SRP in ekosistemski pristop k upravljanju ribištva (kratka predstavitev) 
President
Naslednja točka je poročilo gospoda Guerreire v imenu Odbora za ribištvo o SRP in ekosistemskem pristopu k upravljanju ribištva.
Pedro Guerreiro
To sporočilo Komisije kot del razprave o morebitni reformi skupne ribiške politike do leta 2012 sproža raznolik razpon vprašanj.
Moje poročilo, ki ga je sprejel parlamentarni Odbor za ribištvo, izpostavlja številne dejavnike, ki menimo, da so pomembni v okviru te razprave.
Ribištvo je temeljna dejavnost za zagotavljanje hrane za ljudi in njihovega preživetja in to je temeljni cilj vsake ribiške politike.
V tem okviru je pomembno poudariti pomen ribolova v vodah izključne ekonomske cone vsake države članice za njeno suverenost in neodvisnost, predvsem v smislu hrane.
Ta skupna ribiška politika (SRP) bi morala spodbujati posodabljanje in trajnostni razvoj ribiške industrije, varovati njeno družbeno-ekonomsko rentabilnost in trajnost staležev rib in zagotavljati oskrbo javnosti z ribami kot tudi suverenost in varnost v smislu hrane, ohranjanje delovnih mest in izboljšanje delovnih pogojev za ribiče.
Ob upoštevanju svojih ciljev SRP zato ne sme biti podrejena drugim politikam Skupnosti, ki so bile odtlej opredeljene.
Z drugimi besedami, ribiška politika ni in ne more biti politika za oceane ali za morsko okolje.
Ker je ribištvo dejavnost, ki izkorišča samoobnovljivi vir, je prva in glavna naloga upravljanja ribištva nadzor celotnih ribiških prizadevanj na način, ki bo zagotovil največji trajnostni ulov.
Politika za ribištva se mora začeti pri predvidevanju medsebojne odvisnosti med blaginjo ribiških skupnosti in trajnostjo ekosistemov, katerih sestavni del so, predvsem s prepoznavanjem posebnosti in pomena obalnega ribolova malega obsega in obrtnega ribolova.
Izvajanje ekosistemskega pristopa k upravljanju morij nujno uvaja multidisciplinarno in medresorsko dejavnost med raznimi ukrepi, ki vplivajo na morske ekosisteme in presegajo politike na področju ribištva.
Predlog za analizo ocene ribolovnih virov, ki temelji na ekosistemu, mora temeljiti na potrjenih znanstvenih podatkih in ne na predpostavkah, ki slonijo na v naprej oblikovanih zamislih.
Prav tako je treba priznati, da obstajajo bistvene razlike med različnimi morskimi področji in ribolovnimi viri, ki se pojavijo v vsakem izmed njih, med različnimi flotami in uporabljenim orodjem ter njihovim vplivom na ekosisteme, kar zahteva različne, specifične in za vsak primer posebej prilagojene ukrepe za upravljanje ribištva, pri čemer se ribičem da nadomestilo za družbeno ekonomske posledice, kjer je to potrebno.
Za zagotavljanje trajnosti ribolovnih virov, ribiške dejavnosti in lokalnih skupnosti menimo, da je nujno, da države članice izvajajo svojo suverenost na 12 miljah teritorialnih voda in da se območje, ki ustreza izključnim ekonomskim conam najbolj oddaljenih regij, obravnava kot cona izključnega dostopa.
V tem okviru obstaja nekaj skrbi pri predlogih glede dostopa do ribolovnih virov, ki so usmerjeni v spodbujanje sistema individualnih prenosljivih kvot, ki bi imele posledice v smislu koncentracije ribiške dejavnosti in individualnih prisvojitev ribolovnih pravic.
Prav tako bi bilo treba poudariti, da je politika, ki spodbuja nepremišljen razrez plovil, ne da bi upoštevala posebnosti flot, ribolovnih virov, potreb potrošnikov po ribah v posamezni državi članici in družbeno-gospodarski vpliv, neprimerna in neupravičena.
Nazadnje pa bi želel poudariti, da močan upad dohodka v ribiški industriji izhaja ne le iz omejitev ribiške dejavnosti, ampak predvsem iz stagnacije/upadanja cen prve prodaje skupaj z naraščanjem stroškov proizvodnje (dizelsko gorivo in bencin).
Androula Vassiliou
članica Komisije. - Gospod predsednik, Komisija pozdravlja predstavljeno poročilo in podporo, ki so jo dobili naši vidiki glede ekosistemskega pristopa.
Eno glavnih sporočil Komisije v sporočilu je, da četudi so ribištva odvisna od zdravih morskih ekosistemov, upravljanje ribištva samo po sebi ne sme prevzeti vloge splošnega upravljanja oceanov. Zdrave morske ekosisteme je mogoče zaščititi le s politiko, v katero so vključeni vsi sektorji, ki vplivajo na te ekosisteme.
Zato Komisija meni, da je morska politika in predvsem njen okoljski steber, Direktiva o morski strategiji, ključna za izvajanje ekosistemskega pristopa. Ta pristop bo ribiški industriji zagotovil, da se vse človeške vplive na morske ekosisteme, ne le ribištvo, obravnava na sorazmeren in skladen način. To je tudi splošni namen poročila in cenimo dogovor v zvezi s to točko.
Poudarila bom, da to ne pomeni, da je ena politika podrejena drugi - da mi s sprejetjem tega pristopa ustvarjamo hierarhijo med na primer Direktivo o morski strategiji in splošno ribiško politiko.
Direktiva o morski strategiji služi splošni ribiški politiki tako, da je nujen dopolnilni instrument za zaščito osnovnega vira za ribištvo v prihodnosti, skupna ribiška politika pa bo k Direktivi o morski strategiji prispevala z umestitvijo ukrepov za upravljanje, ki so potrebni za podporo ciljev za zdrave morske ekosisteme.
Kakor je navedeno v poročilu, zadovoljevanje potreb po hrani, zaščita ribiške industrije in ribiških skupnosti in ohranjanje trajnosti morskih ekosistemov niso nezdružljivi. Nasprotno, dolgoročno med temi cilji obstaja sinergija.
Poročilo se dotakne mnogih vprašanj glede posebnih instrumentov, ki jih bo treba uporabljati v prihodnosti. To so pomembna in primerna vprašanja, ki jih bomo naslovili v razpravi glede reforme skupne ribiške politike. Zato tu ne bom posebej komentirala glede teh vprašanj.
Vendar pa bom opozorila, da se morda pri nekaterih točkah ne strinjamo. Navedeno je, da bi morali ribiči, ki so jih prizadeli načrti upravljanja in ukrepi za varstvo ekosistemov, dobiti subvencije ali nadomestila. Ne mislimo, da so neposredne subvencije korak naprej, ampak da je rešitev v tem, da industriji pomagamo do večje ekonomske prožnosti, in da pomagamo obalnim skupnostim, da se preusmerijo v druge gospodarske dejavnosti.
Prav tako je navedeno, da je nasaditev iz ribogojnic lahko instrument za obnovitev staležev divjih vrst rib. Čeprav bi to v zelo specifičnih primerih lahko bila možnost, ne mislimo, da je to v splošnem pot naprej. Staleže rib bi bilo treba obnoviti z ustreznim upravljanjem človeških vplivov na morske ekosisteme, vključno z vplivi ribištva in drugih sektorjev.
K bolj podrobni razpravi o instrumentih za upravljanje ribištva se bomo vrnili v okviru razprave in razvoja reforme skupne ribiške politike, ki se bo začela z objavo zelene knjige v aprilu. Medtem pa se Parlamentu zahvaljujem za njegovo podporo našega pristopa, kot je izraženo s tem poročilom.
Predsednik
Razprava se je zaključila.
Glasovanje bo potekalo v torek ob 12.00.
Pisna izjava (člen 142)
Daciana Octavia Sârbu  
v pisni obliki. - (RO) Sedanji stalež rib v vodah Evropske unije neprestano izginja tako zaradi prekomernega ribolova, kot tudi zaradi uporabe neprimerne opreme in vpliva, ki ga imajo drugi sektorji, predvsem turizem, na morsko biološko življenje. Znanstveno raziskovanje identificiranja dejavnikov, ki vplivajo na morske ekosisteme, vključno z vplivom podnebnih sprememb, bo zagotovilo priložnost za določitev razvoja ribolovnih virov in sprejetje varnostnih ukrepov za preprečevanje hitrega in neprestanega izginjanja staležev rib.
Ker je ribištvo osnovna dejavnost za zagotavljanje hrane in preživetja ljudi, postane upravljanje trajnosti ribolovnih virov bistvenega pomena v času, ko se morska biotska raznovrstnost slabša. Zaradi tega je treba upoštevati družbene, gospodarske in okoljske vidike v vseh pobudah, ki spodbujajo trajnostni razvoj obalnih območij Evropske unije.
