A megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatása - Közös hozzáadottértékadó-rendszer az importtal és más határokon átnyúló műveletekkel kapcsolatos adócsalások vonatkozásában (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a közös vita a következő jelentésekről:
Hammon úr Gazdasági és Monetáris Bizottság nevében előterjesztett jelentése a megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló 2003/48/EK irányelvet módosító szóló tanácsi irányelvre irányuló javaslatról - C6-0464/2008 -, valamint
Visser úr Gazdasági és Monetáris Bizottság nevében előterjesztett jelentése a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló 2006/112/EK irányelvnek az importtal és más határokon átnyúló ügyletekkel kapcsolatos adócsalás tekintetében történő módosításáról szóló tanácsi irányelvre irányuló javaslatról - C6-0039/2009 -.
Benoît Hamon
Elnök úr, először is szeretnék köszönetet mondani az árnyékelőadóknak, akik hozzájárultak a szóban forgó jelentés Gazdasági és Monetáris Bizottságon belüli elfogadásához, nem utolsósorban Pietikäinen asszonynak és Raeva asszonynak, továbbá szeretnék gratulálni az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) és az Európai Demokraták Képviselőcsoportja, valamint a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport koordinátorainak, Gauzès úrnak és Klinz úrnak, akik fontos szerepet játszottak abban, hogy a holnapi plenáris ülésünkön szavazásra bocsátandó, szóban forgó jelentést a Gazdasági és Monetáris Bizottság elfogadta.
Tudják, hogy a G20 találkozó lezárásakor az EU néhány állam- és kormányfője - mégpedig kiemelkedő személyiségek - győzelmet hirdettek, és egy közleménysorozatban jelentették be, hogy a banki titoktartás kora lejárt.
Ezeken a dörgedelmes nyilatkozatokon túl az Európai Parlament - és ezt örömmel veszem - most már hozzáfogott a gyakorlati munka megvalósításához, és nem csak a kommunikáció iránt mutatott érdeklődést, hanem azok iránt az erőfeszítések iránt is, amelyeket az évente 200 milliárd euróra becsült adókikerülés elleni hatékony küzdelem érdekében megtehet. Ezt a 200 milliárd eurót össze kellene vetni az európai országok válságkezelésében segítő gazdaságélénkítési tervek összegeivel, össze kellene azokat vetni az Európai Unió költségvetésével, továbbá az európai országok deficitszintjével is. Ma az európai adófizetők teljesen indokoltan kérik az európai bankszektortól, következésképp az európai bankoktól, hogy tegyék meg azokat az erőfeszítéseket, amelyek révén a tagállami adóhatóságok behajthatják az adókikerülés vagy -csalás révén kiesett adóbevételek egy részét.
Konstruktív munkát végeztünk, és úgy vélem, elkerültük, hogy utasítgatáshoz vagy kölcsönös vádaskodáshoz folyamodjunk. Három területen előreléptünk, és szeretném üdvözölni az Európai Bizottság szövegtervezetét és a Kovács biztos úr mellett folytatott munkát, aki kétségkívül a helyes irányba tartott. Amennyire tőlünk tellett, a lehető legjobban megpróbáltuk mérvadónak tekinteni az európai adófizetők által mondottakat annak érdekében, hogy három vonalon javítsunk a Bizottság szövegén.
Úgy döntöttünk, hogy ami az irányelv hatályát illeti, a szöveg kicsit túlságosan szerény, mind az érintett jogi struktúrák, mind pedig a megtakarítási termékek meghatározása vonatkozásában. Tudjuk, hogy a pénzügyi tervezésnek gazdag a képzelete, amikor olyan új pénzügyi termékek kitalálásáról van szó, amelyek egyesek számára lehetővé teszik az adókikerülést. A Parlament és a Bizottság ezért tesz javaslatot egy olyan bizottsági eljárás indítására, amely a megtakarítási termékek meghatározását az említett pénzügyi tervezés jelenlegi realitásához igazítja.
Ami azonban ezt a kérdést illeti, jelenleg sok termék az irányelv hatályán kívül esik, és véleményünk szerint ezeket mielőbb a hatálya alá kellene vonni; különösen ez a helyzet néhány olyan nyugdíjrendszer esetében, amelyek tőkésítésen keresztül működnek, és még általánosabban: úgy véljük, hogy a befektetés 95%-át garantáló termékeknek az irányelv hatálya alá vonására tett javaslat nem nyújt kellő garanciákat.
Ezért gondoljuk úgy, hogy a 90%-os küszöb ésszerűbb. Az erre irányuló módosítások előterjesztésére a holnapi plenáris ülésen kerül sor. Meglátjuk, hogy elfogadják-e ezeket a módosításokat. Sajnálom, hogy ebben a kérdésben nem jutottunk kompromisszumra a bizottságban, és remélem, hogy a plenáris ülés határozott jelzést fog adni azzal, hogy a megtakarítási termékeket olyan termékekként határozza meg, amelyek a tőke 90%-át és nem csak - a Bizottság javaslata szerinti - 95%-át garantálják.
Széles körű konszenzusra jutottunk azonban azt illetően, hogy az irányelv hatályát hogyan kellene kiterjeszteni, különösen az I. és a III. melléklet szövegezésében. Az I. mellékletet ezenkívül jelentősen megerősíti a jelentés, mivel elkészítjük az adóparadicsomok igen kimerítő listáját, amely egyetlen jogrendszert sem kímél, és amely a G20-listától eltérően tartalmazza Delaware és Nevada államot is. A Bizottságnál tágabban határoztuk meg azokat a jogi konstrukciókat, amelyekről ezeknek a jogrendszereknek igazolniuk kell vagy azt, hogy nem léteznek a területükön, vagy azt, hogy adóügyi szempontból átláthatóak, és véleményem szerint a bizonyítási tehernek ez a megfordítása hatékonyabb módja az adókikerülés elleni küzdelemnek.
E szöveg legfőbb gyenge pontja - és ez a záró gondolatom - három tagállamnak: Belgiumnak, Ausztriának és Luxemburgnak biztosított átmeneti időszak. Bár Belgium bejelentette, hogy megszünteti a forrásadó-rendszert, szeretném látni, hogy az automatikus információcsere-rendszer széles körben elterjedtté válik, és ahhoz, hogy ez megtörténjen, szeretném, ha megállapításra kerülne az átmeneti időszak végét jelentő időpont. Éppen ezért, bár elfogadtuk, hogy a forrásadó-rendszer, valamint az információcsere-rendszer érdemi értékeléséről 2011-re, az irányelv felülvizsgálatának idejére készül el a tanulmány, szeretnénk látni, hogy 2014-et állapítják meg ennek az átmeneti időszaknak a végeként. Szeretném elmondani, hogy megpróbáltunk az átláthatóság szellemében és a tökéletesebb átláthatóság érdekében dolgozni egy olyan időpontban, amikor az európai adófizetők járulékfizetésre kötelezettek különösen annak érdekében, hogy kisegítsék az európai bankszektort.
Cornelis Visser
Azzal kezdeném, hogy köszönetet mondok az árnyékelőadóknak eredményes együttműködésükért.
Hadd helyezzem távlatba a dolgokat. A csalás elleni küzdelem, bár túlnyomórészt a tagállamok felelőssége, nem folytatható kizárólag nemzeti szinten. Prioritásnak kell lennie az Európai Unió számára, és meg kell győződnünk arról, hogy szoros együttműködés van a tagállamok és az Európai Bizottság között. Tekintettel arra, hogy a HÉA-reformot pillanatnyilag elhalasztottuk, a Bizottság az úgynevezett klasszikus intézkedésre összpontosított, azaz a HÉA-jogszabályok azon módosításaira, amelyek technikai tökéletesítéseket vezetnek be, de alapvetően nem változtatják meg a meglévő rendszert.
Támogatom a Kovács biztos úr által előterjesztett kezdeményezést, ugyanis az a helyes irányba mutat. Az adócsalás elsősorban a tisztességes és átlátható adózás elvének megsértéséhez vezet, és versenytorzulást is kiválthat, ha az egyik vállalat felszámítja a HÉA-t, míg a másik nem, mindenekelőtt a kormány költségére. Ez érinti a belső piac működését, mivel a becsületes vállalkozásoknak versenyhátránya van az adócsalás miatt. Őszinte örömmel fogadom a Bizottság arra irányuló erőfeszítéseit, hogy megpróbálja kezelni azoknak a bűnbandáknak a HÉA-rendszerrel való szándékos visszaélését, amelyek megpróbálják kihasználni a rendszer hiányosságait.
A HÉA nemcsak a tagállamok, hanem az EU számára is fontos bevételforrást jelent. Az Európai Unió évente hozzávetőlegesen 20 milliárd EUR HÉA-bevételhez jut. Becslések szerint a HÉA-csalás Európában évente 100 milliárd eurót tesz ki. Ez az importőrök által a határon át nem adott összegnek felel meg. Ezért küzdeni kell a csalást elkövető importőrök és exportőrök ellen.
Az Európai Bizottság jelentős változást vezet be, közben azonban arra törekszik, hogy a jóhiszeműen eljáró szállítókat egyetemlegesen felelőssé tegye a csalást elkövető importőrök miatt. Ezért próbáltam megerősíteni a jóhiszeműen eljáró exportőrök jogi védelmét. Másképp fogalmazva: a vállalkozásoknak nem kellene felelősséget vállalniuk a tagállamok közötti igazgatási együttműködés hiányosságaiért. Ha a tagállamoknak egyszerűen csak kiegészítő hatáskört biztosítunk arra, hogy az exportőrök ellen határokon átnyúló büntetőeljárást folytassanak, akkor kevés ösztönzésük lesz az igazgatási együttműködés javítására.
Módosításainkkal a becsületes exportőrök szükségtelen szankcionálását próbáljuk megakadályozni. Ezért a becsületes exportőrnek a tényleges szankció előtt két hónappal figyelmeztetést kell kapnia annak érdekében, hogy bebizonyíthassa, jóhiszeműen járt el. Ebben a tekintetben az exportőr saját adóhatósága útján, nem pedig az importáló tagállam adóhatósága útján kell kapcsolatfelvételnek történnie.
Az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja a legfeljebb öt évig terjedő behajtási időszak mellett érvel. Én nem értek egyet ezzel. A HÉA esetében a felelősségvállalási időszak nemzeti szintű harmonizálása elmaradt. Belgiumban például - a bizonyítható csalás esetének kivételével - három év. A határokon átnyúló ügyletekre alkalmazott HÉA esetében egy hosszabb egyetemleges felelősségvállalási időszak nem kívánatos, ugyanis a vállalkozásoknak jóval nagyobb adminisztratív terhet kell viselniük, amely az üzleti tevékenység folytatásához - a jelenlegi válságban kétségkívül nem kívánatos - magasabb költségeket keletkeztet.
Ezen túlmenően a vállalkozásoknak 2010-től összesített havi bevallásokat kell benyújtaniuk az EU-n belül bonyolított, határokon átnyúló ügyletekre, melynek eredményeként az adóhatóságok - a közösségen belüli ügyletek összevetése érdekében - automatikusan megkapják majd a szükséges információkat. Ezeket az információkat az adóhatóságoknak megfelelően és célirányosan kell felhasználniuk.
Miért kellene további öt évet adnunk nekik az összevetések elvégzése előtt, miután már megkapták a havi adatokat? Attól tartok, hogy egy túl hosszú ötéves követelési időszak azt fogja jelenteni, hogy az adóhatóságok későn fognak eljárni, és a csalók addigra eltűnnek. Ennek eredményeként a behajtási követeléseket olyan vállalkozások ellen érvényesítik, amelyek elképzelhető, hogy jóhiszeműen jártak el.
Elnök úr, záró gondolatom következik. A csalást elkövető importőrökkel gyorsan kell foglalkozni. A becsületes exportőrrel a saját adóigazgatási szervének kell foglalkoznia, két hónapos előzetes értesítés mellett, de legfeljebb két éven belül, mivel ez az időtartam - amennyire csak lehet - korlátozza a becsületes vállalkozások adminisztratív terheit.
László Kovács
, a Bizottság tagja. - Elnök asszony, egy globalizálódott világban, ahol az adókikerülők és az adócsalók kihasználják a nemzeti adóhatóságok korlátozott hatáskörét, az adócsalás és -kikerülés elleni eredményesebb küzdelem érdekében az adóhatóságok közötti hatékony együttműködés és kölcsönös segítségnyújtás elengedhetetlen. A jobb szabályok és a fokozottabb átláthatóság döntő jelentőségűek.
Ezt nemrég kiemelte a londoni G20 csúcstalálkozó, és még fontosabb a pénzügyi válság kellős közepén lévő, valamint az Európai Unión belüli fiskális politikák szigorítására szoruló belső piacon. Ezzel összefüggésben örülök, hogy ma este megvitathatom Önökkel azt a két javaslatot, amelyek két különböző adózási területen hozzájárulnak az adócsalás és az adókikerülés elleni küzdelem célkitűzéséhez.
A megtakarítások adóztatásáról szóló irányelv javasolt felülvizsgálata a kiskapuk bezárására és az adókikerülés jobb megelőzésére törekszik. Igen kedvezőnek tartom a szóban forgó javaslat iránti, Hamon úr jelentésében és Siitonen asszony véleményében megnyilvánuló konstruktív és támogató hozzáállást.
Tisztában vagyok azzal, hogy a bizottságokon belüli viták legellentmondásosabb pontja a 20. módosítás volt, amely annak az átmeneti időszaknak a végét állapítja meg, melynek során három tagállam számára az automatikus információcsere helyett engedélyezett a forrásadó kivetése. Tudomásul veszem azt is, hogy Lulling asszonynak ellentétes a kezdeményezése, Karas úr pedig a 28. módosításnál támogatja azt a lehetőséget, hogy e három tagállam továbbra is forrásadót vessen ki, és tartósan tartózkodjon az automatikus információcserétől.
Hadd emlékeztessek arra, hogy a megtakarítások adóztatásáról szóló irányelv végső célja a lehető legszélesebb alapon megvalósítandó automatikus információcsere, mivel ez az egyetlen ésszerű eszköz, amely lehetővé teszi az adófizető lakóhelye/székhelye szerinti ország számára, hogy a megtakarításokból származó, határokon átnyúló jövedelemre a saját adózási szabályait alkalmazza. Ez tökéletesen összhangban van a közelmúltbeli nemzetközi fejleményekkel - például a G20 következtetéseivel - előnyben részesítve az átláthatóságot, és megerősítve az adóhatóságok közötti, információcserén alapuló együttműködést. Ezért biztosíthatom Önöket arról, hogy a Bizottság - bár visszautasítja a 28. módosítást, mert az ellentmond az irányelv céljának - nincs negatív véleménnyel a 20. módosításról.
Úgy tekintjük azonban, hogy az átmeneti időszak végső időpontjának megállapítása ebben a szakaszban korai, és akadályt teremthet a Tanács módosító javaslatának szükséges gyors elfogadása előtt. Pillanatnyilag annak értékelésére van szükség, hogy a számos jogrendszer által a jobb együttműködésre tett politikai kötelezettségvállalások ténylegesen hogyan és mikor hajthatók végre. Mindazonáltal a Bizottság nem fogja ellenezni az irányelv olyan kapcsolódó rendelkezéseinek bármilyen szigorítását, amelyekről a Tanács egyhangúlag megállapodhat.
A 22. módosításban arra kérik a Bizottságot, hogy 2010 végéig készítsen az információcsere-rendszer és a forrásadó-rendszer előnyeit és hiányosságait összehasonlító tanulmányt. E tanulmány elkészítésének céldátuma azonban nem tűnik reálisnak: ettől az évtől minden tagállamnak is a Bizottság rendelkezésére kellene bocsátania azokat a statisztikai adatokat, amelyeknek a továbbítását a 2008. májusi tanácsi következtetések és a módosító javaslat V. melléklete számukra fakultatívnak állapított meg.
Ami a többi, szakmaibb jellegű módosítást illeti, melyeknek vagy az a célja, hogy egy adott rendelkezés hatályát kiterjesszék - mint a biztosításra vonatkozó 17. módosításé -, vagy az, hogy korlátozzák a gazdasági szereplők adminisztratív terheit, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez a javaslat már az irányelv hatékonyságának javítása és a kiegészítő adminisztratív terhek korlátozása közötti kifinomult egyensúly eredménye.
A javasolt módosítások azonban negatívan befolyásolhatják ezt a kifinomult egyensúlyt. Vagy aránytalanul megnövelhetik az adminisztratív terheket - konkrétan ez a helyzet a hatálykiterjesztést célzó módosítások esetében -, vagy kedvezőtlenül befolyásolhatják a rendelkezések hatékonyságát.
A Bizottság ugyan méltányolja a Parlament konstruktív megközelítését, mégsem fogadhat el néhány módosítást a jelenlegi formájában. A Bizottság azonban - javaslatának hivatalos módosítása nélkül - a Tanácson belüli tanácskozások során védelmezni fogja e módosítások szellemét.
Rátérve most a HÉA-csalás érzékeny témakörére: szeretnék emlékeztetni arra, hogy az ECOFIN 2007. december 4-i ülésén a Tanács felkérte a Bizottságot arra, hogy gyorsítsa fel a HÉA-csalás elleni küzdelmet célzó hagyományos intézkedésekkel kapcsolatos munkáját. Az ECOFIN is felkérte a Bizottságot arra, hogy terjesszen elő jogalkotási javaslatokat a jelenlegi jogszabályokban felmerült hiányosságok javítására.
Ezt követően a Bizottság 2008 decemberében előterjesztette a HÉA-csalás ellen az Európai Unióban folytatott küzdelem hatékonyabbá tételére vonatkozó koordinált stratégiáról szóló közleményt. A közlemény olyan intézkedések sorozatát állapítja meg, amelyekre a Bizottság rövid távon jogalkotási javaslatokat kíván előterjeszteni. A jelenlegi javaslat az említett közleményben bejelentett első módosításkészlet részét képezi.
A javaslat lehetővé fogja tenni a tagállamok számára, hogy kétféleképpen, eredményesebben küzdjenek a HÉA-csalás ellen. Először is azzal, hogy tovább pontosítják bizonyos áruk behozatala menetesítésének feltételeit, másodszor pedig azzal, hogy - határokon átnyúló egyetemleges felelősség lehetővé tételére - jogalapot hoznak létre a jelentéstételi kötelezettségeiket elmulasztó kereskedők vonatkozásában.
Szeretném megköszönni a Parlamentnek, és különösen az előadónak, Visser úrnak, hogy ilyen rövid időn belül foglalkozott ezzel a javaslattal, és szeretném megköszönni a konstruktív jelentést is. Engedjenek meg azonban néhány észrevételt.
A jelentés 2. és a 4. módosítása előírná a Bizottság számára, hogy értékelje az új, határokon átnyúló egyetemleges felelősség működését. A Bizottság sajnálatos módon nem rendelkezik ezekkel az információkkal, mivel az adók és behajtásuk értékelése tisztán nemzeti hatáskörbe tartozik. Ezenkívül, amennyiben a Bizottság olyan panaszt kap a gazdasági szereplőktől, hogy a nemzeti adóhatóságok visszaélnek a rendelkezéssel, vállalni fogja a közösségi jogszabályok őreként őt terhelő felelősségét, és megfelelő intézkedéseket fog hozni. Ez különösen a szóban forgó rendelkezés szükség esetén történő módosítására irányuló javaslat előterjesztését foglalja magában.
A 3. és az 5. módosítás ellentétes a közösségi HÉA-rendszer általános működésében a tagállamok közötti hatáskör-megosztással. Ez a rendszer azon alapul, hogy valamelyik tagállamban adóköteles esemény keletkezik, amely az adott tagállamban HÉA-tartozáshoz és HÉA-kötelezettséghez vezet. A szóban forgó HÉA - többek között a más tagállamban székhellyel rendelkező kereskedőktől történő - beszedése érdekében követendő eljárást az a tagállam fogja meghatározni, amelyben a HÉA fizetendő.
Ezért az a kereskedő, amely a kiindulási tagállamban nem teljesítette jelentéstételi kötelezettségét, hiányosságait azon állam adóhatóságának lesz köteles megindokolni, amelyben a HÉA fizetendő, nem pedig saját tagállama adóhatóságának. Ez utóbbi csak az első tagállam kérésére fog beavatkozni - kiegészítő információk szerzése érdekében, vagy az adóbehajtási folyamatban.
Eva-Riitta Siitonen
a Jogi Bizottság véleményének előadója. - (FI) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, támogatom a Gazdasági és Monetáris Bizottság által elért kompromisszumot. Hamon úrnak a megtakarítások adóztatásáról készített jelentése kiváló és kiegyensúlyozott. Az adókikerülés megakadályozásával és a fokozottabb átláthatósággal foglalkozik.
A Parlamentnek ezen a téren szigorúnak kell lennie. Harmonizálnunk kell például a kamatfizetések formájában keletkezett megtakarításokból származó jövedelemre vonatkozó adóztatási rendszereket. Fel kell vennünk az utolsó fennmaradó tagállamokat az információcsere-rendszerbe. A túlságosan merev banki titoktartást hozzáférhetővé kell tenni annak érdekében, hogy küzdhessünk az adóparadicsomok ellen. A G20 konferencia az adóparadicsomok felszámolását is az egyik kulcsfontosságú célkitűzéssé tette.
A Parlamentnek példát kell mutatnia, hogy fellendüljünk a pénzügyi válságból és visszaszerezzük a nagyközönség bizalmát. A bankszektorbeli átláthatóságot biztosítani kell, ez pedig csak az információcserével lesz lehetséges.
Astrid Lulling
Elnök asszony, a megtakarításokra vonatkozó adórendszer körüli viták olyan szenvedélyes fordulatot vettek, hogy ez zavaróvá vált. Nem riadok vissza attól, hogy olyasmit védelmezzek, ami itt kisebbségi álláspontnak tűnik, de meglátjuk, mi történik holnap, még akkor is, ha az előadónk és a biztos még mindig összekeveri a szezont a fazonnal.
Térjünk vissza a probléma gyökeréhez. A megtakarítások adóztatásáról szóló irányelv 2005-ben lépett hatályba azzal a céllal, hogy megadóztassa a nem honos adóalanyok tőkejövedelmeit. Itt két rendszer érintett: az adóhatóságok közötti információcsere és a forrásadó.
Mit találunk több évi működést követően? Hivatalos és nem hivatalos tanulmányok mind azt mutatják, hogy az információcsere komoly kudarcot vall, mert bonyolult, nehézkes és költséges. Másfelől a forrásadó számos előnyt mutat.
Mit gondolnak, mi következik mindebből - mindenekelőtt az előadónk és a biztos szerint? Hát az, hogy a működésképtelen és az esedékes adó fizetését nem garantáló rendszert kötelezővé fogják tenni. Értsék ezt meg, ha tudják!
A kérdés nem mentes a pikantériától, mivel azt is megjegyezzük, hogy a forrásadó-rendszer folyamatosan teret nyer különböző tagállamokban: a 27-ből - általános megelégedésre - 19 alkalmazza. Ami azonban elég jó otthon, a határok átlépése után elfogadhatatlanná válik.
Ez a logika éppen annak szétzilálásához vezet, amit itt évtizedek óta építünk, azaz a pénzügyi szolgáltatások egységes piacának szétzilálásához. A tőke szabad mozgására vonatkozó közösségi vívmányok is megkérdőjeleződnek, mivel az úgynevezett fontosabb országok a honos adóalanyaik tőkéjének hazatelepítését szorgalmazzák.
Azonban most bármilyen csapás mérhető a banki titoktartás eme új hidrája elleni küzdelemben. Azon képviselőtársaimnak, akik küzdenek ez ellen az úgynevezett szörny ellen, amely minden bűnben vétkes, azt mondanám: Önök elvétették a célt azzal, hogy összekeverik a szóban forgó irányelv keretébe tartozó kérdéseket, és mindenekelőtt áltatják magukat.
Zárásképpen, Elnök asszony, remélem, hogy sok képviselőtársam hallgat az észérvekre, és megszavazza a képviselőcsoportom által javasolt 28. módosítást, amely nem kevesebbhez fog vezetni, mint annak lehetővé tételéhez, hogy a tagállamok szabadon választhassanak a forrásadó és az információcsere között.
Kristian Vigenin
Elnök asszony, Biztos úr, sajnálom, hogy Visser úr nem maradt a szóban forgó témával kapcsolatos vita végéig, hogy végighallgassa ezt a vitát, de azzal kell kezdenem, hogy közöljem: támogatjuk a Bizottság ilyen irányú javaslatait. A HÉA teljes reformja természetesen jobb munkát eredményezne, de mivel ez pillanatnyilag nem lehetséges, az Önök javaslatának kellene megoldania a tagállamok HÉA-csalás megfékezésére törekvése közben felmerült bizonyos problémákat.
Különösen a válsággal összefüggésben gondoljuk azt, hogy kiemelkedő jelentőségű a HÉA-bevétel garantálása, mivel jelenleg a tagállamok megpróbálnak milliárdokat invesztálni a gazdaság támogatásába. Ebben a tekintetben a Parlamentnek a csalás esélyének korlátozására kínálkozó valamennyi lehetőséget támogatnia kellene.
Azt is szeretném elmondani, hogy összességében támogatjuk Visser úr Gazdasági és Monetáris Bizottságon belül tett javaslatait. Talán a Bizottság eredeti javaslataihoz képest valamivel nagyobb bizalmat fognak csepegtetni az üzleti szektorba. Ezenkívül azonban az a véleményünk, hogy az 1. cikk c) pontjában arra vonatkozóan tett javaslat, hogy az áruk leszállítása és a második albekezdésben említett értesítés közötti időszaknak két évnek kell lennie, meglehetősen rövid, és meglátásunk szerint további lehetőségeket teremt az európai bizottsági javaslat hatályának és eredményeinek korlátozására.
Ezért javasolja a PSE képviselőcsoport, hogy ennek az időszaknak öt évnek kell lennie, amely véleményünk szerint kellően rövid az üzleti szektor számára, ugyanakkor elég hosszú időszak is ahhoz, hogy az adóhatóság befejezhesse munkáját. Ezen túlmenően ennek a c) pontnak a bevezetése sem konkrét dátumra, sem pedig a végrehajtás módjához vonatkozó javaslatokhoz nem kapcsolódik, ami véleményünk szerint további problémákat fog teremteni a tagállamok számára.
Remélem, hogy a javaslat támogatást fog élvezni, és meghozza a várt eredményeket.
Bilyana Ilieva Raevа
Biztos úr, Elnök asszony, hölgyeim és uraim, gazdasági és pénzügyi válság hátterében támogatnunk kell az Európai Uniót egy hatékonyabban működtetett és hatékonyabb adórendszer elérésére tett erőfeszítéseiben.
A megtakarítások adóztatásáról szóló irányelv módosítására irányuló bizottsági javaslat lehetőséget nyújt a meglévő rendszer javítására. Az Európai Parlament Gazdasági és Monetáris Bizottságán belül támogatjuk az irányelv alkalmazásának új pénzügyi eszközökre és földrajzi területekre történő kiterjesztését. Az Európai Szociáldemokraták javaslatot tettek a különösen enyhén szabályozott adórendszerekkel rendelkező területek, például az USA-beli Delaware és Nevada állam felvételére, valamint a tagállamok közötti egyenlő bánásmód biztosítására és az irányelv végrehajtásával járó adminisztratív terhek csökkentésére.
Biztos úr, az alapvető vita azonban az marad, hogy el kell-e törölni a forrásadó-számítási rendszert egy automatikus információcsere javára. Liberális szempontból itt az a kérdés, hogyan sikerül javítanunk az adóbevételek beszedését, és pusztán az információcsere végrehajtása hogyan nem fogja eredményezni - a már elvégzett tanulmányok szerint megerősítetteknek megfelelően - az adóval való visszaélések megakadályozását vagy a bevételek beszedésének fokozását, hanem csak meg fog fosztani néhány tagállamot a versenyelőnyétől. A forrásadó alkalmazása nemcsak hatékonyabb, hanem nagyobb átláthatóságot is biztosít a beszedés során.
Határozottan úgy vélem, hogy a tagállamoknak meg kell őrizniük autonómiájukat az adóztatási rendszer kiválasztásakor. Az ALDE képviselőcsoport a két rendszer összehasonlító elemzésére tett javaslatot. Reméljük, hogy legkésőbb 2010 decemberéig megkapjuk az eredményeket a Bizottságtól. Azt is reméljük, hogy ezek az eredmények alapul szolgálnak majd a megtakarítások Európai Unión belüli adóztatási rendszerének módosítására irányuló jövőbeli bizottsági javaslatokhoz.
Holnap szavazunk egy másik fontos szövegről, amely az importhoz kapcsolódó HÉA-csalásra vonatkozik. Ez az irányelv a megfelelő, jó minőségű információk gyors cseréjének biztosítását célozza. Ebben az esetben az öt év meglehetősen hosszú időszak az üzleti szektor számára. Az irányelv továbbá a megosztott felelősségi mechanizmus bevezetését is célul tűzi ki. Az összes tagállam adóbevételének védelmezése mellett azonban azt is fontosnak tartjuk, hogy az egyetemleges felelősség csak akkor vetődjön fel, ha a benyújtott információk súlyos szabálytalanságokat tartalmaznak, vagy ha azok biztosításában indokolatlan késedelem jelentkezik. Egyébként fennáll annak kockázata, hogy még károsabb terhet kényszerítünk a vállalkozásokra.
Remélem, hogy holnap megszavazzuk ezeket a jelentéseket.
Nils Lundgren
, az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök asszony, az adókikerülés nem a legfőbb problémánk akkor, amikor a világgazdaság alapjaiban rendül meg. Igaz, hogy az adócsalás része az életünknek egész Európában, az USA-ban és tulajdonképpen az egész világon. Igaz, hogy világszerte léteznek adóparadicsomaink, ahol a tehetősebb polgárok és gazdasági társaságok pénzt helyezhetnek el és pénzt hagyhatnak. Ez azonban ma nem a legfőbb problémánk. Az erre való összpontosítás a felelősségünk kikerülésének módja.
Ha azt akarjuk, hogy a jövőben egyáltalán maradjon bármilyen adóalapunk, most az a teendőnk, hogy felülkerekedünk a pénzügyi válságon. Miért vagyunk a mostani helyzetben? Ez mindenekelőtt annak a ténynek köszönhető, hogy jelenleg zabolátlan kapitalizmus van. A gyakorlatban a pénzügyi vállalkozásokat, a nagy bankokat és a nagyvállalatok többségét hivatalnokok vezetik, és ezek a hivatalnokok az általuk vezetett gazdasági társaságok nyereségétől függő jutalmakat, végkielégítéseket és nyugdíjakat vezethetnek be. Semmi sem egyszerűbb ezen a világon, mint a jövedelmezőség, és következésképp e gazdasági társaságok realizált nyereségének rövid távú növelése. Ez csak a kockázat növelésének kérdése. Számos tanulmány létezik a "Taleb-féle eloszlásokról”, ahogyan ezeket gyakran nevezzük, amelyekben - a kockázat számottevő növelése esetén - drasztikusan emelkedő nyereségre számíthatunk, és mindenki megkaphatja ezeket a jutalmakat és más juttatásokat, más szóval "extra jövedelmeket”. Aztán természetesen a kockázatok elkezdenek realitássá válni, de addigra a társaságok vezetői már távoztak vagy távozniuk kell. Előfordul, hogy franciaországi kastélyokat vagy spanyolországi golfpályákat vásárolnak. Nem kellene sajnálnunk őket, de a rendszer egészen egyszerűen fenntarthatatlan.
Ráadásul egyetlen szereplőnek sincs késztetése e fejlemény megakadályozására. A hitelminősítő ügynökségek az ügyfélszerzéstől függnek, de egyetlen ügyfelük sem lesz, ha azt mondják, hogy ügyfeleik nem hitelképesek. A betétesek tudják, hogy léteznek betéti garanciák, és így nem kell aggódniuk amiatt, hogy melyik bankba tegyék a pénzüket. Más szereplők tudják, hogy megállapodásra juthatnak a másik féllel, és számíthatnak arra, hogy túl nagyok ahhoz, hogy elbukjanak, és az adófizető mindig rendezi a számlát. Ez azt jelenti, hogy az államoknak a kezdetek kezdetén azt kell mondaniuk, hogy nem vállalják az összes kockázatot. Ez rendkívül nehéz, de meg kell tenni. Sajnos nem hiszem, hogy az Európai Parlament együtt fog működni ebben, de ajánlom mindenkinek e Parlamentben, hogy tegyen így.
Ieke van den Burg
(NL) Általános szokásommal ellentétben politikai nyilatkozattal kezdem felszólalásomat, mivel az adókikerülést és -elkerülést a jelenlegi növekvő munkanélküliség és növekvő béregyenlőtlenség idején valódi botránynak tartom. A választások során világossá fog válni, hogy ténylegesen mely pártok hajlandóak ezt felvállalni.
Hamon úrnak a megtakarítások adóztatásáról szóló jelentése egy példa erre a kézzelfogható kérdésre. Úgy látom, hogy a Biztos úr az egyhangúsági szabály alapján nehezen ér el valódi megállapodást ezzel kapcsolatban. Az Európai Parlament Szocialista Képviselőcsoportja több ambícióval rendelkezik, mint amennyi a Bizottság javaslatában fellelhető, és ezeket belefoglaltuk számos, általunk előterjesztett módosításba.
Egy záró észrevétel Lulling asszonnyal kapcsolatban, aki az információcsere-rendszert és a forrásadórendszert állítja szembe. Úgy vélem, nem igazán ez a lényeg. A mindkét rendszerben létező joghézagokról beszélünk, és ezek jelentik azokat a lényegi kérdéseket, amelyekre koncentrálnunk kellene. Történtek lépések, de a mostani jelentésben javasoltnál többet kell tenni.
László Kovács
, a Bizottság tagja. - Elnök asszony, szeretném megköszönni Önnek az észrevételeket és a vita során Ön által kifejezésre juttatott véleményeket. Örömmel látom, hogy az Európai Parlament és a Bizottság osztja az Európai Unión belüli adócsalás és adókikerülés elleni eredményesebb küzdelem érdekében teendő intézkedésekről szóló véleményeket, és örülök a két javaslat általános támogatottságának.
Szeretném még egyszer megköszönni Önöknek, hogy prioritást biztosítottak a megtakarítások adóztatásával kapcsolatos ügyiratnak, és támogatták a Bizottságnak az adózás területén megvalósítandó felelősségteljes kormányzás előmozdítására tett erőfeszítéseit. A módosító javaslattal kapcsolatos megbeszélések során a gyors haladás megvalósítása szintén a cseh elnökség egyik prioritása. A nemzetközi légkör - a pénzügyi és gazdasági válság - miatt ez a legtöbb tagállam számára is prioritás.
Meggyőződésem, hogy miután a tagállamok megállapodnak a megtakarítások adóztatásáról szóló irányelvben meglévő joghézagok megszüntetésének módjairól, a Tanács valószínűleg fel fogja kérni a Bizottságot arra, hogy ehhez hasonlóan tegye naprakésszé az öt nem uniós országgal és a megtakarítások adóztatási mechanizmusában részt vevő 10 másik jogrendszerrel kötött megállapodásokat. Ma korai találgatni, hogyan fognak reagálni a megközelítésünkre. Az EU-nak először egyhangú megállapodásra kell jutnia az Unión belül. Tekintettel azonban az OECD információcserére vonatkozó előírásainak betartására vonatkozóan a G20 keretében folytatott tárgyalások során elért haladást, én ezen a területen is optimista vagyok.
Ami Visser úr jelentését illeti, korábban jeleztem, hogy a Bizottság nem tudja elfogadni a Parlament módosításait, viszont figyelembe vettük a jelentésben foglalt ajánlásokat. A Bizottság által határozottan támogatott elképzelések különösen a következők: a különböző tagállamok közötti jobb koordináció szükségessége, a cserélt információk minőségének szükséges javítása, annak szükségessége, hogy más tagállamok számára automatikus hozzáférést kell engedélyezni a tagállami adatbázisokban található bizonyos adatokhoz, valamint a regisztrációra és a regisztráció megszüntetésére vonatkozó eljárások harmonizálására vonatkozó követelmény. Egyben ez az oka annak is, hogy a Bizottság május végéig miért fog előterjeszteni az igazgatási együttműködésről szóló rendelet átdolgozására irányuló érdemibb javaslatot, abban az esetben, ha ezek a javaslatok beépítésre kerülnek.
Zárásképpen, és mivel korábban már említettem, világos, hogy nem létezik egyetlen és átfogó megoldás az adócsalás és az adókikerülés felszámolására. A mai vitánk tárgyát képező javaslatok két fontos előrelépést jelentenek az uniós szintű adócsalás-ellenes átfogó stratégia keretében.
Benoît Hamon
Elnök asszony, rövid leszek, mivel az imént már hosszan beszéltem.
Először is szeretnék köszönetet mondani Raeva asszonynak és Siitonen asszonynak, valamint a képviselőknek is a felszólalásaikért és a tárgyalt szöveghez való hozzájárulásukért, és azt szeretném mondani Kovács úrnak, hogy véleményem szerint megértettem a mondanivalóját.
Úgy vélem azonban, hogy az Európai Parlament holnapi erőteljes jelzése a hatály, a banki titoktartás és az adóparadicsomok listájának kérdésével kapcsolatban értékes segítséget nyújt majd a Tanácsnak, különösen akkor, ha a jövőben új megállapodásokról kell tárgyalnunk harmadik országokkal.
Most pedig a Kovács úrra és Lulling asszonyra irányuló kritikával - hozzátenném, hogy udvarias kritikával - zárnám felszólalásomat. A képviselő asszony azzal bírált bennünket, hogy "összekeverjük a szezont a fazonnal”, bár ezt nagyon udvariasan tette. Közölném vele, hogy úgy vélem, holnap ez a Parlament - ha néha össze is keveri a szezont a fazonnal - képes lesz különbséget tenni a közérdek és a magánérdek között, és remélem, hogy ezzel hozzá fogunk járulni az adókikerülés elleni küzdelem megerősítéséhez.
Astrid Lulling
(FR) Elnök asszony, azért kértem szót, hogy egy személyes megállapítást tehessek. Hamon úr az előbb bírált engem valamiért, de azt kell mondanom neki, hogy azt látom, ő és a biztos sajnálatos módon továbbra is összekeveri a szezont a fazonnal. Azt is közölnöm kell vele, hogy az egyetlen rendszer, amely biztosítja, hogy minden adófizető befizesse az adóit - amit mindannyian akarunk -, azaz a legjobb rendszer a forrásadó kivetése, mert az információcsere-rendszer kudarcot jelent. Nem működött, és nem tudjuk, ki mit fizetett, mert a hatóságok nem tudják, hogyan irányítsák a rendszert.
Ezt akartam tisztázni.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra holnap, 2009. április 24-én, csütörtökön déli 12 órakor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
A megtakarításokból származó jövedelem adóztatása és a HÉA területén az adókikerülésről folytatott vitában a következő kérdésekre szeretném felhívni a figyelmüket.
1. Az Európai Unió valamennyi adórendszerében az adókikerülés évente 200 milliárd EUR körül van. Ez a tagállamok GNP-jének több mint 2%-a, és azt jelenti, hogy a tagállamokban a közkiadások jelentős összeggel csökkennek.
2. Pozitív azonban az, hogy az új irányelv az adójogszabályokban észlelt hiányosságokat pótol, valamint az is, hogy - tekintetbe véve az adókikerülő személyek képzeletét - megpróbálja megakadályozni az adójogszabályok kikerülésére irányuló új stratégiák kialakulását.
3. Felmerült az Európai Unió területén, valamint az EU tagállamainak függő területein létező adóparadicsomok kérdése. A jelenlegi pénzügyi válság megmutatta, hogy a nem egyértelmű adójogszabályok, az anonim tranzakciók tolerálása és az adózás területén az együttműködés hiánya rövid távon többletbevételt biztosíthat adott országoknak és függő területeknek, hosszú távon azonban destabilizálja a pénzügyi rendszert, és súlyos pénzügyi válságok oka lehet.
Siiri Oviir
, írásban. - (ET) Az összes adóztatási kategóriában elkövetett adócsalás miatti bevételkiesés az EU-ban évente több mint 200 000 millió eurót tesz ki, ez a GDP közel 2%-ának felel meg.
Minden évben az adócsalás miatt kiesett több milliárd eurós bevétel az EU tagállamain belüli további beruházások csökkenéséhez és az általános érdekű közkiadások mérsékléséhez vezet, ami a jelenlegi pénzügyi válság összefüggésében jelentősen csökkenti a tagállamok azon képességét, hogy megoldják a szociális ügyek, az egészségügy és az oktatás területén felmerülő problémákat.
Az adócsalás elleni küzdelem rendkívül fontos kérdés az EU számára, és meg kell őriznünk vezető szerepünket ezen a területen! Csak így érhető el egy olyan helyzet, amelyben az Európai Unión kívüli jelentős pénzügyi központok a tagállamokban végrehajtottakhoz hasonló intézkedéseket hajtanak végre.
Támogatom az Európai Bizottság azon elképzelését, hogy - megfelelően figyelembe véve az Európai Közösséget létrehozó szerződésben meghatározott elvet, a tőke szabad mozgásának elvét - megfontolás tárgyává kellene tennünk olyan rendelkezések hozzáadását, amelyek megakadályozzák az EU-ban lakóhellyel rendelkező természetes személyek által a megtakarításokról szóló irányelv végrehajtásának kikerülésére tett kísérleteket, az EU-ban szerzett kamatjövedelem olyan adómentes fedővállalatokon vagy jogalanyokon keresztüli átirányításával, amelyek az EU területén kívül vagy olyan területeken kívül találhatók, ahol az EU szintjén megállapodott intézkedésekhez hasonló vagy azokkal megegyező intézkedéseket hajtanak végre.
Az adóparadicsomokra a "zéró tolerancia” politikáját kell alkalmazni. Az ezen a területen alkalmazott intézkedések tisztességesebb és következetesebb alkalmazását biztosító megoldások megtalálásában jelentkező késedelem nem indokolható meg a jelenlegi gazdasági helyzetben!
Sirpa Pietikäinen
, írásban. - (FI) A megtakarítások adóztatásáról szóló irányelv fontos része a pénzügyi struktúra és a pénzügyi piacok szabályai átdolgozásának. A jelenlegi irányelv reménytelenül idejétmúlt. Viszonylag egyszerű megkerülni, például olyan befektetési társaságokat használva közvetítőként, amelyeket az irányelv nem határoz meg kifizető ügynökként, és amelyek következésképp nem kötelesek részt venni az információcsere-rendszerben. Hasonlóképpen, lehetséges befektetési portfóliókat oly módon kialakítani, hogy a kamatjövedelemmel egyenértékű jövedelem az "átcsomagolás” eredményeként a fogalommeghatározás hatályán kívül essen.
A reform egy kísérletet jelent e problémák kezelésére. A közvetítők problémájának rendezése érdekében a Bizottság bővíti a kifizető ügynök fogalommeghatározását, hogy kiterjedjen az alapítványokra és az alapokra is. Vannak tervek arra, hogy új, innovatív termékek, és például bizonyos életbiztosításikötvény-típusok bekerüljenek az irányelvbe.
Jóval nehezebb más új termékek felvétele. Sajnos rendkívül nehézkes olyan definíciókat megalkotni, amelyek lehetővé tennék minden olyan jövedelem felvételét, amely kamatfizetésként hasonló lehet a kamatjövedelemhez, különösen akkor, amikor viszonylag könnyű új termékeket létrehozni. Erre való tekintettel - még az irányelvbe való felvételük előtt - széles körűen meg kellene vizsgálnunk, hogy ezek a termékek hogyan szabályozhatók a legjobban. A Bizottságnak szándékában áll az is, hogy a kölcsönös segítségnyújtási irányelvre vonatkozó módosítási javaslatot terjesszen elő, amely tartalmazni fogja az automatikus információcseréhez kapcsolódó reformokat is.
Az adókikerülés elkerülése érdekében ugyancsak elengedhetetlenül fontos, hogy a jelenlegi információcsere-rendszer alól mentesülő országok - Belgium, Luxemburg és Ausztria - is bekerüljenek a többi ország által alkalmazott rendszerbe. Az előadó erre javasolt határidejét, amely 2014, teljes mértékben támogatnunk kellene.
