De turkiska kvinnornas roll i det sociala, ekonomiska och politiska livet (debatt) 
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Emine Bozkurt, för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, om kvinnors roll i det sociala, ekonomiska och politiska livet i Turkiet.
Emine Bozkurt 
föredragande. - (NL) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Om två dagar är det Alla hjärtans dag, en kärlekens och tillgivenhetens dag. Jag kan inte föreställa mig en bättre Alla hjärtans dag-present till Turkiets kvinnor än att vi under morgondagen antar betänkandet om kvinnors rättigheter.
Det finns 40 miljoner kvinnor i Turkiet. De vill ha en möjlighet att utveckla och förbättra sina levnadsvillkor. Mitt betänkande kommer inte automatiskt att medföra detta, men det utgör i sig ett redskap för kvinnorna och kvinnorörelsen i Turkiet för att kunna kräva sina rättigheter gentemot sina makar och fäder, den turkiska regeringen, men också gentemot EU.
Mitt betänkande grundar sig på förra årets slutsatser. Jag har noterat vad som har skett sedan dess och vad som inte har skett. Lagstiftningen är nu i stort sett vad den borde vara, även om det fortfarande återstår en del att göra på det här området. Det andra steget är att skapa en ram inom vilken lagstiftningen kan genomföras. För detta krävs tillräckliga medel och en väl utvecklad regeringsapparat, med en regering som visar tillräckligt engagemang och som inte är rädd för att offentliggöra detta engagemang. Inte förrän det andra steget har uppnåtts kan vi med rätta gå vidare till steg tre, där kvinnorna kan upptäcka förbättringar i sin vardag - ett steg som vi ännu inte har uppnått. Man arbetar fortfarande mycket intensivt med steg två, och därför har kvinnorna fortfarande knappt sett några praktiska förbättringar hittills, trots ett engagemang från regeringens sida. För två år sedan var kvinnors rättigheter ännu inte någon egentlig fråga, medan den däremot i dag är en fråga som premiärminister Recep Tayyip Erdogan tar upp nästan varje gång han inleder sina anföranden. Även de olika ministerierna ägnar mer uppmärksamhet åt frågan om kvinnors rättigheter. Vårt betänkande från förra året har bidragit till detta, och det kan vi här i parlamentet vara stolta över.
Det finns nu också bättre statliga instruktioner till tjänstemän och poliser när det gäller hur de ska hantera frågan om kvinnors rättigheter. Polisen och försvaret håller på att utbildas, och promemorior har utarbetats med tydliga instruktioner till ministerier och kommuner. Dessa instruktioner, som det finns ett desperat behov efter, är inriktade på blodsfejder och våld mot kvinnor. Antalet domar som har avkunnats till följd av blodsfejder ger förvisso fortfarande en blandad bild. Vissa domare är strängare i sina utslag, medan andra är mer överseende. Detta måste få ett slut.
Betänkandet omfattar också andra områden som behöver uppmärksammas. Bekämpandet av våld mot kvinnor måste ges högsta prioritet i regeringens kvinnopolitik. Fler härbärgen måste upprättas, och dessa fristäder har jag för avsikt att besöka för att kontrollera om de uppfyller kvalitetskraven. Under det här året bör ett utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män inrättas i det turkiska parlamentet. Ett sådant utskott är oumbärligt om man i lagstiftningen ska ta vederbörlig hänsyn till jämställdhetsfrågor, och ett sådant utskott skulle också vara en viktig och betydelsefull samtalspartner till Europaparlamentet och Europarådets parlamentariska församling. Mer objektiva och exakta uppgifter behövs om kvinnors situation i Turkiet, i synnerhet när det gäller våld, analfabetism och diskriminering. Lyckligtvis är detta ett område som Turkiet och kommissionen har tagit itu med gemensamt. Slutligen finns det ett behov av en lämplig antidiskrimineringspolitik om kvinnor ska få fullständig tillgång till utbildning och till arbetsmarknaden.
Jag skulle vilja göra en kort kommentar om ett kompromissändringsförslag som har lagts fram gemensamt av Europeiska folkpartiet, socialdemokraterna, liberalerna och Europeiska enade vänstern. Jag är säker på att ni har mottagit ett stort antal skrivelser angående detta ändringsförslag. Det handlar om att orden ”den kurdiska minoriteten” används i betänkandet. Såväl kurder som den turkiska regeringen har uppgett att de har svårt att godta dessa ord. För att undvika förvirring har vi nu beslutat att säga att alla kvinnor, oavsett ras, språk, ursprung, religion eller politisk övertygelse måste ha tillgång till program för kvinnors rättigheter. Mot bakgrund av detta vill jag uppmana er att stödja kompromissändringsförslaget.
År 2007 kommer att bli en viktig prövning för Turkiet när det gäller att visa om landet verkligen tar frågan om kvinnors frigörelse på allvar. I Turkiet hålls val till parlamentet i november. Alldeles för få kvinnor tar för närvarande del i politiken. Det handlar inte om att de inte är där. För bara två veckor sedan talade jag med kvinnor från nästan alla politiska partier, men deras namn finns ännu inte med på vallistorna. Hur Turkiet ämnar lösa detta är upp till landet självt. Om det politiska deltagandet bland kvinnor inte ökar kan Turkiet emellertid inte säga att man inte visste hur man skulle åtgärda detta. Betänkandet innehåller förslag, däribland temporära åtgärder som innebär positiv diskriminering. Förslagen är temporära, för jag är övertygad om att när kvinnorna väl blir mer synliga inom politiken så kommer det att ha en snöbollseffekt. Flickor behöver förebilder så att de kan förstå att även de har möjligheter att skapa sig en karriär inom politiken.
Jag är hoppfull vad beträffar kvinnorna i Turkiet. Landet rör sig i rätt riktning, men bör inte bromsa in. Därför vill jag rikta en vädjan om att påskynda genomförandet av reformer, och att man också verkligen fullföljer dem. I det här avseendet kan anslutningsförhandlingarna med EU fungera som en katalysator. Jag hoppas att vårt betänkande kommer att kunna bidra till detta i någon mån. Jag vill i förväg tacka er alla för ert stöd. Jag är övertygad om att kvinnorna i Turkiet också kommer att känna tacksamhet mot er.
Meglena Kuneva
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! För det första vill jag lyckönska parlamentet och er, Emine Bozkurt, till betänkandet. Det ger en korrekt och välavvägd beskrivning av situationen när det gäller kvinnors rättigheter i Turkiet, och det utgör också ett värdefullt bidrag till debatten om turkiska kvinnors roll i det sociala, politiska och ekonomiska livet.
Det har verkligen gjorts framsteg inom kvinnors rättigheter: lagar har upprättats, en rådgivande styrelse om kvinnors status har inrättats, en officiell skrivelse har offentliggjorts av premiärministern med instruktioner till ministerierna om att ta itu med våldet i hemmen, i ett gemensamt projekt mellan EU och Turkiet håller en databas över våld mot kvinnor på att sättas upp, och kampanjen ”Nu går vi till skolan, flickor” har resulterat i att 177 000 flickor har skrivit in i sig i skolan. Allt detta är positivt och erkänns i betänkandet.
Vi delar dock också i hög grad er oro för kvinnors rättigheter i Turkiet. Kvinnors delaktighet på arbetsmarknaden, kvinnors representation i politiken, utbildning för flickor och våld mot kvinnor är de mest oroväckande områdena, och vi instämmer i huvudlinjerna i betänkandets analys och rekommendationer.
Kvinnornas låga delaktighet och låga sysselsättningsnivåer i kombination med den stora informella ekonomin är en stor utmaning inom sysselsättningspolitiken.
Vi håller också med om att kvinnors politiska delaktighet i Turkiet är oerhört låg och att det krävs viktiga insatser för att ta itu med denna fråga. Vi kan inte heller nog instämma i hur viktig utbildning är för kvinnornas ekonomiska oberoende.
Ni känner säkert till att jämställdhet mellan könen är en stor fråga inom ramen för de politiska kriterierna. Därför följer kommissionen alla dessa frågor noggrant som en del av den normala övervakningen. Vi tar också upp dem inom förhandlingarna.
Vi rapporterar regelbundet om situationen i de årliga lägesrapporterna. Bristfälligheter tas också upp i våra bilaterala övervakningsmöten med de turkiska myndigheterna.
Inom ramen för anslutningsstödet finansierar kommissionen även ett antal projekt för att främja kvinnors rättigheter. Särskilt fokus läggs på våldet mot kvinnor. Under loppet av 2007 kommer vi att stödja inrättandet av åtta härbärgen för kvinnor som har utsatts för våld i hemmet.
Jämställdhet mellan könen prioriteras också högt inom dialogen mellan det civila samhället i EU och Turkiet. Denna dialog syftar till att förbättra ömsesidig kunskap och förståelse. Flera projekt har redan finansierats, bland annat några som innefattar frivilligorganisationer för kvinnor.
Kommissionen kommer att fortsätta att aktivt främja icke-diskriminering mot kvinnor på alla områden i livet. Detta kommer att innefatta framtida projekt. Vi kommer också att fortsätta att främja samhällsinitiativ för att öka medvetenheten hos allmänheten, till exempel kampanjen ”Stoppa våldet mot kvinnor”.
Anna Záborská
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag är tacksam mot vår föredragande för hennes arbete, och jag välkomnar den livliga och givande debatt som ägde rum i det utskott som är behörigt i frågor som rör kvinnors roll inom det sociala, ekonomiska och politiska livet i Turkiet.
Jag vill göra tre påpekanden med anknytning till denna debatt. För det första råder fortfarande vissa missuppfattningar om skillnaden mellan att debattera kvinnors roll i Turkiet å ena sidan och dra slutsatser från debatten om huruvida Turkiet kan eller inte kan ansluta sig till EU å den andra sidan. Att slå ihop dessa två saker är inte till någon hjälp när det gäller att fokusera på kvinnors roll i Turkiet, vilket är en fråga i sig. Här i parlamentet debatterar vi regelbundet kvinnors roll i Afghanistan, Maghreb och Afrika, utan att Afghanistan, Maghreb eller Afrika nödvändigtvis uppmanas att bli medlemmar av EU. Detsamma gäller för Turkiet.
Ur denna synvinkel uppmanar jag också vår kollega från Europarådet att visa ansvar och att föra en dialog med Turkiet som en av Europarådets medlemsstater. Jag uppmanar mina ledamotskolleger att fortsätta att fokusera på kvinnors roll i Turkiet.
Som kvinnor tillför vi ett mervärde för samhällets gemensamma bästa; vi åstadkommer fred, vi har kunskaper att delge och en särskild sorts vishet att föra vidare, oavsett var vi befinner oss, däribland i Turkiet.
Debatten om kvinnors roll i Turkiet påminner dessutom EU:s medlemsstater om deras eget ansvar. Hur kan vi läxa upp Turkiet när vi är oförmögna att uppfylla våra skyldigheter i våra egna länder? Vi kan bara kritisera Turkiet när vi är redo att också kritisera oss själva. Så låt oss därför avstå från att hålla förmaningstal.
För det tredje kan vi inte åtgärda kvinnornas situation utan att också beakta männens roll. I själva verket vågar ingen nämna det uppenbara faktum som politiskt talat är mycket exakt, nämligen att även männen har en mycket viktig roll att spela i fråga om jämställdheten mellan könen.
Under vårt möte i Istanbul bekräftade premiärminister Recep Tayyip Erdogan klart och tydligt att han motsatte sig våldet mot kvinnor. Jag uppmanade honom att uttala sig offentligt i denna fråga och att föregå med gott exempel för turkiska män. Det räcker inte med att vara djupt övertygad om att våld inte är en lösning, han är tvungen att uttala detta högt och tydligt, stärkt av sitt politiska anseende.
Därför uppmanar jag från denna kammare återigen Recep Tayyip Erdogan att offentligt ta ställning mot våldet mot kvinnor, däribland i sitt eget land. Herr Erdogan, jag ber er att föregå med gott exempel som gör att männen kan känna sig stolta, och sedan kan vi tillsammans ta ett steg framåt och förbättra kvinnornas situation i ert land.
Lissy Gröner
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tacka Emine Bozkurt för att hon nu har lagt fram det andra betänkandet för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män, samt för hennes mycket välbetänkta och skickliga sätt att ta sig an frågan. Möjligheten att Turkiet ansluter sig till EU innebär att vi här i parlamentet måste sätta respekten för de mänskliga rättigheterna främst - och i detta särskilda fall kvinnors rättigheter, som en integrerad del av dem - som en nödvändig förutsättning för landets anslutning.
I min egenskap som ledamot av socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet, anser jag att det finns tre stora områden där det behövs brådskande åtgärder. Det första gäller utbildning och arbetsmarknaden; beklagligt nog har kvinnornas närvaro på arbetsmarknaden sjunkit från 35 procent 1998 till 25 procent i dag, även om det finns lovande tecken inom vissa områden - t.ex. när det gäller antalet kvinnor som tjänstgör som advokater och läkare. Men för att Lissabonstrategins mål ska kunna uppnås, vilket bl.a. innebär att 60 procent av kvinnorna ska delta på arbetsmarknaden måste dessa förhållanden förändras. Och om Turkiet vill vara ett kandidatland måste man vara väl medveten om detta. Utbildning är nyckeln till att åstadkomma utveckling och förändring. Tyvärr utesluts fortfarande en mycket stor del av kvinnorna, särskilt i östra Turkiet, från utbildning, och fortfarande är 25 procent av dem analfabeter.
Det behövs också göras mer - och detta är brådskande - när det gäller våldsbekämpningen. Recep Tayyip Erdogan har lovat att mer ska göras på det området, men det är långt ifrån tillräckligt. Att upprätta kvinnohärbärgen skulle vara ett annat steg i rätt riktning, och den allmänna debatten om våld mot kvinnor och ”hedersrelaterade brott” måste fortsätta.
Slutligen vill jag rikta en vädjan med hänsyn till det turkiska valet, nämligen att man måste diskutera kvoter om Turkiet ska kunna fortsätta att göra framsteg. Den nuvarande nivån för kvinnors deltagande i den parlamentariska verksamheten - 4 procent på nationell nivå och 1 procent i kommunstyrelserna - är ohållbar. Det krävs således att man vidtar brådskande åtgärder, däribland inrättandet av ett kvotsystem, för att hantera detta, vilket i sin tur skulle vara till stor nytta för kvinnorna, men också för samarbetet mellan EU och Turkiet.
Karin Resetarits
för ALDE-gruppen. - (DE) Herr talman! I dag diskuterar vi situationen för de turkiska kvinnorna, vi ger rekommendationer och förslag till Turkiet, ställer krav på landet och insisterar på att Turkiet ska genomföra förändringar. Detta betänkande från Emine Bozkurt är positivt. Det kommer att gynna demokratin och bidra till att förbättra villkoren för de turkiska kvinnorna. Ändå är alla dessa krav som vi denna vecka ställer på Turkiet, till följd av att landet strävar efter EU-medlemskap, sådant som vi själva borde se till att uppfylla. Låt oss därför en gång för alla sluta upp med att förvägra en etnisk grupp här i Europa grundläggande rättigheter. Låt oss göra det möjligt för dem att föra fram sina krav och anspråk här i parlamentet. Låt oss till sist göra det möjligt för dem att handla med EU och med resten av världen. Låt oss göra det möjligt för dem att lagligen gå i skolor och studera vid universitet, och låt oss erkänna deras meriter. Låt oss göra det möjligt för dem att delta i europeiska idrottsevenemang. Låt oss göra slut på denna diskriminering i EU.
Ni vet vilka jag talar om, nämligen den etniska grupp som 2004, med en överväldigande majoritet, sa ja till Europeiska unionen och som strävade efter att återförenas med de övriga etniska grupperna i sitt hemland, vars isolering vi då lovade att upphöra med. Jag talar om turkarna i Cypern. Vad är det för vinnande kort EU har i bakfickan? Vad är det då som vi med rätta kan vara särskilt stolta över? Jo, att Europeiska gemenskapen är ett fredsskapande projekt. Hur kan vi bli så likgiltiga att vi tittar bort när en EU-medlemsstat har allvarliga problem med att få två etniska grupper att leva tillsammans i fred, när landet behöver FN-trupper, är övermilitariserat och till bristningsgränsen fyllt av soldater och vapen? Om de kristna och muslimska kulturerna inte lyckas samexistera i Cypern, hur ska då detta kunna bli möjligt inom EU:s mycket mer komplicerade system. EU förlorar trovärdighet genom att inte engagera sig tillräckligt för att ta itu med sina egna problem. EU kan inte förenas i fred så länge Cypern förblir en delad ö. Låt oss hjälpa såväl kvinnorna i Turkiet som de turkiska kvinnorna i Cypern att utnyttja sina rättigheter.
Sebastiano  Musumeci
för UEN-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Först och främst vill jag gratulera föredraganden till det välstrukturerade betänkande som hon har lagt fram. Betänkandet inriktas på mycket viktiga frågor och man belyser kvinnans status i Turkiet, och följaktligen också i EU.
Många människor säger att de framsteg som Turkiet gör på sin väg mot en EU-anslutning ska bedömas först och främst med hänsyn till de mänskliga rättigheterna, och därefter med hänsyn till frågan om lika rättigheter för kvinnor och män. Vi instämmer i detta, men jag anser att kvinnor bör ges lika rättigheter i Turkiet oavsett landets önskan att ansluta sig till EU. Detta är en fråga som utgör grundvalen för varje modernt och demokratiskt land, men tyvärr är Europeiska unionen - i detta sammanhang - inte särskilt välkvalificerad som förkämpe för garantier och rättigheter.
Föredraganden pekar särskilt på den stora frånvaron av turkiska kvinnor i maktpositioner, och i punkt 41 föreslås att man antar ett obligatoriskt kvotsystem, som skulle utgöra en lösning på kort sikt. Jag är fortfarande skeptisk: om kvotsystemet har visat sig vara ineffektivt för oss i EU, varför skulle det då fungera i Turkiet?
Jag har två kontrasterande reaktioner på det tillvägagångssätt som man har valt i betänkandet: å ena sidan gläder det mig att se att det inte finns några hänvisningar till fall av tortyr eller överdriven polisbevakning i samband med demonstrationer, men å andra sidan är det oroväckande att konstatera att en hel del problem, såsom analfabetism bland kvinnor och hedersrelaterade brott, fortfarande är oroväckande vanligt. Jag är rädd för att det kommer att dröja länge innan detta kan ställas till rätta, i själva verket mycket längre än alla optimistiska förutsägelser.
Feleknas Uca
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka Emine Bozkurt för hennes betänkande, där man ger en god beskrivning av kvinnors situation i Turkiet. Ännu två år efter det att det första betänkandet lades fram, och trots de obetydliga framsteg som har gjorts, ser jag att det fortfarande finns allvarliga brister när det gäller jämställdheten mellan kvinnor och män i Turkiet. Problemet beror huvudsakligen på den utbredda analfabetismen, som ligger på 25 procent, men som ökar till 40 procent i vissa regioner - samt det fortfarande mycket låga antalet kvinnor i beslutspositioner på lokal och nationell nivå.
Vad som är ännu mer skrämmande är att våldet mot kvinnor fortsätter. I sitt betänkande intar Emine Bozkurt med rätta en kritisk hållning till den beklagliga och bestående bristen på exakta uppgifter om detta våld. Det som förvirrar mig i det här hänseendet är att det i Turkiet, som har en befolkning på 70 miljoner människor, bara finns trettio kvinnohärbärgen trots att den turkiska lagstiftningen kräver att det ska finnas ett härbärge för våldsoffer i varje samhälle med fler än 50 000 invånare.
När det gäller hedersmord får man intrycket av att de har minskat i antal sedan brottspåföljden blev hårdare, men jag kan inte undgå att känna oro för att det ökade antalet självmord i vissa regioner mycket väl kan dölja hedersmord. Den turkiska regeringen kan inte - och bör inte - stå passiv och se på, utan att göra något åt detta. Den måste ta fram tillförlitliga uppgifter och upprätta kvinnocentrum, där kvinnor som är utsatta för hot om våld erbjuds såväl skydd som emotionellt stöd. Det är det enda sättet att redan från början ge kvinnor och flickor framför allt möjligheter att helskinnade komma ur en situation som tycks vara hopplös.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! I betänkandet om kvinnors roll i det sociala, ekonomiska och politiska livet i Turkiet krävs ett mer effektivt genomförande av vissa gemenskapsbegrepp i fråga om kvinnors jämställdhet och rättigheter. I nuläget är det emellertid uppenbart att de stora olikheterna i EU innebär att flera av betänkandets rekommendationer inte har haft den önskade effekten utan tvärtom har skapat olika konflikter samt - i strid mot parollerna - lett till en brist på frihet.
Det finns mycket stora kulturella, religiösa och moraliska skillnader mellan de två samhällena, och därför borde det vara viktigare att ge turkiska kvinnor redskap så att de själva kan lösa sina problem, i stället för att påtvinga dem ett tänkesätt och lösningar som skiljer sig från deras traditioner och kultur. Vår gemenskap grundar sig på principerna om nationernas värde och frihet, vilket anges i oräkneliga dokument. Vår uppgift bör därför vara att stödja bekämpningen av fattigdom och våld, samt att främja utbildning, snarare än att påtvinga turkarna en främmande världsåskådning, som i sig utgör ett tvång av det slag som EU inte säger sig tolerera.
Andreas Mölzer
för ITS-gruppen. - (DE) Herr talman! Trots att den rättsliga situationen för kvinnor i Turkiet i viss mån har förbättrats är vi långt ifrån att kunna tala om några framgångar. Om man beaktar hur saker och ting fungerar i praktiken och ser till inställningen hos den breda majoriteten av befolkningen blir det genast uppenbart att de flesta av dessa förbättringar endast har uppfyllts på papperet.
I teorin utgör exempelvis våld i hemmet - som enligt statistiken är vanligt förekommande - ett giltigt skäl för en skilsmässa, men antalet skilsmässor är dock lägre i Turkiet än i många andra utvecklingsländer. I vilken mening kan det påstås råda rättssäkerhet när staten lägger ned åtal i de fall då den misstänkte opponerar sig, och när kvinnor som hotas bara i mycket sällsynta fall ges polisskydd? Vad är det för mening med att förbättra lagstiftningen när man i domstolsbeslut drar absurda slutsatser av denna lagstiftning?
Jag anser också att den utbredda analfabetismen bland kvinnor och det höga antalet tvångsäktenskap, för att inte nämna det ökande antalet hedersmord som man döljer genom att kalla självmord, talar sitt tydliga språk. I händelse av att lågutbildade kvinnor förlorar sina arbeten - där de mycket väl kan ha arbetat under slavliknande förhållanden - finns de inte ens med i den officiella statistiken.
Denna förvanskning av arbetslöshetstalen och det ständiga hotet om en storskalig migration är skäl nog för att EU ska dra i nödbromsen. Det sätt på vilket kvinnor behandlas i det turkiska samhället, och den ställning de har där, utgör enligt min mening ett ännu större bevis på att Turkiet inte är ett europeiskt land och aldrig heller kommer att bli det.
Heide Rühle
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman! Jag ska börja med att be om ursäkt för min sena ankomst, men jag blev fördröjd i ett sammanträde med samordnarna för utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd. Jag välkomnar innerligt det betänkande som har lagts fram av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män under ledning av Emine Bozkurt. Betänkandet är opartiskt och konstruktivt, och man belyser inte bara de framsteg som har uppnåtts när det gäller kvinnofrågor, utan också de brister som fortfarande kvarstår. Dessutom redogör man detaljerat för behovet av att Turkiet fortsätter att göra konsekventa framsteg med de reformer som landet har inlett.
Den turkiske premiärministern Recep Tayyip Erdogan gör därför - trots att han har många kommande val att utkämpa - rätt i att driva på för att uppnå rättvisa mellan könen, samt uppmuntra kvinnor att arbeta på egen hand. Betänkandet ger en god översikt över turkiska kvinnors roll i samhällets sociala, ekonomiska och politiska liv. Det är bra att man planerar att vidta åtgärder för att bekämpa våld mot kvinnor, däribland initiativet att förhindra våld inom militärtjänsten eller utbildningen av poliser. Den främste företrädaren för denna strategi är den turkiske ministern med ansvar för kvinnofrågor, och det är en viktig och positiv strategi, för det är endast genom sådana initiativ som attityderna kan förändras - och det måste de göra. Dekretet från Recep Tayyip Erdogan, som svar på det turkiska parlamentets betänkande om våld mot kvinnor och mord på grund av heder och moral, är ännu ett steg i rätt riktning. Härigenom införlivas nämligen flera olika politiska aspekter i kvinnofrågan och riktlinjer ges till ministerier, offentliga institutioner och lokala myndigheter om att vara konsekventa när det gäller att motarbeta våld mot kvinnor. Det bör emellertid nämnas att detta nu måste följas upp av bindande och särskilda instruktioner om hur genomförandet ska gå till, vilket ännu inte har synts till. Premiärministerns skrivelse kommer nämligen att vara en tandlös tiger så länge det inte finns några särskilda detaljer om hur man ska genomföra de nödvändiga åtgärderna eller vederbörliga sanktioner i händelse av att detta inte verkställs.
De senaste erfarenheterna från bekämpningen av våldet mot kvinnor indikerar just hur viktigt det är att sådana offentliga organ som t.ex. domstolar, förvaltning, polis eller hälsovårdsmyndigheter är delaktiga, för även här finns ett trängande behov av ett förändrat tänkesätt. Det har nämligen förekommit alltför ofta att kvinnor som sökt skydd har avvisats av myndigheterna och fallit offer för våld i hemmet. Därför uppmanar vi den turkiska regeringen att ge de kvinnor som har utsatts för våld allt skydd de behöver och att, i de fall där de offentliga institutionerna inte har lyckats skydda offren, inleda en rättslig undersökning och ställa de ansvariga inför rätta. Även de statliga institutionerna måste föra ett närmare samarbete med oberoende kvinnoorganisationer och stödja dem ekonomiskt.
Daniel Hannan
(EN) Herr talman! Denna diskussion handlar egentligen inte om kvinnor i Turkiet. Turkiet hade en kvinnlig regeringschef för 14 år sedan. Arton av EU:s 27 medlemsstater har ännu inte nått den milstolpen. Men det hindrar inte parlamentet från att tillrättavisa Ankara om kvinnors representation i politiken.
Nej, detta betänkande handlar egentligen om villkoren för Turkiets medlemskap. Man begär till exempel att kurdiska kvinnogrupper uttryckligen ska erkännas som sådana - en avsiktlig provokation mot Ankara där man länge har fastslagit att alla turkiska medborgare är jämställda inför konstitutionen. Än en gång läggs ribban högre för Turkiet än för någon av de föregående ansökningsländerna. Enträget tillrättavisar vi turkarna om Cypern, om minoritetsgruppernas status, om massakern på armenier. Vi fördömer dem hur de än gör. Om de undertrycker tecken på islamsk hängivenhet är de auktoritära. Om de inte gör det är de fundamentalister. Sanningen är att det finns många i detta parlament som är fast beslutna att, för att använda Willian Gladstones beryktade ord, ”låta turkarna ta sitt pick och pack och lämna Europa”. Det som verkligen oroar dem är inte mänskliga rättigheter. Det är att anslutningen av ett folkrikt, stolt och självsäkert muslimskt land skulle kunna fördröja deras dröm om en federation, om landet Europa.
Även om jag inte håller med dem erkänner jag att det är en legitim åsikt. Men det hade varit bättre för alla berörda parter om de i Bryssel hade varit ärliga, om de hade sagt nej från början och sedan satt igång med skapa en vänskaplig bilateral förbindelse. I stället ska vi hålla turkarna på sträckbänken i ytterligare tio eller kanske femton år, pressa dem på smärtsamma utrikes- och inrikespolitiska medgivanden, tvinga dem att anpassa sig till tiotusentals sidor av gemenskapens regelverk och först då avvisa dem.
Så här behandlar man inte en allierad nation, mina kolleger, en nation som i ett halvt sekel försvarade Europas länder mot det totalitära Sovjetunionen och som vi en dag kanske behöver vända oss till igen för att skydda oss mot totalitära religiösa fanatiker. Turkarna har lika stor rätt till sin stolthet som andra folk. Genom att behandla dem så här dåligt riskerar EU att bidra till precis det som det påstår sig frukta - att västfientliga känslor ska växa fram hos ett folk som under lång tid har varit våra vänner.
Zita Gurmai
(HU) Det är ytterst viktigt att Turkiets demokratiska institutioner förstärks ytterligare, och att man genomför de reformer som främjar den europeiska integrationen. I ett betänkande från Europaparlamentet i slutet av förra året konstaterades det att reformprocessen hade avtagit, och man betonade särskilt att det inte har skett tillräckliga framsteg när det gäller att garantera kvinnors rättigheter.
Det är oacceptabelt att turkiska kvinnor diskrimineras på nära nog alla livets områden: på arbetsmarknaden, inom beslutsfattande positioner och inom utbildningen. Dessutom missgynnas kvinnor i väsentlig utsträckning jämfört med sina manliga motsvarigheter. De rättigheter som lagen ger är inte till någon nytta om man inte kan garantera att de verkligen uppfylls.
Det är den politiska viljan hos den turkiska regeringen som bäst kan garantera att dessa rättigheter uppfylls. För att detta ska ske krävs en social dialog med organisationer som företräder det civila samhället. Informationskampanjer skulle vara det mest effektiva sättet för att fästa samhällets uppmärksamhet på att kvinnors rättigheter måste garanteras.
Det fortsatta våldet mot kvinnor är chockerande, och det är oacceptabelt i ett land som strävar efter att införa de grundläggande principerna för den europeiska integrationen. Det är den turkiska regeringens uppgift att ta fram lämpliga instrument för att lösa detta skamliga problem och se till att det gradvis försvinner. EU kan därför erbjuda sin hjälp genom att dela med sig av erfarenheterna från unionens program och bästa praxis.
Jag hoppas att Turkiet är villigt att ta emot en hjälpande hand, och att landet verkligen vidtar åtgärder för att lösa detta problem. Jag tackar min kollega Emine Bozkurt för hennes arbete. Betänkandet är utmärkt och jag rekommenderar att det antas.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Jag vill helhjärtat lyckönska Emine Bozkurt till hennes utmärkta och viktiga betänkande, som jag tycker är särskilt viktigt eftersom det kommer från en modig europeisk kvinna med turkiskt ursprung som känner till och förstår de speciella omständigheterna och normerna i ett turkiskt, islamskt, delvis sekulariserat och delvis fundamentalistiskt samhälle.
Om man ser många år tillbaka betraktades kvinnor i det turkiska samhället som objekt snarare än människor. De har lidit oerhört, och det är bara under de senaste åren som denna tragiska situation har börjat förändras. Men även om åtgärder har vidtagits i rätt riktning finns det fortfarande mycket som behöver göras. Jag anser faktiskt att vi inte har gjort de framsteg som vi hade hoppats på. I stora delar av Turkiet, särskilt i sydöst behandlas faktiskt kvinnor fortfarande som andra klassens medborgare och diskrimineras grovt. Analfabetismen bland turkiska kvinnor är rekordhög för att vara i ett Europaorienterat land. Graden och omfattningen av våldet mot kvinnor är dessutom fortfarande oacceptabelt hög och utgör tyvärr i många fall normen för stora delar av det turkiska samhället. De föraktliga, kriminella och kränkande hedersmorden inträffar fortfarande alltför ofta i turkiska byar och städer.
Det är sant att den turkiska regeringen har gjort vissa insatser för att rätta till det hela. På senare tid har stor uppmärksamhet riktats mot till exempel bättre utbildning för kvinnor och på att utbilda polis och rättsväsendet så att de bättre kan ta itu med våldet mot kvinnor. En landstäckande informationskampanj och strängare tillämpning av lagar äger nu rum, men detta har inte fått önskad effekt eftersom det också krävs drastiska förändringar på hög politisk nivå.
Premiärminister Recep Tayyip Erdogan uppmärksammade själv nyligen den ”djupa staten” i Turkiet, som motsätter sig regeringens reformer och kämpar mot parlamentarisk demokrati. Denna djupa stat, som stöds av framför allt armén och andra extrema nationalistiska grupper, sätter hinder för framsteg i Turkiet och - Karin Resetarits - råkar även hålla turkcyprioter isolerade och Cypern splittrat. Sådana krafter vill inte ha frigjorda kvinnor som är jämställda män i alla hänseenden. Det är vår skyldighet att stödja detta betänkande så att de turkiska kvinnorna kan frigöra sig.
Lydia Schenardi
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Förutom att detta betänkande från min kollega Emine Bozkurt är mycket tydligt har det också den stora förtjänsten att sammanfatta den sorgliga situationen för kvinnors rättigheter i Turkiet.
Trots alla avsiktsförklaringar från de turkiska myndigheterna och de falska reformerna på området för mänskliga rättigheter visar verkligheten att våld i hemmet, hedersrelaterade brott och tvångsäktenskap fortsätter att öka, samt att diskrimineringen mot kvinnor på arbetsplatserna och inom utbildningen fortfarande pågår.
Denna slutsats får emellertid inte göra att vi glömmer bort att Turkiet, även om det är sant att dessa brott mot kvinnors rättigheter strider mot principen om de mänskliga rättigheterna så som den fastställs i exempelvis stadgan för de grundläggande rättigheterna, inte är europeiskt och att Turkiet inte har någon framtid inom EU.
Även om det visar sig att alla de ekonomiska, rättsliga och sociala kriterier som fastställdes vid toppmötet i Köpenhamn har infriats kommer Turkiet, vars befolkning till 99 procent består av muslimer och vars territorium till 94 procent ligger i Asien, ändå inte att dela våra värderingar som är präglade av kristendomen och humanismen.
Turkiet är ett vackert och viktigt land, med ett modigt, stolt och gästvänligt folk. Vi bör givetvis upprätthålla de privilegierade förbindelser som vi redan har med Turkiet, som en del av tullunionen, men Turkiet kan och bör under inga omständigheter ansluta sig till EU.
Joel Hasse Ferreira
(PT) Herr talman! Förfarandet för att bedöma hur Turkiet uppfyller EU:s anslutningskriterier innebär en frekvent utvärdering av de framsteg som har gjorts, inte minst när det gäller mänskliga rättigheter.
I Emine Bozkurts utmärkta betänkande läggs tonvikten på hur situationen för kvinnor i Turkiet har utvecklats, och för detta förtjänar föredraganden stort beröm. Jag vill belysa några av betänkandets rekommendationer, däribland incitament för att arbetsmarknadens parter ska främja kvinnors deltagande i den sociala dialogen, uppmaningen till de turkiska myndigheterna att fastställa ett övervakningssystem för att behålla flickor inom utbildningssystemet, ett kvotsystem som tillämpas i flera olika länder - från den iberiska halvön till Skandinavien - för att garantera en rättvis representation av kvinnor på vallistor, instruktioner till domare om att utfärda strängare straff för ”hedersrelaterade brott” och tvångsäktenskap, en kampanj för att främja bilden av kvinnor som aktörer som driver den ekonomiska och sociala utvecklingen framåt, samt att låta arbetsmarknadens parter och vissa icke-statliga organisationer ingå i den rådgivande styrelsen om kvinnors ställning.
Emine Bozkurts betänkande är således ett utmärkt bidrag till arbetet med att utvärdera kvinnors situation i Turkiet. Jag vill ta tillfället i akt och tala om att det kan ske framsteg när det gäller kvinnors situation över hela Europa. Under gårdagen i Portugal röstade den portugisiska befolkningen i en folkomröstning igenom förslaget om att avkriminalisera det frivilliga avbrytandet av en graviditet. Detta var en stor dag för Portugal, och en alldeles fantastisk dag för kvinnorna.
Frank Vanhecke
(NL) Herr talman, mina damer och herrar! Det var förmodligen inte föredragandens avsikt, men man kan inte förneka att Bozkurtbetänkandet är ytterligare ett bevis för att Turkiet helt enkelt inte hör till Europa. Det är faktiskt fel att tro att Turkiet är ett land där man bara måste ordna upp ett par saker, och att allt kan lösas med några nya lagar och bestämmelser eller genom att man införlivar några tiotusentals sidor ur gemenskapens regelverk, och därigenom påstår sig ha skapat en ny medlemsstat i EU. Det är absurt. Européer är för det första människor som lever inom en mycket specifik geografisk europeisk ram, och den ramen inkluderar inte Turkiet. Européer är också människor som är en del av ett väldefinierat samhälle med lagar och gemensamma värderingar, som bland annat omfattar jämställdhet mellan könen. Andra viktiga områden är kultur, mentalitet och till och med religion, när denna religion inte är begränsad till en personlig uppfattning utan man vill påtvinga sina förlegade och i många fall fullständigt förkastliga regler på hela samhället, vilket är fallet med islam. För att återgå till ämnet i detta betänkande vill jag säga att Turkiet utan tvekan är det modernaste islamiska landet, men i fråga om kvinnors rättigheter är det ett bakvatten. Det är verkligen ett islamiskt land där kvinnor betraktas som mindervärdiga, något som inte kommer att bli bättre när islamiseringen vinner terräng, tvärtom. Låt oss därför upphöra med att behandla symptomen i stället för orsaken, nämligen att Turkiet mycket väl kan vara ett grannland, men aldrig kan bli ett europeiskt land.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Herr talman! Bristen på kvinnor i Turkiets sociala, ekonomiska och politiska liv beror huvudsakligen på att de inte har tillgång till utbildning. Även om man uppskattar de förändringar som har gjorts måste man påpeka att det fortfarande råder stor analfabetism bland flickor och kvinnor i Turkiet. Enligt Unicefs uppskattningar uteblir varje år mellan 600 000 och 800 000 turkiska flickor från skolan eftersom deras familjer förbjuder det, eller därför att det är för svårt att ta sig till skolan.
Men turkiska kvinnor har också andra problem. Det är vanligt med våld mot kvinnor, och hedersmord och påtvingade äktenskap kränker den grundläggande mänskliga rättigheten att själv fatta beslut om sitt eget liv. I vissa delar av sydöstra Turkiet registreras flickor inte ens vid födseln, vilket får till följd att de berövas sina rättigheter, till exempel tillgång till utbildning eller hälsovård.
Kvinnor spelar en mycket liten roll i Turkiets politiska liv, och det turkiska parlamentet har inte något permanent utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhet. Den turkiska regeringen måste snarast förverkliga en lagstiftning om kvinnors rättigheter, så att dessa rättigheter kan genomföras effektivt i praktiken. Allmänna institutioner, t.ex. domstolarna, polisen och hälsovårdssystemet måste skydda och på alla vis stödja kvinnor som anmäler att de har utsatts för våld. Arbetsmarknadens parter bör också spela en viktig roll genom att främja kvinnornas rättigheter och anordna debatter eller kurser för att gynna bilden av kvinnorna som jämställda medborgare i Turkiet, som har en viktig roll att spela i landets ekonomiska och politiska liv.
Slutligen vill jag gratulera Emine Bozkurt till hennes viktiga betänkande, som jag hoppas kommer att bidra till ytterligare positiva förändringar av kvinnornas situation i Turkiet.
Teresa Riera Madurell
(ES) Jag vill börja med att gratulera Emine Bozkurt till hennes arbete och hennes kartläggning av situationen för kvinnorna i Turkiet. Tack vare hennes utmärkta arbete behandlas frågan om kvinnornas rättigheter jämsides med andra politiska frågor. Jag anser att ni skriver historia i det avseendet, fru Bozkurt. Jag gratulerar!
Jag har noga följt denna process från ert första betänkande, de ytterst intressanta arbetsmöten som en delegation från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män höll i Istanbul och Ankara, till detta andra betänkande, och jag måste säga att jag håller med er om att vi nu måste se till att lagstiftningen om kvinnors rättigheter inte upphävs.
Fastän den förbättrade lagstiftningen på området rent allmänt har inneburit en framgång, måste vi skynda oss att skapa en lämplig miljö så att lagstiftningsreformerna kan tillämpas. Det är mycket svårt att fortsätta att göra framsteg om de viktiga förändringar som införlivats i lagstiftningen inte genomförs i praktiken. Kvinnorna måste kunna se att deras situation förbättras i det dagliga livet. Det är inte bara en fråga om att de ska ha rättigheter utan också om att de ska kunna lämna in klagomål när dessa inte respekteras. Endast genom att påskynda den praktiska tillämpningen av lagstiftningsreformerna inom hela territoriet kommer vi att kunna se till att den nya lagstiftningen om kvinnors rättigheter upprätthålls.
Jag vill också påpeka att de turkiska myndigheternas vilja att ta itu med våld som utövas mot kvinnor och acceptera att positiva åtgärder vidtas för att bekämpa brist på jämställdhet är särskilt viktig.
Slutligen vill jag belysa regeringens vilja till dialog och en bättre samordning med de kvinnoorganisationer som är aktiva på jämställdhetsområdet, och därför anser jag att föredragandens begäran om att kommissionen lämnar sitt stöd för att underlätta detta samarbete är mycket lämplig. Mina gratulationer än en gång, fru Bozkurt.
Meglena Kuneva
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Jag vill tacka parlamentet för denna diskussion och ledamöterna för deras kommentarer. Jag tror att vi alla kan enas om att situationen när det gäller kvinnors rättigheter i Turkiet trots den senaste positiva utvecklingen måste förbättras. Framsteg har gjorts för att förbättra lagstiftningen, men tillämpningen är fortfarande en utmaning och måste påskyndas.
Vi ser nu fram emot mer positiv utveckling och hoppas att Europaparlamentets och kommissionens arbete kommer att stödja denna process. Sist men inte minst vill jag understryka hur viktigt det civila samhällets delaktighet i denna insats är.
Jag vill snabbt nämna några siffror som kan vara av intresse för er. Det gäller de medel som tilldelats av kommissionen: 2 968 miljoner euro till kampen mot våld mot kvinnor i hemmet, 2,5 miljoner euro till stärkandet av det civila samhället under anslutningsprocessen och 8,5 miljoner euro till inrättandet av härbärgen för kvinnor som utsatts för våld i hemmet. Genom dessa och många andra insatser kommer kommissionen att fortsätta att stödja det som detta betänkande handlar om.
Jag vill än en gång tacka föredraganden för hennes utmärkta arbete.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
