A december 16-17-i európai tanácsi ülés előkészítése - Állandó válságmechanizmus létrehozása az euróövezet pénzügyi stabilitásának megőrzése érdekében (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a következők együttes tárgyalása:
A Tanács és a Bizottság nyilatkozatai az Európai Tanács (2010. december 16-17.) ülésének előkészítéséről,
Bowles asszony a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság nevében a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdése: állandó válságkezelési mechanizmus létrehozása az euróövezet pénzügyi stabilitásának megőrzése érdekében (B7-0199/2010).
Olivier Chastel
Elnök úr, bizottsági elnök úr, biztos úr, tisztelt képviselők, a Tanács nevében szeretném megköszönni önnek, elnök úr, a lehetőséget, hogy ismertethetem a Parlamentben az Európai Tanács ülésén megvitatandó kérdéseket.
Az Európai Tanács holnapi és holnaputáni ülése minden valószínűség szerint döntő lesz a gazdasági és monetáris unió gazdasági pillérének erősítése szempontjából. A fő napirendi pont tulajdonképpen a pénzügyi stabilitás erősítése lesz. Kivételes időket élünk, és ez jelentős kihívások elé állította, illetve állítja mind a kormányokat, mind a polgárokat. Mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy kilábaljunk a jelenlegi pénzügyi válságból, és hogy helyreállítsuk a bizalmat.
A válság kezdete óta már bizonyítottuk eltökéltségünket a pénzügyi stabilitás megőrzéséhez szükséges intézkedések meghozatalára, a fenntartható növekedés helyreállítására. A válság kiemelt hangsúlyt adott annak, hogy az euróövezet stabilitásának megőrzéséhez további eszközre van szükség. Létre kellett hoznunk egy ad hoc mechanizmust, amelynek keretében éppen most nyújtottunk támogatást Írország részére. Középtávon azonban állandó mechanizmusra van szükségünk.
Ennek érdekében az Európai Tanács elnökével történő folyamatos konzultáció mellett, az Európai Tanács holnap délelőtti ülésén a belga kormány határozati javaslatot tesz a Szerződés módosítására, amely a 136. cikk módosításával lehetővé teszi a teljes euróövezet pénzügyi stabilitását megőrizni hivatott mechanizmus létrehozását. Az Európai Tanács hozzájárulását kérik majd a határozattervezethez, valamint az Európai Unióról szóló szerződés 48. cikkének (6) bekezdése értelmében az egyszerűsített módosítási eljárás megindításához. A cél, hogy 2011 márciusában elfogadják a határozatot, és hogy az 2013. január 1-én hatályba lépjen.
Továbbá a gazdaságirányítási munkacsoport az Európai Tanács októberi ülésén jóváhagyott jelentésének végrehajtása fontos lépés az államháztartási fegyelem megerősítése, a szélesebb körű gazdaságfelügyelet és a mélyrehatóbb koordináció felé. Ez a számunkra igen fontos kérdés jelenleg mind a Parlament, mind a Tanács napirendjén szerepel, és elvben nyárig le kellene zárni.
Végezetül, szeretném aláhúzni az új növekedési és foglalkoztatási stratégia, az Európa 2020 jelentőségét; fontos szerepet játszik abban, hogy ki tudjunk lábalni a válságból. A belga elnökség elkötelezetten vitte előre a végrehajtását, hogy előkészítse a terepet a fenntartható gazdaságélénkítéshez.
E gazdasági kérdések mellett két további észrevételt szeretnék tenni. Az Európai Tanács megvitatja az Unió és a stratégiai partnerei közötti kapcsolatok kérdését. Az Ashton bárónő elnökletével ülésező Külügyek Tanácsa előrehaladási jelentést készített három partneréről: az Egyesült Államokról, Kínáról és Oroszországról. Az Európai Tanács nagy figyelemmel hallgatja majd Ashton bárónő ismertetőjét az Unió és a stratégiai partnerei közötti kapcsolatokról. Ashton bárónőt arra is felkérik majd, hogy más partnerek, így Ukrajna, Afrika, India és Brazília esetében is végezze el ezt a feladatot, majd 2011 márciusában ismertesse jelentését, számoljon be a partnereinkkel folytatott kapcsolattartásról.
Utolsóként a Montenegró által benyújtott európai uniós csatlakozási kérelem ügyét szeretném említeni. Az Általános Ügyek Tanácsa üdvözölte a Bizottság Montenegróról adott véleményét. Ez az ország előrehaladást ért el az Európai Tanács Koppenhágában meghatározott politikai kritériumainak, valamint a stabilitási és társulási folyamat követelményeinek teljesítése terén. Ezzel együtt további erőfeszítésekre van szükség, különösen a Bizottság véleményében szereplő hét kulcsfontosságú prioritás végrehajtása érdekében. A Bizottság javaslatának figyelembevételével a Tanács azt javasolta, hogy Montenegró kapja meg a tagjelölt ország státuszt, és az Európai Tanács ülésén ezt a kérdést is meg fogják vizsgálni.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, tanácsi elnök úr, tisztelt képviselők, az Európai Tanács e heti ülésének két fő célja, hogy megállapodás szülessen az euróövezet jövőbeni állandó európai stabilizációs mechanizmusáról, valamint a mechanizmus jogi támadhatatlanságát biztosító korlátozott szerződésmódosításról. Ennélfogva azt remélem, illetve azt várom az Európai Tanácstól, hogy a célok teljesítésére, a célirányos eljárásra és a konszenzus megerősítésére összpontosítson. A megállapodással az Európai Tanács egyben az egységet, a szolidaritást és az európai eszme egyértelmű támogatását is jelzi, rengeteget kell azonban még dolgoznunk ahhoz, hogy ezt elérjük.
Mindannyian tudjuk, hogy nagyon sok minden forog kockán az Európai Unió és konkrétan az euróövezet szempontjából. Sokan várnak válaszokat az Európai Uniótól: egyrészt a piacok, másrészt partnereink a nagyvilágban és mindenekelőtt polgáraink. Mit várnak tőlünk? Hogyan tudjuk őket a leghatékonyabban megnyugtatni? Számomra egyértelmű a válasz. Meg kell mutatnunk, hogy az Európai Unió kézben tartja az eseményeket, hogy meghatároztuk az intézkedéseink irányát, és ahhoz tartjuk magunkat, valamint hogy egységes álláspontot alakítottunk ki, egységesen lépünk fel. El kell kerülnünk a vezetők vetélkedését, a különböző forgatókönyvek zűrzavarát és az olyan bejelentéseket, amelyeket nem követnek tettek.
Igen, súlyos kihívások előtt állunk, de ha higgadt távolságból mérlegeljük a tényeket, akkor az Európai Unió idén határozottan nekivág a kihívások megoldásának. Görögország és Írország esetében két konkrét problémával néztünk szembe. Mindkét esetben meghoztuk a szükséges döntéseket. A valóság azt mutatja, hogy az EU mindkét helyzetben fel tudott lépni, de átfogó reformok kellenek ahhoz, hogy ezek a helyzetek ne ismétlődhessenek meg a jövőben.
Ennek szükséges előfeltétele a valódi európai gazdaságirányítás megteremtése. Úgy kell tehát tekintenünk, hogy a gazdaságirányítási csomag az európaiakban és a piacokon bizalmat gerjesztő, a megfelelő struktúrákat kialakító rendszer kulcsfontosságú építőkockája. Remélem, hogy a Parlament továbbra is prioritásként kezeli ezeket a bizottsági javaslatokat, hogy a jövő év közepére maradéktalanul megvalósulhassanak.
Jövőbeni rendszerünk egyéni és kollektív erőfeszítésekre, felelősségre és szolidaritásra épül. Gyors ütemben haladunk ebbe az irányba. Ugyanakkor államháztartási konszolidációra van szükség. Rendezett államháztartás kell a bizalom helyreállításához, ez a növekedés alapvető feltétele. Számos tagállam jelenlegi költségvetési politikája az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága ellen hat, és ez korrekciós intézkedéseket tesz szükségessé.
Természetesen az államháztartás konszolidálásán túl a növekedés elősegítését is szem előtt kell tartanunk, Európa jövőbeni növekedésének magvait pedig az Európa 2020 stratégiával vetjük el. Ez valódi növekedési kilátásokat kínál Európa számára. Úgy látom, hogy egyre több tagállamban tudatosul, milyen lehetőségeket kínál az Európa 2020 stratégia. Építsük erre az alapra a növekedést fokozó reformok gyorsabb végrehajtását. Ha komolyan vesszük az Európa 2020 stratégiát, akkor a holnap növekedési forrásai felé vezérelheti gazdaságainkat helyi, nemzeti és európai szinten.
Keményen dolgozunk annak érdekében, hogy egy hónap múlva elkészülhessen az első éves növekedési jelentés. Határozottan úgy gondolom, hogy jövőre ez lesz a Parlament egyik fő témája. A másik fő téma az Unió jövőbeni költségvetése lesz, illetve az, hogy hogyan használhatjuk fel a benne rejlő nagyszabású lehetőségeket a növekedés elősegítése és a munkahelyteremtés érdekében.
A bankrendszerünket is meg kell vizsgálnunk, meg kell hoznunk a szükséges intézkedéseket, hogy a bankok megfelelő állapotba kerüljenek a gazdaság, és különösen a kkv-k finanszírozásához. A gazdaságok stabilizálását célzó intézkedéseink jórészt esetlegesek, ideiglenesek voltak. Az átfogó reformokra irányuló megközelítésünk másik fontos elemét az állandó stabilizációs mechanizmusnak kell alkotnia.
Ez a célja az európai stabilizációs mechanizmusnak. Intenzív konzultációkat követően - amelyek kiválóan alakultak - a múlt hónap végén felvázolhattuk a mechanizmus körvonalait. Határozottan bízom abban, hogy az Európai Tanács e heti ülése jóvá fogja hagyni, bár a körvonalak részleteit a következő hetek során kell majd megrajzolnunk.
A mechanizmust egy korlátozott és összpontosított szerződésmódosítást előirányzó határozattal is meg kell támogatni. Most, hogy konszenzus alakult ki a tagállamok között abban, hogy a szerződésmódosítás a megfelelő irány, gyorsan végre is kell hajtani. A szerződésmódosítás egészen konkrét célt szolgál. Célratörő, pragmatikus módosítással teszünk eleget egy konkrét igénynek. Mindössze egy egyszerű változtatásra van szükség. Álljunk tehát ellen a kísértésnek, ne bonyolítsuk túl, ne kössük mesterségesen össze egyéb témákkal, ne hagyjuk magunkat eltéríteni az előttünk álló feladattól. Az euró mögött erőteljes politikai akarat áll. Kulcsfontosságú mind az ideiglenes mechanizmusra, mind a most kialakuló állandó mechanizmusra vonatkozó döntés, azt mutatja, hogy a tagállamok nagyon is készen állnak latba vetni a súlyukat az euró stabilitása és integritása érdekében.
Mindezen elemek - a gazdaságirányítás, az államháztartási konszolidáció, a növekedést ösztönző reformok végrehajtása, a hatékony bankrendszer megteremtése, az európai pénzügyi stabilizációs eszköz és utódja, az európai stabilizációs mechanizmus létrehozása - összefüggenek egymással. Egy egységes, összetett egésznek kell őket tekinteni, amelynek célja, hogy átfogó választ adjon a válságra, és elkerülhetővé tegye a jövőbeni válságok kialakulását.
Az Európai Központi Bank intézkedése természetesen létfontosságú módon járul hozzá a cél eléréséhez.
Mindenki egyetért, hogy az idei intézkedés - Görögország és Írország esetében egészen nyilvánvaló módon - az Európai Unió egészének, valamennyi tagállamának a szélesebb értelemben vett érdekeit szolgálja. Egyértelműen a szolidaritás, a kollektív felelősség, a kockázatmegosztás elvén, valamint azon az elven nyugszik, hogy szükség idején kölcsönösen segítenünk kell egymásnak. Tudom, hogy ezek az elvek közel állnak a Parlament szívéhez. Az én szívemhez is közel állnak, ezért megértem, miért vetődtek fel egyéb elképzelések is, amelyek más mechanizmusokon keresztül szereztek volna érvényt ezeknek az elveknek.
Egyértelműen szeretnék fogalmazni ezzel kapcsolatban: az eurókötvény önmagában véve érdekes elképzelés. Az ötletet maga a Bizottság vetette fel még 2008-ban, amikor az EMU első tíz évét értékelte, ám most válsághelyzetben vagyunk, és e válság kezelésére már rendelkezünk pénzügyi mechanizmusokkal, például az európai pénzügyi stabilizációs eszközzel. Az ezekben rejlő lehetőségeket még messze nem merítettük ki, ezek az eszközök az alternatívákhoz képest - bármilyen érdekesek is legyenek azok - gyorsabban továbbfejleszthetők, alakíthatók.
Tehát miközben megértem, hogy minden lehetséges megoldásra szeretnének gondolni, most azonnali intézkedésekre van szükség. Ne vessük el végképp az ötletet a jövő szempontjából, de a jelenlegi fázisban arra összpontosítsunk, hogy milyen megoldással teremthetünk konszenzust a tagállamok között, milyen megoldást valósíthatunk meg gyorsan és döntő erővel.
Ennek érdekében dolgozzunk együtt az idei évben, közvetítsünk bizalomteremtő üzenetet arról, hogy az Európai Unió egységes gazdasági jövőképpel rendelkezik, és ezt meg is valósítja. Tegyük ezt céltudatosan, világossá téve, mi a célállapot: erős, stabil euróövezetet akarunk egy minden eddiginél összetartóbb Unióban.
Elnök
Szeretném megköszönni a Tanács soros elnökének, Chastel úrnak, valamint a Bizottság elnökének, Barroso úrnak a vitaindító, bevezető előadásokat. Nagyon fontos dologról van most szó. Polgáraink számára prioritás a válságból való kilábalás és a munkahelyteremtés. Holnap és holnapután az Európai Tanács figyelme elsősorban éppen erre irányul majd.
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Tanács e héten kezdődő ülésére sajátos helyzetben kerül sor: spekulatív támadások érik az eurót, ismét lábra kap az euroszkepszis, kezdődik az európai pénzügyek egyeztetése, miközben a Parlament a 2011-es költségvetésről tartandó szavazásra készül.
Ezek természetesen szorosan összekapcsolódnak egymással. Az euró válsága és a szolidaritási intézkedések visszahatnak az európaiak vásárlóerejére, akik azt latolgatják, vajon megéri-e megtenni mindezen erőfeszítéseket, vezetnek-e bármiféle eredményre, s ebből fakad az eddig hagyományosan Európa-párti országokban éledező euroszkepszis. Ezt a jelenséget lovagolják meg a populista és szélsőséges politikai csoportosulások, amelyek a félelemre, a bezárkózó hajlamra építenek, s amelyek hatalomra kerülésük esetén maguk sem rendelkeznek csodagyógyszerrel.
Az euróval kezdem, amelyet óvnunk, erősítenünk kell, miközben ezzel párhuzamosan az alapkérdéseket is fel kell tennünk magunknak.
Az első kérdésem: volt-e valaha Európában olyan stabil fizetőeszköz, mint az euró? Ezt a nemzeti valuták iránt nosztalgiát érzőknek mondom: a visszalépés katasztrofális következményekkel járna Európára nézve.
Második kérdésem: kik állnak az utóbbi hónapokban az eurót ért támadások mögött? Ki húzhat hasznot ebből a bűncselekményből, ha szabad így fogalmaznom? Nem vagyok az összeesküvés-elméletek híve, de politikai vezetőkkel és pénzügyi elemzőkkel folytatott beszélgetéseim során ugyanabban az irányban kerestük a problémáink okait. Mikor okulunk már végre? Azt hiszem, közvetlenül beszélhetünk a barátainkkal.
A harmadik kérdésem a következő: miért van továbbra is 1,30 dollár felett az euró árfolyama? Ez jelentősen fékezi az exportunkat, és mindenki azt mondja, hogy az eurónak befellegzett. Miért csak a mi országaink folytatnak szigorú ortodox politikát, miközben versenytársaink gyenge fizetőeszközeik segítségével élénkítik a gazdaságukat? Ezt kérdezik tőlünk polgáraink. Ezeket a kérdéseket tették fel nekem az utóbbi két hétben a megválasztott politikusokkal tartott találkozók során.
Hölgyeim és uraim, azt a magabiztos üzenetet kell közvetítenünk, hogy leküzdjük a válságot, a növekedési pályára való visszaállással kecsegtető intézkedéseket hozunk, olyan konkrét intézkedésekkel indítjuk be újra a belső piacot és tesszük etikusabbá a pénzpiacok működését, mint amilyeneket a Barroso-Bizottság hozott nemrégiben. Arra van szükség, és az euró válsága is ezt bizonyítja, hogy közelítsük egymáshoz szociál- és államháztartási szakpolitikáinkat. Ehhez bátorság kell. Tisztelt soros tanácsi elnök úr, tisztelt bizottsági elnök úr, lépjenek nagyobbat, haladjanak gyorsabban, és egy csapásra megoldunk jónéhány problémát.
Rengeteg bátorságra lesz szükségünk a következő évek során, ha világméretekben versenyképessé kívánjuk tenni országainkat, ha a lehető legeredményesebben kívánjuk felhasználni adófizetőink pénzét. Minden szinten - helyi, regionális, nemzeti és európai szinten - karcsúsítanunk kell kiadásainkat. Újra meg kell vizsgálnunk az Unió politikai és pénzügyi prioritásait, és alapvetően felül kell vizsgálnunk az európai államháztartások helyzetét. Fel kell tennünk magunknak a valódi kérdéseket, és attól függően kell alakítanunk a 2014-2020-as időszak költségvetési kereteit, hogy milyen válaszokat adunk rájuk.
Az Európai Parlament ezt a létfontosságú vitát szorgalmazza, ezek azok a lényegi döntések, amelyekben 500 millió európai polgár közvetlenül választott képviselőiként teljes mértékben részt szándékozunk venni, még akkor is, ha ez nem tetszik egyes kormányoknak, amelyek szeretnék tőlünk megtagadni ezt a jogot.
Arra kérem az Európai Tanácsot, hogy egyezzen bele ebbe, szükség esetén szavazzon erről, és akik megtagadják tőlünk a vitában való részvétel lehetőségét, azok vállalják ezért a felelősséget. Számunkra nem a hatalom a lényeg, hanem hogy beleszólhassunk az európai jövő építéséről szóló létfontosságú vitába. Dűlőre kell jutnunk, meg kell hoznunk a megfelelő döntéseket, az ahhoz szükséges döntéseket, hogy az európai költségvetés egyre inkább egy befektetéseket szolgáló keretté válhasson.
Ha tagállamaink a költségvetési megszorításokat szem előtt tartva kevesebbet tudnak befektetni az oktatásba, képzésbe, a kutatásba és innovációba, akkor európai szinten fektessünk be ezeken a területeken a forrásaink összevonásával, így érjük el a méretgazdaságosságot.
Az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportja szerint nem engedhetjük meg, hogy az európai pénzügyekről folyó vita olyan veszekedéssé fajuljon, amelyben az egymással civakodó tagállamok visszakövetelik a pénzüket. Éppen ellenkezőleg, a vita arról szóljon, hogyan békítsük össze polgártársainkat Európával, hogyan tárjuk fel előttük, mekkora hozzáadott értékük van az összehangolt, távlatos európai intézkedéseknek.
Jelenleg éppen a fővárosokat látogatom végig, és kijelenthetem önöknek, hogy alakul már a vita. Ne szalasszák el ezt a lehetőséget. Mivel közeleg a karácsony és az újév, és hamarosan véget ér a soros elnökség, meg szeretném köszönni a belga elnökségnek a Parlamenttel kialakított kiváló együttműködést, José Manuel Barrosonak pedig azt a bátor vállalást, hogy június végére bemutatja a tőkekövetelményekről szóló anyagot. Hiszem, hogy együtt kell tovább haladnunk ebbe az irányba, s hogy az állam- és kormányfőknek követniük kell bennünket. Nekünk kell utat mutatnunk számukra.
(Taps)
Martin Schulz
Elnök úr, nem sűrűn fordult eddig elő, hogy az év végén egybegyűlve ilyen nyomós okunk volt az aggodalomra. Mélységes aggodalom tölt el bennünket, mert Európa egy növekvő, szerteágazó bizalmi válság közepén van. E bizalmi válságnak megvannak az okai, itt és ma kísérletet teszek arra, hogy néhányat bemutassak ezek közül. Úgy hiszem, hogy kettős szalámitaktikával állunk szemben. Az egyik módszer azoké, akik igyekeznek egy adott ország polgárai elől elrejteni a tényleges helyzetet. Súlyosan megrendíti az emberek bizalmát, ha a kormány közli velük: "minden rendben van, semmi gond, urai vagyunk a helyzetnek”, majd hirtelen köpönyeget váltva kifejti, hogy megszámlálhatatlanul sok milliárd euróra van szükség segélyek formájában. Ez eddig már kétszer megesett. Nem tudom, hogy nem jön-e egy újabb kormány, amelyik azt állítja, hogy minden tekintetben ura a helyzetnek, az emelkedő kamatok dacára is képes finanszírozni a kötvényeit, majd hirtelen álláspontváltás után azzal áll elő, hogy "mentőcsomagra van szükségem. Segítsetek!” Ennek nem szabad megtörténnie. Leltárt kell készíteni a tényleges nemzeti adósságállományról és banki adósságról. Hiszem, hogy fokozza a bizalmat, ha elmondjuk, mi a valódi helyzet, bármilyen rossz is az. Ha nyílt lapokkal játszunk, akkor könnyebben megtaláljuk a megoldást.
Viszont a másik oldalon is szalámitaktikát alkalmaznak. Ez úgy működik, hogy az erős országok közlik: "a magunk szempontjából nem szükséges, hogy segítsünk”. Ebből az újranacionalizálódás üzenetét hallhatjuk ki: "Nem vagyunk hajlandók mások helyett fizetni”, annak ellenére, hogy azok az országok, amelyek most ezt mondják, maguk is tudják, hogy végül mindannyiunknak egymás mellé kell állnunk, és ki kell fizetnünk a számlát. A bizalom éppen ettől a szalámitaktikától sérül, attól, hogy annak ellenére nem mondjuk meg az embereknek az igazat, hogy tudjuk, a saját érdekünkben végül úgyis fizetnünk kell.
Jelenleg éppen az Európai Tanács ülését készítjük elő. Mi a helyzet az itt hallható különböző hangokkal? Az egyik hang támogatja, a másik ellenzi az eurókötvényeket. Az egyik szerint stabilizálni, növelni kell a mentőcsomagot, a másik szerint nem szabad növelni. Nem tudom, mi abban a logika, hogy kifejtjük: ezek mind csak átmeneti intézkedések, hiszen mindent kézben tartunk, az ideiglenes intézkedéseket viszont mégis be kell vennünk a Szerződésbe, hogy hosszú távon rendelkezésre álljanak. Egy ilyen ellentmondás mindenkinek feltűnik, és ez is megingatja az emberek bizalmát. Kárt tesz a bizalomban, ha egy kormány nyáron terheléspróbának veti alá a bankjait, majd alig néhány hónap elteltével azt veszi észre, hogy a próba nem a bankok, hanem az euró terheléspróbája volt.
A bizalmi válság közepén vagyunk, és meg kell mondanom önnek, Barroso úr, hogy bár igaz lehet, amit ma délelőtt mondott, mégis olyan benyomást kelt, hogy a legjobb megoldások keresése és végrehajtása helyett a pénteken elérhető minimális konszenzusról beszélünk itt. Ez egyszerűen nem elég. Ez tovább mélyíti a bizalmi válságot. Nem elég egy, a nemzeti piacokat rövid távon lecsendesítő politika. Olyan szakpolitikára van szükségünk, amely stabilizálja a piacokat és az eurót. Miért nem beszél senki itt, a tisztelt Házban és az Európai Tanácsban az euró külső értékéről? Ma 1,34 USA dollárt adnak egy euróért. A válság idején a legalacsonyabb árfolyam 1,20 dollár volt, miközben a bevezetéskor 1,15 volt az induló árfolyam. Az euró stabil fizetőeszköz. A földrészek közötti versenyben, ahol a világ térségei versenyeznek egymással gazdasági értelemben, már nem az egyes nemzeti valuták számítanak, hanem az egész térség valutastruktúrája. Gazdasági és szociális szempontból az euróövezet egyértelműen a világ legerősebb térsége. Csak politikailag gyengítik azok a szakpolitikai döntéshozók, akik a nemzeti vitát rövid távon tompítani hivatott politikát folytatnak. Az euró erős, és sokkal erősebb is lehetne, ha azok, akik a politikai keretét adják és azok, akik felelnek érte végre teljesítenék a kötelességüket, és merész, következetes döntéseket hoznának szociális és gazdasági kérdésekben, véget vetve a bizalmi válságnak. Nézzük csak meg, mi történik Londonban, Párizsban, Rómában. Ha nem vetünk véget ennek a bizalmi válságnak, akkor a következő években komoly problémák várhatók.
Ezért közölni szeretném a Tanáccsal, hogy én az eurókötvények pártján állok. Ha van más megfelelő intézkedés, akkor hozzák meg, de meg kell végre állapodni az euró belső stabilizációjáról, mert külsőleg már így is elég erős.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, azt gondolom, hogy van egy olyan szabály, amely mindenütt érvényes az életben: ha egy csoportot támadás ér, akkor egységgel, szolidaritással kell reagálnia. Éppen az ellenkezője történt 2010-ben, amikor megtámadták az eurót, hiszen a görög válság óta mást sem tapasztalunk, mint a tagállamok közötti nézeteltéréseket a viták során. Egyértelműen nincs egység, egyértelműen kevés a szolidaritás.
Most bátran szembe kell azzal néznünk - és ezt a Bizottság elnökének is mondom -, hogy az összes eddigi ideiglenes intézkedés sem bizonyult elégnek. Ez nem az én helyzetértékelésem, hanem a Nemzetközi Valutaalapé (IMF), a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezeté (OECD) és Trichet úré, aki végül is az euró legfőbb monetáris őre, az Európai Központi Bank elnöke, és aki szerint az eddig hozott összes intézkedés, sőt az összes előkészületben lévő intézkedés sem elég.
Mindenki azt mondja, hogy négy területen kell intézkedni: először is, a stabilitási paktumot valódi szankcionáló mechanizmussal kell kiegészíteni; másodszor, állandó, bővített válságkezelési alapot kell létrehozni - ezt nem én javaslom, Trichet úr mondja, hogy ki kell bővíteni, az állam- és kormányfők nem akarják bővíteni, miközben azt akarjuk, hogy térjen vissza a piacok bizalma; harmadszor, valódi gazdasági és államháztartási irányítást kell bevezetni, államháztartási és gazdasági uniót kell létrehozni; negyedszer, ki kell alakítani az eurókötvények egységes piacát.
Ezt a négy lépést kell megtenni, mert, képviselőtársaim, sehol a világon nincs olyan fizetőeszköz, amelyhez nem tartozik kormány, amelyhez nem kapcsolódik egységes gazdasági stratégia és kötvénypiac. Sehol a földkerekségen nincs ilyen. Mégis mit mondanak ma itt nekünk? Azt mondják: "igen, jó ötlet, de várjunk még vele egy kicsit”. Mire kell még várnunk? Talán a teljes káoszt, az euró eltűnését kell megvárnunk?
Eljött tehát az idő, hogy meghozzuk ezt a döntést, és nem azt várom a Bizottságtól, elnök úr, hogy ma közölje velünk: "igen, nehéz lesz, nem szabad folytatnunk ezeket a vitákat az eurókötvényekről; jó ötlet, de nincs itt az ideje, mert már létrejött a válságkezelési alap, amelyet most állandósítunk”. Az egyiknek semmi köze a másikhoz. A válságkezelési alapra azért van most szükség, hogy visszaverjük az euró elleni támadásokat, az eurókötvényekre viszont az euró közép- és hosszú távú stabilizálása miatt is szükség van. A kettő nem mond ellent egymásnak. Mindkettő szükséges, ez így van mindenütt a világon.
Ennélfogva úgy hiszem, az állam- és kormányfőkkel együtt, akik holnap és holnapután tanácskoznak, és azt mondják majd: "igen, megbuheráljuk a Szerződést, a válságkezelési alap pedig, amelyet normál körülmények között bővíteni kéne - mindenki más is ezt sürgeti - állandóvá válhat”, úgy hiszem, eljött az ideje annak, hogy a Bizottság a lehető leggyorsabban javaslatot tegyen egy sokkal jelentősebb, bátrabb, átfogóbb és következetesebb megközelítést felmutató csomagra. A Stabilitási és Növekedési Paktum tekintetében, amely valódi szankcionáló mechanizmust tartalmaz, a Parlament elvégezheti a feladatát, mivel itt van a csomag, és vissza fogunk térni a Bizottság eredeti javaslataihoz. A másik három pontot tekintve, a bővített válságkezelési alap ügyében: igen, de tegyenek javaslatot rá. Tegyenek rá javaslatot! Foglaljanak állást erről, mondják ki, hogy bővíteni kell a válságkezelési alapot. Miért? Azért, mert egy bővített válságkezelési alap véget vet az euróval szembeni spekulációnak. Másodszor, tegyenek javaslatot egy átfogó államháztartási és gazdasági unióra, harmadszor pedig: ne féljenek, tegyenek javaslatot az egységes eurókötvény-piacra. Tudjuk, hogy végső fokon, hosszú távon ez fogja stabilizálni az eurót.
Daniel Cohn-Bendit
Elnök úr, bizottsági elnök úr, hölgyeim és uraim, van azonban ebben az egészben valami furcsaság. Chastel úr, ön a következő csúcstalálkozóról beszélt. Közölhette volna velünk, hogy a csúcs előtt egy kicsit rázós lesz a helyzet. Szólhatott volna, hogy egyes vitákat kénytelen lesz majd visszafogni.
Barroso úr, úgy hiszem, hogy nem fogunk előrelépni, még egy kicsit sem haladunk előre ezzel az egész huzakodással. Martin Schulznak igaza van: valós helyzetleírást kell adnunk a válságról, néven kell neveznünk a dolgokat, de a saját politikai erőtlenségünkről is valós képet kell adnunk, az erőtlenség okait is meg kell neveznünk. Hasztalan azt hajtogatni, hogy meghoztuk a megfelelő döntéseket. Ön éppen olyan jól tudja, mint én, itt mindenki tisztában van azzal, hogy mindig későn hoztuk meg a döntéseket. Egyet lépünk előre, kettőt hátra. Nem állítom, hogy ez az önök hibája. Éppen ellenkezőleg, úgy gondolom, a Bizottság stabil pontot jelentett az éleslátásban szűkölködő időkben. Most azonban - úgy gondolom, Guy Verhofstadt mondta ki az igazi kérdést - milyen stratégiát kövessünk a következő hónapok során?
Ahogy én látom, egyszerű a stratégia: a Bizottság készítsen stabilitási paktumot - ezt már meg is tette -, határozza meg a szükséges stabilitást, azaz hogy mindenki felelős az euróért, továbbá szolidaritási paktumban rögzítse, hogy milyen szolidaritásra van szükség. Szolidaritás nélkül ugyanis nincs stabilitás. A Merkel asszony és Untel úr közötti viták a továbbiakban nem érdekelnek minket. Igen, helyes egyes országok, többek között Németország álláspontja, azaz hogy stabilitásra van szükség, és hogy ami történt, az nem történhet meg újra. Igen, ha nem tesszük hozzá, hogy a szolidaritás befektetési célú eurókötvények bevezetésére kényszerít minket az euró védelme érdekében, és hogy folytatódhasson az ökológiai és gazdasági átalakulás. Befektetésekre szükség van, de nemzeti szinten erre már nincs lehetőség. Valutánknak két oldala van: egyik oldala a stabilitás, másik oldala a szolidaritás, a felelősség meg középen található.
Bizottsági elnök úr, tegyenek javaslatot az Unió funkcióinak megreformálására, hogy az eurókötvényekkel olyan stabilitást és szolidaritást hozzunk létre, amely egyfelől kizárja, hogy spekulálni lehessen egyes országok adósságállományának terhére, másfelől az eurókötvények formájában befektetési lehetőséget is teremt.
Oettinger úr azt mondja nekünk, hogy 1000 milliárd euróra van szüksége az energia ágazat reformjához, de honnan szedi ehhez a pénzt? Lottózni fog, vagy mi? Teljességgel abszurd, hogy 1000 milliárd eurót igényel, miközben nem mondja meg, hogyan teremtjük elő a gazdaság átalakításához szükséges forrásokat?
A stratégia tehát egyszerű: a Bizottság javaslatot tesz, a Parlament módosít és dönt, a Bizottság és az Európai Parlament álláspontja megegyezik vagy ellenkezik a Tanácséval, és a Tanácsnak erre a közös álláspontra kell reagálnia. Ennyi. Ez az egyetlen megoldás a mai vitára. Ha arra várunk, hogy Merkel asszony negyedórával a döntéskényszer előtt elhatározza magát, akkor az idők végezetéig várhatunk. Mire meghozza a döntést, lekéssük a vonatot. Persze mondhatják, hogy mivel jön majd újabb vonat, ez nem számít, még mindig elérhetjük a következőt. De ez nem igaz. Gorbacsovnak igaza volt, mikor azt mondta: "Csak az kerül veszélybe, aki nem reagál az életre”.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Nem szeretném, ha a történelem megbüntetné Európát. Vállalják fel a feladatukat. Mi felvállaljuk a miénket, meg kell mutatnunk a Tanácsnak, hogy itt, a Bizottságban és a Parlamentben megvan a szükséges politikai stabilitás, és dacolunk a Tanács instabilitásával.
(Taps)
Timothy Kirkhope
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, osztom a reményt, hogy az Európai Tanács ülésén megegyezés születik a piacokat megnyugtató, az euróövezetet stabilizáló intézkedésekről, hiszen akár tagjai vagyunk, akár nem, ez elvben mindannyiunk érdeke.
Az ülésre készülve közlik velünk, hogy a megoldás központi elemét képezik a további szankciók, a szankciók azonban akkor lehetnek eredményesek, ha hitelesek, és az Unió eddigi eredményei elég gyengék e téren. Ha automatikussá tesszük őket, attól aligha válnak hitelesebbé, amennyiben nem változik a vélekedés, hogy valamiféle politikai megoldással elkerülhetők. Igazából arra van szükség, hogy az euróövezet tagjaiban legyen politikai akarat a jelenlegi kötelezettségeik teljesítésére.
Olyan szóbeszéd járja, hogy a megoldás kulcsfontosságú részeként a magánszektornak is részt kellene vállalnia a jövőbeni mentőcsomagok terhéből. Szörnyen paradox lenne azonban, ha egy ilyen kezdeményezés fő következménye az lenne, hogy drágábbá tenné a hitelfelvételt az euróövezet egyes gyengébb tagállamai számára, és ezzel elősegítené a következő válság kialakulását.
Épp most értünk egy jelentős szerződésreform végére, és azt mondták, hogy a reformcsomag egy nemzedékre lezárja a szerződésmódosítások fejezetét. Most pedig, alig pár hónappal később, a jelek szerint újabb eljárásba kezdünk.
Azzal nyugtatnak minket, többek között a Bizottság elnöke is, hogy elég korlátozni a módosítás hatókörét, de úgy tűnik, a német kormány mást gondol erről. Úgy tűnik, a német pénzügyminiszter, dr. Schäuble ajtót nyitott egy új integrációs kör, az államháztartási unió, s végül a politikai unió irányába.
Mi lesz ennek a vége? Csak nem egy újabb, elhibázott reformokra fecsérelt évtized? Európának gazdasági reformra, államháztartási fegyelemre, a belső piac elmélyítésére, munkahelyteremtést szolgáló munkajogi változásokra, és az Európa 2020 stratégiát sikerre vivő intézkedéscsomagra van szüksége.
Ezek a kulcsfontosságú reformok, melyeket Barroso elnök úr helyesen fogalmazott meg az általa vezetett Bizottság programjában, ám én máris attól tartok, hogy ez a lehetőség kicsúszik a kezünkből. Az a szörnyű veszély fenyeget, hogy az Európa építéséről szóló sok beszéd ellenére alááshatják a folyamatot, s miközben erősebb Európát remélünk, éppen hogy gyengítjük, képtelenek vagyunk ugyanis kezelni az alapvető gazdasági problémákat.
Úgy hisszük, az Európai Tanács kiemelt céljait a következőképpen kell megfogalmazni: állapodjanak meg korlátozott számú konkrét intézkedésről, hogy az euróövezet tagjai átsegíthessék egymást a közvetlen válsághelyzeten, de ne terheljék ezzel a kívülmaradás mellett döntött tagállamokat, azután pedig hívjuk fel újra a figyelmet arra, hogy létfontosságú a hosszú távú válságnak, azaz gazdasági versenyképességünk tartós összeomlásának a kezelése.
Lothar Bisky
Elnök úr, hölgyeim és uraim, immár három éve foglalkozunk a világméretű gazdasági és pénzügyi válsággal. A hosszú vitából levonható egyik következtetés az, hogy intézkedéseink nyilvánvalóan nem hatoltak el a válság gyökeréig, egyszerű tüneti kezelést jelentenek. Ismét elmondanám, hogy az EU-szintű döntéseket a pénzpiacoknak kell meghatározniuk. Nem engedhetjük, hogy a bankok szinte büntetlenül megússzák a helyzetet, hogy folytassák a spekulációt, és az őáltaluk kezdeményezett kockázatos ügyletek felelősségét áttegyék a tagállamok vállára. A Görögországra és Írországra kényszerített kemény megszorítások eredménye az lesz, hogy az emberek viselik majd annak a válságnak a költségét, amelyet nem is ők okoztak. Ez visszafogja a fogyasztási kiadásokat, és megakadályozza a szükséges gazdasági fellendülést. A drasztikus takarékossági intézkedések a jelenleg kockázatos helyzetben lévő országokat, például Portugáliát és Spanyolországot is ugyanolyan helyzetbe hozzák, mint amilyenben Görögország és Írország van.
A pénzügyi eszközök egyszerű kiigazítása, illetve az új védőhálók kifeszítése nem segít. A pénzügyi stabilitást megőrizni hivatott állandó mechanizmusnak a piac tevékenységét szabályozó intézkedéseket kell tartalmaznia. Ezek közé tartozik egyebek mellett a pénzügyi tranzakciók után kivetendő adó, valamint a szociális minimumnormák teljesítésének kötelezettsége. Számunkra fontos továbbá az Európai Központi Bank alapokmányának módosítása, amely lehetővé teszi, hogy a bankok kikerülésével, közvetlen anyagi segítséget nyújtson a gondokkal küszködő államoknak.
Ezeket a lépéseket kellene elsőként megtennünk, de már ezekkel is erősen megkéstünk. Hogy teljesen egyértelművé tegyem a helyzetet, a beszűkült nemzeti látásmód eltorlaszolja a pénzpiacok hatékony ellenőrzéséhez szükséges rendeletek megalkotásának útját. Az állam- és kormányfők akadályoznak bennünket abban, hogy a helyes irányba haladjunk. Közéjük sorolom a német kancellár asszonyt is.
Nigel Farage
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, 2010-re úgy emlékeznek majd, hogy ebben az évben kerültek napvilágra az európai építmény mély repedései, ekkor ébredtek rá az európaiak, hogy mennyire ostobák a vezetőik.
Megint jön az újabb csúcsértekezlet, az újabb válság, hétről hétre apad az euróba vetett bizalom. Olyan ez, mintha lassított felvételen néznénk egy autókarambolt, és önök most állandó mentőmechanizmust akarnak. Azt gondolják, hogy ha lesz egy, mondjuk, egymilliárd eurós alap, akkor minden rendbe jön. Nos, nem jön rendbe. Az euró kudarcának semmi köze a spekulációhoz. Semmi köze a deviza- vagy kötvénypiacokhoz, egyszerűen az az oka, hogy sem ma, sem később nem lehet Észak- és Dél-Európát egy monetáris unióban egyesíteni. Ez nem fog működni.
Politikai síkon pedig természetesen módosítaniuk kell a Szerződést. Ennek oka, hogy a négy karlsruhei német professzor fog nyerni, be fogják bizonyítani, hogy az önök által már végrehajtott mentőakciók valójában ellentétesek a Szerződésekkel.
Nos, én több szempontból is üdvözlendőnek tartom a szerződésmódosítást, mivel ez azt jelenti, hogy Írországban népszavazást kell kiírni. Mit lehet tudni, megeshet, hogy David Cameron betartja az ígéretét, és népszavazást ír ki az Egyesült Királyságban. Biztos vagyok benne, hogy demokraták lévén önök mind lelkesen fogadnának egy EU-ról szóló népszavazást az Egyesült Királyságban.
2010 végén érdemes egy kicsit elmélkednünk, nem csak az Unió állapotáról, hanem a belga helyzetről is. A belga soros elnökség hat hónapig ült itt, azt hajtogatva nekünk, hogy mélyrehatóbb integrációra van szükség. Mekkora komédia! Az önök hazájának június óta nincs kormánya. Itt van egy nem is nemzet, amelyik megpróbálja eltörölni a mi nemzetünket. Ez aztán a kutyakomédia, de itt senki nem meri elismerni, mert tagadásban vannak. Belgium az egész Európai Unió mikrokozmosza. Belgium hamarosan szétesik, és a többiek is követik majd. Boldog karácsonyt mindenkinek.
Sharon Bowles
szerző. - Elnök úr, már megint ott tartunk, hogy nézegetjük a ragtapaszt, saccolgatjuk, elég nagy-e, elég erős-e, hogy betakarja a sebet. Júliusban megkérdeztem a Bizottságtól, várhatóan mikorra készül el az állandó államadósság-kezelési mechanizmusra vonatkozó javaslat, és mi lesz a jogalapja. Sok mindent kérdeztem még, például a különböző alapok egymáshoz viszonyított rangsorát, és hogy milyen arányban lehet őket igénybe venni. Az események bebizonyították, hogy igazából az a válasz, hogy nem tudjuk, majd menet közben kitaláljuk.
Tulajdonképpen némileg átérzem ezt, hiszen új területen járunk, és új terveket kell készíteni. De még egyszer elmondom, hogy ha a nyilatkozatokat nem követik következetes lépések akár a Bizottság, akár a Tanács részéről, akkor ezzel elvesznek a következtetésekből adódó előnyök. A júliusi kérdéseimre csak az ír mentőakció során kerültek elő a válaszok, és ez szerintem sajnálatos, nem utolsósorban azért, mert az EU költségvetése alá tartozó legkisebb alapot veszik igénybe a nagyobb alapokkal megegyező mértékben. A Parlamenttel korábbi kérdéseim dacára sem konzultáltak.
Azért állok ma itt, hogy újabb kérdéseket tegyek fel az októberi tanácsi következtetések alapján, amelyekben felkérték a Bizottságot, hogy az állandó válságkezelési mechanizmus bevezetése érdekében dolgozza ki a Szerződés korlátozott módosítását. Hozzátették, hogy ebben a magánszektornak is részt kell vennie, ami kielégítő magyarázat híján felborzolta a piaci kedélyeket. Ez pedig felhívja a figyelmet az általam említett szabályozási problémára, az euróövezet államadósságának nulla kockázati súlyozására is, amely meggyengítette a piaci fegyelmet, és ellenösztönzőket teremtett.
Az eurócsoport ezután bejelentette, hogy az állandó mechanizmus alapja az európai pénzügyi stabilizációs eszköz lesz, és hogy ebbe az IMF gyakorlata alapján eseti jelleggel a magánszektort is bevonhatják. Először is, megismerhetnénk közelebbről a Szerződés módosításával és az eljárással kapcsolatos részleteket? A Parlamentnek tudnia kell, hogy ezek megfelelően alakulnak-e. Nem válasz az, hogy barkácsolgatunk még egy kicsit a 136. cikk háza táján. Másodszor, kormányközi megközelítés lesz-e az alapja az új eszköznek, az európai pénzügyi stabilitási eszköz ugyanis így működik, vagy ténylegesen közösségi alapra kerül, ahogyan mi látjuk helyesnek? Harmadszor, melyek a szakmai választási lehetőségek és feltételek? A mechanizmusnak mindenképpen a szakmai valóság talaján kell állnia, erőteljesnek, hitelesnek és tartósnak kell lennie - sőt megfizethetőnek is, teszem hozzá én. Negyedszer, meghívják-e a mechanizmusba az euróhoz még nem csatlakozott tagállamokat? Ez különösen az euróadósságot felhalmozók esetében tűnik különösen relevánsnak.
Megkérdeztük, mikor kerül rá sor, és 2013 januárját mondták nekünk, de miként látja ebben a Parlament szerepét a Bizottság? A Parlament és az én bizottságom valóban határozottan be akarja tölteni a szerepét, annál is inkább, mert végig előbbre jártunk a gondolkodásban. Ha azt tapasztaljuk, hogy velünk sem konzultálnak, nem működnek együtt megfelelően, akkor mire számíthatnak a nemzeti parlamentek és a polgárok? Ez a kérdés elválaszthatatlanul egybefonódik a gazdaságirányítási csomaggal. A Stabilitási és Növekedési Paktum továbbfejlesztésére hivatott intézkedések, a felügyelet és az európai szemeszter célja egy újabb válság megelőzése, valamint a jelenlegi válságból való kilábalás megfigyelése.
A mechanizmus nem csodaeszköz, amit a falra téve elkerülhetjük, hogy a piac megfenyítsen minket. Az a megoldás az euró szempontjából, hogy felismerjük: a teljes politikai fegyelem és a teljes piaci fegyelem együttesére van szükség. Azért van most válság, mert korábban mindkettő meggyengült.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Elnök úr, tisztelt képviselők, meg szeretném köszönni Sharon Bowlsnak a kérdést, valamint az állandó mechanizmusról szóló állásfoglalás tervezetét is. Igyekszem ismertetni önökkel a Bizottság álláspontját arról az öt kérdésről, amely a szóbeli választ igénylő kérdésben rejlik.
Az Európai Tanács októberi ülésén felkérték Van Rompuy elnököt, hogy a Bizottsággal együttesen végezzen konzultációt az állandó válságmechanizmus létrehozásához szükséges korlátozott szerződésmódosítás lehetőségéről. A korlátozott szerződésmódosítás értelemszerűen a Szerződés 48. cikkében szereplő egyszerűsített felülvizsgálati eljárás keretében történhet.
Az eljárás néhány korlátozó feltétellel jár: először is, a módosítás nem bővítheti az Unióra ruházott illetékességi köröket; másodszor, a módosítás csak az Európai Unió működéséről szóló szerződés harmadik részét, azaz az Unió szakpolitikáit és belső intézkedéseit érintheti.
Úgy tűnik, a tagállamok egy egészen korlátozott szerződésmódosítást részesítenének előnyben, amely feltehetőleg a kifejezetten az euróövezet tagállamairól rendelkező 136. cikk keretében történne. Ezt a kérdést természetesen az Európai Tanács e heti ülésén vitatják meg. Bármilyen módosítást is javasolnak, a Parlamenttel hivatalosan konzultálnak majd róla.
Az Európai Tanács októberi határozatát követően az eurócsoport novemberi rendkívüli ülésén megállapodás született az európai stabilizációs mechanizmus, az ESM fő alapelveiről. Az eurócsoport megállapodása szerint az ESM kormányközi mechanizmus, melynek irányítása az európai pénzügyi stabilizációs eszköz modelljén alapszik.
A pénzügyi mechanizmus konkrét részleteiről a későbbiekben kell dönteni, a részleteket elvben a jövő év első negyedévében kell kialakítani. Természetesen kulcskérdés lesz a finanszírozás. A jövőbeni eszköznek kellően erőteljesnek kell lennie, és kellő piaci hitelességgel kell rendelkeznie.
Az ESM támogatását szigorú feltételrendszerhez kötik majd. Az euróövezet tagállamai számára nyújtott segítség alapja egy szigorú gazdasági-pénzügyi értékelő program, valamint az adósságállomány fenntarthatóságának elemzése, amelyet a Bizottság végez el az IMF-fel karöltve, az Európai Központi Bank bevonása mellett.
A mechanizmus finanszírozási ágának kormányközi jellege ellenére a szakpolitika feltételei szilárdan a Szerződésen alapulnak, biztosítva a teljes összhangot a közös többoldalú felügyeleti kerettel, amelyen tulajdonképpen az egész gazdasági és monetáris unió alapszik.
Hogy Bowles asszony öt kérdése közül az egyikre választ adjak, még nem született döntés arról, hogy az euróövezeten kívül maradt tagállamok részt vehetnek-e a mechanizmusban. Úgy tűnik azonban, hogy a legtöbb tagállam egy olyan átlátható, egyértelmű keretet tartana jobbnak, amelyben az euróövezeten kívüli tagállamokra a fizetési mérleg mechanizmus vonatkozna, az euróövezet tagállamai esetében pedig az európai stabilizációs mechanizmus érvényesülne.
Ezzel együtt lehetővé kéne tenni, hogy kétoldalú hozzájárulások formájában egyes nem euróövezeti tagállamok is társulhassanak egy támogatási művelethez, ahogy most Írország kapcsán részt vesz a műveletben az Egyesült Királyság, Svédország és Dánia.
Hadd tegyek néhány észrevételt az eurókötvényekkel kapcsolatban. Ne feledjük, hogy a pénzügyi megállító rendszerek (backstops) május 9-i - Schuman-napi - létrehozásával összefüggésben és az azt követő éjszaka a Bizottság javaslatot tett egy közösségi eszközre, az európai pénzügyi stabilizálási mechanizmusra, amelyet valóban el is fogadtak a saját forrásokról szóló határozat keretében, 60 milliárd euró erejéig, az Unió költségvetésének terhére nyújtott hitelgaranciák formájában.
Az Unió költségvetésén túl azt javasoltuk, hogy a mechanizmus alapját a tagállamok által nyújtott hitelgaranciák képezzék, amelyeket e mechanizmuson keresztül vehetnék igénybe az euróövezet egészének pénzügyi instabilitása miatt anyagi segítségre szoruló országok.
Ezt a május 9-10-i Ecofin elutasította. Miért? Mert sok tagállam úgy vélte, hogy a javaslat túlságosan hasonlít az eurókötvényre.
Ez vezetett aztán az európai pénzügyi stabilizációs eszköz létrejöttéhez, amely egy kormányközi megállapodás, és most Írország kapcsán mind a mechanizmust, mind az eszközt igénybe vesszük.
Tehát míg az eurókötvények ügye egyértelműen nagyon fontos kérdés, azt is figyelembe kell vennünk, hogy ezt a javaslatot nemrégiben, az európai pénzügyi stabilizációs mechanizmusról folytatott májusi vitában elutasította a Tanács.
Végezetül hangsúlyozni szeretném, hogy az európai stabilizációs mechanizmus a válság megfékezése és az európai gazdaság stabilizálása érdekében adandó átfogó válasz részét képezi, továbbá az ESM kiegészíti az új, megerősített gazdaságirányítási keretet, amelynek középpontjában elsősorban a megelőzés áll, és amely lényegesen csökkenti a jövőbeni válságok kialakulásának veszélyét.
Összességében ez az új gazdaságirányítási rendszer lényegi célja, és hálás vagyok, hogy önök támogatják a Bizottság erre irányuló javaslatait.
Werner Langen
(DE) Elnök úr, ha odafigyelt volna az első körben felszólalókra, akkor képet kapott volna arról, kik felelnek azért, hogy kialakult a bizalmi válság, hiszen igazság szerint az lett belőle. Először is a Bizottság, másodsorban a spekulánsok, harmadsorban pedig a Tanács, és konkrétan Merkel asszony. Nagyon egyszerű az egész.
Szerencsére, ahogy valaki rámutatott - a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportjának elnöke volt az -, az euró stabil, nem csak külső, hanem belső értelemben is, és a legalacsonyabb inflációval jellemezhető. A probléma oka nem lehet a spekuláció. Az euró stabil fizetőeszköz. Az ok a Szerződés alapvető feltételeiben és az Ecofin Tanács nagy felhördülésekkel járó vitáiban keresendő. Minden Ecofin ülésen új felbolydulás tör ki.
Rehn úr éppen most mutatott rá, hogy a Bizottság az európai mechanizmus alkalmazására tett javaslatot, de a Tanács nem volt hajlandó ebben részt venni. Most azt mondjuk, hogy a Bizottság nem cselekedett. Én nem tartozom a Bizottságot folyamatosan dicsőítők közé, de helyesen tette a Bizottság, hogy 2008-ban pontos leltárt készített az euró első tíz évéről.
Négy megoldandó pontot jelölt meg: először, egységes európai felügyeleti mechanizmust; másodszor egységes gazdaságirányítást, vagy nevezzék annak, aminek akarják; harmadszor, egységes külső képviseletet; negyedszer, egységes válságmechanizmust javasolt. Ezek most mind terítéken vannak. Hangsúlyozni szeretném, hogy a többiek voltak azok, akik nem vették őket figyelembe. Ha azt keressük, ki a hibás, akkor nem feledkezhetünk meg az egyik hibás félről, azaz a tagállamokról, amelyek nyakig eladósodtak, nem használták ki az euró bevezetésével szerzett előnyt a reformok végrehajtására, az adósságállományuk csökkentésére, hanem ehelyett túl nagy lábon éltek.
Hangsúlyozni szeretném továbbá, hogy ezek között a tagállamok között van egy vissza-visszatérő téma. Függetlenül attól, hogy kiről van szó, mindegyik országban hosszú ideig, egyes országokban a mai napig a szociáldemokraták voltak, vannak kormányon. Ide tartozik Portugália, Spanyolország, az Egyesült Királyság, Magyarország és Lettország. Görögországban négy évig ugyanazokat a butaságokat követték el. Ez lett az eredmény. Ha nem beszélünk nyíltan a tagállamok túlzott adósságállományának okairól, akkor nem tudjuk megoldani a problémákat.
(A felszólaló hozzájárult ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott "kék kártya” eljárás értelmében kérdést intézzenek hozzá).
Martin Schulz
(DE) Langen úr, visszaülhet a helyére. Igen szépen beszélt, felmondta a leckét. Egy kérdésem van önhöz. Amennyire tudom, Írország nem dél-európai ország. Észak-Európában található. Írországnak óriási az adóssága. Kifejtené nekünk, miből ered Írország adósságállománya? Lenne olyan szíves közölni velünk, milyen kormánya volt Írországnak az utóbbi 30 évben?
Werner Langen
(DE) Elnök úr, szívesen válaszolok erre a kérdésre. Az ír kormány hibát követett el, amikor anélkül vállalt garanciát, hogy reformokat követelt volna a bankszektortól. Ez felelőtlenség volt, és ettől 32%-os jelenleg a költségvetés hiánya. Ezt tudjuk. Nem szabad azonban más államok és Írország problémáit összekeverni egymással. Írország teljesen más eset, mivel ott a banki válság második szintje és nem strukturális probléma forog fenn, mint a többi országban. Schulz úr, ezt ön éppoly jól tudja, ahogy én. Kérem, ne próbálja elterelni a figyelmünket.
(A felszólaló hozzájárult ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott "kék kártya” eljárás értelmében kérdést intézzenek hozzá).
Victor Boştinaru
(RO) Elnök úr, tévedni emberi dolog. De abban megmaradni: ördögi. Tudják, melyik görög miniszterelnök alatt halmozódtak fel ezek a válsághoz vezető túlzott adósságok? Egyértelműen nem Papandreouról van szó. Emlékeznek, melyik politikai családhoz tartozott az a miniszterelnök? Karamanlis volt az.
Werner Langen
(DE) Elnök úr, a Karamanlis-kormány négy éve után ... (Zajongás). Nem, a görögországi strukturális problémák ennél messzebbre nyúlnak vissza. 2000-ben a Parlament megvitatta, hogy Görögország belépjen-e az euróövezetbe. Ezt a szociáldemokraták, vagyis a német kormány szorgalmazta. Az önök segítségével a Parlament kétharmados többséggel megszavazta Görögország csatlakozását az euróövezethez. Ez tény, és semmi köze a nacionalizmushoz.
Szeretnék válaszolni Schulz úr német és spanyol adóssággal kapcsolatos kérdésére. Spanyolország államadóssága természetesen kisebb, mint Németországé. Spanyolországnak nem kellett megfinanszíroznia az újraegyesítési folyamatot. A spanyol Zapatero-kormány azonban másféle gondokkal küszködik. 6 millió embert engedett be az országba, 2 milliónak közülük spanyol állampolgárságot is adott, és most 20% feletti a munkanélküliség. Ez strukturális probléma, és egyetlen ember okozta: Zapatero úr.
Stephen Hughes
Elnök úr, sokan vannak a Tanácsban és a Bizottságban, akik úgy hiszik, hogy a világgazdaságban csak úgy állhatunk helyt, hogy leépítjük a munkavállalók jogait, a kollektív tárgyalások rendszerét és a nyugdíjakat. Más szóval azt halljuk, hogy fel kell vizeznünk a szociális modellünket. Az államháztartás átalakításának középpontjában egyetlen szempont áll: az államadósság szintjének a GDP 60%-a alá csökkentése, továbbá alapvetően a deficit kizárása.
Ha jól emlékszem, ez ugyanaz a Tanács, amelyik elfogadta az Európa 2020 stratégiát, de úgy tűnik, nem érdekli őket, miből lesz pénz a stratégia végrehajtására. Ha évről évre jelentősen csökkentenünk kell az államadósságot, ha el kell kerülni az 1% feletti hiányt, ahogy a Bizottság javasolja, és ha mindezt alacsony növekedés, magas munkanélküliség mellett kell elérnünk, akkor hogy is tudnánk teljesíteni a 2020-as stratégia céljait?
Ez a téves gazdasági stratégia a versenyképes költséggazdálkodásról és a szélsőséges államháztartási szigorról szól, és Európát elindítja a hanyatlás lejtőjén, éppen most, e sorsfordító történelmi pillanatban. Barroso úr épp nincs itt, de úgy gondolom, közölnie kell a Tanáccsal, hogy legalább három területen át kell írni a politikai programot.
Először is, a közös eurókötvényeket felügyelő európai stabilizációs ügynökség létrehozásával be kell fejeznünk a gazdasági és monetáris unió kialakítását, és örülök annak, hogy Barroso elnök úr ma nem zárta ki az eurókötvények bevezetésének lehetőségét. Ez véget vet a spekulatív támadásoknak, piaci likviditást teremt az államadósság finanszírozásához, továbbá csökkenti az euróövezet adósságának összköltségét.
Másodszor, új egyensúlyt kell kialakítanunk a javasolt gazdaságirányítási jogszabályban. Egyetértünk abban, hogy a költségvetési fegyelem határozott szabályrendszert és erőteljes végrehajtás igényel, de ezt valamennyi ország esetében összhangba kell hoznunk az Európa 2020 stratégia célkitűzéseinek elérésével, és a jogszabályban is tükröződnie kell.
Végül, új forrásokra van szükség az államháztartás finanszírozásához. A válság évek költségvetési munkáját tette tönkre. A pénzügyi tranzakciók után kivetendő adó már régen esedékes, és botrány, hogy a Tanács a jelek szerint lemerevedett, mint a vad a fényszórótól, és képtelen döntést hozni erről az adónemről. Ezekre a reformokra van sürgősen szükség.
Sylvie Goulard
(FR) Elnök úr, a parlamentek történetében ritka, hogy hatásköröket adnak nekik. Ha egy parlamentnek nagyobb hatáskört kínáltak, általában elfogadta őket. A délelőtti vita alapján azt hiszem, helyesen tesszük, ha - a gazdaságirányítási csomag előadóiként - messzebbre megyünk a javaslathoz képest, mivel, biztos úr, a Bizottság lényegében azt közli velünk, hogy "megpróbáltuk, de nem sikerült”. A Tanács a maga részéről azt mondja: "nem akarunk ennél messzebbre menni”. De az a helyzet, hogy Parlament is van. Továbbá maga a Tanács akarta bővíteni a Parlament jogköreit, és nem a Parlament akarja túllépni a hatáskörét. A Lisszaboni Szerződés értelmében társjogalkotók vagyunk.
Ezért aztán örömmel jelentem be, hogy a ma délelőtt beterjesztett jelentésemben az eurókötvények is szerepelnek, mivel az erről szóló vitára itt, a Parlamentben kell sort keríteni. Nem fogadom el Barroso úrtól, hogy azt mondja, "oh la la, ez nagyon bonyolult; a Tanácsban már így is rengeteg butaságot követtünk el, tehát maguk most fogják szépen be”. Épp az ellenkezőjét fogjuk tenni. Demokratikus keretek között beszélni fogunk róla.
Másodszor, itt van az Európai Valutaalap kérdése is, hiszen ezek a megoldások tulajdonképpen átmenetiek, ahogy Martin Schulz mondta, és nem feltétlenül esnek egybe a polgáraink által elvártakkal. Az ember nézheti, hogy elmegy a vonat, vagy dolgozhat is. Ez a Parlament dolgozni igyekszik. Nincs kész kerettervünk, nem állítjuk, hogy mi vagyunk az egyetlen igazság letéteményesei, de teljesen elfogadhatatlannak gondolom, hogy a vitát a Financial Times vagy a Zeit hasábjain folytassuk le, és ne itt, az Európai Parlamentben. Mi tehát elvégezzük a magunk feladatát.
(Taps)
Philippe Lamberts
(FR) Elnök úr, nagyon üdvözlendőnek tartom Martin Schulz felhívását, hogy igyekezzünk helyreállítani polgáraink bizalmát, ez pedig azt jelenti, hogy meg kell mondanunk az igazat, mégpedig túlzott egyszerűsítés nélkül.
Az első leegyszerűsítés, hogy az eurókötvények leveszik a tagállamok válláról a felelősséget. Ez teljességgel hamis, hiszen soha senki nem kérte a tagállamoktól, hogy 100%-ban vonják össze az adósságállományukat. Egyébként is, az eurókötvény konstrukcióban a tagállamok továbbra is közvetlenül a piacon vennék fel a hiteleik egy részét, ott minősíthető, hogy mennyit ér az aláírásuk, és ez a minősítés az általuk fizetendő kamatok mértékében fejeződik ki. El kell kerülni a túlzott egyszerűsítést.
A másik leegyszerűsítés, hogy "mentőövet dobunk ezeknek a görögöknek meg a renitens íreknek”. Rámutatnék arra, hogy valójában hitelt adunk nekik, mégpedig a hitelezők számára kifejezetten előnyös kamattal. Jó üzletet csinálunk ebből. Két lehetőség van tehát: vagy úgy tekintjük, hogy Görögország és Írország a hiteleinknek köszönhetően a továbbiakban már nem jelent kockázatot, és nulla vagy legalábbis igen kis kockázatnak megfelelő kamatra nyújtunk nekik hitelt, vagy úgy tekintjük, hogy fennáll a nemteljesítés veszélye. Ebben tehát dűlőre kell jutni, át kell ütemezni az adósságállományt, véget kell vetnünk a bizonytalan helyzetnek.
Végezetül német barátainkhoz, különösen a CDU-hoz szólnék néhány szót. Langen úr! Az újraegyesítést említette, és igaza van. Németország újraegyesítésének az árát az egész német márka övezet - amelyhez Belgium is hozzátartozott, és amelyhez végső soron Franciaország is igen hűséges volt - fizette meg, rendkívül magas kamatok formájában. Ez helyes megoldás volt. Helyes volt történelmi értelemben, hiszen a német újraegyesítés Európa újraegyesítése volt, mint tudjuk, és helyes volt gazdasági értelemben is, hiszen mindenkinek használt az ebből adódó gyorsabb növekedés.
Tehát ma azt mondom a CDU-nak, hogy "tartsák ezt szem előtt”, és Németországtól is ezt kérjük.
(Taps)
Martin Callanan
Elnök úr, némileg fonák helyzet, hogy miközben az Európai Tanács megvitatja az állandó válságmechanizmust, az euró egyik után a másik válságba keveredik. Bár az Egyesült Királyságban sokan mindig is azt gondoltuk, hogy az euró történelmi léptékű tévedés mind hazánk, mind Európa egésze számára, természetesen nem szemléljük elégedetten a jelenlegi helyzetet. Szeretnénk, ha döntő fordulatot véve Unió-szerte visszatérnénk az államháztartási fegyelemhez, s így születne meg az európai szintű megoldás.
A további hitelfelvétel sem az EU szintjén, sem helyi szinten nem oldja meg az ügyet. Hadd fogalmazzuk meg világosan, ki felel azért, hogy ilyen helyzetbe került az euró. Az euróövezet minden tagállama köteles teljesíteni és a többiekkel is betartatni a tagsággal járó vállalásokat. Ez az egyik legfontosabb oka annak, hogy az euróövezet miniszterei külön üléseket tartanak. Magyarán szólva az euróövezet stabil irányítása elsődlegesen az euróövezet tagjainak a felelőssége. Mi többiek politikai támogatást biztosítunk, de csak eddig terjed a feladatunk. Semmivel sem indokolható, hogy további terheket rakjanak vagy szankciókat rójanak azokra a tagállamokra, amelyek eleve úgy döntöttek, hogy nem követik el ezt a hibát, azaz nem lépnek be az euróövezetbe.
Nikolaos Chountis
(EL) Elnök úr, hölgyeim és uraim, éppen egy éve, hogy megkezdődött a görög gazdaság összeomlása, és Görögország belekeveredett a katasztrofális egyetértési megállapodásba, valamint a támogatási mechanizmusba. Egy év elteltével, Langen úr, az ország a csőd szélén áll: először is, szociális csőd fenyeget, a munkanélküliség ugyanis jövőre várhatóan eléri a 15%-ot, és a kormány épp tegnap fogadott el egy, a kollektív szerződéseket eltörlő törvénytervezetet, továbbá ma az egész ország sztrájkol; másodszor, a gazdasági csőd szélén áll, és ezúttal nem a PASOK és az Új Demokrácia "hazudós görögjei” növelték meg a deficitet meg az adósságot; az Eurostat statisztikáit felhasználó alkimista biztosok tornázták fel őket saját hatáskörben, hogy a gyengéknek megemeljék, az erőseknek pedig csökkentsék az adósságát.
Ezért ha a Görögország esetében alkalmazott mechanizmushoz hasonlót fogadunk el, akkor biztos úton haladunk a csőd felé. Ha a Tanács ilyen mechanizmusokat készít elő, akkor recesszióba dönti az országokat, ami munkanélküliséghez vezet, és a bankoknak meg a nagyvállalatoknak kedvez. Vajon ez Barroso úr európai jövőképe - most már nincs itt, hogy kifejthetné -, vajon erről beszélt az elején?
Timo Soini
(FI) Elnök úr, véleményem szerint minden ország maga felel a saját gazdaságáért. Az országok nem felelnek egymás adósságáért. Ez a Szerződés 125. cikkében is szerepel. Amikor egyeseknek megfelel, akkor betartják a Szerződést, amikor nem felel meg, akkor figyelmen kívül hagyják. Ezt láttuk a népszavazások alkalmával: Franciaország nemet mond, Hollandia nemet mond, Írország is nemet mond. Két esetben a Parlament foglalkozott az eredménnyel, a harmadik esetben pedig új népszavazást írtak ki. A Szerződés cikkeinek értelmezése a jelek szerint azon múlik, merről fúj épp a szél.
A finn kormány olyan méltánytalan kezességvállalást lőcsölt rá a finn adófizetőkre, hogy végül fizetnünk kell. Nem értjük, miért kéne vért izzadniuk a finn munkásoknak és kisvállalkozóknak azért, hogy kifizessék a hazardírozók és hazudozók adósságát. Ez egyszerűen nem helyes.
Ha problémák merültek fel a Szovjetunióban, még több szocializmusért kiáltottak. Az emberek egybegyűltek Moszkvában: még több szocializmust kértek. Ha problémák adódnak Európában, az emberek Brüsszelben gyűlnek egybe: több integrációt kérnek. A végeredmény pontosan ugyanaz lesz. Ez nem fog beválni.
Az egészséges társadalmak alulról épülnek. A demokrácia alulról épül fel: nem lefelé épül valamiféle magas elefántcsont- toronyból. Ez már csak így megy. A közös európai gazdaságpolitika nem működik. Európa csak gazdasági és szabadkereskedelmi övezetként működhet, ismét ilyenné kellene válnia.
Szeretnék néhány szót szólni az eurókötvényről is. Helsinkiben elmentem Mellunmäkibe, hogy az eurókötvényekről szóljak; mikor elmondtam, mik azok, a nők magukhoz szorították a kézitáskájukat, a férfiak pedig megnézték, megvan-e még a pénztárcájuk. Nem fog ez működni.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök úr, épp az imént hallhattuk, milyen tragikus vádat hoznak fel Németország ellen. Ez baljósan emlékeztet az 1920-as évek végére.
Lelkes Európa-pártiként, az euró makacs támogatójaként a következőt szeretném kérdezni önöktől: Nem tűnt fel önöknek, hogy ebek harmincadjára juttatják az Európai Uniót, ezt a béke- és jólétteremtés érdekében indított nagyszerű kezdeményezést? Cohn-Bendit úr nagyon helyesen fogalmazta meg, hogy mindig későn, csak utólag reagálunk. Most a jövőbe kell tekintenünk. Nem tűnt fel önöknek, mi folyik odakint? Az embereket sem otthon, sem itt, az Európai Parlamentben nem érdekli már, hogyan civakodnak egymással a szocialisták és a konzervatívok. Megoldásokat várnak, az érdekli őket, hogy biztonságban van-e még a pénzük. Őszintén meg kell nekik mondanunk, hogy már nem ez a helyzet.
Előre kell hoznunk a következő lépést, ismerjük el, hogy rá kell szánnunk magunkat az adósság leírására; fizessenek végre a bankok, még akkor is, ha ez visszahat az életbiztosítási szerződésünkre; létre kell hoznunk egy olyan új európai politikai projektet, amelyet nem terhelnek a Lisszaboni Szerződés problémái.
Csapdába kerültünk. Ha módosítjuk ezt a cikket, azt tapasztaljuk majd, hogy Írország elutasítja a népszavazáson. Ugyanez várható az én hazámban is. Továbbá óriási a gond az Egyesült Királyságban. Hölgyeim és uraim, vegyék már észre, mi folyik itt.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Elnök úr, a válság idején nem szabad szem elől tévesztenünk, hogy az utóbbi tíz évben az euró nagy jólétet és stabilitást, továbbá sok munkahelyet hozott számunkra. Az euró tehát nagyon is megérdemli, hogy határozottan kiálljunk mellette. Ehhez viszont döntő jelentőségű európai csúcsra lesz szükség, és sokkal nagyobb egységre. Borzasztóan hiányzik az egység, nem csak az állandó válságmechanizmus kapcsán, hanem az erőteljes pénzügyi irányítás formájában is.
Ebben a vitában, elnök úr, úgy tűnik, az "eurókötvény” a varázsszó, mintha ennek hatására úgy szűnnének meg az államadósság-problémák, ahogy a napsugártól elolvad a hó. Viszont azok, akik itt, a tisztelt Házban az eurókötvény bevezetésére szólítanak fel, jobb, ha tisztában vannak vele, hogy ez jelentős kötelezettségekkel jár, szigorú költségvetési fegyelmet igényel, ami sokkal messzebbre mutat, mint az előttünk fekvő javaslatok a Stabilitási és Növekedési Paktum megerősítésére.
Trichet elnök úr "államháztartási unióról” beszélt. Önök, akik itt, a tisztelt Házban az eurókötvény bevezetésére szólítanak fel vajon készen állnak-e rá? Ezt kétlem.
Elnök úr, energiánkat az elénk terjesztett javaslatokra kell fordítanunk, hogy megerősítsük az euró alapjait. Ez sürgős feladat, s mi a tisztelt Házban azon igyekszünk, hogy teljesítsük. Hatékonyabb szabályalapú megközelítésre is szükség van a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágán, mert többet ér a megelőzés, mint a gyógykezelés. Nagyobb közös felelősséget kell teremtenünk a tagállamok között, nem csak a Stabilitási és Növekedési Paktumból fakadó előnyök, hanem a kötelezettségek és vállalások tekintetében is.
Udo Bullmann
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, kritikus helyzetekben Európa mindig kiutat talált a válságból. Nem azért, mert kijátszották egymás ellen a különböző érdekeket, hanem mert érdekközösséget teremtettünk, így új utakon indulhattunk el.
Szerettem volna feltenni egy kérdést Barroso úrnak, de sajnos már nincs itt. Természetesen hamarosan fontos sajtótájékoztatók lesznek ebben a témában, arról, hogyan menthetjük meg Európát a legkisebb közös nevező segítségével, de Rehn úr továbbíthatja a kérdésemet. Nem értem, miért nem választjuk a következő utat. Az eurókötvény ésszerű megoldás. Schultz úr ezt a képviselőcsoportunk nevében mondta, és ugyanezt mondja a pártom Németországban, ahol ez kritikus kérdés. Különösen a német kormánynak vannak fenntartásai, és más olyan országokban is fenntartások vannak, amelyek kevesebb kamatot fizetnek. Miért nem járunk el a következőképpen? Azt mondjuk, hogy ezek a problémák megoldhatók. Eurókötvények bevezetését tervezzük, de ésszerű csomagot állítunk össze. Mit kell tennünk annak érdekében, hogy Európa cselekedhessen? Hogyan tehetünk pénzt a kasszába? Hogyan növelhetjük egy ésszerű, hosszú távú gazdaság adópotenciálját? Eurókötvényeket vezetünk be, és ezt összekapcsoljuk a pénzügyi tranzakciók után kivetendő adó bevezetésével az Európai Unióban. Ez a csomag nyertes-nyertes helyzetet eredményezhet, és ez mindenki számára hasznos lehet. Kérdezzék meg Merkel asszonyt az európai csúcson, hogy készen áll-e erre? Miért nem lehetséges ez? Miért nem tesz ilyen értelmű javaslatot a Bizottság? Ez mindenkin segítene, és nagyszabású új európai projektet indítana el a válságból kilábalás érdekében. Várom, hogy a Bizottság megtegye ezt a javaslatot.
Ne kísérletezzenek tovább, ne próbálják meg kidumálni magukat ebből a feladatból. Ideje, hogy cselekedjenek az európai polgárok érdekében, a tagállamok érdekében, hogy visszatérhessünk egy ésszerű növekedési pályára. A sorsunk az önök kezében van, de bátorság is kell ahhoz, hogy már most merjenek kezdeményezni.
Carl Haglund
(SV) Elnök úr, úgy gondolom, az utóbbi év azt mutatja, hogy a közös pénzhez világos, közös szabályok kellenek, márpedig egyértelmű az is, hogy jelenleg nem rendelkezünk ilyenekkel. Szintén világos, hogy az euróövezet egyértelműen hitelességhiányban szenved mind az emberek, mind a pénzpiacok szemében. Nem értek egyet Bullman úrral. Azt gondolom inkább, hogy a Bizottság jó munkát végzett, és nagyra törő javaslatokat terjesztett elő. Ami a jelenleg előttünk álló kihívásokat illeti, azt gondolom, hogy a probléma nem a Bizottságnál, hanem a Tanácson belül van. A Tanácsra meglehetősen nehéz ülés vár a következő napok során.
El szeretném mondani, mennyire örülök, hogy a Bizottság olyan javaslatot terjesztett elő, amellyel a jövőben korrigálhatjuk az egyensúlytalanságokat. Eddig kizárólag az államháztartással, a deficittel foglalkoztunk, és ez teljesen helytelen, ahogy Írország esete világosan jelzi.
Kevésbé örülök annak, ahogy a Tanács működik, amint Sarkozy úr és Merkel asszony kupeckedése is mutatja; gyengíteni igyekeznek a Bizottság megalapozott javaslatainak kötelező érvényét, ami azt jelenti, hogy a javaslat nem hoz majd előrelépést. Nem szabadna megfeledkeznünk arról, mi történt, amikor 2005-ben felvizeztük a Stabilitási és Növekedési Paktumot. Ugyanezek az országok teremtették az akkori helyzetet, és hosszú távon ez vezethetett a Görögországban történtekhez. Remélem, hogy a Tanács összeszedi magát, és rájön, miféle döntésre van szükség - máskülönben nem mászunk ki ebből a helyzetből.
Derk Jan Eppink
(DE) Elnök úr, Bart De Wever flamand politikus egy interjúban azt nyilatkozta a Der Spiegel magazinnak, hogy Belgium transzfertársadalommá vált. Ebben rejlik a belga probléma lényege, és nem a nyelvi kérdésben. A szolidaritás egyirányú utcává vált.
Az EU is pontosan erre készül. A szolgáltatói társadalomból transzfertársadalmat csinálunk, ennek egyik eszköze az euró. Számos államban utat nyit az olcsó pénzhez. Az EU Tanácsának elnöke, Van Rompuy úr azt mondta, hogy ez altatóként hat. Aláássa a különböző országok versenyképességét. Hány európai politikus szólít most fel egy újabb altató bevételére: az eurókötvények bevezetésére. Ez csak tovább tágítja a szakadékot. Ha így folytatjuk, néhány éven belül az EU ugyanolyan helyzetben lesz, mint most Belgium, amely transzfertársadalom omladozó politikai alapokkal.
A karácsonyi ünnepek alatt Henkel úrnak, a német Gyáriparosok Szövetsége volt elnökének a könyvét fogom olvasni. Talán önöknek is ezt kéne tenniük, hogy megtudják, mit gondolnak az emberek Németországban.
Mario Borghezio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a New York Times-ban megjelentek szerint az Egyesült Államokban vizsgálat folyik egy kilenc bankból álló titkos klub ügyeivel kapcsolatban - az egyik tag európai; ezek vezetői minden szerdán összeülnek, hogy megállapodjanak a származékos ügyletekkel kapcsolatos intézkedésekről. A válsággal foglalkozó bizottságnak fogalma sem volt erről, Európa csak nézi, mi történik.
A Federal Reserve-nek el kellett számolnia a bankok szanálására költött 13 billió dollárral. Megmondanák nekünk, mit kért a Fed az európai bankmentő csomagokért? A bankok - és nem az állami költségvetések - válságos helyzete miatt kell megduplázni az európai mentőalapot, emiatt kell 2000 milliárd eurós szanálásra felkészülnünk?
Mi akadályoz bennünket abban, hogy átlátható, részletes elszámolást kérjünk az Európai Központi Banktól az intézkedéseiről, ahogy az Egyesült Államokban kérték a Fedtől? Ez eloszlatná a gyanút, hogy önkényesen járt és jár el, s hogy nem az Európai Unió tagállamai polgárainak, adófizetőinek közös érdekében cselekszik.
Vajon miért nem tartottak soha vitát azokról az intézkedésekről, amelyek valóban, ténylegesen különválasztották volna a kereskedelmi és a spekulatív bankokat, ahogy ez a Glass-Steagall törvényben történt?
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Alfredo Pallone
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, mindannyian egyetértünk abban, hogy létre kell hozni egy válság idején beavatkozásra alkalmas eszközt. Az eszközhöz szükségképpen szigorú és körültekintő tagállami költségvetési politikának kell kapcsolódnia. Remélem, ezt azt jelenti majd, hogy nem ismétlődik meg az utóbbi hónapokban tapasztalt válság.
A mai vita akörül forog, hogy mi az eszköz finanszírozásának optimális módja. Ahogy valamennyien tudjuk, egyes országokban részben a magánszektor felelt a válság kialakulásáért, és ilyen esetekben úgy helyes, ha a felelősség egy részét ők vállalják fel, bár e rész nagyságát eseti alapon kell megállapítani.
Úgy gondolom azonban, hogy új és innovatív módszereket kell találnunk a válságkezelő eszköz finanszírozására. Ilyen lehet például az eurókötvény, amellyel kapcsolatban egyesek úgy látják, hogy újabb terhet jelentene a nemzeti költségvetések számára. Ez azonban nincs így. Éppen ellenkezőleg: az eurókötvények kibocsátásával a válságkezelő eszközt a piacról lehetne finanszírozni, s ez részben külföldi tőkét, részben befektetőket vonzana.
A kizárólag arányos hozzájárulásokra, egyszerű tartalékképzésre épülő mechanizmus nagy terhet jelentene a tagállamok számára, mivel nekik letétbe helyezhető forrásokat, tőkét kellene találniuk, és ezek nem termelnének hozamot, nem hoznának megtérülést. A jelenlegi helyzetben - amikor a tagállamoktól szigorú hiánycsökkentő, adósságcsökkentő költségvetési politika végrehajtását kérjük, és közben a válságkezelő alapba is be kell fizetniük - valóban fenyeget az összeomlás veszélye.
Az európai gazdaságot csak úgy lehet élénkíteni, hogy az euró erejére támaszkodunk a nemzetközi piacokon, és az ebből fakadó jobb hitelminősítést felhasználva lábalunk ki a válságból.
Elisa Ferreira
(PT) Elnök úr, biztos úr, teljesen egyértelmű üzenetet hallottak a Parlamenttől, amely cselekvésre, beavatkozásra kéri a Bizottságot. A Bizottságtól azt kérjük, hogy ne egyszerűen csak leláttamozza a tagállamok között lehetséges minimális egyetértést, vagyis ne hagyja a Bizottság, hogy a legerősebbek szabják meg a mozgásterét. A Bizottságnak fel kell vállalnia a kötelességét, kezdeményeznie kell.
Sajnálattal közlöm, hogy a következő csúcsértekezleten várható következtetések nem hoznak megoldást, mindenekelőtt azért, mert a beavatkozásra szánt mechanizmust egyhangúlag el kéne fogadniuk a tagállamoknak, továbbá európai dimenzióra van szükségünk, és nem olyanra, amely mindenféle torzulást lehetővé tesz, megengedi, hogy egyes országok irányítsák a többieket. Másfelől a Szerződés jelenlegi felülvizsgálata Pandora szelencéjét nyitja fel, és én mindenképpen szeretnék választ kapni a következő kérdésre: az új mechanizmus keretében lehet-e államkötvényt vásárolni?
Biztos úr, mélyreható felülvizsgálatra van szükség, a Bizottság nem hagyhatja figyelmen kívül az eurókötvényekről folyó jelenlegi vitát, reagálnia kell az időközben különböző szereplők - jelesül Juncker, Mário Monti, a Parlament egyes elemei, illetve szellemi műhelyek - által elindított kezdeményezésekre. A Bizottságnak javaslatot kell előterjesztenie, és azt meg is kell védenie.
Végül egy utolsó megjegyzés az euróövezet globális problémája ügyében - nos, valóban globális a probléma, de ennek középpontjában az elégtelen növekedés, és nem az övezeten belüli egyenetlen növekedés áll. Hol vannak a 2020-as stratégia teljesítése és sikere érdekében szükséges, a gazdaságirányítás és a büntetések mellett alkalmazandó eszközök?
Wolf Klinz
(DE) Elnök asszony, Schultz úrnak igaza van. Óriási bizalmi válság kellős közepén vagyunk, és a Tanács tagjai megvezetik a polgárokat. Azt mondják nekik, hogy minden kézben van, csak egy apró szerződésmódosításra van szükség, hogy az állandó stabilitási mechanizmus bevezetésével megoldódjék a probléma. Valójában azonban nem urai a helyzetnek. A tagállamok cselekvés helyett csak kullognak az események után. Kétségbeesett tűzoltást folytatnak, de nem tudják megfékezni a lángokat. A piacok így teszik fel maguknak a kérdést: valójában ki irányítja Európát és az euróövezetet?
Az EU döntő fordulóponthoz érkezett. Ha most nem a megfelelő irányba indulunk, akkor még a status quot sem tudjuk megőrizni. Akkor visszalépünk. Az integráció felé kell előre haladnunk. Több Európára van szükségünk. Be kell fejeznünk a belső piac kialakítását, a szolgáltatási ágazatot is ideértve. A monetáris unió mellett gazdasági, költségvetési és államháztartási uniót is létre kell hoznunk. Továbbá erős Bizottságra van szükség, amelynek jogosultsága, hatásköre a gazdasági unió ellenőrzésére, indokolt esetben automatikus szankciók alkalmazására is kiterjed. Ha megtesszük ezeket a további integráció felé vezető lépéseket, akkor beszélhetünk majd az eurókötvények bevezetéséről. Akkorra meg is teremtjük ennek az alapját. Ennek során azonban végig gondoskodnunk kell a hosszú távú beruházások finanszírozásáról, hogy minden indokolt megszorító intézkedés dacára biztosítsuk az Európai Unió közép- és hosszú távú versenyképességét.
Közölnünk kell végre az igazságot polgárainkkal. Szemellenző nélküli megoldásokra van szükség, ideológiák belekeverése nélkül kell megvitatnunk a kérdéseket, fel kell hagynunk azzal a módszerrel, hogy valahogy majd csak átvészeljük. Rövid távú reagálás helyett hosszú távú intézkedések kellenek.
Vicky Ford
Elnök asszony, kezdjük a jó hírekkel. Igen, Európa szélesebb gazdaságában már tapasztalhatóak a talpra állás egyes jelei. Ezeket veszélyezteti azonban az elhúzódó bizonytalanság, amely a finanszírozás elapadásával és a beruházások elhalasztásával fenyeget. Európában - és az Egyesült Királyságban - mindenkinek érdeke fűződik ahhoz, hogy az euróövezet gazdasága erős legyen.
Mind a 27 ország számára létfontosságú a robosztus és átlátható gazdaságtervezés a túlzott állami kiadások és a nem fenntartható adósságmértékek ellenőrzése érdekében. Az euróövezet tagállamai felismerték az állandó válságmegoldás szükségességét, azonban számos kérdés van, amelyek egy részét érinti e Parlament állásfoglalása.
Először is, milyen természetű legyen a magánszféra részvétele? Üdvözlöm a javaslatot, hogy kövessük az IMF példáját, hogy a közpénzeket az elsőbbségi hitelező státusz révén védelmezzük. Másodszor, milyen szerződésmódosításokról beszél? Ezt a kérdést tisztázni kell.
Végül pedig, az állandó válságmechanizmust az euróövezet megerősítésének eszközeként írják le. Az euróhoz csatlakozni kívánó országoknak lehetőséget kell adni a részvételre, ugyanakkor nem kényszeríthetőek részvételre közülünk azok, akik nem kívánnak csatlakozni.
Alain Lamassoure
(FR) Elnök asszony, a kétség legalább annyira aggasztja az európai polgárokat, mint a pénzügyi piacok. Most, hogy az európaiak sorsközösségben vannak, képesek-e a jövővel a szolidaritás szellemében szembenézni?
A szolidaritás ma, a válság súlyos időszakában ölt testet. Ez rendben is van, de nem elegendő. Az európaiaknak - egyesülve a sokféleségben - azt is meg kell mutatniuk, hogy az előttük álló út meghatározásakor is szolidárisan járnak el, mert, ha a válság hosszabb ideig sújtaná Európát, mint más kontinenseket, az azért lenne, mert a gazdaságunkat az elmúlt tíz éve lassú - évente átlagosan 1%-os - növekedés már legyengítette. A lisszaboni stratégia tíz éve elvesztegetett évtizedet jelent.
A 2020-as menetrendben az európai vezetők a gazdaságunk fellendítésére irányuló tervvel álltak elő, de nem mondták meg, hogy azt miből finanszíroznák és ellenőriznék, vagy hogy mik lennének az ösztönzők és az esetleges szankciók. Ezért elérkezett az idő a Stabilitási és Növekedési Paktum egy szolidaritási paktummal való kiegészítésére, amint az már itt, a plenáris ülésen is elhangzott.
A "szolidaritás” szó 23 alkalommal szerepelt a Szerződésben: váltsuk hát tettekre ezt a szót. A pénzügyi politikák koordinációjára vonatkozó eljárás elkészítésének célja a stabilitás biztosítása a deficitek megelőzése révén. Terjesszük hát ki annak hatályát, koordináljuk egymás között a jövőbeli finanszírozás biztosítása érdekében is. Kevesebbet, de jobban kell költenünk, nem csak külön-külön otthon - a szankcióktól tartva -, hanem mindannyian együtt. Ha el akarjuk kerülni a legrosszabbat, az európaiaknak egyesülve kell készülniük a legjobbra.
Zoran Thaler
(SL) Elnök asszony, mi, európaiak, érdekes paradoxonban élünk. Egyfelől, 12 éves fennállása alatt, az euró a világ legstabilabb valutájának bizonyult. A frankfurti Európai Központi Bank által nyújtott hivatalos adatok szerint az átlagos infláció ez alatt az időszak alatt 1,97% volt, ami csupán 3 százalékponttal van a 2%-os célkitűzés alatt. Az euró USA dollárral szembeni értéke mindez idő alatt és minden praktikus szempont szerint magasabb maradt, mint amikor az európai valutát létrehozták. Másfelől azonban olyan történeteket hallunk mostanság, hogy az eurót akár az összeomlás veszélye is fenyegetheti. Hogyan kerülhettünk ilyen helyzetbe?
Mind a bal, mind pedig a jobb oldal populista politikái által okozott groteszk és felelőtlen viselkedés hozott minket ilyen helyzetbe. A valutánk védelmében azonban tényleg hagyni fogjuk, hogy a demokrácia gyengébbnek bizonyuljon, mint a viszonylag tekintélyelvű rendszerek? Felelős viselkedésre és arra van szükségünk, hogy a felelős viselkedés öt aranyszabálya megcsillanjon a politikáinkban. Fogadjuk el ezeket itt, a Parlamentben, döntsük el, hogy mi alapján fogjuk mérni a felelős és a tagállamainkban a politikáink által előmozdított közös értékek számára kedvező viselkedést.
A pénzügyi tranzakciókra kivetett adónak és az eurókötvényeknek ezért sarokkőnek kell lenniük. Közös valutánk védelme érdekében ma kötelességünk, hogy ilyen politikákat fogadjunk el.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Elnök asszony, amire most szükségünk van, azok a világos szabályok, viszont ennek éppen az ellenkezőjét tesszük. Teszek ezért néhány javaslatot a világosság helyreállítása érdekében.
Az európai szemeszterben a Parlament egy sor, jelenleg kusza és a közvéleménnyel összhangban nem álló vitára kíván összpontosítani. Azt akarjuk, hogy a tagállamokhoz az elmúlt hat hónapban intézett ajánlásokra a politikai válaszokat vegyék figyelembe a kormányzásról szóló jogalkotási csomagban meghatározott szankciók kialakítása során.
Képviselőcsoportom szeretné világossá tenni, hogy a jogalkotási csomag nem tartalmaz a válságból kivezető varázslatos megoldásokat. A versenyképesség fenntartása érdekében azonban tartalmaz jól ismert, a költségvetési fegyelemre és a strukturális reformokra vonatkozó módszereket.
A válságmechanizmussal kapcsolatban - ahogyan ön is mondta tegnap, biztos úr -, Barroso elnök úr megígérte itt nekünk, hogy az egy európai mechanizmus lesz. A Tanács ma kormányközi mechanizmust javasol. Ez - Barroso úr szóhasználata szerint - azért európai, mert az alap székhelye a Kajmán-szigetek helyett Európában lesz, vagy a Bizottságnak az lenne a célja, hogy segítsen nekünk egy uniós eljárás szerinti mechanizmust létrehozni, amelyhez a Parlamentnek is hozzá kell járulnia?
Az eurókötvényekkel kapcsolatban, a Bizottság a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) és a szakértők is azt mondják, hogy jó ötlet, de elhamarkodott ötlet is, így hát elkéstünk.
Azt javaslom a Bizottságnak, hogy kezdjük meg a vitát egy olyan eurókötvény-rendszer megformálása érdekében, amely ésszerű finanszírozást nyújt a helyesen viselkedő országoknak, azonban azzal bünteti a helytelenül viselkedőket, hogy a piacokra kényszeríti őket, ahol a kamatok valósággal elrettentőek. Ez az egyetlen működő megoldás a fiskális fegyelem és a gazdasági növekedés kombinálására.
Ne jöjjenek vissza hozzám érvekkel arról, hogy túl korán vagy túl későn lenne, mivel amit már tudunk, az az, hogy mindig is késtünk. Lássuk, legalább egyszer, hogy a szabályokat tudjuk-e korán megváltoztatni.
Catherine Trautmann
(FR) Elnök asszony, az euró a közös pénzügyi eszközünk, ma pedig a szakszervezetek azt mondták a Parlamentnek, hogy aggódnak amiatt, hogy a munkavállalók a növekedést tápláló és munkahelyeket teremtő euró helyett a gyenge és támadásoknak kitett eurón keresztül fizetik meg a válság árát.
Létfontosságú tehát, hogy a szerződéseket ne csupán technikai szempontok alapján vizsgáljuk felül, és hogy foglalkozzunk az euróövezetnek a válság által feltárt két fontos hibájával.
Az első megközelítés - amint hallhattuk - az eurókötvények bevezetése. Az eurókötvények nem csupán stabilizálni fogják az euró szintjét, hanem azonnal vissza is vernek bármilyen spekulatív támadást.
A második megközelítés, hogy vezessük be az adózás igazságosságát, és hogy a pénzpiacokkal fizettessük meg a válság árát, pontosan az, hogy adót vezessünk be a pénzügyi tranzakciók után, hogy - az adózás igazságtalanságának eredményeként - ne a munkavállalók legyenek azok, akik megfizetik a válság árát.
Végül, létre kell hozni az államadósságok kezelésével foglalkozó európai ügynökséget, amelynek képesnek kell lennie a tagállamok államadóssága egy részének összevonására.
Végül, szeretném támogatni Juncker urat, és szeretném elmondani, hogy a stabilitási alap növelése - amit Dominique Strauss-Kahn, a Nemzetközi Valutaalap (IMF) főigazgatója javasolt -, jó ötlet.
A korai beavatkozás - amint hallottuk -, a késlekedés elkerülése és a gyengeség helyett az erősebbé válás választása olyan kormányzás végrehajtását tenné lehetővé számunkra, amely helyreállítaná a bizalmat, amire elnökünk, Martin Schultz is felszólított.
(Taps)
Paulo Rangel
(PT) Elnök asszony, az első dolog, amit szeretnék tisztázni, és amit fontos, hogy itt, a Parlamentben megerősítsünk, az az, hogy - szemben az időnként a sajtóban és egyes európai vezetők kijelentéseiben olvasható hírekkel - az euró, mint valuta, létfontosságú eszköze a jelenlegi válságra adott válaszunknak. Az euró nélkül rendkívül nehéz helyzetben lennénk, a gyengébb országok valutái elképesztő leértékelődéssel szembesülnének, aminek eredményeként a német márka értéke lehetetlen módon megnövekedne a német és az európai gazdaságok fenntartása érdekében. Az euró így stabilizáló tényezőt jelentett, nemcsak az euróövezeten belüli országok számára, hanem azon országok számára is, amelyek nem akartak az euróövezethez tartozni.
Ismét elmondom, mivel meg kell védenünk e közösséget, amely példátlanul sikeresen válaszolt a válságra és, mivel látni fogjuk, hogy mi fog történni például az Egyesült Államokban a dollárral a jövőben, azt is látni fogjuk, hogy az eurónak is megvannak a maga előnyei.
Most a mi feladatunk - ebben a Tanácsban -, hogy képességeink szerint mindent megtegyünk az euró védelmében, azaz hozzunk létre egy stabilizációs alapot, amely közösségi módszertan szerint működik, és amely képes a leginkább törékeny helyzetben lévő országokban is kialakítani a felelősségteljes viselkedést, illetve szolidaritást a kötelességeiket teljesítő országokban, amelyek ugyanakkor - legalábbis külső nyilatkozataik alapján - eddig nem voltak képesek a szolidaritás alapjára helyezkedni az euróövezet tekintetében
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Elnök asszony, a lassan véget érő évet - 2010 - többször is úgy írták le, mint az évet, amelyben veszélyesen éltünk. Úgy vélem ezért, hogy e vitának a 2010-es év tapasztalatainak kiemeléséről kellene szólnia, hogy levonhassuk a következtetéseket 2011-re.
Az első következtetés az európai gazdaság pénzügyi szektorának fenntarthatatlan egyensúlyhiányát, valamint a reálgazdaság torzulásait érinti.
A második az egységes valuta fenntarthatatlan egyensúlyhiányát, valamint a gazdasági, fiskális és költségvetési politikák koordinálásának szükségességét, ami még mindig törékeny szakaszban tart.
A harmadik és legfontosabb következtetés a válság gyorsasága és a válaszadás lassúsága közötti egyensúlytalanságot érinti. Gazdasági nézőpontból ez azt jelenti, hogy az Európai Központi Banknak aktívabbnak kell lennie az államadósság elleni spekulatív támadásokra történő válaszadás során, 2011-ben pedig le kell tennünk egy államadósságok kezelésével foglalkozó európai ügynökség alapjait, amely eurókötvényeket képes kibocsátani.
A Stabilitási és Növekedési Paktum esetében hasonló módon vitára van szükség a szükséges adóztatással, banki adóval és a spekulációs adóval - azaz a rövid távú spekulatív tranzakciókkal -, valamint az Európai Unióban a saját források szükségességével kapcsolatban.
A Parlament számára fontos vita azonban a válság politikai következményeiről szóló vita, mivel az Európai Unió mottója - újra hangsúlyozom - az, hogy "Egyesülve a sokféleségben”, semmiképpen sem az, hogy "nehézségek által megosztva”. A Parlamentnek ezért konfrontálódnia kell azokkal, akik egyes tagállamokat másokhoz képest stigmatizálni akarnak, megosztva az európai közvéleményt és az európaiakat egymás ellen uszítva.
A Parlament a 27 tagállam 500 millió európai polgárát képviseli és - Orwell farmjától eltérően - nincsenek olyanok, akik másoknál egyenlőbbek lennének.
Othmar Karas
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a december 16-i csúcsról beszélünk. Jó lenne, ha a Tanács azt mondhatná nekünk a csúcs után, hogy tisztában vagyunk a hiányosságokkal és a hibákkal, tudjuk, hogy mit rontottunk el, és ismerjük a Szerződés korlátait.
Az önelégültség, a vádaskodás, a hibák elkenésére irányuló kísérletek és a felszínes megközelítés nem fognak semmilyen problémát megoldani és nem hoznak létre bizalmat sem. Ne játsszunk tovább Európával. Most tényleg Európáról van szó. Támogatok mindent, amit Klinz úr elmondott.
Mivel már csak néhány nap van hátra karácsonyig, szeretném azt mondani, hogy gyújtsuk meg az eltökéltség és a közös érdek gyertyáját, amely az új komolyságot, őszinteséget és bizalmat fejezi ki az Európai Unió jövőjével kapcsolatban. Gyújtsunk gyertyát az európai politikai kurzus megváltozásáért, a válságból a versenyképesség irányába történő elmozdulásért, a deuville-i szellemtől a politikai unió, a megtakarítástól a beruházás és a reform, a monetáris uniótól pedig a politikai unió irányába történő haladásért.
Németország alkotmányossági problémái miatt a szerződés kibővítése nem több és nem kevesebb, mint egyszerűen a mentőcsomag további fejlesztésének politikai támasza. Nem jelent megoldást. Ne próbáljuk fontosabbnak feltűntetni, mint amilyen. Hagyjuk abba a napi politizálást, és nyújtsunk be a válságra választ adó átfogó koncepciót, ami politikai unió felé visz bennünket. Vessünk véget az egyetértés hiányának. Elég, nem elég és - tulajdonképpen - nem is tudjuk, hogy merre haladnak a dolgok. Követeljük közösen a Bizottságtól a gazdasági, szociális és pénzügyi unióra irányuló koncepció elkészítését, hogy a következő év végén megtehessük a következő lépést az integráció felé, és rendesen elvégezhessük a feladatunkat.
Anni Podimata
(EL) Elnök asszony, biztos úr, holnap kezdődik az Európai Unió - különösen, mint az egész EMU - történetében a legfontosabb Európai Tanács, a kérdés pedig az, hogy az állam- és kormányfők készen állnak-e a feladatra. Ebben erősen kételkedünk, mivel a bizonyos államfők által az Európai Tanácsban felvetett filozófia nem a válságból a szolidaritás és természetesen a felelősség alapján történő kilábalás filozófiája. Inkább vezetői filozófia, amely egy állandó mechanizmusra összpontosító és annak részleteire szorítkozó filozófia. Az Európai Tanács nem fog megfelelni a feladatra, mivel nem a gazdasági és politikai kohézió üzenetét fogja küldeni - amit kellene - a piacok meggyőzése és mindenekelőtt az elbástyázott európai nyilvánosság meggyőzése érdekében, akik gyanús szemmel méregetik egymást, és akik kezdenek ismét idegengyűlölővé válni; őket kellene meggyőzni az európai jövőkép értékéről, és emlékeztetni őket, hogy minket több dolog egyesít, mint ahány megoszthat.
Gunnar Hökmark
Elnök asszony, nem értem, hogy a szocialisták miért akarnak elbújni a szocialista politikákkal kapcsolatos felelősség elől. Igaz, hogy az Európában tapasztalt deficitek különböző okokra vezethetők vissza. Az is igaz, hogy a szocialista kormányok a megnövekedett kiadások és megnövekedett deficitre irányuló szándékos politika miatt küzdenek a költségvetési hiány okozta problémákkal.
2009 tavaszán volt már erről vita a Parlamentben és számos tagállamban is. Emlékszem, a svéd szociáldemokraták kritizálták a svéd kormányt, amiért nem növelte a deficitet és a kiadásokat.
Aztán pedig láttuk, hogy mi történt. Számomra ez az egyik indok, hogy miért van szükségünk stabil szabályokra a stabilitási és növekedési paktummal, valamint a következményekkel kapcsolatban is. Nem kerülhetünk olyan helyzetbe, hogy a pénzügyi rendszer számára nehézségeket és megnövekedett kamatokat okozó tagállamoknak megengedik, hogy kibújjanak a következmények alól, hagyva, hogy más polgárok fizessenek meg a kamatokért.
Stabilitásra van szükségünk, az eurókötvények pedig nem jelentenek megoldást erre a problémára. Lehetnek eurókötvények más okok miatt. Talán. A pénzügyi mechanizmussal kapcsolatban, azt finanszírozni kell és annak a tagállamok által létrehozott kockázatokon kell alapulnia. Ha nagyobb kockázatot vállalnak, nagyobb a deficitjük, akkor a pénzügyi mechanizmus finanszírozásába is kicsivel többel kell beszállniuk. Ez a módja a szándékos politikákkal kapcsolatos felelősségvállalásnak. Ne felejtsük el, hogy a számos országban látott következmények a nemzeti parlamentekben és ebben a Parlamentben folytatott viták következményei, amikor néhányan közülünk a nagyobb költekezés mellett érveltek. Most láthatjuk a keserű következményeket.
(A felszólaló hozzájárult, hogy a 149. cikk (8) bekezdése alapján egy kék kártyás kérdést intézzenek hozzá.)
Martin Schulz
(DE) Elnök asszony, értem, Hökmark úr, hogy szép beszéddel kell előállnia az otthoni svéd lakosság számára. Azonban kérem, megválaszolná nekem a következő kérdést: az Európai Unió mely országa rendelkezik a legnagyobb hosszú távú államadóssággal, illetve ebben az országban melyik párt kormányoz?
Gunnar Hökmark
(Schulz úr kikapcsolt mikrofonnal folytatja a beszédet) Elnök asszony, bízom benne, hogy további megszakítások nélkül folytathatjuk. Mindenekelőtt, az üzenetem nagyon is önnek szól, Schulz úr, mert szeretném emlékeztetni arra, hogy mivel érvelt ebben a Parlamentben két évvel ezelőtt. Azt állította, hogy az Uniónak és a tagállamoknak növelniük kell a kiadásaikat. A probléma az, hogy néhány tagállamban szocialista kormány volt, ezekben az országokban e kormányok alatt, Schulz úr, az ön által támogatott politikák miatt emelkedett a deficit; tagadja ezt?
(A felszólaló hozzájárult, hogy a 149. cikk (8) bekezdése alapján egy kék kártyás kérdést intézzenek hozzá.)
Martin Schulz
(DE) Elnök asszony, mivel képviselőtársam nem válaszolta meg a kérdést, megválaszolom helyette én. Ez az ország Olaszország, amelynek miniszterelnöke Berlusconi úr. Olaszországban a kereszténydemokraták 1946 óta szinte megszakítás nélkül kormányoznak.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök asszony, én is szeretném megkérdezni képviselőtársunktól, hogy a szocialisták miként vihették adósságba az országukat Írországban és Görögországban? Mivel jelenleg önök a vezető párt Európában, a Bizottság pedig jobbra hajlik, nem a jobboldal feladata lenne, hogy megmutassa a válságból kivezető utat ahelyett, hogy az előző kormányokat vagy az előttük hatalmon volt kormányokat hibáztatnák?
Gunnar Hökmark
Elnök asszony, szeretném emlékeztetni a kollégáimat, hogy azt mondtam, hogy számos oka van a deficittel kapcsolatos, előttünk álló problémáknak, azt is mondtam azonban, hogy igaz - és ezt sem Schulz úr, sem pedig kollégája nem tagadta -, hogy láthattuk, ezek a problémák minden szocialista kormány esetében bekövetkeztek, hiszen szándékos politikáról volt szó. Írország esetében például tökéletesen egyetértek azzal, hogy hatalmas hibák történtek, az érdekesség azonban, eltökélt politika irányult a kiadások és a deficit növelésére a válság és a problémák megoldása érdekében, most pedig láthatjuk az eredményeket. Ez az üzenetem Schulz úrnak és a többieknek.
(A felszólaló hozzájárult, hogy a 149. cikk (8) bekezdése alapján egy kék kártyás kérdést intézzenek hozzá.)
Elnök
Kollégák, csak hogy a felszólaló és mindenki más tudja, mi történik, még három fő szeretne kék kártyást kérdést feltenni. Mivel ezt a lehetőséget a parlamenti reformmal foglalkozó munkacsoport vezette be, én teljes mértékben támogatom és elég időnk is van, ugyanakkor meg kell kérdeznem a felszólalót, hogy hajlandó-e válaszolni ezekre a kérdésekre. Mindenkit meg kell kérdeznem továbbá, hogy lehetséges-e, hogy a kérdéseket egymás után elmondják, majd Hökmark úr válaszoljon azokra. Ezután pedig véglegesítjük a felszólalási idő e részét.
Philippe Lamberts
Elnök asszony, azt szeretném mondani Hökmark úrnak, hogy amit a szocialista kormányokról akar mondani, az bizonyos mértékben igaz lehet, de a jobboldali kormányok lényegében ugyanezt a lehetőséget választották, amikor államadósság helyett magánadósságokat halmoznak fel. Ez nem jobb gazdaság, hanem lényegében egy másik lehetőség arra, hogy ugyanazt a fenntarthatatlan dolgot csinálják.
Werner Langen
(DE) Elnök asszony, meg akartam kérdezni Hökmar urat, hogy - mivel már itt van egy ideje - emlékszik-e, hogy Belgium, Görögország és Olaszország adóssága a monetáris unió indulásakor nemzeti terméküknek több mint 130%-a volt, amely szám Görögországban emelkedett, míg Belgiumban és Olaszországban több mint 30%-kal, illetve több mint 25%-kal csökkent. Emlékszik erre?
Anni Podimata
(EL) Elnök asszony, egyszerű kérdésem van Langen úrhoz és Hökmark úrhoz, akik előszeretettel idealizálják az adósságválságot és nyilvánvalóan szívesen állítják közösen célkeresztbe a szocialista kormányokat:
Megkérdezték-e valaha az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoportban helyet foglaló kollégáikat - akik az én országomat kormányozták mintegy egy évvel ezelőttig - arról, hogy hivatalos statisztikákat adtak az Európai Bizottságnak - kérdezzék meg Rehn urat -, amely szerint Görögország 2009-es deficitje 6,9% - nem pedig az Eurostat által nemrégiben megerősített 15% - volt?
Gunnar Hökmark
Elnök asszony, ez a beszélgetés világossá tett néhány dolgot, amire emlékeznünk kell.
Ne felejtsük el az első észrevételemet, amely szerint - és érdekes megjegyezni, hogy ezt egyik szocialista kollégám sem tagadta - a szocialista politikákat végrehajtó valamennyi szocialista kormány mély deficitválságba süllyedt. Most pedig a válság egyik országra terjed át a másik után, azon szándékos politika miatt, amelyet Schulz úr és a többiek két évvel ezelőtt védelmükbe vettek itt, a Parlamentben. Megnézhetjük a Parlament jegyzőkönyveit és láthatjuk, hogy ön, Schulz úr, és kollégái pontosan ezt mondták a vita során. Most pedig láthatják a keserű eredményt. Ezt szeretném hangsúlyozni. Megjegyzem, mindössze annyit kell mondaniuk, hogy "igen, igaza van, de más országoknak is vannak problémáik”. Ugyanakkor nem vitatkoznak az első állításommal, hogy a politikáik nehézségeket okoztak. Erre érdemes emlékezni. Szerintem jegyzőkönyvbe is kellene venni.
Lamberts úr szintén felhívja a figyelmet ezekre a problémákra. Érdekesség azonban, hogy - miközben igaz, hogy számos ország a pénzügyi válság miatt küzd nehézségekkel - az is igaz, mint azt Lamberts úr szerintem felismeri és értékeli, hogy a legtöbb, az állami pénzügyekhez stabil módon közelítő országban nem szocialista kormány volt hatalmon. Szerintem sem ön, sem más ebben a Házban nem tud olyan szocialista kormányt mutatni, amely nem ütközött deficitproblémákba.
Ioannis Kasoulides
Elnök asszony, a politikák a fontosak, nem pedig az, hogy ki alkalmazta azokat. Az vesse rá az első követ... Az euró válsága lehet, hogy nem ér véget Írországgal, és lehet, hogy a legrosszabbon még nem vagyunk túl.
A piaci ragadozók - a valamennyi tagállam által bevezetett megszorító intézkedések ellenére - soha nem fognak a végtelenségig támadni egy sérülékeny nyílást. Ha azonban az EU nyeri ezt a csatát, és az ellentmondásokból sikerrel kerül ki azzal, hogy a szabályozók megakadályozása és a piacok meggyőzése érdekében a szolidaritás jegyében és az összehangolt erőfeszítések révén tett minden szükséges lépéssel eltökéltséget mutat, akkor ez az európai integráció diadala és nagyszerű győzelem lenne.
Mindezt kollektív bölcsesség eredményeként el lehet érni. Bizonyítsuk be, hogy tévednek azok, akik az euró végét és az erős vagy gyenge országok visszalépését jövendölik az euróövezetből. A fiskális fegyelem, a gazdasági kormányzás és az euró megmentése nem lehet teljes egy európai szinten közösen elfogadott terv nélkül a növekedés serkentésére. A múltban az amerikai Marshall-terv mentette meg Európa gazdaságát. A mai kihívás ugyanennek a végrehajtása Európa részéről az európaiakért.
Gay Mitchell
Elnök asszony, az ír képviselőház, a Dáil, ma szavaz az EU-IMF pénzügyi támogatási csomagról. Igen nehéz, adóemeléssel és kiadáscsökkentéssel terhes időket él Írország. A múlt heti költségvetés csupán a jelenleg az ír népet nyomasztó nehézségeket tükrözi. Ezt az állami és magánszférában 14%-os fizetési csökkentés követi.
Erősen hiszek azonban abban, hogy az EU-IMF pénzügyi csomag a bankok tőkésítésével és újbóli hitelnyújtásával, valamint az állami pénzügyek helyreállításával segíteni fog Írországnak a bizalom helyreállításában. Nem feltétlenül osztozom a terv részleteinek elfogadásában, a főbb számokat azonban támogatja a Fine Gael. Az alapul szolgáló gazdasági tendenciák Írországban nem éppen jók. Jó kormányzásra és a Dálira felügyeletére van szükség annak biztosítása érdekében, hogy a pénzügyek még egyszer ne csússzanak ki az irányítás alól.
Némi elmélkedésre van szükség az Unió és az EKB szintjén azzal kapcsolatban, hogy az alacsony kamatlábak miként járultak hozzá az ingatlanok terén tapasztalható inflációhoz. Két és fél éven keresztül magányos hangként vontam kérdőre Trichet urat ezzel a konkrét nehézséggel kapcsolatban. Az európai pénzügyi stabilitási mechanizmus állandó utódjának létrehozásával - amelytől Írország 22,5 milliárd eurót hitelt kap, ha lehívja - az EU-IMF csomag kedvező lépés az euróövezet számára.
Mondhatnám azt is összegzésül, hogy itt sokan föderalistának tekintik magukat, ugyanakkor bizonyos fokú harmonizációt akarnak elérni az adózás terén. Az Egyesült Államokban a szerzői jogi üzletben érdekelt cégek több mint 50%-át Delaware-ben jegyezték be. Miért van ez így? A delaware-i adóhelyzet miatt. Egyes önző emberek bizony meglehetősen tudatlan megjegyzéseket tesznek ebben a Házban, akik a saját nemzetük ügyét pontatlan nyilatkozatok tételével kívánják előmozdítani; őket számon fogjuk kérni.
Tunne Kelam
Elnök asszony, a pénzügyi válság jelezte, hogy még nagyobb szükség van még több Európára. A levonandó tanulság az, hogy az elsősorban a nemzeti megfontolásokon alapuló cselekvés nem segít a tagállamokon. Holnap ezért alkalmunk lesz a közös fellépésre, a költségvetési konszolidációra és a szankciókkal rendelkező stabilitási paktumra.
Ez lesz az ideje annak is, hogy megoldjuk Európa hosszú ideje fennálló paradoxonát. Az Unió alapja az egységes piac, ez az egységes piac azonban még nem teljes. Most van az ideje az egységes digitális piac beindításának. Állandó válságkezelési mechanizmust kell létrehoznunk, lehetőleg csoport-alapon. Másodszor, mivel a cselekvésnek a megelőzésre és a korai beavatkozásra kell irányulnia, jobban harmonizálni kell a korai beavatkozás és a válságkezelési mechanizmusok aktiválásának feltételeit, elkerülve természetesen a túlszabályozást. Harmadszor, a válságkezelő alapok céljait világosan meg kell határozni. Céljuk a makroszintű pénzügyi stabilitás biztosítása. Nem használhatóak fel a jelenlegi problémák megoldására. Negyedszer, a felügyeleti jogokat pontosabban kell meghatározni uniós szinten, például a pénzügyi intézmények tevékenységeibe történő lehetséges beavatkozás esetében, amibe bele tartozik az osztalékfizetés, illetve az indokolatlan kockázatokat felvető tevékenységek leállításához való jog.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Elnök asszony, miniszter úr, biztos úr, polgárként hallgattam végig ezt a hosszú vitát.
Azt mondanám, hogy Barroso úr javaslatai rendkívül érdekesek voltak. Szeretnénk látni azok átültetését a gyakorlatba. A világos és érthető politikai akarat, valamint az őszinte diskurzus a szükséges feltételei a polgárok bizalma helyreállításának. Elengedhetetlen, hogy ne fedjük el a valóságot. Vannak állami kiadások, amelyeket fedeznünk vagy csökkentenünk kell. Vannak állami és magánadósságok, amelyeket vissza kell fizetnünk.
Számos szakértő mindenről rendelkezik elképzeléssel. Azok, akik nem látták előre a válság bekövetkezését, most tele vannak nagyszerű megoldásokkal. A nehéz helyzetekben azonban hagyatkozzunk a józan eszünkre. Az államháztartások kezelésében ne kövessük el újra a magánszektor tévedéseit és hibáit, amelyek a pénzügyi és bankválsághoz vezettek. A kifinomult megállapodások nem teremtenek értéket és jólétet. Illúziókat teremtenek és gyakran csakis a spekulánsoknak kedveznek.
Az ügy lényege, hogy a tagállamok tovább nyújtóztak, mint ameddig a takarójuk ért. Legyen bátorságunk ahhoz, hogy levonjuk a szükséges következtetéseket, és biztosítsuk, hogy a talpra állás terhét méltányosan osszuk meg.
Seán Kelly
Elnök asszony, egy panasszal kezdeném. Ön azt mondta, ez egy fontos vita, és az is. Némileg elfogadhatatlannak tartom, hogy Barroso úr és számos politikai vezető azonnal elhagyta a termet, miután elmondta a beszédét. Schulz úr becsületére válik, hogy az elejétől a végéig itt maradt, emiatt elismerésemet fejezem ki.
Másodszor, szeretném elmondani, hogy mindent figyelembe véve a pénzügyi válság legfőbb oka, hogy a kormányok nem kormányoztak, a politikai vezetők pedig nem vezettek. Szerencsére ezt a helyzetet lassan ismét irányítás alá vonjuk a várhatóan január 1-jén induló új felügyeleti struktúra, a hitelminősítő ügynökségek - amelyekkel tegnap este foglalkoztunk - és a mai állandó pénzügyi stabilitási mechanizmus segítségével. Ezek mindegyikének örüljünk.
Ha Barroso úr itt lenne, köszönetet mondanék neki, ha biztosítaná, hogy Írországban vagy máshol nem lesz szükség népszavazásra az általa említett minimum szerződés módosítások elvégzéséhez.
Szeretném végül elmondani azoknak, akik kérték, hogy a képviselők írásbeli nyilatkozatot írjanak alá, hogy ez közvetlen támadás az írországi társasági adó ellen. Ezt nem szabad megtenni.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Kedves Kollégák! Itt egy ideológiai vita bontakozott ki, holott számos példát lehetne hozni arról, ahogyan Schroeder-kormány egy rendkívül komoly reformpolitikát hajtott végre, vagy Magyarországon 2006 után a baloldali kormányt minden eszközzel korlátozta a fiskális fegyelem létrehozásában a jelenleg kormányon lévő jobboldali kormány. Ezek sehova nem vezető viták. A lényeg az, hogy az Európai Unió végre ne helyzetkövető, hanem helyzetteremtő politizálást folytasson. Jó lenne, ha a hétvégi csúcson sikerülne megállapodni az európai stabilitási mechanizmusban. A magyar elnökség, a magyar kormány, amely januártól átveszi az Unió soros elnöki tisztjét, minden megtesz, hogy minél előbb előrehaladjon a ratifikálás folyamata és az érdemi kérésekkel, Európa dinamizálásával foglalkozzon az Európai Unió.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Elnök asszony! Tisztelt Tanács! Tisztelt Bizottság! A tagállamok egyedi megoldásokkal, saját válaszokkal próbálnak reagálni az őket körülvevő válságra. A Tanácsnak és a Bizottságnak a stratégiai irány rögzítése után a tagállamok megoldásait össze kell fogni és koordinálni. Vagyis a tagállamok szankcionálása kevés, ha a gazdasági kormányzásról van szó. Persze jó lett volna a mai következetességet és szigort látni egyes biztosok részéről akkor is, amikor szemet hunytak az adatkozmetikázások fölött. Meggyőződésem, hogy nem lehet csak a tagállamokon számon kérni a stabilitási és növekedési paktum betartatlanságát, hiszen annak ellenőrzési mechanizmusát éppen a Bizottság puhította fel. Tudomásul kell venni, hogy az eddigi megszorító gazdaságpolitika sehol sem vezetett eredményre. Az Önök részéről tehát új és világos válaszok szükségesek. Innovatív, motiváló megoldások. Biztosíthatom Önöket Képviselőtársaim, hogy a soron következő magyar elnökség ezt a koordinációs feladatot fogja ellátni.
Proinsias De Rossa
Elnök asszony, Írországot többször is megemlítették e vita során. Szeretném azzal kezdeni, hogy világossá teszem, hogy támogatom a mélyebb gazdasági kormányzást az európai szociális piacgazdaságban. Köszönet illeti Írország európai partnereit a válság idején tanúsított szolidaritásukért - amely válságot jelentős részben a hosszú éveken át hatalmon lévő és inkompetens konzervatív kormányok okoztak.
Nem lehet meglepetés, hogy a szolidaritást az euroszkeptikusok Írország függetlenségének elvesztéseként mutatják be. Ezt a torzítást hangsúlyozza az is, hogy a Bizottság és a Tanács nem tárgyal a Parlamenttel az Írországgal kötendő egyetértési nyilatkozatról. Rehn úr, mikor kerül az egyetértési nyilatkozat a Parlament elé?
Rehn biztos úr, az egyetértési nyilatkozat feltételei és kötelezettségei közül az egyik legkegyetlenebb az a kötelezettség, hogy Írországban a minimálbért évente 2000 euróval kell csökkenteni. Az ír kormány azt állítja, hogy ezt a csökkentést ön követeli meg, Rehn úr. Ki tudná fejteni ezt az ügyet a Ház számára?
A megállapodás második érthetetlen eleme a 3%-os marzs, amit ön követelt meg...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Ilda Figueiredo
(PT) Elnök asszony, elfogadhatatlan, hogy az elengedhetetlen intézkedéseket továbbra is halogassák, azokat az intézkedéseket, amelyek figyelmen kívül hagyják a munkanélküliség, a szegénység, az egyenlőtlenség, a különbségek és a gazdasági recesszió növekedését, amit a megszorító tervek okozni fognak, miközben a gazdasági és pénzügyi csoportok továbbra is egyre nagyobb nyereséget érnek el. Ez csak még több kérdéshez vezet:
Miért nem változtatták meg az Európai Központi Bank alapokmányát és útmutatásait a közvetlenül a tagállamoknak - ahogyan a magánbankoknak is - 1%-os kamattal nyújtott hitelekre tekintettel, amelyek aztán háromszor, négyszer vagy ötször magasabb kamatot számítanak fel, növelve ezzel az államadósság mértékét? Miért nem döntötték el a tőkemozgások megadóztatását és miért nem tették meg az adóparadicsomok és a származékos értékpapírok piacának megszüntetéséhez szükséges intézkedéseket, véget vetve ezzel az államadósságot érintő spekulációknak? Miért nem döntöttek úgy, hogy növelik a közösségi költségvetést a valódi gazdasági és szociális kohéziós politika érdekében, amelynek célja a termelés növelése, munkahelyek teremtése lenne, olyan jogokkal ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jaroslav Paška
(SK) Elnök asszony, az euróövezetet érintő pénzügyi stabilitási eszközre vonatkozó javaslatról vitázunk - egy eszközről, amely segítene az adósságaik kifizetésére jelenleg képtelen országokból származó barátainkon.
Itt mindenki az euróövezet valamennyi tagállama által garantált közös pénzügyi stabilitási mechanizmus létrehozásáról beszél, mi pedig azt várjuk azoktól, akik képesek voltak ellenőrzés alatt tartani az adósságaikat, hogy mutassanak szolidaritást azokkal, akiknek ez még nem sikerült.
Miután megtapasztaltuk a Görögország megsegítésére irányuló eddigi megoldásokat és a legutóbb felhúzott egyszeri védőbástyát, felmerül bennem, hogy mi történne, ha a piacok pénzügyi varázslói előrántanák a számológépeiket, és elkezdenék kiszámolni a megoldás tényleges értékét, és rájönnének, hogy még ez sem elég megbízható számukra, hogy készek legyenek megkockáztatni, hogy a pénzüket ezen a területen fektessék be?
Vajon vannak-e előkészített következő megoldásaink és következő lépéseink? A megoldás hihetősége ezen a ponton - e forgatókönyv szerint - igen alacsony.
Andrew Henry William Brons
Elnök asszony, a legtöbb átlagember a válságokat tragédiának látja. Az eurokraták azonban lehetőséget látnak bennünk, hogy hatalmuk csápjait még tovább terjesszék. Az Európai Tanács az állandó válságmechanizmusról szóló döntésre készül - természetesen szerződéses módosításokkal kiegészítve -, amely biztosítaná az euróövezet egészének stabilitását. Megbízhatóan tájékoztattak bennünket arról, hogy ezek az ellenőrzések - és természetesen a szerződésmódosítások is - kiterjednek majd az euróövezeten kívüli tagállamokra is.
Az Egyesült Királyság koalíciós kormánya népszavazásra tett ígéretet arra az esetre, ha további hatáskörök átruházására kerülne sor az Európai Unió részére. Ezt az ígéretet azonban olyan megbízhatóan és őszinteséggel fogják megtartani, mint a konzervatívok fogadalmát, hogy népszavazást tartanak a Lisszaboni Szerződésről. A konzervatívok számára az ígéretek a taktika, nem pedig a kötelezettségek körébe tartoznak.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony, közeledik az év vége. Jó ötlet lenne közelebbről megvizsgálni, hogy mit is tettünk. Nézzük meg, hogy mit döntöttünk el és mit mondtunk, aztán válaszoljunk erre a kérdésre: mit kezdtünk mindezzel? Mindannyiunknak gondosan meg kell vizsgálnia a saját döntéseit azokon a területeken, ahol felelősséggel tartoztunk. Jó dolog, hogy bizonyos rendelkezéseket a szerződésbe akarunk illeszteni, amelyek megfegyelmeznék a tetteinket. Ugyanakkor végső soron még mindig megvan a Stabilitási és Növekedési Paktumunk, amely továbbra is hatályban van. Miért nem tartottuk be annak rendelkezéseit? Miért nem reagált a Bizottság és annak szolgálatai korábban Görögország és Írország esetében?
Az Európai Unió egy demokratikus intézmény, amely tagállamokból áll. Következésképpen, az Unió nem képes az egyes országokhoz hasonlóan egyoldalúan cselekedni - gondolok itt például Kínára, az Egyesült Államokra vagy más országokra. Ezért hiányzott a határozott fellépés az euró védelmében. Ezért új megközelítést kell kidolgozni a gazdasági kormányzással kapcsolatban, valódi gazdasági uniót kell létrehozni, javítani kell a koordinációt és harmonizálni kell a pénzügyi, sőt, a költségvetési politikákat is.
George Sabin Cutaş
(RO) Elnök asszony, mint azt a korábbi felszólalók is említették, az Európai Unió nyilvánvalóan mindeddig nem tett elegendő előrelépést piacainak pénzügyi stabilitása érdekében. Olyan háttér mellett, ahol a spekulánsok a tagállamok izolálásával és nyomásával naponta veszélyeztetik az egységes valuta stabilitását, a megoldást kizárólag az uniós szintű szolidaritás fenntartásával lehet elérni. Az euróövezet pénzügyi stabilitásának védelme érdekében szükségessé vált egy állandó mechanizmus létrehozása, amit a közösségi módszerek alkalmazásával kell koordinálni.
A polgárok érdekeit akkor védelmezzük a legjobban, ha az uniós intézmények teljes mértékben részt vesznek a döntéshozatali folyamatban, és az általános közjó elsőbbséget élvez az érdekek felett..... Ugyanakkor észben kell tartanunk, hogy mind a 27 tagállam számára létfontosságú, hogy az egységes piac részeként részt vegyenek ebben a jövőbeli mechanizmusban. A többi valuta instabilitása mindig is jelentős hatással lesz az euró helyzetére.
Diogo Feio
(PT) Elnök asszony, a Tanács következő ülése valóban rendkívül fontos. Fontos lesz a válasza az elhúzódó és nemzetközi válságra, fontos lesz a válasza a leckéjükkel időben nem végző kormányokat érintő konkrét válságokra, amely kormányok túl sokat költekeztek és nem végezték el a szükséges strukturális reformokat. Ezért jöttem el ide, hogy az euró védelmében támogassam a stabil eszköz szükségességét.
A válasz nem állhat eseti alapokon. Emiatt támogatom, hogy ezt a kormányközi módszer helyett a közösségi módszer szerint végezzük el, végső soron megjutalmazva a kormányokat, amiért nem végezték el időben, amit el kellett volna. Hangsúlyozom annak szükségességét, hogy az Európai Parlament egyre növekvő szerepet töltsön be az ezekről a kérdésekről szóló beszélgetésekben a mai vitához hasonló viták révén: lelkes, különböző nézeteket felmutató, de az erősebb Európai Uniót és a továbbfejlesztett eurót védelmező vitákkal.
Zigmantas Balčytis
(LT) Elnök asszony, őszintén szólva egyet értek a válságmechanizmus és további intézkedések létrehozásával kapcsolatban ma elmondott valamennyi nézettel, amelyeket úgy vélem, az Európai Tanács és a Parlament is meg fog vitatni a jövőben. Ma számos ellentmondó értékelést és talán néhány, a korábbi hibákat érintő vádaskodást hallhattunk. Ezek minden oldalról elhangzottak. Érkeztek a tagállamok részéről, az Európai Bizottság és a Tanács részéről, valamint kereskedelmi bankoktól is, amelyek tevékenységeit - úgy vélem - a jövőben szorosan figyelemmel fogunk kísérni. Egy másik kérdésről szeretnék beszélni. Tetszett a Barroso elnök úr által kifejtett elképzelés, hogy e nehéz helyzetben együtt és összehangolva, vállt vállnak vetve kell dolgoznunk és, biztos úr, tényleg szeretném arra kérni, hogy tegyen meg minden erőfeszítést annak biztosítása érdekében, hogy minden ország részt vehessen ebben a frissen létrehozott válságmechanizmusban, tekintet nélkül arra, hogy tagjai-e az euróövezetnek vagy nem. Mivel az Európai Unióhoz történő csatlakozásunkkor megnyitottuk a piacainkat, mi is ugyanannyi pénzt fizetünk a költségvetésbe és még számos további dologba is.
João Ferreira
(PT) Elnök asszony, nincs olyan stabilitási mechanizmus, amely az Európai Unión belül az instabilitás legnagyobb okaival foglalkozna. A minket ebbe a válságba sodró politikák ugyanazok a politikák, amelyeket most folytatni és fejleszteni akarunk. Egy gazdaság és monetáris unió, amelyet egyesek érdekében és mások rovására valósítanak meg, elszabadítva a pénzügyi spekuláció erejét, elsőbbséget biztosítva a tőke szabad - azaz megkötések nélküli - mozgásának, a társadalom minden területén bevezetve a piacot, leértékelve a munkát, mint a jólét és - ugyanígy - a jogok forrását.
A XXI. század második évtizedének kezdetén ez az Európai Unió nem szabadul meg attól, hogy összekapcsolják az Európát az elmúlt évtizedekben sújtó legnagyobb társadalmi hanyatlással, amely az emberek jogai és életkörülményei elleni példátlan támadás eredménye. A gazdasági és pénzügyi csoportok továbbra is hatalmas nyereséget halmoznak fel, a munkanélküliség tovább terjed, és dolgozók milliói szegényednek el, miközben dolgoznak. Ez az egész Európában tapasztalható tiltakozásokban visszhangzó üzenet, és legfőbb ideje, hogy figyeljünk rá.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök asszony, a polgároknak Európába és az euróba vetett bizalmát súlyosan károsította a pénzügyi válság és a politikai manőverezés. Európa polgárainak könnyen érthető, világos kilátásokra van szükségük, amelyekre valutájuk biztonsága érdekében hosszú távon lehet számítani. A Stabilitási és Növekedési Paktum felső határt szab a deficitek és a teljes adósság tekintetében. Ugyanakkor relatíve nem hatékony. A mentőcsomagok a polgárok körében csak akkor kapják meg a szükséges széles körű támogatást, ha egyúttal hatékony ellenőrzést és szankcionálást is nyújtanak. Az ellenőrzés tekintetében az Eurostatot tovább kell erősíteni, a szankciós mechanizmusoknak pedig könnyen végrehajthatónak és hatékonynak kell lenniük. A jelenlegi rendszerben vannak szankciós lehetőségek. A jövőbeli mentőcsomagoknak további ellenőrzést, gyors és koordinált megközelítést és hatékony szankciókat kell tartalmazniuk.
Jean-Pierre Audy
(FR) Elnök asszony, biztos úr, a 136. cikk alapján fogják javasolni ezen állandó mechanizmus létrehozását. Sajnálom, hogy nem a 122. cikket használták, amely lehetővé tette volna számunkra valamennyi tagállam bevonását is, de abban a tekintetben kezdeményezünk politikai vitákat, hogy a Parlamenttel az egyszerűsített módosítási eljárásokról szóló 48. cikk szerint fognak konzultálni, én pedig két politikai kérdést szeretnék benyújtani.
Először is, az euróövezet önmagában nem elegendő. A legkevesebb, biztos úr, hogy be kell vonnunk mindazon tagállamokat, amelyek kötelesek saját valutájukként az eurót mielőbb bevezetni, ami 25 tagállamot jelent.
A második kérdés a parlamenti politikai ellenőrzéshez kapcsolódik. Ez nem vészmechanizmus, hanem állandó mechanizmus. Ezért logikus módon bizonyos fokú parlamenti politikai ellenőrzésre lenne szükség megfelelő feltételek mellett, olyanokra, amilyeneket önöknek kellene javasolniuk nekünk, mivel a parlamentek - különösen az Európai Parlament - feladata e rendelkezés tekintetében a végrehajtó hatalom feletti ellenőrzés gyakorlása.
Edite Estrela
(PT) Elnök asszony, a vádaskodás nem oldja meg a problémáinkat, azonban - néhány esetben - felfedi az adott helyzetre vonatkozó tájékozottság hiányát. Intézkedésekre van szükségünk, hogy megállítsuk az államadóssággal kapcsolatos spekulációt. Sokat beszélnek Portugália helyzetéről, azonban a Nemzetközi Valutaalap e havi jelentése arra a következtetésre jutott, hogy Portugália az államháztartás és a szociális biztonság fenntarthatóságának biztosítása érdekében az egyik legtöbb reformot bevezető ország.
A válság előtt, még 2007-ben, Portugália gazdasági növekedése 2,4%-os GDP-növekedést jelentett, a hiányt pedig 2,6% volt. 2005 és 2010 között Portugália volt az exportját az egyik legnagyobb mértékben növelő ország; a piacok megnyugtatásához egységre, több felelősségre és több szolidaritásra van szükségünk.
Bogusław Liberadzki
(PL) Elnök asszony, az euróövezetre koncentrálunk, azonban 150 millió polgár, az Európai Unió lakosságának egyharmada ezen az övezeten kívül marad. Ezért fontos számunkra, hogy az euró és az euróövezet egészséges maradjon. Igen világossá akarjuk ezt tenni - kevesebb nemzeti kormány, több Unió, több Parlament.
Lengyelországban a német kancellár véleménye sokkal fontosabb, mint Van Rompuy úr véleménye, és Cameron úr hangosan visszhangzó hangja sokkal fontosabb, mint Barroso úr véleménye. Amire tehát szükségünk van, az egy stabilizálási paktum, a stabil európai szolidaritás paktuma. Schulz úrnak igaza van, amikor azt akarja, hogy többet gondoljunk Európára, és hogy új eszközökkel dolgozzunk, például a pénzügyi tranzakciók adóztatásával, eurókötvényekkel, a bankok felügyeletével és a tagállamok koordinált költségvetési fegyelmével.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, tisztelt képviselők, először is köszönöm a jelenlegi válságra adandó európai válasszal kapcsolatos igen tartalmas és felelősségteljes vitát. A pénzügyi válság e legutóbbi szakasza jellegét tekintve egyre inkább rendszerszerűnek bizonyul, ami hasonlóan rendszerszerű választ igényel az Európai Unió részéről.
Az európai politikai válasznak ezért átfogónak, konzisztensnek és eltökéltnek kell lennie. Szükségszerűen kombinálnia kell az egész Európai Unióra vonatkozó szélesebb intézkedéseket a tagállamok által meghozott egyedi intézkedésekkel.
Mit kell tenni? A Bizottság álláspontja szerint öt cselekvési út áll előttünk. Először, eltökélt, kollektív erőfeszítésre van szükségünk, hogy teljesítsük az elfogadott költségvetési kötelezettségvállalásokat. Minden tagállamnak meg kell határoznia költségvetési célkitűzéseit. A járvány ellen a legjobb védekezés költségvetési álláspontjaink körbekerítése. Spanyolország és Portugália például jelenleg igen meggyőző ilyen irányú döntéseket hoz.
Másodszor, a banki stressz-tesztek következő fordulóját tovább kell vinnünk, és azokat a korábbiaknál átfogóbb és szigorúbb módon kell elvégezni, felhasználva az új európai pénzügyi szabályozást és felügyeletet, ami jövő év januárjában lép hatályba.
Harmadszor, hatékony pénzügyi támogatásra van szükségünk, ezért hozta létre az Unió májusban az európai pénzügyi stabilitási mechanizmust és eszközt egy átmeneti, három éves időszakra. Az állandó európai stabilitási mechanizmus hamarosan elkészül és 2013 közepétől hatályba lép.
Ahhoz, hogy még tovább és mélyebbre menjünk, már számos, az eurókötvényekre irányuló kezdeményezés lebeg. Elméletileg az eurókötvény egy átfogó rendszer, amely számos lehetséges alkalmazásra kiterjed. A döntéshozatal fókuszában jelenleg - jogosan és indokolt módon - a válság jelenlegi szakaszára való azonnali reagálásunk támogatása érdekében a már létező európai pénzügyi stabilitási eszköz még hatékonyabbá és agilisabbá tétele áll.
Bizonyos azonban, hogy folytatnunk kell az ésszerű alternatívákról folyó analitikus egyeztetéseket, amelyek segíthetik Európát a rendszer jellegű válság leküzdésében azzal, hogy javítják a kötvénypiacok működését, ésszerűbb hitelfelvételi költségek révén megkönnyítik a költségvetési konszolidációt, alapot nyújtanak a tagállamok közötti fokozott költségvetési koordinációra, és megerősítik a tagállamok költségvetése tekintetében az óvatosságot támogató ösztönzőket.
Az átfogó válasz negyedik elemének az Európa 2020 stratégiában kiemeltek szerint strukturális intézkedéseknek kell lenniük. Ezek növekedési lehetőségeink fokozásához és a fenntartható foglalkoztatás létrehozásához valóban szükségesek. Egységes piacunkból a legtöbbet kell kihoznunk, különösen a szolgáltatások és az energia terén, az adó- és ellátási rendszereket úgy kell kialakítanunk, hogy jobban támogassák a foglalkoztatás növelését, jobban kell összpontosítanunk a tudásba és innovációba történő befektetéseinket, valamint egyszerűsítenünk kell szabályozási környezetünket.
Ötödször pedig rendszerszerű válaszunk elengedhetetlen eleme következik - amely kifejezetten az önök kezében van, tisztelt képviselők -, amely a Bizottság által szeptemberben benyújtott megerősített gazdasági kormányzásról szóló jogalkotási csomag gyors és nagyratörő elfogadása. Örülök, hogy a Parlament és a Tanács megállapodott arról, hogy a csomagot jövő nyáron véglegesítik. Itt az Európai Unió gazdasági és monetáris uniójának mint egésznek a szavahihetőségéről van szó. Ugyanakkor ez a leginkább hatékony válságmegelőzési mechanizmus is, mivel megerősíti az európai gazdaságba vetett hosszú és rövid távú bizalmat, valamint a közeljövőbe vetett bizalmat is.
Karas úrnak válaszolva továbbá, alapvető fontosságú lépés a gazdasági és monetáris unió befejezése azzal, hogy az erős monetáris uniót végre kiegészítjük egy valódi és működő gazdasági unióval is. Valóban legfőbb ideje már, hogy a gazdasági és monetáris unióban a valódi és hatékony gazdasági unió megteremtése - mint az európai gazdaságpolitikai integráció befejező lépése - révén a "gazdasági” rész is életre keljen.
biztos. - (FI) Elnök asszony, Soini úr felszólalásával kapcsolatban szeretnék még néhány észrevételt tenni finnül. Talán már sikerült visszatérnie ide, mivel az ülésről röviddel ezelőtt távozott. Soini úr felszólalásait humorérzékkel közelítettük meg, és erre szükség is volt, mivel azonban az elmúlt időszakban némi támogatottságra tett szert, azokat nyilvánvalóan ideje komolyan venni.
Először is, nem gondolom, hogy a görögök lekicsinylése úgy, ahogyan azt Soini úr tette, különösebben hasznos, vagy akár szakmai szempontból helyénvaló lenne. Görögország jelenleg fontos, sőt, korszakos reformokat vezet be, amelyek iránt tiszteletet, nem pedig megvetést kell tanúsítanunk.
Úgy vélem, Soini úrat emlékeztetni kell a régi finn mondásra, amely arra tanít bennünket, hogy legyünk tisztában a saját helyzetünkkel, miközben tiszteletben tartjuk másokét is. Ez az együttműködésen alapuló, békés Európa építésének sokkal szerencsésebb módja.
Másodszor pedig azt sem tartom szakmai szempontból elfogadhatónak, hogy az Európai Uniót - Soini úrhoz hasonlóan - a Szovjetunióhoz hasonlítsuk. Valaki - megfelelő humorérzék nélkül - ezt akár sértőnek is tarthatná. A szabadság, a demokrácia és jogállamiság nem a Szovjetunió védjegyei voltak, ellenben alapvető értékei az Európai Uniónak, amelyeket mi, finnek, az egész történelem során védelmeztünk, Soini úr. A finn nép felfogóképességét sem kellene alábecsülni, még azokét sem, akik az Igaz Finnek Pártját támogatják. Az emberek biztosan tudják, hogy az EU nem a Szovjetunió.
(Taps)
Hannes Swoboda
(DE) Elnök asszony, feltételezem, egyetért abban velem, hogy igen udvariatlan az egyes képviselőktől, hogy feltesznek egy kérdést, majd távoznak. Szeretnék elnézést kérni Rehn úrtól, mivel felháborító lehet számára részletes választ adni akkor, amikor bizonyos képviselők már távoztak. Úgy vélem, együtt kell működnünk annak biztosítására, hogy a jövőben ez ne - legalábbis ne ilyen gyakran - következhessen be.
Elnök
Swoboda úr, teljes mértékben támogatom, amit mondott. Ez nagy udvariatlanság és súlyos tiszteletlenség. De Rossa úr, ügyrendi kérdés?
Proinsias De Rossa
Elnök asszony, másfelől azonban, Rehn biztos úr még nem válaszolta meg az általam feltett kérdést, pedig még itt vagyok.
Elnök
Ez csak érintett egy ügyrendi kérdést. Rehn úr, nem kell válaszolnia erre. Természetesen válaszolhat, de most nem a Bizottsághoz intézett kérdések ideje van. A következő felszólaló Chastel úr, a Tanács nevében.
Olivier Chastel
Elnök asszony, biztos úr, tisztelt képviselők, személy szerint úgy vélem, hogy a Bizottság számos válasszal járult hozzá ehhez a rendkívül tanulságos vitához, annál is inkább, hogy a Parlament szorosan részt vett a válságra adott válaszban. A Bizottság mellett két kérdést szeretnék érinteni azzal kapcsolatban, hogy mi is forog kockán holnap és holnapután a csúcs alatt.
Először is szeretnék rámutatni valamire a gazdasági kormányzással és az Európai Parlament részvételével kapcsolatban. Mint tudják, az elnökség már kapcsolatba lépett az Európai Parlamenttel a Parlamenten belül a gazdasági kormányzás kérdéséért felelős személyeken keresztül. Az elnökség továbbá a lehető legjobb együttműködést szeretné kialakítani a Parlamenttel, különösen informális konzultációkon keresztül, mielőtt a tárgyalások hivatalos szakasza megkezdődne. A kérdés fontosságának és a piacok esetleges megtorlásának fényében az elnökség - amint már elhangzott - elkötelezte magát a gyorsított eljárás mellett, az Európai Tanács kívánságainak megfelelően. A munka felgyorsítása érdekében továbbá az elnökség ennek a kérdésnek a kezelésére külön munkacsoportot hozott létre. Ez a csoport a munkát november végén megkezdte, miután a kérdéssel a Gazdasági és Monetáris Bizottság már foglalkozott.
A második elem, amelyre állam- és kormányfőink holnap és holnapután összpontosítani fognak, a jövőbeli állandó válságkezelési mechanizmus. Megértem a számos kérdést ezzel a mechanizmussal és a válságra adandó válasz terjedelmével kapcsolatban. Tegnap délben, Van Rompuy elnök úr társaságában az Általános Ügyek Tanácsának ülésén még közülünk is sokaknak voltak megválaszolatlan kérdéseik. Tanúsíthatom önöknek, hogy a tagállamok mennyire választ akarnak adni erre a válságra, hogy mennyire tisztában vannak azzal, hogy ma az egész európai piac és az euró forog kockán, és hogy nem csupán arról van szó, hogy egyik ország jön a másik után. A válasznak átfogónak kell lennie, és mindent, amit csak tudunk, meg kell tennünk a piac fölött függő bizonytalanságok csökkentése érdekében.
Véleményem szerint ugyanakkor el kell kerülnünk azt is, hogy jelenleg kielégíthetetlen elvárásokat keltsünk vagy hozzunk létre. Ezért mindenki hozzájárult a saját elképzelésével, hogy miként kellene válaszolnunk a válságra. Amikor tudjuk, hogy valamely új elképzeléshez számos tagállamtól kell beleegyezést kérnünk, ez nem tűnik a lehető legjobb megoldásnak. Azt kell mondanom önöknek, hogy holnap és holnapután, pénteken, az Európai Tanács befejezésekor ami fontos lesz, az első sorban az, hogy egyértelmű jelet tudjunk küldeni a piacoknak, hogy a tagállamok a pénzügyi válságra és az euró válságára ma akarnak reagálni; másodszor, hogy megerősítsük szándékunkat, hogy a szerződések módosítására egyszerű mechanizmust akarunk létrehozni. Pontosan tudják, hogy ennek a ratifikáció miatt, amelynek különböző tagállamokban kell végbemennie, miért kell egyszerű mechanizmusnak lennie; végül pedig, hogy létrehozzuk ezt a jövőbeli állandó válságkezelési mechanizmust, amelynek átláthatónak is kell lennie, mivel - különösen a karlsruhei bíróság előtt - megtámadhatatlannak kell lennie.
Elnök
Az eljárási szabályzat 115. cikkének (5) bekezdése alapján egy állásfoglalásra irányuló indítványt nyújtottak be.
A vitát lezárom.
A szavazásra 2010. december 16-án, csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Az Európai Tanács közelgő csúcstalálkozóján valószínűleg döntések születnek az állandó válságmegelőzési mechanizmus formájával kapcsolatban, amelynek célja az euróövezet pénzügyi stabilitásának biztosítása 2013 után, valamint megkezdődik az alapító szerződések módosításának folyamata. Bár megértem a kivételes intézkedések szükségességét, figyelemmel a gazdasági válságra, fenntartásaim vannak azonban a módosítások gyorsaságával, illetve azzal a móddal kapcsolatban, ahogyan egyes tagállamok bizonyos megoldásokra akarnak rávenni más tagállamokat. Bizonyos elképzeléseket - például az eurókötvényeket - gondos megfontolás nélkül utasítanak el. Azt gondolom, hogy - a kivételes helyzet ellenére - az Európai Unió számára fontos döntéseket nyugodtan és a szolidaritás, valamint a tagállamok egyenlő jogainak elvével összhangban kellene meghozni. Szeretném támogatni továbbá a lengyel kormány álláspontját az államadósság mértéknek számítási módjára vonatkozó módosításokkal kapcsolatban. Lengyelország és 10 másik uniós tagállam megreformálta nyugdíjrendszerét, ezek a reformok pedig jelenleg a nemzeti költségvetések számára jelentős költségeket okoznak. Lengyelország esetében a reformok bevezetését a korábbi rendszer hatékonyságának fokozódó hiánya tette szükségessé, amely folyamatosan növekvő költségek forrása volt. A jelenlegi adósság így nem az óvatosság hiányának jele, hanem olyan módosítások eredménye, amelyek hosszú távú célkitűzése a nyugdíjkifizetések költségvetési költségeinek csökkentése. Bízom benne, hogy a tagállamok képviselői egyetértenek majd a Lengyelország által javasolt módosításokkal. Köszönöm a figyelmet.
Iliana Ivanova
írásban. - A pénzügyi stabilitás megerősítését célzó állandó európai uniós válságmechanizmus létrehozása a helyes irányba tett lépés. Az állandó válságmechanizmus erősebb és koordináltabb gazdasági kormányzással együtt képes lenne biztosítani az euróövezet stabilitását. A mechanizmus létrehozásakor figyelembe kell venni az új tagállamok sajátos helyzetét is. Ezen országoknak aktívan részt kell venniük a vitában, és lehetővé kell tenni számukra, hogy - ha akarnak - részt vehessenek a mechanizmusban. Ugyanakkor a tagállamoknak meg kell őrizniük nemzeti adópolitikáikat. Fontos az adóverseny, mint a kohézió megkönnyítését és az Európai Unió gazdasági növekedésének fokozását célzó eszköz megőrzése. A politikák adóharmonizáció vagy közös konszolidált adóalap irányába történő elmozdítása csupán tovább mélyítené a gazdasági fejlettségben meglévő különbségeket és visszatartaná a kohéziót. Azoknak a tagállamoknak, amelyek deficitükkel és adósságterhükkel nagyobb kockázatot jelentenek, nagyobb mértékben kell hozzájárulniuk a válságmechanizmus eszközeihez. Ez határozottan ösztönözné a szigorú költségvetési fegyelmet és növelné a megfelelő gazdaság- és pénzügyi politika folytatásának hozzáadott értékét.
Astrid Lulling
Míg az elmúlt hónapok eseményei azt kívánták, hogy a kormányok sürgős és közvetlenül alkalmazható intézkedéseket és döntéseket hozzanak, az euróövezet pénzügyi stabilitását oltalmazó állandó válságmechanizmus létrehozásának megkérdőjelezhetetlen jogi alapon kell nyugodnia. Következésképpen nyilvánvaló, hogy az Európai Parlamentnek társjogalkotóként be kell avatkoznia a gazdasági és monetáris unió stabilizálása érdekében szükségessé váló alapvető reformok végrehajtásába. Egy tisztán kormányközi megoldás nem lehet a helyes válasz.
A Gazdasági és Monetáris Unió (EMU) reformja elengedhetetlen feladat, amely jelentős következményekkel jár. Mindannyian tisztában vagyunk a közös valutának az Európa projektben betöltött értékével. A gazdasági és monetáris unió jelenlegi törékenysége azonban bátor és innovatív megoldásokat követel.
A mostanihoz hasonló helyzetben az "eurókötvényekhez” való folyamodás olyan cselekvési irányt jelent, amelyet fel kell tárni és meg kell vitatni, és nem lehet kategorikusan elutasítani. Jelenleg ugyanakkor számos akadály merül fel. Tisztában kell lennünk egy ilyen eszköz bevezetésének jelentőségével - intézményi, jogi és pénzügyi szinten egyaránt -, amely megváltoztatja az Európai Unió jellegét. Szemben azzal, amit néhány támogatója gondol, ez még nagyobb fegyelemmel és szigorral járna.
Ulrike Rodust
írásban. - (DE) Szeretném felhívni a Tanács figyelmét egy problémára, amely a halászati politika tárgyában a két intézmény közötti együttműködés megbénításával fenyeget. Itt a hosszú távú kezelési tervekre vonatkozó szabályozásról van szó. Ezek a szabályozások a közös halászati politika lényegét jelentik. A Tanács és a tagállamok többsége nem fogadja el, hogy a Lisszaboni Szerződés e szabályozásokkal kapcsolatban együttdöntési jogot adott az Európai Parlamentnek. A miniszterek a Tanács és a Tanács jogi szolgálata ellenében cselekednek, a Bizottság ellenében és - természetesen - az Európai Parlament akarata ellenében is. A Tanács jelenleg két elfogadhatatlan irányítási tervvel rendelkezik. A Bizottság nem nyújthat be további terveket, amelyekre azonban sürgős szükség lenne a halászaink és tengereink érdekében, és amelyek azóta már régen elkészültek, és egy fiókban hevernek. Ez a helyzet elfogadhatatlan. Felszólítom a belga elnökséget és a következő magyar elnökséget, hogy haladéktalanul kezdjenek tárgyalásokat a Parlamenttel, hogy megoldást találhassunk. Mi készen állunk a megbeszélések megkezdésére. Köszönöm.
Edward Scicluna
írásban. - Emlékezzünk arra, hogy az euróövezet válsága elsősorban az államadósságok válsága, amelyet két jelentős esemény erősített fel. Az egyik a magánkézben lévő pénzügyi intézmények megmentése, amellyel a magánadósságokat államadóssággá alakították, a másik pedig a kormányok által a gazdasági hanyatlás lassítására használt ösztönző csomagok. Figyelmen kívül hagyjuk ezt a két eseményt, és minden országot úgy kezelünk, mintha felelőtlen, a Földközi-tenger partján heverésző, napozgató, lezser társaság lenne. A válságmegelőzéssel és talpra állással kapcsolatban bevezetett minden mechanizmusnak figyelembe kell vennie, hogy - normális körülmények között - az országok rendesen követték terveiket hiányuk, következésképpen az adósságuk csökkentése érdekében. A tilosban járó országok a kivételt jelentették, nem pedig a szabályt. Mindenképpen növeljük a felügyeleti mechanizmusokat és vezessünk be néhány ésszerű szankciót, de ne tévesszük szem elől, hogy mit is akarunk középtávon elérni: növekedést és foglalkoztatást. Ezeket a célokat nem szankciókkal és megszorító intézkedések bevezetésével lehet elérni. Akkor valósulnak meg, ha megértjük, hogy az egyensúlyhiányos helyzetek hogyan alakulnak ki és csökkennek, és ha együtt dolgozunk e célok elérése érdekében. Ezt várják tőlünk az Unió polgárai.
Silvia-Adriana Ţicău
írásban. - (RO) Az Európai Tanács december 16-17-i ülésén fogja megvitatni és elfogadni a Gazdasági és Monetáris Unió gazdasági pillérének megerősítéséhez és az Unió pénzügyi stabilitásának konszolidálásához szükséges intézkedéseket. E tekintetben meg kell vizsgálnunk az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy az európai bankrendszer képes legyen finanszírozni az európai gazdaságot, különösen a kis- és középvállalkozásokat.
Európa polgárai robosztusabb intézkedéseket várnak az uniós intézményektől, amelyek nemcsak a pénzügyi stabilitás megvalósítását célozzák, hanem - különösen - a fenntartható gazdasági növekedéshez való visszatérést.
2008-ban 116 millió európai polgárt fenyegetett a szegénység és társadalmi kirekesztés veszélye. A gazdasági és pénzügyi válság következtében ez a szám tovább emelkedett, és a fiatalok és az idősek alkotják a szegénység és társadalmi kirekesztés veszélyének leginkább kitett csoportokat.
Európa polgárainak legfőbb aggodalma még mindig az, hogy megőrizzék munkahelyüket és tisztességes megélhetést biztosítsanak. A gazdasági és pénzügyi válság jelentős hatást gyakorolt a nemzeti költségvetésekre, és az oktatási, egészségügyi, társadalombiztosítási rendszerek hanyatlásához vezetett. Itt az ideje, hogy az Európai Unió elfogadja az iparpolitikába történő, munkahelyeket teremtő és versenyképességét biztosító befektetéseken, valamint a kutatásba, oktatásba és egészségügybe történő megfelelő befektetéseken keresztül megvalósuló fenntartható gazdasági növekedés biztosításához szükséges intézkedéseket
