Strukturer för mottagande av barn - Barcelonamålen (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett uttalande av kommissionen - strukturer för mottagande av barn - Barcelonamålen.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Fru talman, mina damer och herrar! Kommissionen välkomnar möjligheten att ett par dagar efter Internationella kvinnodagen den 8 mars få uttala sig i Europaparlamentet om barnomsorg före skolåldern. Denna omsorg är grundläggande när det gäller att främja jämställdheten mellan könen och för att nå en balans mellan yrkes- och privatlivet, men också för att ge barnen en god livskvalitet. Vid Europeiska rådets möte i Barcelona 2002 antog medlemsstaterna ambitiösa mål som skulle uppfyllas senast 2010. I linje med kommissionens åtagande i Europaparlamentet 2007 lades en rapport om genomförandet av Barcelonamålen fram i oktober 2008. I rapporten diskuterar kommissionen varför det är viktigt att investera mer i barnomsorg.
Kommissionen noterade framför allt att Barcelonamålen syftar till att undanröja hinder för tillträde till arbetsmarknaden, särskilt för kvinnor. Över sex miljoner kvinnor inom EU (i åldern 25-49 år) säger att de inte kan arbeta eller endast kan arbeta deltid på grund av familjeåtaganden. Den europeiska ekonomin berövas därmed en avsevärd produktionspotential och detta vid en tidpunkt då den ställs inför allvarliga ekonomiska och demografiska utmaningar, vilket gör att familjernas sociala ställning försvagas. Utvecklingen av barnomsorg före skolåldern kommer att tillåta familjer att fritt besluta hur de vill organisera sin tid och hur de kan skapa en bättre balans mellan yrkes- och privatlivet. Syftet är inte att ”tvinga” föräldrar att sända sina barn till dessa inrättningar. Syftet är att erbjuda detta alternativ till de föräldrar som önskar det. Utvecklingen av barnomsorgstjänster kommer också att bidra till att förebygga fattigdom, särskilt för ensamstående föräldrar, varav över en tredjedel riskerar att hamna i fattigdom.
I samband med den demografiska nedgång som Europa upplever kommer tillgången till barnomsorg också att bidra till genomförandet av familjeplanering. Det visar sig att de medlemsstater som har högst födelsetal är just de länder som har infört flest välutvecklade politiska åtgärder till förmån för balansen mellan yrkes- och privatlivet och som har den högsta sysselsättningsgraden för kvinnor. Barnomsorgen bidrar naturligtvis också till barns utveckling. Ett flertal studier, särskilt studier som utförts av OECD och Unicef, har visat att dessa tjänster spelar en betydande roll för barns personliga utveckling, under förutsättning att de är av hög kvalitet och att barnen får barnomsorg under lämpliga tidsperioder. Barnomsorgen kan också inverka positivt på utbildningsresultaten och på det framtida yrkeslivet.
Kommissionen anger i sin rapport att trots alla tidigare nämnda goda skäl har de flesta medlemsstater långt kvar när det gäller att nå de mål som ställdes upp 2002. Mycket kvarstår att göra, särskilt när det gäller barn under tre år. Dessutom erbjuder vissa inrättningar endast verksamhet under en del av arbetsdagen, vilket begränsar föräldrarnas tillträde till arbetsmarknaden. Kommissionen erkänner dock att betydande framsteg har skett i många medlemsstater. De åtaganden som medlemsstaterna gjort på EU-nivå och Europaparlamentets uppmaningar i en rad resolutioner har spelat stor roll i detta hänseende. Det är därför nödvändigt att alla deltagare, särskilt de nationella och regionala organen, går samman och skapar progressiv, finansiellt tillgänglig och högkvalitativ barnomsorg före skolåldern.
I planen för att nå jämställdhet mellan könen åtog sig Europeiska kommissionen att stödja medlemsstaternas ansträngningar på detta område. Kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att fullt ut använda de möjligheter som strukturfonderna erbjuder. För att bistå de lokala organisationerna med att införa åtgärder på detta område har kommissionen tagit fram en informationsbroschyr utöver förra årets broschyr om möjligheterna till finansiering av stödåtgärder för familjer. Kommissionen kommer att fortsätta att stödja utbytet av beprövade metoder och kommer regelbundet att övervaka Barcelonamålen inom ramen för strategin för tillväxt och sysselsättning. Den kommer också att utvärdera familjepolitiken, särskilt den om balansen mellan yrkes- och privatlivet, vilket huvudsakligen kommer att ske i samarbete med OECD. Sist men inte minst kommer kommissionen att stödja uppfyllandet av EU:s barnomsorgsmål inom ramen för strategin för tillväxt och sysselsättning efter 2010.
Somliga kanske ifrågasätter om det är klokt att investera i barnomsorg i kristider. Flera studier har dock visat att om barnomsorg inte finns tillgängligt får alla betala priset för det. Det är därför viktigt att agera nu för att garantera tillträde till barnomsorg och för att stödja sysselsättningen och främja jämställdhet, socialt införlivande och barns intressen.
Philip Bushill-Matthews
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr kommissionsledamot! Tack för ert uttalande. Jag blev väldigt uppmuntrad av det ni sa, men nedslagen av det faktum att endast tolv av mina kolleger var närvarande för att lyssna. Antalet har nu stigit till svindlande 18 parlamentsledamöter, som är här för att lyssna på ett viktigt uttalande i ett viktigt ämne.
Jag tyckte dock att det var besynnerligt att det inte fanns någon hänvisning - såvida inte jag missade den - till kommentaren från rådets ordförandeskap för ungefär en månad sedan, eftersom jag trodde att även de anmärkningarna bidrog till debatten och gjorde det väldigt klart att, även om Barcelonamålen ännu inte har uppnåtts - och i vissa fall långt därifrån - så har ett antal länder inte några direkta planer på att uppnå dem och ser det inte som något särskilt stort problem. Skälet till detta är, och jag citerar vad det rådets tjeckiska ordförandeskap anförde, att ”ingen bör kritisera beslutet av de länder som inte uppfyller Barcelonamålen och inte ämnar öka insatsen för att uppnå dem. Det finns länder vars invånare på grund av sina historiska erfarenheter inte är intresserade av att placera sina barn på daghem”.
Jag tror att det är sant. Det betyder förstås inte att vi inte, så långt det är möjligt, bör försöka främja tillhandahållandet av barndagvård och göra barndagvård av hög kvalitet tillgänglig för dem som vill använda sig av den.
Jag hoppas att ni kommer att instämma, herr kommissionsledamot, att det i fråga om att hjälpa fler kvinnor in på arbetsmarknaden, och i fråga om att hjälpa människor med den viktiga barnomsorgsrollen, verkligen finns många vägar till frälsning - och att det inte bara finns en väg som vi uteslutande ska inrikta oss på. Låt oss utforska alla vägar, men samtidigt hålla frälsningen i minnet så att våra gemensamma mål verkligen kan uppnås.
Zita Gurmai
för PSE-gruppen. - (EN) Fru talman! Den finansiella krisen har blivit en ekonomisk kris, och vi står nu inför en konjunkturnedgång i Europa, vilket även påverkar vanliga medborgare: priserna har gått upp, arbetslösheten växer, investeringstakten saktar ned, det är inte lika lätt att få kredit och därför saktar ekonomin ned.
Det är en sorts trompe l'oeil som visar att männen faktiskt drabbas först - och mest - av arbetslöshet, på grund av den manliga dominansen inom industrin - som bilindustrin. Men kvinnorna drabbas i andra vågen av uppsägningar, och vi kommer att få lida i det långa loppet. Kvinnor med tillfälliga tjänster eller outsourcingtjänster har ofta positioner inom sektorer där behovet är stort i goda ekonomiska tider men där ställningen ofta är mycket bräcklig under en ekonomisk nedgång. Denna flexibilitet är fördelaktig för arbetsmarknaden men inte för kvinnor som vill ha och behöver social trygghet, anställningsgarantier och förening av privatliv och yrkesliv. Det är än mer oroande när konservativa regeringar, som det nuvarande tjeckiska ordförandeskapet, talar om att arbeta om Barcelonamålen och gå tillbaka till barnomsorg i hemmet. Som kvinnorna i PSE-gruppen visade genom sin kampanj 2007 är Barcelonamålen till nytta för hela samhället och alla barn. De bidrar till att ge dem en jämlik start i livet och att utplåna fattigdom.
Som Jacques Delors säger: ”I varje barn finns en skatt, och vi måste ge dem möjlighet att utforska och utveckla denna skatt.” Om jag får tillägga: varje barn behöver en jämlik möjlighet att utveckla sina skatter. På detta sätt kan vi också garantera välutbildad och kompetent arbetskraft. Genom Barcelonamålen bidrar man också till att uppnå Lissabonmålen om 60 procent kvinnor på arbetsmarknaden, genom att göra det möjligt för kvinnliga arbetstagare att förena offentligt liv och yrkesliv.
Det står klart att regeringarna inte får skära ned på de offentliga tjänsterna, inte ens under den nuvarande krisen.
(Talmannen bad talaren att tala långsammare.)
Barnomsorg i hemmet är viktig. Varje kvinna bör ha möjlighet att välja mellan barnomsorg i hemmet och offentlig barnomsorg, men det är varje regerings ansvar att se till att det finns valfrihet genom att tillhandahålla tillgänglig barnomsorg av hög kvalitet och till rimligt pris för alla. Jag är glad över att vi har en så hängiven bundsförvant för att hålla fast vid Barcelonamålen.
Karin Resetarits
Fru talman! Barn och politik - sällan skiljer sig medborgarnas och politikernas intressen så mycket från varandra. För medborgare inom hela EU är barn den viktigaste prioriteringen. För politiker är frågor om barn oprioriterade, vilket vi återigen kan konstatera.
Jag känner inte till ett enda land med ett särskilt ministerium för barn, och det finns inte heller någon särskild företrädare för våra yngsta medborgares intressen i kommissionen. I parlamentet behandlas ämnet barn i alla utskott. Därför skulle jag vilja berömma kommissionen i dag, eftersom den nu tar upp frågan om barnomsorg och Barcelonamålet. Stort tack för det.
I parlamentets arbetsgrupp ”Quality of childhood” har vi konstaterat att barn lever i en mycket komplicerad värld. Framtiden för dem som är barn här och nu är i dag helt oviss. Ett barn kan i dag klättra högst upp på den sociala stegen eller falla rakt ner till botten. Dessa barn kan stanna inom sin egen kulturella sfär, eller så kan de välja en annan. De kan följa en livsstig som liknar föräldrarnas eller göra raka motsatsen. De kan gifta sig med någon av det motsatta könet eller med någon av samma kön. För över femtio år sedan, när vi lanserade projektet med ett enat Europa, var allt detta helt annorlunda.
Den mångfald som utmärker oss som européer har blivit en avgörande faktor i barnens liv. Begreppet mångfald måste därför läras ut av lärare och andra inom skolan. Detta begrepp ägnas alldeles för lite uppmärksamhet för tillfället. Europas barnomsorg och skolor kollapsar trots allt under påfrestningen av den utmaning som integrationen utgör. Vi måste trycka på återställningsknappen när det gäller integrationsfrågorna och börja om från början igen.
Låt oss återigen ta oss an detta ämne helt utan fördomar med mottot ”stoppa det genom mångfald”. Dessutom vill jag be alla ledamöter som kommer efter mig att inte bara öppet förespråka införlivande av jämställdhetsperspektivet, utan att kämpa för att också frågan om barnen ska uppmärksammas - särskilt i denna tid av global finanskris - för om detta inte sker kommer vi att belasta våra barn med omätbara skulder.
Roberta Angelilli
för UEN-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Vi borde komma ihåg att vi inte kan hävda kvinnors rättigheter i något dokument som handlar om sysselsättning eller lika möjligheter om vi inte kan räkna med tillräcklig barnomsorg, utan vilket förlikning är omöjligt och rättigheter inte betyder något.
Dessa frågor är viktigare än någonsin nu när vi står inför problemen på grund av den ekonomiska krisen. Inom EU anger över sex miljoner kvinnor i åldern 25-49 år att de tvingas till arbetslöshet eller deltidsarbete på grund av familjeåtaganden. För mer än en fjärdedel av dessa kvinnor beror detta på avsaknaden av barnomsorg eller på att barnomsorgen är alltför dyr. Sex år efter antagandet av Barcelonamålen kan vi, allteftersom tidsfristen 2010 närmar sig, konstatera att de flesta medlemsstater inte kommer att nå dessa mål, som inte ens var särskilt ambitiösa: garanterat tillträde till barnomsorg för 30 procent av barnen under tre års ålder. Vi måste därför arbeta hårt för att nå tillfredsställande nivåer med tillgång till barnomsorg, och börja med omsorg för barn under tre år.
Därför gläder det mig verkligen att Ekofinrådet i dag har godkänt att alla medlemsstater kan få sänka mervärdesskatten för barnomsorg. Jag tror att detta är ett viktigt incitament och en gest med sunt förnuft som kan bidra till att nylansera barnomsorgsplanen och en plan för tjänster för barn och familjer inom EU.
Hiltrud Breyer
Fru talman! Vi anser att det tjeckiska ordförandeskapets försök att urvattna EU:s barnomsorgsmål är verkligt skamliga, och vi förkastar dem naturligtvis därför helt och hållet. Det är också en stor framgång att unionens familjeministrar, till följd av de påtryckningar som parlamentet utövat, inte ställt sig bakom detta urvattnande av barnomsorgsmålen.
Jag tycker också att det är mycket beklagligt att det tjeckiska ordförandeskapet lyser med sin frånvaro i dag och inte kan diskutera sitt försök att urvattna Barcelonamålen med oss här i parlamentet, eftersom detta tjeckiska försök är en mycket tydlig tillbakagång för EU:s jämställdhetspolitik, och vi förkastar mycket bestämt den föråldrade synen på kvinnan och familjen som framförs i det tjeckiska ordförandeskapets förslag.
Men ni har ändå sagt, kommissionsledamot Špidla, att det finns finansieringsmöjligheter. Ni har konstaterat att merparten av EU:s medlemsstater inte uppfyller målen, särskilt när det gäller barnomsorg för barn under tre år. Vilka initiativ kommer kommissionen att vidta för att göra medlemsstaterna mer aktiva? Jag måste tyvärr säga att jag inte hört något svar från er i dag i den frågan.
Vad kommer kommissionen mer att göra för att uppmuntra medlemsstaterna? Ni har också antytt att det finns möjligheter till samfinansiering. Används dessa möjligheter av medlemsstaterna? Jag vill be er att besvara denna fråga. Om inte, varför används de inte, och kommer kommissionen också att öka finansieringen för utbyggnad av barnomsorgen?
Eva-Britt Svensson
för GUE/NGL-gruppen. - Fru talman! Jag uppskattade mycket att medlemsstaterna i Barcelonamålen antog målsättningar när det gäller barns tillgång till barnomsorg. Jag ansåg - och jag anser fortfarande - att målen var lågt satta, men det var ändå en början. Tillgång till god barnomsorg är grundförutsättningen för att kvinnor ska ha möjlighet till förvärvsarbete och det är också en grundförutsättning för jämställdhet.
Men nu oroar jag mig dels över att målsättningarna inte uppnås, dels, naturligtvis, över signalerna från det tjeckiska ordförandeskapet om att ersätta målsättningen om barnomsorg med vård i hemmet som ett fullvärdigt alternativ, och att man därför vill att målsättningen ska tas bort. Men jag vill också tacka kommissionär Špidla, som faktiskt har klargjort att kommissionen fortfarande anser att det är viktigt att man uppnår Barcelonamålen när det gäller barnomsorgen. Jag vill också tacka kollegan Retsetaris för förslaget om barn-mainstreaming. Jag tycker att vi tillsammans ska ta fasta på det.
Kathy Sinnott
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr kommissionsledamot! Många som bor i min valkrets är spädbarn eller mycket små barn, och i kväll skulle jag vilja tala för dem, särskilt som det finns många skickliga talare här i kväll som på ett övertygande sätt kan tala för kvinnor på arbetsplatsen.
Den omsorg ett barn får under sina första år kommer att påverka det hela livet. Många som har ägnat sig åt barns utveckling, som Maria Montessori, har lagt märke till behovet hos små barn att få vara nära sin mor eller surrogatmamma. Många av dem har också lagt märke till en vattendelare i barns utveckling vid två år och nio månaders ålder, efter vilken barnet tryggt kan tillbringa tid avskilt från den primära omsorgsgivaren.
Under det senaste årtiondet har hjärntomografin bekräftat dessa iakttagelser och visat att det sker en definitiv förändring i barnets hjärna som gör det möjligt för barnet att internalisera den primära omsorgsgivaren, vanligtvis mamman, så att hon finns tillgänglig i barnets aktiva minne även då hon inte är närvarande. Vid denna tidpunkt kan barnet förstå att mamman eller den ersättande primära omsorgsgivaren kommer att återvända och inte är borta för alltid.
Självfallet är det inte så i verkliga livet, och mammorna arbetar ofta utanför hemmet. De kan vilja arbeta eller välja att arbeta, och även om de inte gör det så kan de vara tvungna att tjäna pengar eftersom lån måste betalas och mat måste ställas på bordet. Kvinnorna har utgjort ett fantastiskt bidrag till arbetskraften. Det hör till deras grundläggande rättigheter att de integreras och likabehandlas. Små barn vet dock inte detta, och inte heller är de förmögna att tänka över vad deras mammor måste eller vill göra. De har inbyggt i sig att behöva vad de behöver. Naturen är en väldigt mäktig kraft.
Det får alltid konsekvenser när vi går emot naturen. Att ha en älskande mor nära sig är idealiskt för barnet, vilket vi bör göra allt för att tillmötesgå om kvinnan vill vara tillgänglig för barnet under dess första år. Skälet är att om barnet behöver mammans ständiga trygga närvaro kommer det att få konsekvenser om hon är borta, oavsett alla välgrundade skäl till detta. Men som jag sa, kvinnor arbetar, och om någon annan än den primära omsorgsgivaren tar hand om barnet före två år och nio månaders ålder måste vi åtminstone göra vårt bästa för att se till att det är en person som kan ge barnet en så god omsorg som möjligt.
Vissa barn har turen att få denna omsorg från sekundära omsorgsgivare som pappor, far- eller morföräldrar, andra släktingar, närstående grannar - personer som löpande ägnar sig åt dem och är en del av deras tillvaro. Men detta är helt enkelt inte fallet för de flesta spädbarn och små barn som tas om hand inom barnomsorgen. Det anstår oss att se till att denna barnomsorg är renlig, säker, stimulerande och framför allt omhändertagande, och att den inte bara utgör ett förvaringscentrum.
Barnen är vår framtid. Grunden de får är av yttersta vikt, men den tid, det utrymme och den omsorg som barn behöver för att växa och utvecklas till fullo håller på att bli en lyxvara som färre och färre har råd med. I med- eller motgång formar vi Europas framtid genom hur vi uppfostrar våra barn. Jag skulle vilja be kommissionen att för ett ögonblick betrakta frågan ur ett barns synvinkel. Om ni kunde fråga barnet om det ville ha sin mamma eller ett dagis, skulle det alltid välja mamman. Vi behöver lyssna på barnet som mödrar gör, och hjälpa dem att finna ett sätt att förena hem och arbete till bådas fördel.
Irena Belohorská
(SK) Vi vet förmodligen alla hur viktigt det är att alla Barcelonamål genomförs i vardagslivet. Att nå en balans mellan familje- och yrkeslivet är grundläggande för att kunna tillämpa principen om en jämställd arbetsmarknad. Det medför också fördelar för barnen i fråga om deras sunda utveckling.
Stöd för fler tjänster på området för barnomsorg före skolåldern och på fritiden, för föräldratjänster och också för genomförandet av ett brett spektrum med mångfunktionella aktivitetshus med daglig verksamhet ökar tillgängligheten, flexibiliteten och jämställdheten i fråga om systemet med offentliga sociala tjänster för familjer, genom att tjänsterna konkurrensutsätts och genom att deras kvalitet förbättras.
Barnomsorgssituationen i Slovakien är tämligen komplicerad. Offentlig barnomsorg för de yngsta barnen upp till två eller tre års ålder har i stort sett försvunnit och tillhandahålls endast i undantagsfall, och de flesta familjer har inte råd med privat barnomsorg. Behörigheten på detta område har överförts till de lokala myndigheterna, som kan välja om de vill delta i att driva inrättningar för barnomsorg eller inte.
Situationen för den dolda gruppen med barn mellan tre till sex års ålder, med andra ord de så kallade förskolorna, är inte mycket bättre. Enligt statistiska uppskattningar inom EU har endast Grekland, Litauen, Polen och Slovenien färre antal barn från tre år och uppåt inom barnomsorg.
De länder vars social- och familjepolitik verkligen bygger på jämställdhet mellan könen, som Finland, Sverige och Frankrike, har på senare år noterat höga fertilitetsnivåer, medan de länder som stöder en traditionell uppdelning av föräldrarollerna nu har en låg fertilitet och en allt högre barnlöshet, till exempel Tyskland, Spanien och Italien.
Många av de länder som har en hög andel kvinnor på arbetsmarknaden, som till exempel de nordiska länderna, har samtidigt högre födelsetal och fertilitetsnivåer. Staten måste ge stöd så att kvinnor kan arbeta och samtidigt uppfylla sin längtan att bli mödrar. Den demografiska situationen är helt enkelt ett resultat av statens intresse eller brist på intresse för nästa generation. Genom att stödja familjepolitiken kommer staten att tillhandahålla de grundläggande förutsättningarna för familjer. Att bortse från dessa värderingar, vilket har skett hittills, och samtidigt stödja konsumtionslivsstilen är förmodligen orsaken till det nuvarande demografiskt dystra läget.
Det är också sant att barnomsorg före skolåldern även är oerhört viktigt för problemgrupper, som t.ex. barn från socialt missgynnade grupper och romska barn. Det är exakt dessa barn som lär sig grundläggande hygienvanor i barnomsorgsinrättningar före skolåldern och som också gradvis lär sig uppföranderegler. Låt oss enas om att Barcelonamålen bör ingå i medlemsstaternas statliga politik för medborgarnas välfärd.
Edite Estrela
(PT) Nästan sju år efter Europeiska rådets möte i Barcelona har merparten av medlemsstaterna långt kvar när det gäller att nå de mål som fastställts. Ändå är barnomsorg en grundläggande förutsättning för att kunna förena yrkesliv, familjeliv och privatliv, såväl för män som för kvinnor. Det är också en förutsättning för främjande av jämställdhet.
Jag vill påminna er om att familjeåtaganden hindrar över sex miljoner europeiska kvinnor från att delta på arbetsmarknaden. Ändå har femton medlemsstater en täckningsgrad som är lägre än EU-genomsnittet, och som är långt sämre än Barcelonamålen. I Tjeckien, som för närvarande innehar ordförandeskapet för Europeiska rådet, har man till exempel en täckningsgrad på 10 procent för barn under tre år. Det är alltså inte förvånande att det tjeckiska ordförandeskapets program innehåller en debatt om en översyn av Barcelonamålen. Mer allvarligt talat kommer det tjeckiska ordförandeskapet att, och jag citerar: ”fokusera på frågan om föräldrars omsorg om sina barn och denna omsorgs samband med sysselsättningspolitiken och betona vikten av barnomsorg i hemmet som ett fullödigt alternativ till en yrkeskarriär”. Slut på citat.
Det är svårt att tro att man läser rätt. Men det är ändå sant: det tjeckiska ordförandeskapet vill sända tillbaka kvinnorna till hemmen. Det vill att Europa ska gå åratal tillbaka i tiden och att EU:s kvinnor ska ge upp resultatet av åratals kämpande för jämställdhet. Det är definitivt fallet, eftersom författarna till detta förslag inte har för avsikt att sända hem männen så att de kan ta hand om barnen. Ändå har kvinnor samma rätt som män till ett yrkesmässigt förverkligande.
Jag vill nämna Portugal, som har inlett ett ambitiöst program för att skapa barnomsorg. Denna barnomsorg kommer att stimulera ekonomin och skapa sysselsättning, och också bidra till uppnåendet av Barcelonamålen.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Fru talman! Jag får ibland intrycket att ju rikare ett land är, desto mindre pengar avsätter man för omsorg för, uppfostran av och utbildning för barn. Men vi måste komma ihåg att Europa hotas av en demografisk kris. Vi måste göra allt för att uppmuntra kvinnor och män att bilda familj och få så många barn som möjligt.
I många EU-länder måste man ansöka om en daghemsplats redan innan barnet är fött för att vara garanterad en plats. Hur kan vi då tala om att göra det lättare för kvinnor att återgå till arbetet? Dessutom letar många kvinnor efter sitt första jobb först efter att de fått barn.
Låt EU-medborgarnas attityd till familj och barn definiera vår kulturella nivå och vår civilisationsgrad.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Fru talman! Europeiska kommissionens ansträngningar för att hjälpa mödrar att aktivt delta på arbetsmarknaden genom att främja genomförandet av alla beslut som fattades i Barcelona 2002 är anmärkningsvärda.
Jag vill dock påminna kommissionsledamoten om att valfrihet, särskilt under ekonomiska påfrestningar, inte är en fråga om historisk tradition, utan en fråga om demokrati. Att tvinga in kvinnor på denna väg kommer inte att ge goda resultat, utan resultaten måste komma när föräldrarna väl har övertygats om att detta är den idealiska lösningen för deras barn och, liksom föregående talare sa, när detta nås genom stöd och rådgivning från början, när livet skapas.
På så vis kommer föräldrarna att hitta den bästa lösningen och använda sig av barnomsorg över tiden, omedelbart efter födseln och tre år senare. Men vi måste titta på vilken omsorg som tillhandahålls, eftersom kvalitet kostar. I de flesta länder kostar kvalitet i dag mycket pengar och är detsamma som privat omsorg. Den offentliga barnomsorgen däremot, som är billigare eller - i sällsynta fall - gratis, är billigare men av dålig kvalitet. Vi måste därför titta på utbildningen av den personal som arbetar vid sådana inrättningar och öka föräldrarnas förtroende så att de kan delta. När jag fick det första av mina nio barn i Paris var jag övertygad om den goda standarden hos barnomsorgstjänsterna, vilka jag som mor inte kunde utföra.
Vi måste därför respektera mödrars erfarenheter och betrakta det som en förhandstjänst, om den endast tillhandahålls för barn. Medan mödrarna erbjuder sina tjänster kan de stödjas genom livslångt lärande och utbildningsinsatser så att de efteråt kan utöva sitt yrke.
Vi måste också komma ihåg parlamentets betänkande om barnomsorg för studerande, eftersom vi talar om arbete, men arbete börjar med yrkeskvalifikationer. Om det således inte finns någon barnomsorg under studietiden för att få yrkeskvalifikationer, hur ska då kvinnor kunna delta på arbetsmarknaden?
Gabriela Creţu
(RO) Det tjeckiska ordförandeskapet har rätt i att Barcelonamålen inrättades före EU:s senaste utvidgning. Däremot har man helt fel när man säger att den särskilda situationen i de nya medlemsstaterna och deras tidigare erfarenheter skulle vara argument mot dessa mål.
Det finns stora fördelar med barnomsorg, för föräldrarna, för jämställdheten mellan kvinnor och män, för ekonomin och sysselsättningsgraden, och för barnen och framtiden. De relativt låga lönerna i våra länder innebär att båda föräldrarna är tvungna att arbeta, och det är inte ett val utan en nödvändighet. Dessutom ökar antalet ensamfamiljer. I några länder är nästan en tredjedel av barnen inte födda inom den traditionella kärnfamiljen.
När det gäller för politiken för att främja rörlighet i arbetslivet, som anses vara en effektivitetsfaktor, kan vi inte fortsätta att bortse ifrån att folk har barn. Många av dessa barn lever i fattiga familjer och får inte lämplig kost, hälsovård och utbildning. Ibland är familjemiljön våldsam. När föräldrarna migrerar för att arbeta lämnas barnen ensamma. Barnomsorgstjänster kan bidra till att bryta fattigdomskedjan och utgör ett positivt alternativ för socialisering under vägledning av specialutbildad personal. För att kunna fullgöra denna roll måste daghem och förskoleverksamheter emellertid vara
1. tillgängliga, men framför allt åtkomliga, vare sig de är kostnadsfria eller tillhandahålls till en rimlig avgift, och
2. av god kvalitet, vilket är skälet till att det är så viktigt att personalen är yrkesutbildad.
För att bekämpa den rådande krisen uppmuntras vi att kassera nästan helt nya bilar för att köpa ännu en ny bil, och slösar bort avsevärda materiella resurser i processen. Vi skulle göra klokare i att investera i att anlägga daghem och förskolor och skapa stabila arbetstillfällen för dem som är sysselsatta inom denna sektor. Kvaliteten på personalen inom barnomsorgen har länge varit en faktor som skiljer de olika länderna åt.
Vi föreslår att kommissionen allvarligt överväger alternativet att beakta den statliga kostnaden för ett barn i utvärderingen av sysselsättningsprogrammen för varje land. Det som Jacques Delors en gång sa att om det finns en skatt i varje barn och att det är samhällets uppgift att ge barnet möjlighet att utforska den är sant. Jag vill dock tillägga orden ”annars undergräver samhället hela sin framtid”.
Anna Záborská
(SK) Att skapa en balans mellan föräldrarnas familjeansvar å ena sidan och deras yrkesambitioner å andra sidan kan ha en mycket positiv och direkt inverkan på hela samhället. Jag föreslår att vi ser över definitionen av arbete för att lyfta fram fördelarna med att skapa en balans mellan familjeansvar och yrkesambitioner.
Familjeansvaret får inte automatiskt betraktas som något negativt för mödrarnas framtidsutsikter bara för att det innebär att de tillfälligt är borta från arbetsmarknaden. Hittills har politikerna och politiken inom EU endast betraktat medborgarna utifrån arbetsmarknadens krav. Om vi ska kunna hantera den demografiska krisen måste medborgarna även betraktas utifrån sin föräldraroll, med andra ord, som mödrar och fäder som har ett familjeansvar.
Här uppstår en grundläggande fråga som kommer att vara avgörande för de fortsatta diskussionerna. Det handlar om vilken social modell vi vill främja. Vill vi ha föräldrar som är anpassade till marknaden och företagens behov eller en marknad och företag som är anpassad till familjen? Detta är absolut ingen meningslös fråga. EU-politiken och den nationella politiken på detta område avgörs både av spänningarna mellan marknadslogiken och av den mänskliga naturens logik. Samhällets uppgift är därför att agera på ett sådant sätt att kvinnor och män kan välja fritt mellan de två logiska alternativen, som båda är berättigade när de ses utifrån ett bredare perspektiv än bara arbetsmarknaden.
EU-politikens logik när det gäller livscykeln är av särskild betydelse eftersom man prioriterar de aktiva kategorierna av män och kvinnor i åldern 15-49 år för att de ska kunna uppfylla sin särskilda roll i insatserna för att komma till rätta med den demografiska krisen. I motsats till kommissionens förslag får inte beslutet att ge liv åt ett barn endast betraktas som ett individuellt mål för att infria längtan efter att ha barn.
Marusya Ivanova Lyubcheva
(BG) Mina damer och herrar! Barnomsorgen bör stå i centrum för EU:s politik. Inte för att barnen är nationens framtid som det brukar sägas, utan för att den rådande krisen gör att vi måste beakta denna aspekt i insatserna för att bygga upp EU:s framtid. Vi tampas för närvarande med en allvarlig demografisk kris, låga födelsetal, en åldrande befolkning och ekonomiska och sociala problem i samhället. Våra insatser måste inriktas på att skapa passande villkor för att föda, uppfostra och utbilda barnen, tillgodose deras materiella behov och främja deras sociala utveckling. Rättigheterna, skyldigheterna och ansvarsbefogenheterna för barnomsorgen måste fördelas på lämpligt sätt mellan staten, de lokala myndigheterna och familjen. Vi måste även stödja barnomsorgen både inom den offentliga och privata sektorn, undersöka hur vi kan inrätta offentlig-privata partnerskap på barnomsorgsområdet och se till att vi har resurser för att utveckla dessa partnerskap. Vi måste vidta konkreta åtgärder om vi ska kunna nå Barcelonamålen och öka tillgången till daghem och förskoleverksamheter, varvid inrättandet av sådana måste prioriteras. Vi måste även skapa nätverk som erbjuder heltäckande tjänster, rådgivning och socialt stöd för barn och föräldrar.
Barnomsorgen har hög kvalitet i mitt land Bulgarien. I den nationella barnstrategi och det nationella program för skydd av barn som har inrättats anges inte bara målsättningar utan även konkreta åtgärder som ska vidtas av den verkställande myndigheten på barnomsorgsområdet. Barnomsorgen har ändrat sin framtoning; man har till exempel sökt lösningar för att barn ska kunna återvända till sin familjemiljö, principen om fosterföräldrar har godtagits, skyddat boende för barn har inrättats och man har byggt förskolor och daghem. Vi är emellertid mitt i en finansiell och ekonomisk kris, och risken finns att vi kommer att förlora allt vi har uppnått och inte lyckas genomföra alla planer. Kommer vi då att investera i barnens framtid i EU?
Zuzana Roithová
(CS) Herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Ni kanske inte kommer att tycka om vad jag säger. Syftet med Barcelonamålen är bland annat att öka sysselsättningen bland mödrar, men det står ingenting om att förbättra deras barns liv, och syftet är inte heller att hjälpa dessa barn att hantera och övervinna livets problem i framtiden. Någon nämnde till exempel att spädbarn och små barn upp till två års ålder behöver ha sin mamma, pappa, en farförälder eller bara en barnsköterska i närheten varje dag, men det som definitivt inte är bra för barnens sunda utveckling är en barnomsorgsinstitution. Situationen är helt annorlunda för barn i förskoleåldern, och här är Barcelonamålen naturligtvis helt lämpliga. Även Tjeckien klarar av att tillhandahålla barnomsorgstjänster för 90 procent av barnen i förskoleålder, och det är bra eftersom dessa barn lär sig att leka tillsammans och behöver lära sig att umgås i grupp. Men Barcelonamålen tillhör förra århundradets politik. En modern familj för 2000-talet bör även främja barnens sunda utveckling. Vi som kommer från kommunistländer har mycket stor erfarenhet av barnomsorgsinstitutioner eftersom mödrarna var tvungna att återgå i arbete redan fyra-fem månader efter barnets födelse. Jag vill uppmana er att läsa lite europeisk historia också.
Katrin Saks
(ET) Mitt politiska parti har för vana att besöka daghem och lekskolor kring Internationella kvinnodagen för att ge ett erkännande åt de personer som arbetar där. I år har jag besökt tio daghem och lekskolor, och överallt hörde jag om långa kötider. Det står klart att Estland inte kommer att nå Barcelonamålen, åtminstone inte när det gäller barn upp till tre års ålder, men kommissionens uppmaning är mycket välkommen och kommer att bidra till att lösa problemen.
Jag vill dock lyfta fram en annan aspekt: man talar oftast om barnomsorg inom ramen för frågor som rör jämställdhet mellan könen och kvinnors sysselsättning, men jag vill betona att barnomsorgen inte bara är en vårdtjänst, utan att detta även handlar om utbildning, och denna basutbildning skapar grunden för att det ska gå bra för barnen i skolan och längre fram i livet. Vi anser att barnomsorgen är särskilt viktig även inom detta sammanhang, och det är definitivt inte en attityd från förra århundradet som vi hörde nyss. Det är ett synsätt för det här århundradet.
Flaviu Călin Rus
(RO) Enligt kommissionens rapport från oktober 2008 om genomförandet av Barcelonamålen och barnomsorg för förskolebarn har medlemsstaterna inte nått de mål som har ställts upp av EU:s ledare.
I detta fall rekommenderar jag följande åtgärder:
1. Öka de nationella regeringarnas engagemang i detta problem.
2. Inrätta expertgrupper på nationell statlig nivå som endast arbetar med detta problem.
3. Inrätta strukturer för att EU ska kunna kontrollera medlemsstaternas regeringar med hjälp av en uppsättning särskilda instrument.
Alla dessa åtgärder skulle bidra till att garantera lika möjligheter för kvinnor och män, förbättra livskvaliteten och även kompensera för den åldrande befolkningen, eftersom födelsetalen skulle öka.
Catherine Stihler
(EN) Fru talman! Det är oerhört tråkigt att så många länder inte uppfyller Barcelonamålen. Dessutom hade vi kanske sett fler kolleger här i kammaren om den här debatten hade hållits klockan 9.00 i stället för 21.00.
Många har talat om den ekonomiska krisen. I dessa tider är det inte läge att upplösa barnomsorgen, utan vi bör nu bygga ut en kvalitativ barnomsorg som alla har råd med. Vi behöver satsa på våra barn mer än någonsin. En satsning på barnomsorg av hög kvalitet är till nytta både för familjer och barn i försörjande familjer - mest mödrar - som har möjlighet att arbeta, genom att man ger barnen tillgång till en fostrande miljö av hög kvalitet som liknar den i hemmet.
Den här helgen lyssnade jag på ett föredrag av en ledande skotsk psykiater och en person från Barnardo's. De är engagerade i utsatta barn, och det var upprörande att få veta att om man inte gör något för att hjälpa utsatta barn kan de ha skadats oåterkalleligen vid tre års ålder. Barnomsorgen hjälper familjer och samhället som helhet, och den kan även hjälpa de mest utsatta barnen. Jag uppmanar kommissionsledamoten att fortsätta sina påtryckningar.
Nicodim Bulzesc
(RO) Det land jag företräder hörde länge till de medlemsstater vars sociala barnomsorgspolitik inte nådde upp till EU:s krav. Situationen har gradvis förbättrats genom att man har tillämpat kvalitativa metoder med hjälp av specialutbildning för barnomsorgspersonal. Barcelonamålen har således motiverat de institutioner som arbetar med barnomsorg, och vårdkraven har bidragit till att skapa ansvarskänsla och kompetens. Barnen får verkligen en mänsklig behandling.
Födelsetalen minskar för närvarande, och vi måste därför skapa lika möjligheter för dem som lever i särskilda sociala omständigheter. Både medlemsstaterna och kommissionen måste göra insatser för att stödja barnens utbildning och senare integration i samhället. Dessa barn har mindervärdeskomplex jämfört med barn som har växt upp i normala familjeförhållanden. Det är därför stödprogrammen med sociala tjänster som ger barnen möjlighet att tillbringa tid i en familjemiljö och socialiseras kan ge dem en ny chans.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Om kvinnorna ska kunna delta i arbetslivet och ta på sig ett större ansvar måste det finnas tillgång till barnomsorgstjänster.
Kvinnorna måste uppmuntras att planera sin karriär, men det kan de inte göra utan ett effektivt barnomsorgssystem. Varenda euro som investeras i barnomsorg ger en vinst på 6-9 euro för samhället genom skapande av arbetstillfällen och bättre förutsättningar för barnuppfostran.
Det faktum att man i många EU-medlemsstater till exempel måste ställa sig i kö för plats på ett daghem redan innan barnet har fötts, eller att det finns väntelistor på flera månader för en plats i en förskoleverksamhet, visar att det inte finns tillräckligt med barnomsorgstjänster i EU. Barnomsorgen utgör inte bara ett stöd för att kvinnorna ska kunna göra karriär, utan bidrar särskilt till att utveckla barnens färdigheter som samhällsmedlemmar.
Jag vill även påpeka att det är viktigt att vi investerar i utbildning och hälsa under den rådande krisen, eftersom detta är praktiska investeringar i vår framtid.
Ewa Tomaszewska
(PL) Fru talman! Daghem är ett ont. De må vara ett nödvändigt ont, men de är ett ont. Jag kommer aldrig att glömma hur jag var tvungen att lämna min tre månader gamla lillebror på en barnkrubba eftersom min mamma var tvungen att börja arbeta tidigt. Han klängde sig fast vid mig och ville inte bli lämnad ensam där. Om vi ställer oss frågan vad som är viktigast, barnets bästa eller föräldrarnas karriär, anser jag att barnets bästa alltid måste komma först.
Daghem och förskolor är nödvändiga, men endast när det finns ett verkligt behov av dem. Det vi framför allt måste göra är däremot att vara lyhörda, skapa möjligheter för och hjälpa de föräldrar, särskilt mödrar, som vill stanna hemma med sina småbarn och ta hand om dem. De behöver både finansiellt stöd och råd. Det måste vi komma ihåg. När vi talar om barnomsorg talar vi om barnen och vad de behöver, inte vad vi behöver för vår egen personliga bekvämlighet.
Zbigniew Zaleski
(PL) Fru talman! Som psykolog och politiker vill jag gärna ta upp två särskilda aspekter. Livet förändras mitt framför ögonen på oss, karriärkvinnan är ett nytt fenomen, fäderna blir allt mer upptagna och kvinnorna kämpar för sina rättigheter. Allt låter så logiskt och modernt, till och med socialistiskt.
Det finns emellertid en oföränderlig konstant i allt detta, och det är barnens individuella psykologiska behov. Här sker inga framsteg eller revolutionära förändringar. Att se till att dessa barn växer upp till mogna medborgare kräver vanliga kvinnors och mäns ansträngningar, utan ideologi, pretentioner och kvasimoderna metoder. Det enda som krävs är vanlig omsorg, tid och engagemang, även om det ibland innebär att man måste lägga sina egna personliga ambitioner åt sidan en tid. Det bör man göra för barnens bästa och därför även för föräldrarnas välbefinnande och för utvecklingen av det normala europeiska samhälle som jag skulle vilja leva i.
José Ribeiro e Castro
(PT) Fru talman, herr kommissionsledamot! Jag bad om ordet för att tala om att jag inte håller med Edite Estrela. Det var i själva verket hennes förlöjligande av det tjeckiska ordförandeskapet som fick mig att be om ordet. Ingen vill skicka tillbaka kvinnorna till hemmet. Problemet är att det faktiskt finns kvinnor som vill stanna hemma. Det finns till och med organisationer som försvarar dem! Dessa kvinnor ignoreras, åsidosätts och diskrimineras för att de vill ägna sig åt familjen, och vi lyssnar inte till dem. Dessutom handlar det om frihet, om den valfrihet som vänstern talar sig så varm för, men som den glömmer i det här sammanhanget. Det handlar helt enkelt om att vi måste respektera föräldrarnas val hur de vill ordna sina liv. Det handlar om att kunna erbjuda en bättre livskvalitet och att föräldrar som ge vill sina barn kvalitetsvård ska kunna göra det. Det är vad vårt samhälle också måste göra. Vi kommer inte att göra framsteg eller lösa problemen med de låga födelsetalen och människornas välbefinnande genom fördomar. Problemen kan endast lösas genom politik som är anpassad till verkligheten och människornas spontana önskningar. Vi kommer inte att göra framsteg genom att vara fixerade vid staten och marknaden. Låt oss gå vidare med en rättvis bild av familjen!
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. - (CS) Mina damer och herrar! Jag vill tacka er för en enligt min mening oerhört viktig och djupgående debatt. Det står naturligtvis klart att både familjen och barndomen genomgår en rad förändringar under den nuvarande historiska perioden. På medeltiden till exempel sågs inte barndomen som en fas, utan barnen betraktades som små vuxna. Man kan säga att konceptet barndom huvudsakligen utvecklades under upplysningstiden, under Jean Jacques Rousseaus tid och hans roman Èmile. Ur det perspektivet måste man alltid tänka på att familjen är beroende av samhället och samhället naturligtvis är beroende av familjen. Barcelonakriterierna hör definitivt inte till förra århundradets politik; de ger upphov till livliga diskussioner och kommer säkerligen att göra så även i framtiden. Trots allt har man både under den pågående diskussionen och vid arbetsmarknads- och socialministrarnas informella förhandlingar luftat åsikten att Barcelonakriterierna är relevanta för den innevarande perioden och att det är rätt att fortsätta med dem. Jag vill även betona att Barcelonakriterierna inte handlar om att tvinga på alla en gemensam lösning, utan att de utgör ett verkligt val, ett verkligt val för föräldrarna. När det gäller detta har en mycket viktig aspekt lyfts fram i debatten, och den klargjordes enligt min mening mycket tydligt i det senaste inlägget, nämligen att verkligt omsorgsfulla och kärleksfulla föräldrar naturligtvis är fullkomligt kapabla att veta vilka beslut de ska fatta vid en viss tidpunkt, i en viss fas av familjelivet eller i en viss situation, om vad som är bäst för deras barn. Därför anser jag att det även är bra att ge föräldrarna valmöjligheter genom Barcelonakriterierna.
När det gäller frågan om hur kommissionen kommer att stödja Barcelonakriterierna kan detta göras genom strukturfonderna. I den nya budgetramen finns det en uttrycklig möjlighet till det för första gången. Tidigare var det tekniskt möjligt, men det var relativt oklart och komplicerat eftersom detta är en öppen möjlighet. Kommissionen följer naturligtvis utvecklingen av Barcelonakriterierna och kan även bidra till att sprida goda exempel för att främja lösningar för enskilda medlemsstater. Jag är alltså helt övertygad om att Barcelonakriterierna absolut inte strider mot barnens intressen, och jag vill gärna betona något som många har påpekat, nämligen att Barcelonakriterierna erbjuder ett synsätt ur kvalitativ synvinkel, men vi får inte under några omständigheter glömma bort den kvalitativa aspekten. Det är alltså självklart att det alltid är upp till föräldrarna att fatta de viktigaste besluten, och personligen måste jag säga att jag utifrån min egen blygsamma familjeerfarenhet har fullständigt förtroende för föräldrarna i det här avseendet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Siiri Oviir  
Vid EU:s toppmöte i Lissabon i mars 2000 fastställdes de strategiska målen för de kommande tio åren, dvs. att åstadkomma en hållbar ekonomisk utveckling, skapa fler och bättre arbetstillfällen och förbättra den sociala sammanhållningen.
Enligt de så kallade Barcelonamålen, som medlemsstaterna antog 2002, ska de till 2010 garantera att det finns barnomsorg för minst 90 procent av barnen mellan tre års ålder och obligatorisk skolålder, och för minst 33 procent av barnen under tre års ålder.
För att nå Barcelonamålen tillämpades den öppna samordningsmetoden, men ansvaret för att ta fram åtgärder för att nå målen lämnades till medlemsstaterna. Nu måste vi emellertid inse att flera medlemsstater fortfarande är långt ifrån att nå detta mål, och till följd av detta bör målen från 2002 nu ses över.
Den rådande recessionen visar att störningar på finansmarknaden har märkbart negativa bieffekter på den reala ekonomin. Den negativa inverkan på den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen är tillräckligt allvarlig och påverkar nu även medlemsstaternas insatser för att nå Lissabonmålen.
Eftersom de flesta EU-medlemsstater nu har riktat sin uppmärksamhet och även sina finansiella resurser på att bekämpa den ekonomiska krisen är det viktigt att se till att Barcelonamålen inte glöms bort inom ramen för dessa åtgärder, eftersom Barcelonamålen bidrar till att stödja insatserna för att nå Lissabonmålen.
Den rådande situationen visar även att vi inte kommer att nå detta mål fullständigt i medlemsstaterna genom att bara fastställa nya datum för Barcelonamålen. En annan viktig fråga för medlemsstaterna på detta område är EU:s stödåtgärder, som kommer att bidra till insatserna för att nå målen för tillhandahållande av barnomsorg i alla medlemsstater.
