Palæstina (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Palæstina.
Manuel Lobo Antunes
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne fortælle Dem, at Rådet oprigtigt ønsker at drøfte sidste måneds dramatiske begivenheder i Gaza med Parlamentet, sådan som der blev anmodet om på plenarmødet den 19. juni.
Rådet og Kommissionen reagerede øjeblikkeligt, hvilket kom til udtryk i Rådets konklusioner den 18. juni, hvor vi fastslog, at vi ikke vil opgive de almindelige mennesker i Gaza. Vi gør vores yderste for at sikre humanitær støtte til Gaza gennem vores indsats for at sikre finansiering og ad politisk vej sørge for, at Israel lader humanitære konvojer køre ind i området. Vi holder også grænsebistandsmissionen ved grænseovergangen i Rafah på standby. Hvis alle parter kan blive enige om at genåbne missionen, og hvis de lokale forhold tillader det, vil EU fortsat støtte en ordentlig drift af denne grænseovergang mellem Gaza og Egypten.
Vi støtter premierminister Salam Fayyads nødregering. Forbindelserne mellem Den Palæstinensiske Myndigheds regering og EU blev straks normaliseret. Israel har også særlige forpligtelser. Det skal handle på samme måde og omsider stille alle palæstinensiske skatte- og toldindtægter til rådighed og lette adgangen til samt færden i Gaza og Vestbredden, så palæstinenserne får mulighed for at handle. Israel skal først og fremmest bidrage til den troværdige fredsproces, som palæstinensiske ledere, som f.eks. præsident Abbas og premierminister Fayyad arbejder på at udvikle. Det vil være en enorm hjælp.
Udnævnelsen af Tony Blair som kvartettens nye udsending levner ingen tvivl om, at det internationale samfund fortsat er aktivt involveret i dette emne. Det glæder os overmåde, at den tidligere britiske premierminister har stillet sig til rådighed for opgaven, og vi håber oprigtigt, at hans arbejde vil styrke EU's rolle i fredsprocessen.
Benita Ferrero-Waldner
Hr. formand! Siden den sidste forhandling i Parlamentet har situationen i de besatte palæstinensiske områder ændret sig radikalt.
Der er sket flere ting, som vi bør hilse velkommen. Israel har endelig genoptaget overførslen af skatte- og toldindtægter, EU har besluttet at normalisere sit forhold til Den Palæstinensiske Myndighed, og der er nu en ny palæstinensisk regering med Salam Fayyad som premierminister. Efter en afbrydelse på tremåneder er de bilaterale møder mellem Abbas og Olmert blevet genoptaget Og som så mange andre var jeg endelig glad for at høre, at BBC's korrespondent Alan Johnston var blevet sat på fri fod efter over tre måneders fangenskab.
På den anden side er der nu, efter at Hamas har overtaget Gaza, større risiko for en opsplitning af de forskellige dele af det palæstinensiske område. Befolkningen i Gaza er isoleret fra resten af verden, og spændingerne mellem de palæstinensiske fraktioner har aldrig været større. Oprettelsen af en levedygtig palæstinensisk stat er i fare.
Vi må fortsætte arbejdet for at udvikle et politisk perspektiv for at fremme fred og velfærd i regionen. Jeg håber, at det kommende bilaterale møde mellem præsident Abbas og premierminister Olmert, der forhåbentlig finder sted den 16. juli, vil bidrage til at skabe troværdige politiske udsigter for det palæstinensiske folk, og at det vil bane vejen for deres fælles møde med kvartetten på et senere tidspunkt.
Jeg håber, at kvartetten kan fortsætte samarbejdet med de arabiske partnere, og jeg glæder mig til det kommende møde i kvartetten, som sandsynligvis finder sted i næste uge, hvor alle disse spørgsmål kan blive drøftet. Jeg glæder mig over Tony Blairs udnævnelse til udsending for kvartetten, for det vil bestemt bibringe vores rolle i Mellemøstens fredsproces fornyet dynamik. Han kan blive den nye vektor for fremskridt sammen med det arabiske fredsinitiativ. Jeg vil naturligvis hjælpe ham så meget som muligt, ligesom vi gjorde for Jim Wolfensohn, og det gælder også for medlemmerne af hans hold i Jerusalem.
Med hensyn til bistand har Kommissionen været hurtigt ude med en reaktion på den nye situation. Jeg fik et brev fra premierminister Fayyad, hvor han beskriver de mest presserende behov. Vi er rede og er naturligvis allerede ved at mobilisere vores bistand, så vi kan støtte den nye regering. Kvartetten og Rådet (almindelige anliggender og udenrigsanliggender) har tilsluttet sig forlængelsen af den midlertidige internationale mekanisme (TIM) til udgangen af september. For at finansiere TIM-operationer i tredje kvartal har vi sendt en anmodning til budgetmyndigheden om overførsel af 80 millioner euro. Det glæder mig, og jeg takker Dem for, at Budgetudvalget i denne uge har godkendt overførslen. Nu kan vi yde støtte gennem TIM indtil den forlængede periodes udløb. Der er allerede taget initiativ til at yde direkte økonomisk bistand til den palæstinensiske myndighed i form af en ordning om godtgørelse af den private sektors udeståender, som Salam Fayyad har bedt os om. Dette vil både være til fordel for den palæstinensiske myndigheds økonomiske situation og for Palæstinas private sektor. Det er vi ved at finde midlerne til.
Kommissionen har genoptaget sit hidtidige arbejde med at opbygge institutionerne i den fremtidige palæstinensiske stat. Vi yder også teknisk bistand til finansministeriet. Vi har netop iværksat et projekt om bistand til finansministeriet i forbindelse med deres interne kontrol og revision, og vi vil om kort tid igangsætte endnu to projekter. Det ene drejer sig om forvaltning af toldområdet, det andet om forvaltning af skatteindtægter.
Og til sidst et par ord om Gaza. Vi vil naturligvis ikke svigte befolkningen i Gaza eller målet om en levedygtig palæstinensisk stat. Vi yder humanitær hjælp og nødhjælp til befolkningen i Gaza, og ECHO-partnere arbejder på stedet. TIM leverer sociale ydelser og brændsel. Men situationen kan blive forværret, fordi adgangen til Gazastriben stadig er et problem. Derfor skal vi arbejde endnu mere med egypterne og israelerne for at få åbnet grænseovergangene ved Rafah og Karni. Disse lukkede grænseovergange betyder, at humanitært hjælpepersonale og varer ikke kan passere uhindret, og vi håber ikke, at dette får ødelæggende følger for områdets økonomi.
Endelig skal grænseovergangene åbnes for at sikre humanitær adgang og handel. Hvis økonomien bryder sammen, får det alvorlige følger for sikkerheden i hele regionen, for den palæstinensiske stats fremtid - og også for Kommissionens budget. Vi må ikke lade befolkningen i Gaza blive 100 % afhængig af hjælp udefra.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand! Europa-Parlamentet vedtager i morgen en ny konsensusbeslutning om situationen i Mellemøsten på baggrund af de sædvanlige procedurer.
Men ud over denne kendsgerning, hr. formand, synes jeg, at der er to forhold, som jeg gerne vil komme ind på. Det ene drejer sig om udnævnelsen af den tidligere britiske premierminister som kvartettens særlige udsending. Tilsyneladende, og det er et spørgsmål, som jeg gerne vil rette til rådsformandskabet, har dette mandat til formål at sikre, at der sker en korrekt anvendelse af det internationale samfunds midler i regionen.
Det andet forhold, som jeg gerne vil komme ind på, er det brev, der er underskrevet af 10 udenrigsministre, herunder af den portugisiske minister, som har formandskabet for EU, og som er blevet kritiseret åbenlyst af den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
I nævnte brev skriver han, at EU har lidt under en manglende overbevisning i forbindelse med dets Mellemøstpolitik, at køreplanen - idet han kommer med en meget håndfast udtalelse - er afsluttet, og at den er afsluttet på basis af et fælles ansvar, og at de betingelser, som EU og det internationale samfund i almindelig har stillet, har forværret situationen.
Jeg vil gerne spørge rådsformandskabet, om det er enig i disse udtalelser - det tror jeg, det er - og om der er tale om nogle personlige udtalelser som portugisisk minister, eller om de er fremført på EU's vegne.
Endelig, hr. formand, vil jeg også gerne stille et spørgsmål om de forslag, der forelægges i brevet, nemlig afholdelsen af en kommende international konference om situationen i Mellemøsten og mobilisering af en international styrke a la NATO eller inden for rammerne af kapitel VII i FN's charter, der skal sikre freden og opretholde en eventuel våbenhvile.
Hannes Swoboda
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær! I lyset af situationen i Mellemøsten grædes der mange krokodilletårer. Vi burde egentlig have vidst, at det nemt kunne komme så vidt. Det var naturligvis umuligt at forudsige, nøjagtig hvor langt de politiske kræfter i Palæstina var parat til at gå ad selvdestruktionens vej, men hvor megen støtte har Israel givet præsident Abbas i de senere år? Hvornår råbte vi op, fordi hr. Abbas ikke fik den fornødne støtte? Hvor var EU's visionære og selvstændige strategi? Og hvorfor, hr. formand for Rådet, fru kommissær, ignorerer vi ganske enkelt hr. De Sotos kritik af kvartettens politik? Skyldes det vores dårlige samvittighed? Skyldes det den kendsgerning, at tingene er gået helt skævt her? For, hr. Salafranca, vi må indrømme, at noget er gået grueligt galt.
Jeg vil imidlertid ikke rode op i fortiden, fordi det handler om fremtiden her. Hvad skal der gøres? Min gruppe afholdt for nylig en Mellemøsten-konference under ledelse af fru Napoletano, og vi nåede frem til de samme resultater, som de 10 udenrigsministre, som offentliggjorde deres holdning i en artikel for kort tid siden. Jeg kunne godt have ønsket mig, at alle udenrigsministre havde gjort dette i fællesskab. Vi skal yde aktiv støtte til Abbas-/Fayyad-regeringen, i det mindste i den nuværende situation. Men vi bør ikke gøre os nogen illusioner om, at en sådan støtte vil betyde, at problemerne med Hamas er løst, eller at problemerne med Hamas kan løses militært ved at opruste præsident Abbas' tropper, som nogen tror. Dette er med sikkerhed ikke vejen til at vinde Hamas-vælgernes hjerter og sind.
Der er også brug for, at Israel omsider anerkender grænserne fra 1967 - i det mindste som et udgangspunkt for forhandling. Det er klart, at dette vil udskyde nogle ting, men vi har brug for en omfattende diskussion om alle aspekter heraf - fra flygtningenes tilbagevenden til murproblematikken. Disse ting er ikke nemme at løse, men de skal diskuteres åbent og ærligt. Der er ligeledes brug for at inkorporere den arabiske fredsplan med henblik på at opnå fred mellem Israel og dets arabiske nabolande.
Målet skal være at forhindre vold, men vi skal også være fair. Hvis vi forlanger afkald på voldsanvendelse af den ene part, bør vi også kræve dette af den anden part, og dette har ikke været tilfældet i de seneste måneder.
Jeg vil sige et par ord om hr. Blair og hans opgave: Vi ville have været gladere, hvis hr. Blair havde ført en aktiv, progressiv og vellykket Mellemøsten-politik i sin næsten 10-årige regeringstid. Dette var imidlertid ikke tilfældet. Det kan være, at hr. Blair nu vil frigøre sig fra nogle af de bånd - atlantiske og andre bånd - og at han kan spille en anden rolle her. Hvis dette bliver tilfældet, vil det blive hilst velkommen. Vi ønsker ham held og lykke med sine bestræbelser i regionen, men han skal arbejde hårdt for at føre en anden politik end i de forgangne år.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær! Det er allerede af de foregående indlæg fremgået, at noget er forandret i vores holdninger til situationen i Mellemøsten i almindelig og til Israel-Palæstina-problematikken i særdeleshed.
Det samme vil fremgå af mit indlæg. Jeg vil imidlertid - i modsætning til visse kolleger - ikke så at sige lægge afstand til disse holdninger, for jeg må sige, også på vegne af min gruppe, at jeg egentlig føler mig medansvarlig for alt, hvad der hidtil er gjort eller undladt. Det er lidt for nemt at sige, at det skyldes den eller den, og vi er de gode, for vi ved, hvad der fremover skal gøres. Vi er efter min opfattelse alle medansvarlige for, hvordan tingene har udviklet sig, hvordan den ene har undladt at handle, og den anden har handlet for sent.
Hvorom alting er, det, der skete i Gaza, lignede en regulær blindgyde, men samtidig har det ført til udvikling i flere henseender, hvilket udgør, om jeg så må sige, en slags window of opportunities. Det drejer sig bl.a. om præsidenten for Den Palæstinensiske Myndighed, der har indtaget et modigt standpunkt, det samme gælder premierministeren, det drejer sig om, at drøftelserne med Israel er genoptaget, at Alan Johnston er frigivet, hvilket naturligvis glæder os, ligesom et antal palæstinensiske fanger er frigivet. Vi kunne blot ønske, at endnu flere bliver frigivet.
Den Arabiske Ligas fornyede initiativ, som er særdeles afgørende, og tegnene på, at Egypten, Jordan og andre arabiske lande er klar til at engagere sig langt mere aktivt og involvere sig langt mere i de videre drøftelser, det er alt sammen også tegn, som giver nyt håb. Det betyder naturligvis ikke, at situationen i Gaza ikke er ulykkelig for de berørte. Jeg glæder mig derfor over Kommissionens nye initiativer og over, at Israel, om end det har ventet alt for længe, omsider er begyndt at overføre skatteindtægter til Den Palæstinensiske Myndighed.
Afslutningsvis - idet jeg gerne vil efterleve Deres anmodning om at holde mig inden for min taletid, hr. formand - opfordrer jeg til, at vi nu alle i fællesskab opbyder det politiske mod, der kræves, og beslutsomt arbejder hen imod den løsning, vi egentlig alle kender, nemlig to levedygtige stater, som eksisterer fredeligt ved siden af hinanden inden for internationalt anerkendte grænser. Kan vi mønstre det politiske mod, alle sammen, og sætte os ud over vores små og undertiden også store forskelle, lysner det måske alligevel i øst.
Liam Aylward
thar ceann an Ghrúpa UEN. - A Uachtaráin, cuirim fáilte mór roimh an sceál gur scaoileadh an t-iriseoir, Alan Johnson, ón BBC saor ó Gaza tar éis dó a bheith gafa le ceithre mhí anuas. Tá áthas ó chroí orm go bhfuil sé saor agus go bhfuil sé sa bhaile anois lena mhuintir agus lena chairde. Cuirim fáilte freisin roimh shocrú rialtas Iosrael an deireadh seachtaine seo caite 250 príosúnach a scaoileadh saor. Ach tá cúrsaí daonnachta in Gaza dona go fóill. Caithfear ord agus eagar a chur ar an soláthar bia atá ag dul isteach go muintir na Palaistíne. Níor cheart cead a thabhairt d'údaráis Iosrael cosc a chur ar an mbia ag teorainn Gaza agus Iosrael.
(EN) Det største problem for befolkningen i Gaza er af humanitær karakter. Det forhold, at Hamas nu kontrollerer Gaza og Fatah Vestbredden, hjælper ikke palæstinensernes sag en tøddel. Det betyder i alt væsentligt, at palæstinenserne kan anklages for at tale med to tunger på samme tid. Med andre ord kan Israel gemme sig bag det forhold, at palæstinenserne står delt, og at de ikke taler med én stemme. Jeg mener også, at EU står stærkt og derfor kan handle som en ærlig mægler på mange politiske områder i Mellemøsten. Europa skal forpligte sig politisk i langt større omfang for at sikre, at vi undgår borgerkrig.
Hélène Flautre
Hr. formand! De, hr. Antunes, har sammen med ni af Deres kolleger anmodet om en ny strategi i Palæstina. Det er et godt udgangspunkt. Rapporten fra FN's særlige koordinator hr. de Soto kritiserer bramfrit kvartettens strategi, og den gør ikke meget for EU's eget rygte. EU's strategi har hverken kunnet fremme normaliseringen af Hamas på den politiske arena, Israels overholdelse af dets internationale forpligtelser eller palæstinensernes bestræbelser på at skabe enighed. Katastrofen er nu menneskelig, økonomisk, social og politisk. Hvilken ny strategi bør man så udvikle?
EU, fru kommissær, er ikke en velgørende institution. Det skal engagere sig politisk og i første omgang tilbyde en troværdig udsigt til, at konflikten løses én gang for alle. Potentialet for fredsplanen fra Den Arabiske Liga skal udnyttes fuldt ud til dette formål. EU skal forpligte sig til en international fredskonference, der omfatter alle parter. Det skal gøres på resolut vis, også selv om det betyder, at man skal tage kvartetten bestemt i hånden. EU skal bruge enhver kanal til at gøre det muligt for de israelske myndigheder at overholde deres internationale forpligtelser og skabe håndgribelige resultater på lovområdet til gavn for Palæstinas civilbefolkning. EU skal påtage sig sit ansvar ved grænseovergangen i Rafah og fordømme - om nødvendigt offentligt - de ting, der forhindrer det i at udføre dets kontrolmission. Blokaden af Gazastriben, der skaber forhold, der bidrager til en voldseksplosion, og som er efterfulgt af en styrkedemonstration fra Hamas' side, skal ophæves. Bevægeligheden af personer og varer mellem Gaza og Vestbredden samt mellem Gaza og Israel skal genetableres.
Afslutningsvis vil jeg sige, hr. formand, at EU i en sag som denne bør foreslå sine partnere, at de undersøger det hensigtsmæssige i at have en international styrke med henblik på at give freden optimale muligheder.
Luisa Morgantini
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg håber virkelig, at Tony Blair befinder sig i en forløsningsfase efter sine synder i Irak-krigen, og at han kan være med til at bringe fred og retfærdighed til palæstinenserne og fred til israelerne. Derfor er jeg meget taknemmelig for det input, som de 10 europæiske udenrigsministre kom med. De gav Blair fire grundlæggende punkter at arbejde videre med, og der er tale om nogle presserende og meget dramatiske punkter.
Hvis vi skal hjælpe Mahmoud Abbas, det palæstinensiske folk og Israel, er det efter min mening absolut nødvendigt, at man forhandler sig frem til en løsningsaftale og bringer den brutale militære besættelse til ophør, der har varet i over 40 år. Det er vigtigt, men konflikten er lige så vigtig.
EU har et ansvar, nemlig at genåbne Rafah, hvor 6.000 mennesker, som ikke har mulighed for at vende hjem, står uden tag over hovedet og uden noget som helst. Vi skal sørge for, at EU's grænsebistandsmission fungerer. Hvad de politiske fanger angår, er det selvfølgelig nødvendigt at løslade Gilad Shalit, men også de andre palæstinensiske politiske fanger, bl.a. Marwan Barghouti, der både er en faktor for politisk enhed og fred i Mellemøsten.
Jana Hybášková
(EN) Tillad mig at udtrykke min og min gruppes tilfredshed med det forslag til beslutning, vi skal stemme om i morgen.
Til vores store tilfredshed indeholder den ikke en kritik af kvartetten, sådan som nogle grupper havde opfattet det. Tværtimod udtrykkes der støtte for dens fortsatte - og intensiverede - indsats. Forslaget til beslutning er et klart udtryk for støtte til og forståelse for de usædvanlige beslutninger, som Mahmoud Abbas har truffet. Beslutningen handler også om opbygningen af tillid mellem Salam Fayyads regering og den israelske regering samt om det fornyede sikkerhedssamarbejde.
Vi glæder os over beslutningen om skatter og indtægter og også over, at Israel er begyndt at frigive politiske fanger. Men Mahmoud Abbas skal arbejde for et reelt demokrati, en partikongres og samarbejde med det unge Fatah.
Israel skal alvorligt overveje at ophæve vejspærringerne og vende tilbage til situationen før december 2000 samt at stoppe udvidelserne af bosættelserne. Egypten skal være en del af løsningen på Gaza-problemet.
At sende internationale tropper til Gaza vil være en utrolig risiko for os alle, og EU bør i høj grad overveje sammensætningen af den foreslåede internationale konference. Syrien skal drages til ansvar for sine handlinger uden for landets grænser. Først da kan dette land indgå i dialogen og løsningen.
Vi forsøger at hjælpe befolkningen på Vestbredden, palæstinenserne, så meget vi kan økonomisk og på alle andre måder. Alligevel er 90 % af befolkningen på Vestbredden bønder, de såkaldte Felaheen. De er afhængige af landbrugseksport. Vi opfordrer Israel til at åbne for varestrømmen, og mit spørgsmål er, hvordan vores landbrugshykleri fungerer? Er vi rede til at åbne vores markeder for landbrugsprodukter fra den palæstinensiske Vestbred?
Alyn Smith
(EN) Hr. formand! Jeg takker kommissæren og alle kollegerne i Parlamentet for deres støtte til Alan Johnston. Vi glæder os alle over, at han er blevet løsladt, og at han er i sikkerhed hjemme i min valgkreds i Skotland. Der er imidlertid tale om et lyspunkt i en meget smertefuld situation, og vi er nødt til at erkende vores egen andel i denne fiasko.
Jeg er enig med kommissæren i, at der langt om længe måske er en vis grund til optimisme. Da jeg besøgte Vestbredden og Gaza sidste år bl.a. sammen med fru Morgantini, var det på dette tidspunkt imidlertid tydeligt, at EU's politik er et klæbende plaster og ikke en kur.
Kvartetten har mistet sin anseelse i store dele af den arabiske verden. Den har helt sikkert mistet sin anseelse i mange palæstinenseres øjne. EU bør påtage sig et ansvar og sikre et virkeligt og anstændigt lederskab.
Jeg er i lighed med mange af mine kolleger skeptisk over for udnævnelsen af Tony Blair til udsending. Jeg taler for en gang skyld som et britisk medlem. Jeg gyser ved tanken om, at en dybt kompromitteret person med nogen form for troværdighed kan repræsentere fred i Mellemøsten. Dette er vigtigt, da vi blot behøver at tænke på bombeangrebene i Glasgow og London for at forstå, at vi alle vil blive ramt af de direkte og indirekte følger af vores fortsatte fiasko i Palæstina.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Hr formand! Vi har desværre ikke tid til at analysere situationen i Palæstina. Vi befinder os i Europa-Parlamentet, hvor vi bliver bedt om at komme med øjeblikkelige svar på et meget akut og kompliceret spørgmål.
Jeg vil derfor koncentrere mig om fire vigtige punkter:
For det første er EU ansvarlig for den nuværende situation, fordi EU ikke støttede den nationale samlingsregering.
For det andet vil jeg sige, at selv om de løsninger og handlinger, vi i den sidste tid har set fra kvartettens og Israels side, på overfladen måske støtter præsident Abbas, lægger de imidlertid flere hindringer i vejen for en holdbar løsning på problemet med de facto-delingen af Palæstina.
For det trejde vil jeg opfordre alle parter til at arbejde hårdt for en samling, da det er den eneste måde, vi kan komme ud af krisen på.
For det fjerde og sidste er der spørgsmålet om den humanitære situation, som er tragisk både på Gazastriben og på Vestbredden. Især for Gazastribens vedkommende bør der dog træffes øjeblikkelige foranstaltninger, for at indbyggerne kan overleve økonomisk og socialt.
Til sidst vil jeg komme med en appel til Rådet og Kommissionen. Selv om Hamas og Fatah skulle blive samlet i en regering, er De nødt til at lægge Dem fast på EU's fremtidige politik på dette område uden at gentage fortidens fejl, hvor EU selektivt forhandlede med den halve regering og demonstrativt ignorerede den anden halvdel, selv om hele regeringen var resultatet af frie, demokratiske valg.
Eugen Mihăescu
- (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! I Europa, i den globale landsby, udtrykker vi i dag forfærdelse, når mennesker får skåret halsen over på pladsen, tæt ved vores grænser. Vi griber ikke ind, men græder og råber i stedet som gamle kvinder. Vi undlader således at hjælpe personer, der er i fare, hvilket er en strafbar handling. En stor og klog mand sagde engang, at helgener og profeter har større betydning end kunstnere, lærde, statsmænd, soldater og handelsfolk. Men hvor er de kloge mænd og profeterne i dag?
Vi har brug for en ny Frans af Assisi. Han levede også på korstogenes tid, men han var interesseret i andre mennesker, i de mennesker, som korsfarerne bekæmpede. Han gjorde alt, hvad han kunne for at komme til dem. Under det femte korstog - under belejringen af Damietta i Egypten - bedrøvet over korsfarernes adfærd, sagde han endelig: "Jeg har set ondskab og synd". Frans passerede frontlinjen, dybt ulykkelig over al den død, han havde set på slagmarkerne. Han blev fanget, lagt i lænker og ført til sultan Saladin, der var født i Tikrit. Det må have været et meget specielt møde, idet sultanen efter en samtale, der forsatte til langt ud på natten, lod Frans vende tilbage til korsfarernes lejr den næste morgen i god behold.
Jeg håber, at de begge fik forklaret sig, at Frans talte om Kristus, at sultanen læste nogle passager af Koranen, og at de til slut blev enige om det budskab, som den fattige Frans af Assisi plejede at gentage overalt, nemlig at "du skal elske din næste som dig selv".
Tony Blair var en af korsfarerne i Irak. Kan han blive den Frans af Assisi, som Europa har brug for i Mellemøsten?
Edward McMillan-Scott
(EN) Hr. formand! Palæstina-spørgsmålet og Palæstinas forhold til Israel splitter ikke kun familier, men politiske grupper i Parlamentet og i andre forsamlinger i hele verden såvel som institutioner. Et af dilemmaerne i dag er netop de institutioner, som vi repræsenterer her, og vores andel i kvartetten gennem de seneste år. Nogle håber, at udnævnelsen af Tony Blair, der indtager en meget specifik rolle i forhold til den palæstinensiske befolkning, måske vil sætte fornyet skub i denne proces. Jeg ved ikke, om dette vil ske. Jeg mener, at det er vigtigt, at de værdier, der ligger til grund for EU, fortsat tjener som inspiration for borgerne i hele Mellemøsten, men især i Palæstina og i Israel.
Jeg glæder mig også over løsladelsen af Alan Johnston. Jeg er protektor for BBC World Service Trust. Han rapporterede fra Gaza under valget i januar 2005, hvor Abu Mazen blev valgt, og som efterfølgende førte til valget af en Hamas-ledet regering i Palæstina i januar 2006. Dilemmaet for de demokratiske nationer - der tidligere blev kaldt "Vesten" - var, om vi skulle anerkende denne Hamas-regering. Vi kender udfaldet, og vi står fortsat over for følgerne heraf i dag. Jeg spørger mig selv, om vi i EU virkelig er overbevist om, at vi handlede rigtigt i denne periode.
Jeg glæder mig over, at Parlamentet nu drøfter nedsættelsen af en arbejdsgruppe under Udenrigsudvalget, hvilket jeg foreslog for første gang for to og et halvt år siden. Jeg glæder mig over, at vi er vært for en FN-konference ultimo august, men jeg mener stadig, at der skal gøres en indsats. Europa-Parlamentets medlemmer skal gøre en ihærdig indsats i samarbejde med de valgte repræsentanter fra den arabiske verden, herunder med folk, vi måske ikke normalt ønsker at samarbejde med. Vi er nødt til at gribe det anderledes an fremover.
Geoffrey Van Orden
(EN) Hr. formand! Det er blevet nævnt, at der er fem indbyrdes forbundne kriser i Mellemøsten. Vi kan se, at Iran har andel i alle disse kriser. Det er muligt, at Gaza kontrolleres af Hamas, men Hamas er ikke herre i eget hus, idet Teheran har vetoret. Det er måske derfor mere korrekt at sige, at der blot er en konflikt i Mellemøsten, nemlig konflikten mellem ekstremister og moderate. Vi er forpligtet til at fremme og understøtte de moderate kræfter.
Der er fare for, at nogle anser Hamas for at være en slags socialforsorg med holdninger. Det ville være en meget stor fejl. Hamas er i bund og grund en terrororganisation. Den udøver sin magt gennem trusler og mord, og den ønsker at påtvinge en skræmt befolkning sin egen forvredne opfattelse af Islam. Jeg husker kun alt for godt den appel, der blev fremsat af den internationalt anerkendte palæstinenser dr. Hannan Ashrawi under valget for 18 måneder siden. Hun sagde: "Vi må bekæmpe mørkets kræfter".
Befolkningen i Gaza kan ikke reelt udtrykke sig frit. Samtidig angribes Israel konstant, og i går blev der affyret mortérbomber fra Gaza mod overgangen ved Kerem Shalom, en rute der bruges til at overføre humanitær hjælp fra Egypten til Gaza.
Selv om vi glæder os og er lettede over løsladelsen af Alan Johnston, må vi ikke glemme, at korporal Gilad Shalit blev bortført for et år siden, og vi kender intet til hans skæbne. Parlamentet fik besøg af medlemmer fra hans familie i går.
Hvad kan vi således udlede af denne forvirrende og farlige situation? Israel har udvist tilbageholdenhed. Israel har således anerkendt Salam Fayyad-regeringen og løsladt flere hundrede palæstinensiske fanger. Israel er ved at overføre ca. 400 millioner amerikanske dollars, skatteindtægter, som palæstinenserne har indbetalt, og er aktivt involveret i forhandlinger med Den Palæstinensiske myndigheds ledelse. Der vil imidlertid først ske reelle fremskridt, hvis en arabisk eller muligvis europæisk tredjepart griber ind. Det arabiske fredsinitiativ fra 2002 er stadig den mest lovende vej fremad, og jeg er sikker på, at Israel anerkender dette. Vi må støtte de moderate kræfter og tage afstand fra terroristerne, og de arabiske regeringer skal på samme måde være indstillet på at engagere sig mere aktivt og fleksibelt i fredsprocessen i politisk, økonomisk og finansiel henseende. Det er i vores interesse - og i deres - at dette sker.
Philip Claeys
Hr. formand! Tak for Deres forstående holdning. EU bør støtte de pragmatiske kræfter i den palæstinensiske lejr. Det betyder, at bistand og midler bør gå til Den Palæstinensiske Myndighed på Vestbredden, ikke til Hamas i Gaza.
Vi må også over for de israelske myndigheder insistere på, at toldindtægterne overføres til Den Palæstinensiske Myndighed på Vestbredden, og at begrænsningerne med hensyn til personers frie bevægelighed mellem Vestbredden og Israel opblødes mest muligt. Det er afgjort af stor betydning, at Irans indflydelse begrænses.
Manuel Lobo Antunes
formand for Rådet. - (PT) Hr. formand! Jeg vil gerne indledningsvis takke fru Ferrero-Waldner og samtidig henlede opmærksomheden på hendes første tale, der var meget klar og oplysende omkring EU's tiltag i Palæstina i Kommissionens regi, en tale, som glæder mig meget.
Jeg vil gerne kort kommentere to spørgsmål, der blev rejst af hr. Salafranca, det første vedrørende udnævnelsen af Tony Blair som kvartettens udsending og det andet vedrørende det brev, der blev undertegnet af 10 EU-udenrigsministre.
Jeg synes, at vi bør glæde os over udnævnelsen af hr. Blair. For det første fordi han er europæer, for det andet fordi han har været rådsformand, og for det tredje fordi han er en politiker med en ekstraordinær erfaring med internationale anliggender, og til dels også fordi han står ved sine holdninger. Jeg mener derfor, at kvartetten, EU og alle os europæere vil drage fordel af denne udnævnelse, og vi bør give ham al den opbakning, vi kan. Hans mandat er fastlagt og velbegrundet, og hr. Blair vil naturligvis handle inden for rammerne af sit mandat. Vi håber naturligvis, at hans indsats vil fremme fredsprocessen i Mellemøsten, og vi ønsker ham held og lykke med opgaven.
Med hensyn til det førnævnte brev er jeg nødt til at påpege, at det blev udarbejdet og undertegnet i forbindelse med et særligt uformelt ministermøde, og den portugisiske udenrigsminister undertegnede brevet netop som portugisisk udenrigsminister. Ordlyden i brevet er ikke "Luis Amado, udenrigsminister, formand for Rådet for Den Europæiske Union", men "Luis Amado, portugisisk udenrigsminister", og brevet blev udelukkende undertegnet på dette grundlag.
Vi kan være enige eller uenige i indholdet og ordlyden, men der er én ting, der efter min mening er vigtig, nemlig at formålet med brevet i det mindste er at understrege spørgsmålets hastende karakter og kompleksitet, nødvendigheden af, at EU som helhed spiller en central rolle i forbindelse med løsningen af en konflikt, som startede for 40 år siden, og at EU således imødegår det krav, som mange af Europa-Parlamentets medlemmer har stillet om, at EU gør sit yderste for at spille en afgørende rolle på dette område. Jeg vil gerne understrege, at formandskabet, naturligvis i samarbejde med Kommissionen, vil gøre sit yderste for at sikre resultater og for at sikre, at fredsprocessen i Mellemøsten fremmes, at der sker en positiv udvikling.
Benita Ferrero-Waldner
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil fatte mig i korthed. I forbindelse med denne drøftelse er vi nødt til at fremdrage de positive aspekter af denne meget vanskelige fredsproces og forsøge at samle brikkerne, således at der sker fremskridt.
Jeg håber, at det næste møde i kvartetten, hvor jeg tror, at parterne i det mindste vil begynde at drøfte de politiske perspektiver og den politiske løsning, vil være et sådant fremskridt.
For det andet vil jeg gerne gøre opmærksom på de forbedringer, der sker dagligt for palæstinenserne, dvs. mobiliseringen af international bistand, opfyldelsen af den palæstinensiske stats institutionelle og regeringsmæssige behov og planerne om at fremme den økonomiske udvikling i Palæstina. Vi er i denne forbindelse også indstillet på at puste nyt liv i vores interimsassocieringsaftale med Den Palæstinensiske Myndighed, der bl.a. indebærer import af landbrugsprodukter fra Palæstina - selv om den naturligvis er baseret på et kvotesystem.
Vi forsøger alle at gøre vores bedste, men det afhænger også af begge parters politiske vilje, som vi desværre ikke kan kompensere for.
Formanden
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 12. juli 2007.
