Istuntokauden uudelleen avaaminen
Puhemies.
Julistan Euroopan parlamentin torstaina 4. kesäkuuta 2003 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi

Podestà (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, muistuttaisin, että eilen, 17. kesäkuuta tuli kuluneeksi 20 vuotta Enzo Tortoran pidätyksestä. Monille teistä tämä nimi ei sano mitään, mutta sillä on varmasti suuri merkitys italialaisille. Hän oli hyvin kuuluisa televisiopersoona, joka valittiin Euroopan parlamenttiin Marco Pannellan radikaalien riveihin. Syytteet häntä vastaan hylättiin kokonaan monien vuosien oikeustaistelun jälkeen. Hän oli oikeusmurhan ja tiedostusvälineiden ajojahdin ja niiden vallan väärinkäytön uhri. Valitettavasti tällaista tapahtuu yhä edelleen monissa maissa. Haluaisin vain osoittaa täällä kunnioitusta Enzo Tortoran siviilikampanjoille ja hänelle itselleen, jotta Euroopan parlamenttikin ei unohda hänen muistoaan. 
Berès (PSE).
Arvoisa puhemies, olen pyytänyt työjärjestyspuheenvuoron Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puolesta kiinnittääkseni huomiotanne Strasbourgista kotoisin olevan Vincent Reynaud'n ja belgialaisen Thierry Falisen kohtaloon. Nämä kaksi toimittajaa ja heidän tulkkinsa ovat olleet salaa pidätettyinä Vientianessa, Laosissa 5. kesäkuuta lähtien. Laosin poliisi syyttää heitä siitä, että he ovat ammattinsa puitteissa olleet yhteistyössä rikollisten kanssa laosilaisen järjestysviranomaisen murhaa koskevassa asiassa, vaikka he itse asiassa olivat tekemässä reportaasia eräästä vuoristossa asuvasta vähemmistökansasta. Heitä uhkaa tällä hetkellä kuolemanrangaistus. 
Arvoisa puhemies, olemme hyvin huolissamme ja kuohuksissamme, ja pyydänkin ryhmäni puolesta teitä viipymättä varmistamaan, että Laosin viranomaiset vapauttavat toimittajat Vincent Reynaud'n ja Thierry Falisen, jotta oikeus voisi tapahtua ja totuus tulla julki.
Puhemies.
Teen sen mielelläni.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin puolesta pyydän teitä vetoamaan Marokon hallitukseen ja erityisesti Marokon kuninkaaseen marokkolaisen toimittajan Lmrabetin vapauttamiseksi. Toimittaja Lmrabet tuomittiin eilen kolmeksi vuodeksi vankeuteen vain, koska hän oli kirjoittanut kriittisiä artikkeleita Marokon tilanteesta. Toimittaja Lmrabet on nälkälakossa ja saattaa kuolla, jolleivät ulkopuoliset puutu asiaan. Pyydän siis puhemiestä vetoamaan Marokon hallitukseen tämän toimittajan hengen pelastamiseksi. Olemme valmiit toimittamaan puhemiehelle tapausta koskevat asiakirjat.
Puhemies.
Toimittakaa tarvittava aineisto, niin noudatan pyyntöänne.
Lage (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, olen pyytänyt puheenvuoroa esittääkseni vastalauseen niiden herjaavien sanojen johdosta, joita Kuuban diktaattori Fidel Castro käytti Euroopan unionista eräässä joukkokokouksessa vähän aikaa sitten. Hän käytti kolmituntisessa puheessaan ilmauksia, joita voidaan pitää Euroopan unioniin kohdistuvina syytöksinä. Ne eivät kohdistu ainoastaan komissioon, joka on määrännyt joitakin näennäisiä diplomaattisia seuraamuksia, vaan laajemmassa mielessä myös parlamenttiin, joka hyväksyi täällä vastalauseen. Fidel Castron loukkaukset, hänen järjettömät syytöksensä osoittavat, että Kuuban diktatuuri on sortumassa ja Kuuban diktaattorista on tullut lukuisten muiden latinalaisamerikkalaisten diktaattorien kaltainen. 
Emme myöskään saa tehdä myönnytyksiä Fidel Castrolle. Parlamentin on vastustettava voimakkaasti sorron aaltoa, joka on hyökynyt Kuuban yli heittäen vankilaan kirjailijoita, älymystöä ja vapaita miehiä. Kuuban ihmisoikeustilanne on hälyttävä. Emme myöskään saa antaa Fidel Castro -myytin ja hänen auransa pettää itseämme: Fidel Castro on nyt diktaattori, ja maailman demokraattinen omatunto ei enää voi sietää Kuuban tilannetta. Meidän on jatkettava taistelua; emme saa säikähtää solvauksia, joiden syytämisessä hänestä on tullut niin taitava. 
Korakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan esittää vastalauseen puheenjohtajavaltio Kreikan Kuubaan kohdistaman sietämättömän hyökkäyksen johdosta. Se on avointa puuttumista Kuuban sisäisiin asioihin, yllytystä kumoukselliseen toimintaan ja aseellisen väliintulon valmistelua. 
Puheenjohtajavaltio vaikenee Kuubassa olevan Yhdysvaltain edustajan provokatiivisista toimista. Tämä edustaja on itse myöntänyt värväävänsä agentteja, joille hän maksaa miljoonia dollareita siitä, että nämä kääntyvät sosialistista kotimaataan vastaan. Puheenjohtajavaltio on hyvin huolissaan kuolemantuomion käytöstä ja ihmisoikeuksista Kuubassa, mutta samanaikaisesti se aikoo allekirjoittaa kaksi oikeudellista yhteistyötä koskevaa sopimusta Yhdysvaltain kanssa 25. kesäkuuta. Näin se luovuttaa jäsenvaltioiden kansalaisia kädet ja jalat sidottuina maahan, jossa kuolemantuomioita pannaan täytäntöön päivittäin, tuhansia ihmisiä pidetään vangittuina ilman oikeudenkäyntiä tai puolustusta, kuubalaiset terroristit ja kaappaajat saavat kulkea vapaina ja kuubalaisia isänmaanystäviä pidetään vangittuina ilman puolustusta, koska he paljastivat, että Yhdysvalloissa suunnitellaan terroristitoimia Kuuban johtajia vastaan, puhumattakaan Guantanamossa olevista sadoista ihmisistä. Tekopyhääkö? Salaliittoko? Epäilemättä sekä että!
Miljoonat kuubalaiset, jotka osallistuivat Havannassa äskettäin järjestettyyn sosialistisen vallankumouksen tukimielenosoitukseen, ja ympäri maailmaa pidetyt solidaarisuusmielenosoitukset Kuubaa kohtaan ovat sanaton vastaus Kuuban valloittamista suunnitteleville ja heidän liittolaisilleen.
Puhemies.
Arvoisat kollegat, murheellisena velvollisuutenani on tänään kunnioittaa neljän 7. kesäkuuta 2003 kuolleen, Kabulin monikansallisiin ISAF-turvallisuusjoukkoihin kuuluneen saksalaissotilaan muistoa. 
Sotilaat saivat surmansa Kabulin sotilaslentokentälle kohdistuneessa terroristi-iskussa odottaessaan lentoa kotiin Afganistanissa suoritetun, usean kuukauden pituisen palveluksen jälkeen. Heidän tovereistaan 29 loukkaantui vakavasti. Nämä saksalaissotilaat ovat ensimmäiset vihollisuuksien uhrit sen jälkeen, kun Saksa päätti osallistua aktiivisesti oman toiminta-alueensa ulkopuoliseen operaatioon. 
Haluan ilmaista parlamentin puolesta osanottoni uhreille ja heidän perheilleen ja surunvalittelut Saksan hallitukselle ja asevoimille.
(Parlamentti vietti minuutin hiljaisuuden.)
Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana ylimääräinen keskustelu Eurooppa-valmistelukunnasta.
Iñigo Méndez de Vigo ja Klaus Hänsch, haluan onnitella teitä ja 30 muuta parlamentin jäsentä sekä puheenjohtaja Valéry Giscard d'Estaingiä, hänen varapuheenjohtajiaan ja muita valmistelukunnan jäseniä erittäin merkittävästä saavutuksesta. Olette laatineet perustuslaillista sopimusta koskevat ehdotuksen, joka on selkeä ja tasapainoinen, perustuu yhteen vaihtoehtoon ja saattaa olla toimiva - mikä todistaa parhaalla mahdollisella tavalla oikeaksi parlamentin luottamuksen valmistelukuntaan hallitustenvälisen konferenssin avoimena, laajasti edustavana ja demokraattisena valmisteluvaiheena.
Myös valmistelukunnan työn tulokset ovat innovatiivisia. Valmistelukunta, joka alunperin perustettiin joidenkin Nizzassa kesken jääneiden asioiden käsittelyä varten ja jonka toimeksiantoa laajennettiin Laekenissa lukuisilla kysymyksillä, on tuottanut perustuslakiehdotuksen, joka sisältää laajan toimielinten tasapainon.
Ehdotus edustaa nykyisten perussopimusten radikaalia parantamista paljon yli sen, mitä ehkä odotimme ennakolta. Olen seurannut ensimmäisiä reaktioita Euroopan parlamentissa, ja ne ovat olleet laajasti hyväksyviä. Tiedän, ettei kukaan voi olla täysin tyytyväinen tällaisen tehtävän tulokseen. Mikään politiikka ei kuitenkaan koskaan miellytä kaikkia. Jokaisella on varmasti mielessään erilaisia parannuksia eri artikloihin, mutta ei pidä vähätellä sitä, että huomisen Eurooppaa varten on laadittu tasapainoinen suunnitelma, johon ovat saaneet sanoa sanansa 28 parlamenttia, 28 hallitusta, Euroopan komissio ja Euroopan parlamentti, ja saatu aikaan yhtenäinen tulos. Sitä ei pidä kaataa tai purkaa kevyin perustein. Se, joka haluaa rikkoa saavutetun laajan yksimielisyyden, joutuu kantamaan poliittisen vastuun ja ottamaan riskin, että lopputulos perustuu pienimpään yhteiseen nimittäjään. Juuri tätä valmistelukunta halusi välttää - ja onnistui siinä taitavasti. 
Jonkin verran työtä on vielä tekemättä, ja valmistelukunta on ilmoittanut haluavansa saattaa perustuslaillisen sopimuksen III ja IV osan valmistelun päätökseen heinäkuun alkupuoliskolla. Toivon, että valmistelukunta saa valtuudet siihen erityisesti unionin politiikkoja koskevan III osan suhteen. Toivomme, että valmistelukunta löytää keinot välttää Euroopan unionin päätöksenteon lukkiutuminen ja liiallinen turvautuminen veto-oikeuteen. Tällä tavoin III osa olisi yhtenäinen muun tekstin kanssa ja vastaisi sekin demokratian lisäämisen ja tehokkuuden parantamisen kahtalaiseen haasteeseen.
Eurooppa-neuvoston odotetaan kutsuvan koolle hallitustenvälisen konferenssin myöhemmin tänä vuonna. Kannatan ajatusta, että konferenssi on mahdollisimman lyhyt ja saa työnsä päätökseen hyvissä ajoin ennen vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleja. Suositan myös voimakkaasti, että EU:hun liittymässä olevat valtiot osallistuvat hallitustenvälisen konferenssin työhön täysivaltaisina ja tasavertaisina osapuolina. 
Aion pyytää Thessalonikissa kokoontuvaa Eurooppa-neuvostoa pohtimaan, miten Euroopan parlamentti voisi parhaiten osallistua hallitustenvälisen konferenssin työhön. Yleisesti tunnustetaan, että Euroopan parlamentilla on aiemmissa hallitustenvälisissä konferensseissa ollut merkittävä ja rakentava rooli. Valmistelukunnan työssä ovat korostuneet osallistuminen ja yhteisyys, ja sen etenemisen kannalta on johdonmukaista, että parlamentin asemaa parannetaan seuraavan hallitustenvälisen konferenssin järjestelyissä. 
On erittäin tärkeää, että perussopimus hyväksytään ennen seuraavia Euroopan parlamentin vaaleja. Äänestäjillämme, Euroopan kansalaisilla on oikeus tietää, mistä he äänestävät ja mikä rooli heidän valitsemallaan parlamentilla on tulevassa, laajentuneessa Euroopassa. Toivon myös, että uuden perussopimuksen ansiosta seuraavat vaalimme - vaikka ne ovatkin jo kuudennet välittömät Euroopan parlamentin vaalit - ovat historiallisen laajentumisen myötä ensimmäiset todelliset eurooppalaiset vaalit. 
Päätän puheenvuoroni niin kuin aloitinkin: onnittelemalla kollegojamme, jotka osallistuivat niin tehokkaasti valmistelukunnan työhön, ja kiittämällä Euroopan parlamentin puolesta kaikkia valmistelukunnan jäseniä ja puheenjohtaja Giscard d'Estaingiä. Hallituksilla on käytettävissään vankka pohja. Valmistelukunta on tehnyt työnsä. Nyt on hallitusten vuoro.
Méndez de Vigo (PPE-DE)
- (ES) Arvoisa puhemies, kiitän teitä sanoistanne ja haluaisin onnitella teitä täysistunnon koolle kutsumisesta vain muutama päivä valmistelukunnan päätösistunnon jälkeen ja vain muutama päivä ennen Thessalonikissa pidettävää Eurooppa-neuvostoa. Parlamentti voi näin ensimmäisenä keskustella perussopimusehdotuksesta. 
Haluaisin liikuttuneena todeta, että tämä parlamentti hyväksyi vuonna 1997 mietinnön, jonka esittelijöinä toimimme Dimitris Tassos ja minä ja jossa perussopimusten uudistamisessa käytettävä hallitustenvälinen menetelmä korvattiin yhteisön menetelmällä, kuten sitä silloin kutsuttiin. Yhteisön menetelmä eli valmistelukunta kirjattiin 19. marraskuuta 1997 annettuun päätöslauselmaan. Euroopan parlamentin valinta osoittautui siis onnistuneeksi, sillä haluan todeta aivan vakavasti, että valmistelukunta on saanut 16 kuukaudessa enemmän aikaan kuin hallitustenväliset konferenssit kymmenessä vuodessa.
Arvoisa puhemies, se on ensinnäkin saanut aikaan perustuslain. Muistan tämän parlamentin olleen myös ensimmäinen, joka - Olivier Duhamelin mietinnössä - vaati perustuslain laatimista unionille. Perustuslaki lisää unionin tehokkuutta ja tuloksekkuutta. Monet toiveistamme on kirjattu tekstiin: pilarien poistaminen, unionin oikeushenkilöys, yhteisömenetelmän vahvistaminen, komission aloitemonopolin takaaminen sekä sellaisen lainsäätämisjärjestyksen tavanomaistaminen, jossa neuvosto ja parlamentti ovat tasa-arvoisia.
Olemme myös saaneet aikaan siirtymisen yksimielisestä päätöksenteosta määräenemmistöön monilla aloilla, ja parlamentti tulee osallistumaan niistä 70:ään, kun tällä hetkellä se voi osallistua 34:een. Arvoisa puhemies, myös menettelyjä yksinkertaistetaan tuntuvasti: Päätöksentekomenettelyjä tulee olemaan viisi, ja käytetty kieli on kaikkea muuta kuin EU-slangia.
Olemme kuitenkin myös demokratisoineet unionia perustuslain 1 artiklasta alkaen. Siinä mainitaan unionin kaksinainen legitiimiys, valtioiden ja kansalaisten unioni, jonka puolesta parlamentti on aina puhunut. Kun tulin ensimmäisen kerran parlamenttiin vuonna 1992, se oli neuvoa-antava edustajakokous. Perustuslaki tekee siitä nimensä veroisen, mutta demokratisointi vaikuttaa myös kansallisiin parlamentteihin. Haluan osoittaa kunnioitusta Giorgio Napolitanolle ja hänen perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puolesta laatimalleen mietinnölle, sillä olemme luoneet tavan, varhaisvaroitusjärjestelmän, jolla kansalliset parlamentit voivat osallistua yhteisömenettelyyn. Haluaisin myös sanoa kaikille, jotka ovat aina olleet havaitsevinaan kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin välillä jonkinlaista kilpailua, että valmistelukunnassa pääliittolaisiamme ovat olleet kansalliset parlamentit. Haluan kiittää niitä siitä. 
Arvoisa puhemies, uskon myös, että olemme saaneet aikaan jotakin suunnattoman tärkeää, jotakin, jonka puolesta tämä parlamentti on taistellut, eli perusoikeuskirjan sisällyttämisen perussopimukseen. Vaadimme sitä jo ennen Nizzaa, mutta sitä ei hyväksytty. Perusoikeuskirjasta on nyt kuitenkin tulossa asiakirja, joka antaa eurooppalaisille heidän identiteettinsä. 
Emme ole vahvistaneet ainoastaan kansaa edustavia toimielimiä vaan myös elimiä, joissa he itse toimivat. Perustuslaissa tunnustetaan hallituksesta riippumattomien järjestöjen ja yhdistysten asema, ja olemme sisällyttäneet siihen kansalaisaloitteen, joka mahdollistaa lähes suoran demokratian. 
Arvoisa puhemies, kun puheenjohtaja Giscard d'Estaingiltä kysyttiin viime viikolla, kuka voitti, hän sanoi Euroopan parlamentin voittaneen perustuslaissa. Minun mielestäni voittajia ovat kansalaiset. Minun mielestäni tämä on voitto Euroopan kansalaisille, jotka saavat parempiin tuloksiin pystyvän, avoimemman ja ennen kaikkea tehokkaamman unionin. Saanen sanoa, että minulle on ollut suuria kunnia suorittaa tämä tehtävä valtuuskuntamme puheenjohtajana. Minulle on ollut suuri kunnia, että valtuuskunnan 32 jäsentä - emme erotelleet varsinaisia ja varajäseniä - on työskennellyt poikkeuksellisen hyvin puolustaessaan parlamentin kantoja ja tukiessaan teknisesti ja poliittisesti joka hetki minua, Klaus Hänschiä ja Andrew Duffia.
Arvoisa puhemies, haluaisin sanoa vielä yhden asian: menkää Thessalonikiin. Uskon, että tämän parlamentin poliittinen viesti on hyvin selvä. Sanoitte perustuslain edustavan radikaalia edistystä. Minun mielestäni se on Euroopan unionin tärkein edistysaskel sitten Rooman sopimusten, ja olen siksi vakuuttunut, että hallitustenvälinen konferenssi ei sitä paranna. Mielestäni meidän on puolustettava loppuun asti tätä tekstiä, joka on esitetty ilman vaihtoehtoja, kuten parlamentti halusi. Prosessin lopuksi se on mielestäni vielä alistettava kansanäänestykseen. Espanjan hallitus ja eräät muut hallitukset ovat pyytäneet, että kansanäänestys järjestetään samana päivänä kuin Euroopan parlamentin vaalit. Minusta se olisi Euroopan perustuslakiin sisältyvän demokratiakehityksen huipentuma. 
Kiitos kaikille avustanne. Ilman teidän apuanne, ilman kaikkien apua, tämä ei olisi ollut mahdollista. 
Hänsch (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, perustuslakiehdotuksen yksimielistä hyväksymistä viime perjantaina on sanottu historialliseksi, ja sitä se todella on - ei tarvitse kuin todeta, mitä on saatu aikaan. Olemme laatineet perustuslain yli 25 suvereenille valtiolle ja kansalle, jotka vuosisatoja olivat toistensa kimpussa ryöstäen, sotien ja tuhoten. Historia ei tunne mitään vastaavaa. Olemme laatineet perustuslain suurelle joukolle kansoja ja valtioita, joilla on kaikilla oma historiansa, kielensä, identiteettinsä ja jotka kuitenkin haluavat muovata tulevaisuutensa yhdessä. Tällaista ei ole ennen tapahtunut Euroopassa eikä maailmassa. Mikä siinä on uutta? Mainitsen vain kuusi asiaa, jotka ovat mielestäni erityisen merkittäviä. 
Ensinnäkin perustuslaissa säädetään kansalaisten oikeuksista ja velvollisuuksista. Olemme liittäneet perusoikeuskirjan Euroopan perustuslain kiinteäksi, oikeudellisesti sitovaksi osaksi. 
Rooman sopimuksen kuuluisat "neljä vapautta" olivat myös tulevaisuuden lupauksia. Nyt nämä lupaukset on lunastettu. Uuden perustuslain 2 ja 3 artikla sisältävät uuden sitoumuksen, jossa Euroopan kansalaisille taataan kestävä kehitys, oikeudenmukaisuus, turvallisuus ja yhteisvastuullisuus. 
Kolmanneksi, kaikkein tärkein demokratiaa edistävä ja kansalaisten vaikutusmahdollisuuksia EU:n politiikkoihin lisäävä tekijä on selkeys. Kansalaisten on voitava ymmärtää, mitä aloja EU voi säännellä ja mitä ei. Heidän on voitava ymmärtää, kuka on vastuussa poliittisista päätöksistä ja kuka ei. Tässä perustuslaki merkitsee selvää edistystä. Olemme toteuttaneet toimivallan jaon, jossa ensi kerran määritellään jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin toimivallat aiempaa selvemmin, ja haluan muistuttaa vanhempia jäseniä siitä, että parlamentti on aiemmin kaksi kertaa epäonnistunut tämän tavoitteen saavuttamisessa. Olemme yksinkertaistaneet ja vähentäneet päätöksentekomenettelyjä tuntuvasti. 
Neljänneksi, yhteispäätösmenettelystä, johon Euroopan parlamentti osallistuu, tulee sääntö lainsäädäntöasioissa. Nyt se on poikkeus, mutta tulevaisuudessa se on sääntö, ja se on valtava edistysaskel. Parlamenttihan tulee valitsemaan komission puheenjohtajan. Se lisää hänen poliittista legitiimiyttään ja Euroopan parlamentin vaalien merkitystä. 
Viidenneksi, olemme käsitelleet toimielinten välistä tasapainoa. Olemme vahvistaneet kaikkia kolmea toimielintä: tietenkin Euroopan parlamenttia, mutta myös komissiota, erityisesti komission puheenjohtajaa, jonka asemaa kohennetaan huomattavasti, ja olemme myös vahvistaneet neuvostoa perustamalla Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan toimen. 
Kuudenneksi, Euroopan unioni ei ole maailmanvalta, mutta sillä on maailmanvallan vastuu. Tällä hetkellä se ei voi toimia tämän vastuun mukaisesti, mutta olemme yrittäneet varmistaa, että se on mahdollista tulevaisuudessa. Olemme perustaneet Euroopan unionin ulkoasiainministerin toimen. Tiedämme, että pelkästään tämän toimen perustaminen ei tee ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa koskevista asioista yhteisöllisiä. Sitä ei voida säännellä päätöksellä; se on prosessi, ja ulkoasiainministerin toimen perustamisella on tarkoitus varmistaa, että tämä yhteisöllisyysprosessi pääsee alkuun ja pysyy oikeassa suunnassa. 
Haluaisin lopuksi todeta, että ehdotuksellemme ei ollut minkäänlaista mallia. Tämä perustuslaki ei voi olla minkään kansallisvaltion perustuslain kopio. 2000-luvun Eurooppa ei voi perustua 1800-luvun kansallisvaltion malliin. Valmistelukunnan oli luotava paitsi uusi sisältö, myös uudet työskentelymenetelmät. Emme saavuttaneet kaikkea, mihin pyrimme, mutta Rooman sopimuksen jälkeen yksikään hallitustenvälinen konferenssi ei ole tuottanut yhtä merkittäviä ja laajavaikutteisia muutoksia kuin tässä perustuslaissa esitetään. Tämän perustuslain myötä Euroopan unioni, 50 vuotta sitten perustettu Euroopan valtioiden yhteisö, saa uuden perustan. 
Valtiosopimukset perustuvat aiempien kokemusten synnyttämään epäluuloon. Perustuslait perustuvat tulevaisuuden uskoon, ja tällä perustuslailla Euroopan kansalaiset sitovat kohtalonsa yhteen luodakseen paremman tulevaisuuden. Avatkaamme täällä Euroopan parlamentissa tie tälle prosessille ja varmistakaamme, että hallitukset ovat vastuunsa tasalla. 
Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella Méndez de Vigoa ja Hänschiä. Haluan myös heti ilmoittaa, että ryhmämme voi tukea perustuslakiehdotusta.
Kaikki unelmat eivät toteutuneet. Ottaen huomioon haasteet, joihin meidän on tulevaisuudessa vastattava, erityisesti laajentuminen 25-jäseniseksi unioniksi, Euroopan rooli sotaa ja rauhaa koskevissa asioissa ja maailmanlaajuiset tapahtumat, olisin toivonut lopputuloksen olevan hieman rohkeampi. Olisin toivonut enemmistöpäätöksiä ulkopolitiikkaan liittyvissä asioissa - mutta tästä voidaan toivoakseni vielä keskustella III osaa koskevissa neuvotteluissa. Kun jäsenmaita on 25, kuinka voimme edistyä joissakin verotukseen liittyvissä kysymyksissä ilman enemmistöpäätöksiä ja jos emme nyt onnistu parantamaan III osaa? Toisin sanoen, emme voi olla tyytyväisiä, jos otamme huomioon haasteet, mutta saavutetut tulokset ovat parannus entiseen verrattuna, ja se on tärkeintä. 
Tulos on parempi kuin nykytilanne, sillä Eurooppaa ei koskaan ole kehitetty kertaheitolla. Vaikka jäsenvaltioita on 25, emme silti voi pitää tekstiä "lopullisena", sillä tästä emme voi päästä yksimielisyyteen. Walter Hallstein oli oikeassa, kuten aina, sanoessaan, että Euroopan unioni on creatio continua - jatkuva luomisprosessi. Edistys, joka on mahdollinen tietyssä historian vaiheessa, kirjataan ja merkitään sopimuksen muotoon - tällä kertaa perustuslain muotoon - ja se muodostaa perustan Euroopan unionin vastaiselle kehitykselle ja tuleville edistysaskeleille. Nyt saavutettua tulosta olisi tarkasteltava tästä näkökulmasta. 
Olen samaa mieltä Méndez de Vigon ja Hänschin kanssa siitä, että saavutus on todella suurenmoinen. Kun ottaa huomioon, että omissa kansallisvaltioissamme jonkin verolain muuttaminen tai vaikkapa perustuslain säännöksen tarkistaminen voi vaatia vuosien kiistat ja päätöksen aikaan saaminen tai sopimukseen pääseminen voi joskus olla pitkä ja vaikea prosessi, on mielestäni ihme, että näin monta valtiota, niitä edustaneet hallitukset ja parlamentin jäsenet, ovat kyenneet pääsemään sopimukseen yhteisestä perustuslaista. Se on lähes ennennäkemätöntä perustuslakien historiassa. Kaikissa EU:n maissa perustuslait on laadittu tilanteessa, jossa on alettu alusta, on koettu kriisi, katastrofi ja sota, ja maa on ollut yhteiskunnallisesti ja poliittisesti yksimielinen, mutta ei normaaliaikoina. Se, että nyt tässä on onnistuttu, on paljolti sen ansiota, että valmistelukunnan enemmistö koostui parlamentaarikoista, jotka - toisin kuin diplomaatit hallitustenvälisissä konferensseissa - lähtevät ajattelussaan ratkaisuista, eivät toimivallasta.

Haluan tästä syystä lähettää Thessalonikiin ryhmäni nimissä seuraavan viestin: minkä parlamentin jäsenet ovat laatineet, älkööt diplomaatit enää avatko, sillä mikään ei oikeuta heitä siihen.
(Suosionosoituksia)
Tästä syystä meidän on puolustettava saavutettua tulosta, erityisesti tekemällä sitä, mitä parlamentin kuuluukin tehdä. Vaikka jokainen meistä on tyytymätön johonkin asiaan, se on jätettävä syrjään ja seuraavan puolen vuoden aikana on pidättäydyttävä esittämästä uusia vaatimuksia. Meidän on sen sijaan puolustettava saavutettua tulosta ja unohdettava muut toiveemme toistaiseksi. Meillä on myöhemmin tilaisuus yrittää toteuttaa ne. Olen myös varsin toiveikas sen suhteen, että kaikki yhdestä tai toisesta asiasta nyt nurisevat hallitukset haluaisivat muuttaa eri asioita. Ne kuitenkin kumoaisivat toisensa, ja se on todennäköisesti varmin tae siitä, että loppujen lopuksi teksti hyväksytään enemmän tai vähemmän sellaisena kuin se nyt on. 
Uskon, että nyt on luotu myös kansalaisten Eurooppa. On perustettu valtioiden ja kansalaisten Eurooppa, jonka takeena ovat perusoikeudet. Kansalaiset äänestävät vaaleissa Euroopan toimeenpanevan elimen johtajasta, sillä Euroopan parlamentin vaalit on nyt sidottu toimeenpanevan elimen valintaan. 
Tämä kaikki on tapahtunut arvoihin perustuvan perustuslain pohjalta. Ryhmäni taisteli lujasti saadakseen perustuslakiin maininnan kristinuskosta. Emme onnistuneet, mutta perustuslaki perustuu kuitenkin arvoihin ja uskonnollinen elämä sisältyy siihen merkittävänä, tulevaisuuteen vaikuttavana tekijänä, ja arvot on joka tapauksessa vahvistettu perusoikeuskirjassa. 
Toiminta-alamme on laajentunut. Toimielinten väliset suhteet ovat selkeytyneet. On löytynyt tasapaino - Eurooppa-neuvoston puheenjohtajasta huolimatta - joka vaikuttaa minusta kohtuullisen hyvältä. Tästä syytä meidän olisi äänestettävä perustuslakiehdotuksen puolesta ja jatkettava sen jälkeen keskusteluja ensi viikon III osaa koskevissa neuvotteluissa, jos suinkin mahdollista. Meidän olisi erityisesti oltava tehokkaampia ulkopolitiikan ratkaisevalla alalla, mutta pidettävä myös mielessä, että olemme läheisellä yhteistyöllä saaneet paljon enemmän aikaan kuin julkisuudessa on tähän asti keskusteltu, mukaan lukien mahdollinen tukemista koskeva velvollisuus. Mielestäni työn jälki on tästä syystä hyvää, ja parlamentin tulisi hyväksyä se. 
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, melkein 20 vuotta sen jälkeen kun yleisellä ja yhtäläisellä äänioikeudella valittu Euroopan parlamentti laati perustuslakiehdotuksen, niin sanotun Spinellin luonnoksen, on syntymässä perustuslain teksti 25 valtion ja 480 miljoonan kansalaisen Euroopan unionille. Mielestäni meidän on syytä olla tyytyväisiä valmistelukunnan historialliseen saavutukseen, demokraattiseen ehdotukseen, jonka sisältö vastaa suurelta osin hankkeeseen asettamiamme toiveita. 
Haluan ensiksi ilmaista kiitollisuuteni työstä, jonka Euroopan parlamentin valtuuskunta on tehnyt kahden sitä puheenjohtajistossa edustaneen jäsenen erittäin pätevällä johdolla. Nämä kaksi jäsentä, Méndez de Vigo ja Hänsch ovat toimineet yhtenäisenä tiiminä taistellen eturintamassa samalla kuitenkin myös selustaansa suojellen. 
Mielestäni tämä on lisännyt valtuuskuntamme yhtenäisyyttä ja arvokkuutta ja auttanut kaikkialla laajentuneessa unionissa toimivia poliittisia perheitämme työskentelemään ja kypsymään parlamentissa - Euroopan demokratian tyyssijassa - sekä luomaan yhteiset periaatteet, jotka nimenomaisesti näkyvät tekstissä. 
Kovin pieniä yksityiskohtia analysoimatta ja arvioimatta - tämä on perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan tehtävä kesän kuluessa - haluan ohimennen valittaa, arvoisa puhemies, ryhmäni puolesta sitä, että jäsen Napolitanolle ei ole annettu puheaikaa perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puheenjohtajana. Hän pitää Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhm?n puheenvuoron, mutta mielestäni tämä ei ole oikea toimintatapa. 
Totean ryhmäni puolesta meillä olevan syytä ylistää sitä, että on vain yksi teksti ilman vaihtoehtoja, ilman punaisia kortteja, teksti, joka avaa ovia eikä sulje niitä, teksti, joka on kokonsa puolesta hallittavissa. Mielestäni nämä ovat tärkeitä seikkoja, joiden perusteella meidän on työskenneltävä ja edistyttävä. 
Meidän on puolustettava sitä, minkä vuoksi olemme taistelleet kynsin ja hampain, ja meidän on jatkettava työtämme. Kaksi edustajaamme ovat esittäneet lyhyen yhteenvedon tähänastisesta saavutuksesta. Haluan muistuttaa evoluutiolausekkeista ja uudesta tavoitevuodesta 2009 ja todeta, että meidän on jatkettava työtämme, tehtävä johtopäätöksiä, luotava periaatteita ja vahvistettava EU:n toimielimiä. 
Haluan mainita asiat, joita sosiaalidemokraattinen ryhmä pitää ehdottoman ensisijaisina: sosiaalisen Euroopan vahvistaminen ja Euroopan talouden hallinnon puolustaminen, edistyminen verotuksessa sisämarkkinat huomioon ottaen sekä enemmistöpäätökset ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan alalla. Mielestämme tämän pitäisi myös edistää paremman tasapainon saavuttamista toimielinten muodostamassa kolmiossa. 
Tehtävämme on siksi nyt tämän perustuslain vahvistaminen vastaisen työn perustaksi, mutta meidän on lähdettävä siitä, mistä on sovittu ja mikä on saavutettu. Se osoittaa, että kykenemme toimimaan, mikä on suunnattoman tärkeää aikana, jolloin Euroopan unionia on luonnehdittu kuolevaksi ja toimintakyvyttömäksi.
Nyt kun läsnä on tarkkailijoita tulevista jäsenvaltioista, meidän on mielestäni myös syytä olla tyytyväisiä siihen erittäin myönteiseen asiaan, että ne ovat osallistuneet täysivaltaisesti valmistelukunnan työhön ennen varsinaista liittymistään unioniin. Ne työskentelevät kanssamme rinta rinnan, ja niillä on merkittävä rooli, minkä kansanäänestykset osoittavat. 
Kuluneen viikon aikana sekä Puolassa että T?ekin tasavallassa tapahtui merkittävä läpimurto, joka osoitti, etteivät kyseessä ole vain markkinat vaan yhteinen rinnakkaiselohanke. Mielestäni meidän on oltava tyytyväisiä tähän, koska niin usein on ollut syytä epäluottamukseen. 
Arvoisa puhemies, sallikaa minun lopuksi kommentoida erästä tärkeää seikkaa, sillä vaikka puhumme jatkuvasti arkkitehtuurista, meidän on syytä puhua myös henkilöistä ja tukea tällä viikolla palautettua, neuvoston hyväksymää ehdotusta asetukseksi eurooppalaisten poliittisten puolueiden säännöistä ja rahoituksesta. Pyydänkin, että näin tehdään Thessalonikissa. Mielestäni parlamentti on tehnyt merkittävää työtä. Jo Leinenia on syytä kiittää hienosta työstä. On selvää, että esitaistelijat, jotka todella osoittavat meidän kykenevän järjestäytymään, ovat olennaisen osa Euroopan rakentamista. 
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi ryhmäni nimissä pyytää teitä ilmaisemaan Thessalonikin huippukokouksessa, että parlamentti selvästi haluaa avoimesti ja demokraattisesti laadittua tekstiä kunnioitettavan, ja sanomaan myös meidän puolestamme, että tahdomme osallistua täysipainoisesti hallitustenvälisen konferenssin työhön - emme pelkästään aiempia kokemuksia hyväksi käyttäen vaan panoksemme ja arvokkuutemme mukaisesti edustettuina. 
Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, minäkin kiitän kaikkia, jotka ovat edustaneet parlamenttia valmistelukunnassa. Sanonnan mukaan menestyksellä on monta isää, mutta epäonnistuminen on orpo. Valmistelukunnan viime perjantaina hyväksymällä perustuslakiehdotuksella on monta ylpeää isää. Euroopan parlamentti voi pitää isyyttään enemmän kuin oikeutettuna, sillä me vaadimme äänekkäimmin valmistelukuntamenetelmän käyttöä, jotta Nizzan epäonnistuminen ei toistuisi. Suuri kiitos kuuluu myös Euroopan unionin puheenjohtajavaltio Belgialle, jonka ansiosta syntyi kaukonäköinen Laekenin julistus. 
Synnytys oli vaikea, eikä lapsi ole niin kaunis kuin toivoimme, mutta perjantaina 13. kesäkuuta 2003 syntynyt Euroopan perustuslaki ansaitsee silti pitkän ja tuloksekkaan elämän. Liberaalit kaikkialla iloitsevat siitä, että perusoikeudet on nyt kirjattu unionin perustuslakiin. Olemme tyytyväisiä siihen, että unionille on annettu oikeushenkilöys, pilarit on yhdistetty ja Euroopan parlamentin oikeutta demokraattiseen valvontaan on laajennettu. Merkittävää on sekin, että Euroopan kansalaisten lienee helpompi ymmärtää lyhyempi ja yksinkertaisempi perussopimus, jossa selkeämmin kerrotaan, kuka mitäkin tekee. 
Olisimme tietenkin halunneet mennä joissakin asioissa pidemmälle. Toivomme, että Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan ja komission puheenjohtajan toimet aikanaan yhdistetään ja EU saa vain yhden puheenjohtajan. Haluamme komission legitiimiyttä vahvistettavan siten, että Euroopan parlamentti todella valitsee sen puheenjohtajan. Pyrimme kasvattamaan alueiden roolia antamalla niille perustuslaillisia oikeuksia. Haluaisimme myös enemmistöpäätöksen käytön yleistyvän, myös sellaisilla arkaluontoisilla aloilla kuin ulkopolitiikka, jotta unioni voisi toimia määrätietoisemmin ulkomailla. 
Työtä on vielä tehtävänä. Määräenemmistöpäätösten käytön laajentaminen on vielä ilmaistava konkreettisesti perustuslain III osan sisältämissä politiikoissa. Kehotamme valmistelukuntaa myös kunnianhimoisesti luomaan III osan muuttamista varten kevyemmän menettelyn, jossa päätökset tehdään vahvistetulla määräenemmistöllä ilman kansallista ratifiointia. 
Valtioiden ja hallitusten päämiehille luovutetaan Thessalonikissa vastasyntyneen perustuslain huoltajuus, ja heidän on saatettava se täysi-ikäiseksi hallitustenvälisessä konferenssissa. Koska hallituksemme ovat olleet niin keskeisessä asemassa perustuslain alkuun saattamisessa, ne eivät kovin helposti hylkää lastaan. 
Eurooppa-neuvoston on päätettävä hallitustenvälisen konferenssin kokoonpanosta ja kestosta. Valmistelukunnan parlamentaarisen jäsenistön on oltava tasapuolisesti edustettuna keskusteluissa, kuten te, arvoisa puhemies, totesitte. Liberaaliryhmän jäsenet ovat osallistuneet merkittävästi valmistelukunnan työhön kollegani Andrew Duffin johdolla, ja edellytämmekin sen näkyvän parlamentin edustajiston kokoonpanossa. 
Jos jäsenvaltiot pyrkivät purkamaan sopimuksen joiltakin osin, toiset haluavat repiä sitä muualta, ja koko rakennelma saattaa hajota käsiin. Siksi kehotamme, että hallitustenvälinen konferenssi pidetään lyhyenä ja siinä keskitytään valmistelukunnan hyväksymän tekstin keskeisiin kohtiin.
Tästä pääsenkin viimeiseen asiaani. Unionin historian avoimin ja demokraattisin institutionaalinen uudistus ansaitsee arvoisensa päätöksen. EU:ta ei kannata yksinkertaistaa ja tehdä siitä vastuullisempaa, jos poliitikot eivät sen jälkeen selitä sitä ja esitä syitä, miksi kansalaisten kannattaa olla aktiivisia Eurooppaa koskevissa asioissa. 
Henkilökohtaisesti toivon, että oman maani hallitus vihdoin luopuu pidättyvyydestään ja järjestää kansanäänestyksen Yhdistyneen kuningaskunnan kuulumisesta tähän uudelleen perustettuun unioniin. Riippumatta siitä, käyttävätkö muut maat ratifioinnin perusteena kansanäänestystä tai eduskunnan keskustelua, toivon myös niiden hallitusten käyttävän tilaisuutta hyväkseen käydäkseen laajaa keskustelua äänestäjiensä kanssa. Näin kansamme voivat jälleen tuntea, että Eurooppa on heidän oma hankkeensa. 
Kaufmann (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, valmistelukunnan puheenjohtaja Valéry Giscard d'Estaing sanoi hyvin osuvasti: "ei täydellinen, mutta parempi kuin toivoimme". Huolimatta muutamista kriittisistä huomioista, joita luullakseni jokainen valmistelukunnan jäsen voisi omasta näkökulmastaan esittää, valmistelukunnan työtä on syytä kiittää. Merkittävää on kuitenkin, että valmistelukunta on esittänyt työnsä tulokset yhtenä asiakirjana, joka annetaan huippukokoukselle ilman vaihtoehtoa. Edelliset puhujat, Méndez de Vigo ja Hänsch, korostivat valmistelukunnan aikaan saamaa valtavaa edistystä, ja minä yhdyn heidän sanoihinsa. Minun näkökulmastani asiakirjaa voi todella pitää virstanpylväänä Euroopan yhdentymisen historiassa, ja haluaisinkin käyttää tilaisuutta hyväkseni kiittääkseni heitä molempia erityisesti heidän valtuuskunnassa ja valmistelukunnan puheenjohtajistossa tekemästään työstä. 
Mielestäni on erityisen merkittävää, että demokratia on huomattavasti lisääntynyt Euroopassa: eivät ainoastaan Euroopan parlamentin tai kansallisten parlamenttien oikeudet, vaan ennen kaikkea välitön demokratia ja kansalaisten mahdollisuudet osallistua Euroopan unionin kehittämiseen. Pidän erittäin tärkeänä eurooppalaisen julkisen foorumin kehittämistä: sitä, että käytettävissämme on tulevaisuudessa kansalaisaloitemekanismi ja että ihmiset voivat osallistua suoraan EU:n politiikkaan. Tuen sitä täydestä sydämestäni. Kannatan kansanäänestyksen järjestämistä perustuslaista kaikissa jäsenvaltioissa. Haluan kertoa kaikille, että nimenomaan tätä tarkoitusta varten on käynnistetty aloite, jota kannattaa yli 100 valmistelukunnan jäsentä ja jonka olen myös itse allekirjoittanut. 
Toivon, että III osassa on mahdollista edistää Euroopan yhdentymistä vielä lisää, erityisesti sosiaalialalla ja yleistä etua koskevien palvelujen alalla, missä on yhtymäkohtia I osaa koskevaan työhön. 
Haluaisin jatkaa jäsen Hänschin hetki sitten esittämästä huomiosta. Hän totesi, ettei Euroopan unioni ole maailmanvalta mutta sillä on maailmanvallan vastuu. Olen äärettömän huolissani siitä, että EU:n ulkoasiainministerit sopivat juuri Luxemburgissa ensimmäistä kertaa, että Euroopan unioni uhkaa sotilaallisella voimankäytöllä maita, jotka pitävät pilkkanaan aseriisuntasitoumuksia ja levittävät joukkotuhoaseita. Tämä ei tietenkään kohdistu Yhdysvaltoihin, joka yksinkertaisesti vetäytyi AMB-sopimuksesta vuonna 2001! Siitä ei ole kovinkaan kauan, kun Yhdysvaltojen ulkoasiainministeri Colin Powell maalaili turvallisuusneuvostolle havainnollista uhkakuvaa Irakin joukkotuhoaseista. Tästä seurasi sota, ja kuten kaikki tietävät, joukkotuhoaseita ei vieläkään ole löydetty. Minua pelottaa se, että EU:n ulkoasiainministerit käyttävät nyt väitteissään samoja perusteluja kuin Powell ja haluavat ilmeisesti allekirjoittaa Bushin opit. Julkilausumassa tosin todetaan rajoituksena, että YK:n turvallisuusneuvostolla on keskeiseksi luonnehdittu rooli EU:n uhkaamissa toimenpiteissä. Tämä ei kuitenkaan lievitä pelkoani. Julkilausuma on ristiriidassa sekä kansainvälisen oikeuden että valmistelukunnan perustuslakiehdotuksen kanssa! 
Perustuslain 3 artiklan 4 kohdassa Euroopan unioni sitoutuu noudattamaan tarkasti kansainvälistä oikeutta ja kunnioittamaan Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan periaatteita. Tiedämme kaikki, että on kansainvälisen oikeuden vastaista uhata ratkaista ristiriidat sotilaallista voimaa käyttäen. Emme voi sallia perustuslain kyseenalaistamista jo ennen kuin se on edes tullut voimaan! 
Frassoni (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, valmistelukunta päätti työnsä viime perjantaina samppanjalasilliseen, mutta itse asiassa työ ei ole vielä lopussa. Valmistelukunnan on kokoonnuttava vielä keskustelemaan. Toivoin kuulevani täällä tänään, mitä edustajamme aikovat silloin tehdä, ja suosittelen voimakkaasti, etteivät he risti käsiään kuvitellen kaiken olevan jo ohi, muutosten olevan mahdottomia tai ainakaan meidän voittaneen. Meidän on edelleen tehtävä kaikkemme ennen hallitustenvälisen konferenssin alkamista. Me todella tiedämme, kuten jäsen Brok mainitsi, että meidän on taisteltava, jotta suuriäänisistä parlamentin jäsenistä ja Valéry Giscard d'Estangistä vapautuneet hallitukset eivät pääse käsiksi perustuslakiin, joka ei nykyisellään ole kovin innostava erityisesti, koska se ei vastaa kansalaisten tai uskoakseni myöskään valmistelukunnan enemmistön odotuksia. 
En yhdy niihin, jotka uskovat, ettemme olisi kyenneet parempaan kuin tämä pseudoperustuslaki. Mielestäni Valéry Giscard d'Estaing puheenjohtajistoineen teki vakavan strategisen virheen salliessaan hallitustenväliseen konferenssiin perustuvan menetelmän, josta he yrittivät päästä eroon, heikentää valmistelukunnan työtä heti alussa. Vasta aivan viimeisinä päivinä ymmärrettiin lopulta, että myöntyminen kaikkein skeptisimpien hallitusten ehtoihin olisi voinut kaataa koko hankkeen, ja pyydettiin tukea kansallisten ja Euroopan parlamentin jäseniltä ja paljon parjatulta komissiolta. Parlamentin jäsenet työskentelivät yhdessä komission puheenjohtajien sekä valmistelukunnan puheenjohtajan ja varapuheenjohtajien kanssa. Tämä kuitenkin tapahtui liian myöhään ja oli tehotonta, sillä se ei perustunut kuukausien työhön vaan viime hetken improvisointiin. Historiaa ei luoda jos- ja mutta-sanoilla, mutta koska prosessi ei ole vielä ohi, viimeiset viikot on mielestämme käytettävä saavutetun kompromissin edelleen kehittämiseksi. Meidän on opittava virheistämme ja vältettävä toistamasta niitä. 
Me aiomme puolestamme painostaa mahdollisimman voimakkaasti neljässä asiassa, joita pidämme erittäin tärkeinä. Ensinnäkin on poistettava yksimielinen päätös perustuslain muuttamisen edellytyksenä, ja Euroopan parlamentin on saatava ratifiointioikeus. Ystäväni ja kollegani Iñigo Méndez de Vigo, emme ole perustuslakia säätävä parlamentti eikä meistä tule sellaista, koska meillä ei ehdotuksen mukaan ole oikeutta ratifioida perustuslakia eikä meitä myöskään kuulla hallitustenvälisen konferenssin koolle kutsumisesta, kuten tällä hetkellä tapahtuu. On siis vaarana, ettemme suinkaan saa lisää tätä koskevia oikeuksia, vaan menetämme niitä. Toiseksi, meidän on voimakkaasti pyrittävä laajentamaan Euroopan parlamentin vaikutusvaltaa sellaisilla keskeisillä aloilla kuin kauppapolitiikka, yhteistyö oikeus- ja rikosasioissa ja rahoitusnäkymien laatiminen, joilla arpaa ei vielä ole peruuttamattomasti heitetty. Ei voida ajatella, että Euroopan unioni osallistuu edelleen merkittäviin neuvotteluihin esimerkiksi WTO:ssa ilman Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien valvontaa. Kolmanneksi on käsittämätöntä, että 2000-luvulla Tsernobylin jälkeen ja sen jälkeen, kun suurin osa Euroopan unionin nykyisistä jäsenvaltioista on päättänyt lopettaa ydinenergian käytön, EU:n perustuslaissa viitataan nimenomaisesti ydinenergian käytön edistämiseen. Yleinen mielipide maksattaa meillä tästä virheestä kalliin hinnan, mutta se on vielä korjattavissa. Lopuksi sanoisin, että perusoikeuskirjan sisällyttäminen perustuslain II osaan ei uskoakseni merkitse paljoakaan Euroopan kansalaisille ja laillisille asukkaille, ellei mahdollisuutta vedota yhteisön tuomioistuimeen laajenneta vastaavasti, erityisesti oikeus- ja rikosasioita koskevaan yhteistyöhön liittyvissä asioissa. 
Tämän on ohjelmamme tästä päivästä valmistelukunnan viimeiseen kokoukseen, joka on tarkoitus pitää 10. heinäkuuta. Haemme tukea sekä valmistelukunnan sisältä että sen ulkopuolelta toivoen, että puheenjohtaja Giscard d'Estaing puheenjohtajistoineen kykenee ohjaamaan valmistelukunnan tulokseen, joka on vielä tänään mahdollinen. Kun hallitustenvälinen konferenssi avataan, on ehkä jo myöhäistä. 
Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, jos valmistelukunnan laatima perustuslakiehdotus todella olisi niin erinomainen kuin kollegoideni puheista on raikunut ja jos se täyttäisi Euroopan kansojen aidon tarpeen, samppanjaa, jota tässä huoneessa nautittiin viikko sitten, olisi juotu myös kotimaissamme. Täällä laulettua ylistyslaulua olisi laulettu myös kotimaissamme. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Juhlinta jäi näiden seinien sisäpuolelle. Toisin sanoen, virta ei vieläkään ole lähtenyt vyörymään. Tämä on vakava ongelma, jota valmistelukunta ei nähdäkseni ole ratkaissut. 
Haluamme Euroopan toimivan paremmin, mutta emme usko tämän olevan oikea tapa. Jälleen kerran on käytetty väärää menetelmää, ja pelkäämme tämän tekstin merkitsevän paluuta Amsterdamissa ja Nizzassa vallinneisiin jännitteisiin ja turhautumiseen. Emme tunne samaa halua torjua kaikki muistot menneestä, historiasta ja juuriimme kietoutuneista arvoista. Tarkoitan nyt erityisesti kristillistä ajattelutapaa, joka on piirtynyt ja syöpynyt kaikkiin kokemuksiimme. 
Mielestämme valmistelukunta soveltui vaihtoehtojemme ja niiden seurausten selvittämiseen. Se ei kuitenkaan sovellu tekosyyksi harkitsemattomaan päätöksentekoon, ei todellakaan! Kannattaa myös vilkaista Nizzan tai Laekenin asialistaa. Yksinkertaistuvatko perussopimukset todella? Voidaanko perussopimusta, jossa on yli 400 artiklaa ja vähintään viisi pöytäkirjaa, kutsua todelliseksi yksinkertaistamisyritykseksi, vai olisiko kyseessä epäonnistuminen? Entä mitä voidaan sanoa kansallisista parlamenteista, joiden mahdollisuudet osallistua Euroopan yhdentymiseen eivät merkittävästi lisääntyneet?
Laekenissa vaadittiin lisää demokratiaa ja avoimuutta. Jopa valmistelukunnan toiminta on kuitenkin huono esimerkki ja huono enne: sitä ohjaavat puheenjohtajan kaiken muun yläpuolella olevat päähänpistot ja "konsensokratia", eräänlainen demokratia ilman vaaleja, jossa ei suoriteta ainuttakaan äänestystä. Laekenissa Euroopan unionia pyydettiin myös lähentymään kansalaisiaan. En ole varma, onko näin käynyt. Jos ajatus kiertävän puheenjohtajuuden poistamisesta todella toteutuu, pelkäänpä, että unioni etääntyy yhä kauemmas kansalaisistaan. 
Mitä sitten odotan hallitusten tekevän? Odotan niiden ottavan vakavasti vastuun kansalaisistaan ja lähtevän työssään siitä. Odotan niiden kunnioittavan demokratiaa ja kuuntelevan, kuuntelevan kansalaisiaan. Kansalla on laillinen oikeus tehdä päätöksiä, sillä tämän oikeuden demokraattisena perustana on vaaliprosessi ja oikeudellisena perustana perussopimukset. 
Bonde (EDD).
Arvoisa puhemies, perustuslait kuuluvat kansalle. Ne rajoittavat poliitikkojen valtaa vaalien, kansanäänestysten ja perustuslain muutosten välillä. Perustuslaki on kansan suoja poliitikkoja vastaan. EU:n perustuslakiehdotuksesta on kuitenkin tullut poliitikkojen suoja kansaa vastaan. 
Aivan eri perustein valituista 25:stä pääministeristä 13 on vallan ytimessä. Kuusi tai seitsemän näistä 13:sta on henkilöitä, jotka eivät enää voi tulla valituiksi omassa maassaan ja voivat jakaa vallan keskenään aina Euroopan parlamentin vaalien jälkeen. Heidän on pidettävä huoli vaalituloksesta, mutta he päättävät itse, ovatko he pitäneet siitä riittävästi huolta. Näin Blairista voi tulla puheenjohtaja, Fischeristä ulkoasiainministeri ja Aznarista komission puheenjohtaja tai varapuheenjohtaja. Viiden vuoden lohdutuspalkinto niille, joiden ura omassa maassa on lopussa. EU:n johtajat valitsevat toisensa, eivätkä he ole vastuussa äänestäjille. Yhdellä heistä on oltava enemmistö Euroopan parlamentissa, mutta parlamentti ei voi valita toista. Jos komissio valitaan, valinta voidaan peruuttaa kahden kolmasosan enemmistöllä, mutta parlamentti ei sittenkään voi valita toista komissiota. 
On historiallinen paradoksi, että EU:n jäseneksi päästäkseen valtion on oltava demokratia, mutta EU ei itse ole demokratia. Jos Eurooppa-valmistelukunta hakisi EU:n jäsenyyttä nykyisen perustuslakiehdotuksen perusteella, meidän olisi pakko todeta, että 2 ja 3 artiklassa mainitaan hienoja tavoitteita ja arvoja, mutta miksi olette unohtaneet demokratian? Mikseivät äänestäjät saa sanoa viimeistä sanaa? Miksei perustuslakia ole hyväksytettävä kansanäänestyksellä kaikissa maissa?
Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, valmistelukunnan päätelmien, joita Thessalonikin Eurooppa-neuvosto käsittelee, oli määrä vastata yhteen kokonaisvaltaiseen kysymykseen: miten Eurooppa tuodaan lähemmäksi kansalaisiaan? On kuitenkin hyvin vaikea käsittää, miten ehdotettu teksti vastaa kysymykseen. Vielä pahempaa on, että ennen pitkää tarvitaan selvästi toinen perussopimus ensimmäisen synnyttämien valtakonfliktien ratkaisemiseksi tai siinä luotujen epäselvien menettelyjen selkeyttämiseksi esimerkiksi yhteisen ulkopolitiikan alalla. Ennen kaikkea ehdotus kuitenkin lähtee täsmälleen päinvastaiseen suuntaan kuin pitäisi. Euroopan tuomiseksi lähemmäksi kansalaisia tarvitaan lisää oikeaa demokratiaa. Perustuslaissa kuitenkin ryhdytään vahvistamaan ylikansallisuutta eli väärää demokratiaa lisäämällä määräenemmistöpäätösten käyttöä ja yhteispäätösmenettelyä ilman, että kansallisilla demokratioilla on minkäänlaista turvaverkkoa, laatimalla kansalliset perustuslait ylittävä eurooppalainen perustuslaki sekä siirtämällä unionille perusoikeuksia koskevaa toimivaltaa sisällyttämällä perusoikeuskirja perustuslakiin. 
En näe päätelmissä mitään, mikä toisi Euroopan lähemmäksi kansalaisiaan, mutta paljon sellaista, mikä etäännyttää niitä toisistaan. Jos uusi perussopimus on valmistelukunnan ehdotuksen mukainen, olemme sen voimaan tultua täsmälleen samassa tilanteessa kuin aiemmin, demokratia ei edisty eivätkä ihmiset ymmärrä tai rakasta unionia piiruakaan enempää kuin ennen. Toistan vielä kerran, että jos halutaan luoda uudelleen yhteys Euroopan ja sen kansojen välille, on päästävä eroon kansalaisten Brysseliä kohtaan tuntemasta etäisyyden ja voimattomuuden tunteesta. Tähän on vain yksi keino: kansallisten demokratioiden on saatava jälleen osallistua aktiivisesti EU:n päätöksentekoon. Niille on esimerkiksi suotava oikeus valvoa toissijaisuusperiaatteen toteutumista, tai yhteisömekanismien vastapainoksi on tunnustettava jokaisen kansallisen parlamentin veto-oikeus tai oikeus olla toteuttamatta tehtyjä päätöksiä. 
Arvoisa puhemies, valmistelukunta on järjestelmällisesti karsinut tekstistä kaikki tällaista ajattelutapaa suosivat varovaiset ehdotukset. Jonain päivänä ne on otettava uudelleen esille.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kuulemamme valmistelukunnan edustajien puheenvuorot ovat täysin ristiriitaisia sen kanssa, mitä kansalliset johtajamme kertovat kansalaisille valmistelukunnan asiakirjan sisällöstä.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa hallituksen edustaja Peter Hain on sanonut asiakirjaa pelkäksi siistimisoperaatioiksi, ja vaikka hallituksella on tapana silloin tällöin oikaista Peter Hainin sanomisia, pääministerimme on tällä kertaa ylentänyt hänet alahuoneen johtajaksi, joten voinemme olettaa hänen hyväksyvän tämän lausunnon.
Meidän ei kuitenkaan tarvitse turvautua Peter Hainin parin viikon takaiseen lausuntoon. Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri on vuorokausi sitten ottanut kantaa valmistelukunnan asiakirjaan. Hän on kertonut kansalaisillemme, etteivät perustuslailliset muutokset ole merkittäviä, että EU:n ja jäsenvaltioiden suhteet eivät muutu merkittävästi, että hallitustenvälinen konferenssi päättyy vasta ensi vuonna ja että Yhdistyneellä kuningaskunnalla on veto-oikeus joka ikiseen päätökseen. Hän kutsuu asiakirjaa luonnokseksi, jota voidaan kaikkien luonnosten tavoin vielä parannella ja muuttaa. Nyt kuitenkin käymme kiivaasti kauppaa, demokraattisesti valitut hallitusten päämiehet tekevät viime hetken sopimuksia, ja perussopimuksen on loppujen lopuksi saatava kaikkien jäsenvaltioiden tuki. 
Vain muutamiin aloihin puuttuakseni, ulkoministeri toteaa ulko- ja puolustuspolitiikasta, että on saatu takuut ja että vaikka ehdotuksia toimivallan siirtämisestä unionille ulko- ja puolustuspolitiikan alalla esitettäisiinkin, Yhdistynyt kuningaskunta vastustaa niitä ja sillä on veto-oikeus. Vuorokausi sitten ulkoministeri totesi perusoikeuskirjasta, että Yhdistyneen kuningaskunnan ehdotusten nettovaikutus takaa, että perusoikeuskirja ei millään tavoin laajenna unionin toimivaltaa tai oikeuksia. Taloudesta hän mainitsee, että Yhdistynyt kuningaskunta ei kannata 13 artiklan nykyistä tekstiä eikä verotuksen yhdenmukaistamista ja että veto-oikeus takaa, että näitä koskevista ehdotuksista on tehtävä yksimielinen päätös. 
Tällaisen viestin saavat Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaiset. Tässä ristiriitatilanteessa ei ole yllättävää, että hiljan järjestetyssä erittäin laajassa kyselyssä 88 prosenttia maan kansalaisista ilmoitti haluavansa ilmaista mielipiteensä ehdotuksista kansanäänestyksessä. On ilahduttavaa, että jäsen Watson on - vaikkakin hieman myöhään - alkanut lukea Daily Mailia ja katsoo nyt, että hänenkin tulisi kannattaa kansanäänestystä. Odotan mielenkiinnolla hänen lehdistötiedotettaan, vaikka en uskokaan, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa julkaistaan hänen tämänpäiväisiä mielipiteitään enemmistöpäätöksen soveltamisesta ulkopolitiikassa ja kansallisten parlamenttien syrjäyttämisestä ratifioinnissa. 
(Suosionosoituksia oikealta)
Napolitano (PSE).
Arvoisa puhemies, puhun Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmän puolesta, mutta mielestäni minun on syytä ilmaista muutama mielipide ja huoli myös perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan puheenjohtajana. Valiokunta, jonka puheenjohtajana toimin, ja koko parlamentti kannattivat voimakkaasti valmistelukuntaa ja puhuivat Euroopan perustuslain laatimisen puolesta. Perustuslakia on alettu laatia. Valmistelukunta on onnistunut tehtävässään, mikä antaa meille aihetta suureen tyytyväisyyteen. Kun meitä nykyisen perussopimuksen mukaisesti pian kehotetaan ilmaisemaan kantamme hallitustenvälisen konferenssin koolle kutsumiseen, arvioimme samalla valmistelukunnan hyväksymää ehdotusta. Kykenemme vielä paremmin tekemään sen, kun olemme nähneet ehdotuksen III ja IV osan tekstin - joka vaatii vielä työstämistä, kuten jäsen Brok ja muut sanoivat. 
Olemme paitsi erittäin tyytyväisiä, myös kiitollisia edustajillemme heidän Euroopan parlamentin kantojen puolustamiseksi valmistelukunnassa ja erityisesti puheenjohtajistossa tekemästään työstä. Yksimielisesti hyväksytty ehdotus kuvastaa luonnollisesti eri kantojen yhteistä välimaastoa. Joitakin edustajiemme ehdotuksia vastustettiin kiivaasti, ja siitä olemme kuulleet täällä tänäänkin kaikuja. 
Siksi kantamme ei voi olla voitonriemuinen tai dogmaattinen, ja sen on ilmennettävä huolta, jota tunnemme erityisesti kahdesta asiasta. Ensimmäinen huolemme on vaara toimielinten valtatasapainon muuttumisesta, kun unionin huipulle luodaan uusi toimi, Eurooppa-neuvoston kokoaikaisen puheenjohtajan toimi. Perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunta ilmoitti olevansa täysin tätä vastaan ehdottaen vaihtoehtoisia tai kompromissiratkaisuja, mutta niitä ei hyväksytty. Toinen huolenaiheemme on se, että vaatimus yksimielisyydestä saattaa haitata päätöksentekoa keskeisillä aloilla 25-jäsenisessä unionissa. 
Toivomme hallitustenvälisen konferenssin kykenevän menemään pidemmälle: aiomme määrätietoisesti estää tämän ja muiden asioiden taantumisen valmistelukunnan päätelmistä. Meidän on kuitenkin hyvin tarkkaan tutkittava epävarmoja seikkoja, jotka vaikuttavat unionin tulevaisuuteen. Kriittinen asenne ja jatkuva valppaus eivät merkitse hajottamista tai pessimismiä, vaan antavat Euroopan yhdentymisprosessille ja yhtenäisyydelle uutta pontta. Altiero Spinelli opetti sen meille: jollei hän olisi kritisoinut Euroopan yhtenäisasiakirjaa, edistyminen Maastrichtissa ja Amsterdamissa ei olisi ollut mahdollista. 
Duff (ELDR).
Arvoisa puhemies, sanoitte alkupuheenvuorossanne, että saamamme paketti merkitsee selvää parannusta nykyiseen järjestelmään. Tämä on totta, mutta se merkitsee muutakin. Ulkoministeri Straw ja Peter Hain ovat täysin väärässä. Se on sopimus, joka vakiinnuttaa todella tärkeän ja hylkää epäolennaisen. Se vahvistaa unionin kykyä toimia tehokkaasti ulkomailla ja jäsenvaltioissa. Se takaa, että liittovaltiotasolla käytettävä valta ei kohtele kansalaisia kaltoin.
Eurooppa-neuvoston pitäisi hyväksyä ehdotukset varauksetta hallitustenvälisessä konferenssissa tehtävän sopimuksen pohjaksi. Thessalonikissa ei enää pitäisi kierrellä monimutkaisen, harhauttamiseen tähtäävän rakennelman ympärillä. Jos hallitustenvälinen konferenssi yrittää purkaa paketin, lopputulos on varmasti huonompi. Jos 15 jäsenvaltiota ei päässyt yksimielisyyteen Nizzassa, siihen eivät varmasti kykene 25 valtiota tulevassa hallitustenvälisessä konferenssissa. Thessalonikissa kokoontuvien johtajien on kuunneltava konsensuksen ääntä, jonka ovat ilmaisseet valmistelukunta ja tämä parlamentti, ja rakennettava Euroopan tulevaisuutta rohkeasti.
Seppänen (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Euroopan unionille ollaan ehdottamassa perustuslakia. Se on valmisteltu valmistelukunnassa, jossa luonnos hyväksyttiin federalistisella konsensuksella politbyroon diktatuurin metodilla. Taas on kyseessä suurten maiden vallankaappaus.
Määräenemmistöpäätökset vievät pieniltä mailta veto-oikeuden, joka jää kolmelle suurelle maalle niiden toimiessa yhdessä. Jäsenvaltiot menettävät pysyvän äänivaltaisen komission jäsenen, vaikka komission monopolina säilyy aloiteoikeus kaikkeen EU:n lainsäädäntöön. Se, että tulee presidentti ja että ulkopolitiikkaa ei anneta komission käsiin, tekee uudesta EU:sta hajautetumman liittovaltion kuin olisi ollut Euroopan parlamentin delegaation federalistinen tahto.
Perustuslailla EU militarisoidaan ja siihen on kirjoitettu NATO. Kun muut pilarit kaadettiin, pystytettiin uusi NATO-pilari. Liittoutumattomien maiden ei pidä allekirjoittaa perustuslakiin liitettävää julistusta kollektiivisista turvatakuista. Perustuslaissa EU:n yhteinen puolustus voi olla myös yhteistä laitonta hyökkäystä.
Crowley (UEN).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kollegoideni tavoin onnitella sekä omia edustajiamme valmistelukunnassa että valmistelukuntaa kokonaisuudessaan sen tekemästä valtavasta työstä. Tämä olisi kuitenkin nähtävä vain yhtenä prosessin vaiheena eikä sen päätepisteenä, sillä vielä on edessä hallitustenvälinen konferenssi ja 25 hallituksen hyväksynnän saaminen. Tässä prosessissa tehdään muutoksia. 
Tärkeimpiä valmistelukunnan keskusteluissa esiin tulleita seikkoja on ollut usein mainittu toimivallan siirtämisen periaate. Tämä on itse asiassa ensimmäinen kerta, jolloin mainitaan nimenomaisesti, että unioni voi käyttää vain jäsenvaltioiden sille siirtämää toimivaltaa. Kaikkiaan toimivalta toimielimien ja parlamentin välillä on selvästi jaettu. 
Toiseksi, jotkut parlamentin jäsenet ovat kutsuneet tätä asiakirjaa Euroopan perustuslaiksi. Perustuslaille on luonteenomaista, että se edellyttää kansan vahvistusta ja tarvitsee sen. Siksi yhdyn niihin kollegoihini, jotka ovat kehottaneet jäsenvaltioita ei ainoastaan noudattamaan omia perustuslaillisia velvollisuuksiaan, vaan todella järjestämään valtion sisäisen kansanäänestyksen, jotta uusi perustuslaki saisi tarvitsemansa hyväksynnän ja vahvistuksen. 
Kolmanneksi, toimielinten välinen tasapaino on asianmukainen ja säilyttää jäsenvaltioiden välisen tasapuolisuuden ja tasavertaisuuden. Emme saa unohtaa, että Euroopan unioni ja sen toimielimet rakensivat aikanaan ainutlaatuisen perustan ainutlaatuiselle tilanteelle ja me voimme jatkaa näiden ainutlaatuisten toimielinten muovaamista Euroopan edelleen kehittämiseksi.

Abitbol (EDD).
Arvoisa puhemies, valmistelukunta on rikastuttava kokemus siihen osallistuneille. Se kuitenkin osoittaa myös täysin oikeaksi erään ranskalaisen filosofin arvion, jonka mukaan Eurooppa suhtautuu pakkomielteenomaisesti valtaansa, muttei piittaa lainkaan tuloksista, joita se saa aikaan. 
Valmistelukunnan laatima sopimusehdotus, jota sanotaan perustuslailliseksi, ei selvästikään lainkaan vastaa Laekenin toimeksiantoa. Se ei vastaa sitä demokratian tasolla, sillä valmistelukunta on organisoinut Eurooppaa umpiossa, jossa eri osaset ovat vaihtaneet hiukan paikkaa. Parlamentilla ei ole varsinaisesti valittamista saavuttamistaan hyödyistä, mutta se on kaukana siitä, mitä demokratiaksi kutsutaan, eli kansalaisten suorasta osallistumisesta heitä koskevaan päätöksentekoon. 
En aio puhua ulkopolitiikasta, jossa meitä on selvästi huijattu, sillä, kuten hyvin tiedämme, 18 jäsenvaltiota 25:stä ei missään tapauksessa halua yhteistä eurooppalaista politiikkaa tällä alalla. 
Toistan jäsen Crowleyn sanat: jos tämä on perustuslaki, se on alistettava kansanäänestykseen, ja jolleivät Euroopan kansat saa äänestää siitä, se ei ole perustuslaki, sillä yksikään kansalainen ei silloin tunne sen sitovan tai suojelevan itseään. 
Arvoisa puhemies, matkustanette Thessalonikiin huomenna tai ylihuomenna. Ehkä parlamentin pitäisi äänestää päätöslauselmasta, jonka taakse uskoakseni saataisiin valtaosa täällä edustettuina olevista näkemyksistä, voimakkaan viestin lähettämiseksi neuvostolle ja valtioille, että tästä tekstistä olisi aikanaan järjestettävä kansanäänestys.
Dell'Alba (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, valmistelukunta on juuri saanut työnsä päätöksen ja jo nyt monet jäsenvaltiot ja ehdokasvaltiot alkavat ottaa etäisyyttä, ilmaista epäilyksiä tai varaumia yhdestä tai toisesta kohdasta. Pelkään tämän olevan hinta, jonka joudumme maksamaan intensiivisestä työstä, joka todella oli vaikeaa, toisinaan jopa tehotonta, ja jossa lisäksi usein ajauduttiin kohti pienintä yhteistä nimittäjää ja jota siksi vaivasivat jatkuvat neuvottelut. Kaikki pienetkin muutokset järjestelmään lykätään vuoteen 2007 tai 2009, ja ihmettelen todella, mitä kansalaisemme ajattelevat, kun heitä kehotetaan ratifioimaan sen sisältö. Arvoisa puhemies, mielestämme ehdotuksesta puuttuu ja tulee todennäköisesti jatkossakin puuttumaan globaali näkemys siitä, että todellisten Euroopan yhdysvaltojen toimintaa ja toimivaltaa on ehdottomasti muutettava määrätietoisesti ja innovatiivisesti. Sen sijaan minusta tuntuu, että tämä ei suinkaan ole pohja-asiakirja vaan se mikä valmistelukunnan työstä jää jäljelle, kun se on läpäissyt hallitustenvälisen konferenssin suodattimen, muistuttaa Amsterdamin ellei jopa Nizzan sopimusta.

Fiori (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, uskoakseni kaikki tuntevat tietynlaista tyydytystä osallistuessaan historialliseen hetkeen, mikä tahansa se onkin, ja tämä on epäilemättä historiallinen hetki, sillä huolimatta erilaisista näkemyksistä ja ristiriidoista, joita täällä on tänäänkin ilmaistu, olen täysin samaa mieltä Méndez de Vigon kanssa. Ensimmäisen kerran historiassa olemme onnistuneet yhdistämään itsemääräämisoikeuden ja oikeuksien suojelun, jättämään taakse tuntemamme käsitteen demos ja suuntaamaan Euroopan kohti tulevaisuutta, jonka rajoista päätämme vain me itse. Pieniä virheitä varmasti löytyy, mutta koska johdannossa laajasti viitataan erityisesti Thukydidekseen, haluaisin kiinnittää parlamentin huomion muinaisten kreikkalaisten filosofien periaatteeseen, jonka mukaan historia ei koskaan ole täysin virheetöntä, koska, jos se olisi, se ei jatkuisi. 
En aio kommentoida perussopimuksen tekstiä, vaan tyydyn yhteen varoitukseen ja yhteen pahoitteluun. Yksi niistä asioista, joista parlamentin on huolehdittava, on yksimielinen päätöksenteko. Olemme saaneet aikaan tekstin, joka epäilemättä avaa yhteisömenetelmälle ja yhteisöhengelle uusia horisontteja. Perustuslaillinen sopimus monine näkökohtineen on keskeisessä asemassa, jos haluamme Euroopasta kilpailukykyisemmän, mutta yksimielinen päätöksenteko 15-jäsenisessä unionissa on, kuten olemme nähneet, jo monina vaikeina aikoina ja monissa arkaluontoisissa tapauksissa saanut aikaan hankalia, jopa mahdottomia tilanteita. Yksimielisen päätöksenteon säilyttämisellä 25-jäsenisessä unionissa voi siis olla hyvin vakavia seurauksia, erityisesti jos päätökset koskevat talouteen tai verotukseen liittyviä ehdotuksia. Pelkään, että jos valitsemme veto-oikeuden, mikä on vielä mahdollista, ammumme itseämme tosiasiassa jalkaan, sillä silloin Euroopan alue, joka itse asiassa muodostaa maailman suurimman tai yhden maailman suurimmista yhteismarkkinoista, supistuu kokoelmaksi kansallisia etuja. Meidän on pidettävä huoli, ettei näin pääse tapahtumaan. 
Pahoitteluni koskee yllättyneenä kuuntelemaani keskustelua, jota käytiin sen ratkaisemiseksi, pitäisikö uskonnollinen tai pikemminkin kristillinen perintömme luetella johdannossa yhtenä yhteisen identiteettimme muodostavista tekijöistä. Haluaisin huomauttaa, että Euroopan identiteetti perustuu tuskallisen emansipaation kokemukseen, johon on sisältynyt historiassamme myös traagisia tapahtumia, vaikka ne ovatkin aina johtaneet vapautukseen ja kasvuun. Nähdäkseni tämä on yksi hengellisistä osatekijöistä, jotka muodostavat kristinuskon suuruuden ja tekevät siitä universaalin vertailukohdan. Toivoisin tästä keskusteltavan lisää.

Cederschiöld (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, valmistelukunnan käyttäminen muutosten tekemiseksi perussopimuksiin on täysin uusi menetelmä. Päätavoite on saavutettu: EU:sta käytävä keskustelu on laajentunut ja neuvottelut on saatu ulos suljetuista, pölyisistä neuvotteluhuoneista. Meillä, jotka toivoimme EU:n kokonaan etenevän teknokraattivaiheesta todelliseksi, Euroopan laajuiseen yhteiskeskusteluun perustuvaksi demokratiaksi, on kuitenkin syytä olla hieman pettyneitä. Pelisääntöjä on liikaa, ja säännöistä on liikaa poikkeuksia. Toivon kuitenkin tuloksen johtavan unionin kilpailukyvyn vahvistumiseen, sillä se on ehdottoman välttämätöntä. Seuraava valmistelukunta saa tarttua keskeneräisiin asioihin. Jos halutaan nähdä, mitä tämä valmistelukunta todella merkitsee, tulosta on luettava rivien välistä. Seuraavan valmistelukunnan esityslistalla ovat ulkopolitiikka - selvä esimerkki keskeneräisestä asiasta - ja kahden puheenjohtajan toimen yhdistäminen sekä neuvoston edelleen kehittäminen toiseksi kamariksi. 
Tämä perustuslaillinen sopimus ei todellakaan ole viimeinen muutos EU:n perussopimukseen. Perusoikeuskirjaa, joka laadittiin edellisen muutoksen yhteydessä, ei otettu tuolloin mukaan, mutta nyt otettiin. Näin EU-prosessi toimii. Seuraava valmistelukunta saa käsitellä poikkeukset tavanomaisesta päätöksentekomallista tässä valmistelukunnassa. Suunta on silti oikea, joten kompromissi kelvatkoon. Kansalaisten osallistumismahdollisuudet ovat kaikesta huolimatta tuntuvasti parantuneet. Ne voivat edelleen parantua, mutta eivät koskaan huonontua!
 Puhemies.
Keskustelu päättyy tähän.
KIRJALLISET LAUSUMAT (TYÖJÄRJESTYKSEN 120 ARTIKLA)

Alyssandrakis, Korakas, Patakis (GUE/NGL).
Kreikan kommunistinen puolue vastustaa Euroopan perustuslain käyttöön ottoa, koska se vahvistaa imperialistista EU:ta kansojen kustannuksella ja hyödyttää riistäjiä. Lisäksi valmistelukunta perustettiin ja toimi täysin epädemokraattisesti tukkimalla kaikki vasemmiston äänet, eivätkä sen tekstissä tiivisty kansan saavuttamat demokraattiset oikeudet. Päin vastoin, se vähentää niitä. 
Myös se, että EU:n julistetaan uskovan poikkeuksellisen kilpailevaan sosiaaliseen (!) markkinatalouteen, antaa kapitalismille perustuslaillisen aseman. Kiertävän puheenjohtajuuden poistaminen, komission koostumus, yksimielisen päätöksenteon vähentäminen sekä määräenemmistön määrittely osoittavat, että kyseessä on vallan uusjako vahvoille ja kansallisen itsemääräämisoikeuden edelleen luovuttaminen imperialistiselle, Eurooppaa yhdistävälle ytimelle. 
Yhteinen puolustuspolitiikka, jossa tietenkin noudatetaan Pohjois-Atlantin sopimuksesta johtuvia velvoitteita, syventää vaarallisesti militarisointia. Terrorismia käytetään verukkeena edellytysten luomiseksi uusille sotilaallisille väliintuloille kaikkia maailman kansoja vastaan ("sisäistä vihollista" unohtamatta), ja parhaat sotilaalliset valmiudet omaaville jäsenvaltioille on varattu erityinen rooli. Ei ole sattumaa, että ainoa ministeri on ulkoasiainministeri. 
Olemme varmoja siitä, että kansoja ei petetä. Kapitalismin vastaisuus kasvaa sekä EU:n sisällä että sen ulkopuolella. Ruohonjuuritason vastaisen politiikan voimistuessa ruohonjuuritason taistelu tehostuu ja kaataa lopulta huolellisesti rakennetun julkisivun.

Figueiredo (GUE/NGL)
Valmistelukuntaa on kaikin keinoin yritetty saada näyttämään demokraattiselta elimeltä, joka on saamassa valmiiksi perussopimuksen korvaavan perustuslain. Tosiasiassa näin ei aivan ole asian laita, ei valmistelukunnan menettelyjen eikä sen jäsenten osalta.
Valmistelukuntaan ei kuulunut edustajia kaikista poliittisista puolueista, vain suurimmista. Portugalin parlamentista valmistelukuntaan osallistuivat sosialistinen puolue (PS) ja sosiaalidemokraattinen puolue (PSD). Näiden puolueiden kannat osuvat yhteen yhteisön politiikkaa hallitsevien kantojen kanssa sikäli, että ne kannattavat federalismia ja uusliberalismia. Näihin malleihin ja lähestymistapoihin enemmän tai vähemmän kriittisesti suhtautuvat muut poliittiset ryhmittymät syrjäytettiin. Tämä osoittaa selvästi, minkälaista demokratiaa tässä vaalitaan. 
Valmistelukunnalla ei todellakaan ole perustuslakia säätävää valtaa eikä se voi muuttaa perussopimuksia, vaikka äärifederalistit näin haluaisivatkin. Nämä uskovat, että parikymmentä henkilöä, jotka ovat kaukana kotoaan ja kansojensa ongelmista ja oikeuksista, on helpompi saada taivuteltua Euroopan hallitsemisesta uneksivien, vaikutusvaltaisten maiden talous- ja rahoituseliittien etujen kannalle. Perussopimuksia voivat kuitenkin muuttaa vain hallitustenvälinen konferenssi ja kansalliset parlamentit. 
Valmistelukunnan tulokset eivät todellakaan täysin vastaa ilmaistua tavoitetta eli tien tasoittamista yhä syvemmälle yhdentymiselle. Suunnitelmana - tosin vaarallisena suunnitelmana - on edetä lyhyemmin askelin.
Puhemies
Haluaisin toivottaa tervetulleeksi viralliselle lehterille saapuneen Iranin islamilaisen tasavallan parlamentin kansallisen turvallisuuden ja ulkopolitiikan valiokunnan valtuuskunnan, jota johtaa sen puheenjohtaja Mohsen Mirdamadi. Toivotamme teidät tervetulleiksi seuraamaan keskusteluamme Lähi-idästä ja EU:n turvallisuusstrategiasta.
Puhemies.
Esityslistalla ovat seuraavana yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan sekä komission Lähi-itää koskevat lausunnot.

Solana
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen voidessani jälleen kerran osallistua Euroopan parlamentin täysistunnossa käytävään keskusteluun kysymyksistä, jotka ovat elintärkeitä sekä Euroopan unionille että koko maailmalle.
Haluan puhemiehen tavoin toivottaa lämpimästi tervetulleiksi Iranin parlamentin edustajat, joita johtaa ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja Mirdamadi. Minulla oli eilen tilaisuus tavata puheenjohtaja Mirdamadi ja käydä hänen kanssaan hedelmällistä keskustelua ajankohtaisista kysymyksistä, joista myös tänä iltapäivänä keskustelemme.
Arvoisa puhemies, aloitan tarkastelemalla muutamalla lyhyellä sanalla Lähi-idän tilannetta, joka on viime päivinä näkemistämme toivon pilkahduksista huolimatta edelleen äärimmäisen vaikea. On muistettava, että meidän on tehtävä kaikki mahdollinen käynnistääksemme rauhanprosessin, joka ei valitettavasti etene tällä hetkellä, vaikka viimeksi kuluneina tunteina ja päivinä onkin koettu toivon hetkiä.
Kriisin molemmat osapuolet - palestiinalaiset ja Israelin hallitus - ovat viimeinkin hyväksyneet kvartettiryhmän laatiman rauhansuunnitelman. Kuten tiedätte, viime päivinä on pidetty tiettyjä erittäin tärkeitä kokouksia yhtäältä Sharm el Sheikhissä Egyptissä ja toisaalta Akabassa, jossa Yhdysvaltojen presidentin, pääministeri Sharonin ja pääministeri Abu Mazenin pitämät puheet olivat sävyltään hyvin merkittäviä julistuksia.
Nuo hetket näyttivät johtavan myönteisiin tuloksiin, mutta valitettavasti niitä seurasi - jos ei nyt suorastaan toivon sammuminen - niin ainakin vaikea vaihe, kun väkivaltaisuudet alkoivat jälleen miehitetyillä alueilla ja Palestiinassa.
Kuten tiedätte, välittömästi Akabassa pidetyn kokouksen jälkeen esiintyi väkivaltaisuuksia, terrori-iskuja ja vastaiskuja. Niistä muodostuu vastustamaton kierre, jota olemme valitettavasti joutuneet todistamaan jo hyvin pitkään.
Myönteisenä tapahtumana haluan nostaa esiin perjantaisen kokouksen, jossa alueesta vastaavat kvartettiryhmän erityislähettiläät tapasivat Euroopan unionia edustavan puheenjohtajansa Moratinosin johdolla. Kokouksen anti oli myönteinen, ja sen ansiosta voimme pitää sunnuntaina Ammanissa uuden kokouksen, johon osallistuu kvartettiryhmän ylin johto.
Sunnuntaisen kokouksen tavoitteena on pohtia, miten voimme jatkaa sen prosessin edistämistä, joka aloitettiin Sharm el Sheikhissä ja Akabassa pidettyjen kokousten jälkeen ja jonka myötä molemmat osapuolet hyväksyivät rauhansuunnitelman.

Rauhansuunnitelma on pantava täytäntöön. Jos kansainvälinen yhteisö ei tee kaikkeaan rauhansuunnitelman toteutumiseksi, epäonnistumme samalla tavoin kuin Mitchellin suunnitelman ja Tenetin suunnitelman kohdalla. Tähän mennessä olemme kyenneet laatimaan järkeviä ja täynnä toivoa olevia asiakirjoja, joita osapuolet eivät kuitenkaan ole pystyneet panemaan täytäntöön kansainvälisen yhteisön avustuksella. Tavoitteenamme on oltava rauhansuunnitelman täytäntöönpano, ja kansainvälisen yhteisön on tehtävä kaikkensa tämän tavoitteen saavuttamiseksi.
Kuten tiedätte, täällä hetkellä on käynnissä kahdenlaisia neuvotteluja - yhtäältä Palestiinan sisäisiä ja toisaalta Palestiinan ja Israelin välisiä. Saattaa olla, että juuri nyt tunnelin päässä näkyy jälleen kerran hieman valoa.
Olette hyvin tietoisia Palestiinan sisäisistä neuvotteluista. Niitä käydään pääministeri Abu Mazenin sekä niiden ryhmittymien kesken, jotka ovat torjuneet rauhansuunnitelman ja jotka eivät ole tukeneet Akabassa annettuja julkilausumia. Neuvotteluja käydään myös Hamasin ja islamilaisen Jihad-järjestön johtajien kanssa siinä toivossa, että aseleposopimukseen päästään pian. Tavoitteena ei ole lyhyt tulitauko vaan sellainen aselepo, joka todella mahdollistaa rauhansuunnitelman poliittisempien osien täytäntöönpanon.
Toiseksi käynnissä on sisäministeri Mohammed Dahlanin johtamien palestiinalaisviranomaisten ja israelilaisviranomaisten välisiä neuvotteluja, joiden tavoitteena on, että israelilaiset vetäytyvät Gazasta ainakin osittain ja että palestiinalaishallinnon johtajat ottavat täyden vastuun turvallisuuskysymyksistä. Jos näistä asioista päästään sopimukseen, vaikutukset ulottuvat meihin kaikkiin: meidän on siinä tapauksessa pyrittävä auttamaan palestiinalaishallintoa taloudellisesti, jotta se voi muodostaa ja palauttaa nopeasti ainakin osan turvallisuusrakenteistaan.
Arvoisa puhemies, uskon, että tämän prosessin pitäminen hallinnassa on ehdottoman oleellista rauhansuunnitelman täytäntöönpanon kannalta. Uskon, että on erittäin vaikeaa edetä ja saavuttaa hyviä tuloksia, jos paikalla ei ole ketään, joka pystyy ilmaisemaan mielipiteensä sekä analysoimaan ja tarkkailemaan prosessin kehittymistä. Meille ollaan tarjoamassa mahdollisuutta saattaa tämä prosessi menestyksekkääseen päätökseen, ja te tiedätte, että tavoitteena on kahden sellaisen valtion olemassaolo, jotka voivat elää yhdessä rauhan vallitessa. Alueellisesti tarkasteltuna tavoitteena on, että alueen kaikki muut maat voivat muodostaa diplomaattiset ja muunlaiset suhteet näihin valtioihin.
Yleisten asioiden neuvosto tapasi maanantaina Luxemburgissa palestiinalaishallinnon ulkoministerin Nabil Shaathin, joka on meistä monen ystävä, ja illalla tapasimme myös Egyptin ulkoministerin. Kuten arvoisat parlamentin jäsenet voivat kuvitella, toimimme tiiviissä yhteistyössä alueen kaikkien maiden kanssa varmistaaksemme, että rauhansuunnitelman tarjoama mahdollisuus johtaa hyvään tulokseen.
Joitakin päiviä sitten minulla oli tilaisuus vierailla kaikissa alueen maissa valmistellakseni Luxemburgissa pidettävää neuvoston kokousta, ja voin kertoa, että alueella odotetaan innokkaasti rauhansuunnitelman täytäntöönpanon aloittamista. Samalla ilmassa on suuri pelko siitä, että jos tämä tilaisuus menetetään, saatamme menettää viimeisen tilaisuuden löytää rauhanomainen ja kestävä ratkaisu, jonka avulla voitaisiin panna piste niin monia ihmisiä jo niin kauan piinanneelle turhautumiselle ja kärsimykselle. Siksi väkivallan ja salamurhien lopettaminen on tavoite, johon meidän kaikkien on pyrittävä voidaksemme panna rauhansuunnitelman täytäntöön.
Sallinette minun esittää Iranin parlamentin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan läsnäollessa joitakin huomioita. Kuten sanoin, kävimme eilen hänen kanssaan hedelmällistä keskustelua, mutta haluan myös todeta, että ulkosuhteiden neuvostossa laadittiin maanantaina Iranin ja Euroopan unionin välisiä suhteita koskeva lausunto, josta toivon kaikkien parlamentin jäsenten olevan tietoisia.
Haluan sanoa iranilaisille ystävillemme, jotka ovat luonamme tänä iltapäivänä, että Euroopan unioni pitää Irania suurenmoisena maana. Se on suurenmoinen maa, jonka kanssa haluamme ylläpitää vakaita suhteita ja jonka kanssa käymme vakavia neuvotteluja. Neuvotteluja koskeva lähestymistapa on luonteeltaan kahtalainen - yhtäältä taloudellinen ja toisaalta poliittinen.
Poliittinen näkökulma koskettaa itseäni kaikkein välittömimmin. Siinä on kyse ihmisoikeuksista, kaikkiin terrorismin muotoihin kohdistetun tuen kieltämisestä ja Iranin tasavallan ydinaseohjelmasta. Arvoisat parlamentin jäsenet ovat varmasti tietoisia siitä, että Kansainvälinen atomienergiajärjestö on johtajansa El Baradein - jonka monet meistä tuntevat - suulla esittänyt tiettyjä selkeitä lausuntoja Iranin käyttäytymisestä ja siitä, miten maan olisi käyttäydyttävä noudattaakseen Kansainvälisen atomienergiajärjestön vetoomuksia ja ehdotuksia.
Kuten eilen totesin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajalle kaikella kunnioituksella ja ystävyydellä, Euroopan unioni katsoo, että iranilaisten ystäviemme on ehdottoman välttämätöntä allekirjoittaa lisäpöytäkirja. Heillä ei ole kerta kaikkiaan mitään syytä olla tekemättä niin. Iranilaisten ystäviemme ei pitäisi myöskään vaatia mitään vastapalvelukseksi, sillä lisäpöytäkirjan allekirjoittaminen on linjassa sen kanssa, mitä Iranin sekä Euroopan unionin jäsenvaltioiden kaltaiset maat haluavat. Ne haluavat maailman, jossa ei levitetä joukkotuhoaseita ja jossa energia käytetään rauhanomaisiin tarkoituksiin tavalla, jota Yhdistyneiden Kansakuntien toimielimet valvovat. Siksi allekirjoittaminen ja Yhdistyneiden Kansakuntien kaikkien vaatimusten noudattaminen vaikuttaa meistä ehdottoman välttämättömältä.
Toivomme ja pyyntömme on, että Iranin viranomaisten ja kansan rationaalisuuden ansiosta tämä eurooppalaisten vilpittömin mielin esittämä vaatimus toteutuu mahdollisimman nopeasti. Heidän on allekirjoitettava lisäpöytäkirja ja tehtävä niin odottamatta vastapalveluksena mitään muuta kuin rakentavien ja myönteisten suhteiden jatkumista Euroopan unioniin kuuluvien ystävien kanssa.
Minua on pyydetty esittämään tässä puheenvuorossa lyhyesti tietoja Artemis-operaatiosta, jota Euroopan unioni toteuttaa parhaillaan Kongon demokraattisessa tasavallassa Iturin alueella ja etenkin Bunian kaupungissa.
Haluan todeta, että kyseessä on ensimmäinen sotilasoperaatio, jonka Euroopan unioni toteuttaa ilman minkään muun organisaation avustusta. Operaatio on yksinomaan Euroopan unionin vastuulla. Pyynnön tämän riippumattoman operaation toteuttamiseksi esitti Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri Kofi Annan, joka otti minuun yhteyttä joitakin päiviä sitten tiedustellakseen, olisiko Euroopan unioni valmis sitoutumaan tämänkaltaiseen operaatioon.
Operaatio ei ole helppo. Se on monitahoinen, ja siksi onkin tehty kaikki mahdollinen, jotta se voisi täyttää tarkoituksensa ja jotta Euroopan unioni voisi pitää lupauksensa pystyssä päin ja panemaan Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman täytäntöön.
Huomautan, että välittömästi sen jälkeen, kun olin vastannut pääsihteerille Euroopan unionin olevan valmis toteuttamaan tämän operaation, turvallisuusneuvosto hyväksyi päätöslauselman 1484, jossa määritellään operaatiota koskevat rajat niin toiminta-alueen kuin ajankin osalta. Väitän kuitenkin, että Euroopan unioni on kyennyt todellisessa ennätysajassa - alle kahdessa viikossa Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin ensimmäisestä yhteydenotosta - suorittamaan kokonaisuudessaan monitahoiset operationaaliset järjestelyt, jotka koskevat Euroopan unionin ensimmäistä riippumattomasti toteuttamaa sotilaallista rauhanturvaoperaatiota Afrikassa.
Olen iloinen voidessani sanoa tämän, sillä monet ihmiset neuvostossa, komissiossa ja Euroopan unionin sotilasesikunnassa ovat työskennelleet yötä päivää laatien laadultaan erinomaisia asiakirjoja, jotka ovat mahdollistaneet joukkojen sijoittamisen ehdottomassa ennätysajassa. Tähän huomioon liittyen huomautan, että olemme nyt vuoden 2003 puolivälissä. Helsingin Eurooppa-neuvoston jälkeen alkuvuodesta 2000 meitä pyydettiin huolehtimaan siitä, että pystymme vuonna 2003 tai vuoden 2003 lopussa toteuttamaan sotilaallisia tai ei-sotilaallisia rauhanturvaoperaatioita.
Mielestäni me kaikki - parlamentti, neuvosto, komissio ja kaikki Euroopan kansalaiset - voimme olla ylpeitä siitä, että nyt, vuoden 2003 puolivälissä, Euroopan unioni on sitoutunut kolmeen rauhanturvaoperaatioon. Kuten tiedätte, Bosniassa jatketaan Yhdistyneiden Kansakuntien aloittamaa ja Skopjessa Atlantin liiton aloittamaa operaatiota, ja nyt Iturissa toteutetaan Euroopan unionin aloittamaa operaatiota, jonka Euroopan unioni toivottavasti myös saattaa päätökseen.
Kaikki ne meistä, jotka ovat osallistuneet näihin toimiin, voivat olla jokseenkin tyytyväisiä ja ylpeitä: parlamentti, komissio, neuvosto sekä kollegamme sotilasesikunnassa voivat olla ylpeitä siitä, että olemme pystyneet toteuttamaan niin lyhyessä ajassa kolme operaatiota. Parlamentin on tiedostettava itse ja viestitettävä myös Euroopan kansalaisille, että Euroopan unioni tekee edelleen taukoamatta työtä käyttäen kaikki käytössään olevat resurssit ja mahdollisuudet, jotta maailmasta, jossa elämme, tulisi oikeudenmukaisempi ja parempi ja jotta Euroopan unionilla olisi siinä merkittävä asema.
Väitän, että Artemis-operaatiosta tulee vaikea. Kuten arvoisat parlamentin jäsenet tietävät, aloitimme joukkojen sijoittamisen joitakin päiviä sitten. Nyt alueella on 400 sotilasta. Operaatiota johtaa ranskalainen komentaja, ja Ranska myös toimii operaation kantavana voimana. Mukana on huomattava määrä joukkoja monista Euroopan unionin maista, mutta tähän Euroopan unionin johtamaan operaatioon osallistuu joukkoja myös kolmansista maista - Afrikasta ja muualtakin maailmasta, esimerkiksi Latinalaisesta Amerikasta.
Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin meille antaman toimivaltuuksien mukaisesti toivomme, että näiden joukkojen lähtiessä alueelta perimmäinen vastuu hallinnosta voidaan siirtää joustavasti afrikkalaisille. Tältä osin olemme yhteydessä eteläisen Afrikan johtajiin.
Tämä Kongossa toteutettava operaatio ei ole pelkkä rauhanturvaoperaatio. Haluamme edistää rauhan säilyttämistä niin, että voimme täydentää operaatiota päättäväisillä diplomaattisilla toimilla. Jo operaatiota edeltäneestä ajasta lähtien ja päivittäin siitä lähtien, kun operaatio 12. kesäkuuta alkoi, olen ollut yhteydessä Kongon demokraattisen tasavallan presidenttiin sekä naapuritasavaltojen, etenkin Ruandan ja Ugandan, presidentteihin. Viimeksi mainitut maat ovat osallistuneet hyvin tiiviisti tapahtumiin Iturin alueella Kongon pohjoisosassa. Joidenkin päivien kuluttua matkustan alueelle antaakseni diplomatian keinoin sysäyksen tilanteelle, joka on jatkunut jo pitkään. Euroopan unionin tarjoaman yhteistyön tuloksena Kongon demokraattiseen tasavaltaan saadaan ehkä muodostettua väliaikainen hallitus. Näin saatamme nähdä häivähdyksen rauhasta näillä alueilla, joilla on maan alla piilevistä rikkauksista huolimatta valitettavasti niin paljon köyhyyttä, kärsimystä ja puutetta.
Haluan siksi kaikkien meidän puolestamme kiittää operaatiota johtavaa maata Ranskaa sekä kaikkia operaatioon osallistuvia maita, joita - kuten sanoin - on mukana myös mantereemme ulkopuolelta. Erityisen suorat kiitokset haluan esittää kanadalaisille ystävillemme, jotka eivät epäröineet hetkeäkään lähettää joukkojaan eurooppalaisten johtamaan operaatioon. Kanada on osoittanut jälleen kerran kiintymyksensä ja kunnioituksensa Euroopan unionia kohtaan sekä - mikä tärkeintä - sen, että sillä on hyvin samanlainen käsitys maailman ongelmista kuin Euroopan unionilla.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, päätän ensimmäisen puheenvuoroni tähän. En usko jättäneeni mitään pois, mutta jos näin on käynyt, olen varma, että kaikki selviää vastatessani kysymyksiinne.
Patten
. (EN) Arvoisa puhemies, korkea edustaja esitti juuri vakuuttavasti, miten lähellä toivo ja epätoivo ovat toisiaan Lähi-idässä. Rauhansuunnitelman esittämisen sekä Sharm el Sheikhin ja Akaban huippukokousten jälkeen mahdollisuudet rauhan saavuttamiseen näyttivät parantuneet huomattavasti. Valitettavasti tämänhetkiset väkivaltaisuudet vaarantavat tilanteen jälleen kerran. Meillä Euroopan unionissa ei - eikä etenkään Lähi-idän kansoilla - ole varaa menettää rauhansuunnitelman tuomaa rauhan mahdollisuutta, vaikka tuo mahdollisuus olisikin pieni.
Nyt on tärkeämpää kuin koskaan panna rauhansuunnitelma täytäntöön joutumatta rauhaa vieroksuvien ääriryhmien panttivangeiksi. Viimeviikkoisista väkivaltaisuuksista huolimatta toivon, että palestiinalaiset ja israelilaiset pystyvät kansainvälisen yhteisön avustuksella saamaan aikaan luottamuksen, joka mahdollistaa prosessin etenemisen.
Meidän on myös pohdittava, miten me Euroopan unionissa voisimme toimia tilanteen hyväksi. Nähdäkseni on monia aloja, joilla Euroopan unioni ja etenkin komissio voisivat olla hyödyksi:
Ensinnäkin meidän on jatkettava palestiinalaisten instituutioiden luomisen ja uudistamisen tukemista, kuten olemme jo menestyksekkäästi tehneetkin. Toiseksi meidän on edistettävä rauhansuunnitelman seurantaprosessia ja painostettava arabivaltioita estämään ääriryhmien varainkeruu ja sulkemaan kyseisten ryhmien toimistot. Meidän on myös painostettava Israelia lieventämään vastatoimiaan sanoinkuvaamattoman julmiin itsemurhaiskuihin, jotka monet arabijohtajistakin ovat tuominneet.
Jatkamme uudistusprosessin konkreettista tukemista ja avustamme Palestiinan uutta hallitusta saavuttamaan kunnianhimoiset tavoitteensa. Vuonna 2003 yhteisö myöntää 132 miljoonan euron tukipaketin Palestiinassa toteutettavaa institutionaalista uudistusta varten ja ryhtyy toimiin taloudellisen ja humanitaarisen tilanteen huonontumista vastaan. Uudistuksen on kuitenkin selkeästi edettävä myös muilla aloilla: eräs kysymys, jota olen tälläkin viikolla erityisesti korostanut palestiinalaisviranomaisille, on oikeuslaitos. Haluaisimme myös, että vaalit järjestettäisiin ennen rauhansuunnitelman ensimmäisen vaiheen päättymistä.
Komissio on tehnyt paljon työtä palestiinalaishallinnon ja erityisesti valtionvarainministeri Salam Fayyadin kanssa, ja voin tyytyväisenä todeta, että työ on johtanut menestyksekkääseen uudistusprosessiin. Prosessia ei ole missään tapauksessa vielä saatettu päätökseen, ja siksi jatkammekin läheistä yhteistyötä palestiinalaishallinnon kanssa määritelläksemme uudistukseen liittyvät ehdot tämänvuotiselle tuellemme. Ministeri Fayyad on vahvistanut, että viimeaikaisen apumme ansiosta hän on onnistunut vakauttamaan julkisen sektorin tulot, ja talousarviota koskeva avoimuus on lisääntynyt huomattavasti talousarvion täytäntöönpanoa koskevien kuukausittaisten kertomusten ollessa nyt saatavilla jopa Internetissä.
Yhdessä ulkoisen rahoitusavun kanssa uudistukset ovat mahdollistaneet ministerille menojen lisäämisen Gazassa ja Länsirannalla vuoden alusta lähtien, joten rästiin jääneet maksut ja palkat on nyt voitu maksaa. Kokonaiskysynnän kasvattaminen on hänen mukaansa tärkein toimenpide, joka on voitu toteuttaa tässä vaiheessa Palestiinan talouteen kohdistuvien vakavien rajoitteiden lieventämiseksi. Seuraavana askeleena voisi olla liikkumisvapautta koskevien rajoitusten lieventäminen esimerkiksi Jordanian ja Egyptin osalta, mikä auttaisi olennaisesti elvyttämään taloudellista toimintaa.
Lisää edistymistä tarvitaan. Euroopan unionin ja Palestiinan välinen sekakomitea keskustelee ensi viikolla kaikista näistä kysymyksistä. Tutkimme myös tapoja ja keinoja väliaikaisen assosiaatiosopimuksen hyödyntämiseksi nykyistä tehokkaammin.
Kvartettiryhmän jäsenenä Euroopan unionin on tarkasteltava seurantajärjestelmää, johon kvartettiryhmän kaikkien jäsenten pitäisi pystyä osallistumaan. Komissio on taatusti valmis tukemaan tätä tärkeää työtä kokemuksellaan sekä toimilla paitsi uudistusten ja instituutioiden rakentamisen myös taloudellisten ja humanitaaristen asioiden edistämiseksi.
Rauhansuunnitelmassa kaikille arabivaltioille esitetty vaatimus väkivaltaan ja terrorismiin syyllistyneille ryhmille suunnatun julkisen ja yksityisen rahoituksen lopettamisesta on myös kysymys, jonka osalta Euroopan unionin on tehostettava toimiaan. Keskustelimme aiheesta Euro-Välimeri-alueen kokouksessa Kreetalla ja kehotimme arabivaltioita kanavoimaan avustuksensa yhdelle ainoalle palestiinalaishallinnon valtionvarainministeriön tilille. Meidän on hyödynnettävä kumppanuuttamme arabivaltioiden kanssa tämän äärimmäisen tärkeän kysymyksen käsittelemiseksi
On kuitenkin kysymyksiä, jotka on käsiteltävä mitä pikimmin rauhansuunnitelman yhteydessä ja yhdessä Yhdysvaltojen kanssa. Niihin kuuluvat esimerkiksi nopeasti laajenevat asutustoimet ja niin sanottu turva-aita, joka leikkaa Länsirantaa. Molemmat heikentävät mahdollisuuksia kahden valtion rinnakkaiseloa koskevan ratkaisun toteutumiseksi.
Yhtä suuri huolenaihe on huononeva humanitaarinen tilanne, jota heikentävät humanitaarisen avun alueelle pääsyä koskevat rajoitukset. Näillä uusilla toimenpiteillä on kielteinen vaikutus kansainvälisten lahjoittajien toimintaan, ja ne tekevät humanitaarisiin toimiin ja kehitystyöhön liittyvien tavoitteiden saavuttamisen yhä vaikeammaksi, ellei mahdottomaksi.
Olemme kuitenkin tyytyväisiä Israelin toteuttamiin luottamusta edistäviin toimiin, kuten niin sanottujen laittomien siirtokuntien purkamiseen, ulkonaliikkumiskieltojen poistamiseen, vankien vapauttamiseen ja uusien työlupien myöntämiseen palestiinalaisille. Uudet ennakoivat toimenpiteet auttaisivat voittamaan kansan sydämen ja mielen rauhansuunnitelman puolelle ja vähentäisivät niiden tahojen vetovoimaa ja vaikutusta, jotka ovat niin katkeralla tavalla rauhaa vastaan.
Kuten totesin aiemmin, haluamme auttaa, mutta israelilaisten ja palestiinalaisten on otettava ensimmäinen askel. Ilman heidän poliittista tahtoaan mikään ei muutu vaan tappaminen jatkuu edelleen.
Lisään vielä muutaman sanan siihen, mitä korkea edustaja sanoi Iranista ja meidän suhteestamme siihen. Arvoisan puhemiehen tavoin toivotan Iranin parlamentin valtuuskunnan tervetulleeksi virkamieslehterillemme tänään. Olen itsekin käynyt antoisia keskusteluja heidän kanssaan tällä viikolla, ja Teheranissa käymämme keskustelut ovat olleet niin ikään hyvin antoisia.
Viime vuoden aikana ja pidempäänkin olemme tehneet iranilaisille neuvottelukumppaneillemme selväksi, että haluamme kehittää heidän kanssaan sivistyneet, kokonaisvaltaiset suhteet, joiden myötä tunnustetaan, että Iran on suurenmoinen esi-islamilainen sivilisaatio, että Iranilla on valtava geostrateginen merkitys alueella ja koko maailmassa ja että Iranin demokratiaa koskeva keskustelu ei ole tärkeä ainoastaan alueen itsensä vaan meidän kaikkien kannalta. Kyseessä on vilpitön keskustelu, jota me seuraamme ja kuuntelemme huomattavalla mielenkiinnolla.
Kuten parlamentti tietää, olemme aloittaneet Iranin kanssa sarjan keskusteluja. Meneillään on kolmenlaisia keskusteluja, joissa käsitellään ensinnäkin ihmisoikeuksia, toiseksi poliittisia kysymyksiä - kuten joukkotuhoaseiden käyttöä, valmistusta ja levittämistä - ja kolmanneksi kauppaa ja yhteistyötä.
Olemme käyneet kaksi keskustelukierrosta kahden ensimmäisen aiheen osalta, kolme kierrosta kahden ensimmäisen osalta ja neljä keskustelukierrosta kaupan ja yhteistyön osalta. Neuvosto on tehnyt koko ajan täysin selväksi, että kaikki aiheet ovat menestyksen suhteen yhteydessä toisiinsa ja että emme näin ollen voi edistyä yhdellä alalla kykenemättä osoittamaan, että edistystä tapahtuu myös muilla aloilla.
Pystymme osoittamaan, että edistystä on tapahtunut jonkin verran. Ihmisoikeuskeskustelun osalta emme voi valitettavasti kuitenkaan osoittaa edistystä tapahtuneen niin paljon kuin olisimme halunneet, vaikka olemmekin tyytyväisiä esimerkiksi sopimukseen, jonka myötä YK:n ihmisoikeustarkkailijat ovat päässeet palaamaan Iraniin. Kauppaa ja yhteistyötä koskevan asialistan osalta on saavutettu huomattavaa edistymistä keskustelujen muodostuttua molempien osapuolten kannalta hyviksi ja perusteellisiksi.
Minun on todettava, että poliittisten kysymysten osalta ja etenkin ydinasekysymyksen ja Iranin ydinaseohjelmaan liittyvän avoimuuden, joihin korkea edustaja jo kiinnitti huomiota, osalta menestys on jäänyt vaatimattomammaksi kuin olisimme halunneet. Tämä aihe ei ole meille uusi. Jokaisessa tapaamisessa - joka ikisessä tapaamisessa - joka minulla on ollut kenen tahansa iranilaisvirkamiehen kanssa olen kehottanut Irania allekirjoittamaan Kansainvälisen atomienergiajärjestön lisäpöytäkirjan. Tämän kysymyksen nostimme esiin käydessämme korkean edustajan kanssa Teheranissa syyskuun 11. päivän tapahtumien välittömissä jälkimainingeissa. Saman kysymyksen nostin jälleen esiin, kun tein hiljattain äärimmäisen hyödyllisen vierailun Teheraniin.
Kyseessä ei siis ole aihe, jonka Euroopan unioni olisi keksinyt vastikään. Kyse ei ole siitä, että matkisimme muiden ihmisten huolestuneisuutta. Nämä ovat meille todellisia huolenaiheita, ja haluamme huolehtia siitä, että niitä käsitellään. Iran on itsenäinen valtio ja tekee itse omat päätöksensä, mutta toivon, että se tekee päätöksiä, jotka helpottavat sen kanssakäymistä niin Euroopan kuin muunkin maailman kanssa sekä Euroopan kanssakäymistä Iranin kanssa. Tätä haluamme, mutta sitoutumisen on oltava molemminpuolista. Iranilaisten on tiedostettava, että puhuessamme joukkotuhoaseista lähestymistapamme on kuolemanvakava - ei ehkä yhtä kuolemanvakava kuin aseet itse mutta joka tapauksessa hyvin vakava sen suhteen, millaiseksi haluamme lopputuloksen muodostuvan.
Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, molempien osapuolten hyväksyttyä rauhansuunnitelman alueen yli on pyyhkäissyt valtava väkivallan aalto, mikä on valitettavasti melko yleinen ja tunnettu kuvio. Toivon herätessä esiin nousee aina ihmisiä, joiden edustamat äärisuuntaukset ja radikalismi saavat heidät toteuttamaan rauhanpyrkimysten horjuttamiseksi tarkoitettuja tekoja. Tällä kertaa prosessissa on kuitenkin tiiviisti osallisena kansainvälinen yhteisö: Yhdistyneet Kansakunnat, Euroopan unioni - jonka merkitystä emme saa aliarvioida - Yhdysvallat ja Venäjä.
Sitä seikkaa ei voida uskoakseni kumota, että toisen kansannousun jälkeen palestiinalaisia uhreja on kertynyt yli 2 700 ja israelilaisia lähes 800. Toisin sanoen kaikki ovat tässä tilanteessa häviäjiä: israelilaiset menettävät turvallisuutensa ja palestiinalaiset mahdollisuutensa taloudelliseen ja poliittiseen kehitykseen eli kansan hyvinvointiin.
Euroopan unioni kiinnittää erityistä huomiota diplomaattisten toimiensa lisäämiseen, jotta voidaan varmistaa - kuten korkea edustaja Solana on todennut - että rauhan lähtökohtana on ajatus kahdesta valtiosta, Israelista ja Palestiinasta, jotka voivat elää yhdessä rauhan ja turvallisuuden vallitessa.
Uskoakseni on tarkoituksenmukaista todeta tässä vaiheessa, kun pian äänestämme tärkeästä transatlanttisia suhteita koskevasta päätöslauselmasta, että meidän on pantava tyytyväisinä merkille Yhdysvaltojen olevan valmiina toteuttamaan - yhdessä meidän kanssamme -toimenpiteitä rauhansuunnitelman edistämiseksi. Uskon, että lausunnot, jotka Yhdysvaltojen presidentti antoi viimeisimpien alueella sattuneiden väkivaltaisuuksien ja terrori-iskujen jälkeen, ovat tämän takeena.
Meidän on nyt aika siirtyä eteenpäin ja lujittaa tähänastisia saavutuksia. Työskentelyn lähtökohtana on pidettävä edelleen rauhansuunnitelman täytäntöönpanoa. Tarkastusjärjestelmä on luotava kiireesti ja käynnistettävä mahdollisimman nopeasti. Uskoakseni Yhdysvaltojen lisäksi myös Euroopan unionilla ja Yhdistyneillä Kansakunnilla on saatavillaan riittävät resurssit tämän keskeisen toimenpiteen aloittamiseen, ja mielestäni meidän eurooppalaisten on työskenneltävä tällä alalla lähtökohtanamme täydellinen pragmatismi ja realismi.
Meidän onkin oltava tyytyväisiä siihen, että rauhanprosessissa on nyt yhtenä erittäin aktiivisena osallistujana kansainvälinen yhteisö, jota kaikki pitävät korvaamattomana. Mielestäni meillä eurooppalaisilla on edessämme kaksi väistämätöntä tehtävää: yhtäältä meidän on annettava täysi tukemme pääministeri Abu Mazenille ja autettava häntä saamaan oman kansansa, Israelin ja kansainvälisen yhteisön tarvittava luottamus puolelleen. Arvoisa puhemies, siksi uskonkin, että parlamentin puhemiehistön on hyvin tärkeää kutsua hänet tänne, jotta hän voi kertoa parlamentille vaikutelmistaan ja näkemyksistään. Hänen toissapäivänä 13:n järjestön kanssa pitämänsä kokouksen tulokset osoittavat tämän tehtävän kiireellisyyden.
Meidän on autettava pääministeriä vakuuttamaan Palestiinan kansa siitä, että hänen johtamansa hallitus ja - älkäämme unohtako - presidentti Arafat ovat historiallisessa tilanteessa. Sivumennen sanoen haluan esittää paheksuntani siitä, että presidentti Arafat on nyt joutunut eristyksiin. En usko siitä olevan hyötyä kenellekään.
Toinen osaksemme tuleva tehtävä on nähdäkseni pyrkimys israelilaisten luottamuksen palauttamiseen, sillä yhteiskunta elää jatkuvassa terrori-iskujen pelossa. Tehtävän tarpeellisuuden on todennut myös tämän parlamentin suhteista Israeliin vastaava valtuuskunta. Terrorismia koskevissa kysymyksissä tämä parlamentti on mielestäni ollut selkeä ja päättäväinen, ja meidän on jatkettava samalla linjalla. Minkäänlainen terroriteko ei ole oikeutettu, emmekä voi tehdä eroa toisaalta eri terroristien välillä emmekä toisaalta myöskään terrorismin uhrien välillä.
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi tervehtiä Iranin parlamenttia edustavia kollegojamme ja toivottaa heidät tervetulleiksi. Totean myös yhtyväni korkean edustajan Iranista lausumiin sanoihin sekä erityisesti vaatimuksiin, jotka korkea edustaja esitti maan viranomaisille. Iran on todellakin suurenmoinen maa, jonka kanssa tämän parlamentin on vahvistettava ystävällismielisiä suhteita. Tätä me kaikki toivomme.

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, rauhansuunnitelman julkaiseminen 30. huhtikuuta on tarjonnut uuden tilaisuuden pyrkiä ratkaisemaan konflikti, joka on johtanut 50 vuoden aikana seitsemään sotaan.
Mielestäni meidän on tehtävä ero karttana toimivan rauhansuunnitelman ja itse matkan välille. Haluan viitata erääseen korkean edustajan hyvin tuntemaan runoon, jonka on kirjoittanut suurenmoinen runoilija Antonio Machado. Runon mukaan "polut tehdään kulkemalla". Rauhansuunnitelma saattaa olla kirjattuna paperille, mutta meidän tehtävämme on luoda tuo koko polku, ja ensimmäistä kertaa koko kvartettiryhmän - eikä ainoastaan tiettyjen maiden - on tunnustettava tavoitteemme. Kansainvälinen yhteisö katsoo, että on saavutettava luja ja lopullinen rauhansopimus, joka perustuu kahden demokraattisen ja itsenäisen valtion olemassaoloon. Näiden valtioiden on elettävä rauhanomaisesti rinnakkain turvallisten ja tunnustettujen rajojensa sisällä, ja niiden on jopa hyväksyttävä se, että avioero saattaa juuri nyt olla parempi ratkaisu kuin yhdessä eläminen.
Haluan myös huomauttaa, että tavoitteeseen pääsemme etenemällä yhdessä, emme veto-oikeutta käyttämällä. Kritisoituani juuri edellisessä keskustelussa sitä, että Israelin pääministeri Sharon ei ottanut vastaan korkeaa edustajaa tämän vieraillessa Lähi-idässä, totean nyt, että meidän on kehotettava neuvoston seuraavaa puheenjohtajaa, Italian pääministeriä, käymään Lähi-idän vierailujensa aikana paitsi Israelissa, myös palestiinalaishallinnon luona. Vahvuutemme on nimenomaan siinä, että pystymme keskustelemaan kaikkien kanssa.
Katson myös, että meidän on korostettava edistymistä myös rauhansuunnitelmaa tukevien tekijöiden, kuten jatkosuunnitelman, osalta. Esimerkiksi palestiinalaishallinto on edennyt toimissaan uudistamalla valtionvarainministeriönsä, perustamalla pääministerin viran ja tukemalla lakiasäätävää neuvostoa. Huomiomme ei saa kuitenkaan keskittyä ainoastaan kvartettiryhmään vaan myös niihin hallituksiin - kuten Egyptin hallitukseen - jotka pyrkivät merkittävällä tavalla edistämään prosessia ja ennen kaikkea keskeyttämään vihamielisyydet yhteistyössä palestiinalaisten miliisijärjestöjen kanssa. Uskon, että Ammanissa 22. päivä järjestettävä kvartettiryhmän kokous on merkittävä askel, jota meidän on tuettava.
On selvää, että Hamasin on lopetettava harkitsemattoman väkivallan käyttö ja että meidän on vedottava kyseiseen järjestöön sekä harkittava sen sisällyttämistä terroristijärjestöjä koskevaan luetteloon, elleivät asiat muutu. Meidän on myös kehotettava Israelin hallitusta, joka on poliittisesti, moraalisesti ja sotilaallisesti voimakkain toimija alueella, tekemään oman osuutensa rauhansuunnitelman toteuttamisessa purkamalla laittomat siirtokunnat miehitetyiltä alueilta ja lopettamalla täsmäiskut.
Etenemisen osalta meidän on mielestäni korostettava pitkäjänteisyyttä. Meidän on myös kerrottava israelilaisille ystävillemme - tässä kohden huomautan, että komission jäsen Verheugen on juuri käynyt Israelissa - olevamme valmiita tiivistämään suhteitamme kaikilla tasoilla, edellyttäen että hekin haluavat sitä ja ovat valmiita kohtelemaan meitä ansiomme mukaan ottaen huomioon etenkin sen poliittisen tahdon, jota olemme osoittaneet.
Tämän prosessin osalta voimme vain toivoa pitkäjänteisyyttä, mahdollisuuksia auttaa näitä kahta kansaa kulkemaan yhdessä sekä suunnatonta määrää kärsivällisyyttä. Nyt kun erityislähettiläs Moratinos on lopettamassa tehtäväänsä, mielestäni tässä yhteydessä on paikallaan merkitä pöytäkirjaan, että oma ryhmäni ja toivoakseni koko parlamentti kiittää häntä siitä väsymättömästä työstä, jota hän on tehnyt kaikkina näinä vuosina.
Arvoisa puhemies, haluan lopettaa puheenvuoroni kahdella lyhyellä viittauksella kahteen kysymykseen, joita myös korkea edustaja ja komission jäsen ovat käsitelleet.
Ensinnäkin tarkastelen suhdettamme Iraniin. Voin vain todeta, että sosialistiryhmä kannattaa näiden suhteiden tiivistämistä - uuden kauden alkua merkittävissä taloudellisissa ja poliittisissa suhteissa nuoren mutta samalla hyvin vanhan maan kanssa. Kyseessä on dynaaminen ja energinen maa, joka haluaa myös kehittää yhteiskuntaansa avoimemmaksi, kuten opiskelijat ovat viimeaikaisilla toimillaan osoittaneet. Meillä kaikilla on kokemusta opiskelijamellakoiden ja mielenosoitusten merkityksestä: ne ovat aina ennusmerkkejä siitä, mitä yhteiskunnan sisällä voi tapahtua, ja uskon, että on tärkeää auttaa Irania löytämään oma tiensä maana. Sen lisäksi, että kehotamme Irania allekirjoittamaan Kansainvälisen atomienergiajärjestön lisäpöytäkirjan, voimme mielestäni auttaa edistämään alueen vakautta, jota Iran tarvitsee ja jonka merkitystä meidän on korostettava. Maa ei sen sijaan tarvitse uusia konfliktinaiheita, joita esiintyy yhä enemmän Afganistanista Välimeren rannikolle asti ulottuvalla alueella. Meidän onkin saatava liekit sammumaan eikä sytytettävä uusia, ja tässä suhteessa Iranin merkitys saattaa olla hyvin suuri.
Lopuksi tarkastelen hyvin lyhyesti Artemis-operaatiota. Meillä eurooppalaisilla on historiallisia velvoitteita Afrikassa, ja Euroopan unionin Kongossa ottama askel on askel oikeaan suuntaan. Älkäämme kuitenkaan unohtako, että Afrikassa esiintyy joukoittain konflikteja. Esimerkiksi Liberiassa käydään parhaillaan sisällissotaa. Mielestäni meidän on parlamenttina tuettava kaikin keinoin Euroopan unionia, joka on ottanut mainitun askeleen ensimmäistä kertaa yksin ja osoittanut, että se kykenee palauttamaan normaalitilan mantereella, jolle sillä on maksettavaan suunnaton historiallinen velka.
Van den Bos (ELDR).
Arvoisa puhemies, jos Hamasin annetaan jatkaa rauhansuunnitelman jarruttamista, rauhaa ei koskaan saavuteta. Tämä terroristijärjestö torjuu kahden valtion rinnakkaiseloa koskevan ratkaisun ja haluaa tehdä Israelista islamilaisen valtion. Väkivallan kierre ei koskaan katkea, jos Israel jatkaa provosoitumista hyökkäysten vuoksi. Johtajien laiton surmaaminen ei luonnollisestikaan ole hyödyksi, jos surmansa saaneet yksinkertaisesti korvataan uusilla johtajilla. Kansainväliset asevoimat on koottava mahdollisimman nopeasti mieluimmin aseleposopimuksen solmimisen jälkeen, mutta jos sopimusta ei saada aikaan, meidän on tultava toimeen ilman sitä. Tämän jälkeen kansainvälisten asevoimien on riisuttava Hamas aseista Naton mahdollisella myötävaikutuksella, jolloin toimiin osallistuisi sekä eurooppalaisia että amerikkalaisia. Samalla kaikki Hamasin rahoitusväylät on suljettava. Israel ja palestiinalaiset ovat äärimmäisen väsyneitä väkivaltaan ja hätään. Ratkaisu voidaan saavuttaa vähitellen kansainvälisen painostuksen avulla, ja siksi kaikkien niiden toiminta on estettävä, jotka tavoittelevat uusia verilöylyjä eivätkä rauhaa. Heidän tiekarttansa johtaa helvettiin.
Morgantini (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, rauhansuunnitelma on ilman epäilystäkään se oljenkorsi, johon meidän on tartuttava ilman, että annamme poliittisen arvostelukykymme tai Palestiinan ja Israelin päivittäisiä tapahtumia koskevan selkeän näkemyksemme hämärtyä. Euroopan unioni kokonaisuutena sekä erityislähettiläämme Moratinosin päättäväinen ja sitoutumista osoittanut työskentely ovat epäilemättä olleet merkittäviä tekijöitä laadittaessa rauhansuunnitelmaa ja autettaessa palestiinalaishallintoa toteuttamaan rauhansuunnitelmassa määriteltyjä uudistuksia. Kuten hyvin tiedämme, rauhansuunnitelma ei tuo ratkaisua kaikkiin kysymyksiin, mutta se on silti äärimmäisen tärkeä. Myös Egypti on ollut aktiivinen toimissaan. On kuitenkin välttämätöntä, että koko kvartettiryhmä osallistuu toimiin ja tukee keskusteluja. Hallinnon jättäminen yksinomaan Yhdysvaltojen vastuulle olisi suuri riski ja joka tapauksessa virhe. Meidän on myös välttämätöntä tukea keskusteluja kaikissa vaiheissa tekemättä uudelleen samoja virheitä kuin Oslon sopimuksen yhteydessä, kun suurieleisten kädenpuristusten jälkeen osapuolet jätettiin oman onnensa nojaan, vaikka voimasuhteet olivat hyvin epätasapainoiset. Tuloksena oli rauhan sijaan väkivallan ja sorron jatkuminen.
Olemme valitettavasti kaikki tietoisia siitä, että jotkut eurooppalaiset johtajat ovat Yhdysvaltojen kumppaneita ja alistuneet Yhdysvaltojen hallintaan, sekä Israelin hallituksen osoittamasta asenteesta, jonka mukaan se ei arvosta Eurooppaa, Venäjää eikä YK:ta neuvottelukumppaneina. Tämä johtuu siitä virheellisestä käsityksestä, että nämä tahot olisivat palestiinalaisten puolella: käsitys on virheellinen siksi, ettei kyse ole puolueellisuudesta vaan halusta noudattaa lakia ja oikeudenmukaisuutta. Toisin sanoen kansainvälinen oikeus ei todellisuudessa sido joitakin näistä maista. Jos se sitoisi näitä maita ja jos tätä oikeutta kunnioitettaisiin, Palestiinan ja Israelin kysymys olisi joka tapauksessa ratkaistu jo kauan sitten ja viimeistään siinä vaiheessa, kun PLO lupautui Algerissa vuonna 1988 elämään rinta rinnan Israelin valtion kanssa ja pitämään omana valtionaan vuonna 1977 miehitettyjä alueita. Epätasapaino, symmetria sekä Palestiinan ja Israelin, eli miehitetyn ja miehittäjän, välinen tilanne eivät ole turhanpäiväisiä kysymyksiä, päinvastoin: on välttämätöntä korostaa, että miehittäjänä on Israel ja ettei palestiinalaishallinto ole se, joka rakentaa siirtokuntia ja pitää palestiinalaisia vankeina. Siviileihin kohdistuviin äärimmäisen halveksittaviin terrori-iskuihin syyllistyvät palestiinalaisten ääriliikkeiden kannattajat, ei siis asianmukaisin asein varustettu armeija. Tällä en halua kuitenkaan vapauttaa palestiinalaishallintoa niistä virheistä ja heikkouksista, jotka ovat olleet haitaksi pyrittäessä oikeudenmukaiseen rauhaan.
Rauhansuunnitelma, jonka myötä molemmille kansoille tarjotaan mahdollisuutta rauhaan, on jälleen uusi haaste ja toivon lähde, mutta jos todella haluamme palestiinalaisten ja israelilaisten elävän rauhan ja turvallisuuden vallitessa, meidän on luonnollisesti vaadittava palestiinalaishallintoa tekemään kaikkensa lopettaakseen terrori-iskut. Pääministeri Abu Mazen pyrkii presidentti Arafatin tuella päättäväisesti lopettamaan väkivaltaisuudet ja estämään sisällissodan keskustelun keinoin, mutta meidän on vaadittava hyvin voimakkaasti myös pääministeri Sharonia noudattamaan rauhansuunnitelman ensimmäisiä vaiheita ja lopettamaan täsmäiskut, joiden tavoitteena vaikuttaa olevan nimenomaan provosoiminen terrori-iskuihin. Pääministeri Sharon on todennut, ettei kolmea ja puolta miljoonaa palestiinalaista voida hallita sotilaallisen miehityksen avulla. Käyttäytyköön hän siis omien sanojensa mukaisesti, kuten Haaretz-sanomalehden toimittaja Gedeon Levi vaatii. Poistakoon hän tarkastuspisteet, lopettakoon nälän ja estäköön talojen hävittämisen. Päästäköön hän sairaat ja imettävät äidit sairaaloihin ja estäköön tapaukset, joiden myötä lapset joutuvat katselemaan vanhempiensa tulevan piestyiksi tai nöyryytetyiksi yön tunteina. Tämä antaisi pontta rauhanprosessille.
Sitten on vielä yksi hirvitys, jonka komission jäsen Pattenkin mainitsi: turva-aita - eristyksen ja rotuerottelun aita, joka on merkkinä alueen liittämisestä Israeliin. Aita on kahdeksan metriä korkea ja 364 kilometriä pitkä, ja se on suojattu piikkilangalla ja sähköisellä valvontajärjestelmällä. Aita merkitsee myös alueen rajaamista: sen myötä on otettu haltuun 30 vesikaivoa ja erotettu 16 palestiinalaiskylää viljelykelpoisesta maasta. Pääministeri Sharon on antanut käskyn, jonka mukaan aidan rakentamista on jatkettava yölläkin, eivätkä nämä 374 kilometriä riitä hänelle. Myös Jordanin rannat on eristettävä.
Meidän on käytettävä kaikkia käytettävissämme olevia painostuskeinoja mahdollistaaksemme kahden kansan ja kahden valtion mallin luomisen. Kannatamme pääsihteeri Annanin pyyntöä, jota Ranskan ulkoministeri on tukenut ja joka koskee kansainvälisten rauhanturvajoukkojen lähettämistä alueelle, jotta palestiinalaisten ja israelilaisten surmaaminen voidaan lopettaa. Nyt on jo korkea aika tehdä se.

Dhaene (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission jäsen Patten, hyvät kollegat, olin joitakin viikkoja sitten ensimmäistä kertaa Israelissa tämän parlamentin valtuuskunnan mukana. Matkan tarkoituksena olivat Euroopan ja Israelin suhteita koskevat keskustelut. Valtuuskunta oli ollut edellisen kerran Israelissa kolme vuotta sitten. Vierailumme esimerkiksi Knessetissä oli erittäin valaiseva, ja keskusteluissa ilmaistiin toivo paremmista suhteista tulevaisuudessa. Lienee tarpeetonta mainita, että pääteemana keskusteluissa oli kuitenkin rauhansuunnitelma. Vierailumme aikanakin Jerusalemiin tehtiin terrori-iskuja, jotka yksiselitteisesti tuomitsimme, mutta rauhansuunnitelma pysyi keskusteluidemme keskipisteenä, ja lopulta pääministeri Sharon ilmaisi tukensa suunnitelmaa kohtaan. Tästä huolimatta hän pahentaa edelleen tilannetta jatkamalla armeijan teurastuskampanjaa miehitetyillä alueilla. Vaiheittaisesta suunnitelmasta puuttuu näin jotakin perustavanlaatuista. Kyseessä on prosessi, joka edellyttää ulkopuolista opastusta, sillä osapuolten välinen epäluottamus on juurtunut liian syvälle. Ehdotus kansainvälisten rauhanturvajoukkojen perustamisesta onkin hyvin tervetullut lisä vaiheittaiseen suunnitelmaan. Kypärien värin merkitys ei ole ratkaiseva. Unionilla on oma tehtävänsä tilanteessa, sillä meillä on historiallisia velvoitteita tätä aluetta kohtaan, joka on unionille hyvin läheinen. Unionin on vaadittava itselleen merkittävämpi asemaa kvartettiryhmässä, ja toivon tämän tapahtuvan Italian puheenjohtajakauden aikana. Yhdysvaltojen kanssa tehtävä yhteistyö on tärkeää transatlanttisten suhteiden kehittymiselle. Mikäli unionin kanta on yhtenäinen, merkityksemme voi olla keskeinen. Historiallisista ja humanitaarisista syistä meillä on velvollisuus saada aikaan rauha tuolle alueelle.
Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, on hyvin vaikea uskoa, että Akabassa 4. kesäkuuta 2003 pidettyjen historiallisten kokousten jälkeisenä aikana alueella on tähän mennessä kuollut 65 ihmistä väkivaltaisuuksissa, jotka ovat yltyneet järkyttävällä tavalla. Väkivaltaisuuksiin ovat kuuluneet palestiinalaisten bussiin tekemä itsemurhaisku Jerusalemissa sekä joukko israelilaisten Hamasin jäseniin kohdistamia iskuja, jotka on tehty tiheään asutuilla siviilialueilla.
Jokainen järkevä ihminen kannattaa rauhansuunnitelmaa, sillä sen avulla voidaan luoda Palestiinan valtio, jota leimaa alueellinen yhtenäisyys. Rauhansuunnitelmassa vaaditaan myös maaliskuun 2001 jälkeen perustettujen siirtokuntien välitöntä purkamista.
Israelin viranomaisten on pyrittävä osoittamaan itsehillintää vastatessaan näihin järkyttäviin iskuihin, ja myös palestiinalaisjohtajien on jatkettava toimiaan lopettaakseen moiset hirmuteot. Meidän kaikkien on varmistettava, että rohkaisemme Hamasia palaamaan aseleponeuvotteluihin palestiinalaisten pääministerin Abbasin kanssa. On ratkaisevan tärkeää, että osapuolet edistyvät kansainvälisen yhteisön laatiman rauhansuunnitelman täytäntöönpanossa ja että kumpikin osapuoli noudattaa tarkalleen suunnitelmassa määriteltyjä velvoitteita. Rauhansuunnitelman välitön täytäntöönpano on välttämätöntä, jos aluetta koskevaa rauhanprosessia halutaan vauhdittaa. Viimeisten kahden viikon aikana - ja viimeiset 33 kuukautta kestäneen kansannousun aikana - tapahtuneet väkivaltaisuudet ovat kuitenkin syventäneet vihamielisyyksiä ja kärjistäneet vihan tunteita. Meidän on silti pyrittävä kaikin keinoin uudistamaan palestiinalaisten ja israelilaisten välinen yhteys, ja tässä prosessissa Euroopan unionin aseman on oltava keskeinen ja ratkaiseva.
Ymmärrän ne vaikeudet, jotka liittyvät pakolaisia ja siirtokuntia koskeviin kysymyksiin, mutta kehotan kuitenkin molempien osapuolten johtajia seisomaan päättäväisesti rauhansuunnitelman takana. Jotta tämä prosessi johtaisi myönteiseen tulokseen, meidän on edistyttävä hinnalla millä hyvänsä poliittisissa, taloudellisissa ja turvallisuuteen liittyvissä kysymyksissä.
Lopuksi totean komission jäsenen Pattenin ja korkean edustajan Solanan esittämien, Iranin valtuuskunnan vierailua koskevien huomioiden osalta olevani itsekin erittäin tyytyväinen siihen, että valtuuskunta on täällä tällä viikolla. Olen myös erittäin iloinen sekä korkean edustajan Solanan että komission jäsenen Pattenin tänään esittämiin kommentteihin. Kuten komission jäsen Patten totesi, parhaillaan käynnissä olevien keskustelujen asialista on hyvin painava eurooppalainen asialista, jonka käsitteleminen on edellytyksenä tilanteen edistymiselle.

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, jäsen Barón Crespolle annettiin 1 minuutti ja 40 sekuntia enemmän puheaikaa kuin hänelle oli alun perin myönnetty. Toivon, että toimitte samoin kaikkien puhujien kohdalla, myös niiden - enkä ole ainoa - jotka pitivät korkean edustajan Solanan tämänkertaista puheenvuoroa surkeana.
Rauhansuunnitelmana tunnettujen alueellisten määräysten - suunnitelman, jonka viimeaikaista pirstoutumista palasiksi emme lainkaan ihmettele - osalta haluamme huomauttaa, että kritiikkimme syy on hyvin yksinkertainen: olemme suvereeniuden kannattajia, emmekä voi kuvitellakaan rauhaa ilman suvereeniutta ja tasavertaisten kansakuntien vapautta. Ilman kansakuntien tasavertaisuutta ei voida saavuttaa rauhaa. Koko Yhdysvaltojen harjoittama politiikka koostuu kuitenkin epätasapainon korostamisesta. Kyse on luonnollisesti maailmanlaajuisesta epätasapainosta, sillä tämä supervaltahan ei enää tunnusta minkäänlaisia rajoja, mutta myös alueellisesta epätasapainosta, mikä on tämänhetkisen keskustelun suhteen kiistatta kaikkein huolestuttavinta.
Koko Yhdysvaltojen harjoittama politiikka perustuu todellakin kaikkien alueella johtavaan asemaan nousevien arabivaltojen tuhoamiseen. On päivänselvää, että tämä on pääasiallinen syy Yhdysvaltojen itsepäiselle hyökkäykselle Irakiin, sillä se ei tunnetusti halua nähdä nykyaikaista ja kehittynyttä arabivaltiota. Yhdysvaltojen politiikka perustuu myös molempien puolten ääriliikkeiden tukemiseen, niin israelilaisten kuin palestiinalaistenkin, sekä ajoittain machiavellistisiin toimiin, jotka ovat pahaenteisiä, jos niitä uskaltautuu tarkastelemaan lähemmin.
Tämän politiikan rinnalla on Euroopan harjoittama politiikka - tai ainakin olisi, jos Eurooppa olisi olemassa - joka on itse asiassa Ranskan harjoittamaa politiikkaa. Se perustuu Yhdysvaltojen politiikkaan verrattuna nimenomaan vastakkaisiin toimiin eli maltillisten tahojen tukemiseen molemmin puolin, sekä israelilaisten että palestiinalaisten puolella. Kuten sanottu, tämä on Ranskan harjoittamaa politiikkaa, ja toivon, että jos Eurooppa jonakin päivänä pystyy jollakin tavoin vaikuttamaan asioihin tuolla onnettomalla alueella, se huomaa tämän olevan viisain lähestymistapa.

Pannella (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, meitä ja teitä kaikkia yhdistää yhteinen ideologia - korjatkaa, jos olen väärässä. Kun otamme huomioon Camp Davidin, Oslon ja rauhansuunnitelman, mikä on tavoitteemme? Kahden itsenäisen valtion luominen alueelle, joka on pienempi kuin Normandia tai Belgia. Tämä kertoo kaiken. Puhun luonnollisesti pinta-alasta, sillä en ole niin epäkohtelias, että esittäisin muunlaisia viittauksia. Tavoitteena ei siis ole yksi amerikkalainen ja yksi venäläinen valtio vaan kaksi itsenäistä valtiota. Arvoisa korkea edustaja, alueella harjoittamamme ulko- ja rakennepolitiikka on täysin päinvastaista kuin se politiikka, johon olemme sitoutuneet 50 vuoden ajan tavoitteenamme tilanne, jossa voimme kaikki olla Euroopan unionin kansalaisia joutumatta maksamaan Italian, Ranskan tai Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisuudesta. Hyvänen aika, ettehän te edes huomaa tätä asiaa, tehän olette mieleltänne terve, kun minä taas olen hieman hullu odottaessani innokkaasti tuota päivää. Ette todellakaan huomaa sitä, sillä olette kiinnostunut ainoastaan valtioista. Meidän on ratkaistava ongelmat valtioiden avulla, luomalla uusi Palestiinan valtio. Ketä kiinnostaa se seikka, että voisimme ajatella myös toista valtiota, Jordaniaa, joka on jo nyt suurempi, vahvempi ja demokraattisempi palestiinalainen valtio kuin voimme ikinä kuvitella teidän palestiinalaisvaltionne olevan? Teidän valtionne, herran tähden! Alueella on toki myös Libanonin ongelma, mutta ettehän te ole kiinnostunut mistään muusta kuin siitä, että kyseessä on valtio. Mitä siitä, vaikka se onkin suojavyöhyke Syyrialle ja kaikelle sille, mikä on kaikkein kuvottavinta tuolla alueella - Välimeren Sveitsille.
Arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen Patten, tiedän, että paha on läsnä täälläkin, ennen kaikkea parlamentissa. Meidän on taisteltava fasismin ja kommunismin vastustajien - Altiero Spinellin, Ernesto Rossin ja Robert Schumanin - rinnalla, niiden rinnalla, jotka eivät pitäneet Eurooppaa vain maantieteellisenä kokonaisuutena vaan nimenomaan lain, tooran, kirjallisuuden ja demokratian kehtona. Meidän on taisteltava kansallisia byrokratioita vastaan, sillä ne eivät riitä takaamaan vapautusta, vapautta ja vaurautta. Nyt yritätte tyrkyttää meille tätä kuuluisaa rauhansuunnitelmaa. Ollessani kollegojeni kanssa Jerusalemissa kysyin: "Rauhansuunnitelma? Päivä, viikko, kuukausi? Kaksi palestiinalaista valtiota? Kaikki nämä ulkoministerit, kaikki nämä varastelevat, korruptoituneet ministerit?" Kyllä, he ovat varastelevia ja korruptoituneita, aivan kuten ovat monet ranskalaiset, italialaiset, saksalaiset, brittiläiset ja amerikkalaisetkin. Tuolla alueella korruptiolla on kuitenkin erilaiset mittasuhteet: kyse on ruumista, vapautta ja lakia koskevasta korruptiosta. Emme saa päästää heitä tuolle tielle. Emme saa rohkaista siihen.
Voisiko arvoisa korkea edustaja ystävällisesti käyttää pienen hetken kertoakseen meille eurooppalaisesta armeijastamme, joka on viimeinkin lähetetty Kongoon? Viimeinkin! Ja kenen komentoon olemme joukkomme sijoittaneet? Focardin perillisten! Toistan: Focardin perillisten! Annamme rauhan turvaamisen tuolla alueella niiden haltuun, joiden toimet siirtomaiden itsenäistymisen yhteydessä ovat johtaneet vastenmielisiin joukkoteurastuksiin, jotka ovat vielä siirtomaa-aikaisiakin teurastuksia pahempia.
Arvoisa puhemies, toivotan teille onnea. Hyvät kollegat, toivotan teille onnea. Arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, toivotan teillekin onnea. Sitä me tarvitsemme. Odotan innolla aikaa, jolloin minulla itselläni, israelilaisilla ja palestiinalaisilla on oikeus kansalaisuuteen ilman, että se toteutuu tiedän vankiloissanne tai meidän vankiloissamme. Haluamme elää vapaina oikeudenmukaisuuden ja vapauden vallitessa.

Laschet (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, reininmaalaisena minulla ei ole jäsen Pannellan ponnekkuutta, mutta haluan esittää joitakin tunnelataukseltaan aivan yhtä voimakkaita huomioita, jotka liittyvät korkean edustajan ja komission jäsenen Pattenin puheenvuoroihin. Rauhansuunnitelmassa on pohjimmiltaan kyse menetelmästä, jota Euroopan unioni soveltaa ympäri maailman. Näin olemme pohjustaneet myös laajentumisprosessimme: ensin asetetaan tavoite ja sitten ryhdytään niin taloudellisiin kuin poliittisiinkin toimiin, joilla tuetaan eri vaiheita matkalla laajentumiseen. Pahoittelen, että tämä vakiintunut eurooppalainen periaate on menneinä aikoina vaikuttanut joskus unohtuvan tai joutuvan epäilyttävään valoon, kun me eurooppalaiset olemme näyttäneet toimivan kuin mitään ei olisi tapahtunut ja jatkaneet edelleen rahoitusta ja suhteiden ylläpitämistä presidentti Arafatin kanssa - huolimatta siitä, miten paljon terrorismia, kansannousua ja väkivaltaa on esiintynyt.
On hyvä, että asiat ovat muuttuneet. On hyvä, että komission jäsen Patten on muuttanut talousarviotuen jälleen hankekohtaiseksi tueksi, että hän osallistuu nyt palestiinalaishallinnon uudistamiseen, että meillä on erittäin läheiset yhteydet palestiinalaishallinnon valtionvarainministeriin, että vastauksemme pääministeri Abbasille on selkeästi myönteinen, että annamme hänelle tukemme ja että tapaamme presidentti Arafatia harvemmin ja ehkä myös vähemmän äänekkäästi. Meidän ei tarvitse eristää häntä, mutta meidän on tehtävä selväksi, kenen puolella Euroopan sympatiat ovat. Saatamme tehdä tämän hiukan liian myöhään.
Toiseksi vaadimme itseltämme nyt enemmän, ja samalla tavoin meidän olisi esitettävä tiukempia vaatimuksia myös naapurimaille. Nyt kun Saddam Hussein ei enää hallitse Irakia diktaattorin ottein ja maa on toivottavasti matkalla kohti demokraattisempia rakenteita, meidän on lähetettävä selkeä viesti Syyrialle ja Iranille. Viesti on tämä: jos haluatte ylläpitää suhteita Euroopan unioniin, teidän on myönnyttävä rauhansuunnitelmaan ja myös osallistuttava rauhanprosessiin. Olemme tehneet tämän erittäin selväksi iranilaisille kollegoillemme viime päivien aikana. Ei ole mahdollista ylläpitää samanaikaisesti hyviä suhteita Euroopan unionin kanssa ja tukea Hizbollahia. Ei ole mahdollista vaalia samanaikaisesti ystävyyttä Euroopan unionin kanssa ja rahoittaa ja tukea terroristijärjestöjen toimistoja ja ylläpitää yhteyksiä niihin. Kiitänkin komission jäsentä Pattenia ja korkeaa edustajaa siitä, että he korostivat tätä niin ehdottomalla tavalla tässä täysistunnossa. Jos Iran haluaa parantaa suhteitaan Euroopan unioniin - ja tässä vaikeassa tilanteessa jopa Yhdysvaltoihin - sen on hyväksyttävä rauhansuunnitelma sekä ajatus palestiinalaisvaltion perustamisesta vuoteen 2005 mennessä. Sen on kuitenkin tunnustettava myös Israelin valtion oikeus olemassaoloon, sillä tälläkään hetkellä suurin osa niistä arabivaltioista, jotka haluavat kumppanuutta Euroopan unionin kanssa, eivät tunnusta tätä oikeutta. Näin selkeiden ilmausten esittäminen vahvistaisi osaltaan Lähi-idän rauhanprosessia.
Viestini Euroopan parlamentille onkin, että huolimatta kaikista vastoinkäymisistä ja väkivaltaisuuksista meidän on esitettävä lisää vaatimuksia paitsi itsellemme myös Israelin ja Palestiinan naapureille. Vaatimuksia on esitettävä myös pääministeri Sharonille. Hänelle on tehtävä erittäin selväksi, ettei rauhansuunnitelmassa ole neuvotteluvaraa. Tämä on perusta ja kehys Lähi-idän prosessin etenemiselle. Siirtokunnat on purettava, ja tältäkin osin meidän on esitettävä selkeitä vaatimuksia kaikille prosessiin osallistuville tahoille.
Mielestäni Euroopan toiminnasta on puuttunut tällaista selkeyttä viimeisten kahden tai kolmen vuoden aikana. Nyt meillä on mahdollisuus palata samalle viivalle Yhdysvaltojen, Venäjän ja Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa. Uskon, että tämä antaa rauhanprosessille uutta pontta.
Hume (PSE).
Arvoisa puhemies, tämän keskustelun ajoitus on varsin tärkeä, kun otetaan huomioon, että nykypäivän maailmassa oma sukupolvemme on todistamassa historian suurinta vallankumousta - telekommunikaation, teknologian ja liikenteen vallankumousta, jonka tuloksena maailma on huomattavasti pienempi paikka kuin ennen. Tästä nimenomaisesta syystä vaikutusvaltaisilla mailla, kuten Yhdysvalloilla, tai monilla muilla mailla ja etenkin Euroopan unionilla on suuremmat mahdollisuudet vaikuttaa maailmaan. Uudella vuosisadalla ensisijaisena tavoitteenamme pitäisikin olla se, että käytämme näitä vaikutusmahdollisuuksia varmistaaksemme, ettei sotia tai konflikteja pääse enää syntymään. Tämä merkitsee käytännössä sitä, että viemme rauhaa ja sovintoa koskevan aatteemme konfliktialueille. Maailmanhistorian paras esimerkki konfliktinratkaisusta on luonnollisesti Euroopan unioni itse. Tätä ajatusta kuulee tuskin koskaan lausuttavan ääneen, ja usein ajattelenkin, että sillä on tapana unohtua.
Taaksemme jääneen vuosisadan ensimmäinen puolikas oli maailmanhistorian tuhoisinta aikaa: kaksi maailmansotaa ja 50 miljoonaa kuollutta. Kuka olisi osannut ennustaa, että vuosisadan lopussa samat kansat olisivat yhdistäneet voimansa Euroopan unionissa? Siksi Euroopan unionin sydämessä olevat periaatteet onkin vietävä kaikille konfliktialueille. Puhun kokemuksesta, sillä Euroopan unionin kolme periaatetta olivat ne, jotka saivat aikaan rauhan kotiseutuni kaduille Pohjois-Irlannissa: erilaisuuden kunnioittaminen, luopuminen voiton tavoittelusta sekä asianmukaisten instituutioiden luominen. Näiden instituutioiden ansiosta voimme yhdessä puolustaa yhteisiä etujamme ja kaataa menneisyyden raja-aidat.
Haluaisin nähdä, että Euroopan unionin aate vietäisiin maailman kaikille konfliktialueille. Siksi Euroopan unionilla olisikin oltava rauhaan ja sovintoon liittyvistä asioista vastaava komission jäsen, jolla olisi tukenaan merkittävä pääosasto. Tämän pääosaston olisi pystyttävä lähettämään konfliktialueille sotilaiden sijasta sellainen ryhmä, joka edistäisi vuoropuhelua. Ensimmäisen Lähi-itään lähetettävän viestin tavoitteena olisi luonnollisesti saada osapuolet jo ennakkoon yksimielisiksi siitä, ettei alue ole jakautunut vaan kansa, sillä ilman tätä aluetta jopa Lähi-itä olisi pelkää viidakkoa. Kun kansa on jakautunut, ihmisten on päästävä sovintoon siitä, etteivät he enää koskaan ratkaise ongelmiaan minkäänlaisen väkivallan avulla. Tämän he voivat saavuttaa vain istumalla alas neuvotellakseen tällaisesta sopimuksesta. Uskon, että Euroopan unionilla on nyt suuri tilaisuutensa toimia esimerkkinä, tarjota maailmalle johtajuuttaan ja luoda maailmaan kestävä rauha.
Ries (ELDR).
Arvoisa puhemies, tapahtumapaikkana oli Akaba 4. päivänä kesäkuuta. Ariel Sharon ja Mahmoud Abbas keskustelivat rauhasta, antoivat lupauksia ja astuivat kvartettiryhmän merkitsemälle tielle, joka on epäilemättä kivinen mutta jolle ei ole vaihtoehtoja. Keskustelussa sanottiin merkittäviä asioita. Palestiinan pääministeri viittasi palestiinalaiseen terrorismiin - ei siis poliittiseen aktiivisuuteen vaan terrorismiin - ja juutalaisten kärsimyksiin. Israelin johtaja puolestaan asettui joitakin oman hallituksensa jäseniä vastaan ilmaisten selkeän toiveensa siitä, että kaksi rauhantahtoista valtiota voisi elää rinta rinnan, jolloin palestiinalaisten kärsimykset voitaisiin lopettaa.
Euroopan ja Yhdysvaltojen on käytettävä kaikki arvovaltansa varmistaakseen, ettei tämä hauras mahdollisuuksien ikkuna, joka avautui raolleen kaksi viikkoa sitten, sulkeudu jälleen murskaten julmasti toiveet. Mainitun huippukokouksen jälkeen molemmilla puolilla on saanut surmansa jo yhteensä 50 ihmistä, viimeisimpänä heistä seitsemänvuotias tyttö, joka kuoli eilisiltana miesten väkivallan uhrina. Noam oli israelilainen, mutta sillä ei ole merkitystä tämän asian kannalta. Kun lapsi kuolee, myös osa meistä kuolee. Meidän onkin mitä pikimmin tehtävä kaikkemme, jotta voisimme tukea näitä kahta miestä ja estää molempien osapuolten ääriliikkeitä jatkamasta rauhanprosessin turmelemista. Näin voimme varmistaa, ettei Akabasta tule uutta Tabaa.

Vachetta (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Palestiinan ja Israelin kansat eivät voi ottaa minkäänlaisia ensiaskelia rauhanprosessissa, ennen kuin poliittiset edellytykset kestävälle rauhalle ovat olemassa. Ensimmäinen näistä edellytyksistä on Israelin armeijan välitön vetäytyminen miehitetyiltä alueilta. Tätä ei kuitenkaan halua sen paremmin pääministeri Sharon kuin presidentti Bushkaan. On tunnustettava, että ensimmäiset askeleet rauhansuunnitelman täytäntöönpanossa ovat olleet surkeita. Mitä merkitystä on joidenkin täysin laittomasti pysäköityjen asuntovaunujen poistamisella, kun vertailukohtana on kansan halu saada oma valtio laillisten oikeuksiensa mukaisesti? Turva-aidan rakentamisen, hirmutekojen ja täsmäiskupolitiikan jatkaminen kertovat paljon Sharonin halusta pitää kiinni tuhoisasta logiikastaan. Tämä syventää Palestiinan kansan epätoivoa, mutta heidän päättäväisyytensä oman vapaan valtion suhteen pysyy vahingoittumana, ja sitä meidän on tuettava.
Euroopan unioni ei todellakaan voi sulkea silmiään siltä, mistä tämän päivän Lähi-idässä on kysymys. Unionilla on poliittiset edellytykset toimia. Neuvostolla on nyt viimeinen tilaisuus tukea Euroopan parlamentin lausuntoa, jossa puolletaan Israelin kanssa solmitun assosiaatiosopimuksen jäädyttämistä siihen saakka, kunnes maa vetää joukkonsa miehitetyiltä alueilta. YK:n on viimeinkin aika panna täytäntöön päätöslauselmat, jotka se on jo hyväksynyt.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aion käsitellä kolmea kysymystä puolentoista minuutin aikana, joten kyseessä on äärimmäisen tiivis puheenvuoro.
Pyydän teitä pohtimaan Israelin ja palestiinalaisten suhteen, edellytetäänkö toimia todella molemmilta osapuolilta. Olen havainnut, että palestiinalaisia on painostettu äärimmäisen voimakkaasti. Onko painetta kohdistettu myös Israeliin, jotta se aloittaisi siirtokuntien purkamisen? Tämä saattaisi nimittäin laukaista tilanteen ja olla selkeä merkki, joka tyynnyttäisi tuulen terroristien purjeista.
Unionin on myös käytettävä assosiaatiosopimusta todellisena painostuskeinona. Komission jäsen Patten mainitsi, että assosiaatiosopimusta olisi hyödynnettävä tehokkaammin. Tarkoittaako hän, että sekä sopimuksen sisältämät ihmisoikeuksiin liittyvät määräykset että alkuperäsäännöt on tutkittava? Loppujen lopuksihan säännöissä kielletään etuoikeuksien myöntämisen tuotteille, joita viedään Israelin Gazan kaistaleella ja Länsirannalla sijaitsevista siirtokunnista.
Rauhanprosessi on yhä hauras. Sitä ollaan repimässä riekaleiksi jo ennen kuin se on edes alkanut. Siksi katson, että todellisen edistymisen saavuttamiseksi on tehtävä enemmän kuin mitä tällä hetkellä tehdään.
Monet tämänviikkoiset keskustelut huomioon ottaen kehotan Iranin osalta varmistamaan, etteivät kaupankäynti ja poliittiset intressit mene ihmisoikeuksien edelle. Mainitsitte pöytäkirjan. Haluan mainita sen lisäksi ihmisoikeuskysymykset, sillä en halua vapauden puolesta taistelevien iranilaisnaisten ja -miesten tulevan kukistetuiksi väkivalloin, kun samaan aikaan käymme kuuroille korville kaikuvia poliittisia keskusteluja.
Arvoisa korkea edustaja, lopuksi sananen Iturista. Se on jo jotakin, mutta pelkään sen olevan kuitenkin liian vähän. Operaatio toteutuu myös liian myöhään, mutta tuen siitä huolimatta toimianne. Jo surmansa saaneiden 50 000 ihmisen puolesta pyydän teitä pyrkimään parempaan. Tämänhetkiset toimenne eivät riitä suojelemaan koko Ituria väkivaltaa vastaan, ja vain onnistuminen niissä toimissa voisi pelastaa Kongon rauhanprosessin.

Turchi (UEN).
 Haluan aloittaa kiittämällä arvoisaa komission jäsentä ja arvoisaa korkeaa edustajaa niin heidän läsnäolostaan tässä parlamentissa kuin heidän lausunnoistaankin. Aluksi esitän joitakin kommentteja edellisiin puheenvuoroihin. Puhun lyhyesti, sillä puheaikaa on niukalti.
Euroopan politiikan osalta katson, ettei poliittista sanomaa edistävien tahojen perimmäisenä, lähtökohtaisena prioriteettina pitäisi olla Palestiinan itsehallintoviranomaisen uudistaminen. Kysymys on tärkeä, mutta sitä ei voida ottaa peruslähtökohdaksi, sillä se olisi merkki puolueellisuudesta. Komission jäsen ei voi tehdä kysymyksestä pääasiallista prioriteettia, vaan meidän on yhdistettävä se muihin kysymyksiin. Toiseksi katson - ja suuntaan nämä sanani erityisesti jäsen Barón Crespolle - ettei meidän pitäisi jahdata israelilaisia vaan pitää huolta siitä, että me olemme se taho, joka haluaa ryhtyä neuvottelukumppaniksi. Meidän on lähestyttävä israelilaisia. Kolmanneksi katson - ja suuntaan nämä sanani erityisesti jäsen Morgantinille - ettei meidän ole paikallaan määritellä oikeuksia, kun näemme, että toisella puolella pommeja heittelevät ja seitsemänvuotiaita tyttöjä surmaavat ihmiset tallaavat lain jalkoihinsa.
Euroopan unioni voi sen sijaan tunnustaa pääministeri Abu Mazenin aseman, mikä on tärkeää erityisesti tänä aikana, jolloin Abu Mazen jatkaa keskusteluja pääministeri Sharonin kanssa siitä huolimatta, että molemmat osapuolet toteuttavat toimia ja vastatoimia. Mitä suuremman legitimiteetin myönnämme hänen asemalleen tässä vaikeassa tilanteessa, sitä paremmat edellytykset pystymme luomaan suhteelliselle rauhalle.
Lisäksi haluan käyttää hyväkseni tilaisuutta nyt, kun Iranin valtuuskunta on luonamme, kehottaakseni Irania tunnustamaan Israelin valtion. Tämä on tärkeää nimenomaan Iranin pitkän historian vuoksi sekä sen merkityksen vuoksi, joka Iranilla on Lähi-idässä. Tapahtukoon tämä tarpeen vaatiessa Euroopan unionin kautta, mutta pyydän Irania joka tapauksessa tunnustamaan Israelin valtion. Tämä on tärkeää ja välttämätöntä, ei vähiten ihmisoikeuksien tunnustamisen kannalta sekä Iranin sisäisen taloudellisen ja siten myös poliittisen kehityksen kannalta. Olen varma, että tämä auttaisi tasoittamaan tietä todelliselle, kestävälle rauhanprosessille Lähi-idässä.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, Israelin valtion väkivaltainen tuhoaminen - se on mielessä Palestiinan islamilaisella Hamas-terroristijärjestöllä. Lähi-idän rauhanpyrkimyksissä on keskityttävä siihen, että rauhan viholliset, kuten Hamas, tehdään vaarattomiksi. Neuvoston toissapäivänä Luxemburgissa tekemät päätökset ovat askel oikeaan suuntaan, jos kohta hyvin myöhään otettu askel. Euroopan unioni haluaa nyt ryhtyä toimiin koko Hamas-järjestöä vastaan eikä enää rajoittaa toimiaan pelkästään Hamasin niin sanottuun sotilaalliseen siipeen.
Toivon todella, että jäsenvaltiot pysyvät yhtenäisinä hyväksyttäessä johdonmukaista politiikkaa vielä yhtä alueella vaikuttavaa rauhan vihollista, libanonilaista Hizbollahia, vastaan. Tämä "Allahin puolue" ei nimittäin sekään halua alistua juutalaisvaltion olemassaoloon.
Luxemburgissa pitämässään kokouksessa neuvosto oli oikeassa korostaessaan tarvetta rakentavaan asenteeseen Lähi-idän valtioiden omassa taistelussa terrorismia vastaan. Kaikista niistä valtioista, joiden kanssa Euroopan unioni neuvottelee parhaillaan tiiviisti taloudellisten ja poliittisten suhteiden vahvistamisesta, nimenomaan Iranin islamilainen tasavalta kieltäytyy tekemästä yhteistyötä.
Arvoisa puhemies, miten muuten voisimme tulkita lausunnon, jonka Iranin entinen presidentti Rafsanjani antoi viime perjantaina? Viitaten selkeästi itsemurhaiskujen tekijöihin tämä arvovaltainen persialaispoliitikko totesi, että jokaista taivaaseen pääsevää palestiinalaista kohti joutuu 300 israelilaista helvettiin.
Euroopan unionin on vastustettava edelleen määrätietoisesti ja johdonmukaisesti terrorismin laillistamista ja siihen rohkaisemista uskonnollisin perustein. Tämä on tärkeää unionin oman poliittisen uskottavuuden kannalta niin sisäisesti kuin ulkoisestikin mutta ennen kaikkea myös Lähi-idän rauhan kannalta.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, Yhdysvallat oli hädin tuskin ehtinyt presidentti Bushin suulla ottaa merkittävän askeleen tunnustamalla palestiinalaisten tarpeen toimintakykyiseen valtioon sekä Yhdysvaltojen tarpeen toimia aktiivisesti ja käyttää koko vaikutusvaltaansa Israelin ja Palestiinan kysymyksessä, jotta rauhansuunnitelma saataisiin pantua täytäntöön, kun vastustamaton terrori-iskujen ja vastaiskujen kierre alkoi jälleen vaarantaen Akabassa hahmotellun neuvotteluprosessin aloittamisen.
Meidän on tältä osin paheksuttava palestiinalaisten ääriliikkeiden ja erityisesti Hamasin lisääntyvää vaikutusvaltaa. On täysin mahdotonta hyväksyä heidän tapaansa kyseenalaistaa Israelin valtion laillisuus, mutta eikö meidän olisi kuitenkin syytä ryhtyä kysymään myös itseltämme, ovatko pääsyinä Hamasin kannatuksen kasvuun ja palestiinalaishallinnon samanaikaiseen heikkenemiseen nimenomaan palestiinalaisten jakamiseen tähdättyjen iskujen lisääntyminen ja se, että kieltäydymme kerta kaikkiaan hyväksymästä, että palestiinalaiset ansaitsevat aidosti itsenäisen valtion. Taloudellinen ajojahti ja täsmäiskut eivät todellakaan ole tehokkaimpia tapoja vähentää ääriliikkeiden kannatusta. Tehokkaimpia ovat poliittiset menetelmät. Hamasin tähti sammuu lopullisesti siinä vaiheessa, kun palestiinalaisille tarjotaan uskottavaa mahdollisuutta saada todellinen valtio, joka pienestä koostaan huolimatta on itsenäinen valtio ja jossa alueellinen jatkuvuus on riittävää. Tällöin kyse on täysin toimivasta eikä vain keinotekoisesta tai näennäisestä valtiosta.
Välittäjätahon käyttäminen on myös menetelmä, jonka käyttämistä meidän ei kannata jättää harkitsematta tai sivuuttaa. Tämä menetelmä saattaisi olla merkittävä tekijä edistettäessä osapuolten erottamista toisistaan ja vuoropuhelun jatkumista. Olemme kaikki tietoisia siitä, että tämänkaltaisen ulkopuolisen tahon läsnäolo alueella osoittautuu lopulta välttämättömäksi, mutta ajoituksen on luonnollisesti oltava tarkoituksenmukainen. Euroopan näkökulmasta tämä merkitsee, että meidän on tuossa vaiheessa tehtävä enemmän kuin tyydyttävä pelkkään sivustaseuraajan tai kommentoijaan osaan, sillä siten voimme edistää rauhanprosessia hyödyllisellä tavalla.
Arvoisa korkea edustaja, olen ymmärtänyt, ettette hyväksy tätä Ranskan esittämää ajatusta, jota on tarkastellut muiden ohella myös Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri. Pahoittelen syvästi, jos näin todellakin on, sillä nähdäkseni kyseessä on omintakeinen ja käyttökelpoinen ajatus, joka meidän olisi pyrittävä jakamaan kumppaneidemme kanssa, mikäli todella haluamme tehdä muutakin kuin puhua mahtipontisesti rauhanprosessin jatkumisen puolesta.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Yhdysvallat julkaisi joitakin viikkoja sitten pitkään odotetun Lähi-idän rauhansuunnitelmansa, jota muu kansainvälinen yhteisö - myös kvartettiryhmä, joka koostuu Yhdysvalloista, EU:sta, Venäjästä ja YK:sta - on varauksetta kannattanut. Kenenkään ei ole syytä aliarvioida tämän aloitteen merkitystä aikana, jolloin harvinaislaatuinen tilaisuus edistymiseen on viimein käsillä huolimatta molemminpuolisesta järkyttävästä väkivallasta.
Arabien keskuudessa neuvotteluratkaisu nähdään yhä toivottavampana, ja itse pääministeri Sharon on puhunut jatkuvan väkivallan aiheuttamista taloudellisista ja yhteiskunnallisista vahingoista Israelille pitäen mahdottomana myös pysyvää miehitystä ja Israelin edellytyksiä hallita neljää miljoonaa palestiinalaista. Näyttää siltä, että ainoastaan ääriliikkeiden edustajat pelkäävät rauhaa. Oli Lähi-idän konfliktin alkuperäinen syy mikä tahansa, arabit tunnustavat yhä selvemmin, että Israel on alueella jäädäkseen. Myös juutalaiset ympäri maailman ymmärtävät, että Israelin turvallisuus voidaan turvata pitkällä aikavälillä parhaiten tunnustamalla palestiinalaisten oikeutetut vaatimukset, jotka koskevat oman valtion saamista vuoteen 2005 mennessä.
Ymmärrettävistä syistä presidentti Bush oli presidenttikautensa alkuvaiheessa vastahakoinen sekaantumaan yksityiskohtiin neuvotteluissa, jotka eivät johtaneet mihinkään, ja pysyi viisaasti syrjässä. Nyt hän on ottanut oikean askeleen oikeaan aikaan ja osoittanut henkilökohtaisen sitoutumisensa kestävään rauhaan. Ensimmäisen kerran moneen vuoteen ratkaisu näyttää olevan näköpiirissä. Tätä tilaisuutta ei saada hukata.
Rauhansuunnitelmassa käsitellään yksityiskohtaisesti monia kysymyksiä, etenkin väkivallan molemminpuolista lopettamista, siirtokuntien jäädyttämisen aloittamista ja niiden mahdollista purkamista sekä palestiinalaishallinnon halukkuutta kohdata historiallinen vastuunsa ja hillitä väkivaltaa edistäviä henkilöitä. Nyt kun Israel on omasta puolestaan hyväksynyt rauhansuunnitelman, sen on annettava pääministeri Abbasille mahdollisuus osoittaa sitoutumisensa rauhanprosessiin. Jos palestiinalaisviranomaiset pidättävät kaikki, jotka hyökkäävät israelilaisia siviilejä vastaan, ei tarvita myöskään hävittäjähelikoptereiden hyökkäyksiä palestiinalaisten siviilikohteisiin. Mikään ei olisi pahempaa kuin tämän prosessin keskeytyminen Israelin hallituksen kostotoimien vuoksi, jos palestiinalaishallinto kerran on nyt aidosti sitoutunut rauhaan. Meidän on oltava tyytyväisiä Israelin tänään tekemään sopimukseen, jonka mukaan se lopettaa islamilaisjärjestöjen korkea-arvoisiin poliittisiin johtajiin kohdistamansa täsmäiskut.
Olen tyytyväinen myös EU:n ulkoministereiden maanantaina tekemään oikea-aikaiseen päätökseen esittää Hamasille uhkavaatimus rauhansuunnitelman täytäntöönpanosta vakavien taloudellisten seuraamusten uhalla. Hamasin sotilaallinen siipi on jo luokiteltu terroristijärjestöksi, ja Hamasin halveksittavat ja järkyttävät toimet itsemurhaiskujen tekijöiden värväämiseksi on tuomittava toistuvasti ja kaikkialla. Olen kuitenkin tyytyväinen, että Hamas on nyt aloittamassa uusia aseleponeuvotteluja pääministeri Abbasin kanssa. Olen samaa mieltä komission jäsenen Pattenin kanssa siitä, että tulevan Palestiinan valtion on oltava alueellisesti yhtenäinen ja toimintakykyinen ja ettei se saa olla täynnä Israelin siirtokuntia. Paluuoikeuskysymys edellyttää kuitenkin huolellista käsittelyä. Lopullisena vastauksena saattaisi ehkä olla avokätinen taloudellinen korvauspaketti niille, jotka ovat menettäneet omaisuuttaan. Kekseliäistä ajattelua tarvitaan myös Itä-Jerusalemin lopullisen aseman osalta.
Haluan kiittää komission jäsentä Pattenia henkilökohtaisesti hänen kokonaisvaltaisesta ja avoimesta yhteistyöstään Euroopan unionin palestiinalaishallinnolle myöntämien varojen valvonnasta vastaavan työryhmän kanssa. Työryhmän työ on parhaillaan käynnissä ja saadaan päätökseen ensi vuoteen mennessä. On huomionarvoista, että - toisin kuin Irakin kohdalla - kvartettiryhmä on esimerkki siitä, miten yksimielisyyteen perustuva Euroopan yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka voi itse asiassa toimia. Irakia koskevat tapahtumat ovat sitä vastoin osoittaneet, että yksinkertaiseen määräenemmistöön perustuva äänestyspolitiikka, jonka yhteisöllistäminen tulisi tuskin kysymykseen, on täysin epärealistinen ja että se johtaa kaikkien osapuolten jakautumiseen ja vihamielisyyteen. EU:n on tehtävä nyt paljon työtä vakuuttaakseen sekä arabit että israelilaiset siitä, että pitkällä aikavälillä rauha on ainoa todellinen vaihtoehto.

Menéndez del Valle (PSE).
Arvoisa puhemies, Lähi-itää koskevan mietinnön esittelijänä päätin joitakin kuukausia sitten keskittyä rauhansuunnitelmana tunnettuun hankkeeseen. Menetteleminen toisin olisikin ollut järjetöntä, sillä tällä hetkellä rauhansuunnitelma on unionin toiminnan lähtökohtana, ja myös palestiinalaishallinto - joskaan en tiedä, kuinka moni palestiinalainen - kannattaa tätä asiakirjaa ja siinä määriteltyä prosessia.
Totta puhuen en ole vakuuttunut pääministeri Sharonin innokkuudesta sen paremmin prosessin kuin asiakirjankaan osalta. Sanon tämän seuraavasta syystä: kun pääministeri esitteli rauhansuunnitelman hallitukselleen, hän kuvasi sitä "välttämättömäksi pahaksi" ja varmisti hallituksen äänestyksen tuloksen toteamalla, että Washingtonille - ei siis kvartettiryhmälle - esitetyistä 14 varauksesta tai tarkistuksesta ei neuvoteltaisi. Pääministeri ei maininnut mitään siitä, että siirtokuntia olisi poistettava, vaikka tämä on välttämätöntä toimintakykyisen Palestiinan valtion saavuttamiseksi. Lisäksi pääministeri Sharon julisti 27. toukokuuta Knessetissä, ettei siirtokunnista keskusteltaisi rauhansuunnitelman yhteydessä vaan Jerusalemin ja Washingtonin välisissä kahdenkeskisissä neuvotteluissa. Israelin televisiossa myös todettiin 10. kesäkuuta, että Washington oli hyväksynyt Israelin vaatimuksen tällaisesta etenemistavasta.
Näiden yksityiskohtien perusteella haluan kysyä korkealta edustajalta, uskooko hän, että jos nämä tiedot ja etenkin Jerusalemin ja Washingtonin välinen siirtokuntia koskeva sopimus vahvistetaan, ne voivat aiheuttaa rauhansuunnitelman kaatumisen. Haluan kysyä korkealta edustajalta myös, voivatko Israelin esittämät 14 varausta tai tarkistusta, tullessaan mahdollisesti hyväksytyiksi, tuhota hänen mielestään kaikki toiveet prosessista ja itse rauhasta.

Sbarbati (ELDR).
Arvoisa puhemies, nähdäksemme rauhansuunnitelma edustaa sellaista mahdollisuutta rauhaan, jota on kannatettava joka tapauksessa kaikista myönteisistä tai kielteisistä tunteista riippumatta. Siinä vaaditaan ennen kaikkea konfliktin, terrorismin, itsemurhaiskujen ja täsmäiskujen lopettamista. Siinä vaaditaan myös Israelia vetäytymään miehitetyiltä alueilta, niin että kaksi kansaa voisi elää rauhanomaisesti rinnakkain turvallisten rajojen sisällä instituutioiden demokraattisuuden ollessa taattu. Näin ollen katsomme, että kansainvälisen yhteisön merkitys rauhansuunnitelman kannalta on keskeinen, mutta katsomme myös, että Euroopan unionin on otettava itselleen vahvempi ja kärkevämpi rooli Lähi-idän politiikassa - ei niin, että unionin pitäisi asettua Yhdysvaltoja vastaan vaan nimenomaan siksi, että näin unioni vahvistaisi ulkopolitiikkaansa eikä painaisi jatkuvasti päätään pensaaseen. Pohjimmiltaan tämä on valmistelukuntaa koskeva haaste, vaikkakaan vielä ei ole selvää, miten haasteeseen olisi parasta vastata. Haasteena on sellaisen poliittisen Euroopan rakentaminen, joka pystyy käsittelemään globaalilla, maailmanlaajuisella tasolla tämän hetken suuria kysymyksiä: kaikkia kansoja koskevaa demokratiaa, rauhaa, vapautta ja kehitystä - rotuun, väriin ja uskontoon katsomatta.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, iranilaiset saivat ensimmäisen käsityksen Euroopasta - Aasiasta erillisenä alueena - Herodotuksen historiallisen teoksen myötä. Teoksessa kuvattiin persialaisten hyökkäystä Eurooppaan, jolla tuolloin tarkoitettiin Kreikan kaupunkivaltioita. Mielestäni meidän nyt on hieman myöhäistä kostaa noita tapahtumia, ja jos asiaa sitä paitsi ajatellaan tarkemmin, saimme kyllä kostomme Aleksanteri Suuren aikana.

Olen hyvin huolissani Euroopan unionin Irania koskevasta politiikasta. Olen hyvin huolissani myös neuvoston maanantaina tekemistä kahdesta päätöksestä, joissa nostetaan yhtäältä esiin suuria kysymyksiä liittyen joukkotuhoaseiden leviämisen estämiseen Iranin toteuttaessa ydinohjelmaansa ja julkistetaan toisaalta yleinen strategia, johon kuuluvana viimeisenä keinona mainitaan mahdollisuus käyttää voimatoimia siinä tapauksessa, että joukkotuhoaseiden leviämisen estämistä koskevia periaatteita rikotaan. Mielestäni leikimme tulella. Antamalla vanhoilliselle hallitukselle tekosyitä murskata iranilaisopiskelijoiden kapina kaivamme maata opiskelijoiden jalkojen alta, vaikka luullakseni suurin osa parlamentin jäsenistä tuntee myötätuntoa heitä kohtaan. Mielestäni neuvoston, korkean edustajan Solanan ja komission on pohdittava tätä kysymystä hyvin huolellisesti.
Lopuksi esitän kaksi kysymystä. Ensinnäkin: samalla kun kehotamme Irania vastaamaan ajoissa, perusteellisesti ja tyydyttävällä tavalla, haluamme Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallitusten kertovan meille, ovatko ne löytäneet joukkotuhoaseita Irakista, jotta emme osallistuisi ilman perusteita käytävään sotaan. Toiseksi: arvoisa korkea edustaja, aiotteko niiden kolmen päivän aikana, jotka aiotte viettää Kreikassa, lukea Aiskhyloksen tragedian "Persialaiset" espanjankielisen käännöksen?

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, koska minulla on puheaikaa ainoastaan yksi minuutti, keskityn rauhansuunnitelmaan ja siihen, miten se voidaan pitää koossa. Vastaus voidaan tiivistää yhteen lauseeseen: kunnioittamalla kansainvälisen humanitaarisen oikeuden periaatteita. Kaikki pyrkimykset saada palestiinalaiset - mukaan luettuna rikolliset, jotka osallistuvat itsemurhaiskuihin - kunnioittamaan humanitaarista oikeutta ovat hyödyttömiä, jos Israelin valtio, jolla on ensisijainen vastuu näiden periaatteiden kunnioittamisesta, rikkoo toistuvasti niitä vastaan. On laitonta rakentaa siirtokuntia miehitetyille alueille ja purkaa taloja. On humanitaarisen oikeuden vastaista tehdä täsmäiskuja ja surmata samalla myös viattomia siviilejä - vain muutaman laittomuuden mainitakseni.
Vaadinkin kvartettiryhmää tekemään yksiselitteisen selväksi, että kaikkien osapuolten on kunnioitettava kansainvälistä humanitaarista oikeutta.

Stenzel (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kuinka monta suunnitelmaa Lähi-itää varten on jo tehty? Kuinka monet niistä ovat olleet edes sen paperin arvoisia, jolle ne oli kirjoitettu? On hyödytöntä vastata tähän kysymykseen. Kaikista olosuhteista huolimatta nyt meillä on edellytykset onnistua. Tästä on ilman epäilystäkään kiittäminen Euroopan unionin toimia sekä rauhansuunnitelmaa, jonka unioni laati yhdessä kvartettikumppaneidensa Yhdysvaltojen, Venäjän ja Yhdistyneiden Kansakuntien kanssa. Aiemminkin on toki laadittu suunnitelmia, kuten Mitchellin suunnitelma. Rauhansuunnitelma ja tarkoituksenmukainen aikataulu eivät todellakaan takaa, että saavutamme tavoitteemme. Molemmilla puolilla on oltava oikeat toimijat, ja Yhdysvaltojen on luonnollisesti painostettava Israelia. Euroopan unionin asema on tärkeä, sillä unionilla on uskottavuutta palestiinalaisten silmissä - israelilaisten mielestä joskus liiaksikin. Pääministeri Abu Mazenin, pääministeri Sharonin ja presidentti Bushin tapaamisen jälkeen olen joka tapauksessa optimistinen sen suhteen, että uusi rauhanaloite voidaan pitää erillään väkivallan ja kostotoimien tuhoisasta kehästä. Tämä liittyy osittain Lähi-idässä vallitsevaan yleiseen poliittiseen tilanteeseen. Saddam Husseinin hallinnon kukistumisen myötä - oltiin Yhdysvaltojen hyökkäyksestä sitten mitä mieltä tahansa - yksi este on raivattu pois tieltä. Järjestelmä on purettu, mikä horjuttaa radikaalien palestiinalaisliikkeiden ja äärijärjestöjen kannattajien asemaa.
Myös Iranin, joka on aina tukenut Hizbollahia, olisi nyt toimittava rakentavasti ja pohdittava, haluaako se jatkaa edelleen tämän järjestön tukemista. Nyt on mahdollista eristää radikaalit voimat ja antaa mahdollisuus maltillisille tahoille. Tämä lähestymistapa voi kuitenkin toimia vain, jos Euroopan unioni ja Yhdysvallat täydentävät toisiaan eivätkä noudata erilaisia strategioita.
Niin traaginen ja epätyydyttävä kuin Irakin tilanne onkin, nyt on ensimmäistä kertaa mahdollista, että Syyria ja sen mukana ehkä myös Libanon liittyvät rauhanprosessiin Israelin kanssa. Tämä kuitenkin tarkoittaa, että myös Israelin on tehtävä uhrauksia. Pääministeri Sharon ei saa taipua radikaalien siirtokuntalaisten ja ääriliikkeiden tahtoon, sillä tämä tarkoittaisi, että Israel voisi kehittyä ainoastaan raamatullisten rajojen sisällä. Myös EU:n on rohkaistava ja tuettava Sharonia. Suurin osa Israelin kansasta on valmis tekemään tiettyjä uhrauksia voidakseen elää rauhan ja turvallisuuden vallitessa. Tämä kuitenkin tarkoittaa luonnollisesti myös sitä, että palestiinalaisten on luovuttava äänekkäistä vaatimuksistaan, jotka koskevat pakolaisten paluuta yksi yhdestä -periaatteella, sillä tämä merkitsisi Israelin valtion loppua.
On pohdittava vakavasti, olisiko Euroopan unionin lähetettävä alueelle omia rauhanturvajoukkojaan. Itse en usko, että siitä olisi merkittävää hyötyä - ensinnäkään siksi, että Israel ei ole koskaan uskonut turvallisuuttaan muiden kuin omien joukkojensa käsiin, ja toiseksi siksi, että nämä joukot saattaisivat joutua itsemurhaiskujen kohteiksi pystymättä estämään niitä.

Loppujen lopuksi kaikki nousee ja kaatuu sen myötä, miten määrätietoisesti presidentti Bush haluaa auttaa palestiinalaisia saamaan oman valtion. Hänen on osoitettava tätä määrätietoisuutta myös vaalivuonna. Rauhansopimuksen valuminen aavikon hiekkaan voidaan estää vain siten, että Euroopan unioni ja Yhdysvallat tekevät yhteistyötä ja valitsevat yhtenäisen lähestymistavan. Jos ne esiintyvät Lähi-idässä kilpailijoina, annamme uusille ääriliikkeille mahdollisuuden.
Poos (PSE).
Arvoisa puhemies, israelilaisen sanomalehden Yedioth Aharonotin päätoimittaja kirjoittaa, ettei arabien ja Israelin välisen konfliktin historiassa ole koskaan toimittu sellaisen asiakirjan mukaisesti, joka on julkaistu ennen neuvotteluja. Itse asiassa julkaiseminen vesittää täytäntöönpanon. Tämän hirtehisen logiikan mukaan kvartettiryhmän laatima rauhansuunnitelma on vesitetty jo kahdesti. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui siinä vaiheessa, kun Sharonin hallitus julkisti Washingtonin hyväksymät 14 varausta. Nämä vievät rauhansuunnitelman eri vaiheilta kaiken pohjan. Pahinta on kuitenkin se, että Sharon haluaa poistaa suunnitelmasta kaikki viittaukset turvallisuusneuvoston päätöslauselmiin 242 ja 338, jotka muodostavat oikeudellisen perustan mille tahansa rauhanomaiselle ratkaisulle Lähi-idässä. Jos laki ei miellytä, meidän onkin aloitettava hävittämällä se. Hegemonisesta voimasta saimme esimerkin Irakin sodan myötä.
Toinen uutta rauhansuunnitelmaa vastaan laukaistu torpedo on lex talionisin, koston periaatteen, ottaminen jälleen käyttöön häpeämättömällä tavalla: iskuihin vastataan välittömästi huonosti tähdätyillä vastaiskuilla. Väkivallan alaspäin johtava kierre pyörii yhä kiivaammin. Siksi ei ole enää mahdollista palata siihen ehdottomaan tyyneyteen, jota tarvittaisiin rauhanprosessin käynnistämiseksi.
Tämän valitettavan kehityssuunnan vallitessa ainoan järkevän ehdotuksen on esittänyt Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeri. Hän on suositellut joukkojen lähettämistä toimimaan osapuolten välillä. Sharonin hallitus torjui tämän ehdotuksen välittömästi, sillä Israelilla ei ole rajoja, ja niin kauan kuin Israel ei tunnusta omia rajojaan, minkään rauhansuunnitelman aloittamiselle tai menestymiselle ei ole kerta kaikkiaan mitään edellytyksiä.
Kun otetaan huomioon tämä umpikuja, on välttämätöntä löytää yksinkertainen ja selkeä ratkaisu, joka lopettaa terrorismin välittömästi: Israelin on pantava täytäntöön päätöslauselmat 242 ja 338, vetäydyttävä miehitetyiltä alueilta ja vedettävä joukkonsa takaisin kansainvälisesti tunnustettujen rajojen sisäpuolelle. Kansainvälisen oikeuden käyttöönotto takaa rauhansuunnitelmalle välittömän menestyksen. YK:lla, Yhdysvalloilla ja Euroopan unionilla on tämän saavuttamiseen tarvittavat resurssit, mutta niillä ei ole poliittista tahtoa eikä rohkeutta.

Nordmann (ELDR).
Arvoisa puhemies, esitän kolme huomiota. Syyskuun 11. päivän tapahtumat järkyttivät meitä. Palestiinalaisterroristien israelilaisiin kohdistamat itsemurhaiskut ovat päivittäinen syyskuun yhdestoista, eikä siirtokuntien evakuoiminen valitettavasti muuta tältä osin mitään.
Toinen kommenttini liittyy rauhansuunnitelmaan. Meitä ei saada ymmärtää rauhansuunnitelman luonteen osalta väärin. Se on kehys, eikä sitä ole suunniteltu pakkopaidaksi. Sen tarkoitus on mahdollistaa neuvottelut eikä tehdä niitä mahdottomiksi. Se on ohjelma, eikä eitä ole suunniteltu yksipuoliseksi määräykseksi.
Kolmanneksi Euroopan asema nyt aluillaan olevissa neuvotteluissa on heikko, sillä unioni on epätasapainossa ja vaikuttaa puolueelliselta. Italian harjoittama diplomatia on kuitenkin alkanut palauttaa tasapainoa. Meidän onkin toivottava Italialle menestystä, jotta se onnistuisi puheenjohtajakaudellaan toimimaan niin, että Euroopan olisi viimeinkin mahdollista saavuttaa merkittävä asema rauhanprosessissa.

Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, viimeksi kuluneiden viikkojen aikana toivon ja epätoivon tunteet ovat vaihdelleet päivästä toiseen ja jopa tunnista toiseen. Meidän - tarkoitan tällä Eurooppaa ja Yhdysvaltoja - on kuitenkin pysyttävä uskollisina rauhansuunnitelman täytäntöönpanolle. Se on yhtä paljon amerikkalainen kuin eurooppalainenkin suunnitelma. Olemme todellakin tehneet töitä tämän rauhansuunnitelman julkaisemiseksi ja täytäntöönpanemiseksi, mistä haluan kiittää korkeaa edustajaa Solanaa ja komission jäsentä Pattenia. Kuten jotkut puhujat ovat jo todenneet, nyt meillä on mahdollisuus saavuttaa rauha, jos vain omaksumme yhteisen lähestymistavan. En usko, että Eurooppa toimii yksipuolisesti, jos se painostaa molempia osapuolia - Israelia ja palestiinalaisia. Sekä israelilaiset että palestiinalaiset tarvitsevat toimintakykyisen ja turvallisen valtion. Tämä on tunnustettava.
Emme halua toisen osapuolen harjoittamaa väkivaltaa, ja arvoisa jäsen Nordmann, kun muistelen valiokunnassa käytyä keskustelua, mitä muuta kansainvälisen oikeuden vastainen siirtokuntatoiminta onkaan kuin väkivaltaa? Turva-aidan rakentaminen on järkyttävää väkivaltaa, jolla on vakava vaikutus ihmisten elinoloihin ja jopa heidän hengissä pysymiseensä. Sama koskee luonnollisesti myös järkyttäviä terroritekoja, joita kohtaan en tunne minkäänlaista myötätuntoa. Iranilaisille kollegoillemme, joiden kanssa keskustelimme eilen, teimme erityisen selväksi että Eurooppa ei voi suvaita terrorismia kohtaan osoitettua myötätuntoa missään muodossa eikä varsinkaan terrorismin hyväksymistä. Terrorismi on kuitenkin ennen kaikkea itsetuhoista. Jokainen terrorismille rakentuva valtio kantaa itsessään väkivallan tahraa.
Meidän on ilman epäilystäkään tuettava Palestiinan turvallisuutta, sillä palestiinalaishallinto ei pysty yksinään ratkaisemaan turvallisuusongelmaa. Alueella tarvitaan - ja tähän on pyrittävä määrätietoisesti, vaikka Israel olisikin sitä vastaan - kansainvälisiä tarkkailujoukkoja, joilla on kuitenkin oltava tarvittaessa myös mahdollisuus puuttua tilanteeseen. Myös pääministeri Abu Mazenin on menestyttävä. Komission jäsenen mielestä palestiinalaisten keskuudessa tarvitaan vaaleja, mutta vaikka uskonkin hänen olevan oikeassa, tarkoituksenmukaiset vaalit voidaan järjestää vasta, kun Abu Mazen on saanut mahdollisuuden osoittaa, että hänen linjansa on palestiinalaisten kannalta parempi ja hyödyllisempi vaihtoehto kuin Hamasin ja muiden järjestöjen harjoittama terrorismi.
Viime päivien aikana luonani on vieraillut nuori naispuolinen israelilaislääkäri. Hän on ollut kaksi vuotta armeijassa, ja nyt hän antaa lääkintäapua palestiinalaisalueelle sijoitetulla siirrettävällä lääkäriasemalla. Päivä toisensa jälkeen tämä nuori israelilaisnainen matkustaa palestiinalaisalueelle ja huolehtii siitä, että palestiinalaiset saavat edes vähäisen annoksen perusterveydenhuoltoa. Niin kauan kuin Israelin ja palestiinalaisten puolella on tämänkaltaisia ihmisiä, meidän on tehtävä kaikkemme edetäksemme toiveikkaina ja luottavaisina kohti Lähi-idän rauhaa.
Fava (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa korkea edustaja, vaikuttaa siltä, että tuntemillemme rauhan vihollisille on suotu ylimääräinen annos improvisointikykyä ja röyhkeyttä, mikä johtavassa institutionaalisessa asemassa olevien ihmisten kohdalla saattaa johtaa tuhoisiin seurauksiin. Viittaan tällä Italian pääministerin Silvio Berlusconin hiljattaiseen Israelin-vierailuun ja siihen, että kymmenen päivän kuluttua pääministeri Berlusconi ottaa vastaan neuvoston puheenjohtajuuden täällä Brysselissä. Haluan huomauttaa, että pääministeri Sharonin vastaanotettua hänet ylpeänä ja ovelasti Israelin valtion ainoassa, jakamattomassa pääkaupungissa ja esitettyä varsin kumouksellisen tulkinnan rauhansuunnitelmasta pääministeri Berlusconi kieltäytyi vastavuoroisesti tapaamasta presidentti Arafatia ja pääministeri Abu Mazenia. Tässä kohden olen samaa mieltä Ranskan ulkoministerin De Villepinin kanssa siitä, ettei pääministeri Berlusconi ollut noudattanut Euroopan kantaa, joka viisaasti edellyttää vuoropuhelua kaikkien kanssa. Arvoisa puhemies, pyydänkin teitä muistuttamaan Berlusconia - ei Italian hallituksen pääministeriä vaan tulevaa neuvoston puheenjohtajaa ja Euroopan unionin toimielimen edustajaa - siitä, ettei unionin toimielinten velvollisuutena ja päämääränä ole ilmaista tai osoittaa ystävyyttä kansoille vaan pyrkiä yhteen tavoitteeseen, rauhaan.

Solana
. (ES) Arvoisa puhemies, olen kuunnellut tämän parlamentin kunnianarvoisten jäsenten puheenvuoroja äärimmäisen tarkkaavaisesti. Uskoakseni olen pannut ne kaikki merkille, ja pyrimme lähestymään niitä samassa hengessä kuin suurin osa niistä jäsenistä, jotka ovat puhuneet täällä tänä iltapäivänä.
Meillä kaikilla on yhteinen päämäärä, joka on nähdäkseni ollut yhteinen jo pitkään, ei ainoastaan tänään. Päämääränä on löytää malli, jonka avulla voimme panna täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmat siten, että kaksi valtiota voi elää rauhan ja turvallisuuden vallitessa alueella, joka on vakaa ja jolla kaikki naapurit ovat tunnustaneet nämä kaksi valtiota. Tämä on vilpitön toiveemme ja unelmamme, jonka haluamme toteutuvan niin pian kuin mahdollista.
Haluan vastata hyvin lyhyesti jäsen Menéndez del Vallen kahteen kysymykseen. Vastauksena ensimmäiseen totean, etten ole tietoineen minkäänlaisesta siirtokuntakysymykseen liittyvästä kahdenkeskisestä sopimuksesta. Olen tietoinen ainoastaan rauhansuunnitelmasta kokonaisuutena. Toiseksi kaikilla asianomaisilla voi olla varauksia edellyttäen, että kaikki kvartettiryhmän jäsenet ovat halukkaita panemaan rauhansuunnitelman täytäntöön kokonaisuudessaan.

Puhemies.
Kiitoksia paljon, arvoisa korkea edustaja Solana.
Keskustelu on päättynyt.

Puhemies.
Esityslistalla ovat seuraavana yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan ja komission julkilausumat Euroopan unionin turvallisuusstrategiasta ja kevyiden aseiden laitonta kauppaa koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien ohjelman täytäntöönpanosta.

Solana
. (ES) Arvoisa puhemies, kerron teille kaikille niin tiivistetysti ja lyhyesti kuin osaan tämänhetkisestä työstä niin kutsutun Euroopan turvallisuuden edistämiseksi.
Hyvät parlamentin jäsenet, kuten muistatte, minut valtuutettiin Rhodoksen kokouksessa esittelemään Euroopan turvallisuuskysymyksiä koskeva asiakirja riittävän ajoissa ennen Thessalonikin Eurooppa-neuvostoa. Tämä tuskin jää viimeiseksi aihetta koskevaksi asiakirjaksi.
Korostettakoon sitä merkittävää seikkaa, että Euroopan unioni haluaa nyt ensimmäisen kerran tällaisen asiakirjan. Sen lisäksi, että jäsenvaltiot haluavat omat asiakirjansa, myös koko Euroopan unioni haluaa turvallisuusstrategiaansa koskevan asiakirjan. Tämä on käsittääkseni ensimmäinen kerta, kun näin on. Huomattakoon, että tämä on merkittävä askel kohti poliittisesti etenevää Eurooppaa.
Lähestymistapani perustana on eräs perusperiaate, joka tukee asiakirjan koko sisältöä. Näin suuri Eurooppa, johon kuuluu 25 demokraattista valtiota ja jonka väkiluku on pian kaksi kertaa suurempi kuin Amerikan yhdysvaltojen väkiluku ja neljä kertaa suurempi kuin Japanin väkiluku (otan esimerkeiksi suurimmat valtiot, joilla on vahva valuutta kuten meillä) - Eurooppa, jonka osuus koko maailman bruttokansantuotteesta on noin neljäsosa - on väistämättä kansainvälinen toimija. Haluamme tai emme, meidän on oltava kansainvälinen toimija. Tämän periaatteen, johon vakaasti uskon ja johon toivon myös teidän parlamentin jäsenten uskovan, on tuettava koko lähestymistapaamme pyrkimyksissämme luoda turvallinen Eurooppa.
Asiakirja valmistuu pian, ja se esitetään hallitusten päämiehille ensi torstaina ja perjantaina Thessalonikissa. Kuvailen teille lyhyesti sen rakennetta.
Asiakirjan alussa esitetään asemaamme liittyviä turvallisuusnäkökohtia koskeva erittely. Alueelliset konfliktit ja niiden syyt meihin kohdistuvine vaikutuksineen sisältyvät näihin turvallisuusnäkökohtiin: köyhyys, syrjäytyminen ja luonnonvarojen puute. Tämän jälkeen selonteossa tarkastellaan viimeaikaisia uhkia, kuten kansainvälistä terrorismia, joukkotuhoaseiden leviämistä ja niin sanottuja hajonneita valtioita.
Tämän alustavan erittelyn jälkeisessä toisessa luvussa käsitellään Euroopan turvallisuuden tärkeimpinä strategisina tavoitteina pitämiämme asioita. Tärkeimpänä strategisena tavoitteena on tietenkin oltava Euroopan unionia erityisesti idässä ja etelässä ympäröivän turvallisuusvyöhykkeen laajentaminen ja vakauttaminen.
Mielestäni komission äskettäin esittämän uutta Eurooppaa ja Euroopan rajoja koskevan asiakirjan eräs pääkysymys on, mistä ja kuinka Euroopan unionin on alettava kehittää turvallisuuttaan.
Mielestämme toinen strategisiin turvallisuustavoitteisiin liittyvä tärkeä seikka on kansainvälisen järjestyksen lujittaminen. Voisimme luultavasti kuvailla Euroopan suhdetta kansainväliseen järjestykseen seuraavasti: kannatamme todellista monenvälisyyttä, ja näkemystemme kansainvälisestä järjestyksestä on perustuttava siihen. Tämän vuoksi pyrimme suojelemaan Euroopan turvallisuutta eri järjestöjen, erityisesti YK:n, avulla ja toivomme voivamme toimia näin myös tulevaisuudessa. Tietyt toimijat, kuten Yhdysvallat, Venäjän federaatio ja muut suuret maat tai merkittävät kansainväliset toimijat, ovat tietenkin oma lukunsa.
Taataksemme todellisen monenvälisen järjestelmän ja erityisesti YK-järjestelmän uskottavuuden meidän on mielestäni oltava kuitenkin periaatteessa valmiita takaamaan, että kaikkia YK:n perusperiaatteita noudatetaan ja että YK:lle kuuluva uskottavuus säilyy. Olemme pyrkineet siihen, että tämä hyvin harkittu idea tuodaan esiin asiakirjassa.
Jos peruskirjan perusperiaatteita ja turvallisuusneuvoston päätöslauselmia ei noudateta, Euroopan unioni ei voi pysytellä passiivisena, vaan sen on toimittava. Sen on käytettävä tällöin kaikkia käytettävissään olevia keinoja. Euroopan unionilla on onneksi käytettävissään koko joukko merkittäviä vaikutuskeinoja. Tällaisia keinoja ovat muun muassa diplomaattinen toiminta ja aseistetut rauhanturvaajat.
Parlamentin jäsen Hughes, joka ei ole juuri nyt paikalla, esitti hyödyllisen huomautuksen Euroopan unionin mahdollisuudesta edistää merkittävästi tehokasta vuoropuhelua konfliktitilanteissa. Kannatamme todellista monenvälisyyttä ja olemme päättäneet puolustaa sääntöjä ja periaatteita, joiden avulla se voidaan taata. Meillä on tämän vuoksi oltava myös rohkeutta vaatia Euroopan unionia puuttumaan tarvittaessa kansainvälisten sopimusten rikkomiseen, kun tällaiset - joko poliittiset tai muunlaiset - sopimukset ovat uhattuina.
Kolmas näkökohta koskee uusia uhkia ja niiden käsittelytapaa. Tällaisia uhkia ovat muun muassa terrorismi, aseiden leviäminen ja hajonneet valtiot. Nämä uudet tai uusia näkökohtia sisältävät kysymykset, joista osa on tosin ollut esillä jo monta vuotta, poikkeavat aikaisemmin kokemistamme riskeistä ja uhkista. Ensimmäinen ero on se, että nämä uhkat vaikuttavat meihin välimatkan päästä. Totuimme rajoillamme koko kylmän sodan ajan esiintyneisiin uhkatekijöihin. Nyt uhkatekijämme ovat ehkä ensimmäistä kertaa kaukana rajoiltamme, ja meidän on käytettävä valmiuksiamme muualla kuin rajoillamme. Kun meidät valtuutettiin Helsingissä vuoden 1999 lopussa tarkastelemaan, kuinka Euroopan unioni voisi toteuttaa siviilitoimia ja sotilaallisia toimia, tarkoitettiin mielestäni tämän vuoksi myös tätä mahdollisuutta.
Nämä uudet uhkat ovat myös dynaamisia, ja meidän on tämän vuoksi torjuttava ne ja pyrittävä mahdollisimman pikaisesti takaamaan, ettei niistä tule todellisuutta. Tähän on pyrittävä riippumatta siitä, ovatko ne nälän, ilmastonmuutoksen vai muuntyyppisten konfliktien, kuten etnisten tai uskonnollisten riitojen, aiheuttamia. Mielestäni velvollisuutemme on torjua ne pikaisesti, ja nopean torjunnan on oltava osa Euroopan unionin toiminnan perustana olevaa filosofiaa.
Nämä uudet uhkat ovat monisäikeisempiä ja monimutkaisempia kuin mikään aikaisemmin kokemamme, eikä reaktiomme niihin voi olla yksinkertainen. Monimutkaiseen ongelmaan ei riitä yksinkertainen vastaus. Myös vastauksemme on oltava monisäikeinen, ja mielestäni olisi virhe ajatella, että nämä ongelmat voidaan ratkaista sotilaallisesti. En usko sotilaalliseen ratkaisuun, ja meidän on tämän vuoksi käytettävä kaikki Euroopan unionin käytettävissä olevat keinot. Kuten jo totesin, tällaisia keinoja ovat diplomatia, humanitaarinen apu, kriisinhallinta, kauppa, pakotteet ja niin edelleen, mutta myös sotilaallisiin keinoihin perustuva kriisinhallinta. Mielestäni olisi kuitenkin erittäin vakava virhe ajatella, että tällaiset ongelmat voidaan ratkaista vain sotilaallisesti. Mielestäni olisi myös väärin ajatella, että sodan tällaisia uusia uhkia vastaan olisi perustuttava ensisijaisesti ainoastaan sotilaalliseen toimintaan.
Haluan asiakirjan päättyvän pyyntöön luoda selkeästi määritelty Eurooppa, jolla on nykyistä aktiivisempi rooli maailmassa ja tämän roolin edellyttämä poliittinen tahto toimia.
Toivon, että valmistelukunnassa viime kuukausina käyty keskustelu saa sekä parlamentin että Euroopan kansalaiset ymmärtämään, että aito halumme taata oikeutettu asemamme maailmassa sekä siihen liittyvä vauraus ja hyvinvointi luo meille näihin etuihin liittyviä velvollisuuksia, jotka on myös täytettävä. Tämän vuoksi tarvitsemme enemmän toimintaa ja voimakkaampaa poliittista toimintatahtoa. Tämä on mielestäni ratkaisevaa.
Voidaksemme toimia meillä on oltava tarvittavat valmiudet. Näin ollen meidän on myös toteutettava tarvittavat toimet, muun muassa kehitettävä sotilaallisia ja siviilivalmiuksiamme. Toimintavalmiuksien ja vaikutusvallan lisääminen maailmassa vaatii tietenkin myös enemmän voimavaroja.
Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien ja hallitusten on kohdattava tämä todellisuus, muutoin puheemme ovat pelkkää sanahelinää. Surkutteleminen ei auta nähdessämme muiden kärsimyksen televisiossa; vain teoilla on merkitystä. Tehdäksemme sen mitä tarvitsee, meillä on oltava tarvittavat voimavarat, ja voimavarat on saatava Euroopan kansalaisilta, Euroopan unionilta. Euroopan unionin on oltava riittävän antelias maksaakseen niistä voimavaroista, joita tarvitsemme täyttääksemme meihin päivittäin kohdistuvat odotukset.
Ensimmäisessä puheessani puhuin Kongossa toteutettavista toimista. Tämä on esimerkki siitä, mitä meidän on ehkä tehtävä tulevaisuudessa, mutta varmasti vielä suuremmassa mittakaavassa. Pystymme tällä hetkellä toteuttamaan sellaisia toimia kokoamalla voimamme, mutta myös joidenkin sellaisten keinojen avulla, joihin joillakin tietyillä kansoilla on erityiset mahdollisuudet mutta jotka eivät ole kaikkien käytettävissä. Meidän kaikkien on tämän vuoksi pyrittävä huolehtimaan valmiuksiemme riittävyydestä voidaksemme toimia siten kuin väitämme haluavamme toimia.
Toistan, että haluamme nykyistä näkyvämmän Euroopan, jolla on toimintatahtoa ja riittävät käytännön keinot toimia. Haluamme Euroopan, joka on myös riittävän johdonmukainen toimiakseen. Tällä tarkoitan sitä, että meidän on oltava johdonmukaisia Euroopan unionissa ja että myös kaikkien sen toimielinten on toimittava johdonmukaisesti. Tämä vaatimus koskee myös Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden toimintaa, jotta toiminta kokonaisuudessaan, muun muassa diplomaattinen toiminta, voisi olla hedelmällistä. Ajatelkaa hetki, että Euroopan unionin diplomaattinen verkko kaikki jäsenvaltiot mukaan luettuina olisi huomattavasti suurempi kuin sen diplomaattiselta verkoltaan suurimman jäsenvaltion verkko. Jos käytämme kyseistä verkkoa tarkoituksenmukaisesti, olemme luultavasti tuhat kertaa tehokkaampia kuin tällä hetkellä.
Asiakirja, jonka esitämme valtion ja hallituksen päämiehille torstaina ja perjantaina Thessalonikissa, on mielestäni tämän lähestymistavan mukainen. Uskon tämän lähestymistavan vastaavan Euroopan parlamentin useimpien jäsenten käsityksiä.
Patten
. Arvoisa puhemies, korkea edustaja ja minä olemme viimeisten kolmen tai neljän vuoden aikana pitäneet tästä aiheesta eräänlaisia maratonpuheita, jotka kaikki olivat hyvin samankaltaisia ja joissa toimme esiin ajatuksia, jotka korkea edustaja toi tänään uudelleen esiin niin voimakkaasti ja taitavasti.
On monessa suhteessa merkillepantavaa, että Euroopan unioni on edennyt niin pitkälle ja niin nopeasti kohti yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa ja kohti turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa, vaikka sillä ei ole ollut toistaiseksi virallista turvallisuusstrategiaa. Komissio pitää päätöstä korjata kyseinen puute hyvin tervetulleena ja odottaa pian laadittavasta strategia-asiakirjasta käytäviä keskusteluja.
Puolustus- ja sotilaspolitiikan osalta on edistytty merkittävästi luotaessa Eurooppaan valmiuksia, joiden osalta unioni on jo aloittanut käytännön toimet. Kuten korkea edustaja on todennut, meidän on ilmaistava strategiset päämäärämme selkeästi. Meidän on ilmaistava selkeästi myös ne olosuhteet, joissa Euroopan unioni voi turvautua voimankäyttöön. Kuten olen todennut jo aikaisemmin ja kuten myös korkea edustaja on todennut, meidän on haastettava myös kollegamme hallituksessa ja vaalipiirimme poistamaan ristiriita vallitsevien pyrkimysten ja sen väliltä, mitä ihmiset ovat valmiita maksamaan ja missä asioissa he ovat valmiita yhteistyöhön.
Kuten olen todennut jo aikaisemmin, komissio ei ole tässä keskustelussa hiljainen ja välinpitämätön sivustakatsoja. Meillä ei ole mitään suoraa roolia puolustus- ja sotilaskysymyksissä. Vaikka ystäväni Van Orden ei ole läsnä, toistan, ettei tavoitteenamme ole suora osallistuminen puolustus- ja sotilasasioihin. Riippumatta siitä, mitä EU tekee sotilaallisesti konfliktien torjumisen, kriisinhallinnan tai konfliktinjälkeisen uudelleenrakentamisen aloilla tai jollain muulla alalla, sen toimet ovat kuitenkin väistämättä osa laajaa eurooppalaista strategiaa, jonka osalta päävastuu kuuluu todellakin monelta osin komissiolle. Euroopan unioni tarvitsee saumatonta lähestymistapaa, minkä vuoksi korkea edustaja ja minä olemme asioista vastaavien yksiköidemme kanssa työskennelleet tiiviisti yhdessä ja minkä vuoksi olen iloinen siitä, että Euroopan tulevaisuutta käsittelevä valmistelukunta on ehdottanut vieläkin tiiviimpää yhdentymistä tulevaisuudessa.
Haluan erityisesti tuoda esiin sen, että puolustus- ja sotilaskysymykset ovat ainoastaan yksi ulottuvuus missä hyvänsä ?turvallisuusstrategia?-nimityksen ansaitsevassa strategiassa. Euroopan unionin kannalta tämä ulottuvuus on lisäksi suhteellisen vähämerkityksinen.
Myös EU:ta itsessään - sen luomista, kehittämistä ja laajentumista - voidaan pitää eräänlaisena eurooppalaisena turvallisuusstrategiana, joka onkin ollut hyvin tehokas. EU on tarjonnut maanosallemme keskeisen taloudellisen ja poliittisen organisointiperiaatteen viimeisten 50 vuoden ajan ja turvannut osaltaan diktatuurista ja sorrosta nousevien maiden kehittymisen demokraattisiksi ja vakaiksi valtioiksi. Pyrimme myös ulottamaan vakauden naapureihimme ja ystäväpiiriin ympärillämme laajempaa Eurooppaa koskevan ohjelman avulla. Minkä hyvänsä Eurooppaa koskevan turvallisuusstrategian keskeisenä osana on ehkä oltava EU:n jatkuvan vaurauden ja kehittymisen takaaminen.
Edellä mainittujen seikkojen lisäksi EU edistää merkittävästi kansainvälistä turvallisuutta monissa eri yhteyksissä, muun muassa edistämällä maailmankauppaa. EU:lla on ollut keskeinen rooli WTO:n luomisessa ja kehittämisessä, ja olemme tällä hetkellä sitoutuneet Dohan kehitysohjelmaan. Olisi vaikeaa liioitella kyseisen työn merkitystä maailmanlaajuisen turvallisuuden kannalta, koska turvallisuus ja vauraus liittyvät niin läheisesti toisiinsa.
Edistämme maailmanlaajuista turvallisuutta myös ulkoisen kehitysavun avulla. Olen kertonut parlamentille aikaisemmin, että meidän - EU:n, komission ja jäsenvaltioiden - osuus kaikesta tällaisesta avusta maailmassa on noin 55 prosenttia, ja osuutemme kaikesta avustuksesta on noin kaksi kolmasosaa. Tämä edistää turvallisuutta merkittävästi, koska köyhyys ja epätasa-arvo eivät ole ainoastaan moraalisia kysymyksiä, vaan ne vaikuttavat myös turvallisuuteemme.
Avustustoiminnalla tuemme myös ihmisoikeuksia ja parempaa hallintotapaa. Nämä asiat ovat samalla muun muassa terrorismin torjuntaan liittyviä turvallisuuskysymyksiä, koska epätasa-arvo ja sorto muodostavat otollisen maaperän vihalle, suvaitsemattomuudelle ja väkivallalle.
EU voi edistää kansainvälistä turvallisuutta ennen kaikkea työskentelemällä kansainvälisissä järjestelmissä ja tukemalla niitä, sillä erilaiset kansainväliset järjestelmät ovat yhä välttämättömämpiä ja tärkeämpiä välineitä maailmassa, jolle on ominaista keskinäinen riippuvuus. Tarkoitan YK:n aseistariisuntaa ja aseiden leviämisen estämistä koskevia yleissopimuksia, ympäristösopimuksia, kuten ilmastonmuutosta koskevaa Kioton pöytäkirjaa, ja tietenkin kansainvälistä rikostuomioistuinta. Voisin jatkaa luetteloa, mutta tämä riittää osoittamaan, mistä on kyse. Emme voi yksinkertaisesti erottaa toisistaan toisaalta turvallisuuttamme koskevia näkökohtia ja toisaalta kehitykseen ja kauppaan liittyviä etujamme. Estääksemme väkivaltaiset konfliktit tulevaisuudessa meillä on oltava keinot käsitellä ympäristön pilaantumista, köyhyyttä ja maailmanlaajuista hallintotapaa, aidsia, oikeus- ja sisäasioita, ydinturvallisuutta ja niin edelleen. Tämän osalta ei varmaan ole epäselvyyttä.
Perusajatukseni on, että todellisen monenvälisyyden olisi oltava eräs Euroopan unionin tärkeimmistä toiminta-ajatuksista. Se on turvallisuusstrategiamme keskeinen tekijä.
Sanon muutaman sanan pienaseista ja kevyistä aseista, koska myös tämän aiheen tarkasteleminen tuo esiin todellisen käytännön monenvälisyyden tärkeyden. Olemme sitoutuneet torjumaan pienaseiden leviämistä maailmassa. Aseiden vientiä koskevat käytännesäännöt annettiin viisi vuotta sitten. Jäsenvaltiot määrittelevät niissä tiukat yhteiset vaatimukset, joita on sovellettava tavanomaisten aseiden kaupan valvonnassa. Käytännesäännöistä on sittemmin muotoutunut laaja aseiden vientiä koskeva kansainvälinen järjestelmä. Pienaseet kattavassa yhteisessä toiminnassa EU sitoutui myöhemmin vuonna 1998 edistämään lukuisia periaatteita, joihin kuuluu muun muassa kaikkien maiden sitoutuminen toimittamaan pienaseita ainoastaan hallituksille ja tuomaan maahan ja pitämään aseita hallussaan ainoastaan perusteltuja turvallisuustarpeitaan varten. EU on osoittanut varoja taloudellisen ja teknisen tuen antamiseksi pienaseita koskeville ohjelmille ja hankkeille kaikkialla maailmassa.
Odotan innokkaasti turvallisuusasiakirjan julkaisemista. Kuten korkea edustaja totesi, se on alku hyvin tärkeälle keskustelulle, joka käydään tietenkin suurelta osin näissä istuntosaleissa. Odotamme kuulevamme aiheesta parlamentin jäseniä, jotka ovat jo edistäneet merkittävästi turvallisuuskysymystä koskevaa laajempaa ymmärrystä kaikkialla EU:ssa.
Brok (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa edustaja Solana, hyvät kollegat, tämän ja viime vuoden tapahtumat ovat mielestäni osoittaneet selvästi, että meidän on ajateltava todella selkeästi tämän kysymyksen ratkaisemiseksi. Komission jäsen Patten on kuvannut niitä monia aloja, joihin Euroopan unioni osallistuu aktiivisesti. Mielestäni saattaisi olla järkevää tarkastella niitä osina yhtenäistä kokonaisuutta sen osoittamiseksi, kuinka hyvin nämä monilla aloilla varsin esittelykelpoiset välineet täydentävät toisiaan. Tältä osin myös Euroopan ulkopuolelle suunnattavaan apuun ja kehitysapuun liittyvät kysymykset ovat tietenkin tärkeitä. Mahdollisia jännitteitä on pyrittävä purkamaan mahdollisuuksien mukaan torjumalla köyhyyttä. Lisäksi sekä aktiivisten toimijoiden että eurooppalaisen yleisön on alettava tiedostaa aikaisempaa paremmin se, että nämä välineet ovat myös ulkopoliittisia välineitämme ja että ne koskevat jäsenvaltioidemme etuja.
Edustaja Solana on tämän aktiivista torjuntaa koskevan keskustelun yhteydessä aivan oikein todennut, että meidän on osattava yhdistää oikein torjunta, sotilaalliset valmiudet ja tarvittavat toimenpiteet sotatoimien jälkeistä uudelleenrakentamista varten. Mielestäni tietämyksessämme ja käytännön järjestelyissä on parantamisen varaa. On oikein, että toteutamme todellakin tarvittavat torjuntatoimet. Tällöin huomaamme kuitenkin, etteivät ne sinänsä lisää Euroopan unionin vaikutusvaltaa mitenkään. Meidän on nimittäin voitava turvautua myös sotilaalliseen vaihtoehtoon, mikäli haluamme osoittaa, että meillä on monipuoliset valmiudet. Koimme tämän Balkanilla 1990-luvun alussa. Eurooppalaiset rauhanneuvottelijat saivat siellä aikaan noin 34 tulitaukosopimusta - en tiedä tarkkaa lukua, mutta mikään niistä ei johtanut tuloksiin. Tämä johtui siitä, että Milosevic tiesi erittäin hyvin, ettei meillä ollut sotilaallisia valmiuksia taata näiden tulitaukosopimusten noudattamista. Otimme vähitellen opiksi näistä kokemuksista Kölnin huippukokouksessa, Saint-Malossa ja monissa muissa yhteyksissä, minkä ansiosta olemme edenneet nyt pidemmälle.
Tämä tavoite on kuitenkin toteutettava osana todellista strategiaa, eikä se ole vielä täysin toimintavalmis. Emme ole vielä selvillä käytännön toteutustavasta, koska meidän on ensin arvioitava tiettyjä tekijöitä tämän tavoitteen kannalta. Kuinka ensisijaisena pidämme terrorismin torjuntaa, ja missä määrin se on mahdollista käytettävissämme olevien välineiden avulla? Myös amerikkalaisten esittämät Irakin sotaa koskevat perustelut sisälsivät eräänlaisen kannanoton terrorismiin. Olemmeko selvillä mahdollisuuksista käyttää perinteisiä sotilaallisia keinoja terrorismin torjunnassa? Sama koskee aseiden leviämisen estämisen alaa. Jos voisimme esimerkiksi tuhota ydinvoimalan yhdellä ainoalla ennakoivalla iskulla ja estää siten ydinaseiden kehittämisen, kuten israelilaiset tekivät Irakissa 1980-luvun alussa, voisiko tämä olla osa sellaista strategiaa, joka saattaisi auttaa meitä kehittämään valmiuksia estää valtavat vaarat ja niihin liittyvät sodat mahdollisesti jopa ilman ihmishenkien menetyksiä? Mielestäni meidän on vastattava näihin kysymyksiin. Tässä yhteydessä esitän nämä ajatukset kysymysten muodossa, mutta niiden olisi muodostettava osa erityistä ja yhtenäistä lähestymistapaa, mikäli aiomme pystyä tuomaan esiin oman linjamme, kuten Bushin hallinto on tehnyt. Voimme havaita lähestymistavoissamme sekä yhtäläisyyksiä että eroavuuksia, joiden perusteella voimme lopulta jatkaa Yhdysvaltojen kanssa käytävää keskustelua vankalta pohjalta. Tämä on välttämätöntä, mikäli haluamme alkaa työskennellä yhdessä tai jopa saavuttaa lähentymistä sekä auttaa amerikkalaisia luopumaan yksipuolisuuteen perustuvasta lähestymistavasta.
Olen yhtä mieltä siitä, että Euroopan unioni itsessään on turvallisuuspoliittinen toimenpide; turvallisuus on eräs sen olemassaolon ensisijaisista perusteista. Laajempi Eurooppa, josta viisaasti suunnitellaan monenvälistä eikä kahdenvälistä ja jonka on tarkoitus olla Euroopan talousalue laajennettuna, on tärkeä asia. Myös suhteemme Venäjään, kehitysmaihin ja Välimeren maihin ovat erittäin tärkeitä asioita. Tässä yhteydessä meidän on kuitenkin todellakin otettava huomioon myös tulevat suhteemme Yhdysvaltoihin, enkä usko, että Nato sinänsä on pitkällä aikavälillä kestävä side välillämme. Siltä osin kuin on kyse Natosta ja EU:n ja Yhdysvaltojen suhteesta, myös kahden seuraavan edellytyksen on täytyttävä: ainoastaan, jos olemme vahvoja, voimme olla vakavasti otettavia kumppaneita, eikä kumppanuutta voi olla, jos toinen osapuoli tekee päätökset yksinään ja toinen seuraa perässä sen sijaan, että ne tehtäisiin yhdessä. Meidän on tehtävä oma osuutemme asianmukaisten edellytysten luomiseksi.
Lisäksi meidän on laajennettava suhteidemme perustaa siten, että siihen kuuluu muutakin kuin pelkkä turvallisuuspolitiikka tai sotilaalliset näkökohdat. Tämän vuoksi meidän on jälleen ryhdyttävä käsittelemään aloitetta ja käytävä 1990-luvun alussa käymiemme keskustelujen kaltaisia keskusteluja, joita voisin kuvailla lyhyesti ?transatlanttiseksi markkinapaikaksi?, voidaksemme tältä pohjalta saada jotain aikaan monilla sellaisilla aloilla, joilla Euroopan unioni on toimivaltainen. Yhdysvalloilla ja meillä on sopimuksia maailman kaikkien maiden kanssa, mutta meillä ei ole keskinäisiä sopimuksia. Jotta tällainen strategia voisi olla täydellinen, meidän olisi mietittävä tätä asiaa.
Wiersma (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa YUTP:n korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, eurooppalaisen turvallisuusstrategian kehittäminen on merkittävä edistysaskel. Kun kyseisen politiikan periaatteet ja tavoitteet vahvistetaan, siitä tulee yhtenäisempi ja se tarjoaa kehyksen muutaman viime vuoden aikaisille saavutuksille. Tämä ei vielä riitä takaamaan sitä, että Euroopan unioni puhuu yhdellä äänellä, mutta näin voidaan lisätä johdonmukaisuutta ja saavuttaa yksiäänisyys helpommin.
Irakiin liittyvä hämmennys sekä Yhdysvaltojen uusi turvallisuusstrategia ovat tämänhetkisen keskustelun taustalla. Tällaisen keskustelun tarve on kuitenkin syntynyt Euroopan unionin aikaisempaa voimakkaammasta pyrkimyksestä saada lisää vaikutusvaltaa turvallisuuskysymyksissä. Tämän vuoden tapahtumat eivät onneksi heikennä tätä pyrkimystä. Thessalonikissa esitettävän asiakirjan yksityiskohdat eivät ole vielä tiedossa, mutta oletamme, että strategia perustuu turvallisuuskysymyksen laajaan tulkintaan, kuten Solana on antanut ymmärtää.
Turvallisuuden puutteeseen on monia syitä, ja siihen on puututtava monien erilaisten välineiden avulla. Uudet uhkat, kuten kansainvälinen terrorismi, vaativat aikaisempaa enemmän huomiota. Tuemme myös joukkotuhoaseiden leviämisen torjuntaa koskevan EU:n toimintasuunnitelman täytäntöönpanoa. Sopimuksia rikkovia tai merkittävän riskin muodostavia maita vastaan on toimittava; Iran on tältä osin valaiseva esimerkki. Väkivallan uhkan ei pitäisi kuitenkaan olla etulinjassa, vaan EU:n olisi tarkasteltava myös, kuinka ydinaseiden leviämistä voidaan torjua nykyistä tehokkaammin perustamissopimuksen avulla.
Muutaman viime kuukauden aikana on puhuttu paljon Euroopan unionin heikoista sotilaallisista valmiuksista. Emme kuulemma muodostaa riittävää vastapainoa Yhdysvaltojen ylivallalle. Mielestäni tämä on väärä lähestymistapa. Amerikkalaisia ei tarvitse voida päihittää sotilaallisesti. Sen sijaan meidän on voitava toimia yhtä tehokkaasti omalla tavallamme ja yhdistää voimavaramme meille ominaisella tavalla silloin, kun katsomme sen olevan tarpeen. Sitä ei saa tehdä yksipuolisesti, koska sellainen ei kuulu tapoihimme, vaan tältä osin on hyödynnettävä monenvälisiä järjestelmiä, erityisesti YK:ta. Emme ole koskaan päättäneet luopua sotavoimien käytöstä, mutta tähän viimeiseen keinoon voidaan turvautua vasta kun kaikki muut keinot on käytetty. Kyseistä keinoa olisi käytettävä tehokkaasti ja ottamalla huomioon suhteellisuusperiaate. Tämän vuoksi suhtaudumme jälkeenpäinkin epäilevästi Irakin vastaisen sodan perusteluihin. Toivomme, että sotilaallisen voimankäytön rooli määritellään EU:n strategiassa selkeästi.
Tämän ajattelutavan osalta joudumme kuitenkin toteamaan, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan sotilaallisen ulottuvuuden kehittäminen jää jälkeen tavoitteistamme. Tuemme tämän vuoksi pyrkimyksiä edetä nopeammin ja kehittää tämän alan toimia tehokkaammin. Olemme valmiita käymään avointa keskustelua taloudellisista vaikutuksista. Solana pyysi hetki sitten kiivaasti tällaista avointa keskustelua.
Suhtaudumme samalla luottavaisesti erääseen toiseen prioriteettiin, nimittäin konfliktin- ja kriisinhallintaan, jotka sisällytetään täydellisesti uuteen strategiaan. Se on edelleen nykyisen YUTP:n merkittävin vahvuus. Pystymme toimimaan tehokkaammin Euroopassa ja lähialueilla kuin Euroopan ulkopuolella. Oletamme, että korkea edustaja ottaa nämä kokemukset huomioon, ja odotamme myös tietoja siitä, kuinka strategia toimii sellaisilla eri alueilla, joilla Euroopan unioni haluaa olla aktiivinen.
Korkean edustajan ja neuvoston pyrkiessä löytämään edellä tarkoittamani kaltaisen lähestymistavan hän voi luottaa ryhmäni varauksettomaan tukeen. Uusi ja arvokas keskustelu on alkanut, ja haluamme osallistua siihen aktiivisesti.

Andreasen (ELDR).
Arvoisa puhemies, kuten korkea edustaja totesi, 25 jäsenvaltion EU:n, jonka väkiluku on 450 miljoonaa henkeä ja jonka kansantuote on neljännes koko maailman kansantuotteesta, on vastattava nykyistä paremmin omasta turvallisuudestaan ja puolustuksestaan. Mielestäni sen ei pitäisi myöskään olla niin riippuvainen ystävistämme Yhdysvalloissa. Tämä olisi sekä EU:n että Yhdysvaltojen etujen mukaista. Olemme sen velkaa sekä itsellemme että amerikkalaisille, jotka ovat taanneet rauhan Länsi-Euroopassa useiden vuosien ajan. Tarvitsemme tämän vuoksi tiiviimpiä institutionaalisia suhteita Naton ja EU:n välille voidaksemme reagoida johdonmukaisesti uusiin maailmanlaajuisiin haasteisiin, jotka koskevat kansainvälisen terrorismin, järjestäytyneen rikollisuuden ja joukkotuhoaseiden leviämisen torjuntaa.
Tavoitteena on tämän vuoksi EU:n puolustusulottuvuuden jatkuva kehittäminen - jota myös Yhdysvallat tukee - Naton eurooppalaisena pilarina. EU:n on toimittava yhä tiiviimmässä yhteistyössä yhdysvaltalaisten kanssa eikä heitä vastaan. Transatlanttinen liittoutuma voidaan säilyttää pitkällä aikavälillä ainoastaan, jos luodaan asianmukainen eurooppalainen puolustusidentiteetti. Ulkoministerien kokouksesta Luxemburgista saamamme voimakkaampaa ja ennakoivampaa ulko- ja puolustuspolitiikkaa koskevat uutiset olivat siten kannustavia, ja odotamme nyt hyvin innokkaina korkean edustajan ehdotusta ensimmäiseksi yhteiseksi eurooppalaiseksi turvallisuusstrategiaksi.
Voimme olla iloisia siitä, että neuvosto haluaa yleisesti lujittaa eurooppalaista puolustusta ja tämän alan tutkimusta ja kehittämistä koskevaa yhteistyötä, mutta ehdotuksen on tuettava täysimääräisesti myös transatlanttisen kumppanuuden palauttamista. Tässä yhteydessä on ollut mukavaa lukea niin sanottua Albrightin julistusta tästä kumppanuudesta. Julistuksen mukaan kumppanuus on Nato-yhteistyön tukipilari.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, on outoa kuulla puhuttavan niin paljon eurooppalaisesta puolustuksesta, vaikka meillä ei ole edes yhteistä eurooppalaista ulkopolitiikkaa. Mielestäni meidän olisi keskityttävä ensin sen luomiseen, ja haluaisin, että keskustelemme ensin ensisijaisista tavoitteistamme. Mielestäni EU:n pitäisi olla ennen kaikkea kansainvälisen oikeusjärjestyksen ja kansainvälisten sopimusten tukipilari, ja tämän vuoksi sen olisi tuettava kansainvälistä asevalvontaa. Osalle näitä prioriteetteja ei ole annettu läheskään niille kuuluvaa painoarvoa moniin vuosiin. EU:n kaltaisen yhteistyöjärjestön, joka pyrkii tekemään sopimuksia entisten vihollistensa kanssa, olisi ilman muuta pyrittävä näihin tavoitteisiin. Meidän on jatkettava kyseistä perinnettä, ulotettava se kansainväliselle tasolle ja taattava, että meistä tulee YK:n tukipilari, jotta kansainvälinen oikeus voi alkaa vallita jälleen.
Kuulisin mielelläni neuvoston ja komission suunnitelmat heinäkuussa pidettävää kevyiden aseiden valvontaa koskevaa YK:n kokousta varten, sillä tämä on eräs niistä aloista, joihin EU voisi vaikuttaa. Olemme tietenkin eräs näiden aseiden päävalmistajista, ja yritämme myös valvoa niitä. Meillä on vuodelta 1998 peräisin olevat käytännesäännöt, jotka muistaakseni komission jäsen Patten mainitsikin. Vaikuttaa siltä, että aseet joutuvat siitä huolimatta väärille henkilöille ja väärille markkinoille. Meidän on täydennettävä kyseistä sopimusta mahdollisuudella valvoa aseita koko niiden olemassaolon ajan. Voimme toimia näin lypsylehmien kohdalla EU:ssa. Eikö olisikin hienoa, jos pystyisimme samaan aseiden osalta? Mitä suunnitelmia tätä varten on olemassa?

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, mielestäni puhumme turvallisuudesta kahdessa eri merkityksessä. Joidenkin mielestä todellisen turvallisuutemme perustana ovat välittäminen, yhteistyö ja ennaltaehkäisy. Jotkut muut taas väittävät, että turvallisuutemme edellyttää meiltä puolustus- ja väliintulovalmiuksia, ja yhdistävät sen pikemminkin sotilaallisiin näkökohtiin.
Mielestäni turvallisuutemme perustana on politiikkamme uskottavuus. Olemmeko uskottavia, kun assosiaatiosopimuksemme esimerkiksi Maghreb-maiden tai muiden maiden kanssa sisältävät ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevan 2 artiklan, jonka kuitenkin unohdamme nopeasti käytännön suhteissamme näihin maihin? Kukaan ei voi suhtautua meihin vakavasti tämän vuoksi. Allekirjoitamme assosiaatiosopimuksia, mutta heti kun asiat mutkistuvat, unohdamme, että demokraattisten valtioiden joukko ympärillämme on turvallisuustekijä. Mitä enemmän demokraattisia valtioita on, sitä pienempi on sodan riski. Olemmeko uskottavia? Elmar Brok on oikeassa kysyessään, olimmeko uskottavia Balkanilla. Emme olleet. Julistimme jatkuvasti rauhaa, mutta vaikka ihmisiä tapettiin joukoittain, meillä ei ollut voimaa puuttua siihen. Tämän vuoksi emme olleet uskottavia.
Meille sanotaan, että asenteidemme on oltava johdonmukaisia yhdysvaltalaisten asenteiden kanssa, ettemme saa asettua vastustamaan heitä. Mielestäni meidän ei pitäisi kuitenkaan olla joko heidän puolellaan tai heitä vastaan. Onko uskottavaa, jos ilmoitamme ryhtyvämme sotaan joukkotuhoaseiden vuoksi, kun niitä ei todellisuudessa ole ja kun tämä on valhe? Emme ole uskottavia. Onko eurooppalaisilla oikeus kutsua valhetta valheeksi? Ovatko kaikki yhdysvaltalaisten puolustajat edelleen harmistuneita todetessamme, että yhdysvaltalaiset valehtelivat, että Colin Powell valehteli turvallisuusneuvostossa? Tarkastelkaamme erästä toista esimerkkiä. Olemmeko uskottavia, kun vetoamme kansainväliseen oikeuteen ja käytämme sitä perusteluna? Onko nykyisen kaltainen kansainvälinen oikeus raamattu? Ei ole. Onko turvallisuusneuvosto ilman Brasiliaa, ilman Intiaa, ilman Etelä-Afrikkaa nykymaailmaan soveltuva turvallisuusneuvosto? Ei ole. Tämän vuoksi kansainvälisen oikeuden puolesta toimiminen on pyrkimystä uudistaa ja muuttaa sitä. Emme saa hokea jatkuvasti vain sitä, että kansainvälinen oikeus nykymuodossaan on peräisin kylmän sodan ajoilta ja ettei kylmä sota ole enää ongelmamme.
Viimeinen huomautukseni koskee terrorismia. Olemmeko uskottavia, kun toisaalta muiden mukana toteamme täysin asianmukaisesti, että väliintulomme Afganistanissa oli välttämätön terrorismin torjumiseksi, ja kun toisaalta vaikenemme kaikista Guantanamon tapahtumista? Terrorismin vastaiset toimet ovat oikeusvaltioperiaatteen puolesta toimimista. Näin on yhteydestä riippumatta - sodan aikana ja sodan eri muodoissa. Jos emme onnistu ratkaisemaan näitä ongelmia yhdessä, emme ole uskottavia. Uskottavuus on mielestäni turvallisuuden perusta.
Stenzel (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Rhodoksen kokouksessa ehdotettua yhteistä eurooppalaista turvallisuusstrategiaa koskeva keskustelu, joka johtaa Thessalonikin kokouksessa käsiteltävään strategiaan, on hyvin kauaskantoinen. Arvoisa komission jäsen Patten, havaitsen kuitenkin Solanan samoin kuin teidän huomautuksissanne tiettyä skeptisismiä. Kyseessä ei ole ensimmäinen strategia eikä ensimmäinen esitettävä strategialuonnos, mutta ei varmasti viimeinenkään. Toisin kuin Cohn-Bendit, olen sitä mieltä, että tämän strategian heikkoutena on itse asiassa ajankohta, jona se esitetään. Siitä saa sen vaikutelman, että se on vastastrategia vastaukseksi Yhdysvalloille. Euroopan unioni ja sen turvallisuusstrategia olisi mielestäni ollut riittävän merkittävä ilman, että siitä tehdään tällainen aloite.
On totta, että elämme tällä hetkellä uudenlaisessa tilanteessa, jolle on ominaista alueellisista kriisitilanteista aiheutuva turvattomuus. Eräs osoitus tästä ovat kansainväliset terroristiverkot ja terroriteot sekä niiden aiheuttama uhka. Vaikka Yhdysvallat ja EU suhtautuvat tähän uhkaan eri tavalla ja vastaavat siihen eri tavoin, Yhdysvallat kokee olevansa sodassa kansainvälistä terrorismia vastaan ja väittää voivansa sen vuoksi tehdä ennakoivia iskuja täysin perustellusti. Se toimi näin sekä Afganistanissa että Irakissa luottaen sotilaalliseen voimaansa, jolle mikään Euroopan unionissa ei vedä vertoja.
Euroopan läsnäolo ja sen tehtävät ovat näissä olosuhteissa täysin erilaiset. Eurooppalaiset eivät ole tähän mennessä voineet eivätkä halunneet reagoida kansainvälisiin uhkiin sotilaallisesti. Mielestäni eurooppalaisten osallistumista kriisitilanteiden ratkaisemiseen esimerkiksi Afganistanissa, josta palasin juuri eilen, tai Kongossa, kuten on suunniteltu, on tämän vuoksi kunnioitettava. Sen osallistuminen on kuitenkin liian symbolista ja epäjohdonmukaista. Pelkkä läsnäolo ei riitä alkuunkaan. Läsnäolo voi olla tärkeää, mutta siihen liittyy vaikeasti arvioitavissa olevia turvallisuusriskejä. Lisäksi se luo usein odotuksia, joihin emme pysty vastaamaan.
Niin kauan kuin Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole valmiita lisäämään puolustusmäärärahojaan ja asettamaan tarvittavia varoja sekä ottamaan käyttöön tarvittavaa henkilöstöä, kaikki nämä opit ja strategiat vaikuttavat pelkältä retoriikalta. Kun otetaan huomioon EU:ssa vallitsevat vastakkaiset näkemykset, pyrkimys löytää yhteinen strategia vaikuttaa pikemminkin yritykseltä piilottaa mielipide-erot sen sijaan, että ne poistettaisiin, ja tätä meidän on varottava. Strategioiden laatiminen ja yhteisten tehtävien luominen esimerkiksi luomalla periaatteessa kannattamani Euroopan ulkoministerin virka, eivät mitenkään korjaa yhteisen eurooppalaisen politiikan ja turvallisuusstrategian luomista koskevan poliittisen tahdon puuttumista. Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välisen kaksijakoisuuden ja niiden keskinäisen vieraantumisen ongelma voi vaikuttaa ainoastaan kielteisesti pyrkimykseen luoda yhteinen eurooppalainen turvallisuusstrategia.

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin kahden ulkopoliittisen edustajan, joita suuresti kunnioitan, läsnäolo täällä on EU:n nykyisten toimintavaatimusten tulos, eikä erikoinen ilmentymä antiikin dioskuureihin, kuuluisiin kaksospoikiin, liitetystä syndroomasta. Tämä vahvistaa sen, että päätös luoda EU:n ulkoministerin virka on oikea päätös, mutta toivon, ettei kyseiseen tehtävään valittava henkilö toimi myöhemmin kuin mytologian Janus, joka muutti kasvojaan muuttuvien tilanteiden mukaisesti.
Viime vuosikymmenen kuluessa olemme tulleet yhä tietoisemmiksi Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen erilaisesta suhtautumisesta tärkeisiin kysymyksiin. Tämä on tullut esille seuraavien asioiden yhteydessä: rikoksia ihmisyyttä vastaan käsittelevä kansainvälinen tuomioistuin, Lähi-idän kriisi, Irakin kriisi, yleinen käsitys ennakoivasta sotilaallisesta voimankäytöstä ja niin edelleen. Käytännössä tämä luo Euroopan unionille tarpeen määritellä oma riippumaton strategiansa, jotta se voi tämän riippumattomuuden pohjalta määritellä suhteensa Yhdysvaltoihin uudelleen ja korjata virheensä. Tämä uudelleenmäärittely on välttämätöntä, koska EU:n strategiassa suhde Yhdysvaltoihin on keskeisessä asemassa. Tilien selvittäminen auttaa saamaan ystäviä.
Strategian olisi perustuttava tiettyihin periaatteisiin ja yhdenvertaisuuteen. Tässä tapauksessa yhdenvertaisuus tarkoittaa pariteettia. Pariteetti puolestaan tarkoittaa, että oman mielipiteen lisäksi osaamme myös tarvittaessa laatia mielipiteisiimme perustuvan oman politiikkamme, neuvotella siitä ja saavuttaa tuloksia.
Olemme siirtyneet uuteen aikakauteen. Vanhojen menettelyjen ja kriisiolosuhteiden lisänä ovat niin sanotut yksipuoliset uhkat, ja tämän vuoksi Euroopan unionin on omaksuttava uusi kansainvälinen rooli. Uusi kansainvälinen rooli edellyttää unionilta luonnetta strategisten kysymysten ratkaisemisessa. Huomaamaton toiminta ei tule kysymykseen. Määrätietoisen toiminnan on perustuttava kansainväliseen analyysiin, kansainväliseen määritelmään unionin luonteesta ja periaatteista. Luotan siihen, että toimimme hyvin ja että Solanan ehdotukset ovat ensimmäinen askel kohti sitä riippumattomuutta, jonka unioni saavuttaa suhteissaan maailmanmahteihin.

Johan Van Hecke (ELDR).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, aiheesta on saatavilla tilastotietoja. Maailmalla liikkuu noin puoli miljardia pienasetta ja kevyttä asetta, ja yli puolet niistä on laittomia. Vuoden 1990 jälkeen kirjatuista 49 vakavasta konfliktitapauksesta tällaisia aseita on käytetty 46 tapauksessa. Nämä aseet ovat pitkälti syynä myös lapsisotilaiden käyttöön. Pienaseet ja kevyet aseet ovat helposti saatavilla, monin paikoin sellaisen voi saada 15:llä Yhdysvaltain dollarilla. Niitä on helppo käyttää ja ne on helppo piilottaa ja kuljettaa. Ennen kaikkea ne ovat lisäksi kuolettavia.
Vuonna 2001 tehdyn riippumattoman tutkimuksen mukaan pienaseet vaativat päivittäin yli 1 000 ihmisen hengen; useimmiten uhrit ovat viattomia ihmisiä. Pienaseiden ja kevyiden aseiden valmistusta ja levittämistä sääteleviä kansainvälisiä säännöksiä ei juuri ole. Jalkaväkimiinoja koskeva Ottawan sopimus muodostaa tältä osin poikkeuksen. Valitettavasti meidän on osoitettava, että pienaseiden ja kevyiden aseiden tärkeimmät valmistajat - Yhdysvallat, Venäjä ja Kiina - ovat myös Ottawan kaltaisen kansainvälisen lainsäädännön kiivaimmat vastustajat. Jotta pienaseiden leviäminen saataisiin hallintaan, tarvitaan ennen kaikkea avoimuutta. Myös pienaseet ja kevyet aseet olisi sisällytettävä tavanomaisia aseita koskevaan YK:n rekisteriin. Aseiden vientiä koskevia sääntöjä on tiukennettava. Uusiin aseisiin valmistuksen yhteydessä merkittävät tunnukset on tehtävä pakollisiksi, jotta aseiden alkuperä voidaan jäljittää helpommin. Yhdyn komission jäsenen Pattenin näkemykseen siitä, että vuoden 1998 eurooppalaisia käytännesääntöjä olisi käytettävä aseiden vientiä ja kuljetusta koskevan sitovan maailmanlaajuisen sopimuksen mallina.
Euroopan unionin olisi johdettava pienaseiden ja kevyiden aseiden laittoman kaupan torjuntaa koskevaa keskustelua ensi heinäkuussa pidettävässä YK:n konferenssissa. Kaikki konfliktien torjunnan alan toimet saattavat todellakin olla turhia, mikäli perussyihin ei puututa.

McKenna (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, meidän on suunnattava katseemme sinne, mistä kevyet aseet itse asiassa tulevat. Kevyillä aseilla on tapettu Kongossa äskettäin noin 50 000 ihmistä. Lähetämme sotilaita pysäyttämään taistelun siellä siitä huolimatta, että useimmissa taisteluissa käytetään Euroopan unionin maista toimitettuja aseita. Kongolaiset eivät ole valmistaneet kyseisiä aseita itse, vaan ne on tuotu joko EU:sta - esimerkiksi Ranskasta, Belgiasta tai Yhdistyneestä kuningaskunnasta - tai jostain muualta.
Tuntuu täysin ristiriitaiselta, että lähetämme ihmisiä lopettamaan taistelut, joissa käytettävät aseet ovat peräisin samoista maista, joista niin sanotut rauhanturvaajat ovat kotoisin. Meidän on myös tarkasteltava vielä tehtäviä asioita toimintaohjelmasta heinäkuussa 2003 esitettävän YK:n arvion pohjalta. Meidän on poistettava aseiden loppukäyttöön liittyvät porsaanreiät varmistaaksemme, mihin ne päätyvät ja kuinka niitä käytetään. Olemme valitettavan huonosti selvillä siitä, mihin aseet päätyvät, ketkä niitä käyttävät ja mitä niillä loppujen lopuksi saadaan aikaan.
Lisäksi meidän on valvottava tehokkaasti aseiden välittäjiä. Jotkut ihmiset hankkivat valtavia summia toimimalla aseiden välittäjinä niiden toimittajien ja niitä haluavien maiden ja ihmisten välillä.
Kuten parlamentin jäsen Frahm mainitsi rekisteröinnin osalta, on todella uskomatonta, että nykyään voidaan jäljittää lihanpala tai maataloustuote, mutta tappavaa asetta ei pystytä jäljittämään. EU:n olisi aika myöntää vastuunsa ja estää kevyiden aseiden kauppa, joka aiheuttaa monien viattomien ihmisten kuoleman ja tuhon.

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, pienaseiden laajoista valvomattomista virroista aiheutuva uhka ja rikollisjärjestöjen ja terroristiryhmien leviämisen riski on tullut esiin merkittävästi syyskuun 11. päivän jälkeen. Maailmassa liikkuu yli puoli miljardia pienasetta. Näiden aseiden käyttö on johtanut noin 500 000 ihmisen kuolemaan vuosittain. Pienaseet vaativat 300 000 uhria sodissa ja lisäksi noin 200 000 uhria muissa tilanteissa.
Bowling for Columbine -elokuvassaan dokumenttiohjaaja Michael Moore osoitti äskettäin pienaseiden seuraukset jopa Yhdysvaltojen kaltaisessa maassa: surmatyöt kouluissa, nuorisojengeissä ja rikollismaailmassa. Aseet on hankittu poikkeuksetta laittomasti. Monet ihmiset joutuvat pienaseiden ja kevyiden aseiden uhreiksi muun muassa tämänhetkisen Kongon konfliktin kaltaisissa tilanteissa.
Pienaseiden laittoman kaupan torjumiseksi tarvitaan asianmukaista lainsäädäntöä. Lisäksi tarvitaan säännöksiä pienaseiden kauppaa, valmistusta, kauttakulkua ja omistusta varten. Myös aseiden jakeluporrasta on valvottava. Aseet on voitava jäljittää helposti, ja ne on tämän vuoksi varustettava selkeillä merkinnöillä. Lisäksi on pidettävä rekisteriä, ja näitä tietoja on voitava vaihtaa. Jotta voitaisiin estää pienaseiden laiton liikkuminen, tarvitaan asianmukaista asekannan hallintaa, turvallista kuljetusta ja varastointia ja ylimääräaseiden tuhoamista.
On tärkeää, että EU:lla on jälleen kerran edelläkävijän rooli kolmen viikon kuluttua New Yorkissa pidettävässä YK:n konferenssissa. EU voi omaksua kyseisen roolin vaatimalla asianmukaisia menettelyjä tällaisten aseiden valvomiseksi, vauhdittamalla jakeluportaan valvontaa koskevan lainsäädännön kehittämistä, vaatimalla tehokasta jäljitettävyyttä ja aseiden varustamista selkeillä merkinnöillä sekä kaikkien näiden vaatimusten käyttöönottoa Euroopassa siten, että se huolehtii ensimmäisenä Euroopassa niiden sisällyttämisestä lainsäädäntöön.
Puhun usein siitä, kuinka tärkeää Euroopan on puhua yhdellä äänellä. Tämä askel kohti ykseyttä otettiin, kun kuusi Euroopan parlamentin ryhmää päätti yhdessä esittää tämän vetoomuksen. Neuvoston ja jäsenvaltioiden on vain seurattava esimerkkiä. Toivon, että näin käy.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan kollegojeni tavoin puhua kevyiden aseiden laittomasta kaupasta ja sen torjunnasta.
Kuten vuonna 2001, jolloin kevyiden aseiden laitonta kauppaa käsittelevä Yhdistyneiden Kansakuntien konferenssi järjestettiin ja jolloin pidimme toimintasuunnitelmaa tervetulleena, pidämme nyt ensi kuun arviointikokousta tervetulleena. Juuri tämän arviointikokouksen osalta haluamme palauttaa mieliin jo esitetyn toteamuksen, että 500 miljoonaa pienasetta ja kevyttä asetta liikkuu maailmalla ja aiheuttaa päivittäin tuhansia kuolemia. Tämä todetaan vuonna 2001 laaditussa riippumattomassa aseita koskevassa tutkimuksessa. Lisäksi useimmat uhrit ovat naisia ja lapsia.
Pienaseiden ja kevyiden aseiden laiton kauppa kehitysmaihin, jotka ovat usein sotkeutuneet konflikteihin, on pääasiallisesti peräisin Euroopan unionin jäsenvaltioista jo mainittujen Yhdysvaltojen ja Venäjän lisäksi.
Konferenssin ja nyt tarkasteltavan toimintasuunnitelman avulla ei ole onnistuttu luomaan sitovaa kansainvälistä oikeudellista välinettä, joka estäisi laittoman kaupan. Euroopan unionin on pyrittävä laatimaan käytännesäännöt, joilla estetään aseiden pääsy sotiviin maihin, ihmisoikeuksia järjestelmällisesti rikkoviin valtioihin ja lapsisotilaita käyttäville aseistetuille ryhmittymille. Meidän olisi tämän vuoksi saatettava nämä pyrkimykset yhteisen toiminnan muotoon. Tämä on aloitettava jäsenvaltioista, joiden aihetta koskevat kansalliset lait poikkeavat valitettavasti täydellisesti toisistaan, ja sovellettava niitä sitten koko kansainväliseen yhteisöön. Arviointikokous on erinomainen tilaisuus tehdä näin.
Kansainvälisen järjestelmän avulla valvotaan jo jalkaväkimiinoja sekä kemiallisia ja biologisia aseita, mutta valvonta on ulotettava koskemaan myös kevyitä aseita. Euroopan unionin olisi tämän vuoksi ehdotettava New Yorkissa seuraavia toimenpiteitä: ensinnäkin aseiden myyntiä koskevan kansainvälisen rekisterin perustamista, toiseksi ihmisoikeuksia rikkoville valtioille suuntautuvan kevyiden aseiden myynnin kieltämistä ja kolmanneksi aseiden jäljittämisen mahdollistavan järjestelmän luomista.
Nämä pyynnöt esitetään neuvostolle ja jäsenvaltioiden hallituksille päätöslauselmassa, jonka hyväksymistä toivomme. Toivomme voivamme käyttää hyväksi tilaisuutta ja pyytää komissiota samalla jouduttamaan yhteistyötään kehitysmaissa olevien aseistettujen joukkojen riisumiseksi aseista. Tämä vaatimus kohdistuu tällä hetkellä voimakkaimmin Afrikkaan. Tämänhetkiset konfliktit muun muassa Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Liberiassa osoittavat tähänastisen politiikkamme tehottomuuden ja tarpeen valvoa aseiden myyntiä.

Solana
. (ES) Arvoisa puhemies, arvostan sitä, että Euroopan parlamentin jäsenet ovat ystävällisesti olleet paikalla loppuun asti. Euroopan unioni voi nyt aloittaa uuden tehtävän, jonka se pyrkii toteuttamaan mahdollisimman vakavasti. Lisäksi se aikoo esittää turvallisuusstrategiaa koskevan asiakirjan. Tämä Thessalonikissa muutaman päivän päästä esitettävä asiakirja on ensimmäinen laatuaan, ja valtioiden ja hallitusten päämiehet antavat varmasti valtuudet sitä koskevan työn jatkamiseen. Monien muiden puhujien tavoin suhtaudun myönteisesti siihen, että Euroopan unioni voi nyt alkaa yhdessä harkita vakavasti yhteistä turvallisuusstrategiaa.
Jotta tämä olisi mahdollista ja toistaakseni sen, mitä useat puhujat ovat jo todenneet, asianmukaisten asiakirjojen laatimisen ja asianmukaisten rakenteiden luomisen lisäksi on ehdottoman tärkeää, että meillä on poliittista tahtoa toimia maailmanlaajuisissa organisaatioissa Euroopan unionin väkiluvun, vaurauden ja muiden vastaavien tekijöiden edellyttämällä tavalla. Jos poliittinen tahto tähän on olemassa, se on mahdollista. Muutoin aihetta käsittelevät asiakirjamme ovat jälleen pelkkiä papereita, riippumatta siitä, kuinka erinomaisia ne ovat.
Arvoisa puhemies, arvoisa varapuhemies, kiitän teitä lämpimästi meille antamastanne tilaisuudesta käydä tämä keskustelu. Olen varma, että läsnäolijoiden määrä täällä parlamentissa on jonkin verran suurempi ensi kerralla.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma tekstiilejä koskevan sopimuksen tulevaisuudesta WTO-neuvottelujen puitteissa.

Lamy
Arvoisa puhemies, kuten kaikki tiedämme, tekstiili- ja vaatetusalalla on tärkeä asema kansainvälisessä kaupassa. Vuonna 2002 alan kassavirta oli 350 000 miljoonaa euroa, mikä on yli 5 prosenttia koko maailman viennistä. Alalla on erittäin tärkeä merkitys kehitysmaille, joilla on 50 prosentin osuus tekstiilituotteiden ja 70 prosentin osuus vaatetustuotteiden viennistä maailmassa. Ala on monille kehitysmaille pääasiallinen viennin ja teollisuustyöpaikkojen lähde.
Tekstiili- ja vaatetusala on tulevaisuudessa tärkeä myös meille eurooppalaisille sijoitusten, kalliiden kulutustavaroiden tuotantoon siirtymisen ja muodin kaltaisilla aloilla saavuttamamme maailmanlaajuisen johtoaseman vuoksi. Eurooppa on nykyisin maailman suurin tekstiilituotteiden ja maailman toiseksi suurin vaatetustuotteiden viejä. Euroopan tekstiili- ja vaatetusala työllistää 2 miljoonaa henkeä. Laajentuneessa Euroopassa määrä nousee 2,5 miljoonaan työntekijään ja liikevaihto 200 000 miljoonaan euroon.
Euroopan komissio on tietoinen siitä, että tekstiili- ja vaatetusala on monille valtioille hyvin arkaluonteinen ala. Se järjestikin 5.-6. toukokuuta 2003 kansainvälisen konferenssin, johon osallistui edustajia yli 80 maasta. Keskustelimme konferenssissa alan tulevien vuosien haasteista. Niitä aiheuttaa etenkin kiintiöiden lopullinen poistaminen 1. tammikuuta 2005, jota on myös ehdotettu Maailman kauppajärjestön nykyisten neuvottelujen päättymisajankohdaksi. Konferenssissa tehtiin neljä merkittävää havaintoa.
Kehitysmaat ovat ensinnäkin erittäin haavoittuvia, etenkin ne kehitysmaat, jotka ovat riippuvaisimpia tekstiili- ja vaatetustuotteiden viennistä. Tämä pätee erityisesti vähiten kehittyneisiin maihin ja maihin, joiden talous on heikko tai melko yksipuolinen. Se pätee myös niihin maihin, jotka ovat tehneet EU:n kanssa suosituimmuussopimuksen, kuten Välimeren etelä- ja itäosan valtiot, jotkin AKT-valtiot ja muut pienet viejämaat. Useimmat näistä valtioista saavat vientitulonsa pääasiassa tekstiili- ja vaatetustuotteista, jotka ovat niiden miltei ainoita vientituotteita, ja lisäksi tämä ala on merkittävä työllisyyden lähde.
Toiseksi tekstiili- ja vaatetusalan markkinoille pääsyn ehdot vaihtelevat suuresti eri puolilla maailmaa. Eurooppa asettaa keskimäärin 9 prosentin tulleja, kun taas monien valtioiden tullit ovat jopa 30 prosenttia tai ylikin, ja lukuisissa valtioissa on edelleen myös merkittäviä muihin kuin tulleihin perustuvia kaupan esteitä. Jos tyydymme markkinoiden vapauttamiseksi vain poistamaan kiintiöt vuonna 2005, maailmanmarkkinat ajautuvat todennäköisesti epätasapainoon. Tällöin kilpailu keskittyy entiseen tapaan teollisuusmaiden markkinoille, meidän markkinoillemme, joilla kasvu on heikkoa.
Kolmanneksi on mainittava Euro-Välimeri-alueen merkitys. Alue on Euroopan teollisuuden luonnollista kilpailualuetta. Palaan tähän myöhemmin, koska meillä on aihetta koskevia hankkeita.
Neljänneksi kiivaampi kilpailu lisää todennäköisesti luonnonvaroihin ja inhimillisiin voimavaroihin kohdistuvaa painetta ja aiheuttaa vakavia ongelmia kestävän kehityksen lisäksi myös tasavertaisen kilpailun edellytyksille, joihin sisältyvät esimerkiksi sosiaaliset perusoikeudet.
Nyt kun olemme yksilöineet nämä aiheet, voimme kysyä, mitkä ovat vastaukset kysymyksiin. Vastauksia ei tietenkään odoteta meiltä, amerikkalaisilta, intialaisilta tai kiinalaisilta, vaan ne on löydettävä kaikkien asianosaisten välisissä keskusteluissa Maailman kauppajärjestöjen sääntöjen mukaisesti.
Ensimmäinen vastaus on kehitys. Jos haluamme lieventää kiintiöiden poistamisen vaikutuksia köyhempiin ja heikompiin valtioihin, meidän on pohdittava, miten voimme keskittää kehitysmaille myöntämämme etuuskohtelun todennäköisesti kaikkein haavoittuvimmille valtioille esimerkiksi yleisen tullietuusjärjestelmän avulla. Viittaan tässä vähiten kehittyneihin maihin, AKT-valtioihin ja pieniin talouksiin. Meidän on myös harkittava keinoja, joilla voimme auttaa asianomaisia valtioita hyödyntämään näitä tullietuuksia, esimerkiksi alkuperäsääntöjä. Meidän on tietenkin samalla varmistettava, että myöntämämme tullietuudet todella hyödyttävät juuri näitä valtioita.
Toiseksi meidän on hyödynnettävä Dohan kierrosta, jotta markkinoille pääsyn ehdot ovat kaikkialla maailmassa tasapuoliset ja samantapaiset. Emme voi tyytyä siihen, että markkinoiden avaamisessa rajoitutaan ainoastaan poistamaan kiintiöt vuonna 2005. Kuten totesin, tämä aiheuttaa epätasapainoa markkinoille pääsyssä. Monenvälisissä keskusteluissa esittämämme nykyinen ehdotus perustuu kuitenkin tasapuolisuuteen. Kehotamme kaikkia WTO:n jäseniä laskemaan tullinsa lähemmäksi mahdollisimman alhaista yhteistä tasoa ja tietenkin kumoamaan muihin kuin tulleihin perustuvat kaupan esteet. Mielestämme kaikkien muiden maiden kuin vähiten kehittyneiden on osallistuttava tähän. Tämä koskee tietenkin myös niitä valtioita, joiden tekstiili- ja vaatetustuotteiden vienti on hyvin kilpailukykyistä.
Haluan tässä yhteydessä rauhoittaa sekä Euroopan teollisuutta että niitä valtioita, joille on myönnetty tullietuuskohtelu unionin markkinoille pääsyssä. Tarkoituksemme ei ole entisestään alentaa jo varsin alhaisia tullejamme ilman, että pääsemme vastavuoroisesti laajemmin ulkoisille markkinoille. Mielestämme muutokset olisi myös tehtävä vähitellen soveltamalla yhteisen tullitariffin mukaisiin tulleihin siirtymäaikoja. Siten ongelmista kärsivät valtiot voisivat tehdä tarvittavat mukautukset.
Käsittelen kolmanneksi Euro-Välimeri-aluetta, joka yhdentyy parhaillaan: Euroopan ja Välimeren alueella voidaan pian nauttia lähiaikoina voimaan tulevien, alkuperäkumulaatiota koskevien sääntöjen odotetuista eduista. Alkuperäsääntöjä koskeva uusi pöytäkirja on tarkoitus esittää kauppaministereille Palermossa 7. heinäkuuta järjestettävässä Välimeri-konferenssissa (Euromed). Koko Euro-Välimeri-alueen taloudelliset toimijat voivat diagonaalista alkuperäkumulaatiota koskevan järjestelmän ansiosta laajentaa mahdollisia hankintalähteitään, koska alueen tuottajat - jotka toimivat näin yhdessä - voivat käyttää koko alueen välituotteita esteittä. Uskomme, että tämä vaikuttaa myönteisesti kauppaan ja edistää etenkin alueen sisäisen kaupan kehittymistä. Pyrkimyksemme on soveltaa kumulaatiota tehokkaasti alueen kaikissa valtioissa vuoden 2004 loppuun mennessä.
Käsittelen lopuksi kestävän kehityksen edistämistä. Meidän on painotettava kannustimia ja monenvälisten normien noudattamista. Meidän on pohdittava edelleen, miten viranomaiset voivat taata sen, että markkinoiden vapauttaminen ei heikennä työoloja tai ympäristön tilaa. Meidän on myös estettävä se, että kilpailuetuja pyritään saavuttamaan laiminlyömällä sosiaalisia normeja tai ympäristönormeja. Voimme esimerkiksi harkita yleisen tullietuusjärjestelmän etuusmarginaalien nostamista niiden maiden osalta, jotka soveltavat näitä kansainvälisiä normeja, tai tukea kestävää kehitystä edistäviä yksityisiä ohjelmia. Voimme myös jälleen kerran pohtia, miten voimme lisätä kuluttajien tietoa tuotteista ja tarjota hyvän kauppatavan mukaisen vaihtoehdon sitä haluaville.
Kuten näette - ja päätän puheenvuoroni tähän - Euroopan komissio on täysin tietoinen tekstiili- ja vaatetusalan merkityksestä kestävän kehityksen, köyhyyden torjunnan, teollisuus- ja sosiaalipolitiikan sekä unionin alueellisen tasapainon kannalta. Kyse on alasta, jolla kaupankäynnin ja maailmanlaajuistumisen etujen tasapuolista jakamista koskevat kysymykset ovat hyvin keskeisiä ja joka tarjoaa meille mahdollisuuden kehittää sellaista kauppa- ja teollisuuspolitiikkaa, joka vastaa kaikkiin näihin oikeutettuihin huoliin. Olemme käynnistäneet Euroopan komissiossa tutkimuksen, jossa pyritään määrittelemään riskialtteimmat tuoteryhmät sekä markkinoiden vapauttamisen vaikutukset tuotantoon, laajentuneen unionin työllisyyteen ja niihin alueisiin, jotka ovat kaikkein riippuvaisimpia tekstiilituotannosta. Alan työmarkkinaosapuolet seuraavat tätä kehitystä hyvin tiiviisti yhdessä Euroopan komission kanssa alakohtaisessa sosiaalikomiteassa. Keskustelemme myös taloudellisten toimijoiden ja työmarkkinaosapuolten kanssa selvittääksemme, mitä lisätoimenpiteitä voidaan toteuttaa alan kilpailukyvyn kohentamiseksi.
Lisäksi kollegani Erkki Liikanen ja minä aiomme esittää syksyllä tekstiili- ja vaatetusalan kauppa- ja teollisuuspolitiikkaa vuoden 2005 jälkeen käsittelevän tiedonannon komission jäsenille sekä sen jälkeen parlamentille ja neuvostolle. Tarkoituksena on luoda tehtävämme mukaisesti kaikille asianosaisille selkeä, ennustettava ja johdonmukainen järjestelmä, jonka ansiosta ne voivat vuorostaan suunnitella toimintatapojaan, sijoituksiaan ja toimiaan. Meidän on yhdistettävä voimamme koko tekstiili- ja vaatetusalan edistämiseksi.

Ferrer (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan ensinnäkin kiittää teitä tämänpäiväisestä läsnäolostanne sekä äsken antamastanne julkilausumasta. Se osoittaa, miten paljon olette kiinnittänyt huomiota Euroopan tekstiili- ja vaatetusalaan jo vuosien ajan.
Komissio toteaa äskettäisessä teollisuuspolitiikkaa käsittelevässä tiedonannossaan, että vireä ja elinvoimainen teollisuus on välttämätöntä, jotta Euroopan unionin vauraus säilyy ja kehittyy ja jotta unioni kykenee samalla saavuttamaan sosiaaliset tavoitteensa.
Voimme päätellä tästä julkilausumasta, että Euroopan teollisuuspolitiikan tehokkuus edellyttää yksinomaan teollisuutta koskevien näkökohtien lisäksi myös monialaisia toimia, jotka koskevat muun muassa sosiaalisia näkökohtia ja ympäristönäkökohtia sekä ennen kaikkea kauppapolitiikkaa. Jos kohta tämä pitää paikkansa ja on yleensäkin tarpeen teollisuuden ja työpaikkojen säilyttämisen vuoksi, se on sitäkin tärkeämpää Euroopan tekstiili- ja vaatetusteollisuudelle, jonka vuotuinen liikevaihto on 196 miljardia euroa ja joka käsittää yli 113 000 yritystä ja työllistää kaksi miljoonaa henkeä - tai 7,6 prosenttia tuotantoteollisuuden kokonaistyövoimasta - ja jolle on tyypillistä voimakas alueellinen keskittyminen. Vaikka kaikki ovat tietoisia näistä luvuista, mielestäni ne kannattaa toistaa, koska ne osoittavat alan merkityksen.
Kyse on lisäksi elinvoimaisesta ja kilpailukykyisestä teollisuudenalasta, jonka vaikutusvalta ja merkitys Euroopan ja maailman taloudessa on vakiintunut ja lisääntynyt tutkimusta ja teknologista kehittämistä koskevien toimien, tuotesuunnittelun ja laadukkaiden tuotteiden sekä erikoistumisen ansiosta.
Samoin kannattaa muistaa, että Eurooppa on maailman suurin tekstiilituotteiden viejä ennen Kiinaa sekä maailman kolmanneksi suurin vaatetustuotteiden viejä Kiinan ja Hongkongin jälkeen. Euroopalla on näin ollen valtava vientipotentiaali, jota on kehitettävä. Juuri tämän vuoksi kauppapolitiikka on niin tärkeää.
Tekstiili- ja vaatetusalan on kuitenkin vastattava moniin haasteisiin ja etenkin - mihin myös viittasitte - kiintiöiden rajoittamista koskevaan haasteeseen 1. tammikuuta 2005. Tämä rajoittaminen muuttaa jyrkästi maailmankaupan tilannetta. Alalla ollaan tästä hyvin tietoisia, koska kyse on alasta, johon maailmanlaajuistuminen vaikuttaa kaikkein voimakkaimmin. Tämän aiheuttaa alan kova kilpailu, joka johtuu monien kehitysmaiden alhaisemmista palkkakustannuksista ja suuresta vientikapasiteetista.
Toinen teollisuudenalan kohtaamista haasteista on Kiinan liittyminen WTO:hon. Kannattaa muistaa esimerkiksi ne tutkimukset, joiden mukaan määriä koskevien rajoitusten poistamisen jälkeen Kiinan tekstiili- ja vaatetustuotteiden kokonaisvienti saattaa kasvaa 150 prosenttia, ja sen osuus maailmanmarkkinoista saattaa kasvaa näin 50 prosenttia.
Euroopalle on näin ollen erittäin tärkeää, että markkinat todella avautuvat kaikkialla etenkin niissä maissa, jotka ovat tekstiili- ja vaatetusalalla johtavassa asemassa ja jotka ovat kilpailukykyisiä, mutta joihin Euroopasta ei voida vieläkään viedä tuotteita. Tämä voi johtua joko korkeista tulleista sekä lisäksi muista maksuista ja veroista tai muihin kuin tulleihin perustuvista kaupan esteistä, joiden vuoksi kaupankäynti näiden maiden kanssa ei ole kannattavaa.
Arvoisa komission jäsen, jotta ala voisi säilyä elinkelpoisena Euroopassa ja jotta voisimme säilyttää vaakalaudalla olevat miljoonat työpaikat, tarvitsemme ennen kaikkea puolustuksellista kauppapolitiikkaa. Voin tämän vuoksi olla vain tyytyväinen juuri esittämäänne julkilausumaan ja ilmaista yksinkertaisesti toivovani, että ehdotuksenne todella kantavat hedelmää, kun niistä keskustellaan WTO:ssa.
Tiedämme, että ei ole helppo sovittaa yhteen Euroopan teollisuuden täysin oikeutettuja etuja ja kehitysohjelman välttämätöntä toteuttamista. Arvoisa komission jäsen, Euroopan parlamentti tukee teitä kuitenkin täysin tämän tavoitteen saavuttamisessa.

Berenguer Fuster (PSE).
Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä hänen tämänpäiväisestä läsnäolostaan ja hänen esittämästään julkilausumasta. Voitte luottaa siihen, että kaikki parlamentin ryhmät - ja tietenkin myös oma ryhmäni - tukevat kaikkia niitä toimenpiteitä ja kantoja, joista olette ilmoittanut Maailman kauppajärjestön tulevia keskusteluja varten.
Parlamentin teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta järjesti alle kaksi kuukautta sitten kuulemistilaisuuden, jossa yksi puhujista oli tekstiilialan työnantajayhdistyksen Euratexin puheenjohtaja. Hän päätti puheensa kysymällä, mitä voisimme tehdä tekstiiliteollisuuden ongelmien ratkaisemiseksi.
Haluan nyt todeta parlamentin puhujakorokkeelta komission tavoin, että nämä kokoukset ovat osa niitä vastauksia, joita tekstiiliala vaatii meiltä äärimmäisen vakavan tilanteen korjaamiseksi. En käsittele tilannetta uudestaan, koska komission jäsen on siitä täysin tietoinen.
Komission jäsen totesi markkinoille pääsyä koskevista kysymyksistä, että jos muut jäsenvaltiot eivät osoita suurempaa avoimuutta, emme alenna tariffeja ja tulleja. Meidän ja muiden valtioiden perimien määrien välinen ero on todella merkittävä. Haluankin tiedustella teiltä, että jos alalla ei saada aikaan huomattavia sopimuksia, voimmeko jälleen kerran ehdottaa niiden tekstiilituotteiden tullien nostamista haluamallemme tasolle, jotka ovat peräisin näistä muista valtioista, jotka eivät halua alentaa omia tullejaan.
Arvoisa komission jäsen, haluan esittää teille lopuksi hyvin erityisen kysymyksen, joka koskee teollisoikeuksien tunnustamista. Tekstiilialan edustajat ilmoittavat meille jatkuvasti, että vaikka valtiot ovat allekirjoittaneet TRIPS-sopimukset Maailman kauppajärjestössä, ne eivät useinkaan noudata niitä joidenkin teollisoikeuksien osalta. Tämä koskee esimerkiksi mallioikeutta, joka ei ilmene yhtä näkyvästi kuin vaikkapa tavaramerkki. Haluan kysyä teiltä, aiotteko tehdä tälle asialle mitään.

Figueiredo (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minäkin kiitän komission jäsentä Lamya siitä, että hän on suostunut johtamaan tätä ehdottamaamme keskustelua. Komission jäsen pahoittelee kuitenkin, että asiaa ei lopulta pystytty ratkaisemaan, koska suurimmat puolueet - Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä sekä Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä - eivät hyväksyneet keskeistä oletusta.
Jotkut kollegoistani ovat jo kommentoineet täällä Euroopan unionin tekstiili- ja vaatetusalan valtavaa merkitystä. Olisi kuitenkin muistettava, että tämä teollisuudenala on keskittynyt ennen kaikkea Etelä-Euroopan valtioiden köyhille alueille. Viittaan etenkin Portugalin kahteen merkittävään alueeseen, Covilhãan ja Aven laaksoon. On kuitenkin myös pidettävä mielessä, että unionin laajentumisen jälkeen alalla jo nyt olevaan kahteen miljoonaan työpaikkaan on lisättävä lähes 600 000 työpaikkaa sekä satojatuhansia muita työpaikkoja tuotantoteollisuusalueille esimerkiksi Saksaan ja Italiaan.
Tiedämme kaikki, että monet alan yritykset ovat siirtäneet tuotantoaan alan rakenneuudistuksen vuoksi Itä-Eurooppaan tai Afrikan tai Aasian valtioihin, mikä on pahentanut työttömyyttä Euroopan unionissa. Tiedämme myös, että meidän on arvioitava kattavasti niitä yhteiskunnallisia, taloudellisia ja alueellisia vaikutuksia, joita aiheuttavat jo allekirjoitetut kahdenväliset sopimukset ja mahdollinen markkinoiden laajempi vapauttaminen sen jälkeen, kun nykyisen tekstiili- ja vaatetusalaa koskevan sopimuksen voimassaolo päättyy ensi vuoden lopussa.
Näiden syiden vuoksi meidän on mielestämme hyväksyttävä toimintasuunnitelma, jossa esitetään käytännön toimenpiteitä sopusointuisen ja tehokkaan tuotannon säilyttämiseksi. Pk-yrityksiä, tutkimusta ja ammatillista koulutusta olisi myös tuettava enemmän. Maailman kauppajärjestön (WTO) alaisuudessa parhaillaan käytävissä Dohan ohjelmaa koskevissa neuvotteluissa on kuitenkin otettava huomioon tekstiili- ja vaatetusalan erityispiirteet. Euroopan unionin ja kolmansien maiden välisissä alaa koskevissa tulevissa sopimuksissa ja kauppasuhteissa olisi varmistettava etenkin vastavuoroisuuden periaate.
Euroopan tekstiiliteollisuutta ei voida enää käyttää pelinappulana palveluja tai huipputekniikan aloja koskevissa muissa neuvotteluissa. Jotta voimme säilyttää työllisyys- ja kehitysasteet laajoilla alueilla Euroopan unionissa, tullit on säilytettävä nykyisillä tasoilla. Ne ovat joka tapauksessa maailman alhaisimpien joukossa. Uusia tullien leikkauksia tai muihin kuin tulleihin perustuvien kaupan esteiden poistamista voidaan tällä alalla hyväksyä vain vastavuoroiselta perustalta. Lähtökohdaksi on aina otettava todella asetetut tullit WTO:lle ilmoitettujen tullien sijasta.
Minusta olisi erittäin tärkeää perustaa eräänlainen valvontaelin, joka koostuisi työnantajien, työntekijöiden ja komission edustajista ja joka seuraisi tilanteen kehittymistä. Elin toimisi ennakkovaroitusjärjestelmänä, jonka tarkoituksena olisi ratkaista kaikki esille tulevat ongelmat ripeästi.

Lambert (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olen monien muiden jäsenten tavoin hyvin huolestunut suunnittelun puutteesta näin myöhäisessä vaiheessa, vaikka olemme tienneet jo pidemmän aikaa, että tullit muuttuvat vuonna 2005. En ole vakuuttunut siitä, että kuulemme vastauksia, joiden avulla voimme puuttua siihen kertakaikkiseen riistoon, jota tekstiiliteollisuuden alalla maailman monissa maissa esiintyy - oli kyse sitten lapsityövoimasta, alhaisesta palkkatasosta tai jostain muusta.
Kuten jo mainittiin, tuotantoa siirretään jo Euroopan unionista muihin maihin. Vierailin viime viikolla Ateenassa tutustumassa alusvaatteita valmistavan Schiesser-Palcon tapaukseen. Yritys lupasi minulle näytteen komission jäsentä varten, mutta posti ei pystynyt toimittamaan sitä ajoissa! Yritys siirtää parhaillaan 500 työpaikkaa Bulgariaan. Bulgarialaisia työntekijöitä harmittaa se, että heitä pidetään halpana vaihtoehtona, koska he katsovat, että heille maksetaan jo nyt alhaista palkkaa. Vaikeassa työttömyystilanteessa on kuitenkin hyvin vaikea olla ottamatta vastaan mitä tahansa tarjolla olevaa työtä. Tuotantoa siirretään parhaillaan myös Intiaan, Sri Lankaan, Latinalaiseen Amerikkaan ja Kiinaan. Meille on kerrottu, että tekstiilituotteiden valmistuksen tulevaisuus on juuri näissä maissa.
En ole vakuuttunut siitä, että meille on jo vastattu, mikä on nykyisten WTO-sääntöjen mukaan mahdollista. Siksi voi olla hyvin vaikea rajoittaa tuontia nykyisten jalostus- ja tuotantosääntöjen nojalla sekä eriyttää kohtelua työnormien perusteella ja niin edelleen. Tietyt tahot näyttävät painostavan siihen, että yritysten sosiaalisen vastuun ja kuluttajien vallan olisi oltava keskeisiä keinoja pyrittäessä varmistamaan normien noudattaminen koko kuluttajaketjussa. Työ- ja ympäristönormien noudattamisen varmistaminen jää siten Clean Clothesin ja No Sweatin tapaisten aktivistijärjestöjen harteille.
Haluan tietää täsmälleen, mikä on mielestämme mahdollista nykyisten WTO-sääntöjen mukaan, ja yhtyykö komissio Levi-Strauss-yrityksen varatoimitusjohtajan näkemykseen, jonka mukaan ILO:n normit olisi sisällytettävä kaikkiin kahden- ja monenvälisiin kauppasopimuksiin.

Bastos (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän puheenvuoroni aluksi komission jäsentä rauhoittavista sanoista, joilla hän johdatteli meidät tämän arkaluonteisen aiheen pariin. Tekstiiliteollisuuden on todellakin vastattava valtavaan haasteeseen 1. tammikuuta 2005: tämän päivämäärän jälkeen kaikilta Maailman kauppajärjestön jäseniltä poistetaan määrälliset rajoitukset, jotka koskevat pääsyä Euroopan unionin, Yhdysvaltojen ja Kanadan markkinoille. Toisin sanoen WTO:n jäsenillä on lähes rajoittamaton pääsy näille markkinoille.
Dohan kehitysohjelman mukaisesti toimenpiteen tarkoituksena on ohjata kansainvälisen kaupan vapauttamista siten, että se hyödyttää kehitysmaita. Tekstiiliteollisuudella on näille valtioille erittäin tärkeä merkitys. Mainitsen etenkin Intian, Pakistanin ja Kiinan. Kiina on tyypillinen tapaus: Maailmanpankin ennusteiden mukaan maan tekstiilituotteiden vienti kaksinkertaistuu seuraavana viitenä vuotena. Kuten komission jäsen mainitsi, ala on äärimmäisen tärkeä, koska se tarjoaa 2 000 000 ihmisen työpaikan ja 200 miljardin euron kokonaistulot.
Unionin laajentumisen jälkeen alan työntekijöiden määrä kasvaa yli 2 500 000:een. Tämä teollisuudenala on perinteikkäimpiä kotimaani elinkeinorakenteessa. Portugali on yksi suurimmista tekstiili- ja vaatetustuotteiden valmistajista unionissa. Alan viennin osuus on 20 prosenttia Portugalin kokonaisviennistä. Portugalilaisia tekstiilituotteita myydään kaikilla suurimmilla maailmanmarkkinoilla, etenkin Euroopan unionissa ja Yhdysvalloissa.
Portugalin tekstiili- ja vaatetusteollisuus koostuu lähinnä pienistä ja keskisuurista yrityksistä, jotka ovat keskittyneet liki yksinomaan maan pohjoisosiin. Näissä olosuhteissa on pohdittava perinpohjaisesti, miten voidaan minimoida markkinoiden vapauttamisesta aiheutuvat kielteiset vaikutukset ja vastaavasti maksimoida siitä Euroopan unionin yrityksille koituvat mahdollisuudet. On olennaista vahvistaa niitä piirteitä, joiden ansiosta Euroopan tekstiiliyritykset voivat kilpailla avoimilla markkinoilla. Tutkimusta, teknologista kehittämistä, tietotekniikkaa, koulutusta ja ammatillista kehittymistä tarvitaan ehdottomasti tekstiili- ja vaatetusalan vaikutusvallan ja merkityksen säilyttämiseksi ja lisäämiseksi Euroopan ja maailman taloudessa.
Asianomaisten instituutioiden olisi varmistettava, että olosuhteet edistävät kilpailukykyä ja kansainvälisen kauppaoikeuden noudattamista. Niiden olisi erityisesti torjuttava nälkäpalkkoja ja lapsityövoimaa sekä edistettävä sosiaali- ja terveysetuuksien parantamista, perustyöoikeuksia koskevia takeita sekä petosten vastaisten ja muiden säännösten hyväksymistä.
Portugalin erityistapauksessa seuraavana olisi oltava vuorossa monenvälisten neuvottelujen kierros Dohan kehitysohjelman mukaisesti. Tämän seurauksena on yhdenmukaistettava tulleja ja poistettava muihin kuin tulleihin perustuvia kaupan esteitä. Käytännössä tämä sallii pääsyn markkinoille. Tiedämme, että joudumme vastaamaan valtaviin haasteisiin. Mielestämme tulevat neuvottelut olisi vietävä läpi perusteellisesti ja rauhallisesti, jotta voimme päästä tasapainoon kehitystä koskevien Dohan sitoumusten sekä unionin tekstiili- ja vaatetusteollisuuden etujen välillä.

Lage (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, jotkut kollegoistani ovat jo todenneet, että vuosi 2005 on tekstiili- ja vaatetusalan kannalta keskeisessä asemassa. Komission jäsenen puhe tyynnytti ja rauhoitti meitä, mutta se ei hälventänyt huoliamme kokonaan. Hänen meille täällä esittämänsä ehdotukset ja strategia tuntuvat oikeansuuntaisilta. Euroopan tekstiili- ja vaatetusala on joutunut kohtaamaan monia vaarallisia ja myrskyisiä tilanteita. Meidän on myös muistettava, että teollinen vallankumous vaikutti Euroopassa ensimmäisenä tähän alaan. Alaa olisi kohdeltava varovaisesti, eikä sitä pitäisi pitää turhana, kuten ajoittain näyttää käyvän tiettyjen eurobyrokraattien ja neuvottelijoiden keskusteluissa. Ala altistuu sellaisten tuotteiden kilpailulle, joita - kuten kaikki tiedämme - tuotetaan vähimmäistyökustannuksin todella surkeissa sosiaalisissa oloissa.
Arvoisa komission jäsen, Portugali on luonnollisesti huolissaan ja odottaa, kuten muutkin Euroopan alueet ja valtiot. Jotkut kollegoistani ovat jo todenneet, että tämä on erittäin tärkeä kysymys Portugalille ja etenkin maan pohjoisosille, ja tätä seikkaa kannattaa aina korostaa. Eivätkö muut valtiot, kuten Ranska, olekin huolestuneita maatalousmarkkinoiden vapauttamisesta? Eikö Ranska taistelekin kulttuuripoikkeusta koskevan kuuluisan periaatteen puolesta? Tässä tapauksessa ei ole mikään yllätys, että muut Euroopan unionin valtiot, joissa on yhteiskunnallisesti ja taloudellisesti hyvin merkittäviä teollisuudenaloja, vaativat oikeutta ja oikeuksiensa asianmukaista puolustamista eivätkä suostu poikkeuksiin.
Köyhempien maiden kehittymisen tukeminen on ihanne, johon kaikki pyrimme ja johon etenkin me vasemmistoryhmän jäsenet pyrimme. Tämä ei saa kuitenkaan tapahtua Euroopan unionin haavoittuvimpien talouksien ja köyhimpien kansalaisten kustannuksella, koska se on vääränlaista oikeutta. Tekstiiliteollisuuden täydellisen vapauttamisen kustannukset eivät jakaudu tasapuolisesti, jos kaikki valtiot ja asianomaiset yritykset eivät pysty neuvottelemaan asianmukaisesti. Jotkin menettävät toisia enemmän, mikä heikentää eurooppalaista yhteishenkeä. Arvoisa komission jäsen, toivotan teille menestystä neuvotteluihin. Lisäksi toivomme, että voimme neuvottelujen tulosten arvioinnin yhteydessä osoittaa teille suosiotamme tämänpäiväiseen tapaan.

Bodrato (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minäkin arvostan komission jäsenen Lamyn julkilausumaa, vaikka olenkin varsin tietoinen siitä, että tekstiili- ja vaatetusyritysten - jotka kärsivät jo nyt vaikeuksista dollarin arvostuksen vuoksi - tulevaisuus riippuu WTO:ssa tehdyistä päätöksistä. Määrällisten esteiden poistamisen pitäisi antaa kasvun mahdollisuus jopa pienille ja keskisuurille yrityksille, jotka toimivat Euroopan tekstiilialueilla. Näiden yritysten on pystyttävä laajentamaan toimintaansa uusille markkinoille ja luomaan uusia yhteistyömuotoja kansainvälisille markkinoille tulevien valtioiden kanssa. Monikuitusopimuksen kumoaminen johtaa kuitenkin tilanteeseen, jolle on tyypillistä kiivaampi ja keskittyneempi kilpailu kylläisillä markkinoilla. Emme tietenkään vaadi protektionistisia toimenpiteitä vaan päinvastoin avoimempia ja läpinäkyvämpiä markkinoita, kuten jäsen Ferrer totesi. Markkinoiden maailmanlaajuistuminen helpottaa väistämättä monien perinteisten toimintojen hajauttamista kehitysmaihin, joissa tuotantokustannukset ovat alhaisemmat. Köyhyyden kitkemistä ja vaurauden levittämistä on edistettävä poistamalla tulliesteitä. Meidän ei pidä kuitenkaan sivuuttaa sitä, että monilla Euroopan toimialoilla työehtojen polkeminen ja ympäristön laiminlyönti on taloudellista kilpailua pahempi uhkatekijä.
Haluamme siksi kiinnittää päähuomion joihinkin komission jäsenen mainitsemiin näkökohtiin. Unionin tuotteille - jotka ovat yleensä kolmansien maiden tuotteita laadukkaampia - on taattava parempi pääsy kolmansien maiden markkinoille, joista monia suojellaan korkeilla tulleilla ja muihin kuin tulleihin perustuvilla kaupan esteillä. Markkinoiden vapauttamisen on kuljettava käsi kädessä vastavuoroisuuden periaatteen takaamisen kanssa, kuten komission jäsen perustellusti totesi. Tekstiili- ja vaatetusteollisuutta on suojattava epäreilulta kilpailulta. Tämä tarkoittaa, että meidän on varmistettava työympäristön suojelua koskevien vähimmäisnormien noudattaminen. Lisäksi meidän on ennen kaikkea muilla aloilla hankkimamme kokemuksen vuoksi tarkasteltava mahdollisuutta käynnistää prosessi, joka tekee tekstiili- ja vaatetustuotteiden laatumerkistä pakollisen. Tämä antaa takeet kuluttajille ja katkaisee myös laittomien vientituotteiden virran, joka vaarantaa talouskasvun ja kansainvälisen kaupan moitteettoman toiminnan.

Ettl (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Lamy, kannanottonne ja etenkin se, että kaiken on perustuttava neuvotteluissa vastavuoroisuuden periaatteeseen, ansaitsevat varauksettoman tuen. Mainitsitte myös mielestäni hyvin tärkeän näkökohdan eli täydentävien tukitoimien toteuttamisen tarpeen, jotta tekstiiliteollisuus on kilpailukykyisempi vuodesta 2005. Kuten mainitsitte, lisätukitoimia toteutetaan jo. Niiden toteutus on hyvin tärkeä toimenpide, oli kyse sitten klustereiden perustamisesta tai jostain muusta, mutta se vaatii todennäköisesti rahaa.
Arvoisa komission jäsen, minun on ehkä huomautettava yhdestä seikasta. Olettakaamme, että Euroopan tekstiilituotteiden tullit ovat vuonna 2005 alhaisimmillaan ja että kaupan esteitä - oli kyse sitten tulleihin perustuvista tai muista esteistä - ollaan poistamassa. Huomautukseni liittyy kuitenkin Euroopan unionin tekstiiliteollisuuden historiaan; meidän on todennäköisesti yhä vastattava Yhdysvaltojen tai Japanin protektionistisiin toimenpiteisiin tai niiden säilyttämiseen. Tämä on pääasiallinen huoleni. On merkkejä siitä, että näin on jälleen jo tapahtumassa. Olemme joutuneet näkemään tämän usein 20 viime vuoden aikana. Kuinka monta kertaa tai kuinka kauan näiden kahden tekstiilivaltaryhmittymän sallitaan kohdella Euroopan tekstiiliteollisuutta mielivaltaisesti? Mielestäni tämä on yksi ydinkysymyksistä.
Tarvitsemme kaupan esteiden poistamisessa - oli kyse sitten tulleihin perustuvista tai muista esteistä - tasapuolisuutta. Meidän on tässä yhteydessä edistettävä nimenomaan tasapuolisuutta sekä täällä että unioniin liittyvissä maissa, joissa tekstiiliteollisuus kehittyy mielestäni kaikkein voimakkaimmin. Pidän Kiinaa ja Intiaa toisena suurena ongelmana, joka meidän on ratkaistava. Jos etenkään Kiina ei hyväksy toimintaansa rajoittavia mekanismeja, Euroopan on luovuttava jopa kaikkein laadukkaimmasta ja pääomavaltaisimmasta tekstiiliteollisuudestaan. Meidän on pidettävä tämä asia mielessä, kun istumme neuvottelupöytään. Lopuksi haluaisin huomauttaa vielä yhdestä tärkeästä seikasta. Tulin juuri työllisyys- ja sosiaalivaliokunnasta. Korostamme edelleen sitä, että perustyönormeja ja ihmisoikeusperiaatteita ei pidä sivuuttaa ja että ne ovat erittäin tärkeitä etenkin Kiinan tapauksessa.
Me tekstiiliteollisuuden ammattiyhdistysliikkeen jäsenet olemme tehneet useita dokumenttifilmejä Bangladeshin kaltaisissa valtioissa. Näistä filmeistä käy ilmi, mistä todelliset lapsityövoimaa ja syrjintää koskevat ongelmat löytyvät.

Hatzidakis (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tekstiiliala on sekä meidän kreikkalaisten teollisuudelle että koko taloudelle erityisen tärkeä. Valitettavasti Palkon vaatetustehdas suljettiin äskettäin, ja sadat ihmiset joutuivat työttömiksi.
Tilanne on huolestuttava, ja meidän on otettava huomioon kaksi muutakin seikkaa, jotka mielestäni lisäävät huoliamme. Ensinnäkin kolmansien maiden tuontituotteiden tulleja lasketaan väistämättä vuoden 2004 lopussa ja vuoden 2005 alussa. Toiseksi meidän on vastattava kolmansia maita ja etenkin Pakistania ja Kaukoitää koskevaan iänikuiseen ongelmaan, joka johtuu niiden tekstiiliteollisuuden saamista näkyvistä tai näkymättömistä tuista. Tämä tilanne on luonnollisesti korjattava.
Mainitsen esimerkkinä neljä toiminta-aluetta. Meidän on ensinnäkin perustettava seurantakeskus, jotta voimme valvoa kolmansien maiden tukia ja ilmoittaa niistä Maailman kauppajärjestölle ja muille tarvittaville tahoille. Toiseksi meidän on pyrittävä järjestelmällisesti saamaan laatutuotteemme kolmansien maiden markkinoille. Meidän on tällöin pystyttävä vastaamaan niihin moniin tapoihin, joilla kolmannet maat pyrkivät kiertämään näitä toimia. Kolmanneksi meidän on kiinnitettävä huomiota tuotejäljitelmiin. Tältä osin on jo jätetty tuotemerkkiä koskeva ehdotus, jonka todennäköisesti hyväksymme. Myös muita ehdotuksia voidaan hyväksyä, mutta mielestämme kaikkein tärkeintä on sopia tavoitteesta. Neljänneksi, koska tämä ala on tärkeä työllisyyden lähde, Euroopan unionin olisi mielestäni hyödynnettävä Euroopan komission ohjelmia alan vahvistamiseksi. Tämä voidaan toteuttaa sekä unionin tukijärjestelmässä että sen ulkopuolella etenkin tutkimuksen, teknologian ja innovaation alalla. Näin voimme tehostaa alan kilpailukykyä, joka on avainasemassa. Mielestäni komission jäsenen näkemykset ovat oikeansuuntaisia. Meidän kaikkien on kuitenkin kehotettava häntä lisätoimiin, jotta voimme ratkaista edessämme olevan valtavan ongelman.

Read (PSE).
Arvoisa puhemies, olen myös tyytyväinen komission julkilausumaan ja odotan etenkin vuoden 2005 jälkeen annettavaa tekstiiliteollisuuden tulevaisuutta käsittelevää selvitystä. Edustan muiden puhujien tavoin yhtä Euroopan unionin aluetta, joka on hyvin riippuvainen tekstiilituotteista, eli East Midlandsin aluetta. Alueella toimii 2 000 tekstiilialan yritystä, ja ala työllistää suoraan 60 000 henkeä. Sen osuus alueen talouden BKT:sta on vuosittain 4 miljardia Englannin puntaa.
Kaupan vapauttaminen ja markkinoille pääsy tuovat mukanaan haasteita. Jotkin yrityksistämme ovat vastanneet tähän kehittämällä uudentyyppisiä teknisiä tekstiilejä. Hinckley on esimerkiksi kehittänyt erityisiä lentosukkia ja Derby erityisiä kuumuudenkestäviä vaatteita palomiehille. Meidän on kuitenkin myönnettävä EU:ssa, että kaikki yritykset eivät pysty kehittymään tällä tavoin. Komission jäsen mainitsi, että tekstiilialalla on tärkeä merkitys kehitysmaille. Pitää paikkansa, että avoimempi kauppajärjestelmä voisi vauhdittaa kehitysmaiden talouksia valtavasti. Tämä ei kuitenkaan tapahdu automaattisesti, ja siihen sisältyy myös ongelmia. Jos emme ole varovaisia, saatamme lisätä tuotannon liikkuvuutta, mikä tuskin vastaisi EU:n tavoitteita tai maailman köyhempien ja köyhimpien valtioiden oikeutettuja tavoitteita.
Meidän pitäisi tietenkin pyrkiä käyttämään kauppasopimuksia perustyönormien levittämiseksi sekä toteuttamaan harkintaa vaativia toimia työntekijöiden olojen parantamiseksi kehitysmaissa, joissa tällaisia toimia pidetään usein peiteltynä protektionismina. Kehitysmaissa käytetään yhä lapsityövoimaa, ammattiyhdistyksiä painostetaan voimakkaasti ja naisille maksetaan useimmiten alhaista palkkaa. Näihin kolmeen tekijään törmätään myös ajoittain Euroopan unionissa.
Arvoisa komission jäsen, teillä on edessänne valtava työsarka näiden kaikkien näkökohtien sovittamiseksi yhteen. Toivomme todellakin, että onnistutte tehtävässänne. Se on välttämätöntä EU:n tekstiilityöntekijöille ja myös niille monille maailman muille työntekijöille, jotka pyrkivät saamaan elantonsa tekstiiliteollisuudesta sekä parantamaan sen avulla maidensa taloutta ja omaa elämäänsä.

Lamy
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää ryhmiä tuesta tälle strategialle, jota olen pyrkinyt hahmottelemaan vastatakseni kysymyksiinne. Vastaan nyt joihinkin puheenvuoroissanne esiin ottamiinne muihin näkökohtiin.
Jäsen Ferrer, olen samaa mieltä kanssanne Euroopan tekstiili- ja vaatetusalan tulevaisuudesta. Sitä voidaan kuvata yhdellä sanalla: elinvoimainen. Se on näkymä teollisuudenalasta hyökkäyskannalla. Tekstiili- ja vaatetusteollisuus ei ole menneisyyden teollisuutta, jota on supistettava vähitellen mahdollisimman kivuttomasti. Tämä ei ole minun näkemykseni tai teidän näkemyksenne asiasta. Se ei ole kauppa- ja teollisuuspolitiikkamme taustalla oleva ajatus. Tämä kävi ymmärtääkseni ilmi myös jäsen Lagen puheenvuorosta.
Jäsen Berenguer Fuster, jatkamme todellakin tariffisuojiemme purkamista vain, jos muut toimivat samalla tavoin. Se on politiikkamme perusta, kutsuitte sitä sitten vastavuoroisuudeksi tai joksikin muuksi. Olette oikeassa korostaessanne jäsen Hatzidakisin tavoin, että kaiken taustalla ovat tekijänoikeuskysymykset ja että on tärkeää jatkaa taistelua - kuten toimimme esimerkiksi maantieteellisten merkintöjen tapauksessa - sen varmistamiseksi, että kaikkea, mikä ilmentää laatua, hyvää makua ja suunnittelua ja jolla saamme usein suhteellisen edun, ei laittomasti jäljennetä ja siten tavallaan varasteta.
Jäsen Figueiredo, tarkastelemme todellakin suuremman vapauttamisen vaikutuksia työllisyyteen, aluerakenteisiin ja ammattitaitoon. Se on tosiasiassa osa sitä ajatusta, jonka parissa työskentelemme Erkki Liikasen kanssa vuoden 2005 jälkeistä strategiaa varten. Haluaisimme esittää tämän strategian tämän vuoden syksyllä.
Jäsen Lambert ja jäsen Read painottivat kaupan ja sosiaalisten perusnormien välistä yhteyttä. Voin antaa hyvin selkeän ja suorasukaisen vastauksen kysymykseen, pystymmekö luomaan tämän yhteyden. Kyllä, voimme luoda sen yksipuolisessa kauppapolitiikassamme. Kun myönnämme etuja, voimme antaa lisäetuja luomalla tämän yhteyden. Juuri näin teemmekin. Kyllä, voimme luoda sen kahdenvälisellä tasolla. Kun teemme assosiaatio- tai kauppasopimuksia joidenkin kolmansien maiden kanssa, sosiaalisten perusnormien noudattaminen sisältyy kahdenvälisiin sopimuksiimme. Kyllä, voimme luoda yhteyden työskentelemällä - jäsen Bodraton ehdotuksen mukaisesti - sellaisten hyvää kauppatapaa osoittavien merkintöjen parissa, joiden ansiosta kuluttajat ja kansalaiset voivat valita sellaisten tuotteiden välillä, joiden valmistusolot ovat sosiaalisesta näkökulmasta ja ympäristönäkökulmasta enemmän tai vähemmän kestävät, ja tätä olemmekin jo alkaneet tehdä. Toisaalta emme voi vielä nykyisin toimia asiassa monenvälisesti. Me eurooppalaiset yritimme tätä jo aikaisemmin. Se oli liki ainoa asia, jossa Dohassa epäonnistuttiin. Ajatusta vastustivat monenvälisellä tasolla Yhdysvaltojen ja kehitysmaiden muodostamat ryhmittymät. Tämä yhteys ei siksi sisälly ohjelmaan, joka johdattaa meidät vuoden 2004 loppuun. Meidän on palattava asiaan myöhemmin.
Jäsen Bastos, olen samaa mieltä kanssanne tasapuolisia neuvotteluja koskevasta käsitteestä. Sosiaalisissa asioissa meidän on kuitenkin erotettava toisistaan sosiaaliset perusnormit - lapsityövoima, miesten ja naisten yhtäläinen palkka, ammattiyhdistysoikeudet, pakkotyön kielto - jotka sisältyvät maapallon useimpien valtioiden antamiin monenvälisiin sitoumuksiin, sekä palkkanormit. Tiedämme, että kehitysmaiden palkat ovat Euroopan unionia alhaisempia. Ne ovat tavallaan jo määritelmänsäkin mukaan alhaisempia, koska muuten kyse ei olisi kehitysmaista. Tämä ei tarkoita sitä, ettemmekö kaikki haluaisi kehitysmaiden tilanteen parantuvan.
Jäsen Ettl on oikeassa: muihin kuin tulleihin perustuvat kaupan esteet korvaavat usein tulliesteet, kun nämä poistetaan. Monet hallitukset pelaavat tätä peliä. Meistä on tavallaan tullut tämänkaltaisen välineen havaitsemisen, torjunnan ja käsittelyn asiantuntijoita. Pyrimme jatkuvasti parantamaan tietojärjestelmäämme yhdessä alan työmarkkinaosapuolia edustavien yhteistyökumppaneidemme kanssa, jotta voimme havaita tällaiset käytännöt paremmin, aikaisemmin ja nopeammin, koska ne ovat tosiasiassa monissa tapauksissa yhteensopimattomia kansainvälisten kauppasääntöjen kanssa.
Tässä ovat vastaukset, jotka halusin antaa. Päätän puheenvuoroni toteamalla, että ala on tavallaan malliesimerkki siitä, millaisena me eurooppalaiset ja Euroopan komissio maailmanlaajuistumisen näemme. Kyllä, maailmanlaajuistumisella on omat vaikutuksensa. Kyllä, maailmanlaajuistuminen aiheuttaa tuotannon siirtymistä. Kyllä, se on haaste kilpailukyvyllemme, luovuudellemme ja ammattitaidollemme. Siksi tarvitsemme viranomaistoimia sellaisen järjestelmän luomiseksi, jonka ansiosta alalla voidaan siirtyä kalliiden kulutustavaroiden tuotantoon, luoda edelleen lisäarvoa ja parantaa tuotteiden laatua. Tämä on mahdollista vain, jos otamme käyttöön pelisääntöjä ja noudatamme niitä. Näin toimittiin aikaisemmin kansallisesti. Se pitää paikkansa myös Euroopassa ja pian myös maailmassa.
Puhemies.
Arvoisa komission jäsen Lamy, kiitän teitä erityisesti suorista vastauksistanne parlamentin jäsenten esittämiin näkemyksiin.
Keskustelu on päättynyt.
(Istunto keskeytettiin klo 20.00 ja sitä jatkettiin klo 21.05.)

Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana keskustelu Leinenin laatimasta perussopimus-, työjärjestys- ja toimielinasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0170/2003) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi eurooppalaisten poliittisten puolueiden säännöistä ja rahoituksesta.
Jäsen Ribeiro e Castro käyttää työjärjestyspuheenvuoron.
Ribeiro e Castro (UEN).
Arvoisa puhemies, haluan todellakin käyttää työjärjestyspuheenvuoron nimenomaan vedotakseni työjärjestykseen. Olimme eilen yllättyneitä, kun meille esiteltiin koko joukko uusia tarkistuksia. Ne esitettiin kompromissitarkistuksina, mutta ne eivät itse asiassa ole kompromissitarkistuksia, koska kompromissiin ei päästy yhdestäkään parlamentille käsiteltäväksi jätetystä tarkistuksesta. Nämä tarkistukset merkitsevät aivan uutta lähestymistapaa, jonka tiedämme juontavan selvästi juurensa edellisestä neuvoston kokouksesta.
Kun tarkistuksia on yli 50, työjärjestyksen 130 a artiklan mukaan puhemiehellä on oikeus pyytää valiokuntaa kokoontumaan tarkistusten käsittelemiseksi. Mielestämme tämä olisi siten oikea menettelytapa, jos tarkoituksena on toimia demokraattisesti ja avoimesti. Kun otetaan huomioon käsiteltäväksi jätettyjen tarkistusten määrä, meidän olisi keskusteltava asiasta uudelleen valiokunnassa. Sen jälkeen voisimme äänestää mietinnöstä heinäkuun täysistunnossa. Emme käsitä, miksi meidän on työskenneltävä tämäniltaisissa ja huomisissa olosuhteissa. Tätä meidän on vaikeaa hyväksyä.

Puhemies.
Arvoisa jäsen Ribeiro e Castro, periaatteessa teemme tänä iltana kaikkemme, jotta ongelmatilannetta ei synny, ja otan asian puheeksi parlamentin puhemiehen kanssa. Noudatamme työjärjestystä, mutta tänään tulkitsemme sitä siten, että keskustelussa samoin kuin siihen mahdollisesti liittyvissä päätöslauselmissa voidaan edetä. Panemme tarkasti merkille jäsen Ribeiro e Castron sanat.
Komission jäsen de Palacio käyttää puheenvuoron komission puolesta.

De Palacio, Loyola
. (ES) Arvoisa puhemies, tämän ehdotuksen tarkoituksena on toteuttaa kertaheitolla Amsterdamissa asetetut Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 191 artiklan tavoitteet. Tätä artiklaa täydennettiin Nizzan sopimuksella, jolla siihen lisättiin oikeusperusta tarvittavien lainsäädäntötoimien toteuttamiseksi yhteispäätösmenettelyn ja määräenemmistöpäätösten avulla.
Eurooppalaiset poliittiset puolueet ovat tärkeä osa unionin demokraattista rakennetta. Ne ovat yhdentymistekijä. Ne luovat omalta osaltaan eurooppalaista tietoisuutta, ne ilmaisevat unionin kansalaisten poliittista tahtoa, ja niillä edistetään poliittista keskustelua Euroopan tasolla. Tässä onnistuakseen ne tarvitsevat voimavaroja. On näin ollen tarkoituksenmukaista ja tarpeellista helpottaa sitä, että ne suoriutuvat perustamissopimuksen mukaisista tehtävistään ja että niille näin ollen myönnetään ainakin osarahoitusta yhteisön talousarviosta.
Asetuksessa pyritään luomaan kestävä ja avoin lainsäädäntökehys Euroopan poliittisten puolueiden tunnustamiseksi ja rahoittamiseksi. Hyvät parlamentin jäsenet, emme aloita tyhjästä: tämä uusi ehdotus perustuu parlamentin ja neuvoston vuonna 2001 ja erityisesti Belgian puheenjohtajakaudella tekemään rakentavaan työhön. Haluaisin tämän johdosta onnitella jäsen Schleicheria, joka toimi tuolloin esittelijänä.
Toisin kuin vuoden 2001 kompromississa olemme hyödyntäneet enemmistöpäätösten tarjoamia uusia mahdollisuuksia ehdottaaksemme korkeampia kynnyksiä rahoituksen myöntämiselle.
Perusehdotuksessamme on pyritty välttämään Euroopan poliittisten puolueiden kannalta liian rajoittavia poliittisia edellytyksiä kahdesta syystä: ensinnäkin haluamme avoimen ja moniarvoisen järjestelmän, jossa kaikki mielipidesuuntaukset ovat edustettuina eurooppalaisessa keskustelussa, ja toiseksi, jos asia hoidettaisiin toisin, keskustelu neuvostossa ja parlamentissa pitkittyisi tarpeettomasti, ehkäpä jopa vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaalien ylitse.
Kaikki kolme toimielintä ovat samaa mieltä siitä, että eurooppalaisen poliittisen puolueen, joka haluaa tulla tunnustetuksi tällaiseksi puolueeksi ja joka haluaa rahoitusta yhteisön talousarviosta, on täytettävä tietyt vähimmäisedellytykset.
Olemme pyrkineet luomaan sellaiset edellytykset, jotka eivät ole liian rajoittavia, mutta jotka ovat johdonmukaisia ja olennaisia. Puolueilla on oltava riittävä edustus, niillä on oltava säännöt ja tavoitteet, niiden on osoitettava, että niiden pyrkimyksenä on Euroopan parlamentin vaaleihin osallistuminen, niiden varainhoidolle on oltava selkeät säännöt, ja ennen kaikkea niiden on noudatettava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 6 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdassa vahvistettuja demokratian periaatteita. Samanaikaisesti tarvitaan luotettavaa tarkistusjärjestelmää. Parlamentin on voitava tarkistaa, täyttyvätkö kaikki nämä edellytykset, ennen kuin puolue voidaan rekisteröidä. Lisäksi ehdotukseen sisältyy erityinen tarkistamismenettely niitä tapauksia varten, joissa parlamentin vähemmistö hylkää ensimmäisen päätöksen.
Ehdotamme rahoituksen myöntämisen edellytykseksi sitä, että puolueen edustajia on valittu Euroopan parlamenttiin tai kansallisiin parlamentteihin tai alueparlamentteihin yhdessä kolmasosassa jäsenvaltioista, koska näiden puolueiden on tarkoitus olla eurooppalaisia puolueita ja koska kyse on eurooppalaisesta toimintaympäristöstä ja siten juuri tämän ympäristön tarvittavasta vahvistamisesta.
Nizzan sopimuksen liitteenä olevan julistuksen 11 mukaisesti komission ehdotuksessa kielletään kansallisten poliittisten puolueiden rahoittaminen. Siinä poliittisia ryhmiä kielletään myös hankkimasta rahoitusta tarjoamalla palveluja, ellei niistä makseta tarkistettavalla ja dokumentoidulla tavalla eli laskuilla.
Artiklassa 8 säädetään tiukoista järjestelmän avoimuutta ja laillisuutta vahvistavista valvonta- ja tilintarkastustoimista. Mielestämme puolueet eivät saisi olla kokonaan riippuvaisia julkisesta rahoituksesta, ja siksi ehdotamme, että niiden olisi katettava 25 prosenttia talousarviostaan omin varoin.
Olemme tehneet tasapainoisen ehdotuksen lahjoituksia koskevasta kiistanalaisesta kysymyksestä vuoden 2001 kompromissin mukaisesti, ja näin ollen ehdotamme, että lahjoitukset olisi sallittava, vaikkakin ainoastaan, mikäli ne täyttävät tiukat avoimuusedellytykset.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan onnitella puheenjohtajavaltio Kreikkaa sen saavuttamista tuloksista sekä neuvoston ja parlamentin välillä saavutetusta kompromissista, jossa komissiolla oli oma osansa ja jonka avulla tämä asia voidaan toivoaksemme saattaa päätökseen ensimmäisessä käsittelyssä.
Kiitän esittelijä Leinenia ja puheenjohtajavaltiota sekä totean komission puolesta, että hyväksymme tämän kompromissin ja kannatamme sitä täysin. Pidämme sitä tarkoituksenmukaisena ja tässä monimutkaisessa asiassa mukana olevien eri tahojen tarpeita vastaavana.

Leinen (PSE)
. (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen samaa mieltä komission jäsenen de Palacion kanssa siitä, että ilman eurooppalaisia puolueita ei ole eurooppalaista demokratiaa. Tämän vuoksi on elintärkeää, että parlamentti hyväksyy huomenna tämän eurooppalaisten poliittisten puolueiden säännöistä ja rahoituksesta annettavan asetuksen, sillä tällä tavoin jo tänä kesänä voidaan saattaa voimaan asiakirja, joka on eurooppalaisen politiikan suuremman avoimuuden perusta, ja puolueilla on riittävästi aikaa nykyhetken ja kesäkuun 2004 vaalien välillä mukautua tämän lainsäädännön tarpeellisiksi tekemiin uusiin järjestelyihin.
Hyväksyessään huomenna tämän asetuksen parlamentti myös pitää tilintarkastustuomioistuimelle antamansa lupauksen siitä, että se tämän parlamentin toimikaudella luo uuden perustan eurooppalaisen poliittisen työskentelyn rahoitukselle ja lopettaa puoluetyöskentelyn ristikkäistuet tämän parlamentin ja sen poliittisten ryhmien osalta. Tosiasia on, että kaikissa maissamme puolueiden ja parlamenttien tehtävät pidetään erillään, ja tämä asetus antaa meille mahdollisuuden erottaa toisistaan puolueiden ja toisaalta parlamentaaristen ryhmien eri tehtävät ja roolit ja myös toteuttaa tämä tosiasiallisesti EU:n tasolla, kuten muuallakin, käyttäen apuna niiden uutta rahoitusperustaa. Kiitokset poliittisille ryhmille siitä, että ne ovat niin sanotusti toimineet kätilöinä eurooppalaisia poliittisia puolueita synnytettäessä. Ilman näitä ryhmiä kukaan ei olisi pystynyt rahoittamaan niitä.
Pidämme nyt käsiteltävänänne olevaa ehdotusta hyväksyttävänä kompromissina. Siinä täyttyvät valiokunnan enemmistön asettamat edellytykset, ja siihen on tehty pieniä muutoksia. Esitämme kompromissiehdotuksia, joista voimme äänestää huomenna, mikä onkin tarkoituksemme.
Pienten poliittisten puolueiden osallistuminen tähän rahoitusjärjestelmään mahdollistetaan sillä, että kynnys, jonka mukaan eurooppalaisen poliittisen puolueen edustajia on valittava Euroopan parlamenttiin kolmasosassa jäsenvaltiota, alennetaan neljäsosaksi jäsenvaltiota. Neljäsosa on kuitenkin tarpeellinen kynnys, vaikka pyrimme ehkäisemään puoluepoliittisen kentän pirstoutumisen ottaen samalla huomioon sen, että otamme järjestelmään mukaan myös alueparlamentit sekä alueneuvostot. Mielestäni neljäsosa on järkevä kompromissi, josta voimme olla samaa mieltä.
Poliittisille puolueille annettavat lahjoitukset vaihtelevat suuresti eri maissa, ja ne ovat toinen hankala ja erittäin kiistanalainen kysymys. Mielestäni asetusehdotuksen linjaus on selkeä. Lahjoituksista eurooppalaisille poliittisille puolueille on tehtävä mahdollisimman avoimia. Olemme päätyneet kompromissiin, jossa enimmäismääräksi asetetaan 12 000 euroa vuodessa lahjoittajaa kohden. Vaikka jotkut pitävät sitä liian suurena ja toiset liian pienenä määränä, yhtäkään poliittista puoluetta ei voida ostaa 12 000 eurolla. Mielestäni tukea on myös annettava, kun poliittista työskentelyä tukee myös yhteiskunta eikä pelkästään valtio, ja tämä on vain asianmukaista, jos avoimuus toteutuu ja valvonta toimii.
Tällä hetkellä on eurooppalaisten poliittisten puolueiden käsissä laajentaa toimintaansa ennen Euroopan parlamentin vaaleja. Tämä on herättänyt aluksi epäilyksiä, ja ne, jotka asettavat tämän vaakalaudalle, kyseenalaistavat myös eurooppalaisten poliittisten puolueiden olemassaolon perusteet ja tarkoituksen. Mielestäni tällä asiakirjalla vastataan asianmukaisesti näihin kysymyksiin, ja asialla on merkitystä myös perustuslaillisen sopimusehdotuksen laatimisen jälkeen, sillä tulevaisuuden Euroopan parlamentin on määrä valita komission puheenjohtaja. Tässä mielessä puolueet ovat tietenkin hyvin tärkeitä.
Haluaisin myös mainita, että kaikki ei ole aivan täydellistä. Näillä säännöillä ei vielä säädetä eurooppalaisten puolueiden oikeushenkilöllisyydestä, mutta rahoituksen myötä otamme ensimmäisen askeleen ja seuraavan askeleen kenties tulevaisuudessa annettavan tosiasiallisen eurooppalaisen perussäännön myötä. Olen aina katsonut, että poliittisista puolueista annettavan eurooppalaisen lainsäädännön on merkittävä politiikalle samaa kuin eurooppayhtiön talouselämälle. Palaamme aiheeseen, kun parlamentti laatii asiasta mietinnön kahden vuoden kuluessa.
Minun on myös kiitettävä komissiota siitä, että se on laatinut ehdotuksen, ja oikein paljon komission jäsentä de Palaciota ja John Fitzmauricea siitä, että he olleet koko ajan aktiivisesti mukana. Onnittelen neuvoston puheenjohtajavaltiota Kreikkaa ja kaikkia hallituksia, jotka olivat valmiit hyväksymään tämän kompromissin. Nikos Mathioudakis oli alituisesti kumppaninani sanan varsinaisessa merkityksessä, ja yhdessä pystyimme saamaan aikaan tämän kompromissin. Kiittäisin myös kollegoitani: Dimitri Tsatsosia, jonka monta vuotta sitten laatima mietintö oli perustana tämän aiheen käsittelylle, jäsen Schleicheria hänen kaksi vuotta sitten laatimastaan mietinnöstä ja myös poliittisia ryhmiä, varjoesittelijöitä ja sihteeristöä, joka on tehnyt asiassa erinomaista työtä. Huomenna voimme äänestää ehdotuksen puolesta. Toivon, että näin tapahtuu. Silloin olemme ottaneet merkittävän askeleen EU:n tasoisen poliittisen työskentelyn ja samalla eurooppalaisen demokratian puolesta. Kiitoksia kaikille niille, jotka ovat olleet asiassa avuksi!
Kuhne (PSE)
. (DE) Arvoisa puhemies, nämä säännöt ovat tärkeitä, emmekä saa epäonnistua niissä. Tämä on yksi syy, jonka vuoksi olen varma, että valiokuntamme suuri enemmistö voi mukautua siihen, että tässä kompromississa ei oteta huomioon eräitä meille tärkeitä seikkoja. Tämähän on parlamentti eikä diplomaattitapaaminen, ja sen vuoksi tietyt asiat sanottakoon toiste.
Valiokunnassa kannatimme eurooppalaisten poliittisten puolueiden rahoituksen siirtämistä pikemminkin osaksi komission kuin parlamentin budjettia. Keskustellessamme parlamentissamme tänään iltapäivällä valmistelukunnan tuloksista jäsen Hänsch kertoi meille seuraavaa: "2000-luvun Eurooppa ei voi perustua 1800-luvun kansallisvaltion malliin." Meidän on pidettävä tämä mielessämme keskustellessamme siitä, miten suhtautua edellytykseen, jonka mukaan puolueiden on oltava valtiosta riippumattomia. Jos pidämme tätä perustavana asiana, saatamme saada tähän kysymykseen eri vastauksia eurooppalaisella ja toisaalta kansallisella tasolla. Saattaa olla, että jos puolueet ovat Euroopan tasolla pikemminkin sidoksissa komissioon kuin parlamenttiin, toteutuu parhaiten ajatus, joka on sen ehdottoman periaatteen taustalla, jonka mukaan poliittiset puolueet ja niiden rahoitusjärjestelyt olisi pidettävä erillään valtioista.
Valiokuntamme kannatti ankarampien seuraamusten sisällyttämistä sitä tilannetta varten, että poliittiset puolueet eivät noudata rahoituksen avoimuuden edellytyksiä. Halusimme, että rahaa ei pelkästään makseta takaisin, vaan että se lisäksi maksetaan takaisin kaksinkertaisena. Jotta houkutus laiminlyöntiin ei olisi kovin suuri, seuraamusten on todella oltava tuntuvia. Tämän vuoksi on ikävää, että tästä ei ollut mahdollista neuvotella neuvoston kanssa.
Esittäisin vielä kaksi muutakin kommenttia, jotka liittyvät esitettyihin kysymyksiin. Se, että komissio totesi, ettei määrän kaksinkertaistaminen käy päinsä, koska siitä ei säädetä varainhoitoasetuksessa, muistutti minua sellaisista kohtaamisista, joissa on sanottu esimerkiksi seuraavaa: "olemme aina tehneet sen tällä tavalla", "emme ole koskaan tehneet sitä tuolla tavalla aiemmin" ja "mitähän siitäkin saattaa seurata?" Nämä ovat byrokratian alan peruskokemuksia, vai mitä todettiinkaan aiheesta, joka koski ensimmäisessä luonnoksessa esitettyä kysymystä, jonka mukaan te poliittisissa puolueissa voitte tehdä kaikkea muuta, mutta ette voi rahoittaa vaalikampanjoita. Jos kansallisten hallitusten ja komission kanta on jo kauan aikaa ollut tämä, siinäpä vielä yksi syy, miksi neuvoston ja komission byrokraatit tunnettiin kaikkialla Euroopassa innovaatiokyvystään ja heitä pelättiin sen vuoksi, ja mielestäni emme saisi unohtaa, että kun kyse on päätösten tekemisestä, meille kaikille olisi hyväksi olla hieman enemmän tietoisia todellisesta elämästä.

Schleicher (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, jos huomenna hyväksymme tämän kompromissin siinä muodossa, jossa poliittiset ryhmät ovat yhdessä päättäneet sen esittää, olemme saattaneet päätökseen tarinan, jolle ei näyttänyt tulevan loppua, ja on suotavaa, että loppu, johon päädymme, on onnellinen. Juuri parlamenttihan on eurooppalaisten puolueiden sydän, sillä juuri parlamentissa katsottiin tarpeelliseksi kehittää Euroopan yhteisyyttä, ja jos muistatte, että nykyään parlamentissamme on edustettuina 133 poliittista puoluetta seitsemään poliittiseen perheeseen yhdistyneinä, tämä yksistään osoittaa, että sille työlle ei ole rajoja, jota tässä parlamentissa tekevät Euroopan hyväksi ne poliittiset ryhmät, joiden kautta liittyvät yhteen valtiot, joiden poliittisia puolueita Euroopan parlamenttiin valitaan. Tämä on itsessään uskomattoman vaivalloista työtä, ja mielestäni me joskus aliarviomme sitä.
Miksi tälle tarinalle ei näyttänyt tulevan loppua? Jäsen Tsatsos - ja uskaltaisin sanoa, että pidän tätä hänen elämäntyönään - laati parlamentissa ensimmäisen mietinnön, jonka tarkoituksena oli lisätä tietoisuutta siitä, kuinka tarpeellisia eurooppalaiset poliittiset puolueet ovat. Sitten tuli Amsterdamin sopimus, jonka ansiosta oli mahdollista panna aloite vireille, mutta koska neuvostossa ei tuolloin pystytty saavuttamaan yksimielisyyttä, neuvosto hyllytti parlamentin mietinnön.
Seuraavaksi haluaisin kiittää lämpimästi komissiota. Nizzan sopimuksen tultua voimaan 1. helmikuuta 2003 komissio esitti vauhdikkaasti oman ehdotuksensa. Nyt kun olemme perehtyneet siihen, voin kertoa teille, että komissio on ollut asiassa ripeä. Lopputulos on se, ettemme ole pelkästään perehtyneet siihen, vaan toivoakseni voimme saattaa sen huomenna päätökseen.
Haluan kiittää esittelijä Leinenia hänen huomattavasta panoksestaan, ja voin kertoa meidän kaikkien puolesta, että vaikka emme ole saaneet kaikkea toivomaamme, haluamme silti päästä ratkaisuun, ja nähdäkseni tarvitsemme ratkaisua, kun otetaan huomioon, että tilintarkastustuomioistuin on päätynyt siihen, että meidän on vuoden loppuun mennessä luovuttava nykykäytännöstä, joka lisää puolueiden vakautta, ja jos emme löydä ratkaisua, jäämme unohduksiin. Tämän vuoksi kehotan jälleen kerran kaikkia teitä, jotka ovat edelleen epäilevällä kannalla, tulemaan vastaan, jotta saatamme työn päätökseen ja löydämme lopulta ratkaisun, joka on selkeä ja tarkastettavissa ja siten ehdottomasti toimiva.
Näin ollen en halua kiittää pelkästään esittelijä Leinenia, vaan myös neuvoston puheenjohtajavaltiota Kreikkaa, joka on tehdessään kaiken tämän työn - joka on vain yksi työ monien muiden joukossa - nähdyt todella vaivaa ja tehnyt kaikkensa, jotta neuvostossa päädyttäisiin yhteisen päätöslauselman kannalle. Katson, että meidän olisi parlamentissa oltava tästä kiitollisia, ja sen lisäksi meidän olisi myös myönnettävä, että siksi, että jokainen on tehnyt oman osuutensa, olemme tällä hetkellä loppusuoralla.
Maailman jokaisessa demokraattisessa valtiossa tämä vapauden ja yhdessä päättämisen ihmisille takaava poliittinen järjestys perustuu poliittisiin puolueisiin, ja ne ovat myös sen takaajia. Meidän on huomattava, että Euroopan talousyhteisön kehittyessä ja laajentuessa Euroopan unioniksi ei ollutkaan yllättävää, että eurooppalaisten poliittisten puolueiden oli käytävä läpi vastaava kehitys. Tästä syystä pyydän kaikkia niitä, joilla on kenties edelleen epäilyksiä, auttamaan omalta osaltaan meitä huomenna saavuttamaan lopputuloksen sellaisen perustan luomiseksi, jolta poliittisia puolueita voidaan rahoittaa ja joka mahdollistaa tämän työn jatkamisen tulevaisuudessa. Niinpä kiitän vielä kerran kaikkia osallistujia ja kaikkia niitä, jotka huomenna auttavat meitä saavuttamaan tämän lopputuloksen.
Corbett (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan heti aluksi kertoa ryhmäni puolesta, että hyväksymme esittelijän, puheenjohtajavaltio Kreikan ja komission tämän tekstiin pohjalta taitavasti neuvotteleman sovitteluratkaisun. Haluan kiittää työhön osallistuneita siitä, että he ovat nähneet paljon vaivaa, jotta voimme päästä sopimukseen jo ensimmäisessä käsittelyssä ja tämä säädös voidaan antaa hyvissä ajoin ennen seuraavia Euroopan parlamentin vaaleja. Haluan kiittää esittelijä Jo Leinenia työstä tämän asian parissa ja itse asiassa kaikkia niitä, jotka häntä ennen tekivät pohjustavaa työtä, ja erityisesti Dimitris Tsatsosia hänen pari vuotta sitten laatimastaan mietinnöstä.
Tässä kyse on nimenomaan avoimuuden toteuttamisesta. Tämän myötä luodaan selkeä ja avoin perusta sille, kuinka unioni rahoittaa kansalliset rajat ylittäviä eurooppalaisia poliittisia puolueita. Toistaiseksi rahoitus on toteutettu epäsuorasti Euroopan parlamentin poliittisten ryhmien kautta, mutta tästä lähtien se toteutetaan suoraan tässä säädöksessä vahvistettujen selkeiden perusteiden ja menettelyjen mukaisesti. Tämän vuoksi olemme siihen tyytyväisiä.
Oma ryhmäni hyväksyy myös monet yksityiskohtiin liittyvät kompromissit. Rehellisesti sanottuna olisimme pitäneet parempana sitä, että 3 artiklassa olisi säädetty korkeammasta kynnyksestä eurooppalaisten poliittisten puolueiden riittävälle edustukselle, mutta hyväksymme mielihyvin Euroopan unionin tarvitsemassa kompromissihengessä tätä matalamman kynnyksen. Olemme erityisen tyytyväisiä siihen, että lahjoituskysymys on ratkaistu ja että tekstissä säädetään selkeästä, avoimesta ja rajoitetusta järjestelmästä, jossa poliittisille puolueille annettavia kaikkia lahjoituksia rajoitetaan määrällisesti ja ne myös kirjataan rekisteriin.
Tekstissä on muutamia outoja yksityiskohtia, joiden osalta juristilingvistien olisi mielestäni syytä tarkastella joitakin käännösversioita. Täysistunnossa ei ole tarkoituksena tarkastaa tekstiä muodollisesti, mutta kun teksti on viimeistelty, haluaisin heidän kiinnittävän huomiota nimenomaan 5 artiklan 2 kohtaan, jonka englanninkielisessä versiossa todetaan, että parlamentti tarkistaa jäsentensä enemmistöllä, että puolue täyttää tarvittavat edellytykset. Tarvitaanko jäsenten enemmistö hyväksymään se, että puolue täyttää edellytykset, vai jäsenten enemmistö kyseenalaistamaan se, että puolue ei enää täytä tarvittavia edellytyksiä? Englanninkielinen teksti ei ole selkeä, ja käännösten tarkastamisen yhteydessä sen korjaaminen olisi tarpeen.
Samoin artiklassa ei mainita - kyse voi olla pelkästä lyöntivirheestä - 3 artiklan d kohdan tarkistamista. Artiklassa mainitaan 3 artiklan a kohta, b kohta ja c kohta, mutta d kohta näyttää puuttuvan. On selvää, että tämä on helppo korjata.
Lopuksi toteaisin 6 artiklan c kohdasta, että englanninkielisen version neljäs ja viimeinen luetelmakohta on kirjoitettu ikään kuin se olisi lähestulkoon ristiriidassa edellisen luetelmakohdan kanssa. Pidän selvänä sitä, mikä sen laatimisessa tällä tavoin oli tarkoituksena, mutta sitä ei ole käännetty kovinkaan hyvin englanninkieliseen versioon ja sen korjaaminen olisi suotavaa. Näihin huomautuksiin päätän PSE-ryhmän puolesta pitämäni puheenvuoron.

Duff (ELDR).
Arvoisa puhemies, en voinut kuvitellakaan, että sain tällaista aikaan mikrofoneissa!
Haluan kiittää esittelijää hänen tekemästään työstä. Haluan myös kiittää neuvostoa siitä, että se on vihdoin järkiintynyt siinä, että määräenemmistöpäätökset on otettu käyttöön, vaikkakin on sanottava tämän tapahtuneen apuvoimin. Valmistelukunnassa ja hallitustenvälisessä konferenssissa voimme oppia tästä paljon.
Neuvosto on vihdoin asettunut tukemaan sellaista yhteistä kantaa, jonka liberaalien suuri enemmistö voi hyväksyä täysin. Ensimmäisessä ehdotuksessa pyrittiin - ilman järjen hiventä - kieltämään poliittisten puolueiden vaalikampanjointi julkisin varoin. Mikä oikein on poliittisten puolueiden tarkoitus, ellei juuri vaalikampanjointi? Uudessa ehdotuksessa tämä on kuitenkin korjattu, ja siinä poliittisille puolueille annetaan riittävä mahdollisuus vastaanottaa kohtuullisia yksityisiä lahjoituksia. Kynnystä koskeva kysymys on ratkaistu melko järkevästi todellisia ja vakavasti otettavia eurooppalaisia tavoitteita ajavien pienten poliittisten liikkeiden hyväksi. Jotkin muut ylen byrokraattiset säännökset on poistettu. Tämä on hyvä uutinen Euroopan parlamentaariselle demokratialle.
Kansalliset rajat ylittävät poliittiset puolueet ovat demokratian erottamaton osa, ja ne ilmentävät kansalaisten huolia ja tavoitteita Euroopan laajuisesti. Unionissa tällä hetkellä toteutettava perustuslaillistamisprosessi edellyttää kehittyneiden eurooppalaisten poliittisten puolueiden osallistumista. Tämä mietintö on läpimurto, ja kaikkien niiden, jotka haluavat tämän toimielimen parasta ja jotka kannattavat avoimuuden ja vastuullisuuden periaatteita, olisi tuettava sitä.

Kaufmann (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen varma, että olette tietoisia siitä, että poliittisessa ryhmässäni on mielipide-eroja ja erilaisia näkemyksiä eurooppalaisten poliittisten puolueiden tavoitteesta ja niiden taustalla vaikuttavista perusteista. Itse kannatan niitä. Olen vakuuttunut siitä, että yhdentymisen jatkuessa niiden avulla edistetään maanosamme jatkuvaa yhteen kasvamista ja myös eurooppalaisen tietoisuuden asteittaista kasvua kaikissa jäsenvaltioissa. Tämän vuoksi pidän myös hyvänä asiana, että tämä päällimmäinen ajatus sisällytetään valmistelukunnan perustuslailliseen sopimusehdotukseen, jossa se vahvistetaan oikeudellisesti osaston "demokratian toteutuminen unionissa" 45 artiklan 4 kohdassa.
Haluan omasta puolestani yhtyä parlamenttimme jäsenten esittelijä Leinenille, neuvoston puheenjohtajavaltiolle Kreikalle ja myös komissiolle osoittamiin kiitoksiin siitä, että niiden ansiosta pääsimme eilen hyväksyttävään kompromissiin. Pidän tätä hyvin tärkeänä Euroopan parlamentin poliittisen uskottavuuden kannalta. Kuten edeltäneissä puheenvuoroissa on korostettu, tämä ongelma on seurannut meitä kauan aikaa, ja nyt se on vihdoin ratkaistava, koska on ennen kaikkea yleisen edun mukaista, että tilintarkastustuomioistuimella ei ole tulevaisuudessa mitään arvostelun aihetta. Tästä syystä tuen asetustekstiä. Todella tärkeitä ovat varsinkin pienten poliittisten puolueiden kannalta erityisesti 3 artiklan säännökset 3 prosentin kynnyksestä ja siitä, että puolueiden on oltava edustettuina vähintään neljäsosassa jäsenvaltioita. Komission jäsen de Palacio on tietysti oikeassa sanoessaan, että poliittisen moniarvoisuuden huomioon ottaminen asetuksessa on ehdoton edellytys.
Pidän lahjoituksia koskevia sääntöehdotuksia selkeinä ja yksiselitteisinä. Niillä turvataan ennen kaikkea puolueiden rahoituksen avoimuus, joka on välttämätöntä, ja - kuten tiedättekin - arkaluonteinen kohta, kenties kaikkein arkaluonteisin kohta. Mielestäni parlamenttimme olisi puhuttava sen puolesta, että kaikki lahjoituksiin liittyvä tieto olisi joka hetki yleisesti saatavilla. Parasta olisi, jos asetuksen tultua voimaan poliittiset puolueet itse ottaisivat hoitaakseen sen, että kaikki lahjoitustuloja koskevat tiedot julkaistaan Internetissä. Tämä mielessäni haluan ilmoittaa kannattavani tätä asetusehdotusta.
MacCormick (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, edustan tässä asiassa teidän kootuksi ryhmäksi kutsumaanne ryhmää eli vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmää, ja haluan henkilökohtaisesti kiittää oikein paljon Jo Leinenia hänen toverillisesta kohteliaisuudestaan ja hyväntahtoisuudestaan tämän työn toteuttamisessa. Toisin kuin Ribeiro e Castron mielestä, minun mielestäni ehdotuksessa on kiistattomasti yritetty löytää aito kompromissi, ja uskon, että ryhmäni enemmistö hyväksyy sen mielihyvin, vaikka muut kollegat, jotka käyttävät keskustelussa puheenvuoron, kiinnittävätkin huomiota eräisiin huolestuttaviin seikkoihin.
Täällä erityisesti edustamani Euroopan vapaa allianssi -ryhmän näkökulmasta on kuitenkin aidosti syytä huolestua siitä, kuinka kriteerit on valittu: siitä, kuinka määritetään se, millä on merkitystä. Tällä hetkellä Euroopan vapaa allianssi -ryhmä edustaa parlamentissamme monia sellaisia alueita, joita voitaisiin pitää Euroopan unionissa erillisinä maina: Andalusiaa, Baskimaata, Kataloniaa, Flanderia, Galiciaa, Skotlantia ja Walesia - mainitakseni ne englannin kielellä aakkosjärjestyksessä - mutta tietenkin valtioihin perustuvan kriteerin nojalla kyse on vain kolmesta valtiosta.
Katsoessani koroketta kauniisti koristavia uusia lippuja huomaan, että joukossa on monien sellaisten maiden lippuja, jotka ovat nykyisiä tai tulevia jäsenvaltiota ja jotka ovat itse asiassa pinta-alan tai väestömäärän tai molempien suhteen huomattavasti mainitsemiani alueita pienempiä. Euroopan vapaa allianssi -ryhmän edustamaa aatevirtausta - ja kyseessähän on eurooppalainen aatevirtaus - syrjitään aktiivisesti, kun käytettävä kriteeri on vain osuus jäsenvaltioiden kokonaismäärästä. Tätä olisi todellakin syytä pohtia.
Tällaisen parlamentin ja unionin on otettava erityisen hyvin huomioon vähemmistöjen edut ja vähemmistöjen oikeudenmukainen kohtelu sekä pienten ryhmien oikeudet. Tiedän, että kompromississa on ollut tarkoituksena tulla meitä vastaan, ja arvostan sitä kovasti, mutta tosiasia on, että tämän aidosti eurooppalaisen mielipidevirtauksen kannalta ongelma on edelleen vakava.
Euroopan vapaa allianssi -ryhmä on jo kauan aikaa tunnustettu yhdeksi alkuperäisistä Euroopan laajuisista poliittisista perheistä, ja kuitenkin näissä ehdotuksissa meidät on jätetty lähestulkoon ulkopuolelle ja tunnustamatta. Pelkäänpä, ettemme voi tukea ehdotuksia tällaisina.

Bonde (EDD).
Arvoisa puhemies, ylikansalliset poliittiset puolueet ovat keinotekoisia tuotteita, joilla ei ole edellytyksiä saada tavallisia ihmisiä vapaaehtoisesti avustamaan niitä. Näin ollen niiden on sen asemesta saatava avustusta suurteollisuudelta ja ammattiliitoilta ja pystyttävä kanavoimaan itselleen EU:n rahavaroja. Ne, joiden on määrä käyttää rahoja, voivat itse päättää, kuinka paljon he haluavat. Uuden perustuslaillisen sopimuksen nojalla 13 maata voi äänestää 12 maata nurin. Suuret puolueet voivat käyttää enemmistöjään pienten puolueiden tukien kieltämiseen. Ne voivat myös julistaa äänestäjien tukemat puolueet epäeurooppalaisiksi ja viedä niiltä tuet.
Neuvoston kokouksessa poistettiin myös kielto, joka koski kansallisiin vaaleihin osallistumista. Ylikansalliset puolueet voivat siten tehdä kansallisista puolueista tottelevaisia alamaisiaan. Tässä ehdotuksessa on totalitaristisia piirteitä.
Muodostakaamme liittouma tämän asian saattamiseksi yhteisöjen tuomioistuimen tutkittavaksi. Käsiteltävänämme olevassa ehdotuksessa loukataan yhdenvertaisuuden periaatetta. Mielestäni asetus on lainvastainen, ja sen vuoksi se olisi tutkittava yhteisöjen tuomioistuimessa. Esimerkiksi kansallisten vähemmistöjen on mahdotonta saada tukea, vaikka ne harjoittaisivat asianmukaista rajat ylittävää toimintaa. Tämä luo mahdottomia esteitä uusille liikkeille ja puolueille ja vaikeuksia muille. Yhdenvertainen lähtökohta puuttuu kautta linjan, vaikka sellainen olisi oltava kotimaani perustuslain, voimassa olevien perustamissopimusten ja tällä hetkellä tekeillä olevan perustuslaillisen sopimuksen mukaan. Näihin kaikkiin sisältyy yhdenvertaisuuden periaate, joka pätee myös tähän ehdotukseen.

Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, kuten totesin Leinenin mietintöön liitetyssä vähemmistöön jääneessä mielipiteessäni, poliittisten puolueiden Euroopan tason toiminnan olisi saatava voimansa alhaalta päin eli kansallisilta poliittisilta puolueilta ja kansalaisilta eikä ylhäältä päin eurooppalaisilta toimielimiltä. Tämä on ensimmäinen edellytys elävän demokratian luomiseksi sen sijasta, että luodaan keinotekoinen demokratia tyhjästä. Toinen edellytys on, että hylätään Nizzan sopimuksessa esitetty ajatus poliittisten puolueiden säännöistä, sillä nehän viittaavat enemmän byrokratiaan kuin vapaaseen yhteiskuntaan. Tämän periaatteellisen erimielisyyden lisäksi vastustamme voimakkaasti myös yksityiskohtia, koska mielestämme komission ehdotus ei ole perustamissopimusten mukainen. Ehdotuksessa tarkoituksena on todellakin eurooppalaisten poliittisten puolueiden rahoittaminen, vaikka perustamissopimuksessa käytetään paljon laajempaa ilmausta "Euroopan tasolla toimivat poliittiset puolueet", johon sisältyy kansallisten poliittisten puolueiden toiminta Euroopan tasolla. Mielestämme tämä tarkoittaa todellista syrjintää.
Arvoisa puhemies, lisäksi tuen jäsen Ribeiro e Castron pyyntöä siitä, että tämä teksti palautetaan työjärjestyksen 130 a artiklan nojalla takaisin valiokuntaan, koska tarkistuksia on esitetty 75, mikä on paljon enemmän kuin rajana oleva 50 tarkistusta. Olen kuullut esittelijä Leinenilta vastaukseksi, että jotkin tarkistuksista ovat kompromissitarkistuksia, mutta tätä käsitettä ei itse asiassa mainita työjärjestyksessä. Ovatpa tarkistukset sitten tavallisia vai kompromissitarkistuksia, teksti on palautettava valiokunnan käsiteltäväksi, jos tarkistuksia on enemmän kuin 50.

Karas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa esittelijä Leinen, hyvät parlamentin jäsenet, viime viikolla - viime perjantaina - valmistelukunta hyväksyi yhdessä hallitusten edustajien ja 28 maan kansallisten parlamenttien edustajien sekä Euroopan parlamentin ja komission kanssa ehdotuksen sopimukseksi Euroopan perustuslaista. Monet meistä pitävät tätä historiallisena päivänä. Tarkoituksena tässä ehdotuksessa, joka samalla päättää valmistelukunnan työskentelyn, on tehdä Euroopasta avoimempi, tehokkaampi ja demokraattisempi sekä tuoda se lähemmäksi kansalaisia. Oman aikamme parlamentaariselle demokratialle on ominaista poliittisten puolueiden vaalikampanjointi ja se, että parlamentin jäsenet - jotka ovat näiden puolueiden nimeämiä ja kansalaisten suoraan valitsemia - muodostavat yhdessä parlamenttien poliittisia ryhmiä. Valmistelukunnassa Euroopan parlamenttia vahvistetaan lisäämällä yhteispäätösmenettelyn käyttöä ja antamalla parlamentille täysi budjettivalta ja oikeus valita komission puheenjohtaja sen jälkeen, kun on otettu huomioon Euroopan parlamentin vaalien tulokset.
Vaikka olemme viime päivinä kehuneet asiaintilaa ja iloinneet siitä, että olemme vihdoin saavuttaneet määränpäämme, meillä ei ole toistaiseksi ollut oikeudellisesti sitovia Euroopan parlamentin jäsenten sääntöjä, koska neuvosto on estänyt niiden hyväksymisen. Toistaiseksi meillä ei ole ollut asetusta eurooppalaisten poliittisten puolueiden oikeusasemasta ja rahoituksesta. Meillä ei ole yhdenmukaista äänioikeutta. Ei ole olemassa eurooppalaisia listoja, joilta voimme äänestää ehdokkaita. Yksi puute korjattiin, kun parlamentti edellisessä Strasbourgin täysistunnossaan hyväksyi jäseniään koskevat säännöt. Kun toivoakseni huomenna hyväksymme eurooppalaisten poliittisten puolueiden oikeusasemaa koskevan päätöslauselman - erityisesti sen jälkeen, kun neuvoston teki maanantaina päätöksen, johon olemme hyvin tyytyväisiä - korjaamme toisen puutteen demokraattisessa politiikassa.
Ryhmäni kampanjoi tarmokkaasti saadakseen korjatuksi tämän puutteen demokraattisessa politiikassa, ja näin ollen se kannattaa käsiteltävänämme olevaa asiakirjaa ja kompromissitarkistuksia. Olemme nyt vastanneet niihin vaatimuksiin, jotka Amsterdamissa ja Nizzassa meille asetettiin. Täytämme tilintarkastustuomioistuimelle antamamme lupauksen lopettaessamme ryhmien ja puolueiden ristikkäistuet, jos niitä edelleen esiintyy. Näin lisäämme poliittisen työskentelyn ja poliittisten puolueiden toiminnan rahoitustavan läpinäkyvyyttä, avoimuutta ja selkeyttä. Näin edistämme kansallisten poliittisten puolueiden eurooppalaistumista ja Euroopan tasoisen työskentelyn demokratisoitumista. Täten luomme edellytykset eurooppalaisille vaalilistoille ja yhdenmukaiselle eurooppalaiselle äänioikeudelle.
Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä on iloinen siitä, että on erotettu toisistaan Euroopan parlamentin ryhmien ja poliittisten puolueiden työskentely samoin kuin kansallisten puolueiden tehtävät ja eurooppalaisten puolueiden tehtävät. Olemme tyytyväisiä myös siihen, että eurooppalaiset vaalikampanjat ja kansalliset vaalikampanjat on erotettu selkeästi toisistaan. Suhtaudumme myönteisesti lahjoittajien toimia koskeviin selkeisiin sääntöihin. Olemme tyytyväisiä selkeisiin määrällisiin ja laadullisiin kriteereihin sekä demokraattisen oikeutuksen vaatimukseen. Nämä molemmat on taattava ja molempia on noudatettava, jos puolue havittelee eurooppalaista asemaa. Tämä ei tarkoita pienten ryhmien syrjintää, sillä puolue on eurooppalainen vain, jos se toimii kansallisen tason lisäksi myös tietyssä määrässä jäsenvaltioita, joissa sillä on demokraattinen oikeutus ja kumppaneita. Tässä mielessä kehotan teitä kaikkia huomenna korjaamaan puutteen demokraattisessa politiikassa ja siten varmistamaan suuremman avoimuuden ja selkeyden.
Tsatsos (PSE).
Arvoisa puhemies, suosittelen lämpimästi äänestämistä Leinenin loistavan mietinnön puolesta. Mietinnössään esittelijä Leinen tarkastelee poliittisen puolueinstituution historiaa. Hän ansaitsee kiitoksemme. Kun tämän ehdotuksen puolesta huomenna äänestetään, eurooppalaisille poliittisille puolueille annetaan oikeusperusta ja sillä lujitetaan Euroopan unionin demokraattisuutta. Kiitän vielä kerran lämpimästi esittelijä Leinenia sekä jäsen Schleicheria ja jäsen Corbettia heidän ystävällisestä viittauksestaan aiempaan panostukseeni. En kätke omaa tyytyväisyyttäni. Minun on myös kiitettävä jäsen Schleicheria hänen edellisessä vaiheessa tekemästään työstä. Euroopan parlamentin olisi oltava tyytyväinen ministerineuvoston sanamuotoihin kummassakin kiistan kohteena olevassa kysymyksessä: sekä ensimmäisessä kysymyksessä, joka koskee niiden jäsenvaltioiden vähimmäismäärää, joissa puolueen on toimittava, ja toisessa arkaluonteisessa rahoitusta koskevassa kysymyksessä. Lisäksi kaikki muut mahdolliset ongelmat ratkaistaan esitetyillä kompromissitarkistuksilla.
Oikeusaseman antamisella eurooppalaisille poliittisille puolueille saavutetaan monia demokratiahyötyjä. Viittaan tällä seuraavaan: eurooppalaisten toimielinten oikeutus vahvistuu. Oikeusaseman antaminen eurooppalaisille poliittisille puolueille on arvokas lisä perustamissopimusten perustuslaillistamisessa. Eurooppalaisten poliittisten puolueiden osalta jäsenvaltioiden kansallisten puolueiden olennaisen poliittisen yhteen kokoamisen kautta toteutuu periaate solidaarisuudesta kansojen välillä sosiaalisella tasolla. Euroopan kansalaisten rooli ei enää pääty heidän äänestettyään Euroopan parlamentin vaaleissa, vaan se ulottuu heidän aktivoimiseensa eurooppalaisten poliittisten puolueiden yhteydessä. Euroopan kansalaiset muuttuvat kansalaisista aktiivisiksi kansalaisiksi. Rahoituskysymyksestä todettakoon, että sillä lisätään avoimuutta ja suojellaan puolueinstituutiota tuntemattomilta tai kyseenalaisilta rahoituslähteiltä. Eurooppalaisten poliittisten puolueiden perustaminen on välttämätön edellytys sille, että Euroopan yhdistymisprosessista tulee lopultakin meidän asiamme, jolla tarkoitan Euroopan kansalaisten asiaa.
Haluan lopuksi kiittää puheenjohtajavaltio Kreikkaa, taitavia diplomaatteja Mathioudakisia ja Venizelosia ja myös kertoa parlamentille puheenjohtaja Kostas Simitisin henkilökohtaisesta kiinnostuksesta, sillä hän sekä poliitikkona että asiantuntijana kohdisti paljon huomiota poliittisten puolueiden perustamiseen. Hänen erityisenä toiveenaan oli kirjata tämä laki Kreikan puheenjohtajakauden saavutusten ja aikaansaannosten joukkoon.

Sørensen (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi todeta kannattavani yksinkertaisten, selkeiden ja avointen perussääntöjen soveltamista Euroopan parlamentin poliittisiin ryhmiin. Vastustan kuitenkin periaatteessa veronmaksajien rahojen käyttämistä poliittisten puolueiden hyväksi. Kyse on yksinkertaisesti siitä, onko puolueita tuettava kansallisin varoin vai onko se yksittäisten puolueiden jäsenten tehtävä. Mielestäni tukeminen on jälkimmäisten asia. Tässä asiassa tarvetta julkisin varoin rahoitettuihin poliittisiin puolueisiin eivät ole luoneet kansa tai äänestäjät. Tässä tapauksessa tarpeen ovat synnyttäneet ammattipoliitikot, ja tarve on nähdäkseni keinotekoinen. Mikä virka onkaan eurooppalaisella puolueella? Yksittäiselle veronmaksajalle se on olemassa pelkästään paperilla ja se on pelkkä sisällyksetön kangastus. Rahoituksen osalta kyse ei ole vielä suurista summista. Tämä on kuitenkin vasta alkua. Oletan, että tuki kasvaa koko ajan, ja sen kasvu ohittanee yleisen inflaatiovauhdin.
Katson myös, että ehdotuksen demokraattisuuden kohdalle voidaan asettaa kysymysmerkki. Periaatteena olisi oltava, että jos veronmaksajien rahoja on välttämättä annettava eurooppalaisille puolueille, niitä olisi annettava kaikille puolueille, ja tästähän ehdotuksessa ei ole kyse. Kannatan selkeitä, avoimia sääntöjä, mutta en kannata eurooppalaisille puolueille myönnettävää tukea, ja sen vuoksi hylkään tämän ehdotuksen.

Blak (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, parlamenttimme suurilla ryhmillä on syytä hymyyn, koska kohta niiden puoluekohtaiseen rahakirstuun virtaa miljoonia euroja ja niillä on varaa juhlia ja pitää hauskaa kaikkialla Euroopassa. Näin ollen keskustelujemme tulos on, että veronmaksajien on rahoitettava ja maksettava eurooppalaisten poliittisten puolueiden järjestämät kaikenlaiset kissanristiäiset. Tämä on ikävää, mutta mitään ei ole tehtävissä. Näin ollen tärkein tehtävämme on varmistaa tuen avoimuus. Jokaisen kansalaisen on voitava tarkistaa kaikki puolueille tehdyt lahjoitukset Internetistä, ja samoin eurooppalaisten puolueiden tilitietojen on oltava kaikkien niistä kiinnostuneiden saatavilla.
Tällä hetkellä tilanne ei ole kovin tyydyttävä. Esimerkiksi kolmen suuren poliittisen puolueen rahoitus on muilta suljettu ja läpinäkymätön asia. Tämä meidän on luonnollisesti hoidettava, ja siksi haluan vaatia rahojen käyttökohteiden perusteellista valvontaa ja niille selkeitä sääntöjä. Siksi rohkenen kehottaa kaikkia tutustumaan puolueiden tilitietoihin sen selvittämiseksi, voivatko he tosiasiassa päätellä siitä mitään. Voin kertoa teille heti, että tähän he eivät pysty. He voivat ainoastaan toivoa, että puolueiden jäsenillä oli hyvät pippalot ja pöperöt eri puolilla Eurooppaa veronmaksajien kustannuksella.

Onesta (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, haluan puheenvuoroni aluksi näyttää teille nämä: ne ovat tyhjiä kirjekuoria. Selitän, mistä on kyse, kun olen sanonut sanottavani. Haluan myös kiittää ystävääni Jo Leinenia hänen laadukkaasta työstään. Se on lähestulkoon virheetön. Hän oli oikeassa kiinnittäessään huomiota siihen, miten tärkeitä ovatkaan eurooppalaiset puolueet, jotka ovat olennainen rakenteellinen väline mannermaisessa keskustelussamme. Mielestäni riittävälle edustukselle asetettu kynnys on asianmukainen, kun viitataan alueellisiin parlamentteihin, sekä 3 prosentin kynnyksen asettaminen koskemaan Euroopan parlamentin vaaleja. Mielestäni myös lauseke perusoikeuskirjan mukaisuuden tarkistamisesta on hyvä asia.
Toisaalta odotan edelleen, että edes joku kollegoistani selittäisi minulle, miksi jokin yritys päättäisi antaa oma-aloitteisesti rahaa poliittiselle puolueelle. Käsitykseni on, että yrityksen ollessa tilivelvollinen osakkeenomistajille se odottaa vastapalvelusta rahaa jakaessaan. Minulla on tavallisena demokraattina myös sellainen käsitys, että valitun edustajan ottaessa vastaan rahaa vastapalveluksesta kyseessä on korruptio. Seuraavaksi minulle sanotaan: kyllä, mutta se tapahtuu avoimesti. En ole lainkaan varma siitä, että korruption avoimuus on kummoinenkaan edistysaskel. Minulle myös kerrotaan, että rahamäärät ovat hyvin pieniä, häviävän pieniä. Jos ne ovat niin kovin pieniä, miksi niitä annetaan ollenkaan? Jos kyse on niin vähäisistä rahamääristä, olkaamme ilman ja älkäämme asentako rahahanaa varsinkaan siksi, että hana on ennen kaikkea vallassa olevien puolueiden käsissä, ja ne voivat vuorostaan tehdä vastapalveluksia. Sen jälkeen niiden on yhä helpompi pysyä vallassa, koska niillä on rahaa. Ne voivat tehdä enemmän palveluksia, ja niin olemme siinä, mistä lähdimme liikkeelle.
Tästä pääsen takaisin kirjekuoriini. Käsissäni olevien kirjekuorten tavoin kirjekuoret moninkertaistuvat, ne täyttyvät rahasta ja lähtevät liikkeelle, koska on hyvin helppoa jakaa rahamääriä pienempiin osiin enimmäismäärien kiertämiseksi ja avoimuuden välttämiseksi. Näin ollen tänä iltana varoitan teitä: hyvät kollegat, jonain päivänä sanomalehtien otsikoissa ja tuomioistuimissa käsitellään epälukuisia skandaaleja, jotka liittyvät eurooppalaisten poliittisten puolueiden salaiseen rahoitukseen. Tiedän, että demokratialla, joka palvelee julkista alaa, on oma hintansa, mutta näiden kustannusten on langettava julkiselle alalle ja ainoastaan sille.

Booth (EDD).
Arvoisa puhemies, jos hetkeksi hyväksytään esittelijän keskeinen oletus, jonka mukaan poliittisilla puolueilla on keskeinen tehtävä nykypäivän demokratiassa, voidaan sanoa, että ne toteuttavat tehtäväänsä juuri kansallisessa politiikassa ja jopa Euroopan parlamentin jäsenet kuuluvat kansallisiin puolueisiin ja edustavat omia vaalipiirejään.
Toisaalta yhtenäisiä eurooppalaisia poliittisia puolueita ei yksinkertaisesti ole olemassa paitsi intomielisten yhdentymisen kannattajien mielissä. Ehdotetussa Euroopan unionin perustuslaillisessa sopimuksessa kielletään "kaikenlainen syrjintä, joka perustuu sukupuoleen, rotuun, ihonväriin, poliittisiin tai muihin mielipiteisiin". Siinä todetaan myös, että unionin tason poliittiset puolueet myötävaikuttavat unionin kansalaisten poliittisen tahdon ilmaisemiseen.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa on tehty äskettäin kaksi mielipidemittausta, joista ensimmäisen mukaan 92 prosenttia ja toisen mukaan 96 prosenttia haastatelluista halusi erota Euroopan unionista, ja kuitenkin tässä ehdotuksessa kiellettäisiin rahoitus jokaiselta puolueelta, joka rohkenisi edustaa näiden lukuisten unionin kansalaisten näkemyksiä. Näin ollen tämä on sekä perustuslaillisen sopimuksenne hengen että sen kirjaimen vastaista. Näin ei edistetä demokratiaa vaan heikennetään sitä. Tällä ehdotuksellanne olette varsin vaarallisella tiellä.

Dell'Alba (NI).
Arvoisa puhemies, vaikka kunnioitankin esittelijä Leinenia, olen harvoin nähnyt yhtä surkeaa esitystä kuin eurooppalaisia poliittisia puolueita koskeva ehdotus. Lisäksi ei ole sattumaa, että tätä keskustelua käydään salaa klo 22.00. Meidän kesken aiotaan jakaa 8 miljoonaa euroa, ja se toteutetaan selvästikin äärimmäisen hienovaraisesti. Jakaminen meidän kesken on tietenkin vain sananparsi. Läsnä on noin 20 jäsentä, ja ainakin kuusi tai seitsemän näistä 20 jäsenestä ei saa mitään. Ei ole selvää, miksi näin on. Me kaikki olemme Euroopan parlamentin jäseniä, meidät kaikki on valittu, mutta me emme ansaitse tätä puoluerahoitusta. Jäsen Karas puolusteli tätä suurta eurooppalaista hanketta demokratialla, ja on harmi, että hänen oma puolueensa hänen kotimaassaan ei saa näitä rahoja. Arvoisa Karas, ehkäpä te tiedätte tämän. Onko tämä demokratiaa? Kyse on valituista edustajista, ja heiltä viedään selviytymisen edellytykset. Arvoisa Karas, he ovat kuitenkin olemassa, he ovat jopa liittolaisianne Itävallan tasolla, mutta Euroopan tasolla heitä ei ole olemassa, heillä ei ole oikeutta rahoitukseen. Tämä Leinenin mietintö ja sen seuraukset ovat kummallisia. Kaiken lisäksi keskustelemme siitä salaa.
Arvoisa jäsen Onesta, koska tilanne on tämä, missä nämä eurooppalaiset poliittiset puolueet ovat? Tunnetteko niitä? Voiko jokainen liittyä yhteen tällaiseen keskustelumme kohteena olevaan eurooppalaiseen poliittiseen puolueeseen? Kotimaassani voin liittyä kansallisiin puolueisiini, te voitte liittyä kansallisiin puolueisiinne, Ranskan vihreisiin. Me voimme liittyä kansainväliseen radikaalipuolueeseen, ja jotkut jäsenet ovatkin niin tehneet, mutta emme voi liittyä näihin niin kutsuttuihin eurooppalaisiin poliittisiin puolueisiin, joille aiotaan myöntää paljon rahaa käytettäväksi sellaisiin kokouksiin, joita tosiasiassa pitävät eurooppalaisten poliittisten puolueiden sekoitukset. Näimme kyllin selvästi esimerkiksi Persianlahden kriisin aikana, kuinka nämä eurooppalaiset poliittiset puolueet toimivat. Nostan hattua sosiaalidemokraattiselle puolueelle! Yhtenäinen kantanne Persianlahden asiassa oli upea saavutus! Sama pätee Euroopan kansanpuolueeseen. Onko näissä puolueissa ainuttakaan aktivistia?
Hyvät parlamentin jäsenet, tällainen ei ole edelleenkään kovin viisasta. Minua ei haittaa lainkaan, vaikka joudutaan näkemään vaivaa puolueiden liittoutumien auttamiseksi kuiville, mutta eurooppalaisen ihanteen valossa tämä ei ole kovinkaan reilua eikä kovin ansiokasta. Sitä paitsi aiomme yhdessä muiden kollegojen kanssa - he edustavat puolueita, joille jostakin käsittämättömästä syystä ei myönnetä rahaa, vaikka nämä puolueet ovat parlamentissa edustettuina, niillä on puolustettavana ajatuksia ja ne ovat miljoonien äänestäjien valitsemia - nostaa asiasta kanteen yhteisöjen tuomioistuimessa ja saamme nähdä, kuka voittaa!
Viimeiset sanani osoitan esittelijä Leinenille. Kannatitte innokkaasti sitä, että komission olisi hallinnoitava näitä varoja ja että jonkin pääosaston olisi huolehdittava puolueiden säännöistä. Neuvosto vastasi niet, ja näyttää siltä, että olette esittäneet tarkistuksen, jonka ansiosta emme enää tiedä, kuka aikoo jakaa rahaa teille niin kovin mieluisille eurooppalaisille poliittisille puolueille. Jakaja ei ole parlamentti eikä komissio. Kompromissitarkistuksenne on jokseenkin outo. Kuka oikein myöntää rahat? Kenties yhteisöjen tuomioistuin, kun esitämme sille kanteemme, ja kuka ties aiomme vaatia myös vahingonkorvauksia. Lasken leikkiä sanoessani näin, mutta haluan teidän myös tietävän, ettei taistelu ole ohitse. Mielestäni tässä mietinnössä on vakavia puutteita, ja ne oikeuttaisivat kanteen nostamisen yhteisöjen tuomioistuimessa, ja saamme sitten nähdä, olemmeko oikeassa sanoessamme, että sisällöstä riippumatta on väärin ehdottaa sitä, että rahoitetaan kahta kolmasosaa tai kolmea neljäsosaa tästä parlamentista ja jätetään kolmasosa tai neljäsosa osattomiksi.

Puhemies.
Paljon kiitoksia, jäsen Dell'Alba. Sanon teille pelkästään sen, että vaikka nyt on myöhä, tilanteessa ei ole mitään salamyhkäistä. Myöhäisenäkin kellonaikana kaikki parlamentin julkisuusmekanismit ovat käytössä.

Hannan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen voidessani kertoa teille, että brittikonservatiivit aikovat huomenna äänestää tätä ehdotusta vastaan.
Mielestämme on periaatteellisesti väärin kerätä ihmisiltä rahaa veroina keinotekoisen eurooppalaiseen identiteetin loihtimiseksi. Monet äänestäjistäni, ja uskallan sanoa, että jopa muutamat huomenna päätöslauselman puolesta äänensä antavien arvoisten jäsenten äänestäjistä, olisivat kauhistuneita kuullessaan, että heiltä kerätyillä verorahoilla tuetaan eurooppalaisia poliittisia puolueita, vaikka he saattavat vastustaa jyrkästi niiden ohjelmia.
Lisäksi katsomme, että asetusehdotukseen sisältyy vaarallinen poliittisen syrjinnän periaate. Tällä periaatteella syrjitään avoimesti joitakin puolueita niiden omaksumien katsantokantojen vuoksi ja peitellysti kaikkia niitä puolueita, jotka ymmärtävät itsensä pääasiassa kansallismielisiksi puolueiksi ja ovat siten haluttomia muodostamaan Euroopan laajuisia yksiköitä. Tämä ei varmaan tule teille yllätyksenä.
Myönnän sen, että Yhdistyneen kuningaskunnan konservatiivinen puolue kuuluu parlamentissamme vähemmistöön kannattaessaan kansallisten demokratioiden ensisijaisuutta. Tiedän, että useimmat parlamenttimme jäsenet katsovat, että Euroopan unionin tasoinen toimiva demokratia on mahdollista toteuttaa ja myös suotava asia: tämä on ehdottoman kunnioitettava kanta, mutta vetoan näihin jäseniin, jotta he pohtisivat mielessään, ovatko nämä ehdotukset todella demokraattisia. Puhtaassa demokratiassa olisi rajoitettava mahdollisimman vähän sitä, kuinka ihmiset valitsevat edustajansa.
Sen jälkeen, kun poliitikot on valittu, heidän olisi voitava vapaasti liittyä yhteen haluamissaan kokoonpanoissa. Heidän olisi voitava ilmaista mielipiteensä avoimesti, ja heille olisi sallittava rahojen kerääminen kaikin äänestäjien hyväksymin tavoin. Se, että tunnustamiselle asetetaan oikeudellisia kriteerejä, heikentää demokratiaa ja tekee äänestäjistä pikkulapsia. Jos poliitikko ilmaisee vahingollisia näkemyksiä, hänen äänestäjiensä olisi vietävä häneltä hänen asemansa, eikä tuomioistuinten, puhumattakaan poliittisista vastustajista. Jos hänen katsotaan olevan taloudellisesti riippuvainen jonkin tahon eduista, senkin olisi oltava hänen äänestäjiensä eikä viranomaisten asia. Tänä iltana parlamentissa käsiteltävä asetusehdotus on näiden periaatteiden irvikuva. Siinä mennään jopa niin pitkälle, että otetaan käyttöön mekanismi, jolla ne puolueet, joiden poliittiset näkemykset poikkeavat enemmistön poliittisista näkemyksistä, voidaan jättää osattomiksi. Tällainen menettely on varmasti paremmin vanhan Varsovan liiton heiniä kuin demokraattisen Euroopan, johon me olemme periaatteessa sitoutuneet.
Vapailla poliittisilla markkinoilla hyvät ajatukset vievät voiton, eivätkä siksi, että huonot ajatukset tukahdutetaan, vaan siksi, että ihmiset pystyvät erottamaan oikean väärästä. Jos äänestäjämme eivät saa päättää tätä itse, heidän moraalinen kykynsä heikkenee ja he menettävät osan vapaudestaan.
Demokratia ei ole pelkkä iskusana ja kulunut sana, joka voidaan liittää mihin tahansa ajatukseen, jonka satumme hyväksymään. Sillä on hyvin tarkka merkitys, ja se ei sovi yhteen tänä iltana käsittelemämme asetusehdotuksen kanssa. Aitojen eurooppalaisten, rehellisten demokratian kannattajien ja vilpittömien vapauden rakastajien olisi äänestettävä sitä vastaan.

Marinho (PSE).
Arvoisa puhemies, sen jälkeen, kun neuvostossa ei vuonna 2001 saavutettu yksimielisyyttä, uusi mahdollisuus avautui Nizzassa, jossa uusi oikeusperusta luotiin ja määräenemmistöpäätökset tulivat voimaan. Tämä on taustana nykyiselle keskustelullemme uudesta asetusehdotuksesta.
Ehdotus todellakin osoittaa, että Euroopassa on tapahtunut kehitystä, mutta en voi kätkeä pettymystäni - jopa suruani - huomatessani, että eurooppalaisten poliittisten puolueiden oikeushenkilöllisyyttä ei vieläkään ole vahvistettu. Lisäksi olemme vasta juuri ja juuri päässeet käsiksi niiden rahoitukseen? Näistä syistä tämä mietintö ja siitä ilmenevä esittelijä Leinenin sinnikkyys ja sitkeys ansaitsevat täyden tukeni, kun otetaan huomioon, kuinka selkeästi ja tasapuolisesti ensimmäistä ehdotusta tarkastellaan. Viittaan erityisesti mietinnön pohdintoihin puolueiden oikeushenkilöllisyyden tunnustamisesta, niille myönnettävien rahavarojen tason selventämisestä ja avoimuudesta niille myönnettävässä yhteisörahoituksessa, johon on sovellettava tavanomaista tilintarkastusta. Mietinnössä asetetaan komissio vastaamaan rahavarojen hallinnoinnista ja vapautetaan näin Euroopan parlamentti tästä velvoitteesta, jotta tarpeettomiin epäilyksiin ei annettaisi aihetta. Toisin kuin asetusehdotuksessa mietinnössä eurooppalaisille poliittisille puolueille annetaan oikeus käyttää näitä varoja kansallisten puolueiden toiminnan tukemiseen ja eurooppalaisten vaalikampanjojen järjestämiseen.
Tämän asetuksen hyväksyminen on ensimmäinen merkittävä saavutus eurooppalaisen demokratian perustana olevan toimielinkehyksen alalla. Sillä raivataan tietä jäseniä koskevien sääntöjen ja keskeisenä pidettävän Euroopan parlamentin yhdenmukaisen vaalilainsäädännön kiireelliselle täydentämiselle. Toivon, että lainsäädäntöprosessiin osallistuvat toimielimet kantavat nyt vastuun toimistaan. Arvoisa puhemies, eurooppalaisia poliittisia puolueita koskevat säännöt, joiden keskeisenä ajatuksena on rahoituksen avoimuus, ovat kiireellinen ja olennaisen tärkeä asia.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, on hieman kummallista, että joskus kuulostaa siltä kuin kyse olisi siitä, että on oltava joko eurooppalaisten puolueiden puolesta tai niitä vastaan. Mielestäni tämä on pötypuhetta, koska olemme tällä hetkellä tilanteessa, jossa eurooppalaisia puolueita ei tueta rahallisesti ja eurooppalaisia puolueita on kuitenkin olemassa. Eurooppalaisten puolueiden syntyminen ei riipu komissiosta tai neuvostosta tai Euroopan parlamentista, vaan niistä, jotka ovat Euroopassa poliittisesti aktiivisia. Lisäksi eurooppalaisten puolueiden syntyminen riippuu eurooppalaisista. Nyt keskustelemme siitä, olisiko puolueille annettava kaiken lisäksi rahaa.
Demokratian näkökulmasta nyt omaksuttu katsantokanta on mielestäni väärä, nimittäin kuvitelma siitä, että eurooppalainen demokratia tai eurooppalainen kansa voidaan luoda eurooppalaisten puolueiden avulla. Mielestäni asia on päinvastoin. Eurooppalaisen demokratian ja eurooppalaisten kansalaisten olemassaolo synnyttää eurooppalaisia puolueita. Tässä asiassa meidän olisi omaksuttava pikemminkin "alhaalta ylöspäin" -asenne kuin "ylhäältä alaspäin" -asenne. Valitettavasti tämä ehdotus ilmentää "ylhäältä alaspäin" -asennetta, enkä aio tukea sitä.
Breyer (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, muutamat edelliset puhujat ovat ottaneet esiin sen, että ilman puolueita ei ole demokratiaa, ja tähän minun on lisättävä, että demokratiaa ei ole ilman sukupuolten tasa-arvoa. Tiedämme, että naiset ovat edelleen varsin aliedustettuja, vaikka heitä on puolet Euroopan väestöstä. Jos naiset eivät ole asianmukaisesti edustettuina politiikassa, se on myös osoitus siitä, kuinka vähän poliittiset puolueet ovat edistyneet sukupuolten tasa-arvon alalla. Poliittisilla puolueilla on nyt tehtävänään toteuttaa tasa-arvon periaatetta politiikassa, ja eurooppalaisin varoin rahoitettavilla puolueilla on tehtävänään edustaa kansalaisia asianmukaisesti. Näin ollen haluamme, että eurooppalaisia poliittisia puolueita koskevissa säännöissä rahan myöntämisen edellytyksenä on miesten ja naisten osuuksien tasapainoinen suhde.
Ehdottamamme tasa-arvon olisi oltava itsestäänselvyys, ja sellaisena sitä pidetäänkin monissa jäsenvaltioissa, esimerkiksi Ranskassa. Ranskan kansalliskokouksessa hyväksyttiin yksimielisesti tasa-arvolaki. Tasa-arvon tärkeyden painottaminen ei saa jäädä pelkästään puheittemme tasolle. Tänään olemme jälleen tehneet tämän selväksi valmistelukunnassa, jossa yhdenvertainen kohtelu on lopullisesti vahvistettu perusarvoksi. Emme saisi myöskään vedota pelkästään liike-elämään ja vaatia sitä välttämään syrjintää, jos emme itse ole siihen halukkaita. Tällainen veisi meiltä itseltämme uskottavuuden. Näin ollen vetoan teihin ehdotustemme hyväksymiseksi kiireellisesti.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Leinenia hänen vaivannäöstään. Vaikka voisinkin tukea mietintöä, kun otetaan huomioon, että on kiistatta tarpeen antaa poliittisille puolueille eurooppalainen ulottuvuus valmistelukunnankin esiteltyä ehdotuksensa Euroopan unionin perustuslailliseksi sopimukseksi, on kuitenkin vaikeaa olla huomaamatta sitä, että mietinnössä ehdotetulla järjestelmällä pyritään pohjimmiltaan siirtämään Euroopan maaperälle Yhdysvaltain poliittinen kulttuuri. On ilmiselvää, että kaikkein tarkkasilmäisinkään analyytikko ei pysty sanomaan, mitkä ovat tärkeimmät demokraatteja republikaaneista erottavat piirteet, mikä käy selvästi ilmi äskeisen Irakin miehityksen kaltaisissa kysymyksissä.
Käsiteltävänämme oleva ehdotus kuvastaa Euroopan unionin lobbaajien ilmeistä tahtoa hylätä historiallinen eurooppalainen ympäristö ja omaksua sen sijasta poliittinen vastakkainasettelu Yhdysvaltojen mallin mukaan. Rahoitusmalli ei jätä sijaa epäilyille.
Lisäksi emme saa jättää huomiotta sitä, että ehdotetuissa säännöissä syrjitään unionin valtiottomien kansakuntien, kuten Baskimaan, poliittisia puolueita, kuten jäsen MacCormick mainitsi vähän aikaa sitten. Jos lisäksi jäsen Gil Roblesin esittämien tarkistusten kaltaiset tarkistukset hyväksytään, on kysyttävä seuraavaa: onko hän vaatinut niiden jäsenvaltioiden lakien noudattamista, joissa nämä puolueet toimivat?
Luonnollisestikaan espanjalaisia nationalisteja ei rajoita mikään.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, Winston Churchill, jonka katson olleen konservatiivi, antoi useammin kuin kerran ymmärtää, että hänen mielestään demokraattinen järjestelmä ei ollut erinomainen, mutta se oli parasta mitä oli olemassa ja sitä oli puolustettava sekä suojeltava ja siten myös säänneltävä. Historia on kiistatta osoittanut, että poliittisten puolueiden rahoitusta on säänneltävä. Ei ole muuta tapaa varmistaa sitä, että puolueet eivät korruptoidu. Meillä on eri puolilta Eurooppaa aivan liikaa esimerkkejä politiikkaa ja sääntelyviranomaisia korruptoivasta yksityisestä rahasta.
Monet ovat varmasti kotimaassani järkyttyneitä siitä, että osa heidän asunnonoston yhteydessä maksamistaan rahoista on kulunut kaavoituslakeja koskevaan korruptioon. He ovat iloisia siitä, että heidän verorahojaan käytetään siihen, että poliittinen järjestelmä pysyy korruptoitumattomana tai että korruptio saadaan kitketyksi siitä pois. Tänä iltana täällä on esitetty paljon virheellisiä väitteitä erityisesti rahoituksen myöntämiselle asetetuista kynnyksistä. Tietääkseni yhtäkään sellaista Euroopan unionin jäsenvaltiota ei ole, jossa ei olisi asetusta poliittisten puolueiden rahoitusta koskevista kynnyksistä. On kynnyksiä, jotka koskevat parlamenttiin valituksi tulemista, joten miksei olisi myös kynnystä rahan myöntämiseksi poliittisille puolueille.
Käsittelemämme säännöt yhdessä parlamentin jäsenten ohjesäännön ja valmistelukunnan erityisen myönteisenä pidettävän lopputuloksen kanssa osoittavat Euroopan unionin saavuttaneen aikuisuuden. Toivon, että tällä viikolla pidettävässä huippukokouksessa ollaan rohkeita ja hyväksytään nämä säännöt ja valmistelukunnan työn tulokset. Voimme todella sanoa, että olemme luomassa eurooppalaista kansaa, todellista julkista tilaa Euroopan kansalaisille.

Meijer (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, esittelijän unelmana ovat yhtenäinen vaalijärjestelmä ja kansalliset rajat ylittävät vaalilistat, ja sen vuoksi hän vaatii eurooppalaisia puolueita. Näiden puolueiden perustamista pyritään nopeuttamaan ja helpottamaan eurooppalaisten veronmaksajien varoin. Tämä tekee näistä puolueista erityisen keinotekoisia. Olemassaolon perustana eivät ole yhteen liittyneiden jäsenten yhteiset tavoitteet ja toiminta, vaan Euroopan tasoisen valtionhallinnon tarpeet.
Oma puolueeni, Alankomaiden sosiaalidemokraattinen puolue, työskentelee mielellään muiden maiden samanmielisten vasemmistososiaalidemokraattien kanssa sillä edellytyksellä, että se tapahtuu alhaalta ylöspäin, eikä ylhäältä alaspäin. Mielestäni nämä järjestelyt eivät ole oikea tapa edetä. Vastustuksemme olisi itse asiassa paljon suurempi, jos mallia otettaisiin saksalaisesta järjestelmästä ja puolueiden rakenteet ja ehdokaslistojen laatiminen määriteltäisiin tarkasti tai jos tehtäisiin ero keskitetysti ja yhdenmukaisesti johdettua Eurooppaa tukevien puolueiden ja tätä vastustavien puolueiden välille tai keskitetysti järjestyneiden yksilöpuolueiden ja toisaalta yhteistyötä tekevien kansallisten puolueiden väljien yhteenliittymien taikka suurten ja pienten poliittisten liikkeiden välille. Olen tyytyväinen huomatessani, että nyt ehdotus koskee pelkästään rahoitusjärjestelmää ja epäasianmukaisen käytön valvontaa.

De Palacio, Loyola
. (ES) Arvoisa puhemies, puhun hyvin lyhyesti vain kiittääkseni esittelijä Leinenia vielä kerran hänen tekemästään työstä sekä puheenjohtajavaltio Kreikkaa siitä, että se on tasoittanut tietä sovun löytymiselle.
Pidän tärkeänä sitä, mitä jäsen Corbett huomautti siitä, että eräissä käännösversioissa esiintyvät eroavaisuudet on korjattava. Vaikka jotkut jäsenet suhtautuvat varauksellisesti tekstiin tai jopa vastustavat sitä, katson kuitenkin, että voimme päätellä eri puheenvuoroista, että useimmat teistä, hyvät parlamentin jäsenet, ovat samaa mieltä siitä, että teksti on tasapainoinen ja sellainen, että sen pohjalta voidaan säännellä tiettyä tilannetta, ja se ilmentää tukea, jota olisi annettava juuri niille poliittisille puolueille, joilla rakennetaan ja edistetään avoimesti ja vastuullisesti ajatusta Euroopasta.
Toivon, että voimme saada aikaan tekstin, joka hyväksytään ensimmäisessä käsittelyssä, ja voimme päätää, kuten te kaikki arvoisat jäsenet ja neuvoston edustajat tiedätte oikein hyvin, pitkäksi venyneen keskustelun. Toivon myös, että tämän keskustelun ja viime aikoina toteutettujen toimenpiteiden ansiosta pystymme lopulta ratkaisemaan asian ja etenemään sellaisen Euroopan rakentamisessa, joka on avoin, vastuullinen ja kansalaisiaan palveleva ja jota me kaikki haluamme.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Wijkmanin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A5-0196/2003) komission tiedonannosta Euroopan parlamentille ja neuvostolle energia-alan yhteistyöstä kehitysmaiden kanssa.

Wijkman (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, mikään valtio ei ole onnistunut vähentämään köyhyyttä lisäämättä energiankulutustaan merkittävästi. Nykyaikaisten energiamuotojen saatavuus vaihtelee kuitenkin huomattavasti. Yli kahdella miljardilla ihmisellä maailmassa ei ole mahdollisuutta sähkön eikä polttoaineen saantiin, ja he joutuvat käyttämään polttopuuta ja eläinten lantaa energiantarpeensa täyttämiseksi.
Joitakin esimerkkejä: huonosti tuuletettavilla liesillä on huomattavia terveysvaikutuksia. Sadat miljoonat naiset ja lapset käyttävät joka päivä monia tunteja polttopuun keräämiseen kotitaloustarpeisiin. Sähkön puutteen vuoksi valaistus on riittämätön, tiedonkulku rajallista, mahdollisuutta kylmäsäilytykseen ei ole, ja monenlaiset työtä säästävät välineet ja tulonsaantimahdollisuudet jäävät käyttämättä. Tästä seuraa, että uudenaikaisten energiapalveluiden tarjoaminen köyhille maille on ehdoton edellytys näiden maiden köyhyyden poistamiselle ja sille, että ne voivat saavuttaa YK:n vuosituhannen julistuksessa asetetut kehitystavoitteet.
Useimmat nykyisin käytettävät energiamuodot aiheuttavat paikallisia, alueellisia ja kansainvälisiä ympäristöongelmia, jotka uhkaavat nykyisten ja tulevien sukupolvien terveyttä ja hyvinvointia. Tärkeimpiä haasteitamme on löytää keinot lisätä köyhille maille suunnattua energiatarjontaa ottaen samalla kuitenkin energiankäytöstä aiheutuvat ympäristövaikutukset aiempaa paremmin huomioon.
Huolimatta energian tärkeydestä kehitykselle ja kasvulle energiakysymyksiä ei ole käsitelty kansainvälisissä kehityssuunnitelmissa eikä köyhyyden torjunnassa. Esimerkkinä voidaan todeta, että vuodesta 1990 yhteisön tuesta vähemmän kuin 5 prosenttia on osoitettu energiahankkeille.
Viime vuonna Johannesburgissa tapahtui jonkinlainen läpimurto, ja molemmat komission esittämät energia-aloitteet ovat erittäin tervetulleita. Sekä nyt keskustelun kohteena olevalla tiedonannolla että EU:n Johannesburgissa esittämillä energiakumppanuusaloitteilla tähdennetään energian merkittävää tehtävää köyhyyden poistamisessa. 
Ehdotetut keinot, kuten tuki kapasiteetin kehittämiselle, energia-alan uudistamiselle, kysyntäpuolen hallinnoinnille, energian tarjonnan monipuolistamiselle ja asianmukaisen oikeuskehyksen, rahoitusmekanismien sekä julkisen ja yksityisen sektorin yhteistyökumppanuuksien kehittämiselle, muodostavat yleissuuntauksen, joka on oikea malli.
Molemmissa ehdotuksissa on ikävä kyllä kuitenkin monia rajoituksia ja puutteita. Kun ajatellaan edessä olevia valtavia haasteita, ehdotukset eivät ole riittävän kunnianhimoisia. Mitään uutta rahoitusta ei ehdoteta. Energiaan liittyvien investointien onkin varmasti tultava suurimmaksi osaksi yksityiseltä puolelta, mutta myös kehitysapurahojen tarve on valtava. Muuten on vain vähän toivoa vaikuttaa maaseudun köyhien tilanteeseen. Lisäksi välttämätön siirtyminen uusiutuviin energialähteisiin ja tehokkaampaan energiankäyttöön on mahdollista vasta, kun käytetään erityistä rahoitustukea alkuvaiheen suurten investointikulujen kattamiseksi. Ehdotammekin mietinnössä, että luotaisiin erityinen kestävän energian rahasto, samoin kuin komissio on nyt perustanut miljardin euron suuruisen rahaston vesialan tukemiseksi.
Toinen ongelma on, ettei toimintalinjojen kehittämiselle ja investoinneille asetettuja vaatimuksia erotella selkeästi toisaalta kylätason, toisaalta uudenaikaisen sektorin osalta. Kylätaso on eriteltävä selkeästi ja sille on annettava etusija.
Suurin osa kehitysmaihin tuodusta öljystä käytetään liikenteeseen. Komission tiedonannossa liikennealaan puututaan kuitenkaan tuskin lainkaan. Monet esimerkkitapaukset erityisesti Latinalaisessa Amerikassa, vaikkapa Brasilian etanoliohjelma, osoittavat, miten käytännön toimilla liikennealaa voidaan kehittää ympäristöä säästävään suuntaan.
En ehdi puuttua tarkemmin yksittäisiin ehdotuksiin ja kommentteihin. Haluan vain kokoavasti todeta, että komission ehdotukset ovat yleisesti ottaen kannustavia. Jos niiden halutaan olevan muutakin kuin tyhjiä sanoja, ympäristöä säästävään uuteen tekniikkaan tehtävien investointien vauhdittamiseksi tarvitaan kuitenkin huomattavasti varoja. Alan investoinnithan ovat usein aluksi kalliita, mutta tulevat kuitenkin hankkeen koko elinkaaren aikana edullisemmiksi. Lisäksi kylätason hankkeille on annettava selkeä etusija, koska suurin osa köyhistä asuu kylissä. Juuri siellä tukivarojen tarve on kaikkein suurin.
Toivon, että parlamentti kannattaa mietintöäni ja että komissio pitää mielessä tarkistuksemme, aivan erityisesti ne, jotka koskevat rahoitusvarojen huomattavaa lisäämistä. Meidän on varmistettava, että moitteettomat ehdotukset ovat muutakin kuin tyhjää sanahelinää.

De Palacio, Loyola
. (ES) Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, energiayhteistyö kehitysmaiden kanssa ei todellakaan ole mikään yksinkertainen asia, mutta se on kaikkien kannalta tärkeä aihe.
Jollei energiaan, kehitykseen ja ympäristöön liittyviä kysymyksiä käsitellä kunnolla samaan aikaan, saavutamme todellakin hyvin vähän edistystä. Haluan kuitenkin lisäksi sanoa, että jollemme käsittele kehitysmaiden energiakysymystä, kehitysmaat eivät pysty kehittymään kunnolla, mutta lisäksi mekään emme pysty ratkaisemaan esimerkiksi ilmastomuutoksen torjunnan kaltaisia ongelmia vastuullisesti ja tehokkaasti.
Siksi haluan kiittää esittelijä Wijkmania, joka on laatinut nyt keskustelun aiheena olevan mietinnön. Esittelijä Wijkmanissa yhdistyvät tieto ja peräänantamattomuus, ja tuloksena oleva hyödyllinen asiakirja edistää työtä, joka meidän vielä on tehtävä erityisesti Johannesburgin päätelmien täytäntöön panemiseksi, mitä komissio ja erityisesti energian pääosasto ovatkin nyt tekemässä.
Olen päättänyt pitää mietintöä komission tiedonannossa esitettyä ehdotusta tukevana, eikä minulla ole mitään ongelmia esittelijä Wijkmanin viime viikolla esittämien tarkistusten kanssa.
Kun energian ja liikenteen pääosasto alkoi valmistella vastaavanlaista asiakirjaa, energia ei ollut mukana Johannesburgin esityslistalla. Aloimme käsitellä energiaan ja kehitykseen liittyvää yhteistyötä jo ennen kuin energia otettiin Johannesburgin esityslistalle. Energiasta tuli sittemmin Johannesburgin esityslistan tärkein aihe, tai yksi tärkeimmistä aiheista, mutta energian ja liikenteen pääosasto oli jo käsitellyt aihetta, ja minun on sanottava, että minä itse ajoin tätä lähestymistapaa.
Asia on sanottava selvästi: energia ja vesi tuovat elämän. Ilman energiaa tai vettä ei voi olla kehitystä, muttei edes hengissä selviäminenkään ole mahdollista.
Tämän todettuani haluaisin esittää mietinnön sisällöstä muutamia huomioita, jotka voivat mielestäni olla rakentavia ja joilla voidaan valmistella tulevaa yhteistyötä.
Joitakin yksittäisiä ehdotuksia on tarkasteltava yksityiskohtaisemmin, jotta yhtenäisyys kehitysyhteistyön yleisen tavoitteen kanssa voidaan varmistaa. Tavoitteenahan on köyhyyden poistaminen tasapainoiseen ja kestävään energiakehitykseen yhdistettynä.
Päätöslauselmassa todetaan aivan oikein, että komissio on ollut hyvin vaatimaton ehdottaessaan erityisrahoitusta kehitysmaiden energiainvestointeihin. Emme aliarvioi rahoituksen tärkeyttä, mutta mielestämme rahoituksen on kuitenkin perustuttava kysyntään. Tämä on Euroopan unionin energiapolitiikan keskeinen näkökohta köyhyyden poistamisen ja kestävän kehityksen kannalta.
Vain jos ja kun yhteistyökumppanimme päättävät kehittää energia-alaansa ja tekevät siitä tärkeimmän tavoitteensa, raha alkaa virrata. Voimme vain keskustella niiden kehitysmaiden kanssa, joiden kanssa jo nyt teemme töitä, varmistaaksemme, että näin käy, ja niin aiommekin tehdä. Yhteistyön osalta voin kertoa olevani kollegani komission jäsenen Nielsonin kanssa sitoutunut tekemään kaiken mahdollisen varmistaaksemme, ettemme joudu pettymään meille kaikille yhteisissä odotuksissa.
Esittelijä Wijkman on aivan oikeassa ehdottaessaan, että meidän on vähintäänkin taattava, että käyttämättömät varat ohjataan hyödyllisiin energiahankkeisiin sen sijaan, että ne jäisivät käyttämättä. Olen täysin samaa mieltä tästä ehdotuksesta. Haluan myös sanoa, että energiakysymys on tosiaankin edelleen yksi vähiten käsitellyistä aiheista yhteistyössä ja avussa köyhyyden poistamiseksi ja köyhimpien maiden kehittämiseksi. Sanon vielä kerran, että mielestäni tätä kysymystä on tästä huolimatta ensiarvoisen tärkeää edistää.
Energialla on tärkeä asema koulutuksessa. Energiakysymykset liittyvät sellaisen uuden tekniikan käyttömahdollisuuksiin, jonka levittämistä kehitysmaihin meidän on helpotettava. Näin voidaan nimenomaan estää nykyisen köyhyystilanteen huonontuminen entisestään. Köyhyys voidaan ilmaista yksinkertaisesti varallisuuserona kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden välillä. Uuteen tekniikkaan, josta me kehittyneissä maissa voimme nauttia mutta jota kehitysmailla ei ikävä kyllä vielä ole mahdollista käyttää, liittyy uusi jaotteleva piirre. 
Tässäkin asiassa energialla on tärkeä asema. Siksi nyt esittelemämme ensimmäinen tiedonanto, joka varmasti ei jää viimeiseksi, on tärkeä. Hyvät parlamentin jäsenet, uutta tiedonantoa ollaan jo valmistelemassa. Ainut ero on, että kun aika koittaa, voimme esitellä sen Johannesburgin päätelmät ja siitä lähtien toteutetut tiedotustoimet tukenamme.
Kiitän vielä puhemiestä sekä esittelijä Wijkmania hänen tekemästään työstä.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijä Wijkmania ja kehitysyhteistyövaliokunnan jäseniä heidän hyödyllisestä panoksestaan. Tärkeä mietintö on laadittu ja sitä on parannettu, sikäli kuin kehitysyhteistyötä on saatettu ajan tasalle ja laajennettu alalle, jota vielä vähän aikaa sitten hallitsivat vapaan markkinatalouden periaatteet.
PSE-ryhmä tarkastelee kehityksen ja yhteistyön käsitteitä kattavasti, joten energia olisi nähtävä laaja-alaisena kysymyksenä kehitysyhteistyössä, sillä se on kestävän kehityksen kannalta avainasemassa.
Niin kehitysmaissa kuin teollisuusmaissakin tällä hetkellä käytettävä energia pilaa ja tuhoaa ympäristöä. Tilanteen korjaamiseksi tarvitaan kuitenkin paljon varoja. Kannattamamme uusiutuvat ja vaihtoehtoiset energialähteet ovat kalliita. Komission on asetettava saataville tarvittava rahoitus, jotta kehitysmaat voisivat alkaa käyttää uusiutuvia energiamuotoja. Tällöin ympäristökysymykset voitaisiin ottaa mukaan kehitysprosessiin eikä se jäisi hurskaaksi aikomukseksi.
Kuten esittelijä Wijkman aiemmin tänä iltana totesi, yhteisön kehitysavusta vain alle 5 prosenttia käytetään energiaan. Julkisen sektorin on oltava mukana energiakysymyksissä. Korostan, että myös julkisen sektorin investointeja tarvitaan, mikä ei kuitenkaan saisi haitata yksityisten yritysten osallistumista energian tuotantoon ja jakeluun. Energian saanti on peruspalvelu, joka julkisen sektorin olisi taattava.
Tässä yhteydessä emme voi kannattaa komission päätöstä siitä, että alan yksityistämisen olisi oltava ensisijainen tavoite. Yksityistämisen olisi vain täydennettävä julkisen sektorin toimia. Yksityisen sektorin harjoittama energialähteiden hyödyntäminen ei auta vähentämään köyhyyttä. Köyhyysindikaattorit ovat huolestuttavalla tasolla joissakin Afrikan maissa, jotka vievät maasta fossiilisten polttoaineiden kaltaisia energialähteitä. Tätä energiaa käyttävät sitten yksityiset yritykset, jotka ovat hyvin usein eurooppalaisia. On todettava, ettei näillä kansoilla ole käytettävissään sähköä, valaistusta tai vettä. Ne eivät hyödy muista, hienostuneemmistakaan energian käyttömuodoista. Rahoitustukea siis tarvitaan.
Komissio itse asiassa tunnustaa köyhyyden, ympäristön pilaantumisen ja energian välisen yhteyden. Komission jäsen puhui aiheesta tänään. Komissio ei kuitenkaan onnistu tekemään rohkeita, ympäristön kannalta kestäviä ehdotuksia. Olemme siksi tyytyväisiä aloitteeseen, joka koskee energia-alan yhteistyötä kehitysmaiden kanssa. Olemme kuitenkin pahoillamme, että tehokas ohjelma, johon kuuluu lisärahoitusta, ja ehdotus, joka toimisi oikeusperustana tässä tärkeässä asiassa tarvittavalle toiminnalle, puuttuvat.

Boudjenah (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan myös onnitella esittelijä Wijkmania ja kiittää häntä siitä, että hän on ollut niin avoin keskustelulle ja halukas kuuntelemaan kehitysyhteistyövaliokunnassa esitettyjä tarkistuksia.
Johannesburgin huippukokouksessa todettiin oikeutetusti, että köyhien energiansaannista on tullut ensisijainen tavoite. Onhan totta, että kansalaisten perustarpeet eivät tässä asiassa täyty alkuunkaan ja että tasa-arvosta ollaan vielä kaukana. Tärkein syy tähän on kehittyneiden maiden, etenkin Yhdysvaltojen, liiallinen fossiilisen polttoaineen kulutus, joka on täysin kohtuutonta kehitysmaiden kulutukseen verrattuna. Odotettavissa oleva elinikä ja kehitys riippuvat jopa niin läheisesti energian saannista, että monet pitävät sitä todellisena perusihmisoikeutena. Oikeus on tunnustettava ja taattava ja sitä on suojeltava. Miten voimme osaltamme edistää kehitysmaiden energia-alaa ja sen kehitystä ilman toimia, jotka kannustavat läheiseen yhteistyöhön osaamisen vaihdossa, kun tärkein tavoite on väestön perustarpeiden tyydyttäminen? Rahoituksen tarve on ilmeinen. Kestävän kehityksen rahaston perustaminen ja muu Euroopan unionin aiempaa paljon johdonmukaisempi osallistuminen voisivat olla ensimmäinen vastaus. Kuten mietinnössä perustellusti todetaan, vahvan julkisen sektorin osallistuminen energia-alan toimiin on kehityksen ensi vaiheessa erityisen tärkeää.
Olen myös edelleen vakuuttunut siitä, että komission päätös energia-alan yksityistämisestä on enemmän kuin vaarallinen, kuten suurin osa kehitysyhteistyövaliokunnasta totesi. Komission tehtävänä ei ole edistää yksityistämistä kehitysmaissa. Primaarienergian hyödyntäminen ja jakelu on kehityksen kannalta keskeistä, ja se on annettava sellaisten julkisten tai yksityisten yritysten vastuulle, jotka ovat sitoutuneet julkiseen palveluun ja yleishyödyllisiin tavoitteisiin. Tällainen julkinen valvonta on erityisen tärkeää, koska kehitysmaissa toimivat ylikansalliset yritykset välittävät usein vain kannattavuudesta lyhyellä aikavälillä, jolloin paikallisen väestön tarpeet kärsivät ja vaarana on energiavarojen ryöstökäyttö. Erityisesti eurooppalaisia yrityksiä on valvottava tehokkaiden valvontamekanismien avulla.
Kannatan myös sitä, että komissiota kehotetaan tarkastelemaan uudelleen energia-alan sääntelyn purkamista inhimillisen kehityksen näkökulmasta ja tavoittelemaan ihmisoikeuksien ja kansojen oikeuksien mukaisia kansainvälisen kaupan normeja.
Lopuksi totean, että koska syyskuussa Cancúnissa järjestettävään WTO:n huippukokoukseen on lyhyt aika, meidän on torjuttava energia-alan sisällyttäminen palvelukaupan yleissopimukseen, jonka vuoksi energiasta tulisi aivan tavallinen hyödyke. Tavoitteena on energian saannin varmistaminen kaikille kehityksen edistämiseksi, eikä sitä saavuteta WTO:n kaltaisten monenkeskisten järjestöjen liberaalin ajattelun sanelemia malleja noudattamalla, vaan laajentamalla ja takaamalla julkiset palvelut siten, että väestön tarpeet täytetään.

De Palacio
Arvoisa puhemies, haluaisin vielä kiittää esittelijä Wijkmania ja vastata hyvin lyhyesti. Tuntuu siltä, että olisimme lukeneet eri asiakirjat. Kaksi puhujaa ovat ilmeisesti lukeneet toisen komission asiakirjan kuin sen, jonka minä tunnen. Mielestäni tämä on yllättävää, sillä missään kohtaa komission asiakirjaa ei todeta komission kannattavan kehitysmaiden energiapalveluiden yksityistämistä. Se on aivan eri asia. Hyvät parlamentin jäsenet, pitäkää tämä mielessänne.
On totta, että ehdotimme yksityistämistä. Oikeastaan ehdotimme vapauttamista, emme yksityistämistä, ja nehän ovat kaksi eri asiaa. Ehdotus tehtiin lisäksi Euroopan yhdentyneiden markkinoiden energiajärjestelmistä puhuttaessa. Tällä ei ole kuitenkaan mitään tekemistä sen asian kanssa, jonka yhdistätte tekstiin. Siinä asiaa ei edes mainita. Hyvät parlamentin jäsenet, haastan teidät kertomaan, millä sivulla olemme ehdottaneet kehitysmaiden energiajärjestelmien yksityistämistä. Olkaa hyvät ja antakaa minulle sivunumero. Kun löydätte sivun, jolla mainitsemme asian, minun pitänee myöntää, ettei ehdotus ole järkevä. Voinkin oikeastaan saman tien vakuuttaa, ettei se ole laisinkaan järkevä.
Hyvät parlamentin jäsenet, olemme nyt huolissamme niistä eri puolilla maailmaa asuvista miljoonista ja taas miljoonista ihmisistä, joilla ei ole käytettävissään sähköä ja joilta siten puuttuvat mahdollisuudet itsensä kehittämiseen, koulutukseen ja uuden teknologian käyttämiseen. Nämä ihmiset eivät voi hyödyntää kaikkia nyky-yhteiskunnan tarjoamia mahdollisuuksia. Meillä ei ole aikaa hukattavana keskusteluun siitä, mitä parlamentille esitellyssä asiakirjassa on. Meidän olisi päinvastoin keskityttävä todellisiin asiakysymyksiin. Olkaa hyvät älkääkä sotkeko keskenään keskustelua Euroopan unionin energiamarkkinoiden sääntelystä kehityksen edistämiseksi ja keskustelua energian asemasta kehitysmaiden kehityksen edistämisessä. Nämä ovat kaksi täysin eri asiaa.
Raha voi tulla yksityisistä tai julkisista lähteistä. Nimenomaan varoja ja rahoitusta kuitenkin tarvitaan. Haluaisin huomauttaa parlamentille, että suurimmassa osassa noita maita vakavin ongelma on hallitsevan eliitin, siis julkisen sektorin, korruptoituminen. Sellainen julkinen sektori noissa maissa siis on. Olisi parempi keskustella asioista järkevästi. Pyydän, ettette arvostele asioita, joita tekstissä ei ole, ettekä sekoita asiakirjoja keskenään.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Arvoisa puhemies, ymmärrän, miksi komission jäsen on pahastunut. Se voi johtua siitä, että nyt on myöhä, tai siitä, että hän tietää, että lisää varoja aiotaan sijoittaa äsken mainitsemani tehokkaan ohjelman edistämiseen.
Olen toki valmis rauhallisempaan keskusteluun komission jäsenen kanssa. Sanoin äsken oikeastaan, että nähdäkseni on aivan oikein turvautua yksityisiin varoihin, mutta myös julkisia varoja on investoitava, ja että komissio antaa etusijan yksityiselle rahoitukselle.
En tietenkään aio käydä läpi tekstin jokaista artiklaa ja jokaista riviä. Olen kuitenkin iloinen huomatessani, että komission jäsen on valmis investoimaan julkisia varoja ja unionin varoja näiden kehitysmaiden auttamiseen. Tiedän toki, että Afrikassa niin kuin muuallakin on monia korruptoituneita hallituksia. Kyseisten maiden kansalaiset eivät kuitenkaan tarvitse niiden energiavaroja hyödyntäviä eurooppalaisia yrityksiä. Sen sijaan Euroopan olisi tuettava julkisia palveluita varmistaakseen, että väestö saa käyttöönsä sähköä ja vettä. Molemmat ovat elämän laadun kannalta keskeisiä, ja olen iloinen, että komission jäsen tunnusti tämän.

Boudjenah (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluaisin vielä lisätä muutaman samansuuntaisen sanan. Kiitän ensinnäkin komission jäsentä, koska mielestäni asioissa edistytään juuri keskusteluilla, joissa ajatuksia asetetaan vastakkain. Juuri näin tapahtui kehitysyhteistyövaliokunnassa. Kaikki eivät hyväksyneet mietinnön jokaista kohtaa, mutta se ei estänyt minua toivomasta keskustelun jatkuvan, koska sen on jatkuttava. Mainitsin esimerkiksi juuri äsken palvelukaupan yleissopimuksen. Aiheesta käyty keskustelu on julkista, ja toivon sen jatkuvan.
Jäsen Sauquillon tavoin haluan kiittää komission jäsentä siitä, mitä hän sanoi komission sitoutumisesta rahoituksen lisäämiseen. Tarve on itse asiassa niin suuri, että voimme kaikki olla asiasta samaa mieltä.

Wijkman (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, en halua pitkittää keskustelua. Kiitän kaikkia keskusteluun osallistuneita. Haluan vain lisätä yhden pienen huomautuksen keskusteluun siitä, pitäisikö investointien olla yksityisiä vai julkisia.
Komission jäsenen de Palacion tavoin olen sitä mieltä, että kaikki mahdollinen rahoitus on tarpeen. On tärkeää, että kaikissa maissa on sääntelyä, jolla turvataan pienituloisten mahdollisuus käyttää energiaa, eli alaa on säänneltävä kunnolla. Mielestäni yritysten välinen kilpailu on parempi vaihtoehto kuin monopolit riippumatta siitä, ovatko ne julkisia vai yksityisiä.
Kiitän kaikkia keskustelusta. Toivon, että pääsemme mukavasti sopimukseen huomisessa äänestyksessä.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Lisin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0198/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta annetun neuvoston direktiivin 96/82/EY muuttamisesta.

Lisi (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tämä suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta ehdotukseksi Seveso-direktiivin muuttamiseksi tarvitsee pienen yhteenvedon syntyhistoriastaan. Kemianteollisuutta ja erityisesti onnettomuusalueita ympäröiviä yhteisöjä ja ympäristöä koetelleiden traagisten onnettomuuksien sävyttämässä herkässä ilmapiirissä komissio esitteli parlamentille ja neuvostolle ehdotuksensa 9. joulukuuta 1996 annetun direktiivin 96/82/EY muuttamiseksi. Kyseisessä direktiivissähän säädetään vaarallisista aineista aiheutuvien suuronnettomuusvaarojen torjunnasta. Ehdotuksen hyvä puoli oli, että se perustui perusteelliseen tieteelliseen työhön. Siinä esitetty analyysi tästä arkaluontoisesta aiheesta oli myös rakentava. Ensimmäisessä käsittelyssä minä ja muut parlamentin jäsenet selitimme, miksi Euroopan parlamentin on lähetettävä asiasta selvä ja kuuluva viesti. Tavoitteeni - jonka tänään vahvistan - on varmistaa mahdollisimman hyvin, ettei vastaavia onnettomuuksia enää koskaan satu. Näin taataan niin kansalaisten kuin laitosten työntekijöidenkin turvallisuus ja tietenkin ympäristön suojelu.
Neuvoston yhteisessä kannassa otetaan pohjimmiltaan huomioon monet parlamentin esittämistä huolista, mutta monia harmaita alueita on yhä jäljellä. Luettelen ne seuraavaksi. Ensimmäinen niistä on kaivostoiminnan ja kaatopaikkojen ottaminen mukaan. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta päätti ehdottaa uudelleen ensimmäisessä käsittelyssä tästä aiheesta ehdotettuja tarkistuksia, eli että direktiivin soveltamisala laajennettaisiin kattamaan kaikenlainen näissä paikoissa tapahtuva vaarallisten aineiden valmistaminen ja käsittely, eikä vain kemiallisten valmisteiden tai lämpöprosessivalmisteiden valmistaminen ja käsittely, kuten komissio esittää. Huomauttaisin lisäksi, että puhumme vain toiminnassa olevista laitoksista. Tiedämme, että komissio on aivan äskettäin tehnyt erillisen ehdotuksen direktiiviksi kaivostoiminnasta syntyvän jätteen käsittelystä. Siitä on kuitenkin päätettävä yhdessä Euroopan parlamentin kanssa sopivana ajankohtana. Siihen saakka lainsäädännössä on kuitenkin aukko, jota ei viimeaikaisia yleisön huolestuttaneita onnettomuuksia ajatellen voida suvaita. En kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että sovittelun kautta tapahtuva edistyminen uudessa kaivostoimintaa koskevassa direktiivissä voisi tehdä sopimukseen pääsyn tässä asiassa helpommaksi.
Toinen kysymys liittyy henkilökunnan kouluttamiseen. Tässä asiassa olemme samoilla linjoilla komission kanssa, ja olemmekin ehdottaneet erityisiä, kaikelle henkilökunnalle, myös alihankintayritysten henkilökunnalle, tarkoitettuja koulutustoimenpiteitä hätätilanteista selviytymiseksi. Onkin sopivaa tarjota riittävät toimenpiteet myös hätätapauksista selviämistä varten eikä pelkästään vaarallisten aineiden käsittelyä varten. Näin voidaan rajoittaa mahdollisia vahinkoja mahdollisimman hyvin ja taata täysin työntekijöiden turvallisuus. Esittelijänä olen kuitenkin sitä mieltä, että on tarpeetonta sisällyttää luetteloa koulutustoimenpiteistä direktiivin 6 artiklassa säädettyyn ilmoitukseen, ja siksi pyydänkin teitä äänestämään tarkistusta 3 vastaan, kuten ensimmäisessä käsittelyssäkin.
Kysymyksistä kolmas liittyy aluesuunnitteluun. Tässä asiassa neuvosto on jo ottanut huomioon parlamentin toiveen perustan luomiseksi Euroopan tason menetelmällisten kriteereiden määrittämiselle, jotta voidaan arvioida yhteensopivuutta kyseessä olevien alueiden ja riskialueiden välillä ja erityisesti Euroopan unionin rahoituksen avulla. Koska tähän turvallisuusnäkökulmaan - laitosten sijoittamiseen aluesuunnittelussa - liittyvät säännöt, alueelliset tilanteet, taidot ja vastuualueet kuitenkin vaihtelevat paljon, meidän on mielestäni pakko vedota toissijaisuusperiaatteeseen ja jättää jäsenvaltioiden tehtäväksi päättää vähimmäisetäisyyksistä. Siksi olen pyytänyt, että tarkistuksesta 6 äänestetään kohta kohdalta -äänestyksellä, ja äänestän vain tarkistuksen ensimmäisen kohdan puolesta.
Vaaravyöhykkeitä koskevasta kartasta totean, että valiokunnan mielestä olisi laadittava graafinen esitys niistä alueista, joiden lähistöllä voi mahdollisesti tapahtua vakava onnettomuus tuotantolaitoksen toiminnan yhteydessä. Se olisi tehokas ja helposti ymmärrettävä toimenpide kaikille kansalaisille, joita asia koskee. Heillä on oikeus suurempaan selkeyteen tässä asiassa. Sen vuoksi esittelijä on liittänyt mukaan sanamuodon, jota Euroopan komissio käyttää muutetussa ehdotuksessa direktiiviksi.
Lopuksi totean, että ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta on taas kerran ehdottanut, että olisi tehtävä ero kaliumnitraatin eri muotojen välillä ja otettava käyttöön uudet raja-arvot. Näin vältyttäisiin soveltamasta direktiiviä sellaisiin maanviljelijöihin, joiden käyttämää kaliumnitraatin muotoa ei voida luokitella polttoaineeksi.
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, nämä olivat tärkeimmät kohdat. Olemme selvästi matkalla kohti sovittelumenettelyä. Neuvosto ei todellakaan päässyt ratkaisuun kompromissipaketista, ja jos totta puhutaan, se ei myöskään vaikuttanut mielestäni kovin kiinnostuneelta pääsemään vastaavaan sopimukseen parlamentinkaan kanssa. Luotan kuitenkin siihen, että rakentavan keskustelun avulla pääsemme ratkaisuun, joka takaa mahdollisimman hyvän turvallisuuden näissä laitoksissa. Kiitän kaikkia ympäristöasioiden valiokunnan jäseniä ja Euroopan komission henkilökuntaa, joka on ollut erityisen auttavainen ja yhteistyöhaluinen.

Wallström
. (EN) Arvoisa puhemies, aivan aluksi kiitän erityisesti esittelijä Lisiä siitä arvokkaasta työstä, jonka hän on ehdotuksen hyväksi tehnyt.
Kuten tiedätte, nyt keskustelun aiheena olevalla komission ehdotuksella on tarkoitus laajentaa Seveso II -direktiivin alaa Baia Maren ja Enscheden onnettomuuksia ajatellen. Siihen on lisäksi tarkoitus ottaa mukaan kahdesta tutkimuksesta saadut suositukset. Tutkimuksista toinen koskee karsinogeeneja ja toinen taas vesiympäristölle vaarallisia aineita.
Komission ehdotuksessa ei alun perin ollut Toulousen onnettomuuteen liittyviä toimenpiteitä, mutta monia parlamentin ehdottamia tarkistuksia on sisällytetty komission tarkistettuun ehdotukseen ja siten myös neuvoston yhteiseen kantaan. Korostan vielä, ettei komission tarkoituksena ollut muuttaa Seveso II -direktiiviä aivan täysin. Sanon seuraavaksi muutaman sanan ehdotetuista tarkistuksista.
Komissio hyväksyi jo ensimmäisessä käsittelyssä tarkistukset 9, 10 ja 11 vaaravyöhykkeitä koskevasta kartasta ja kaliumnitraatista, ja ne ovat mukana komission tarkistetussa ehdotuksessa. Ne olivat ainoat kolme tarkistusta, jotka neuvosto hylkäsi kokonaan vahvistaessaan yhteisen kantansa. Komissio kannattaa edelleen näitä tarkistuksia, ja voi hyväksyä myös hätätilannekoulutukseen liittyvän tarkistuksen 8.
Olen iloinen voidessani ilmoittaa, että komissio hyväksyi 2. kesäkuuta ehdotuksen kaivosjätteiden käsittelyä koskevaksi direktiiviksi. Ehdotuksen toimenpiteillä täydennetään Seveso II -direktiivissä hahmoteltuja toimenpiteitä. Niihin kuuluu suuronnettomuuksien ehkäisemiseksi tarkoitettujen toimintaperiaatteiden ja turvallisuusjohtamisjärjestelmän käyttöönotto. Toimenpiteitä sovelletaan jätteenkäsittelylaitoksiin, jotka ovat onnettomuuksille alttiita, mutta joita tarkistettu Seveso II -direktiivi ei kata.
Mielestämme Seveso II -direktiiviä olisi sovellettava vain kaikkein vaarallisimpaan kaivostoimintaan, jossa käytetään kemiallisia prosesseja ja jossa kemiallisia aineita varastoidaan paikan päällä. Seveso II -direktiiviä ei pitäisi muuttaa kaivoslainsäädännöksi eikä jätelainsäädännöksi. Sen vuoksi komissio ei voi hyväksyä sanojen "kemiallinen ja lämpöprosessi" poistamista, kuten tarkistuksissa 1 ja 2 ehdotetaan.
Hylkäämme myös tarkistuksen 12, jossa ehdotetaan viittaamista vaarallisia jätteitä koskevaan neuvoston direktiiviin 91/689/ETY, sekä tarkistuksen 13, jossa vihjataan, etteivät kaksi ehdotusta täysin kata kaivoksia. Mielestämme näin ei ole.
Tarkistukset 3 ja 4 johtaisivat siihen, että Seveson alemman raja-arvon toimijoita vaadittaisiin sisällyttämään toimivaltaisille viranomaisille annettavaan ilmoitukseen tiedot koulutustoimenpiteistä ja laitokseen, tuotantolaitokseen tai varastoon tehtävistä muutoksista. Mielestämme tämä lisäisi byrokratiaa turvallisuutta silti parantamatta. Ilmoituksessa olisi annettava vain tietyt vähimmäistiedot. Koulutuskysymykseen puututaan direktiivissä jo riittävästi. Sitä paitsi jos muutoksia tehdään, suuronnettomuuksien ehkäisemiseksi tarkoitettujen toimintaperiaatteiden ja turvallisuusjohtamisjärjestelmien uudelleentarkastelu on tärkeää, ei niinkään ilmoitus.
Ymmärrän parlamentin painokkaan toiveen vahvistaa Seveso II -direktiivin 12 artiklaa. Komissio ja neuvosto ovat kuitenkin jo hyväksyneet aiheeseen liittyvät tarkistukset ensimmäisessä käsittelyssä.
Tarkistuksella 6 ei tuoda mitään lisäarvoa. Päinvastoin ei ole tarvetta erillisille suuntaviivoille, joiden perusteella määritellään vähimmäisvaatimuksena pidettävät turvalliset etäisyydet. Etäisyydet olisi voitava saada selville apuvälineeksi laadittavasta teknisestä tietokannasta, jota käytetään arvioitaessa Seveso-alueiden ja erityisen herkkien alueiden yhteensopivuutta.
Komissio on lisäksi edelleen sitä mieltä, että kannustinohjelman ja/tai laitosten uudelleensijoittamiseksi tarvittavan rahoitusohjelman laatiminen kuuluu jäsenvaltioille - tämä kuuluu toissijaisuuteen. Siksi komissio ei voi hyväksyä tarkistusta 7.
Lopuksi vahvistan vielä komission kannan kaikkiin tarkistuksiin. Komissio hyväksyy tarkistukset 8-11, muttei hyväksy tarkistuksia 1-7, 12 ja 13.
Korostan, että on meidän kaikkien etujen mukaista hyväksyä ja panna ehdotus täytäntöön mahdollisimman nopeasti.

Ferreira (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää lämpimästi esittelijä Lisiä hänen työstään. Kuten juuri todettiin, huomenna parlamentin on äänestettävä mietinnön toisesta käsittelystä. Samoin kuin muista mietinnöistä äänestettäessä, haluaisimme nytkin saattaa neuvottelut neuvoston ja komission kanssa mahdollisimman pitkälle, mutta toisaalta haluaisimme saada tekstin viimeisteltyä, jotta se voidaan panna täytäntöön mahdollisimman nopeasti.
Ensimmäisen käsittelyn lopuksi neuvosto otti mukaan monia parlamentin jäsenten hyväksymiä tarkistuksia, mutta hylkäsi myös monia ehdotuksia. Pari viikkoa sitten ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta hyväksyi todella suurella enemmistöllä tekstin, jossa vahvistetaan vaatimukset, joihin meidän on suostuttava, jos haluamme edetä torjunnassa. Näissä asioissa Euroopan unionin on osoitettava yhtenäisyytensä ja tahtonsa voimassaolevan lainsäädännön parantamiseksi, jotta voidaan vastata Euroopan kansalaisten oikeutettuihin huoliin. Tämä on myös meille tilaisuus antaa merkitystä Euroopan rakentamiselle, jota usein syytetään siitä, että enemmän aikaa käytetään tuotestandardien laatimiseen kuin eurooppalaisten hyvinvointiin, terveydestä puhumattakaan.
Olenkin tyytyväinen, että ympäristöasioiden valiokunta on hyväksynyt tarkistukset, jotka koskevat velvoitetta ilmoittaa toimivaltaisille viranomaisille. Hyvä komission jäsen, meidän on oltava tässä asiassa hyvin vaativia olematta silti byrokraattisia: asiakirjojen yksinkertaistamiselle ei ole mitään estettä. Kaiken henkilökunnan, myös alihankkijayritysten henkilökunnan, koulutusta koskevat tarkistukset ovat mielestäni keskeisiä, koska monien onnettomuuksien ilmeisenä osasyynä on ollut koulutuksen ja tiedon puuttuminen.
Laitosten ja erityisen herkkien alueiden välisten turvallisten etäisyyksien kysymyksestä totean, että Toulousen hirvittävä onnettomuus osoitti lainsäädännön heikkouden. Nämä asiat on sisällytettävä mietintöön, ja erityisen herkkien alueiden kartoitusta on tulevaisuudessa laajennettava.
Arvoisa komission jäsen, kuten juuri totesitte, eräs asia on osoittautunut ongelmalliseksi, ja niin neuvosto kuin komissiokin näyttävät vastustavan sitä voimakkaasti. Kyseessä on soveltamisalan laajentaminen koskemaan kaikkea kaivostoimintaa ja jätteidenkäsittelyä, jossa on mukana vaarallisia aineita. Neuvosto ja komissio haluavat rajoittaa Seveso II -direktiivin koskemaan ainoastaan jätteiden kemiallista prosessointia ja lämpöprosessointia. Kantaansa ne perustelevat sillä, että komissio viittaa kaivosjätteitä koskevan ehdotuksensa 6 artiklassa, joka koskee suuronnettomuuksia ehkäisyä, tarkistetun Seveso II -direktiivin säännöksiin. Jos kuitenkin haluamme välttää oikeudellisen tyhjiön joidenkin kaivostoimintojen ja joidenkin kaivosjätteiden käsittelymenetelmien osalta siihen saakka, kun uusi lainsäädäntöehdotus hyväksytään, Euroopan parlamentin on äänestettävä tarkistusten 1, 2 ja 13 puolesta rajoittamatta tulevan mietinnön soveltamisalaa ja ilman puheita päällekkäisyyksistä.
Pyydänkin parlamenttia hyväksymään ympäristövaliokunnan esittämät tarkistukset ja siten vahvistamaan paikan päällä tapahtuvaa torjuntaa ja Euroopan kansalaisten turvallisuutta. Neuvoston tavoin haluamme päästä asiasta sopimukseen lainsäädäntöprosessin tässä vaiheessa, mutta - toivon että ymmärrätte - emme kuitenkaan hinnalla millä hyvänsä.

Schörling (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Wallström, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän aluksi komissiota Seveso II -direktiiviin ehdotetusta tarkistuksesta. Kiitän myös esittelijä Lisiä hienosta työstä. Olen kuitenkin aivan samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että Seveso II -direktiivissä olisi oltava mukana kohdat, joita neuvosto ja komissio eivät hyväksyneet. Meidän on nimittäin vältettävä harmaita alueita ja myös tarjottava paremmat mahdollisuudet nykyisen lainsäädännön puutteiden korjaamiselle. Kaikki kaivostoiminta on esimerkiksi otettava mukaan, ja henkilökuntaa on koulutettava enemmän ja tiedottamista olemassa olevista riskialueista on lisättävä. Kaliumnitraatti on myös otettava mukaan. Tämä ei ole ristiriidassa direktiivin tavoitteiden kanssa. Kyseessä ei ole myöskään direktiiviehdotuksen muuttaminen kokonaan, vaan tarkoituksena on puuttua ongelmiin, joita olemme nähneet viime vuosina sattuneiden vakavien onnettomuuksien yhteydessä.
Haluan erityisesti puhua tarkistuksen 13 puolesta, joka koskee uutta johdanto-osan kappaletta 3 a, ja selittää, miksi mielestämme on tärkeää ottaa mukaan tarkistukset 1 ja 2. Jätteiden käsittelyyn kiinnitetään enemmän huomiota komission ehdotuksessa kaivosjätteiden käsittelyä koskevaksi direktiiviksi, joka julkaistiin muistaakseni 2. kesäkuuta. Se ei kuitenkaan mielestäni kata esimerkiksi kaivostoiminnassa tuotettuja vaarallisia aineita. Jos vakavien onnettomuuksien seurauksia aiotaan nyt rajoittaa, mielestäni myös nämä vaaralliset aineet olisi otettava mukaan. Siksi ne kuuluvat Seveso-direktiiviin eivätkä tavalliseen jätteiden käsittelyyn. Kannatan sen vuoksi erityisesti tarkistuksia 1, 2 ja 13, mutta myös muitakin tarkistuksia.

Blokland (EDD).
Arvoisa puhemies, Enscheden ilotuliteonnettomuus sattui jo yli kolme vuotta sitten. Emme vieläkään ole onnistuneet laatimaan tarkistettua direktiiviä. Tarkistus on todella tärkeä, jotta voimme estää mahdollisimman hyvin vastaavien onnettomuuksien toistumisen. Emme saisikaan odotella enää kauempaa.
Neuvosto ja Euroopan komissio ovat ilmeisesti sitä mieltä, että parlamentti ehdotti liian monta tarkistusta ensimmäisessä käsittelyssä. Parlamentin ehdotuksia ei hyväksytty, koska niiden sanottiin olevan direktiivin soveltamisalan ulkopuolella. Neuvoston mukaan ehdotusten yksityiskohtaiseen tarkasteluun olisi mennyt liian paljon aikaa, joten se helppouden toivossa hylkäsi ne kaikki. En esimerkiksi käsitä ollenkaan, miksei neuvosto hyväksynyt kaliumnitraatin mukaan ottamista.
Mukautetulla lainsäädännöllä vähennetään aivan varmasti onnettomuusriskejä, mutta riskejä on aina. Suuronnettomuudet ovat epätodennäköisiä, mutta jos niitä sattuu, on välttämätöntä rajata seuraukset mahdollisimman pieniksi. Onkin siis edelleen hyvin tärkeää, että vaarallisten laitosten ja asuinalueiden välisiä vähimmäisetäisyyksiä tutkitaan tarkkaan. Ymmärrän kyllä, ettei tämän täytäntöönpano ole kaikissa jäsenvaltioissa yhtä helppoa. Lopullisessa analyysissä taloudellista hyötyä on verrattava ihmisten turvallisuuteen. Turvallisuudella on oltava tärkeä asema.
Olen samaa mieltä siitä, että henkilökunnan koulutus on tärkeää. Näin torjuntaa ja hätätilanteita koskevat toimenpiteet voidaan toteuttaa mahdollisimman tehokkaasti. Haluaisin lisäksi huomauttaa, että on todella tärkeää, että keskus- ja paikallishallinto panee tämän lainsäädännön täytäntöön. Tämä tarkoittaa myös sitä, että yleisön on saatava kunnollista tietoa. Lainsäädäntöä on hyvä täydentää vaaravyöhykkeitä koskevalla kartalla, jossa eritellään asukkaille koituvat erityisriskit.
Myös neuvoston olisi hyväksyttävä edellä sanomani asiat. Käytänkin tilaisuutta hyväkseni ja pyydän neuvostoa ja siis myös Euroopan komissiota, komission jäsentä aivan erityisesti, hyväksymään parlamentin tarkistukset ja auttamaan meitä siten vahvistamaan tarkistettu lainsäädäntö heti ilman, että on tarpeen ryhtyä laajaan sovittelumenettelyyn.

Bowe (PSE).
Arvoisa puhemies, kaikkien muiden tavoin olen tyytyväinen mietintöön ja onnittelen esittelijää hänen tekemästään työstä. Hän on ollut perusteellinen ja järjestelmällinen ja on syventynyt asiaan. Olemme päässeet huomattavasti eteenpäin verrattuna siihen, kun direktiivin tarkistamista viimeksi harkittiin parlamentin istunnossa Strasbourgissa vuonna 1994 - satun tietämään, koska olin silloin paikalla.
Toulousen ja Enscheden tapahtumat ovat osoittaneet, että on toimittava nykyisen direktiivin tarkistamiseksi ja vahvistamiseksi, jotta voidaan välttyä onnettomuuksien mahdollisuudelta ja minimoida tuhot, jos onnettomuus kuitenkin tapahtuu.
Tuleva putkistojen turvallisuutta koskeva direktiivi ja tunneleiden turvallisuutta koskeva ehdotus ovat myös erittäin tervetulleita. Ne ovat nimittäin vastaus aiemmassa vuoden 1994 käsittelyssä annettuihin lupauksiin ja unionin muilla alueilla sattuneisiin tapahtumiin, joista jotkut ovat todella traagisia.
Yhteinen kanta on oikeastaan aika huomattava edistysaskel, mutta siinä ei puututa kaikkiin ongelmiin. Jotkin kysymykset, joista viimeaikaiset tapaukset ovat tehneet varsin selkeitä ja ilmeisiä, jäävät edelleenkin vaille käsittelyä. Kaikkeen muuhun olemme vastanneet. Tämä direktiivi oli vastaus Toulouseen ja Enschedeniin. Olemme vastanneet direktiiveillä tapahtumiin, joiden takia olemme alkaneet huolestua tunneleiden ja putkistojen turvallisuudesta. Menetämme tilaisuutemme kunnolliseen ja täydelliseen vastaukseen, ellemme tarkista yhteistä kantaa siten, että se kattaisi muut viime aikoina unionissa ja sen ulkopuolella sattuneet tapaukset.
Baia Maren tapahtumat Romaniassa ja Doñanan tapahtumat Espanjassa ovat osoitus siitä, että kaivosturvallisuuden ja kaivosjätteiden turvallisuuden alalla on ryhdyttävä toimiin. Ennen kuin näemme kaivosjätteitä koskevan direktiivin, emme voi antaa periksi valiokunnassa ja parlamentissa aiemmin hyväksymiemme tarkistusten suhteen. Meidän on varmistettava, että ryhdytään vaarallisia aineita ja sellaista vaarallista toimintaa koskeviin toimenpiteisiin, jossa ei välttämättä käytetä selvästi sääntelyä kaipaavia vaarallisia aineita. Pyydänkin komissiota sisällyttämään ne kaivosjätettä koskevaan direktiiviin, ja sitten annamme tarkistuksissa periksi. Tämä on järkevä ehdotus.
Muihinkin kysymyksiin on vielä puututtava. Vuonna 1994 puhuimme kiivaasti sen puolesta, että etäisyyksistä olisi keskusteltava. Emme edelleenkään ole ratkaisseet kysymystä, ja siksi pidämme tarkistuksista kiinni ja vaadimme, että ne otetaan mukaan yhteiseen kantaan.
Lopuksi pyytäisin komissiota harkitsemaan uudelleen turvallisuuskertomuksia ja joitakin teknisiä kysymyksiä. Ne perustuvat omiin kokemuksiimme, ja ne on tehty ja suunnattu teille. Olkaa hyvät ja ryhtykää asiassa toimiin.

Corbey (PSE).
Arvoisa puhemies, olemme juuri päättämässä niin sanotun Seveso-direktiivin tarkistamisesta. Melkein vuosi sitten huomasin, että parlamentti lukitsee tallin oven, kun hevonen on jo karannut. Tämä oli neuvostolle osoitettu pyyntö siitä, että se varmistaisi, että direktiivin tarkistusta käytettäisiin tilaisuutena paikata nykyiset aukot, jotta Baia Maren, Toulousen ja Enscheden kaltaiset onnettomuudet voitaisiin jatkossa estää.
Enschedessä kävi ilmi, ettei nykyinen Seveso-lainsäädäntö riitä. Direktiivin alaan kuulumaton ilotulitetehdas tuhosi kokonaisen asuinalueen. Inhimilliset kärsimykset olivat valtavat, ja uhrien puolesta surraan edelleen. Asuinalueen asukkaat eivät olleet tietoisia ilotulitetehtaasta. Viranomaiset tiesivät asiasta vain jotakin. Siksi sääntöjen tiukentaminen onkin perusteltua.
Mielestäni erityisen tärkeää on laatia menetelmä vähimmäisetäisyyksien määrittämiseksi. Euroopan komission olisi säädettävä tätä koskevat suuntaviivat, koska meidän olisi vihdoinkin aika tietää tarkkaan, mikä turvallinen välimatka on. Turvallisena välimatkana pidetään Alankomaissa 25:tä metriä, Ranskassa 500:aa metriä ja Saksassa jopa 1000:ta metriä. Asukkaiden ja etenkin paikallisten poliitikkojen kannalta on tärkeää, että kehitetään objektiivinen tapa määrittää turvallinen etäisyys. Vaarallisten tehtaiden paikka ei ole asuinalueella. Olisi toteutettava tehokkaita toimia niiden saamiseksi pois asuinalueilta, mahdollisesti Euroopan unionin rahoituksen avulla. Lisäksi on tärkeää, että laaditaan karttoja, joissa osoitetaan laitosten läheisyydessä olevat alueet, joihin suuronnettomuus voisi vaikuttaa. Kaikilla kansalaisilla on oikeus tähän tietoon.
Sääntöjä voidaan tiukentaa, mutta niiden noudattaminen ja niistä vastuussa oleminen on toinen asia. Voimme laatia sääntöjä loputtomiin saakka, mutta jos kunnat eivät pane niitä täytäntöön, niiden merkitys jää viime kädessä vähäiseksi. Jos kukaan ei ole vastuussa ja jos kaikki organisaatiot toimivat tyhjiössä, lainsäädäntö jää paperille.
Turvallisuus ei ole kiinni pelkästään säännöistä, vaan myös kulttuurista. Kaikkien tehtävä on edistää aktiivisesti tätä kulttuuria. Emme saa oikaista mutkia, kun kyseessä on turvallisuus.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana González Álvarezin laatima ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan mietintö (A5-0158/2003) komission tiedonannosta "Kohti meriympäristön suojelua ja säilyttämistä koskevaa strategiaa".

González Álvarez (GUE/NGL)
Arvoisa puhemies, en tiedä, pitäisikö minun päätellä jotain siitä, että ympäristökysymykset käsitellään aina illalla viimeisenä. Se ei varmastikaan ole paras aika siihen.
Aluksi haluan todeta, että komission tiedonannossa kuvaillaan meriympäristön nykytilaa. Siinä mainitaan paineet ja uhat, joita meriympäristöön kohdistuu. Erityisesti siinä korostetaan vaaroja, joita teollisuus, kalastus, maatalous, liikenne, öljy- ja kaasukenttien hyödyntäminen sekä vieraiden lajien tahaton tuominen aiheuttavat. Kaikilla näillä toimilla voi olla erittäin vakavia seurauksia. Haluan muistuttaa teitä äskettäisestä Prestigen katastrofista ja kolme vuotta sitten tapahtuneesta Erikan onnettomuudesta.
Lisäksi tiedonannossa myönnetään, ettei Euroopan unionilla ole yhdennettyä meriympäristön suojelupolitiikkaa. Komissio asettaa tiedonannossa 14 tavoitetta ja ehdottaa toteutettavaksi 23:a toimea. Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnassa pyrimme selventämään näitä tavoitteita ja laajentamaan joitakin toimia. Yleisesti ottaen halusimme laatia sellaisen meriympäristön suojelua koskevan strategian, joka on johdonmukainen eurooppalaisen lainsäädännön ja Euroopan vesialueiden nykytilan kanssa.
Tiedonannossa toistetaan, että kaksi tärkeintä referenssiä ovat ympäristöalan kuudes toimintaohjelma ja Johannesburgin huippukokous. Johannesburgin toimintaohjelman kymmenennessä osassa korostetaan kestävän kehityksen merkitystä. Siinä todetaan, että valtameret, meret, saaret ja rannikot ovat planeettamme ekosysteemien keskeisiä osia sekä välttämättömiä elintarviketurvallisuudelle. Onnettomuuksien aiheuttama biologisen monimuotoisuuden supistuminen sekä tämän supistumisen aiheuttamien sosiaalisten ja taloudellisten vaikutusten laajuus ovat vielä arvioimatta.
Ympäristöalan kuudennessa toimintaohjelmassa on tärkeä kappale, jossa vaaditaan meriympäristön suojelun tehostamista. Siinä vaaditaan myös ympäristökysymysten sisällyttämistä muihin politiikkoihin ja sitoutumista selkeään toimintasuunnitelmaan, jolla on tarkoitus hillitä biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia. Siinä vedotaan myös kalavarojen nykyistä kestävämmän hyödyntämisen puolesta. Lisäksi siinä muistutetaan Montrealin julistuksesta meriympäristön suojelemiseksi.
On tärkeää kuvailla meriympäristön suojelua koskevan strategian ja kaikkien muiden politiikkojen välistä suhdetta. Tässä ovat kyseessä kalastukseen, maatalouteen, liikenteeseen ja kemikaaleihin liittyvät politiikat. Tämän takia ympäristövaikutusten arviointia ja strategista ympäristöarviointia olisi käytettävä toimenpiteitä, suunnitelmia ja ohjelmia suunniteltaessa, sillä ne ovat paljon asianmukaisempia välineitä.
Merikuljetuksia ja meriturvallisuutta koskeva tavoite 9 on tällä hetkellä erityisen tärkeä. Ympäristövaliokunta oli sitä mieltä, että tavoitetta olisi lujitettava - siitäkin huolimatta, että Erikan onnettomuuden ja erityisesti tuoreemman Prestigen katastrofin johdosta edellisessä täysistunnossa hyväksyttiin kaksi mietintöä tästä aiheesta. Tällä viikolla ympäristövaliokunta antoi kaksi muuta mietintöä. Uusista direktiiveistä ja tiedonannoista keskustellaan kuitenkin yhä. Aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta on antanut Prestigestä erittäin tärkeän mietinnön, ja tätä kappaletta on lujitettava.
Euroopan merien tilanne ei ole hyvä, vaikka seuranta- ja arviointiohjelmista on käynyt ilmi, että tietoa meriympäristöstä ei ole saatavilla tarpeeksi.
Muistutamme, että uuden meristrategian periaatteisiin pitäisi kuulua ennakolta varautumisen periaate, saastuttaja maksaa -periaate, selkeä kestävän kehityksen käsite, integroitu lähestymistapa rannikkojen ja avomerialueiden hoitoon, strateginen ympäristöarviointi sekä alueellinen lähestymistapa, jossa otetaan huomioon alueelliset erot. Lisäksi olisi otettava huomioon asianmukaiset kansainväliset aloitteet, kuten Koillis-Atlantin meriympäristön suojelua koskeva yleissopimus OSPAR, Itämeren suojelukomissio HELCOM ja Kansainvälinen merentutkimusneuvosto ICES. Niitä ei kuitenkaan saa pitää korvikkeina. Uskomme myös, että kestävä kalatalous, kalastuksen vaikutus merilintuihin sekä kalakantojen, kalastustoiminnan ja meriympäristön tasapaino ovat myös tärkeitä.
Arvoisa puhemies, ymmärrämme, että tämä on vasta ensimmäinen askel. Odotamme komission ehdotusta tehokkaasta meriympäristön suojelua koskevasta strategiasta. Haluan kuitenkin henkilökohtaisesti kiittää kaikkia ympäristövaliokunnan jäseniä heidän tehokkaasta panoksestaan. Heidän ansiostaan tämän asiakirjan laatu on niin hyvä kuin mahdollista.

Wallström
. Arvoisa puhemies, haluan kiittää Euroopan parlamenttia ja tietenkin erityisesti esittelijä González Álvarezia mietinnön ja päätöslauselmaesityksen parissa tehdystä työstä. Olen tyytyväinen yleiseen myönteiseen sävyyn ja siihen, että mietinnössä hyväksytään pääpiirteissään lähestymistapa ja tavoitteet, jotka komissio tässä tiedonannossa esitti. Olen erityisesti tyytyväinen siihen, että parlamentti nimenomaisesti tunnustaa integroidun lähestymistavan ja laajan ympäristöarvion tarpeen sekä tarpeen soveltaa alueellista lähestymistapaa, jonka tarpeellisuus korostuu nyt, kun meristrategiaa ollaan panemassa täytäntöön.
Olen vakuuttunut siitä, että ilman alueellista lähestymistapaa, jossa asianosaiset ovat täysipainoisesti mukana, emme kykene täyttämään sitoumusta, jonka tämän asian osalta teimme Johannesburgissa. Tästä syystä komissio jatkaa läheistä yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa, meriympäristön suojelua koskevien yleissopimusten noudattamista ja toimintaa Arktisessa neuvostossa.
Vaikka meillä on yhteiset periaatteet ja tavoitteet, meidän on myönnettävä, että tilanne Euroopassa vaihtelee merikohtaisesti Itämereltä Välimerelle ja Mustallemerelle. Haluan myös korostaa, että komissiolla on aikomus ottaa käyttöön ihmisen toimintaa varten niin kutsuttu ekosysteemipohjainen lähestymistapa, josta tulee varmasti yksi strategian kulmakivistä.
Lopuksi haluan korostaa, että pidän parlamentin päätöslauselmaa yleisesti ottaen myönteisenä signaalina ja että komissio pohtii tarkasti ehdotuksianne. Tämä auttaa meitä etenemään vakaalta pohjalta seuraavaan vaiheeseen meristrategian suunnittelussa.

McKenna (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, kun katsotte luetteloa uhista, joita merten biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuu, liikakalastus mainitaan ensimmäisenä. Suurin liikakalastuksen aiheuttama ympäristöhaitta ovat kaupallisesti arvokkaiden kalojen ehtyneet kannat sekä vahingot, joita on aiheutettu muille kuin kalastuksen kohteena oleville kala- ja muille lajeille ja meriympäristön luontotyypille, kuten korallille.
Jos tutkitte komission lähestymistapaa koko kalatalouskysymykseen muutaman viimeisen vuoden aikana, huomaatte, että komissio oli itse asiassa EU:n toimielimistä edistynein ja tuki erittäin voimakkaasti kalavarojen suojelua ja järkevää hoitoa - lukuun ottamatta luonnollisesti kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten muodostamaa ilmeistä poikkeusta. Viime vuoden aikana on kuitenkin tapahtunut paljon sellaista, joka herättää minussa ja monissa muissa epäilyjä komission sitoumuksesta. Esimerkiksi yhteisen kalastuspolitiikan uudistuksesta voidaan todeta, että katsoessamme, mitä asioille on tapahtunut, on selvää, että huolimatta kaikista komission esittämistä kauniista sanoista ja hyvistä ehdotuksista, uudistus on vain varjo siitä, mitä ehdotettiin. Vaikka uudistukseen liittyy joitakin hyviä mahdollisuuksia, valtaosa uudistuksesta edellyttää jäsenvaltioilta pohjimmiltaan poliittista tahtoa. Riittää, kun katsoo esimerkiksi turskan ja muiden lajien TACeja koskevia neuvotteluja joulukuun istunnossa nähdäkseen, ettei poliittista tahtoa ole.
On mielenkiintoista, että komission ruotsalainen jäsen on täällä tänään. Otetaan esimerkiksi Ruotsin äskettäinen tekemä päätös, jolla pyritään ottamaan käyttöön nykyistä enemmän turskaan liittyviä suojelutoimenpiteitä: Ruotsia kiellettiin tekemästä päätöstä. Tämä on erittäin huono viesti. Jos jäsenvaltio haluaa ja on riittävän edistyksellinen määrätäkseen entistä sitovampia toimenpiteitä, sen pitäisi ilman muuta antaa niin tehdä. Se oli valitettava ja myös perusteeton päätös. Ottakaa huomioon myös jäsenvaltion sitoumus, joka koskee viime joulukuussa tarkistettua perusasetusta: jälleen evättiin mahdollisuus, jota Espanja aiemmin käytti ajoverkkojen kieltämiseen. Tämä mahdollisuus poistettiin, enkä ymmärrä miksi.
Meidän pitäisi tutkia myös mustakitaturskan kysymystä. Viime vuosien aikana Euroopan unionilla on ollut oikea linja, kun se on yrittänyt saada muut maat toimimaan järkevästi suhteessa kiintiöihin, joita ne itselleen asettavat. Jos kuitenkin katsotaan, mitä komissio on paraikaa tekemässä, näyttää siltä, että se on muuttamassa lähestymistapaansa tähän asiaan. Näyttää siltä, että Euroopan unioni on periaatteessa päättänyt osallistua liikakalastukseen. Se on ilmoittanut aikovansa hylätä ajatuksen muiden kalastusmaiden kalastuksen rajoittamisesta ja lisätä merkittävästi unionin omia kalastustoimia. Tämä nopeuttaa kalakantojen ehtymistä.
Komission toiminta on erittäin ristiriitaista, ja haluaisin komission palaavan aikaisempaan lähestymistapaansa, jonka nojalla se oli erittäin edistyksellinen kalavarojen suojelussa. Sen pitäisi yrittää saada jäsenvaltiot mukaan, sillä alan teollisuus sanelee jäsenvaltioiden politiikan. Lopulta meillä on vakava meriympäristön tilaa koskeva ongelma. Ongelma on jo olemassa, ja meidän on oltava huomattavasti tähänastista edistyksellisempiä.

De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, Prestigen katastrofi paljasti karulla tavalla, kuinka saastuneita meret ovat. Se oli dramaattinen tapahtuma, joka oli näyttävästi esillä tiedotusvälineissä, ja se paljasti institutionaalisia ja poliittisia puutteita. Se oli kuitenkin ainoastaan jäävuoren huippu. Merien ekosysteemejä uhkaavat yksirunkoisten alusten lisäksi myös monet muut saastuttajat, ja merien ekosysteemit, oli kyse sitten merien kasvillisuudesta tai eläimistöstä, ovat vaarassa. Ekosysteemeillä on liikaa vihollisia. Ensinnäkin liikakalastus ja laiton kalastus, jotka ehdyttävät kalakantoja, mutta myös maalta tapahtuvat päästöt, lannoitteet ja maatalouden torjunta-aineiden jäämät sekä alusten salaa tekemät kaasupäästöt, öljynporauslauttojen aikaansaannokset - kaikki edellä mainitut ovat sellaisia ihmisten toimia, joissa otetaan huomioon ainoastaan välitön tuotto, joilla ei ole kestävän kehityksen näkymiä ja joissa ei välitetä ympäristöstä.
Komission ansioksi on laskettava, että se on laatinut luettelon näistä riskeistä, kirjannut näitä riskejä koskevat tiedot sekä tarkistanut yleissopimuksia ja lakeja, joilla voidaan säädellä näitä riskejä eri tasolla, kansainvälisesti, unionissa, kansallisesti tai alueellisesti. Tämän luettelon perusteella komissio on laatinut erittäin tuloshakuisen merten luonnonvarojen suojelua ja säilyttämistä koskevan strategian, johon sisältyvät selkeät tavoitteet ja toimintasuunnitelma.
González Álvarezin erinomaisessa mietinnössä ilmaistaan tyytyväisyys komission pyrkimyksiin, mutta siinä ehdotetaan myös ensinnäkin, että komission pitäisi mennä analyyseja pidemmälle ja toimia toteutettavien toimenpiteiden ja nimenomaan niiden aikataulun osalta nykyistä tiukemmin ja täsmällisemmin. Erityisesti kun joillakin aloilla tiedoissamme ja taidoissamme on yhä puutteita, ennalta varautumisen periaatetta on noudatettava nopean toiminnan mahdollistamiseksi, ja lisäksi olisi sovellettava saastuttaja maksaa -periaatetta ja kestävän kehityksen periaatetta. Näin ollen tarvitaan perinpohjaista muutosta kansainvälistä merenkulkua koskevaan lainsäädäntöön sekä sellaisten vanhojen yleissopimusten tarkistamista, joihin nämä periaatteet eivät sisälly. Toinen mietinnössä komissiolle esitetty ehdotus on, että komission pitäisi laajentaa tiedonantoaan korostamalla useita näkökohtia, joita ei kenties ollut tarpeeksi käsitelty. Esimerkkeinä voidaan mainita erityisen herkästi haavoittuvat merialueet (Itämeri, Välimeri ja Mustameri on mainittu tällaisina alueina), vaaralliset aineet, joita ei vielä ole mainittu (kuten useat typpipitoiset aineet, hiilivedyt ja maalta tapahtuvat päästöt), vähälle huomioille jääneet asiat, kuten mukavuuslippulaivat, sekä lajit, jotka ovat erityisen suuressa vaarassa, kuten Posidonia-kasvustot.
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta on todella tyytyväinen sekä komission tiedonantoon että Álvarezin mietintöön. Parlamentti ei varmastikaan ilmoita huomenna olevansa perustavanlaatuisesti eri mieltä. Samalla kun voimme toivoa, että komissio pysyy tiukkana ja tarkkana asiassa, meille annettaneen anteeksi se, että meillä on enemmän pelkoja neuvoston suhteen, jolta pitää löytyä todellista poliittista tahtoa tämän merten luonnonvarojen suojelua ja säilyttämistä koskevan integroidun strategian täytäntöönpanoon. Historia on osoittanut, että sisäinen vastustus, joka joskus liittyy kansallisiin etuihin, voi estää parhaidenkin eurooppalaisten toimintastrategioiden täytäntöönpanon. Tästä syystä González Álvarezin mietinnössä aivan perustellusti vaaditaan, että osana integroitua strategiaa pannaan välittömästi täytäntöön konkreettisia toimenpiteitä kaikilla päätöksenteon tasoilla, mutta myös maantieteellisillä tasoilla ja paikallisviranomaisten tasolla.

Thors (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan tulevaisuutta käsittelevä valmistelukunta ehdottaa, että meren biologisten luonnonvarojen suojelu pitäisi kuulua EU:n yksinomaiseen toimivaltaan, kun taas kalastusalalla toimivallan pitäisi olla jaettu EU:n ja jäsenvaltioiden kesken. Tämä kysymys on jätetty käsittelemättä tärkeimmässä tulevaisuutta koskevassa keskustelussa. Niiden, joille kalastusasioihin liittyvät kysymykset ovat tuttuja, on erittäin vaikea ymmärtää, että valmistelukunta on ehdottanut näiden alojen erottamista toisistaan. Säännöt, jotka säätelevät kalastuksen harjoittamista, ovat samoja sääntöjä, joiden avulla teemme päätöksiä biologisten luonnonvarojen suojelusta. Verkkojen silmäkokoa, pyyntikausia ja sallittuja pyyntivälineitä koskevilla säännöksillä voidaan säännellä kalastusta ja suojella meriympäristöä. Lisäksi meriympäristölle on erittäin tärkeää, että tuki jalostusta harjoittaville kalastusaluksille voitaisiin lopettaa.
Ei minulle eikä monille muillekaan ole selvää, miten valmistelukunnan ehdotus voisi toimia käytännössä. Mitä ehdotus esimerkiksi merkitsee hylkeille ja kalataloudelle? Näiden asioiden osalta toivon esimerkiksi, että komissio jäsen selittäisi niille, jotka kalastavat Merenkurkun alueella, Suomenlahdella ja saaristoissa, mitä vaikutuksia tällä päätöksellä on. Pyydän komissiota selventämään kantaansa myös näistä kysymyksistä.
Jos EU:n toimenpiteillä meriympäristön suojelemiseksi halutaan saada aikaan tuloksia, niiden on oltava paremmin sääntöjen mukaisia, poikkeuksia on oltava vähemmän ja kansainvälisen yhteistyön on oltava tehokkaampaa. Olemme onnistuneet kansainvälisesti, kun teemme yhteistyötä sellaisissa asioissa kuten öljyvarannot vain yhden esimerkin antaakseni. Se tarkoittaa kuitenkin myös sitä, että jäsenvaltioiden on oltava valmiit ottamaan kantaa tärkeisiin ehdotuksiin, kuten viimeisimpään ehdotukseen rangaistusten määräämisestä tapauksissa, joihin liittyy tahallisia öljypäästöjä. Valitettavasti huomaamme kuitenkin, millä tavalla juridinen hiustenhalkominen estää direktiivin hyväksymisen neuvostossa. Huolimatta siitä, että satamien vastaanottolaitteita koskeva direktiivi on hyväksytty, tahallisten öljypäästöjen määrä ei ole vähentynyt.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin lopulta pyytää teitä pitämään tiukasti kiinni Itämeren suojelukomissiosta (HELCOM). Se ei saa olla kylmän sodan jäänne, joka vain antaa suosituksia, jotka eivät johda mihinkään toimenpiteisiin. EU:n laajentumisen jälkeen HELCOMilla on mahdollisuus muuttua elimeksi, joka omistautuu tehtävälleen vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisesti. Jos HELCOMia on uudistettava, se tarvitsee komission tukea, erityisesti nyt kun ensimmäistä kertaa historiassa sen uusi johtaja, jonka toimikausi alkaa 1. elokuuta, on nainen. Tämä järjestö voi panna täytäntöön sekä parlamentin että komission kannattaman alueellisen toimintatavan.
Pyydän myös komission jäsentä Wallströmiä vakuuttamaan kollegansa de Palacion siitä, että komission on tuettava aktiivisesti Ruotsia ja Suomea alusten jääluokitusta koskevassa asiassa. Valitettavasti vain Italia ja komissio vastustivat Pohjoismaiden ehdotuksia selkeämmistä merenkulkusäännöistä myös EU:n tässä kolkassa.

Korhola (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pinnanalainen meriympäristö tunnetaan toistaiseksi vielä hyvin huonosti. Siksi toimivaa suojeluakaan on vaikea saada järjestettyä. Joidenkin seurattujen ja tunnettujen lajienkin, eli siis lähinnä taloudellisesti tärkeiden lajien, kannat ovat monin paikoin uhkaavasti pienentyneet. Miten voidaan siis suojella lajeja, joista ei vielä edes tiedetä mitään? Suojeluhan on kuitenkin EU:n meristrategian lähtökohta. Tämän vuoksi olenkin ehdottanut, että myöntäisimme riittävät määrärahat, jotka mahdollistaisivat merenalaisen lajiston inventoinnin ja selvityksen.
Itämeren suojelukomissio HELCOM on antanut yli 200 suositusta Itämeren tilan kohentamiseksi. Nämä suositukset eivät ole jäsenvaltioita sitovia, mutta komissio voisi tutkia ne ja esittää niiden pohjalta EU:n jäsenmaita velvoittavia säännöksiä. Samoin EU:n panosta kaivataan pohjoisen meriluonnon suojeluun. Tehokkaimmin tämä toteutuisi, jos EU liittyisi Arktisen neuvoston jäseneksi Pohjoismaiden, USA:n, Kanadan ja Venäjän lisäksi. Se vahvistaisi euroatlanttista yhteisymmärrystä ympäristösaralla.
Euroopan unionissa on ympäristöjä kuten Itämeren ja Välimeren monet alueet, joiden luonto ei välttämättä enää toipuisi entiselleen suuresta öljyonnettomuudesta. Tämän vuoksi on lisättävä neuvotteluja muun muassa Venäjän kanssa yhteisten tiukempien standardien kehittämiseksi kuljetusaluksille. On välttämätöntä, että viime talven jääolojen kaltaisissa vaikeissa olosuhteissa kulkevat öljytankkerit ovat riskiin nähden kelvollisia.
Komission olisi Yhdistyneiden Kansakuntien merioikeusyleissopimus UNCLOS:in puitteissa tehtävä muutosesitys, joka mahdollistaisi EU:n aluevesien kautta tai läheisyydessä liikennöivien kolmansien maiden kuljetusaluksiin puuttumisen, jos arvioidaan, että niistä voi koitua vakavaa uhkaa. Öljyvahinkojen lisäksi olisi saasteena otettava huomioon esimerkiksi maaperän luonnonvarojen kartoittamisessa käytettävien laitteiden synnyttämä haitallinen melu.
Lisäksi haluaisin kiinnittää komission ja miksei neuvostonkin huomion jäsenvaltioiden puutteelliseen öljyntorjuntakapasiteettiin. Selvitin itse hiljattain tilannetta lähettämällä kyselyitä Itämeren maiden asiasta vastaaville viranomaisille. Vastaukset olivat karua luettavaa: paras tilanne oli Suomessa ja Ruotsissa, joiden kalusto riittäisi käytännössä puhdistamaan suuren matkustajalaivan polttoainetankin rikkoutumisesta peräisin olevan öljyn. Suuronnettomuudessa näiden maiden kalusto olisi riittämätön yhdessäkin. Esimerkiksi Suomenlahdella kuljetetaan jo nyt noin 40 miljoonaa tonnia öljyä vuodessa, ja määrän oletetaan kaksinkertaistuvan kymmenen vuoden kuluessa. Komission tulisi käynnistää EU:n vesialueiden öljyntorjuntavalmiuksien inventoiminen ja riittävän minimikapasiteetin määrittäminen alueellisten olosuhteiden ja kuljetusmäärien mukaisesti.

Wallström
. (EN) Arvoisa puhemies, kiitoksia tästä arvokkaasta panoksesta meristrategian luomiseksi ja kiitoksia erityisesti jäsen Thorsille, koska hän toimitti minulle toimintasuunnitelman, joka täydentää komission omaa toimintasuunnitelmaa, joka on mielestäni niin ikään erittäin mielenkiintoinen.
Valmistelukunnan pohdintojen osalta en todellakaan tiedä vastausta siihen, miksi yrityksessä luoda luettelo toimivaltuuksista päädyttiin tällaiseen loppuratkaisuun, koska, kuten aivan oikein sanotte, tämä näyttää useimpien mielestä hyvin oudolta. Ehkä sillä on kuitenkin syvempi juridinen merkitys, ja ehkä se osoittautuu hyödylliseksi. En kuitenkaan pysty antamaan teille selkeää vastausta tähän.
Olette ottaneet esiin monia tärkeitä kohtia, joita meidän on tutkittava, ja olette osoittaneet kysymyksen koko laajuuden. Kysymys sisältää luonnollisesti monia meriympäristön erilaisia näkökohtia, ja tätä asiaa meidän on pohdittava edelleen erittäin käytännöllisesti. Olen pannut merkille kaiken, mitä olette sanoneet.

Puhemies.
Arvoisa komission jäsen, kiitoksia paljon hyödyllisestä panoksestanne.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

