myös kasvot. Yhteisellä ulkopolitiikallamme on ollut käynnistymisvaikeuksia. Kaikki, jotka ajattelevat Euroopan asemaa maailmassa, tekevät nopeasti sen johtopäätöksen, että kansamme on liian jakautunut voidakseen saavuttaa mitenkään merkittävää sotilaallista asemaa. Miksemme siis panostaisi selvästi enemmän maailmanlaajuiseen yleiseen johtajuuteen; sellaiseen johtajuuteen, jonka avulla voimme käsitellä ongelmia maailmanlaajuisesti ja käytännöllisesti kuulemalla asianomaisia osapuolia, yrityksiä ja kansalaisjärjestöjä. Meidän on siis myönnettävä tähän tarkoitukseen varoja ja tehtävä sille tilaa talousarviossamme. Voisi olla hyvä ajatus antaa tälle johtajuudelle myös kasvot ja valita "Johannesburgin seurannasta vastaava komission jäsen". Tulevalla virkakaudella on riittävästi sellaisia komission jäseniä, jotka voisivat täyttää tämän paikan. Arvoisa komission jäsen, ehkä te voisitte viedä komissiossa eteenpäin ajatusta Johannesburgin seurannasta vastaavasta komission jäsenestä ja Johannesburgin hengessä tehtävästä tarkastuksesta.

Wallström
Arvoisa puhemies, kuuntelin aiemmin tänään jäsen Corbeyta, ja hän totesi, että kestävän kehityksen käsitteeseen liittyy tiettyä taianomaisuutta, tiettyä ymmärrystä, ja että se edellyttää kokonaisvaltaista lähestymistapaa. Tällainen käsite on myös erittäin hankala, sillä se on toteutettava käytännössä siten kuin jäsen Davies kuvasi. Se on muutettava konkreettisesti tietyksi määräksi uusia maahan porattavia kaivoja tai putkiksi tai muiksi tarvikkeiksi, joita tarvitaan tehokkaan jätevesihuollon järjestämiseksi köyhille ihmisille. Sen vuoksi pidän kovasti kysymyksistänne, koska juuri näin meidän on nyt edettävä.
Mitä olemme siis tehneet? Kuten tiedätte, valmistelemme parhaillaan kertomusta, joka valmistuu vuoden lopussa ja jossa selitetään tarkasti, mitä Water for Life -aloite tarkoittaa ja mistä se koostuu. Jotkin jäsenvaltiot ovat kokeneet tähän asti neuvostossa käydyn keskustelun ongelmallisena. Neuvosto ei pidä ajatuksesta, että vesirahastoa varten perustetaan erityinen sihteeristö - vaikka ehkä teidän pitäisi kysyä tätä neuvostolta, sillä minä en taida olla oikea ihminen kertomaan, miten se asiaa käsittelee. Ehkä neuvosto haluaa tehdä Euroopan kehitysrahaston varojen käytöstä joustavampaa. Näin ainakin minä tulkitsen sen suunnan, johon neuvostossa käytävä keskustelu on menossa.
Water for Life -aloite kattaa sekä vesi- että jätevesihuollon. Se sisältää useita aloitteita, joiden aiheet vaihtelevat vesistöalueiden hoitoa koskevan lähestymistavan tarkastelusta suuriin Afrikan jokiin ja hyvin konkreettisiin kaivonporaushankkeisiin.
Kertomuksessamme, jonka saatte ennen vuoden 2003 loppua, kerromme tarkasti, mitä tähän mennessä on saavutettu ja kuinka voimme lisätä paikallista osallistumista köyhissä maissa, esimerkiksi Afrikassa. Olemme keskittyneet Afrikkaan, mutta meidän saatava myös Afrikan kansa osallistumaan hankkeisiin ja saatava heidät tuntemaan, että tämä on heidän hankkeensa, että he voivat työskennellä sen hyväksi ja saada aikaan hyviä tuloksia. En voi nyt esittää teille tarkkoja lukuja, koska en tuonut tietoja mukanani, mutta kokoamme niitä parhaillaan, jotta voimme osoittaa selkeästi, mitä on toistaiseksi tehty ja miten seuraavat vaiheet olisi mielestämme suunniteltava.
Toinen ongelmamme on, että tunnemme toisemme ehkä liiankin hyvin kestävää kehitystä koskevissa keskusteluissamme. Kestävä kehitys on kuitenkin sisällytettävä kaikkiin politiikan aloihimme. Juuri tätä olette sanoneetkin kaikissa yhteyksissä, olipa kyse sitten kaupasta, maataloudesta, energiasta tai liikenteestä. Meidän on tarkasteltava asiaa Johannesburgin hengessä, kuten jäsen Corbey totesi. Meidän olisi voitava palata taaksepäin ja katsoa, olemmeko muuttaneet aikanäkökulmaa vai maantieteellistä näkökulmaa. Aiomme tietenkin jatkossakin varmistaa, että tämä politiikka sisällytetään paremmin kaikkeen, mitä teemme. Aiomme varmistaa myös politiikkojen yhdenmukaisuuden, sillä se on todellakin suurin haasteemme.
Kaikkien muiden mainitsemienne asioiden lisäksi olen kanssanne vahvasti samaa mieltä siitä, että tarvitaan rajat ylittävää koulutusta ja tutkimusta. Voimme palata asiaan jälleen kun annamme teille kertomuksemme, jonka aiomme pitää tehtävälistallamme myös jatkossa.
Haluan kiittää parlamentin jäseniä heidän puheenvuoroistaan.

Davies (ELDR).
Arvoisa puhemies, ymmärrän, mitä komissio tekee parhaillaan jätevesihuollon parannusohjelman täytäntöönpanon valmistelemiseksi. Minulle ei kuitenkaan ole vielä selvää, onko komissio esittänyt neuvostolle erityisen ehdotuksen näiden miljardin euron osittaisesta käytöstä, vai onko niiden käyttö estetty.

Wallström
Arvoisa puhemies, haluaisin todeta jäsen Daviesille, että olemme kyllä ehdottaneet, että varoja pitäisi käyttää vesialoitteeseen, joka sisältää, kuten sanoin, sekä vesi- että jätevesihuoltohankkeita. Keskitymme Afrikkaan, ja aloite kattaa kaikenlaiset hankkeet Afrikan suuria jokia koskevista laajoista suunnitelmista ruohonjuuritason hankkeisiin, joita ovat esimerkiksi uusien kaivojen poraaminen tai jätevesijärjestelmien rakentaminen.
Olemme esittäneet, että tähän tarkoitukseen pitäisi käyttää vesirahastoa ja että EKR:n varoja pitäisi varata vesirahastoa varten. Tavallisesti varoja ei varata tällä tavoin. Se on ollut neuvostossa ongelma. Neuvosto ei halua perustaa erityistä rahastoa ja sihteeristöä, joka huolehtii suunnitelman ja Water for Life -aloitteen varsinaisesta täytäntöönpanosta. Toivomme tietenkin, että neuvosto pystyy voittamaan nämä ongelmat ja purkamaan näkemänsä esteet, mutta tämä on tämänhetkinen tilanne.

Puhemies. -
Kiitos, arvoisa komission jäsen.
Olen vastaanottanut keskustelun päätteeksi työjärjestyksen 42 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen.

Boogerd-Quaak (ELDR)
Ilmoitan täten pidättyneeni äänestämästä McCarthyn laatimasta mietinnöstä. Syy siihen on, että parlamentin on lähetettävä komissiolle selkeä viesti siitä, että ainoa tapa saavuttaa toisessa käsittelyssä enemmistön tuki, on ottaa parlamentin arvostelu vakavasti.
Butel (EDD)
Ohjelmistojen patentoitavuudesta käytyä keskustelua on leimannut ankara kiistely. Jopa ne, jotka periaatteessa tukevat asiaa ja väittävät pyrkivänsä samaan tavoitteeseen, esittävät ristiriitaisia näkemyksiä. Esittelijä viittaa siihen, että yli 100 000 patenttihakemusta on esitetty, joskin komission jäsen Bolkestein arvioi, että määrä ei ole niin suuri. Tämän ehdotuksen hyväksyminen ei poista epäselvyyttä, vaan sen sijaan se aiheuttaa lisää epävarmuutta ja väärinkäyttöä, joista hyötyvät vaikutusvaltaisimmat toimijat näillä sekä taloudellisesti että tiedon levittämisen kannalta erityislaatuisilla ja merkittävillä markkinoilla.
Komission jäsen Bolkestein paljasti, mistä on todella kyse, selittäessään, että Euroopan parlamentti voi direktiivin antamista koskevassa yhteisömenettelyssä osallistua päätöksentekoprosessiin toisin kuin Euroopan patenttiyleissopimuksen tarkistamista koskevassa hallitustenvälisessä menettelyssä. Tämä väite näyttää olleen ratkaiseva siinä, että parlamenttimme enemmistö saatiin kannattamaan sellaisen direktiivin hyväksymistä, jota se tosiasiallisesti pitää epätyydyttävänä.
Uusia teknologioita käsittelevään neuvoa-antavaan sekakomiteaan (CPNT) kuuluvat EDD-ryhmän jäsenet kannattivat kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan esittämiä tarkistuksia, jotka sisälsivät välttämättömiä täsmennyksiä, mutta he eivät kannattaneet kokonaisuutena ehdotusta, jonka hylkäämistä he tarkistuksella esittivät. He eivät voi hyväksyä tätä menettelyyn liittyvää "porkkanaa", joka johtaa viime kädessä siihen, että hyväksytään huono teksti, joka on liian altis vaarallisille tulkinnoille.
(Työjärjestyksen 137 artiklan 1 kohdan mukaisesti lyhennetty äänestysselitys.)

Ferrer (PPE-DE).
Tuen Euroopan perustuslaillista sopimusehdotusta, koska kaikista puutteistaan huolimatta se on hyödyllinen työkalu lisättäessä EU:n tehokkuutta ja demokraattisuutta. Tekstistä puuttuvat kuitenkin eräät seikat, jotka ovat keskeisiä Euroopan kansojen yhdistämisessä. Nämä kansat ovat rakentamamme yhteisön perusta. Tässä tekstissä ei muun muassa tunnusteta lainsäädäntövaltuudet omaavien alueiden erityistarpeita tai näiden alueiden oikeutta osallistua päätöksentekoprosessiin niitä koskevissa asioissa. Tekstin mukaan nämä alueet eivät voi myöskään saattaa asioita yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi, eikä siinä esitetä sellaista kielijärjestelmää, jossa otettaisiin huomioon kaikki kunkin jäsenvaltion viralliset kielet.
Gil-Roblesin ja Tsatsosin mietinnössä ei kuitenkaan mainita yhtäkään edellä mainituista kysymyksistä. Tällä tavoin se jättää lähettämättä viestin hallitustenväliselle konferenssille ja lisäksi osoittaa täydellistä välinpitämättömyyttä niiden kansojen, esimerkiksi katalonialaisten, pyrkimyksiä kohtaan, jotka kokevat olevansa osa Eurooppaa, jotka ovat Euroopassa ja jotka vaativat oikeutta osallistua lainmukaisesti ja demokraattisesti Euroopan yhdentymisprosessiin. Vaikka olisin tämän vuoksi mieluummin äänestänyt vastaan, pidätyin äänestämästä, jotta kukaan ei ajattelisi minun vastustavan perustuslaillista sopimusehdotusta.
