2011. évi költségvetés (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a 2011. évi költségvetésről szóló vita.
Szeretném megnyitni a vitát. Barroso úr, Wathelet úr és Chastel úr, az egyeztető tárgyalások során az Európai Parlament és a Tanács nem jutott megállapodásra a 2011. évi költségvetéssel kapcsolatban. Ezt sajnáljuk. Születhetett volna megállapodás.
Az Európai Parlament tisztában van azzal, hogy megtakarításokat kell elérni. Készen álltunk arra, hogy a 2011. évi költségvetésben elfogadjuk a kifizetési előirányzatok 2,91%-ra csökkentését 2010-hez képest. Cserébe egy módszert akartunk kialakítani a Lisszaboni Szerződés hatályba léptetésére, főként pedig meg akartuk határozni, hogy a további költségvetési tárgyalások során mely eljárásokat kell alkalmazni. Ez fontos, mivel a Lisszaboni Szerződés hatályban van. Semmilyen módon nem kívántunk túlterjeszkedni a szerződésen. Tisztában vagyunk vele, hogy a tagállamok többsége akarta ezt a megállapodást.
Most a lehető leggyorsabban el kell döntenünk, miként oldjuk meg azt a problémát, hogy nincsen költségvetésünk. Ez mindhárom európai intézmény felelőssége. Elmondtuk, hogy a Parlament számára megfelel a gyors eljárás, de csak akkor, ha teljesítik elvárásainkat a következő költségvetésről szóló tárgyalásokat érintő eljárásokkal kapcsolatban.
Az elmúlt napokban jelentős előrelépést tapasztaltunk a Tanáccsal folytatott tárgyalások tekintetében. Biztos vagyok benne, hogy már közel állunk egy megállapodáshoz. Az Európai Parlament igen sok dolgot kész megtenni e megállapodás mielőbbi elérése érdekében. November 15-én kevéssel éjfél előtt a Parlament azon várakozásával fejeztük be a tárgyalásokat, hogy két alapvető fontosságú ügyben akarunk jó megoldást találni: rugalmassági mechanizmusokra van szükség a Lisszaboni Szerződésből eredő politikák finanszírozásának biztosításához, valamint az egymást követő többéves pénzügyi keretekre vonatkozó tárgyalási folyamatokban a Parlament részvételével kapcsolatos megoldásokra.
Hasonló elvárásaink vannak az Európai Unió saját forrásaira vonatkozó javaslatokkal kapcsolatban. Véleményünk szerint az Európai Bizottság döntő szerepet vállalhatna ebben a kérdésben. Biztos vagyok abban, hogy kölcsönös tárgyalás hajlandóságunknak köszönhetően megállapodásra jutunk majd. Szeretném még egyszer hangsúlyozni, hogy álláspontom szerint az Európai Bizottság kulcsfontosságú szerepet tölt be. Ezért érdeklődéssel várjuk Barroso úr beszédét, amelyben ismerteti az új költségvetési javaslatot - amelyről december 1-jén fogunk szavazni -, és a Parlament legfontosabb elvárásaira adott válaszokat. Az elnökség - Wathelet úr általi - mondandója is különösen fontos lesz számunkra, csak úgy, mint Chastel úré.
Joseph Daul
Elnök úr, hölgyeim és uraim, a költségvetésről szóló vitára olyan időben kerül sor, amikor polgárainkat kétségek gyötrik valutájuk gyengesége miatt, és amikor Európa -helyesen - igyekszik támogatni az ír gazdaságot.
Szemben azzal, amit az Európai Parlament e tárgyalások során képviselt célkitűzéseivel kapcsolatban mondott, itt nem hatalmi harcokról vagy intézményi vitákról, és nem is a tagállamaink előtt álló nehézségek figyelmen kívül hagyásáról, vagy a bennünket sújtó államadósság válság figyelmen kívül hagyásáról van szó. Annak biztosításáról van szó, hogy Európa képes legyen betartani a kötelezettségvállalásait. A szociális szektor felé vállalt kötelezettségeire - gondolok itt elsősorban az oktatásra és az élethosszig tartó tanulásra -; a természeti katasztrófák áldozatai felé vállalat kötelezettségeire - gondolok itt az élelmiszerválság által sújtott országok támogatására -; valamint a munkahely- és növekedést teremtő programok iránti kötelezettségvállalásaira - mint például a Galileo vagy az ITER - gondolok legfőképpen.
A valóság - inkább számviteli, nem pedig politikai szempontból tekintve a helyzetet - az, hogy a tárgyalásokat továbbra is akadályozó néhány tagállam sérti az 500 millió európai érdekeit. Olyan benyomás keltésével, hogy az Európai Parlament a béke megháborítója, és arra utalva, hogy az Európai Parlament a tagállamok megszorításai idején akar költekezni, vagy, hogy a Lisszaboni Szerződés által rá ruházott hatalmat a megtakarítás és az európaiak rovására kívánja gyakorolni, valójában elterelik a figyelmet a valóságban fennálló problémákról.
Mi ez a valóság? Az, hogy a legfrissebb gazdasági előrejelzések nem kecsegtetnek az Európai Unió által célként kitűzött erős, fenntartható és inkluzív növekedés 2020-ig való elérésének reményével.
Az is tény, hogy a jelenlegi költségvetés-tervezet nem tartalmaz a Lisszaboni Szerződés által az unióra ruházott új hatáskörök finanszírozását biztosító előirányzatokat, illetve nem teljesíti azt a kérésünket, hogy haladjunk tovább a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó megállapodásban meghatározott pénzügyi ciklus középtávú felülvizsgálatával.
Végül, pedig tény, hogy a költségvetés-tervezet nem tartalmaz a 2020 stratégiára vonatkozó egyetlen egy pénzügyi rendelkezést sem.
Röviden tehát, a Tanács anélkül fogad el programokat, hogy rendelkezne azok finanszírozásáról. Ráadásul, amikor az Európai Parlament elnöke emlékezteti a kötelezettségeire, a Tanács megsértődik, amikor azonban egy helyi, regionális, vagy nemzeti hatóság hagy jóvá projekteket finanszírozás nélkül, akkor az adott hatóságot elítélik. Kérdem én, miért lenne európai szinten elfogadható valami, ami egyébként helyi vagy nemzeti szinten elfogadhatatlan?
Így kellene megszerettetnünk a polgárainkkal Európát? Nem hinném. Egyértelműen üzenem a Bizottság és - mindenekelőtt - a Tanácsnak: ne számítsanak arra, hogy a képviselőcsoportom, vagy ez a képviselőház megszavazzon olyan programokat, amelyeknek nincs garantált finanszírozásuk. A képviselőcsoportom azt akarja, hogy térjünk vissza a józanészhez, és szülessen kiegyensúlyozott megállapodás. A megállapodásnak átfogónak kell lennie, amely egyszerre kapcsolódik a 2011. évi költségvetéshez, a 2010. évi költségvetés-módosításhoz és az ahhoz kapcsolódó módosító indítványokhoz, a rugalmassági eljáráshoz és - végül - a jövőbeli politikák finanszírozására vonatkozó biztosítékokhoz is, amit a politikai résznek hívunk.
Szeretném hangsúlyozni, hogy e politikai részre vonatkozó javaslataink nem tartalmaznak a jelenlegi szerződéseket érintő módosításokat vagy előfeltevéseket a jövőbeni uniós alapok összegével, származásával vagy elosztásával kapcsolatban. Azt is hangsúlyozom, hogy a saját forrásokra vonatkozó vita ismételt megnyitása nem a Parlament egy új keletű javaslata, hanem a Tanács saját, az Egyesült Királyság elnöksége alatt 2005. decemberben elfogadott megállapodást követően 2006. májusban elfogadott határozata.
A képviselőcsoportom teljes mértékben támogatja a tagállamok költségvetési hozzájárulásának nem csak korlátozására, hanem a csökkentésére vonatkozó célkitűzést is. Az adósságválság rendkívül súlyos természete valóban az európai államháztartások teljes átalakítását teszi szükségessé. Nem pusztán a nemzeti költségvetések és az európai költségvetések közötti feladatmegosztásról van szó, hanem a megtakarítások elérése érdekében a kölcsönösségek valamennyi lehetséges formájának felkutatásáról is.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoport támogatja a Tanács október 15-i két követelését: hogy az unió költségvetése járuljon hozzá a közös pénzügyi fegyelemhez, és hogy biztosítsuk az európai célkitűzések finanszírozását. Mindössze ezek a céljaink a 2011. évi költségvetésről szóló tárgyalások során, és biztosak vagyunk a megállapodás megszületésének lehetőségében, amennyiben a Tanács elnöksége hatékonyan tárgyal a brüsszeli kollégáival.
(Taps)
Martin Schulz
Elnök úr, azt gondolom, hogy a jelenleg bennünket sújtó válságot Deauville-ben bekövetkezett események váltották ki. Azt gondolom, hogy a francia elnök és a német kancellár Deauville-ben megállapodott David Cameronnal. E megállapodás keretében ő hozzájárult a Stabilitási és Növekedési Paktumról szóló szerződés felülvizsgálatához, cserébe az Egyesült Királyság költségvetési követeléseinek teljesítéséért. Talán tévedek, a gyanú minden esetre fenn áll. Egy ilyen megállapodást csakis harmadik felek kárára köthettek meg, azaz az Európai Parlament jogainak kárára. Nem kellene ezért meglepetésként érnie senkit sem, hogy a harmadik fél - ez esetben e Képviselőház - nem tűri ezt zokszó nélkül.
Ezzel együtt az sem kellene, hogy meglepetés legyen, hogy Európa sorsa euroszkeptikus kormányok kezei közé került. Egy ilyen helyzetben ezek a kormányok ki fogják próbálni, hogy milyen messzire mehetnek el. A brit kormány jelenleg azt próbálgatja, hogy Európa többi része vajon elfogadja-e a kiváltságait vagy sem. Ez a költségvetés vagy költségvetési vita tehát arról is szól, hogy az Európai Unió milyen irányba fejlődjön. Itt nem a pénzről van szó. A pénzről már megállapodtunk. Úgy vélem, ez fontos üzenet a választóknak és Európa polgárainak. A pénzről már megállapodást kötöttünk és - mint egy parlament - megfeleltünk az Egyesült Királyság pénzzel kapcsolatos követeléseinek: a kiadások 2,91%-os növelése, nincs hozzájárulás az előirányzatokhoz, de van a kiadásokhoz.
Ha nem pénzről, akkor viszont miről van szó? Az Európai Parlament jogairól. A szerződésben rögzített jogokról. Minden, amire a Parlament felszólít, a szerződés részét képezi. A saját források kérdése az Európai Unió működéséről szóló szerződés 311. cikkében szerepel. A középtávú pénzügyi tervezés a szerződés által létrehozott eljárás, amelyhez rendeletet kell hozni. A költségvetési rugalmassághoz tartoznak a kormányok, a Bizottság és a Parlament kölcsönös érdekei, valamint a rövid távú követelményekre való rugalmas válaszadási képességük a költségvetési szabályok keretei között. Nem a további kiadásokról van szó; arról van szó - legalább is a rugalmasság esetében -, hogy milyen hatékonyan kormányozzák Európát, illetve a Parlament elsődleges jogairól van szó.
Meglepőnek tartom, hogy bár az Európai Unió kormányfői mindannyian országgyűlési képviselők, olyan férfiak és nők, akik a parlamenti hagyományok szerint nevelkedtek, és mint Daul úr már elmondta, melyik nemzeti parlament engedné, hogy legfontosabb jogába, a költségvetés kidolgozásának jogába beleszóljon a végrehajtó hatalom? Az Európai Unió 27 kormánya egytől egyig végrehajtó hatalom. Nem hagyhatjuk azonban, hogy az európai demokráciát a feje tetejére állítsák. A Parlament fogadja el a költségvetést és a Parlament ellenőrzi a végrehajtót. A brit kormány kívánsága ebben az esetben az, hogy a 27 kormány ellenőrizze a Parlamentet, ami pontosan a parlamentáris demokrácia ellenkezője. E döntés ezért precedenst teremthet. A Parlament nem hagyhatja, hogy megfosszák a jogaitól.
Mi jön majd ezután? Miután az európai adófizetők pénzét a tagállamok bőröndjeiből átutalták Brüsszelbe, az már nem a tagállamokhoz tartozik. Az az unió pénze és azt az unión belül a Parlamentnek kell ellenőriznie. Következő, hogy a költségvetést a Parlamentnek kell elfogadnia, mivel az európai költségvetést nem 27 nemzeti parlament vagy 27 nemzeti kormány, hanem egy szabadon választott Parlament - vagyis ez a Ház - fogadja el.
Nem a pénz, hanem a középtávú pénzügyi tervezés, a rugalmassági klauzula és a saját források kérdése az a három tárgy, amit a Tanáccsal meg kell vitatnunk. Már beszéltünk erről az elmúlt néhány órában. Szeretném ismét világossá tenni, hogy Lamassoure úr és a képviselőcsoportok elnökei komoly erőfeszítéseket tettek, hogy mi viszonylag - legalábbis álláspontom szerint - következetes álláspontot képviselhessünk. Nem adhatjuk fel ezt az álláspontunkat. Egyértelművé kell tennünk a Tanács számára, hogy ez a három elem a jogainkat érinti és nem a további kiadásokra ösztönöz. Az a Parlament, amely hagyja, hogy bármilyen kormány csorbítsa a jogait, meg kell, hogy szűnjön.
A képviselőcsoportom ezért egyhangúlag úgy határozott, hogy vagy elfogadjuk ezeket a követeléseket - ami nem több, mint a Parlament jogainak megerősítésére tett kísérlet -, vagy nem lesz költségvetés. Ha nincs költségvetés, nem lesz ITER projekt és atomfúziós reaktor sem. Nem lesz Galileo projekt és Európai Külügyi Szolgálat sem.
A kormányfők kezében van a választás. Vagy elismerik a Parlament jogait és projektjeit, vagy megsérthetik a Parlamentet, amely esetben nem lesz költségvetés. Ez képviselőcsoportom egyhangú álláspontja.
(Taps)
(A felszólaló hozzájárult egy kék kártyás kérdéshez a 149. cikk (8) bekezdése alapján)
Krisztina Morvai
Elnök úr, kíváncsi lennék, hogy a Ház egyet ért-e velem abban, hogy - alkotmányossági értelemben - a hatalmi ágak elválasztásának, a fékek és egyensúlyok elvének van-e egy másik értelmezése is? A nemzetközi és európai politikai színtéren nem vehetjük egyszerűen át a hatalmi ágak elválasztásának, a fékek és egyensúlyok elvének nemzeti modelljét.
Álláspontom szerint - és kíváncsi lennék, képviselőtársaim egyetértenek-e velem - a hatalmi ágak elválasztásának, a fékek és egyensúlyok rendszerében a Tanács lényegében a nemzetállamokat képviseli és azt, ami a nemzetállamok szuverenitásából és függetlenségéből egyáltalán megmarad a Lisszaboni Szerződést követően. A nemzeteket képviseli, amelyek kormányait megválasztják.
Az európai demokráciákban a kormányokat demokratikus választási rendszerben választják. A nemzetek és a népek képviseletében a kormányok jelentik a féket, és ellensúlyozzák a Parlamentek hatalmát. Egyet ért-e a Ház, hogy van más értelmezése is a fékek és ellensúlyok elvének?
Martin Schulz
Elnök úr, Morvai asszony, számos értelmezés van. Ez teljesen nyilvánvaló. Az előfordulhat, hogy az unió működéséről szóló szerződést Ön másként értelmezi, mint én. Most azonban nem az értelmezésről van szó, hanem a szerződés alkalmazásáról, és ide tartozik a világos költségvetési eljárás is. Ön egyébként - ha nem tévedek - a magyar Jobbik párt tagja, vagy ha mégsem, akkor egy másik párté. Kérem, magyarázza el országa választóinak, hogy az unió költségvetésének elfogadásával válik egyáltalán lehetségessé a kohéziós alapok Európai Unión belüli hosszú távú kifizetése. Ha nem lenne költségvetés, a finanszírozást sem lehetne rendelkezésre bocsátani.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, 2005 decemberében az egyik miniszterelnök itt ült a Házban. Azt gondolom, az egyik dolog, amit megtanultunk, hogy jelentős reformokon átesett költségvetést kell a jövőben létrehoznunk. Dolgozzuk ki mindannyian - a Bizottság, a Tanács, a tagállamok és az Európai Parlament - együtt, hogy a jövőben hogyan alakíthatnánk ki konszenzust egy megváltozott és reformált Európáért, amelyben a költségvetés a jövő racionális részét képezi, nem pedig a kufárkodás szerencsétlen eredményét jelenti.
Ez a miniszterelnök Tony Blair volt az az ember, aki a pénzügyi kilátásokról szóló utolsó üzletet kötötte. Most itt vagyunk öt évvel később. Amit Blair úr mondott, az az a lényeges dolog, amit a Parlament el akar érni: az uniós intézmények és valamennyi érintett fél bevonása az unió finanszírozásának újbóli kialakításába, és e finanszírozás - a mai piaci alkudozástól eltérő - ésszerű alapokra helyezése.
Beszéljünk egyértelműen a számokról. Nem titok, hogy a Parlament készen állna elfogadni a Tanács számait - természetesen - egy szélesebb megállapodás keretében. De egy második elemről is meg kell állapodnunk képviselőtársaim, mégpedig a rugalmasságról. Fogalmazzunk itt egészen világosan. A rugalmasság nem a Tanácstól kapott koncesszió; a rugalmasság szükséges, elengedhetetlen, anélkül számos fontos kérdést nem tudunk finanszírozni. Sőt, a rugalmasság az acquis része. Részét képezi a már létrejött intézményközi megállapodásnak. Valójában a Tanács megszegte a szavát, amikor ezt most visszautasította a költségvetés esetében. Végül pedig - és ez a legfontosabb dolog -, meg kell állapodnunk az unió jövőbeli finanszírozásáról.
Újra fel kell tehát venni a saját források kérdését; efelől nincs kétség. Hadd tegyem világossá, hogy a saját források kérdése nem egyenlő a szerződések módosításával. A saját források nem is új hatáskörök kérdése, hanem a létező szerződések alkalmazásának kérdése, és a létező hatáskörök finanszírozásának kérdése, mivel eredetileg is arról volt szó, hogy unió saját bevételekkel fog rendelkezni. Merkel asszony, Sárközy úr és Cameron úr nem tudja ezt, de az uniót saját bevételekkel hozták létre. Az volt az unió finanszírozásának forrása az alapító atyáktól.
Mindannyian tudjuk azonban, hogy idővel - és egy bizonyos Vas Lady közbenjárásának eredményeként - az unió elvesztette a kapcsolatot a saját forrásaival, ehelyett tehát inkább abszurd vitákba bocsátkozunk arról, hogy ki profitál többet és ki kevesebbet az unióból. Az unió érdekeinek szolgálata helyett kizárólag az egyes tagállamok nettó fizetési pozíciójára koncentrálva vált az Európai Unió költségvetése mára azzá, ami.
Ezt hívják az unió költségvetési kérdéseivel kapcsolatos pillanatnyi üzletelésnek. Ez a fajta eljárás öli meg az uniót - elpusztítja az unió egységének szellemét, és szétzúzza az unión belüli szolidaritást. Megismétlem, csak valódi saját forrásokra tarthatunk igényt, ami azzal is járhat, amit számos ország akar, hogy csökkenjenek a nemzeti hozzájárulások. Ha nem változtatjuk meg a rendszert, a kormányok - nem pedig a polgárok - maradnak hatalmon. Ezzel szemben, ha a saját források felé mozdulunk el, nem a kormányok, hanem a polgárok kerülnek irányító helyzetbe. Röviden azt mondhatjuk, képviselőtársak, hogy Európa saját forrásai több európai demokráciát jelentenek; ez a modern európai demokrácia alapja.
Egy kérésem van ezért Önhöz, Barroso úr. A kérésem egyszerű. Ne figyeljen a múlt hangjaira, bármilyen formát öltsenek is - legyen az egy találkozó, konferencia, vagy nemzeti parlamentek részvételével, vagy azok nélkül tartott kormányközi konferencia. Forduljon a jövő felé, éljen a kezdeményezési jogával, és nyújtson be hivatalos javaslatot a lehető legrövidebb időn belül. Az Európa párti többség ebben a Házban teljes mértékben Ön és a kezdeményezés mellett áll.
Daniel Cohn-Bendit
Elnök úr, elnökök, úgy vélem, hogy ha figyelmesen meghallgatjuk mindenki mondandóját, akkor az Európai Unió történetének fordulópontjához érkeztünk. A költségvetéssel kapcsolatos mai probléma - amint azt ki-ki így vagy úgy elmondta - valójában az európai eszme fejlődésével összefüggő probléma. Ráadásul valami gond van az Európai Unió eszméjével, ami nyilvános viták során mindig felszínre kerül.
Ami most folyik, az az európai tevékenységek - teljesen abszurd - újra államosítása. Miért? Mert - és mindannyian ezt mondjuk - azt akarják, hogy az Európai Unió sikerrel oldjon meg problémákat, amelyeket nemzeti szinten már nem képesek megoldani, ugyanakkor viszont a feladathoz szükséges erőforrásokat nem az Európai Parlamentnek, hanem az Európai Uniónak akarják adni.
Mi ezért mondjuk, hogy nem a Parlament jogait védelmezzük, hanem az Európai Unió jogait és azt, hogy szükség van az Európai Unióra. Ezért van az, hogy míg ma megállapodunk három ponttal kapcsolatban, valójában még egy pontról meg kell itt ma közösen állapodnunk: arról, hogy folytassuk, vagy hagyjuk abba. Sőt, még ha két, három, vagy akár négy - bizonyosan mindenki számára kemény - hónapba telik is, csak akkor hagyhatjuk jóvá az európai költségvetést, ha megállapodás születik az általunk felvetett pontokkal kapcsolatban.
Ne féljünk tehát, ha sokáig tart, és ha megesne, hogy nem szavazzuk meg a költségvetést decemberben, januárban, vagy még februárban sem. Ha belevágunk ebbe a vitába, de félúton megállunk, a következő négy évet veszítjük el.
Felszólítok ezért mindenkit, hogy felelősséggel járjon el a saját források tekintetében, és ezt Verhofstadt úr is kifejtette már. Végül is egészen egyszerű dologról van szó, és ezért találom Lamassoure úr megállapodásról alkotott elképzelését érdekesnek, mivel a vitákat az európai nyilvánosság színterén kell folytatni a nemzeti parlamentekkel, a kormányzati képviselőkkel és a biztosokkal. A saját források lehetőséget adnak a nemzeti hozzájárulások csökkentésére - ezt háromszor fogom elismételni - a csökkentésére - ezúttal a konzervatívok kedvéért - tehát a csökkentésére, egyúttal pedig az európai költségvetés megerősítésére. Végül is, nem is olyan bonyolult ez!
Ezért tehát, ha ezt az üzenetet sikerül eljuttatnunk az európai színtérre, Európai népei egyet fognak érteni velünk. Megismétlem: csökkentenünk kell a nemzeti hozzájárulásokat és erősítenünk kell az európai költségvetést. Igen, lesznek európai adók, valóban lesznek, de az Önök által nemzeti szinten bevezetett jelenlegi megszorító intézkedések megölik a gazdasági lendületet és végső soron semmit sem érnek el. Könyörgöm tehát: ne bénítsuk meg Európát, mert a kormányok már most is a saját gazdaságaik megbénításán dolgoznak.
Az utolsó megjegyzésem Írországgal kapcsolatos. Írország a neoliberalizmus bukását jelképezi; a dereguláció bukását szimbolizálja. Griffith úrral Önök éveken keresztül bosszantottak minket a "dereguláció, dereguláció, csökkentsük a társasági adókat” mantrájukkal. Szóval értik már miről van szó? Ez egy gazdasági katasztrófa, és mit csinál most az ír kormány? Nyafognak, hogy "anyu, anyu, Európa, segíts!”.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Lajos Bokros
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, szeretném megnyugtatni Cohn-Bendit urat, hogy tisztában vagyunk azzal, mivel jár, ha nincs költségvetésünk. Szemben azzal, amit sokak gondolhatnak, az ECR képviselőcsoport örömmel látná a költségvetési hatóság két ága közötti megállapodás megszületését. Szégyennek tartjuk, hogy e vesződséges egyeztető tárgyalások után még mindig nincs költségvetésünk, mivel 500 millió európai adófizető nem érti, hogy a költségvetési hatóság két megkülönböztetett ága miért nem képes megállapodásra jutni a Lisszaboni Szerződés alkalmazásának első évében.
Véleményem szerint mindkét oldalt felelősség terheli. A Parlamentnek nem kell a kormányokat olyan politikai kötelezettségvállalásokba kényszerítenie, amelyeket nem tudnak - bármilyen ok miatt - vagy nem akarnak a válság kellős közepén jelenleg felvállalni. A Parlamentnek továbbá nem kell hosszú időn keresztül kényszeríteni ezeket a kötelezettségvállalásokat.
Másfelől azt is elmondhatom, hogy a Tanács is felelősséggel tartozik, mivel egy hete - amikor az egyeztetés során tárgyaltunk - egyetlen nagykövet sem vette a fáradságot, hogy nyilatkozatot tegyen és kifejtse a saját kormánya álláspontját. A dialógus ezért két fél között zajlott, amelyek még a saját javaslataikat sem ismertették.
A Bizottság a 2,91%-os növekedési szám alapján új tervezetet készít. Szeretném most elismerni és nagyrabecsülésemet kifejezni Lewandowski biztos úrnak a munkájáért e tárgyban. Kompromisszumot akkor érhetünk el, ha meg tudunk állapodni a rugalmasság alkalmazásáról - ami egyébként nem helyes terminológia, inkább "megőrzést” kellene mondanunk - az intézményközi megállapodás részeként a fennmaradó három évre, hogy finanszírozni tudjuk az ITER-t és néhány más, kulcsfontosságú projektet.
Ugyanakkor a Parlament dönthetne úgy is, hogy nem erőltet olyan politikai nyilatkozatokat a Tanácsra, amelyek jelenleg számos kulcsfontosságú kormány számára elfogadhatatlanok. Így érhetünk el kompromisszumot. Úgy vélem, Wathelet úr keményen dolgozik ezen. Csak bíztatni tudom, Wathelet úr, hogy folytassa a munkáját, mivel még nagyobb szégyen lenne, ha ez év vége előtt sem sikerülne megállapodásra jutnunk.
Mairead McGuinness
(Kék kártyás kérdés Cohn-Bendit úrhoz az eljárási szabályzat 149. cikkének (8). bekezdése alapján). Elnök úr, valóban az, és úgy gondolom, nem sikerült elkapnia a pillantásomat. Egy észrevételem és egy kérdésem van Cohn-Bendit úrhoz, nehogy azt higgye, hogy az ír fülek nem hallják, amit mond.
Elfogadná azt, hogy a társasági adóval kapcsolatos kijelentései inkább rontanak, mint segítenek ezen a helyzeten? A segítséget kérő Írországot becsmérlő szavain túl nem fogadja el, hogy Írország megsegítésével az Európai Unió önmagán segít? Ír anyaként mondom ezt, mivel azt hiszem, Ön is ezt a szót használta. Viselkedjünk felnőtt módon ebben a Házban amikor más nemzetállamokról beszélünk, ha kérhetem.
Daniel Cohn-Bendit
(Kék kártyás kérdésre válaszolva az eljárási szabályzat 149. cikkének (8). bekezdése alapján)
Elnök úr, Európa egy politikai testület. Vannak saját politikákkal rendelkező nemzetállamaink, és megvitatjuk a politikákat. Továbbra is azt mondom, hogy Írország katasztrófájának egyik oka a hibás gazdaságpolitika volt. A zöldek is hozzájárultak a helyzet romlásához. Ezt tudom. Világosan ki is mondom. Nem vagyok vak, és továbbra is azt mondom, hogy ez hibás politika volt. Ha hibás politikát folytatunk, és az katasztrófához vezet, méltányos dolog azt mondani, hogy a politika hibás volt. Ha helyes politika lett volna, nem kerültünk volna katasztrofális helyzetbe.
A másik felelős csoport az európai bankokból áll. Szerencsejátékot űztek, de ha hétköznapi emberekként veszítünk, akkor a pénzt elveszítjük. Erre a bankok most azt mondják, hogy ők is vissza akarják kapni a pénzüket, mi meg bonyolult helyzetbe kerültünk, mivel szeretnénk segíteni az ír népen, azonban az általunk kritizált rendszer miatt van most Írország ott, ahol.
Lothar Bisky
Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Lisszaboni Szerződés támogatói hangsúlyozták, hogy a szerződés felszámolja a demokrácia hiányát az unióban. A valóságban viszont az első évben az Európai Parlamentnek küzdenie kellett a Tanáccsal és a Bizottsággal már csak azért is, hogy elérjük a parlamentáris együtt döntést és a demokratikus ellenőrzést.
A Parlament költségvetési kérdésekben való együtt döntése demokratikus minimum standard. Megismétlem: ez a minimum standard. Ezt a Parlamentet azért választották meg, hogy valóra váltsa az európai eszmét és a nemzeti egoizmus ellensúlyaként lépjen fel. Meg nem tagadható kötelességünk, hogy az Európai Parlament részt vegyen a 2013 és 2020 közötti időszakra eső költségvetések pénzügyi kereteire vonatkozó tárgyalásokon.
Az új feladatok nem finanszírozhatóak - vagy legalábbis igen korlátozott mértékben - költségvetési átcsoportosításokkal. Szembesülve a tagállamok szigorú költségvetéseivel, teljes mértékben érthetetlen, hogy a Tanács miért utasítja el a saját források kérdésének megvitatását a Parlamenttel.
Az európai költségvetésnek a tagállamok szolidaritása konkrét megtestesülésének kell lennie, máskülönben eltávolodunk az európai integráció alapeszméjétől és elveszítjük az európai polgárok tiszteletét. A nettó befizetők úgy tűnik, megfeledkeznek erről. Miközben a vállalataik profitot érnek el az európai belső piacon, Németország és más országok meglehetősen szűkmarkúak, amikor az Európa előtt álló közös kihívások leküzdéséről van szó. Új értelmet kapott a szolidaritás, és egy tagállam csak akkor segít a többieknek, ha az saját hasznára válik.
A német bankok olyan mélyen belegabalyodtak az ír pénzügyi szektor válságába, hogy a mentőöv épp olyan fontos a megmentőknek, mint a megmentetteknek. Az elmúlt években a képviselőcsoportom elutasította az uniós költségvetést. Úgy gondoljuk, hogy hibásak a prioritásai, és túl kevés figyelmet kap a környezeti hanyatlás leküzdése és a társadalmi fellendülés. Ezzel elmélyült az unión és a tagállamokon belüli szociális szakadék.
Teljes mértékben elfogadhatatlan, hogy a nagyobb projekteket - például az ITER-t - olyan projektek kárára finanszírozzuk, amelyek közvetlen finanszírozást biztosítanak a diákoknak, a munkanélkülieknek, a mezőgazdasági területeknek és a helyi közösségeknek. Összefoglalva, legfőbb ideje - elismerem, némileg leegyszerűsítve hangzik így -, hogy európai fogalmi keretek és ne önző nemzeti keretek között gondoljunk Európa népeire.
(A felszólaló hozzájárul egy kék kártyás kérdés fogadásához az eljárási szabályzat 149. cikkének (8). bekezdése alapján)
Paul Rübig
(DE) Elnök úr, van egy kérdésem Bisky úrhoz. A vállalkozások akkor érnek el profitot, ha olyan termékeket gyártanak, vagy olyan szolgáltatásokat nyújtanak, amelyeket a polgárok megvásárolnak. Ehhez képest az Ön alternatívája, hogy a társaságok veszteséget realizáljanak, és olyan termékeket gyártsanak, amelyekre senkinek sincs szüksége?
Lothar Bisky
(DE) Elnök úr, megértem az Ön gazdasági kérdéseit Rübig úr, és azok gazdasági értelemben igen mélyenszántóak, amit tiszteletben is tartok. Úgy vélem azonban, hogy ez a vita a költségvetés, az Európai Parlament és annak jogai közötti kapcsolatról szól. Ez egy másik téma. Termékekről van szó ugyan, de meglehetősen eltérő értelemben.
Marta Andreasen
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, legyünk őszinték. A következő év költségvetéséről szóló vita a Parlament azon törekvésén bukott meg, hogy több hatalomra tegyen szert az Európai Unió finanszírozásával kapcsolatban, még akkor is, ha ilyen hatásköröket nem biztosít a Lisszaboni Szerződés. Az ilyen követelések - amelyek egy európai adóra irányuló javaslattá fordulnak át - mindig is elfogadhatatlanok voltak számunkra, és most is azok.
Elhangzottak fenyegetések azon tagállamok számára biztosított finanszírozás megakadályozásával kapcsolatban, amelyek nem fogadják el a Parlament követeléseit. Higgyék el nekem, ez lenne a legjobb hír az európai adófizetők számára - azok számára, akik végső soron finanszírozzák a nemzeti hozzájárulást és az európai adót. A számvevők az Európai Unió 2009-es kiadásai 92%-ának tisztázását megtagadták, és becsléseik szerint legalább 6 milliárd GBP összeget nem kellett volna kifizetni - az összeg hasonló nagyságrendű, mint tavalyi, és még mindig nem sikerült behajtani ezt az összeget. A finanszírozás megakadályozása azok esetében, akik az uniós pénzeket szabálytalanul használják fel, megfelelő erőforrást biztosítana az Európai Unió számára, hogy fedezze nemes törekvéseit, amelyeket - saját bevallása szerint - támogatni kíván. Ugyanakkor az európai bürokráciának is bizonyos fokú szavahihetőséget kölcsönözne. Tartok tőle azonban, hogy erre soha nem fog sor kerülni.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, három egyenlő fél foglal helyet a 2011. évi költségvetésről szóló tárgyalóasztal mellett: a Tanács, a Bizottság és a Parlament. Az Európai Parlament hozzájárult a költségvetés 2,9%-os növeléséhez a Tanács javaslata szerint, de csak egy politikai csomaggal összekapcsolva. A Lisszaboni Szerződés tekintetében ez egy indokolt követelés. A növelés mértéke tekintetében úgy vélem, fontos tisztázni, hogy még mindig akkora mértékű uniós költségvetéssel dolgozunk, mint amikor mindössze 15 tagállam volt, így az egy akkora méretű uniónak felelt meg. Ma azonban 27 tagállama van az uniónak és számos új feladatot is számításba kell venni.
A gazdasági válság fényében érthetetlennek tűnik, hogy növeljük az uniós költségvetést. Azonban figyelembe kell vennünk azt a tényt, hogy a pénz majdnem 95%-a visszakerül az európai polgárokhoz - például - közvetlen támogatásként az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alapon keresztül. Végső soron mindenki számára világosnak kell lennie, hogy a jelenlegi költségvetési helyzetet a tagállamok maguknak okozták. Tény, hogy a 2011. évi költségvetés nélkül a három pénzügyi felügyeleti szervet nem lehet finanszírozni. Figyelemmel Írország jelenlegi drámai helyzetére, jó lett volna, ha ezek a szervezetek már tegnap nekiláttak volna a munkának.
Melchior Wathelet
Elnök úr, szeretném azzal kezdeni, hogy senki sem leli örömét a november 15-i egyeztetés hiányában. Igaz, jobban örülnénk, ha ma egészen másról folytathatnánk a vitát, ha esetleg egy megállapodással lezárhattuk volna az egyeztetési eljárást, amely lehetővé tette volna, hogy a költségvetést az Európai Parlament is elfogadja.
Való igaz, hogy bizonyára mindannyian csalódottak voltunk, hogy az egyeztetési eljárás nem járt sikerrel. Azonban a bukás iránti vágy helyett inkább a sikerre, a siker elérésére való törekvést hallottam mind a közvetítőként eljáró Bizottság - amely valóban betöltötte a közvetítői szerepet az egész eljárásban - és különösen a Parlament soraiból. Ugyanezt tapasztaltam a Tanácson belül is.
Igaz tehát, hogy a belga elnökség a november 15-i bukás után - mert egyértelműen annak kell tekintenünk - megpróbálta visszaterelni a folyamatot eredeti medrébe, és továbbvinni a tárgyalásokat annak biztosítása érdekében, hogy a Lisszaboni Szerződésen alapuló első költségvetési eljárás sikeres legyen, és ne bukjon meg. Emlékeztetnem kell azonban arra, hogy bármelyikünk bármikor találhat okokat a bukásra, és ezért vallott kudarcot az egyeztetési eljárás. A Parlament mindig találhat olyan tanácsi javaslatot, amellyel nem ért egyet, a Tanács pedig mindig találhat olyan parlamenti javaslatot, amelyet nem talál kielégítőnek.
Mindig lesz mód a bukásra. Hallottam mindkét intézménytől azonban, hogy sikert szeretnének elérni. Fontos most, hogy mindannyian lássuk el feladatainkat és sikeresen kössük meg ezt a megállapodást ahelyett, hogy hagynánk itt elakadni.
Még egyszer kérdezem, milyen üzenetet küldenénk, ha az egyeztetést nem egy megállapodás megkötésével zárnánk le? Milyen képet mutatna az Európai Unió projekt a világ felé ebben a különösen bizonytalan és nehéz gazdasági helyzetben, ha képtelen lenne - ilyen nehéz időkben - összefogni, és az intézmények között a költségvetés elfogadásához szükséges kompromisszumokat meghozni, a különböző intézmények közötti megállapodást sikeresen megkötni?
Ne áltassuk magunkat: a saját megítélésünkön esett csorbán túl és a Lisszaboni Szerződésen alapuló költségvetési eljáráshoz kapcsolódó kezdeti bukáson túl más súlyos következményekkel is számolni kell, amelyek különösen rossz hatással lennének Európa népeire. E következmények némelyike már felmerült itt, mivel az ideiglenes tizenkettedek költségvetése zéró növekedést jelent, nem beszélve az inflációról. Az Európai Külügyi Szolgálat is nehéz helyzetbe kerülne; de nehézségekkel kellene szembe néznie a pénzügyi felügyeleti testületeknek is; előfordulhat, hogy a kohéziós politikák - emlékeztetek rá, hogy a költségvetés-javaslat 14%-os növekedést írt elő a kifizetési előirányzat tekintetében - és így a kohéziós politika alapjainak kifizetése elmaradna; további nehézségek adódnának a 2020 stratégiával kapcsolatban; valamint a Parlament számára kedves és a 2011. évi költségvetés tervezetébe - különösen az 1a. címsor alá - sorolt politikai prioritások, például a mobilitással, a fiatalokkal és az oktatással kapcsolatos politikák végrehajtása is elmaradna.
Eltekintve tehát a megállapodás elmaradása esetén kialakuló kedvezőtlen megítéléstől, kézzelfogható, igen valóságos és konkrét következményekre számíthatnánk, amelyek bizonyosan nem javítanák az Európai Unió képét különösen a polgárok szemében. Következik ebből, hogy ha meg kívánjuk fordítani ezt a tendenciát, ha meg akarjuk őrizni a szavahihetőségünket, ha fel akarjuk vállalni e felelősséget, akkor meg kell ragadnunk ezt az utolsó néhány hetet a megállapodás elérése és a konfliktus spirálból való kitörés érdekében.
Lássunk tisztán: ennek eléréséhez három dolgot kell észben tartanunk. Először, ott van a 2011. évi költségvetés, a számaival, amely költségvetés tekintetében megállapodást lehetne elérni a kifizetési előirányzat 2,91%-os növelésével kapcsolatban, és ezt néhány képviselőcsoport elnöke említette itt. Megállapodást érhetnénk el a számokról, a 2011. évi költségvetésről, amely tulajdonképpen a mai napirenden szerepel. Szeretném megismételni, tisztában vagyunk azzal, hogy ez számos engedményt jelentene az Európai Parlament számára. Tisztában vagyunk azzal, hogy a 2011. évi költségvetés tárgyában a Parlament számos kedvezményt tett kezdeti követeléseihez mérten.
A második téma, amelyet szinte mindannyian meg is említettek, a többéves pénzügyi keret az ITER finanszírozására, amely a rugalmasság kérdéséhez kapcsolódik. Ismét, a belga elnökség - a megállapodás ezen elvét támogatandó - haladéktalanul benyújtotta a rugalmasságra vonatkozó javaslatokat. Jelenleg ez adja munkánk hátterét. Emlékeztetek arra azonban, hogy ha tovább akarjuk vinni a rugalmasság kérdését, egyhangúságra van szükség abban a tekintetben, hogy az számos területre kiterjed, és különösen arra, hogy meg kell őrizni a költségvetés semlegességét a többéves pénzügyi keret hatályának időtartama alatt.
Meg kell ragadnunk továbbá minden átcsoportosítási és áthelyezési lehetőséget, mielőtt a rugalmasság gondolatához fordulnánk. De érhetünk előrehaladást. Ha mindenki megteszi a szükséges erőfeszítéseket, úgy vélem, eredményesek lehetünk - a 2011. évi költségvetés szigorúan vett kérdésén túl - a rugalmasság tekintetében, e feladattal kapcsolatban, valamint az ITER 2012 és 2013 közötti finanszírozására irányuló célkitűzéssel kapcsolatban.
Marad tehát az Önök által is említett harmadik téma: a politikai nyilatkozatok kérdése. Ezen a ponton meg kell jegyeznem, hogy a Tanács nem mondhat többet annál, mint ami a hétfői egyeztetésen elhangzott, bár tudom, hogy azzal a Parlament akkor nem tudott egyetérteni. Tudom, hogy az említett elköteleződések a Parlament számára túl gyengének tűntek, azonban lesz újabb lehetőségünk e kérdések és viták újbóli felelevenítésére magunk között. Meg kell tartatunk ezeket a vitákat, hiszen a szerződés 311., 312. és 324. cikke számos a különböző intézményeink között lefolytatandó konzultációt is megemlít, nekünk pedig biztosítanunk kell azok lefolytatását, mivel a szerződés rendelkezik róluk.
A nyilatkozat a 312. és 324. cikkekre hivatkozott, amelyek alapján a jövőben különböző intézményeink között kell ezeket a vitákat lefolytatni. Ismétlem azonban, számos érv el fog hangzani a megállapodás elutasítása mellett.
Ugyanakkor a siker iránti vágyat tapasztaltam mind a Tanács tagjai, mind a parlamenti képviselők között. Tényleg pánikot akarunk kelteni azzal, hogy azt hajtogatjuk egymásnak, hogy inkább ne legyen költségvetés, inkább ne hajtsuk végre a 2011. évi költségvetésben meghatározott politikákat és inkább ne tegyük sikeressé a Lisszaboni Szerződésen alapuló első költségvetést, vagy valójában inkább egy olyan kedvező utat szeretnénk találni, amelynek segítségével lépésről lépésre számos olyan megállapodás születhet, amely előre viheti az Európai Uniót, és - a 2011. évi költségvetés révén - lehetővé teheti számos, általunk előmozdítandónak tartott politika végrehajtását? Bízom benne, hogy valóban ez az igazi célunk, és hogy meg fogjuk ragadni a következő néhány hét nyújtotta lehetőséget annak biztosítása érdekében, hogy ez az első Lisszaboni Szerződés szerinti eljárás a ne bukás, hanem siker legyen.
José Manuel Barroso
Elnök úr, hölgyeim és uraim, kezdeményezési jogukat teljes mértékben gyakorolva a Bizottság tagja úgy döntöttek az itt, Strasbourgban megtartott ülésen, hogy a Bizottság a következő napokban - legkésőbb december 1-jéig - új költségvetés-tervezetet nyújt be. Bízunk benne, hogy a Parlament és a Tanács jóváhagyja majd ezt a következő két hétben.
Ez a tervezet tartalmazni fogja az összes pontot, amelyekről a múlt héten befejeződött egyeztetés során megállapodtunk. Valójában igen közel vagyunk egy megállapodáshoz, és szeretnék köszönetet mondani mindenkinek, aki ilyen szellemben dolgozott, a kompromisszumkészség igazi európai szellemében. Szégyenletes, hogy végül mégsem vált lehetővé a megállapodás. Szeretném azonban kiemelni Lewandowski biztos szerepét, aki minden energiájával és szaktudásával hozzájárult a folyamathoz, sokak szerepét itt a tisztelt Házban, egyben a belga elnökség igen konstruktív szerepvállalását is, amelyet köszönet illet azért, hogy eddig is és most is mindent megtesz a megállapodás létrehozásának lehetővé tétele érdekében. Azt gondolom, az általunk benyújtandó tervezet kiérdemli majd az Önök és a Tanács támogatását, és lehetővé teszi majd számunkra, hogy még az év vége előtt elkészüljön a költségvetés, hogy az uniónak 2011. január 1-jére már legyen költségvetése. Úgy vélem továbbá, igen bonyolult lenne elmagyarázni Európa polgárainak, hogy képtelenek vagyunk megállapodásra jutni a költségvetéssel kapcsolatban egy olyan válság idején, mint amilyen most is sújt bennünket, ami egyúttal jelképezhetné Európa válaszadási képességét a kihívásokra, az olyan kihívásokra, mint amilyenekkel például Írország vagy az európai gazdaság szembesül jelenleg.
A javaslatunk teljes mértékben figyelembe fogja venni a Parlament Versenyképesség a növekedésért és foglalkoztatásért”, illetve a "Külkapcsolatok” fejezetek alatt szereplő kötelezettségvállalások rugalmassági eszköz segítségével történő növelésével kapcsolatos javaslatát. A javaslat 2,91%-os növekedéssel fogja rögzíteni a kifizetéseket. Meggyőződésem, hogy a javaslat hozzásegít bennünket egy olyan egyensúly kialakításához, amelyet mindenki támogatni tud majd.
Mondanom sem kell, hogy a megállapodásnak világosan kell fogalmaznia a jövőbeli finanszírozással kapcsolatban. Meg kell mutatunk, hogy az érintett felek világosan megértik a szerződés következményeit, valamint hogy az intézmények közötti, a legmagasabb politikai szinten folytatott szoros együttműködés a legjobb jövőbeli pénzügyi keretek elfogadására irányuló kölcsönös elköteleződésünk természetes következménye. A Bizottság el fogja indítani a szükséges kezdeményezéseket a minden szintet érintő folyamatos és gyümölcsöző párbeszéd érdekében - ideértve az intézmények elnökeit is - azért, hogy közös tervet alakíthassunk ki, amely lehetővé teszi a szükséges döntések meghozatalát. Emlékeztetném Önöket Buzek elnök úrnak az Európai Tanácshoz október 27-én intézett fontos beszédére, amely hangsúlyozta az Európai Parlamentnek a Lisszaboni Szerződésben rögzített megerősített szerepét - többek között költségvetési ügyekben -, amely szerepre én is felhívtam a figyelmet, amikor támogattam az elnöküknek a 27 állam- vagy kormányfőhöz intézett beszédét.
Szeretnék világosan fogalmazni a Bizottság számos, kulcsfontosságú kérdésben elfoglalt álláspontjával kapcsolatban.
Először is, amint az kiderült a költségvetés legutóbbi felülvizsgálatából, élni fogunk a kezdeményezési jogunkkal, hogy június vége előtt hivatalos javaslatot nyújtsunk be a saját forrásokkal kapcsolatban. A szerződés szerint egyértelmű, hogy az Európai Parlamenttel konzultálni kell e javaslatokkal kapcsolatban, ami megfelel a 2006-ban létrejött intézményközi megállapodásból eredő várakozásoknak.
Másodszor, amellett fogunk érvelni, hogy a javaslatok benyújtásakor teljes mértékben figyelembe kell venni a Lisszaboni Szerződés által előre vetített változásokat, mind a jövőbeli költségvetések, mind pedig a többéves pénzügyi keret egésze tekintetében. A költségvetésnek tükröznie kell a szerződésből fakadó felülvizsgált uniós prioritásokat.
Világossá kell tennem azt is, hogy - amint a költségvetés felülvizsgálata rámutatott - a költségvetésünkben a rugalmasság azt jelenti, hogy a rendelkezésünkre álló erőforrások az unió politikai célkitűzéseire összpontosítanak. Ezért világosan fenn kell tartani a rugalmasságot, hogy lehetővé tegye a bruttó nemzeti jövedelem kevesebb, mint 0,03%-át kitevő változtatások minősített többséggel való elfogadását.
E célból őszintén remélem, hogy rövidesen kedvező híreket kapunk a Tanácstól, és így rendelkezésre fognak állni a megfelelő politikai feltételek a 2011. évi költségvetés elfogadására irányuló eljárás sikerének biztosításához.
Az unió költségvetésének legutóbbi - a Bizottság által benyújtott - felülvizsgálata világosan megmutatta, hogy mekkora fontosságot tulajdonítunk az uniós kiadások hozzáadott értéke optimalizálásának. Nem szalaszthatjuk el a most kapott lehetőséget annak biztosítására, hogy az unió költségvetése tényleg elérjen valamit a törekvéseink előmozdítása és a szerződés célkitűzéseinek végrehajtása révén. A Bizottság ki fog dolgozni egy módszertant a költségvetés hozzáadott értékének bemutatására, és készen állunk arra is, hogy számszerűsítsük az "Európa nélküliség” költségeit. Világosan el kell mondanunk, hogy az uniós tagság előnyei nem csak számokból és mutatókból állnak. Miközben a költségvetés költségeire összpontosítunk, még jobban oda kell figyelnünk arra is, hogy ténylegesen kik profitálnak az uniós politikákból, és nem csak az éves költségvetési költségekre kell összpontosítanunk.
Hölgyeim és uraim, világosak a kötelezettségvállalások, amelyeket ma Önök előtt teszek a Bizottság nevében. Írásban is meg fogom erősíteni őket a Parlament és a Tanács elnökei felé. Ha segít a megállapodás elérésében, arra is készen állunk, hogy a Tanács és a Parlament közötti megállapodáshoz mellékelt nyilatkozatok formájában megismételjük azokat.
Elnök úr, hölgyeim és uraim, tudom, hogy mindkét oldalon sokan érezték úgy e vita alatt, hogy a következő többéves pénzügyi keret életbevágó próba lesz Európa számára, és én is osztom ezt a nézetet. Próbára teszi a képességünket, hogy valódi változásokat hozzunk európai polgárok milliói számára, hogy ezt a hatékony eszközt a jövő számára a növekedésre és fenntartható munkahelyekre, a nemzetközi viszonylatban is erős Európára, és az általunk támogatott értékeken alapuló Európára vonatkozó európai törekvéseink ösztönzésére használjuk.
Próbára teszi azt a képességünket is, hogy egy értelmes költségvetést készítsünk, amely olyan területekre összpontosít, ahol az erőforrásokat a legjobban lehet alkalmazni és ahol kézzelfogható eredményeket lehet elérni, ne pedig egy rossz irányba forduló költségvetést, mivel a politikai kompromisszumot részesítjük előnyben, nem pedig a kiadásaink minőségét és hatékonyságát.
Amint az elmúlt hetek rámutattak azonban, mindenekelőtt a kormányzási rendszerünket teheti próbára, azt a képességünket, hogy ne csak koherens érveket építsünk fel, hanem hogy felismerjük azt is, hogy az uniónk és a Lisszaboni Szerződés ereje a közös célkitűzéseink elérését segítő legjobb megoldások megtalálásában rejlik. A Bizottság által jövő júniusban benyújtandó javaslatokhoz szükséges konszenzus eléréséhez komoly erőfeszítésekre van szükség. A Bizottság minden elképzelésre nyitott lesz azzal kapcsolatban, hogy miként strukturáljuk a vitát a Lisszaboni Szerződés szilárd alapjaira irányuló javaslataink köré.
Hölgyeim és uraim, a jelenleg folytatott viták tárgyát képező kérdések hatalmas horderejűek. Megérdemlik osztatlan figyelmünket. Meggyőződésem, hogy minden fél eltökélt egy megállapodás elérése mellett. A jelenlegi feltételek között elérhető lehetőségek alapján már kialakultak a megoldás szélesebb körvonalai, ám hangsúlyoznom kell, hogy ezek a feltételek nagyon-nagyon érzékeny feltételek, amelyek még a mostaninál is nagyobb körültekintésre kényszerítenek mindannyiunkat; a Parlamentet, a Tanácsot és a Bizottságot.
Nem felejthetjük el, hogy a költségvetést vitatjuk meg, nem pedig egy másodlagos kérdést. Az unió rendelkezésére álló egyik legfontosabb eszközről vitázunk. Ez az eszköz távolról sem valami fényűző dolog, amiről nehézségek idején lemondhatunk, hanem elengedhetetlen, ha vissza akarjuk állítani Európa növekedését, ha foglalkoztatást akarunk teremteni és haladást elérni.
Az európai költségvetés eltér a nemzeti költségvetésektől. Szeretném ezt hangsúlyozni, mivel az emberek időnként elhamarkodottan hasonlítják össze a kettőt. Mindenekelőtt, az európai költségvetésben nincs deficit: mindig egyensúlyban van. Eltér a tagállamok költségvetéseitől abban is, hogy elsősorban befektetési költségvetés, amely a növekedést segíti, és mindannyian tudjuk, milyen nagy szükségünk van most erre a befektetésre.
Ez az eszköz tehát túl fontos ahhoz, hogy veszélyeztessük. Európának szüksége van arra, hogy az Európai Uniónak legyen költségvetése. A költségvetés nem Brüsszelé, hanem az európai polgároké. A munkanélkülieké, akik jelenleg új munkahelyet keresnek. Európa régióinak költségvetése. Az európai innováció költségvetése. Világossá kell tennünk ezért, hogy nem a bürokrácia vagy a bürokraták költségvetése, hanem az európai népeié.
Meg kell akadályoznunk a további viták által okozható széthullást és az ideiglenes tizenkettedekhez kapcsolódó bármilyen bizonytalanságot. Ezek nem egyszerűen bizonytalanságok, hanem valódi polgárokat sújtó valódi veszteségek. Ha az ideiglenes tizenkettedeket alkalmaznánk kizárólag, a polgáraink nem értenék, hogy bizonyos kérdések - még ha fontosak is - hogyan akadályozhatnák azt a költségvetést, amely közvetlen hatással van a polgárok megélhetésére és kilátásaira az egész unióban.
Ezért tehát bizonyos vagyok abban, hogy további kötelezettségvállalással - és itt az európai szellemre hivatkozom, különösen azokéra, akik legutóbb nem mutatták ki - képesek leszünk elfogadni a 2011. évi költségvetést és lefektetni az Európai Unió jövőbeli finanszírozására irányuló komoly vita alapjait.
Martin Schulz
(DE) Elnök úr, az Ön meghívására az elnökök konferenciája délután 5 órakor találkozik. Ezen a ponton ismét felszólaltam volna, ha Wathelet úr nem tette volna ezeket az észrevételeket. Figyelemmel arra, hogy az elnökök konferenciája délután 5 órakor vitázik és dönt a Parlament következő lépéséről, hálás lennék, ha meghallgathatnánk Wathelet úr beszédét. Kénytelen vagyok konstatálni, hogy az elhangzottak visszalépést jelentenek. Még kevesebbet jelent, mint amit eddig hallhattunk a Tanácstól. Ha ez a Tanács hozzáállása, akkor azt kell mondanom, Wathelet úr - és ez nem a belga elnökségre vonatkozó vádaskodás -, hogy kemény, konfrontációkban bővelkedő idők állnak előttünk. Szeretnék köszönetet mondani Önnek, Barroso úr. Az észrevételei megmutatták, hogy a két közösségi intézmény, a Parlament és a Bizottság, tökéletesen azonos hozzáállással dolgozik.
Elnök
Kollégák, ha zökkenőmentesen haladunk a vitával, akkor a vita végén délután 5 óra előtt átadhatjuk a szót és a rendünket Wathelet soros elnök úrnak, aki mindent megmagyarázhat. Legyünk türelmesek. Ez egy rendkívül fontos vita.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Elnök úr, Wathelet úr, Barroso úr, Lewandowski biztos úr, hölgyeim és uraim, képviselőcsoportom rendes költségvetést akar 2011-re. Kollégám, Skrzydlewska asszony, és képviselőtársam, Trüpel asszony, rendkívül keményen dolgoztak, hogy egy életképes tervet javasoljanak, amely tartalmazza az összes politikai képviselőcsoport megállapodását és megfelel a tagállamok által kért megszorítási szükségleteknek.
Az Európai Parlament képviselői nem a Marsról érkeztek. Németek vagyunk, britek, svédek, magyarok és spanyolok, és tisztában vagyunk a rendkívül súlyos gazdasági és pénzügyi válság hatásaival, illetve azokat saját országainkban is tapasztaljuk. Úgy érezzük azonban, hogy egy erős és jól finanszírozott európai költségvetés értékes és elengedhetetlen eszköze az unió gazdasága újraindításának.
Az európai költségvetés akadályozása, csökkentése vagy felhígítása paradox módon, de ellentétes a 27 tagállam és az 500 millió európai érdekeivel. Ha nem rendelkezünk rugalmassággal a következő 3 évre, nem fogjuk végrehajtani a Lisszabon utáni politikákat. A saját forrásokról vagy a következő többéves pénzügyi kerettel kapcsolatos együttműködésről szóló politikai megállapodás nélkül a Parlament és a Tanács között, nem lesz politikai vagy pénzügyi stabilitás. Nem pusztán jogokról van itt szó, hanem közös érdekekről. A Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja és a Zöldek/ az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja jogosultak politikai ellenzékként eljönni ebbe a Házba, de senki sem tudja, hogy kivel is kívánnak szembeszállni. Ez azonban senkinek sem válik a javára, és nem kedvező a "kohéziós országok” számára sem.
Bár számos politikai vezető érdekelt jelenleg a 2011. évi költségvetésben, szeretném emlékeztetni Önöket, hogy 14 éves politikai tapasztalattal rendelkezem költségvetési egyeztetések terén. E hosszú évek alatt, ami eredmény megszületett, azok közül egyet sem konfrontáció útján értek el. Eredményeket mindig is együttműködéssel értek el. A színészkedés, azonban semmilyen gyakorlati haszonnal nem jár, történjék akár itt ebben a Házban, akár a Justus Lipsius épületben - ahol szintén előfordul.
Gianni Pittella
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, úgy vélem, arra szólítják fel az Európai Parlamentet, hogy erősítse meg megközelítését, a felelősség, a jövőkép és az egység tekintetében alkalmazott megközelítését.
A felelősséggel kapcsolatban szeretnénk Európának tisztességes költségvetést adni. Az európai polgárok, a fiatalok, a vállalkozások, a mezőgazdasági termelők, az önkormányzatok és a régiók, a munkavállalók és a munkanélküliek mind költségvetést szeretnének, visszafogott, fenntartható és reális növekedéssel.
Ha még nincs meg ez a költségvetésünk, az nem egy tékozló Parlament hibája, amely elfelejtené, hogy válságos időket élünk. Inkább egyes önző, téves erkölcsiséget követő nemzeti kormányok hibája, akik épp annyira készek hirtelen jött ötlettől vezérelt, kéretlen beszédeket tartani, mint amennyire képtelenek arra - mint például Nagy-Britannia -, hogy lemondjanak majd' 30 éves méltánytalan kiváltságok iránti igényeikről. Ha három kormány önző és rossz, a maradék 24 nem hódolhat be, hanem reagálniuk kell, elnök úr, Wathelet úr. Meg kell mutatniuk, milyen fából faragták őket!
Igen fontos számunkra a polgáraink jövője, amikor a jövőképünkről van szó. A Lisszaboni Szerződés és az EU 2020 stratégia új feladatokat, új kötelességeket, és új törekvéseket határoz meg számunkra, hogy jobb jövőt építsünk. Hogyan valósítjuk meg ezeket a feladatokat? Hogyan váltjuk valóra a közös törekvéseinket? Milyen pénzt használhatunk fel, hogy új bonyodalmakba keveredjünk, mint például a Lisszaboni Stratégia, amit sosem váltottunk valóra, de biztosan nem azért, mert az Európai Parlament nem tett meg minden erőfeszítést annak valóra váltása érdekében?
Végül, amikor egységről beszélünk, akkor az európai parlamenti képviselők egységéről és a Bizottsággal való egységről beszélünk. Barroso elnök úr ma esti beszéde jó volt. Nem vigasztalásra van szükségünk, hanem erőnket ésszel és eltökéltséggel kell megmutatnunk. Véleményünk egyöntetű ebben a kérdésben, és ez egy értékes eszköz, egy rendkívüli erő, amely 500 millió polgárt képvisel.
Anne E. Jensen
(DA) Elnök úr, szeretném elmondani mind Wathelet úrnak, mind pedig Barroso úrnak, hogy a leghatározottabban egyet értek azzal, hogy legyen megállapodás. Természetesen szükség van egy megállapodásra. Ez a Parlament véleménye is, és ezért is fogadtuk el annyira készségesen a Tanács által javasolt kompromisszumot, mivel a Tanácsban sincs megállapodás arról, hogy mekkora legyen a költségvetés. Elfogadtuk a kifizetési előirányzat 2,91%-os növelését. Cserébe követelnünk kell, hogy lehetőségünk legyen a következő években egy rendes költségvetésre. Ez rugalmasság kérdése. Ugyanakkor a következő évek költségvetésével kapcsolatban folytatandó párbeszéd szükségességének kérdése is.
A rugalmasság e kérdése nagyon is kézzelfogható. A rugalmasság segítségével képesek voltunk új kéréseket teljesíteni. Nem lettünk volna képesek a talpra állási terv részeként energia projekteket beindítani - például a balti országok elektromos hálózatának az északi országok elektromos hálózatával való összekapcsolását, vagy Bulgária gázhálózatának a nyugat-európai országok gázhálózatával való összekapcsolását, hogy Oroszország többé ne kapcsolhassa ki a fűtésünket -, ha nem találtunk volna pénzt rá a mezőgazdasági költségvetésben. Szükség van az erőforrások uniós költségvetésen belüli mozgatásának ilyen jellegű lehetőségeire. Ezért, tehát, rugalmasságra van szükségünk.
Az is fontos, hogy konstruktív párbeszéd legyen a Tanács, a Bizottság és a Parlament között, ideértve a nemzeti parlamenteket is, az unió 2013 utáni költségvetésével kapcsolatban. Az Európai Parlament nem kerülhet olyan helyzetbe, hogy csak igent vagy nemet mondhat a középtávú pénzügyi tervekre. Mert van rá esély, hogy nemet mondunk; van rá esély, hogy ugyanolyan módon zajlanak majd az események, minta SWIFT megállapodás esetében.
Az unió saját forrásait újra meg kell reformálni. Ez nem egy uniós adóteher létrehozásának kérdése, hanem arról van szó, hogy létrehozzunk egy átlátható és érthető rendszert, különleges szabályok és kedvezmények nélkül, hogy legyen egy, a polgárok számára is érthető rendszerünk. Most van itt ennek a vitának az ideje, és ezért örömömre szolgál, hogy a Bizottság megígérte, hogy átveszi a kezdeményezést és javaslatot készít jövő év nyara előtt.
Helga Trüpel
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretném még egyszer hangsúlyozni, hogy ebben a Házban, a magabiztos Európai Parlamentben, a legfontosabb kérdés a Lisszaboni Szerződés betartása. Nem arról van szó, hogy túlterjeszkednénk a szerződés rendelkezésein, amint azt már Barroso úr is helyesen elmondta, hanem arról, hogy tartsuk magunkat a Lisszaboni Szerződés szelleméhez a Parlament további jogosultságaival kapcsolatban, biztosítva, hogy a Tanács ne pörgesse vissza az időt, illetve betartva a közös munkáról és a Parlament és a Tanács közötti megállapodások elérésének módjáról szóló megállapodásunkat. Ennek újbóli megerősítését akarjuk csupán. Nagyon köszönöm, Barroso úr, igen helyesen mutatott rá erre a kérdésre újra.
Wathelet úr most megpróbálta meggyőzni a Házat, hogy ne haladjunk olyan gyorsan egy valóban Európa párti jövő felé, inkább fogjuk vissza magunkat. Ha ezt tesszük, azzal már el is ismerjük a vereségünket. Ahogyan Schulz úr fogalmazott, itt valójában egy politikai vitáról van szó. Hogyan fogjuk mi és a tagállamok kezelni az Európai Parlament megnövekedett hatásköreit, amelyek egyre inkább euroszkeptikus módon viselkednek? Ha azt szeretnénk, hogy az Európai Unió és annak polgárai erős jövő előtt álljanak - globális mértékben is -, a Parlamentnek és a Tanácsnak egy Európa párti konszenzusra kell jutniuk. Ezért nem adhatjuk fel túl korán. Harcolnunk kell inkább az európai hozzáadott értékért, mivel ez a nemzeti kormányok és polgáraink érdeke is.
Jan Zahradil
(CS) Elnök úr, amint Schulz úr már elmondta, itt nem csak a költségvetési vitáról van szó, hanem az Európai Unió jövőbeli formájáról is, ez ténykérdés. Világosan hallható itt, hogy a költségvetési vita mögött - más dolgokkal együtt - húzódik az arról folyó vita, hogy miként jutassuk érvényre az Európai Unió saját pénzügyi forrásait, ezeken keresztül az unió a nagyobb fokú autonómiáját, és miként vigyük tovább az Európai Uniót a föderalizmus útján.
Véleményem szerint, természetesen, ez egészen elfogadhatatlan és nem történhet meg. Meg kell jegyeznem továbbá, hogy fárasztó a Tanáccsal szembeni barátságtalan hangvétel, és gyerekes dolog végig hallgatni a különböző ultimátumokat és fenyegetéseket. Ha az Európai Parlament ezt az utat választja, és ha a néhány képviselőtől hallott konfrontatív hangot ütjük meg, egyetlen dolog fog bekövetkezni: az Európai Parlament lesz a vesztes, a média és a nyilvánosság szemében is.
Miguel Portas
(PT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, holnap portugál munkavállalók milliói kezdenek sztrájkba. Egészen egyszerű üzenettel fognak sztrájkolni: nem a dolgozóknak, a nyugdíjasoknak, a fiataloknak vagy a munkanélkülieknek kellene fizetniük azért a válságért, amelyért nem is ők a felelősek. Az európai költségvetéssel kapcsolatban kialakult jelenlegi patthelyzetet nem lehet megérteni a kontextus elemzése nélkül, amely a társadalmi tragédiák és az országainkban bevezetett megszorító intézkedések valósága. A megszorító intézkedések nem csak méltánytalanok, de hatalmas gazdasági hibák is, amelyek vissza fogják taszítani az Európai Uniót a recesszió mély gödrébe; munkanélküliséget ígérnek a jövőben, de mindenekelőtt felerősítik a többlettel rendelkező, illetve deficittel küzdő tagállamok közötti széttartást.
E tekintetben világosnak kell lennünk a költségvetésről szóló vitával kapcsolatban. Nem gondoljuk, hogy létezhet bármilyen valuta egy mögötte álló érdemi költségvetés nélkül és - lássunk tisztán - a vita tárgyát képező 2011. évi költségvetés nem csupán túlságosan szerény: egyenesen középszerű; ez a költségvetés nem válasz a válságra, hanem része a válságnak. Pontosan ezért fontos, hogy ne ismétlődhessen meg a válság 2012-ben, 2013-ban vagy 2014 után.
Ez a vitánk tárgyát képező kérdés; a jövőnk kérdése: kormányok által irányított Európát akarunk, vagy egy olyan Európát, amely továbbra is a pénzügyi rendszer érdekeinek trójai falova lenne? Az európai baloldal valójában a saját források kérdéséről akar vitázni. Nem akarunk az európai polgárokat sújtó új adókat, viszont határozottan meg akarjuk vitatni, hogy a pénzügyi tőke miként fizesse meg, amit eddig nem fizetett meg: fizesse meg, amivel tartozik. Ez a nyilvánosság követeléseinek üzenete - a dolgozóké és a munkanélkülieké - ehhez a Házhoz és az Európai Unióhoz. Vagy annyira ambíciótalan európai projektet akarunk, amely alig viszi valamire, vagy világossá kell tennünk, hogy nem elégedünk meg az Egyesült Királyság és a kormányok egy csoportja által javasolt forgatókönyvvel, amely lényegében annyit mond, hogy "használjuk fel még több célra a még kevesebb pénzt, mert csak egy ilyen Európához tudunk hozzájárulni”.
Timo Soini
(FI) Elnök úr, valóban nagyszerű helyzetben vagyunk most. Az Európai Unió válságban van; valamennyi intézménye válságban van. Pontosan ilyen helyzetet akartunk, ez az igazság. Megkaptuk a lehetőséget a növekedésre.
A centralizált hatalom és pénzügyi politika nem működött a Szovjetunióban és nem fog működni nyugaton sem. Nincs egységes valuta; csupán az adófizetők pénze van Európa különböző részeiben. Miközben a nemzeti költségvetéseket egy időben csökkentik - Finnországban még egy millió eurót sem találtak sehol egy reumatikus megbetegedésekkel foglalkozó kórház számára - a szavazóim legalább is - 130 000 szavazóm - nem akarják, hogy az unió finnországi képviselője legyek, hanem azt akarják, hogy a finn adófizetők érdekeit képviseljem az unióban, és én ezt is fogom tenni.
Semmi eredménye nem lesz a centralizált politikának. Először Görögország bukott, most Írország bukik, őket pedig követi Portugália és Spanyolország. Ennek a gyakorlatnak nemsokára vége lesz.
Lucas Hartong
(NL) Elnök úr, rendkívül elégedett vagyok különösen az Egyesült Királyság és Hollandia kormányainak álláspontjával! Kiváló érvekkel sikerült megakadályozniuk a 2011. évi uniós költségvetés emelését, és ellenálltak a saját források bevezetésének is, ami valójában európai adókat jelent. Ugyanakkor, azt kell mondanom, sajnálom, hogy az Európai Parlament nem hajlandó tanulni azokból a leckéből, amelyeket a tagállamok adtak fel neki. Az euró klikk, eltávolodva a valóságtól, azt gondolta, hogy szereznek még egy kis pénzt a saját hobbijaikra. Ezennel teljes mértékben elszakadtak attól, hogy mi megy végbe a saját polgáraik fejében! Egyre többet és többet kérnek, miközben a Parlamentnek és a Bizottságnak csak az időt kellene töltenie, és csökkentenie kellene a saját költségvetését. De nem. Hollandia és más tagállamok rendkívül jó okkal utasítják el az uniós költségvetés emelését, és az európai adók bevezetését. Demokratikus indokok alapján teszünk így, és egyáltalán nem tartjuk helyénvalónak, hogy egyesek itt a Házban - például az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) Képviselőcsoport - láthatóan azt hiszik, hogy Hollandiát meg kellene büntetni ezért. Mint az Európai Unió alapító tagja, Hollandia szinte mindig az uniós költségvetés legnagyobb nettó befizetője volt. A holland adófizetők pénzéről beszélünk! Daul úr pedig most más tagállamokkal szembeni szankciókra szólít fel? Ez itt az unió vége? Szinte kívánhatnánk, hogy az legyen, tekintettel arra, hogy hogyan üzletelnek a polgáraink érdekeivel. Ez igazán szomorú, elnök úr, de mi vagyunk azok, akiket végül populizmussal fognak vádolni. Ha a populizmus azt jelenti, hogy figyelmesen meghallgatjuk az emberek mondanivalóját, hogy őket képviseljük, és hogy valóban vízálló érveket kínálunk a gazdasági válságból való kilábalásra, amit szintén az unió kényszerített ránk, akkor örömmel és büszkén viselném a populista címet. Természetesen továbbra is ellenezzük a 2011. évi költségvetés emelését és az európai adók bevezetését. Egyébként, Schulz úr, mielőtt belekezdene, nem vagyok szőke.
László Surján
(HU) Hölgyeim és uraim! Pénzről, hatalomról szól ez a vita? Nem! Az európai fejlődés motorja akadozik. Évek óta vár reformjára a költségvetés bevételi oldala. A Lisszaboni Szerződés azt mondta, saját forrásokból kell a bevételt biztosítani. Hát akkor miért nem? Miért nem lehet erről tárgyalni? Évek óta mondják a szakemberek, hogy rugalmatlan az európai költségvetés, az Európai Unió ettől béna kacsa. Hát akkor miért nem csinálunk rugalmas költségvetést?
Nem lehet gúzsba kötve reagálni, hétéves költségvetés gúzsába kötve reagálni egy gyorsan változó világ kihívásaira, de nem lehet felrúgni azokat az európai alapelveket sem, mely szerint a véleménykülönbségeket nyílt vitában kell megoldani és kompromisszummal. Elfogadhatatlan, hogy legyenek államok, amelyek nem hajlandók tárgyalni sem! Ez az európai szellem végét jelenti. Mi továbbra is nyitottak vagyunk a tárgyalásokra, s a felelősség a tárgyalásra képteleneké.
Azt mondják egyesek, hogy nem szabad politikai kérdéseket összekötni költségvetési kérdésekkel. Ugyan már! Az egész Európai Unió története erről szól! Tessék egy kicsit tanulmányozni! Mi itt a polgárokat képviseljük, és nem tudunk a szemükbe nézni azzal, hogy újra meg újra gyönyörű blöfföket tárunk eléjük: 2020-as program, Lisszaboni Program és nincs hozzá, a megvalósításához eszköz. Ez így nem mehet tovább! Nem a Tanács vitatkozik a Parlamenttel! Az idők szellemét megérteni nem képesek vitatkoznak azokkal, akik egy működőképes Európát akarnak.
Göran Färm
Elnök úr, először is szeretnék köszönetet mondani a belga elnökségnek, mert tényleg próbálkoznak, bár még egy kicsivel többet kellene tenniük. Az Európai Parlament komoly jóindulatot mutatott, amikor elfogadta a 2011. évi számokat, mivel megértjük a tagállamok gazdasági helyzetét.
A kötelezettségvállalásokkal kapcsolatban, ez valójában a költségvetés csökkentését is jelenti. Számos gyakorlati kérdésben - például az ITER intézmények, a pénzügyi felügyeleti hatóságok, vagy a Külügyi Szolgálat - kínáltunk megoldásokat; konstruktívak voltunk. Nem fogadjuk el azonban, hogy a gazdasági válság mindörökre velünk maradjon, és hogy a válságnak kellene meghatározni Európa jövőjének korlátait. Nem fogadjuk el, hogy a szűklátókörű megszorítás jelentené a kivezető utat. Nem fogadjuk el, hogy a válság kevesebb Európát vagy Európa-ellenességet követelne. Konkrétabban, már évek óta kritizáljuk a rugalmasság hiányát az Európai Unió költségvetése tekintetében, a Bizottság pedig egyet ért velünk. Hogyan lehet tehát a költségvetési problémák megoldása hirtelen a rugalmasság korlátozása?
Hogyan lehetne Európa jövője a közösen megállapodott kiemelt programok finanszírozásának csökkentése, és az újak - az ITER nem az egyetlen prioritás - vagy a legfontosabbak finanszírozásának megvonása? Ésszerű rugalmasság nélkül problémák hegyei felhalmozódását kockáztatjuk 2012-re és 2013-ra. Próbáljuk meg elkerülni ezt.
Hogyan lehetne probléma, hogy bevonjuk az Európai Parlamentet a jövőbeli pénzügyi keretről és a következő hosszú távú költségvetésről szóló konstruktív vitába? Nem értem. Próbáljunk újra megállapodást találni, de megoldást kell találnunk a rugalmassággal kapcsolatban is, amely nem kevésbé ambiciózus, mint amit már rögzítettünk az intézményközi megállapodásban. Nyílt és konstruktív eljárást kell találnunk a következő pénzügyi kerettel kapcsolatban. Ez a tartozásunk. Kérem a Tanácsot, hogy próbálja meg újra.
Carl Haglund
(SV) Elnök úr, könnyű egyetérteni a képviselőtársaim számos mondandójával. Számomra és sokak számára ez valójában a jövőért való aggódásról szól, aggódunk amiatt, hogy miként fogunk átjutni az előttünk álló éveken és a következő évtizeden. Fontos észben tartani, hogy közösen sikerült megállapodnunk egy meglehetősen - vagy inkább nagyon - ambiciózus 2020 stratégiáról Európa számára, amely stratégia Európát viszi előre. Naivitás lenne azonban azt gondolni, hogy egy ilyen stratégia magát fogja finanszírozni vagy végrehajtani. Az is tény, hogy a stratégia és annak sikere nem csupán pénzkérdés lesz, mindazonáltal valószínűleg fontos szerepet fog játszani benne.
Sem a Tanács, sem a Bizottság nem nyújtott be kellőképpen meggyőző terveket a következő évekre, ami az egyik oka annak, hogy a mostani konfliktus helyzetbe kerültünk. Szeretném elmondani a Tanácsnak, hogy a Lisszaboni Szerződés jóváhagyását és a 2020 stratégia elfogadását követően nagyon szeretnének bekerülni a családi albumba. Az összes eminens boldogan álldogál és mondja mindenkinek, hogy mennyire szeretik Európát, de ha a tettekre és valaminek a végrehajtására kerül a sor, a Tanácsnak hirtelen problémái támadnak. Ezek a problémák láthatóak most abban a tényben, hogy hirtelen költségvetési válságban vagyunk, illetve - amint rámutattunk - ezeket a problémákkal a Tanácsnak foglalkoznia kellene, és megoldásokat kellene találnia, mivel valójában nem csak a jövő év költségvetéséről van szó, hanem a jövőről. Ez a politikai üzenetünk ma, amit szeretnék eljuttatni a Tanácshoz.
Vicky Ford
Elnök úr, a hétvégén a Bizottság és az IMF delegációja Dublinba utazott gazdasági tanácsokat adni. Egy újabb európai országnak kellett új nemzeti költségvetéssel előállnia, és rendkívül nehéz idők ezek az Ír-tenger túlpartján élő barátaink számára.
Van persze valami mélyen ironikus abban, hogy európai hivatalnokok nyilvánítanak véleményt egy nemzeti költségvetésről akkor, amikor még az unió saját költségvetéséről sincs megállapodás. Hosszú hónapokon keresztül, a képviselőcsoportom figyelmeztetett arra, hogy az otthonukban költségvetési nyomással küzdő tagállamokkal rendelkező unió számára létfontosságú, hogy példát mutasson a saját kiadásai tekintetében, biztosítva, hogy az adófizetők minden fillérét helyesen költsék el. Az Európai Parlament legutóbbi szavazása nem éppen visszafogottságot tükrözött és - természetesen - jó jel, hogy a számokkal kapcsolatban már megállapodásra jutott a Parlament és a Tanács; bár úgy vélem, mehettünk volna még lejjebb is. Nyomasztó azonban, hogy a számokra vonatkozó megállapodás ellenére még mindig nincs megállapodás a költségvetésről.
A piacaink még távolról sem stabilak; bizonytalanság idején a piacok idegesek lesznek, én pedig sürgetem a Parlament képviselőit, hogy tegyék félre politikai ambícióikat és fogadjunk el egy költségvetést.
Bastiaan Belder
(NL) Elnök úr, az Európai Parlament késlelteti a 2011. évi költségvetés elfogadását. A követelése, hogy beleszólhasson az Európai Unió finanszírozásába, hosszú távon egy uniós adóra is kiterjed, bár eddig lényegében még senki sem nevezete így. Ennek során az Európai Parlament engedi felmerülni a gyanút, hogy nem is akar konstruktív szerepet játszani az éves költségvetési eljárásban a szerződés 234. cikke szerint. Ez nem jelent sok jót a 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó pénzügyi kilátások tekintetében, amelyekre a Parlament oly nagy figyelmet kíván fordítani. A 2,91%-os költségvetés-növeléssel az Európai Parlament többet ért el, mint ami jó lenne Európának, az európai polgároknak és vállalkozásoknak, illetve a tagállami költségvetéseknek. A mi feladatunk ésszerű tervek készítése a 2011. évi költségvetésre. Ezzel véget vethetnénk ezeknek a költségvetési megszorításoknak, amelyek még mindig tanulságosnak bizonyulhatnak.
Philip Claeys
(NL) Elnök úr, nem lenne baj, ha az Európai Parlament egyszer végre jó példát mutatna és megvédené azt az elvet, hogy az Európai Unió is csak addig nyújtózkodjon ameddig a takarója ér. Olyan időkben, amikor mindenki spórol, a polgárainknak pedig be kell húzniuk a nadrágszíjukat, az uniós költségvetés jelentős emelése melletti érvelés teljesen rossz üzenetet küld. Az unió csak új hatásköröket szerez magának, és ehhez több pénzt akar. Hát rengeteg lehetőség lenne komoly pénzeket megtakarítani. A Számvevőszék szerint a mezőgazdasági politikát érintő szabálytalanságok pénzügyi vonzatai teszik ki a mezőgazdasági kiadások 2-5%-át. A regionális alapok esetében a pénzügyi hibahatár több, mint 5%, ami tehát meghaladja a két legfontosabb költségvetési tételt. Jobban kell ezért ellenőrizni az alapok kiadásait, illetve szigorúbb szankciókra van szükség a hibás, jogellenes és csalárd felhasználások esetén. Ahelyett, hogy folyton csak a bevételek növelését sürgetné, a Parlamentnek hasonló gyakorisággal kellene megvitatni a megtakarításokat is. Egy közvetlen uniós adó, amit a Bizottság akar, számos ok miatt elfogadhatatlan. Egy újabb lépést jelentene egy európai szuperállam felé, elkerülhetetlenül még több kiadáshoz vezet, illetve szintén elkerülhetetlenül - amint azt Lewandowski biztos úr is elismerte - a nettó befizetők teljes adóterhének növekedéséhez vezetne, amit most nem lenne könnyű megmagyarázni.
Alain Lamassoure
(FR) Elnök úr, Wathelet úr, Barroso úr, szeretnék köszönetet mondani az Európai Bizottságnak és a belga elnökségnek a nyitott, kooperatív és valóban európai megközelítésért.
Válság idején ne felejtsünk el tartalékolni a jövőre. Tavaly versenyt vívtak a kormányok, hogy ki tud többet költeni. Mindenki a gázra taposott. Idén azonban az ellenkező igaz, és mindenki a fékeket tapossa. Rendben. A Parlament elfogadja a legzsugoribb és legfukarabb tagállam által a Tanácsra tukmált számokat, de azzal a feltétellel, hogy a jövő védelme tekintetében megállapodásra jutunk.
Az unió most már nem rendelkezik a költségvetése finanszírozásához szükséges forrásokkal. Ahelyett, hogy az európaiak között szolidaritás elsődleges eszköze lenne, a közösségi költségvetés az ellentétes nemzeti érdekek harcmezejévé vált. A Lisszaboni Szerződés már egy éve hatályban van. Régóta várt új hatásköröket ruház az unióra. Ugyanakkor nem lehet további forrásokat adni a 2010. évi költségvetéshez, és ugyanez igaz 2011-re is. Ugyanez igaz továbbá az Európa 2020 cselekvési programra.
Olyan időkben, amikor a tagállamok az állami kiadások hatalmas csökkentését célzó politikák mellett törnek lándzsát, a tagállamok érdekeltek a bizonyos kiadások - akár több állam, akár mind a 27 tagállam közötti - összevonásával elérhető lehetséges megtakarítások azonosításában és kiaknázásában. Európa, az európai eszme és az európai teljesítményértékelés segíthet abban, hogy kevesebbet költsünk. Emiatt az Európai Parlament megállapodást javasol a három intézményünk között egy olyan módszerrel kapcsolatban, amely segítségével együtt dolgozhatunk e javaslatokon a jövő számára.
Személyes megjegyzésként szeretném hozzátenni, hogy időt takarítanánk meg a nemzeti parlamentek bevonásával, mivel azok adózási és költségvetési ügyekben szuverének.
Ivars Godmanis
Elnök úr, három dolgot szeretnék hangsúlyozni. Először is, ha mindenki nehéz időket él, együtt kell dolgoznunk. Az egyeztetéseink mélypontjának tartom, amikor a Tanács elutasította a tárgyalások megkezdését, a második legmélyebb pont az volt, amikor a Tanács elutasította a tárgyalások megkezdését a Bizottság által javasolt dokumentumok alapján az egyeztetéseink politikai részével kapcsolatban. A tárgyalások azonban a szerződésben vannak rögzítve, legalább két részben. Először, a többéves pénzügyi kerettel kapcsolatban a 312. cikkben egyértelmű, hogy ha nem folytatunk tárgyalásokat az új többéves pénzügyi keret elfogadása előtt, az nem lesz sikeres.
A saját forrásokkal kapcsolatban - ami talán igen érzékeny kérdés a Tanács számára - nincs komoly fenyegetés. Nem új adókkal kezdünk, hanem tárgyalásokat kezdeményezünk, ami a 311. cikkben szerepel. Úgy vélem, szükségünk van egy új költségvetésre, ez biztos. Nincs más megoldás. De ha tényleg akarunk valamit - együtt dolgozni és tárgyalások kezdeni (nem tudjuk, mi lesz a tárgyalások kimenetele) - kérjük a Tanácsot, hogy vegyen részt ebben a közös feladatban. Álláspontom szerint ekkor sikert érünk el. Máskülönben, bízom benne, hogy próbálják meg egyedül elérni ezt a 315. cikk alapján. Megtehetik, de szerintem egy közös feladat sokkal jobb lenne, mint egy külön feladat.
Hynek Fajmon
(CS) Elnök úr, szeretném elmondani, hogy csalódott vagyok a Tanács, a Bizottság és a Parlament között a 2011. évi uniós költségvetéssel kapcsolatban folytatott tárgyalásokkal. Jelenleg egész Európát gazdasági és pénzügyi válság sújtja. Az európai kormányok bevételei csökkennek, ugyanakkor hatalmas adósságokat kell visszafizetniük. Az Európai Parlament nem csinálhat úgy, mintha ez nem érintené. Nem helyes, hogy ilyen nehéz helyzetben a Parlament a költségvetés 6%-os növelését követeli. Az az ajánlat sem helyes, hogy a költségvetéshez akkor járulna hozzá, ha a Parlament ígéretet kapna a saját forrásaival kapcsolatban. Véleményem szerint az Európai Parlament tárgyaló képviselői nem mérgesíthetik el a helyzetet a tárgyalások során, épp ellenkezőleg, megállapodás elérésére kellene törekedniük.
Az unióban a polgároknak, a háztartásoknak, a cégeknek, a közösségeknek és az államoknak stabilitásra van szükségük, amit csak megfelelően jóváhagyott költségvetéssel lehet biztosítani, ideiglenes költségvetéssel nem. Felszólítom ezért a Parlamentet, a Tanácsot és a Bizottságot, hogy a lehető leghamarabb állapodjanak meg a 2011. évi uniós költségvetéssel kapcsolatban.
Diane Dodds
Elnök úr, üdvözlöm a költségvetésről szóló mai vitát. Nehéz idők ezek a tagállamok számára, a valóság pedig az, hogy ez a Ház ezt nem hagyhatja figyelmen kívül. A választókkal folytatott beszélgetéseimből világos, hogy a választók véleménye szerint a költségvetés növelésének szükségességét hangoztatók eltávolodtak a gazdasági valóságtól, ráadásul az egész kérdés csak rombolja az európai intézményekbe vetett bizalmat.
Nem makacsság vezetett oda, hogy eddig nem sikerült megállapodni a költségvetésről, hanem a föderalista célok és a Szent Grál - a saját források gondolatának - kutatásának következménye. Az uniós adó véleményem szerint képtelenség.
Válaszolva Barroso elnök úr mai nyilatkozatára, amely szerint jövő év júniusa előtt ilyen adóra vonatkozó javaslatokat fog benyújtani, felszólítom Cameron miniszterelnök urat, hogy világosan jelentse ki, hogy bármi ilyen irányú lépés népszavazást idézne elő az Egyesült Királyságban.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Elnök úr, mint az Európai Unió 2011. évi költségvetésének előadója, szeretném hangsúlyozni a belga elnökség által tanúsított konstruktív szerepet. Szeretnék továbbá köszönetet mondani az Európai Bizottság részvételéért. Az erőfeszítéseink azonban még nem értek véget; épp ellenkezőleg, fokoznunk kell azokat. Személy szerint azt gondolom, hogy a 2011. évi költségvetési tárgyalások bukása mindannyiunk veresége. Szeretném azonban megosztani Önökkel arra vonatkozó meglátásaimat, hogy miért is következett be a hétfői bukás.
Sajnálatos helyzet tanúi lehettünk, amelyben számos tagállam éjfélig húzta a tárgyalásokat, hogy azok végül megbukjanak. Nem sikerült időben befejeznünk a tárgyalásokat, mivel számos tagállam egyszerűen nem mutatott hajlandóságot a tárgyalásra. Számomra ez elkeserítő és rendkívül meglepő volt, hogy bár diplomaták és pénzügyminiszter-helyettesek ültek a tárgyalóasztalnál, mégsem voltak hajlandóak pénzügyekről, az Európai Unió jövőbeli és jelenleg finanszírozásáról beszélni. Ez teljességgel érthetetlen és elfogadhatatlan számomra, mivel mi jöhet még az után, hogy politikusok és diplomaták nem hajlandóak beszélni egymással?
A következő észrevételem, hogy a 2011. évi költségvetési tárgyalások feszültségei azért alakultak ki, mert az Európai Parlament fel akarta hívni a tagállamok figyelmét egy jövőbeli problémára, amit már ma is láthatunk: arra, hogy az Európai Unió továbbra is új szerepeket vállal fel, és új tevékenységi területekbe vág bele, egyben a törekvései is egyre nőnek, ugyanakkor azonban a tagállamok, amelyek támogatják ezeket a törekvéseket, nem akarják finanszírozni e törekvéseket, terveket, cselekvéseket és új területeket. Beszélnünk kell erről a növekvő következetlenségről. Válság idején mindennél fontosabb beszélni a pénzügyekről és az Európai Unió finanszírozásáról. Továbbá egyre nagyobb szükség van az Európai Parlamentre is, és nem most van itt az ideje annak, hogy a költségvetés tabu téma legyen.
Janusz Wojciechowski
(PL) Elnök úr, valóban súlyos költségvetési válságon megyünk keresztül az Európai Unióban, és amint az előző felszólaló is mondta, számos felet felelősség terhel emiatt. Lehetséges, hogy a Parlament is hibázott a tárgyalásokhoz fűzött elvárásaival kapcsolatban - túl sok ügyet akartunk egyszerre elintézni. Ez a kedvezményezettek problémája, ugyanakkor valójában súlyos politikai válság is, amely - véleményem szerint - abból a tényből ered, hogy az unió iránti lelkesedés szelleme elveszett. Ez az unió iránti lelkesedés tapasztalható volt az Európai Parlamentben, amikor a Lisszaboni Szerződést vitattuk meg, az Európa iránt kevésbé lelkes társainkat pedig lelkesedésre buzdítottuk. Amikor azonban a szerződéssel kapcsolatos tárgyalások véget értek és javult az integráció, megkezdődtek a pénzről és a költségvetésről folyó viták, és kiderült, hogy a lelkesedés helyére önzőség lépett, és az a törekvés, hogy a lehető legkevesebbet fizessen mindenki a megnövekedett európai integrációért. Több Európa iránti lelkesedést szeretnék látni a költségvetéssel kapcsolatban.
Reimer Böge
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, aggódom, de nem a költségvetés, az intézményközi megállapodás vagy a tizenkét részes költségvetés lehetősége miatt. Általános aggodalommal tölt el az Európai Unió előtt álló politikai helyzet, amelyre a költségvetés kapcsán derült fény. Aggódom a kormányközi együttműködés tendenciája miatt és amiatt, hogy a Parlament megnövekedett hatáskörei nyilvánvalóan csorbulni fognak, és hogy még a 2006-os megállapodást sem fogják betartani. Aggódom amiatt is, hogy a Lisszaboni Szerződést sem fogják átültetni a gyakorlatba. (Taps) Barroso úr, üdvözlöm a nyilatkozatait. Talán még nagyobb segítség lett volna, ha 10 nappal korábban érkezik és világossá teszi, hogy a Bizottság a Parlament oldalán áll.
A tárgyalásaink három legfontosabb tárgyával kapcsolatban az első, amit szeretnék megvitatni, a rugalmassági eszköz. Nyilvánvalóan következtek be fejlemények ezen a területen. Nemrégiben azt hallottam azonban, hogy a brüsszeli párhuzamos tárgyalások során visszalépések történtek. Mi folyik ott? Lehetséges volna - és nagy dolog vajon ezt kérni - ugyanolyan fokú rugalmasságról megállapodni, mint amilyen a Lisszaboni Szerződés előtt volt - ami a helyes megoldás volt - és amelyet az Agenda 2000 óta hosszú éveken át tartó tárgyalások eredményeként értünk el? Túl sok lenne azt kérni, hogy a saját források tekintetében kötelezzük el magunkat a 2006-ban - a Tanács, a Bizottság és a Parlament által - az intézményközi megállapodásra vonatkozó nyilatkozatunkban megállapodottak folytatása mellett? Túl sok lenne azt kérni, hogy azok, akik elutasítják a saját forrásokról szóló vitát, talán olvassák el a szerződést? A szerződés rögzíti, hogy erre a vitára sort kell keríteni.
Végül, elnök úr, túl sok lenne azt kérni, hogy a jóváhagyási eljárásokkal kapcsolatos valamennyi kérdés tekintetében kössenek velünk kötelező erejű politikai megállapodásokat, hogy megelőzhessük a válságok bekövetkezését, és hogy más kérdésekben ne találjuk magunkat hasonló helyzetben, többek között a külkereskedelmi megállapodások és a következő többéves pénzügyi keret kérdéseit? Amennyiben ezeket a kérdéseket olyan formában adja elő, ahogyan ma is tette, e Ház válasza bizonyosan határozott "nem” lesz.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Elnök úr, a tagállamok költségvetési szempontból kétségkívül nehéz időszakon mennek keresztül. Másfelől tökéletesen nyilvánvaló volt, hogy az uniós költségvetés minden tagállam fejlődéséhez jelentősé mértékben hozzájárult, ideértve a nettó befizetőket is.
Meglepő számomra, hogy az egyeztetés sikertelensége nem a számokra vonatkozó megállapodás hiányából ered, hanem a tagállamok közös jövője - azaz Európai jövője - gyakorlati megvitatásának elutasításából. A Parlament nem kíván jogain túlterjeszkedni. A szerződés betartását akarja, illetve a választópolgárok jövőjének érdekeit kívánja megvédeni.
Milyen pontok megvitatásától zárkózott el a Tanács?
Az Európai Parlament részvételét a többéves pénzügyi keret elkészítésében a szerződés rögzíti. E feladatot 2006-ban teljesítettük, és nem gondolnám, hogy a 2007 és 2013 közötti költségvetés az unió kárára vált volna. Épp ellenkezőleg.
Rugalmasság - ezt a mechanizmust mindeddig hatékonyan használtuk és a tagállamok részesültek annak előnyeiben.
Saját források - épp a tagállamokban jelenleg tapasztalható költségvetési helyzetnek kellene arra ösztökélnie bennünket, hogy stabil módot találjunk az európai költségvetés finanszírozására, amely megakadályozná az európai politikák végrehajtásának további veszélyeztetését.
A szerződésből és a 2020 stratégiából származó új feladatokhoz finanszírozásra van szükség. Nem elfogadható, hogy ugyanaz az intézmény - a Tanács - célokat határozzon meg 2020-ra, egyúttal pedig ne hagyja jóvá a követelések teljesítéséhez szükséges pénzügyi forrásokat. Úgy vélem, kötelességünk megállapodásra jutni. Polgáraink felé fennálló kötelezettségünk ez. Nem hagyhatjuk, hogy az európai intézményekbe vetett bizalom megcsappanjon.
Giovanni La Via
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a héten jóvá kellett volna hagynunk az Európai Unió 2011. évi általános költségvetését. Ehelyett azonban olyan helyzettel szembesültünk, amely azzal a súlyos veszéllyel terheli Európát, hogy az új évet átmeneti költségvetéssel kezdje meg, amelyet jelentősen hátráltat a tizenkettedek rendszerének alkalmazása.
Köztudomású, hogy a Parlament, a Bizottság és a legtöbb tagállam készen állt a megállapodásra, amelyet azonban néhány kisebbségben lévő ország megakadályozott azzal, hogy elutasították a konstruktív vita indítását a Parlamenttel a Lisszaboni Szerződés végrehajtásáról.
Úgy vélem, a Parlament álláspontja a tárgyalások során felelősségteljes és visszafogott volt. A Parlament a Lisszaboni Szerződés alkalmazására szólított fel és továbbra is így tesz.
Saját részéről a Tanács bizonyította, hogy képtelen megállapodásra jutni, egyben felszínre került, hogy a Tanácson belül megosztottság tapasztalható alapvető fontosságú kérdésekben, amelyeket az államok egy kisebbsége megvétózott, elutasítva a Parlamenttel folytatandó vita megnyitását a Lisszaboni Szerződés végrehajtását vezérlő szabályokkal és eljárásokkal kapcsolatban.
Most azonban kötelességünk a jövőre tekinteni és együtt - és itt a Tanácsra, a Parlamentre és a Bizottságra utalok - építeni tovább a jövő Európáját, önzőség és összejátszás nélkül. A Tanács által a növekedési számokra kivetett korlátok elfogadásával - a 2,91%-os aránnyal mindannyian tisztában vagyunk - a Parlament célja azt volt, hogy erős jelzést küldjön azzal kapcsolatban, hogy érzékeli a mostani idők bizonytalanságát.
Mindannyian egyet értünk azonban abban - amint a Bizottság is megerősítette ma -, hogy nagyobb rugalmasságot kell kérnünk Európa szükségleteinek kielégítéséhez. Egyet értek Barroso elnök úr ma szavaival, hogy a Bizottság dolgozzon ki javaslatokat a saját források felhasználásával és az uniós költségvetés Lisszaboni Szerződéshez történő igazításával kapcsolatban, és bízom benne, hogy a Tanács készen áll majd a komolyabb együttműködésre Európa jövőjének felépítése terén.
José Manuel Fernandes
(PT) Elnök úr, a 2011. évi költségvetéssel kapcsolatban a Tanáccsal folytatott tárgyalások során az Európai Parlament mindent megtett a megállapodás elérése érdekében. Az egyetlen követelés a Tanács vállalásainak - például az Európa 2020 stratégia - és a szükséges finanszírozás teljesítése, illetve a Lisszaboni Szerződés betartása volt.
Az igazság az, hogy a szerződés alapján az Európai Parlamentnek részt kell vennie - szavazással, véleményezéssel, vagy konzultáció révén - az új intézményközi megállapodásban, a következő többéves pénzügyi keretben, és az új saját források létrehozásában. E követelések logikusak, ésszerűek, valamint a közérdeket és az intézményközi kockázatok és konfliktusok megelőzését szolgálják: e követeléseket a Tanácsnak is osztania és támogatnia kellene.
Az intézményközi megállapodással kapcsolatban nyilvánvaló, hogy az európai intézmények - különösen a Tanács - általi kötelezettségvállalások betartása a jelenlegi többéves pénzügyi kerettel kapcsolatos rugalmasság lététől függ.
Az Európa 2020 stratégia, a Nemzetközi Termonukleáris Kísérleti Reaktor program, az Európai Külügyi Szolgálat és a pénzügyi felügyeleti szervek csupán néhány példái a finanszírozásra szoruló eseteknek. A Tanácsnak - mind a költségvetésben is tükröződő, újonnan az Európai Unió hatáskörébe került területek tekintetében, mind pedig az Európai Parlament megerősített, nem utolsó sorban a költségvetést érintő jogköreinek tekintetében - fel kell vállalnia a Lisszaboni Szerződést. E változások valójában megerősítik az uniós intézmények demokratikus legitimációját.
A kormányközi megközelítés helyett a közösségi módszer alkalmazása a saját kormányzásunkat teszi demokratikusabbá. Bízom benne, hogy néhány nemzeti ego nem akadályozza meg, vagy sodorja veszélybe a béke, a szolidaritás és a haladás európai projektjét.
Mairead McGuinness
Elnök úr, ez a vita - különösen annak politikai aspektusa - volt a legfontosabb, véleményem szerint azonban az is fontos, hogy néhány gyakorlati kérdésről is szót ejtsünk a vita során. Én vagyok a 2011. évi költségvetés mezőgazdasági előadója, és az elmúlt hetekben a mezőgazdasági termelők részére előzetes kifizetéseket teljesítő országok készpénzáramára nézve nagyon is valódi következményei lesznek, ha nem jutunk megállapodásra a költségvetés tekintetében. E termelők pénzügyi nehézségekkel küzdenek, és jövedelmi hiányossággal néznek szembe. Tehát nagyon is valódi és gyakorlati következmények lesznek, ez pedig csak egy a sok közül.
De hadd beszéljek a jövőről. Most a közös mezőgazdasági politika jövőjéről vitázunk, és azt várjuk e politikától, hogy nyújtson többet Európa számára környezeti szempontok, élelmiszerbiztonság és területi dimenziók tekintetében, a vita azonban mindeddig arról szólt, hogy miként csökkenthetnénk a mezőgazdasági költségvetést. Aggodalommal tölt el, hogy a 2011. évi költségvetésről szóló vitában igen negatív képet mutatunk a költségvetéssel és a 2013 utáni Európai Unióval kapcsolatban. A kettő szorosan kapcsolódik egymáshoz; úgy vélem, ezzel tisztában kell lennünk.
Edit Herczog
(HU) Elnök úr! Az elmúlt tíz évben azt mondtuk az európai polgároknak, hogy szükség van az európai szerződésre, és ezt ratifikálták is az országok. Az elmúlt tíz évben azt mondtuk a polgároknak, hogy a kutatásfejlesztés jobban megoldható, finanszírozható európai uniós szinten. Azt mondtuk, hogy az európai űrpolitika jobban megvalósítható európai uniós szinten, azt mondtuk, hogy az energiakutatások és a klímaváltozás elleni küzdelem jobban megoldhatók az Európai Unión belül, mint tagállami szinten. Amikor ezt hittük, vallottuk, úgy gondoltuk, igazat mondunk. Aki a-t mond, mondjon b-t is. Ha hisszük ma is, amit eddig mondtunk az elmúlt tíz évben, meg kell teremtenünk a költségvetési forrásokat, ennek elsődleges módja a rugalmassági tényező, a második módja a Parlament saját forrásoknak, az Európai Unió saját forrásainak megteremtése. Ceterum censeo, Európai Unióra szükség van.
Niki Tzavela
Elnök úr, az EU-US csúcstalálkozót követően nemrégiben tett közös nyilatkozata volt hosszú idő után az első nyilatkozat, amelyben a Bizottság súlyt, optimizmust, erőt, szolidaritást és koherenciát mutatott. Itt pedig abban a paradox helyzetben vagyunk, hogy nem jutunk megállapodásra a költségvetéssel kapcsolatban. Ha azt akarjuk, hogy Európa nemzetközi hatalom legyen - mert ezt akarjuk -, akkor nem engedhetjük meg azt a luxust, hogy ne legyen költségvetésünk. Ezt akartam mondani, és további jó munkát kívánok.
Giovanni Collino
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a háromoldalú megbeszélés bukása jelentős politikai lehetőséget ad a kezünkbe arra nézve, hogy reflektáljunk Európa közelmúltbeli történelmének eseményeire.
A probléma nem csupán politikai, hanem kulturális jellegű is, és számos tagállamot érint. A jelenlegi gazdasági és pénzügyi válság strukturális jellegű, nem múló jelenség csupán. A válság olyan átalakulást jelent, amely érinti korunk gazdaságát, foglalkoztatását és társadalmát is. Ha nincs politikai és kulturális növekedés, valamint egy globális jövőkép Európában, nem leszünk képesek lépéseket tenni és leküzdeni a harmadik millennium kezdetéhez kapcsolódó problémákat - például a jóléti, kutatási, energia- és környezetvédelmi politikát és biztonságot -, amelyekkel csakis az uniót alkotó országok politikai összefogása útján lehet foglalkozni.
Európai parlamenti képviselőtársaimhoz szóló üzenetem, hogy bár a háromoldalú tárgyalás megbukott, a Parlament által végzett munka fontos munka, amely teljes mértékben összhangban van az emberek képviseletére szóló megbízatásunkkal. Manapság a Parlament a Lisszaboni Szerződés szerint nagyobb súllyal esik latba, a Tanács pedig már nem játszhat domináns szerepet a Parlament által képviselt népszuverenitással szemben
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Franz Obermayr
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, világos, hogy az Európai Parlament hagyományos képviselői jelentős költségvetési rugalmasságot követelnek, feltűnt azonban, hogy senki sem említette a nettó befizetők érdekeit vagy a polgárok érdekeit.
Végső soron a nettó befizetők azok, akik finanszírozzák az uniót, akiknek feladata volt a gazdaság motorjának újra indítása a válság után, akik segítettek a költségvetési hiánnyal küzdő országokon és magán az eurón is, és akik jelentős terheket helyeznek saját polgáraik vállára. Véleményem szerint ezért kifejezetten érthető, hogy ezek az országok és polgáraik tartani akarják a költségvetési előirányzatokat, biztosítani akarják, hogy a nettó mérleget visszamenőlegesen ne lehessen megváltoztatni egy csapásra, és meg akarják akadályozni, hogy a pénzeket más csatornákba tereljék el. Természetesen nem a katasztrófák áldozatainak nyújtott támogatásra gondolok itt. Azt kizárom.
Hasonlóképpen, az uniós adózással kapcsolatos kritikus hozzáállásnak semmi köze sincs a szolidaritás látható hiányához. Egyszerűen abból a tényből fakad, hogy a tagállamok nagymértékben ellenzik azt. Emiatt világos, hogy a szubszidiaritás érdekében meg kell tartanunk a nemzeti parlamentek ratifikációját.
Monika Hohlmeier
(DE) Elnök úr, először is szeretném világossá tenni - szemben a Házban ismétlődően felmerülő állításokkal -, hogy a költségvetési tárgyalások során egyetlen centtel sem kértünk többet, mint amennyit a Tanács ajánlott nekünk. Ez azt jelenti, hogy tökéletesen megfelelünk a Tanács kívánságainak. A rugalmassági eszközre ugyanakkor szükségünk van, mert a Tanács rendszeresen nehéz helyzetbe hoz bennünket, amikor jelentős projektekről dönt anélkül, hogy elhatárolta volna a projekt finanszírozásához szükséges forrásokat. Ekkor pedig a tagállamokkal együtt nekünk kell megpróbálnunk megoldást találni ezekre a projektekre, hogy pénzügyileg támogathassuk azokat, és értelmes terveket készíthessünk. Annál sem követeltünk többet, mint ami rögzítve van a Lisszaboni Szerződésben, sokkal inkább a szerződés betartására szólítunk fel. Semmi másra, se nem többre és se nem kevesebbre.
A saját források kérdésével kapcsolatban a Parlament bizonyosan nem kér túl sokat, amikor szeretné legalább megvitatni azt a kérdést, hogy milyen formát ölthetne, vagy hogy megfelelőek-e a saját források. Nem utasíthatják el egyszerűen ennek a megvitatását, hogy aztán a Parlamentet hibáztassák.
Janusz Lewandowski
a Bizottság tagja. - Elnök úr, íme a rövid kiegészítésen Barroso elnök úr által elmondottakhoz, miután meghallgattam a képviselőtársaim észrevételeit.
A Bizottság stratégiája az adott helyzetben igen egyszerű, és azon az egyszerű feltevésen alapszik, hogy a többi kihívással való szembenézéshez Európának egységre, nem pedig divíziókra van szüksége. Úgy vélem, a belga elnökség ugyanezen feltevések alapján dolgozik.
A mi szerepünket egy megállapodás tekintetében világosan meghatározzák a szerződések - ahogyan nézeteltérés tekintetében is, ami ugyan nem volt valószínű, de 26 év után először most mégis csak bekövetkezett. Kedvezményezettek millióinak láthatjuk a frusztráltságát az egész Európai Unióban. Válaszolnunk kell. Megértjük, hogy gyorsan kell cselekednünk, és ma megtettük az első lépést az elvekről való megállapodás felé, majd - lehetőleg december 1-jén - a számok benyújtása felé, amelyekről már nincsen vita, a rugalmasság megvédése felé, amire szükségünk van, a Lisszaboni Szerződésen alapuló együttműködésre vonatkozó megállapodásra irányuló javaslat elkészítése felé, és - szintén fontos, hogy - a Bizottság kezdeményezési jogának védelme felé, hogy bemutathassa a jövőképét a következő évre.
Közös feladatunk, hogy beváltsuk az ígéreteket, megfeleljünk a kedvezményezettek elvárásainak, amelyek a költségvetés bevételi oldala alapján alakultak ki, miközben tiszteletben tartjuk a tagállamok költségvetési szuverenitását. A vita egy visszafogott költségvetésről zajlik, amely csupán feleannyira nőtt, mint a nemzeti költségvetések, annak ellenére, hogy több, mint 12 új tagállam csatlakozott hozzánk. Ez a fegyelem és szigor egyértelmű bizonyítéka. Folytassuk tehát a munkánkat, és dolgozzunk egy jobb forgatókönyvért. A felelősségérzetükre próbálok most hatni. Barroso elnök úrral együtt igen ösztönzőnek tartom a mai vitát a Parlamentben.
Melchior Wathelet
Elnök úr, igaz, ennek a vitának inkább segítenie kellene bennünket egy megállapodás elérésében, mintsem hogy még nehezebbé tegye a helyzetet. Remélem, elmondhatom, hogy a ma délutáni vitát valóban ebben a szellemben folytattuk.
Igen, lesz előre lépés, és meg kell próbálnunk megállapodásra jutni a rugalmasság és az ITER finanszírozása tekintetében. Igen, ez 2012. és 2013. évi költségvetések eme kilátásai tekintetében megállapodást kell kötni, és tényleg próbáljuk megmutatni, hogy képesek vagyunk megállapodásra jutni a 2012-2013 közötti időszak tekintetében, különösen a rugalmasság tárgyában.
Másodszor igen, lesznek viták a 312. és 324. cikkek tekintetében, hogy a gyakorlatban lássuk, miként tudjuk megvalósítani és véghezvinni ezt, és hogy biztosítsuk, hogy ezek a cikkek és új eljárások valósággá váljanak. Közös alapot kell találnunk.
Azt hallottam ma, hogy a Bizottság jogalkotás kezdeményezési jogát kívánta gyakorolni, a saját források, vagy a több éves keret tekintetében. Ezen elemek alapján össze kell fognunk, vitáznunk kell, és biztosítanunk kell a szerződés 312. és 324. cikkeinek betartását, amely olyan értelmű rendelkezéseket tartalmaz, hogy minden elemet végre kell hajtani egy megállapodás elérése, a tárgyalások lefolytatása és a koordináció elvégzése érdekében, amelyek lehetővé teszik a szerződésben meghatározott új eljárások valóra váltását.
A 2012. és 2013. évi rugalmas résszel kapcsolatban végre kell hajtanunk a szerződés 312. és 324. cikkeit, még akkor is - ezt ismét hangsúlyoznom kell -, ha biztosítanunk kell a 2011. évi költségvetés elfogadását. Az Európai Unió szavahihetősége forog kockán. Veszélybe kerülhet továbbá azon politikák hatékonysága is, amelyeket kizárólag a 2011. évi költségvetés elfogadása esetén hajtunk végre. Kizárólag a kohéziós politikákról beszélünk; csakis azokról. Ami valójában veszélyben van, az a szavahihetőségünk és a politikáink végrehajtása.
Harmadsorban, ne védelmezzük azokat, akik nem akarnak költségvetést, hogy az uniónak még kevesebb erőforrás álljon rendelkezésére a politikái végrehajtásához. Tévedésük bizonyítása érdekében azonban kétségtelenül támogatnunk kell az egyeztető megközelítést, és a legtöbbet kell kihoznunk ezekből az utolsó hetekből e cél elérése érdekében, hogy mindannyian profitálhassunk abból annak ellenére, hogy engedményeket kellett tennünk. Ez legalább olyan ésszerű indok, amely visszakozás helyett lehetővé teszi az előrelépést, hisz visszakozásra kényszerülünk, ha a következő néhány héten belül nem lesz meg a 2011. évi költségvetés.
Elnök
Soros elnök úr, rövidesen megkezdődik az elnökök konferenciája, így néhány valódi kérdésre és válaszra van most szükség, mivel a tárgyalás igen fontos lesz. Látnunk kell az előrelépést a Tanácsnak oldaláról is. Vélhetően számos tárgyalást folytatott a Tanács tagjaival, a tagállamokkal. Hogyan tudná ezt elmagyarázni nekünk? Lehetséges az általunk javasolt irányba haladni? Vannak bizonyos várakozásaink. Jól ismeri azokat, mivel tulajdonképpen ez volt a tárgya az utolsó kérdéseinknek - három kérdés november 15-e legvégén, néhány perccel éjfél előtt. Nagyon fontos számunkra, hogy választ kapjunk Öntől.
Melchior Wathelet
Schulz úr, hallottam a kérdéseit. Úgy vélem, senkit sem kíméltek.
Azt gondolom, választhatunk, hogy mutogathatunk ujjal egymásra - te hibád, mi hibánk -, vagy megpróbálhatjuk rávenni magunkat egy másik megközelítésre, amely során mindkét fél próbál haladni az egyeztető megközelítés felé. De megőrizhetjük szerencsétlen hozzáállásunkat is, amely november 15-én nem vezetett megállapodásra.
Kit okoljunk? Mondhattam volna Önöknek, hogy a Parlament a kezdetektől azt akarta mondani, hogy a Tanácsot kell okolni és a Tanács azt akarta mondani, hogy a Parlamentet kell okolni, miközben mindketten köszönetet mondanának a Bizottságnak az egyeztető erőfeszítésekért. Meg kell próbálnunk túllépni ezen a megközelítésen, és a legtöbbet kihozni az utolsó néhány hétből és napból, hogy különböző irányokban gondolkodhassunk.
A válasz a Parlament kérdésére, hogy lehet-e előrelépést elérni - igen, lehet előrelépést elérni, mivel tudjuk, hogy ha ugyanúgy viselkedünk, mint november 15-én tettük, csupán megismételjük a november 15-i kudarcot, különösen a rugalmasság igen fontos kérdésében. Miért fontos ez? Azért fontos, mert - álláspontom szerint - a Parlament egyik fontos aggodalmát érinti, hogy legalább 2012-2013-ra - a jelenlegi többéves keret végéig - rendelkezzünk bizonyos kilátásokkal.
Ez az ok, amiért e kérdésben a belga elnökség november 15-e után haladéktalanul felvette a kapcsolatot, hogy megpróbáljon előrelépést elérni e más kérdésekben is. Igen, vannak lehetőségek a megállapodásra ebben a kontextusban, ugyanakkor mindkét félnek újra kell gondolnia az indokait és az eredmények elérése érdekében fel kell vállalnia az egyeztető megközelítést. Máskülönben újabb szerencsétlen bukás tanúi leszünk, korábban pedig már érintettem egy esetleges bukás ártalmas következményeit, különösen a politikáink végrehajtása tekintetében. Úgy vélem, Európa polgárai ennél jobbat érdemelnek.
Elnök
Soros elnök úr, köszönöm a tárgyalások és a vita során végzett munkáját. Bízom a mielőbbi, kedvező eredményben.
Köszönöm a Bizottság elnökének, Barroso úrnak, és Lewandowski biztos úrnak is a hozzájárulásukat a vitánkhoz.
Néhány fontos megjegyzésem van, és most átváltok az anyanyelvemre.
Elnök
A vitát lezárom.
Tájékoztatom Önöket, hogy a beadványok benyújtási határidői e napirendi ponttal kapcsolatban a következők: állásfoglalásra irányuló indítványok - november 24. szerda 10:00, módosítások - november 24. szerda 15:00.
A szavazásra 2010. november 25-én csütörtökön kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Cătălin Sorin Ivan
Jelenleg holtponton vagyunk, amely valójában túlmutat a 2011. évi költségvetési eljáráson. Törékeny fordulópont ez, amely meghatározza az unió jövőjét, és precedenst állít a jövőbeli költségvetési eljárások és az Európai Parlament által játszott szerep elé.
A Parlament sérelmei nem nevetségesek. Gyakorlatilag mindannyian a Parlament számára a szerződés által rendelt szerep tiszteletben tartását akarjuk. A Parlament számos engedményt tett a tárgyalások során, és még mindig további engedményeket kérnek tőlünk. Bízom benne azonban, hogy túl fogunk jutni ezen az időszakon, és még a decemberi ülés alatt szavazhatunk az új költségvetésről.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Európa 1988 óta nem tapasztalt ilyen alapvető nézeteltérést a Parlament és annak intézményi partnerei között az európai költségvetéssel kapcsolatban. Történelmi pillanat ez: belátja-e a Tanács, és különösen az Egyesült Királyság, Hollandia és Dánia, hogy Európa lényege a források egyesítése a jobb közös teljesítmény érdekében? Egyes tagállamok következetlen hozzáállást tanúsítanak: a mértékletesség jegyében csökkentik a költségvetésüket, ugyanakkor felszólítják az uniót a problémáik megoldására azzal, hogy ambiciózus feladatokat bíznak rá. Aztán, épp amikor ezek a törekvések megvalósulnának, lázadni kezdenek a túlzó költségvetési igények miatt. A Galileo, az ITER, az EU 2020 stratégia, az Európai Külügyi Szolgálat - ezek mind pénzbe kerülnek! Vajon minden évben küzdenünk kell majd a makacs tagállamok szimbolikus hozzájárulásáért, amelyek következésképpen a hatékonyság hiányával, fölöslegességgel vádolják majd Európát? A saját forrásokról szóló vita, a Lisszaboni Szerződés betartása, illetve a nagyratörő és reális Európa pártján állok tehát.
Georgios Stavrakakis
A tagállamok elenyésző kisebbsége által elfoglalt hajthatatlan álláspont alapvetően e tagállamok világos elutasítását fejezi ki, hogy kialakítsák az európai polgárok jelenlegi és a közeljövőben bármikor felmerülő alapvető szükségletei kielégítésére gyors és érdemi megoldás alapjait. Felelősséggel kell foglalkoznunk az európai polgárokat érintő kérdésekkel. Nem feledhetjük el mindenekelőtt - a Lisszaboni Szerződést követően az unió új feladatait -, hogy a tagállamok folyamatosan új politikákat és stratégiákat - például az EU 2020 stratégiát - javasolnak és fogadnak el, amelyek végrehajtására az uniót szólítják fel; másfelől azt mondják, hogy nem hajlandóak a végrehajtásukhoz szükséges pénzt biztosítani, már indulásuk előtt bukásra ítélve ezzel azokat. Én is hangsúlyozom, hogy az Európai Parlament nem a kiadások növelését vagy a Lisszaboni Szerződésben rögzítetteken túl további jogosítványokat követel. A Parlament világos érvelése szerint elegendő erőforrásnak kell az unió rendelkezésére állnia, hogy zökkenőmentesen hajthassa végre a foglalkoztatás, a beruházás és a gazdaság általános növekedése megerősítésére irányuló tagállami erőfeszítéseket kiegészítő politikákat. A Parlament álláspontja az, hogy az uniós költségvetés nem a válság része; hanem - a kritikus szektorokban történő beruházások révén - a válasz a válságra.
Róża Gräfin von Thun und Hohenstein
Komoly aggodalommal tölt el a 2011. évi uniós költségvetést övező összezavarodás, mivel, egyfelől, nem adhatjuk fel az erős Európai Unió építésére irányuló nagyratörő terveinket, másfelől azonban 2011 második felében Lengyelország veszi át az uniós Tanács elnökségét. Ha az Európai Unió nem fogadja el addigra a költségvetést, és még mindig havi költségvetéseket kell meghatároznia, igen nehéz lesz az elnökségünk számára a feladatait ellátni. Meg kell kérdeznünk magunktól, hogy mi a fontosabb: az egyszerű rövid távú megoldás, ami azt jelentené, hogy engedjünk néhány országnak és az elnökségnek, vagy az ambiciózusabb terv, amely talán nehezebb, de hosszú távon erősebbé tenné az uniót, és amely mindannyiunk hasznára válna? Véleményem szerint fontosabb, hogy közösen építsünk egy erős Európai Uniót. Az ilyen Európai Uniónak saját forrásokra és a szolidaritás elvén alapuló erős költségvetésre van szüksége a szükségletek finanszírozásához. Az uniónak számos tagállama - mindenekelőtt az Egyesült Királyság -, erről még csak beszélni sem akar. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy behódoljunk a nemzeti egoizmusnak.
