Afgørelse om uopsættelighed
MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg håber ikke, at Parlamentet vedtager denne anmodning om uopsættelig forhandling. Jeg var ordfører for spørgsmålet om retsgrundlaget, da betænkningen oprindeligt skulle behandles i udvalget og Parlamentet. Dengang blev det foreslået at oprette en fælles markedsordning for ethanol alene. I udvalget blev det ændret til at omfatte syntetisk ethanol og ethanol fremstillet af landbrugsprodukter. Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked nåede efter en grundig behandling af spørgsmålet frem til det synspunkt og meldte også tilbage, at der ikke kunne udformes noget tilfredsstillende retsgrundlag for forslaget.
Derfor foreslog Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, at forslaget blev sendt tilbage til fornyet behandling i Kommissionen, hvilket Parlamentet vedtog. I stedet gennemførte man meget hurtigt en ny behandling samt en betydelig ændring. Udvalget om Retlige Anliggender kiggede på sagen i sidste uge og konkluderede, at den samme indsigelse på grund af retsgrundlaget gør sig gældende, idet man i artikel 37 fortsat forsøger at behandle ethanol fremstillet af landbrugsprodukter og syntetisk ethanol under ét.
Dette er utilfredsstillende. Når der rejses alvorlig tvivl om retsgrundlaget, skal det korresponderende udvalg efter at have overvejet en ny løsning på problemet helt klart anmode om, at spørgsmålet om retsgrundlaget skal undersøges grundigt og ikke hastes igennem ved hjælp af proceduren om uopsættelighed.

Goepel (PPE-DE).
Hr. formand, jeg deler ikke De Liberales opfattelse. Jeg vil gerne oplyse,
(Tilråb)
kære hr. Schulz, det skyldes ganske enkelt, at De Liberale i går signalerede, at de ville afvise det. Derfor gik jeg ud fra, at kollegaen var med på holdet, men det er vel en fejltagelse. Men det er jo ikke for sent!
Om selve sagen vil jeg gerne meddele, at denne anden Ayuso González-betænkning refererer til Rådets kompromisforslag. Dette forslag indeholder ikke en fælles markedsordning, men kun en markedsregulering. Det fører til, at artikel 10 udgår, for artikel 10 siger, at national støtte er forbudt, når der findes en markedsordning. Det er overflødigt, og derfor beder jeg Dem støtte denne anmodning om uopsættelighed.

Formanden.
Hvad angår hr. MacCormicks indlæg, henviser jeg til forretningsordenens artikel 63, stk. 4, om kontrol af retsgrundlag. Der vil blive taget hensyn til Deres bemærkninger, når der skal stemmes om indholdet.
(Parlamentet vedtog uopsættelig forhandling)

Quisthoudt-Rowohl (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne på min gruppes vegne, men også efter aftale med alle skyggeordførere og med koordinatorerne fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi foreslå, at mine to betænkninger om reglerne for deltagelse og for formidling af forskningsresultater i forbindelse med rammeprogrammet og Euratom-programmet udsættes til julimødet. I går aftes lykkedes det efter et intensivt arbejde at opnå en aftale med Rådet. Der har ikke været mulighed for at foretage en formel afstemning om denne aftale i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Derfor foreslår jeg nu, at disse to betænkninger udsættes.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
redegørelse fra Kommissionen om EU-trojkaens besøg i Algeriet og undertegnelse af aftalen EU-Algeriet;
betænkning (A5-0175/2002) af Morillon og Cohn-Bendit for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Den Arabiske Maghreb-Union: Iværksættelse af et privilegeret partnerskab (2001/2027(INI)).

Liikanen
Hr. formand, underskrivelsen af associeringsaftalen i Valencia den 22. april vil skabe nye rammer og ny dynamik i forholdet til Algeriet. Kommissionen opfordrede Parlamentet til at godkende aftalen hurtigst muligt. Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik har allerede drøftet aftalen første gang.
Kommissionen deler de fleste af synspunkterne, der er kommet frem under forhandlingen, navnlig vedrørende menneskerettighedssituationen. Især spørgsmålet om savnede personer og visse menneskerettighedsorganisationers adgang til Algeriet vækker bekymring.
Trojkaen under ledelse af hr. Pique mødtes i sidste uge med de algeriske myndigheder i Algier, bl.a. med præsident Bouteflika og udenrigsministeren hr. Belkhadem.
Som hr. Pique har nævnt, var den politiske dialog værdifuld, fri og frugtbar. Det var det første trojkabesøg siden underskrivelsen af associeringsaftalen, der markerer indledningen på et nyt kapital i vores bilaterale forbindelser. Man overvejede muligheden af at forhandle en interimsaftale, selv om der ikke er enighed om dette i øjeblikket.
Formandskabet udtrykte tilfredshed med indførelsen af en regelmæssig politisk dialog, som vil blive styrket, når associeringsaftalen træder i kraft. Man anerkendte, at parlamentsvalget for nylig var et vigtigt fremskridt i retning af at styrke den demokratiske proces i Algeriet.
Man drøftede ligeledes spørgsmålet om menneskerettigheder og savnede personer, men på grund af mødets korte varighed blev denne diskussion desværre for kort. Kommissionen erindrede om, at man havde fremsendt en liste over savnede personer til de algeriske myndigheder, og at Kommissionen stadig afventer svar fra den algeriske regering.

Cohn-Bendit (Verts/ALE)
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg indrømmer, at jeg er en smule overrasket over Kommissionens erklæring om trojkaens rejse, men måske får jeg i den sidste del af mit indlæg mulighed for at tegne et billede af situationen i Algeriet.
General Morillon og jeg fremlægger en fælles betænkning om forbindelserne mellem EU og Den Arabiske Maghreb-Union. Hr. Morillon, som er midt i en valgkamp, er desværre ikke til stede i dag, men hans kollega, hr. Galeote, vil træde i hans sted om et øjeblik.
Målet for denne betænkning er at definere indholdet og strukturen i forbindelserne mellem Den Arabiske Maghreb-Union og EU. Jeg taler om Maghreb som enhed og ikke om de arabiske Maghreblande enkeltvis. Det er den grundlæggende tankegang i denne betænkning. Selv om vi mener, at det er nødvendigt at udarbejde betænkninger om situationen og forbindelserne med de enkelte lande som Marokko, Tunesien, Algeriet, Mauretanien eller andre Maghreblande, var vores idé først og fremmest at prøve at se, om der i dag kunne skabes fremskridt i forbindelserne mellem det sydlige Middelhavsområde som helhed med så mange fællesnævnere som muligt og det nordlige Middelhavsområde, det vil sige EU.
Jeg ved, at nogle kolleger ikke var eller er helt enige i denne indfaldsvinkel, men hvis vi i denne betænkning ikke har omtalt den konkrete situation i en række lande, så er det ikke fordi, vi mener, at det ville være en dårlig idé, men fordi vi mener, at det er en indfaldsvinkel, der ikke passer til strukturen i vores betænkning.
Det, som vi egentlig ønsker, er på en måde at presse Maghreblandene til at oprette en Maghreb-Union, det vil sige, at det lykkedes for dem at skabe en form for samarbejde, og at de kan fremstå som et samlet Maghreb over for europæerne. Derfor ønsker vi f.eks., at evalueringen af associeringsaftalerne for de enkelte lande sker inden for rammerne af en fælles struktur for EU og for Maghreb-Unionen, det vil sige i et blandet udvalg, og at parlamentsmedlemmerne også deltager i denne evaluering og ikke blot regeringerne eller Kommissionen.
De ved, at i henhold til artikel 2 i associeringsaftalerne skal menneskerettighederne overholdes. Denne artikel 2 er på en måde en spøgelsesartikel. Den findes, uden at man rigtig ved, hvordan den skal anvendes i praksis. Så vidt jeg ved, findes der på nuværende tidspunkt hverken en egentlig dialog, egentlige evalueringer af fremskridtene inden for frihederne i området eller drøftelser mellem parlamentsmedlemmerne. Det, vi ønsker, er, at der først og fremmest i Maghreblandene og dernæst i EU er en drøftelse om udviklingen af demokratiet og dernæst en drøftelse af verdsligheden.
Jeg mener, at det store problem for alle Maghreblandene hænger sammen med den kendsgerning, at der i forbindelse med bekæmpelse af terrorisme og religiøs fundamentalisme vedtages flere og flere love og regeringsforanstaltninger, som viser sig at være frihedsødelæggende, og som undertrykker disse friheder. Målet med denne betænkning er at fastlægge en struktur og sammen skabe en Maghreb-Union og dermed skabe en alliance mellem Maghreb-Unionen og EU.
Jeg vil gerne tilføje et par enkelte ord om Algeriet. Det er fuldstændig utroligt, at en trojka rejser til Algeriet. Der er tale om en situation, hvor der ikke engang var en valgdeltagelse på 45%, og hvor tallet for hovedstaden ikke engang var 25%, hvor deltagerprocenten for et område som Kabylien næsten var under 2%, og trojkaen tillader sig at sige, at alt bare går derudad, at Algeriet er i fuld demokratisk udvikling. Algeriet er i økonomisk krise, det er i politisk krise, og det er i demokratisk krise, og EU bør virkelig spørge sig selv, om tidspunktet er det rette til at underskrive en associeringsaftale, der ikke nævner nogen af disse problemer.

Galeote Quecedo (PPE-DE).
Hr. formand, naturligvis kan jeg ikke indlede dette indlæg uden at minde om min kollega og ven Philippe Morillon, der som nævnt af hr. Cohn-Bendit ikke kan være til stede her i dag på grund af forpligtelser i forbindelse med valget i hans land.
I min gruppe synes vi, at det er meget nemt at lykønske Philippe Morillon, for efter vores mening gør han næsten alt godt, og jeg vil derfor her rose de to ordførere, som er nået til enighed om en tekst, der har fået næsten enstemmig opbakning i parlamentetsudvalget, og jeg håber, at denne enstemmighed også bliver gentaget her ved afstemningen i plenarforsamlingen, for forbindelserne mellem EU og Maghreb og det skub, vi forsøger at give til Barcelona-processen generelt, kræver utvivlsomt en generel politisk vilje som den, vi allerede har haft lejlighed til at se på ministertopmødet i Valencia, for denne proces vil uden tvivl støde på hindringer undervejs.
En af nøglerne til betænkningens succes er den konsensus, der er opnået af ordførerne, og som giver betænkningen en strategisk vision for denne forbindelse, hvorved det - som hr. Cohn-Bendit netop har sagt - undgås, at forhandlingen fortaber sig i den interne situation i det ene eller andet land i området, og derfor opfordrer jeg de forskellige parlamentariske grupper til, at vi fastholder denne konsensus, og at vi ikke fremmer de ændringsforslag, der er stillet om nogle konkrete lande, som Europa-Parlamentet utvivlsomt skal udtale sig om, men det bliver der lejlighed til at gøre på et andet tidspunkt. I tilfældet med Marokko, Algeriet og Tunesien er der allerede flere betænkninger, der bliver diskuteret i andre fora.
Ligesom ordførerne mener min gruppe, at dette ikke er det rette sted at indlede denne drøftelse. Jeg glæder mig til gengæld over, at der ikke er ændringsforslag til de tre spørgsmål, jeg finder er grundlæggende for betænkningen.
For det første er der forpligtelsen til at bekæmpe menneskesmuglingen, hvorfor EU skal anspore oprindelseslandene og bruge associeringsaftalerne og samarbejdspolitikken til at bekæmpe de mafiaer, der støtter den ulovlige indvandring.
For det andet skal vi parallelt hermed også forpligte os med hensyn til udviklingen i disse lande, og den kendsgerning, at Europa-Parlamentet ikke i betænkningen har afstået fra at tilskynde til oprettelsen af et særligt finansieringsinstitut for Euro-Middelhavsområdet, er derfor efter min mening rosværdigt.
Endelig synes jeg, at det er meget vigtigt at få udviklet den parlamentariske dimension af Euro-Middelhavsforbindelsen ved hjælp af nedsættelsen af en parlamentarisk paritetisk forsamling i lighed med den - så vidt jeg kan skønne - der allerede findes med AVS-landene. Jeg håber, at vi er praktiske, og at denne formel vinder indpas i den kommende forhandling, vi skal have næste uge i Bari. Og her i Parlamentet håber jeg, at vi fastholder den forpligtelse til gensidig loyalitet, som ordførerne har givet udtryk for, og at deres indsats derfor får stor tilslutning i plenarforsamlingen.

Napoletano (PSE).
Hr. formand, vores gruppe lægger stor vægt på denne betænkning, som vi behandler efter mødet i Valencia og efter hr. Esteves betænkning, som der var bred enighed om her i Parlamentet. Med betænkningen gør man desuden Kommissionen og Rådet opmærksomme på Europa-Parlamentets ønske om at gøre Euro-Middelhavspartnerskabet til en vigtig og strategisk politik for EU, og Maghreb-dimensionen i dette partnerskab skal fremmes og støttes.
Hr. Cohn-Bendit har ret i, at vi skal gå bort fra den bilaterale tankegang og gå over til den multilaterale tankegang i denne betænkning. Der kommer i øvrigt nogle positive signaler fra disse lande, som efter mange år igen er begyndt at mødes og samarbejde. Denne vilje fremgår af mødet i januar mellem Den Arabiske Maghreb-Unions udenrigsministre og af beslutningen om at holde et møde mellem disse landes statschefer i Algier den 21. og 22. juni.
Disse signaler bør således støttes, ikke blot når det gælder den regionale frihandelsdimension, men også når det gælder den sociale dimension, forvaltningen af komplekse fænomener som indvandringen og udviklingen af menneskerettighederne og retsstaten i disse lande. I den henseende vil jeg gerne gøre opmærksom på, at landene er villige til at samarbejde om indvandringspolitikkens forvaltning, hvilket er vigtigt for os, hvis vi ønsker at beskytte EU's ydre grænser. Som europæere må vi dog ikke kun tage højde for dette aspekt, for vi skal også være åbne for en dialog med disse lande om, hvordan og på hvilke betingelser en kontrolleret og lovlig indvandring kan finde sted. Desværre er de europæiske regeringers politik ofte i modstrid med disse principper, og derfor risikerer vi også at komme i konflikt med disse lande.
Hvad menneskerettighederne angår, vil jeg ikke gentage det, som hr. Cohn-Bendit allerede har sagt, og som vores gruppe er helt enig i. Hr. Cohn-Bendit ønsker at gøre artikel 2 til genstand for dialog og kontrol for at fremme en retsstat med respekt for de personlige rettigheder og for de institutioner, som sikrer overholdelsen af disse rettigheder.
Når det gælder Algeriet, er jeg også lidt skuffet over det, som kommissæren fortalte os. Jeg har selv haft lejlighed til at besøge landet sammen med en delegation fra Europa-Parlamentet under valget for nylig. Derfor vil jeg gerne understrege, at situationen i Kabylien efter vores mening ikke bør undervurderes, for der er stadig stor splittelse. Det er ligeledes nødvendigt at fremme landets åbenhed, eftersom det stadig er for uigennemskueligt og for lukket udadtil. Efter min mening bør vi forfølge denne målsætning via associeringsaftalen, men associeringsaftalen forudsætter også en dialog om disse emner.

Esteve (ELDR).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg lykønske hr. Cohn-Bendit og hr. Morillon for den linje, de har lagt i denne betænkning, der fortsætter den linje, der blev lagt i beslutningen om Euro-Middelhavskonferencen i Valencia. Derfor vil vi gøre alt, hvad vi kan, for at denne konsensuslinje kan sikre, at denne betænkning bliver effektiv.
Jeg vil gå direkte til spørgsmålet om menneskerettighederne, som fru Napoletano allerede tidligere har gjort det. Det er særdeles belejligt, at forhandlingen i dag om Algeriet, der er foreslået af Den Liberale Gruppe, bliver afholdt kort tid efter valget, hvor en delegation fra Parlamentet var til stede.
Jeg bør også sige, at kommissærens bemærkning om menneskerettighederne i forbindelse med trojkaens rejse, som i øvrigt fandt sted efter valget, har overrasket mig. Jeg vil gerne minde om, at vores besøg fandt sted før valget.
Informationsudvalget vedrørende Algeriet er i gang med sit arbejde og vil offentliggøre sine konklusioner på et passende tidspunkt i forhold til arbejdet med den betænkning om ratifikation, som hr. Obiols i Germà arbejder på.
Jeg vil gerne påpege, at den nærmest ikke-eksisterende deltagelse i valget i Kabylien, den meget lave deltagelse i Algeriet som helhed og den kendsgerning, at størstedelen af befolkningen har holdt sig borte, og at der er mange anmeldelser om overtrædelse af menneskerettighederne, er meget bekymrende.
I denne henseende tillader jeg mig endnu en gang at understrege, at vi i vores beslutning om Valencia-konferencen giver udtryk for vores udelte bekymring over menneskerettighedssituationen. Vi kæmper for, at situationen i nogle lande, der allerede er indgået aftaler med, ikke forværres - og forholdene er forværret - og vi foreslår, at der fastsættes mekanismer til gennemførelse af demokratiklausulen. Hvis vi ikke kommer videre i denne retning, vil vores troværdighed gå fløjten.
Derfor vil jeg gerne, hr. formand, gentage, at jeg synes, at hr. Morillons og hr. Cohn-Bendits betænkning er på rette vej. Vi vil forsøge at få Deres opbakning til vores ændringsforslag, i det mindste de almene, ikke dem om konkrete lande. Hvis vi i de kommende måneder ikke bliver mere aktive i vores forsvar af menneskerettighederne - med mekanismer, med instrumenter, ikke med erklæringer - mener jeg ikke, at vi er på rette vej.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske de to ordførere, hr. Morillon og hr. Cohn-Bendit, med deres indsats. Jeg synes ikke, man må glemme den særlige situation vedrørende forbindelserne mellem EU og Den Arabiske Maghreb. De økonomiske associeringsaftaler betyder reelt en skjult udvidelse sydpå, og de bør fremme en større tilnærmelse på et så vigtigt område som indvandringen. Repræsentanterne fra Maghreb siger hele tiden til os, at de ikke vil gøre noget på indvandringsområdet, før EU tilbyder dem nogle klare kompensationer.
Vi må heller ikke glemme de potentielt sprængfarlige situationer som f.eks. Vestsahara, der blokerer for oprettelsen af Den Arabiske Maghreb-Union, der er så nødvendig for Maghrebs økonomiske og politiske union, og for at dens forbindelse med EU virkelig bliver til det, den bør være.

Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg er også lige vendt hjem fra Algeriet som medlem af delegationen fra Europa-Parlamentet, og jeg vil bruge min taletid på at beskrive de forventninger og håb, som mange algeriere har til forbindelserne med Europa, men også deres spørgsmål og krav.
Algeriet er i dag naturligvis præget af lad os sige den officielle side med resultatet af valgene, hvor det absolutte flertal gik til den såkaldte nye nationale befrielsesfront. Men Algeriet er først og fremmest præget af katastrofale sociale vilkår, som hundredetusinde familier lider under, og hvor 80% af de unge ofte kun har arbejdsløshed at se frem til. Man kan være bekymret for, at en forværring vil forhale udviklingen af liberaliseringsprocessen og EU's planlagte privatiseringer. Denne sociale situation har uden tvivl haft indflydelse på det rekordstore antal sofavælgere ved de seneste valg. Algeriet er stadig præget af borgeroprøret i Kabylien, som startede i foråret 2001 som protest mod dødsstraf for 115 unge. Det er præget af kvindeorganisationer og af advokater, der forsvarer mere end 150 militante personer fra dette oprør, der for nogles vedkommende har været fængslet i mere end to måneder. Derudover er Algeriet præget af enorme forventninger til opbygningen af et samfund, som forener landets identitet, de grundlæggende friheder og en udvikling til fordel for hele befolkningen.
Algeriets fremtid ligger helt sikkert ikke i en undertrykkelse af de demokratiske forventninger eller i forhindringer for pressefriheden, men derimod ved at tage hensyn til de ofte meget modige initiativer, som træffes af forskellige organisationer, der f.eks. forsvarer kvinders rettigheder, som kræver ophævelse af loven om familien, som tager sig af børn, der er traumatiserede af vold, og som forsvarer menneskerettighederne.
Ja, en genoptagelse af forbindelserne mellem EU og Algeriet er nødvendig, eftersom algerierne har levet næsten isoleret med den fundamentalistiske terrors rasen i 10 år, mens andre ikke opdagede den store fare før den 11. september. Men vores algeriske modpart, som navnlig er repræsentanter fra organisationer eller uafhængige fagforeninger, studenter eller repræsentanter fra oprøret i Kabylien udtrykte meget kritik og mange forventninger om den hidtidige mangel på fællesskab i Algeriet og ligeledes om indholdet i associeringsaftalen.
Vedrørende associeringsaftalen drejer det sig for Algeriet først og fremmest om at overholde dets internationale forpligtelser om frihed, men det drejer sig også om de sociale konsekvenser af åbningen af grænserne og markederne og om en politik, der anses for at være fuldstændig liberal, mens EU samtidig opfattes som et fort.
Endelig vil det uden tvivl være katastrofalt, hvis det reelle demokratiske potentiale, der findes i det algeriske samfund forsat ikke udnyttes eller undertrykkes. Algeriet skal høre dets forventninger, og det skal EU også. Med hensyn til EU vil jeg tilslutte mig mine kolleger. Hvordan kan den trojka, der var i Algeriet for nogle dage siden, på samme tid åbent stille spørgsmål ved menneskerettighederne, hvilket er godt, og glæde sig over afviklingen af valgene, som medførte et ramaskrig hos mange algeriere? Valgene var blevet boykottet af flere demokratiske partier og af en hel region, nemlig Kabylien, så jeg mener, at det i det mindste ville være på sin plads at tvivle. Ja, den økonomiske og sociale situation for befolkningen i Maghreb er eksplosiv, og de midler, som partnerskabet har planlagt, vil trække den i langdrag!
Jeg vil afslutte med at advare Europa-Parlamentet om enhver beslutning, der går imod international ret, der siden 1991 har krævet, at der afholdes en selvbestemmende folkeafstemning i Vestsahara. Europa-Parlamentet har altså afvist at overgive sig til en fait accompli-politik. Enhver forvanskning eller ændring af denne holdning vil ikke styrke Den Arabiske Maghreb-Union.

Dupuis (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er blandt dem, som hr. Cohn-Bendit talte om, som ikke er enig med den antagne synsvinkel, selv om jeg vil lykønske hr. Cohn-Bendit og general Morillon, som desværre ikke er til stede her til morgen, med det arbejde, de har udført for at prøve ud fra dette nøglebegreb om "integration af Maghreb" at udvikle forbindelserne mellem EU og Maghreb. Jeg tror ikke på dette begreb, for jeg mener ikke, at det er muligt at fremme integrationsmidler mellem lande, der er så forskellige, og mellem lande, hvor nogle helt afgjort er antidemokratiske, og hvor nogle af dem bliver det mere og mere. Jeg er fuldstændig enig i hr. Cohn-Bendits og andres kritik af Kommissionen vedrørende spørgsmålet om Algeriet.
Men der er også stadig spørgsmålet om Tunesien. Jeg mener, at EU's problem i dag er at styrke den demokratiske oppositions indflydelse i disse lande. Vi kan ikke være krævende over for de ekstremt fattige lande i Central- eller Vestafrika og samtidig være fuldstændig eftergivende over for Tunesien med præsident Ben "a vie" (livstids-) - ved De, at han har ændret navn, og at han ikke længere hedder præsident Ben Ali, men præsident Ben "a vie". Det er resultatet af en folkeafstemning, hvor 99% af de stemmende stemte for en ændring af forfatningen. Det er helt uacceptabelt!
Jeg takker fru Napoletano, fordi det i det mindste er lykkedes at opnå, at Kommissionen forpligter sig til ikke længere at blive ydmyget af de lokale regeringer i forbindelse med demokratiseringsprogrammerne. Jeg mener, at denne reform er grundlæggende, og vi er meget opmærksomme på, hvordan Kommissionen vil iværksætte den.
Jeg har lagt mærke til hr. Galeotes og andres observationer. Der bør hurtigst muligt udarbejdes specifikke betænkninger for hvert enkelt af disse lande, navnlig for Algeriet og Tunesien. Hr. Cohn-Bendit lovede det i Udvalget om Udenrigsanliggender. Jeg kan konstatere, at PPE-Gruppen er enig i denne holdning. Hr. Esteves indlæg synes at gå i samme retning. Jeg mener derfor, at vi hurtigst muligt i kalenderen for Udvalget om Udenrigsanliggender bør tilføje udarbejdelse af betænkninger om hver enkelt af disse lande, som - og jeg gentager - ikke har ret meget med hinanden at gøre, for de har for de flestes vedkommende ikke ret meget demokrati.

Obiols i Germà (PSE).
Hr. formand, i en nylig opinionsundersøgelse i Marokko gav 82% af gymnasieeleverne udtryk for deres ønske om at emigrere til Europa. Sidste år forsøgte mere end 100.000 borgere fra Maghreb ulovligt at komme ind i EU. Forskellen i den økonomiske vækst, forskellene i rigdom og den demokratiske forskel mellem EU og Maghreb vokser. Kløften bliver bredere.
På den anden side viser de nyeste politiske processer i EU, i hvor høj grad denne tragedie med de massive befolkningsudvandringer betyder større social og politisk uro med risiko for vækst i populisme og det yderste højre.
Vi har ikke meget tid til at vende udviklingen, og jeg synes hverken, at Rådet eller Kommissionen er opmærksom på problemernes store alvor i forbindelse med udviklingsperspektiverne for Maghreb og generelt for landene langs Middelhavets sydlige og østlige bredder. Der er ikke meget tid tilbage, et årti måske, ikke mere.
Vi har sagt her i Parlamentet, at Euro-Middelhavspolitikken burde være den vigtigste af EU's udenrigsprioriteter. Sådan som tingene udvikler sig, burde vi måske konkludere, at Euro-Middelhavspolitikken også er en af EU's vigtigste interne prioriteter.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, EU's udenrigspolitik i den globaliserede verden, det er blevet vores lod at leve i, bør ikke have grænser, men nabolandene skal være genstand for en særlig opmærksomhed, såvel dem mod Øst som dem i Middelhavsområdet og i særdeleshed dem, der udgør Maghreb, hvis forbindelser med EU er genstand for dagens betænkning.
Derfor vil jeg gerne takke ordførerne for, at de i betænkningerne har medtaget et af mine ændringsforslag, der drejer sig om en anden arbejdsgruppe i Det Interparlamentariske Euro-Middelhavsforum, der supplerer den, der behandler situationen i Vestsahara. Nævnte gruppe bør behandle spørgsmålet om migration, især den, der kommer fra det afrikanske kontinent, hvor Marokko spiller en afgørende rolle, for ud over en økonomisk dialog er der behov for en politisk, social og kulturel dialog.
Hr. kommissær, i Algeriet er jeg bekymret for Kabylien og for berbernes fremtid.

Marset Campos (GUE/NGL).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske hr. Morillon og hr. Cohn-Bendit for deres fremragende betænkning, hvor de har forsøgt at integrere alle bidragene.
Til trods for den indsats, der er gjort, kan vores gruppe dog ikke stemme for betænkningen, da der er nogle efter vores mening vigtige udeladelser, som der skal rettes op på. En af disse drejer sig om den nødvendige respekt, som Europa-Parlamentet har for den internationale ret. Europa-Parlamentet udarbejder love og direktiver, og derfor skal dets forbindelse med FN være kendetegnet af respekt og opfølgning. Det bekymrer os derfor, at et essentielt problem som afholdelsen af en folkeafstemning om selvbestemmelse for befolkningen i Vestsahara ikke er behandlet ordentligt i betænkningen. Det ville betyde garanti for og fremme af en større demokratisk respekt i dette område, såvel for de lande, der udgør Maghreb, som i dets forbindelse med EU. Derfor stiller vi et ændringsforslag, der går i den retning.
Det andet spørgsmål, der også er vigtigt, og som til dels er omhandlet i betænkningen, er erkendelsen af, at vores indflydelse og deltagelse i den økonomiske udvikling i Maghreb er selvmodsigende. Vi investerer og udbygger handelssamkvemmet, men konsekvensen af denne investering er, at der sker en rationalisering på landet og inden for handel og service, der skaber større arbejdsløshed og mangel på fremtidsudsigter for ungdommen, hvilket fører til den så frygtelige, men forståelige vækst i udvandringen.
Vi synes, at manglen på en ordentlig behandling af dette afgørende fænomen i betænkningen er en fejl, som der skal rettes op på, sammen med andre, der vedrører forbedringen af de demokratiske betingelser, som andre talere allerede har nævnt.

Borghezio (NI).
Hr. formand, samarbejdet mellem EU og Maghreblandene skal bygge på nogle grundlæggende principper.
Efter min mening bør det dog først og fremmest understreges, at der er en alvorlig forglemmelse i denne betænkning, nemlig den religiøse forfølgelse af kristne og jøder, som i disse lande ikke har mulighed for at bekende sig offentligt til deres tro. Netop i Maghreblandene var der en meget alvorlig episode for nylig, som gik ud over en jødisk bygning til religiøse formål, og det burde man have mindet om.
Vi kan i øvrigt ikke blive ved med de demagogiske påstande om, at det er en fremtidsløsning for disse lande at udvide vores grænser. Det er lige det modsatte, der er tilfældet, for løsningen er snarere at sørge for, at der foretages nogle seriøse interventioner, f.eks. når det gælder europæisk håndværk i disse lande og for de små og mellemstore virksomheders vedkommende, men det er interventioner, som ikke bliver støttet. Derfor skal vi sige nej til at åbne grænserne for indvandringen uden at skelne, men snarere understrege et fundamentalt punkt, nemlig Maghreblandenes pligt til at tage de illegale indvandrere tilbage, som medlemsstaterne med møje og besvær forsøger at udvise.

Lalumière (PSE).
Hr. formand, naturligvis er jeg i lighed med alle dem, der har talt før mig og særligt ordførerne, for et øget Euro-Middelhavspartnerskab. Det er faktisk både interessant for de lande, der ligger op til Middelhavet, og for hele EU. Og jeg mener, at det er vigtigt, at der først og fremmest lægges vægt på vores forbindelser med Den Arabiske Maghreb-Union. Denne Maghreb-Union er dog stadig et ønske, hvis realisering lider under en række forhindringer, der desværre endnu ikke er overvundet.
Her nogle dage inden mødet mellem statschefer i Den Arabiske Maghreb-Union i Algier vil jeg gerne insistere på en af de forhindringer, der fortsat forgifter forbindelserne mellem Algeriet og Marokko. Jeg vil tale om konflikten mellem Vestsahara og den sahariske befolknings fremtid. Ordførerne har netop lige nævnt den. Som formand for den ad hoc-delegation, som Europa-Parlamentet har sendt til dette område i Tindouf og El-Ayoun, vil jeg meget kraftigt insistere på, at der hurtigst muligt skal findes en politisk løsning. Det drejer sig om tusindvis af saharanere, mænd, kvinder og børn, som i mere end 26 år har levet under meget hårde vilkår, og som venter på en løsning, der anerkender deres rettigheder og deres værdighed. Men denne løsning er først og fremmest afhængig af en aftale om god vilje mellem de to store lande, der er direkte involveret, nemlig Algeriet og Marokko. Jeg håber helt oprigtigt, at mødet mellem statscheferne fra Den Arabiske Maghreb-Union vil føre til fremskridt på dette område.

Eriksson (GUE/NGL).
Hr. formand, som nogle af de tidligere talere har påpeget, og som også ordførerne for betænkningen konstaterer i litra g), er den nuværende konflikt om Vestsahara fortsat en hindring for regional integration. Det kan ikke understreges tilstrækkeligt, at denne 27 år lange konflikt er et stort problem, ikke blot for de direkte involverede parter.
Jeg savner derfor virkelig en henvisning i betænkningen, som omhandler den fredsplan, der faktisk blev vedtaget af samtlige direkte involverede parter i konflikten i 1991. Dertil hører en mere detaljeret overenskomst, som blev undertegnet af parterne, det vil sige Marokko og Polisario, i 1997 i Houston.
Man taler i stedet om den forkastede tredje løsning, den såkaldte James Baker-rammeaftale, og fortsætter med den i stedet for at træffe en afgørelse om, hvad vi skal gøre for at gennemføre den af parterne accepterede fredsaftale. Det mener jeg, er en stor fejl.

Santos (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne straks tilslutte mig det, som fru Lalumière lige har sagt, for jeg mener, at en afklaring på Vestsahara-spørgsmålet må være en forudsætning for overhovedet at tage stilling til betænkninger om Den Arabiske Maghreb-Union.
Alligevel vil jeg gerne om den foreliggende betænkning - hvis ordførere jeg takker - trække nogle gode sider frem, men også nogle af dens mangler. Blandt de gode sider vil jeg især fremhæve den vægt, som man lægger på den politiske dimension, og blandt manglerne vil jeg især nævne, at man ikke i fornødent omfang betoner noget så betydningsfuldt som Agadir-erklæringen, der - ligesom Valencia-erklæringen - lægger op til væsentligt samarbejde omkring retlige og indre anliggender, og som også kan danne et godt grundlag for bekæmpelsen af terrorisme og menneskesmugling. Selv om de økonomiske spørgsmål er ganske vigtige, er det trods alt dette samarbejdes politiske side, der - i forbindelse med en løsning af Vestsahara-problemet, vil jeg gerne gentage - er det fundamentale punkt, der særlig bør fremhæves.

Carnero González (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne bede om undskyldning, for Konventet om Europas fremtid vil faktisk gøre en ende på vores nuværende situation, for det vil tage livet af os med møder og arbejde, nå, men godt, man må skynde sig herhen, hvis man er interesseret i at tale - og det var tilfældet med mig - og sige følgende:
Vi er alle interesserede i en konstruktiv forbindelse mellem EU og Den Arabiske Maghreb-Union, men denne konstruktive forbindelse skal utvivlsomt være baseret på en samling aspekter, herunder politiske.
Hvis Unionen ønsker at have en korrekt international optræden, skal den basere den på konfliktforebyggelse og krisestyring, og beklageligvis kan vi konstatere, at der i Maghreb-området bliver ved med at være en historisk konflikt, der berører adskillige lande og flere folk, nemlig Sahara-konflikten.
Det positive ved den betænkning, som vores kolleger, hr. Morillon og hr. Cohn-Bendit, forelægger, er først og fremmest, at den bemærker denne konflikts eksistens, hvilket EU ikke har gjort i årevis. Det var en konflikt, der ikke stod på EU's dagsorden.
Nu skal denne konflikt på EU's dagsorden, og den skal prioriteres højt for at bidrage til, at der på grundlag af international legalitet findes en retfærdig og forhandlet løsning, som sikrer folkenes rettigheder, begyndende med Vestsaharas befolknings ret til selvbestemmelse, og så det på denne måde kan lykkes at få fjernet en meget alvorlig destabiliseringsfaktor i forbindelse med Den Arabiske Maghreb-Unions og de indgående landes fremtid.
Hvad dette angår, er situationen desværre stadig blokeret, og det er op til EU at skubbe på, så den bringes ud af dødvandet, og skubbe i den rigtige retning, fordi det er godt for regionen, og fordi det er godt for Europa.

Coûteaux (EDD).
Hr. formand, de hensigter, der fremlægges i denne beslutning, er gode, i det mindste på overfladen. Reelt er der tale om en erklæring, hvor indholdet som sædvanlig ikke kan gennemføres. Faktisk er der mange ord, men meget lidt handling i EU, ganske enkelt fordi forbindelserne med Maghreb i bund og grund ikke interesserer Europa særlig meget. En sådan situation resulterer i det europæiske styrkeforhold. Dette Europa, der er domineret af lande fra Nord - listen over talere denne morgen viser for øvrigt dette meget klart - er temmelig ligeglad med Middelhavsdimensionen. Det hænger desuden måske sammen med, at det i forbindelse med en række atlantiske interesser er vigtigt, at Middelhavsområdet ikke bliver en selvstændig samarbejdsramme.
Det tales der om, men der tales næsten hele tiden om det ud fra et menneskerettighedsaspekt. Det er en måde ikke at tale om det og desuden at lade sig styre, sådan sagt i forbifarten, af en opposition, som aldrig er blevet bedt om at redegøre for spørgsmålet om demokrati. Men det forholder sig således, at vores Maghrebnabolande ikke bliver alarmeret, og det, som EU ikke gør, det gør Frankrig. Det gør det, fordi det er en del af landets historie, af dets naturlige tankegang, af dets interesser, men også fordi Frankrig i kraft af det fælles sprog og i bredere forstand af den fælles frankofone kultur har opretholdt et naturligt samarbejde med Maghreblandene. Jeg mener, at den kendsgerning, at EU ikke bekymrer sig umådelig meget om Middelhavsområdet, ikke er særlig alvorlig. Det er faktisk bedre, at den ikke bekymrer sig, for Frankrig fører en politik, der er dikteret af den historiske og geografiske kontekst, selv om dets politik og dens europæiske tilknytning for øjeblikket har tendens til at bremse handlingerne på dette område en smule.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen støtter den fremragende betænkning af hr. Morillon og hr. Cohn-Bendit samt det ledsagende beslutningsforslag. Det regionale udviklingssamarbejde med en gruppering som Den Arabiske Maghreb-Union er fuldt ud i overensstemmelse med de politiske retningslinjer, som udenrigsministrene fra Euro-Middelhavslandene blev enige om på deres topmøde i Valencia den 22. og 23. april.
Takket være syv netop undertegnede associeringsaftaler har nord-syd-samarbejdet mellem EU og partnerlandene i Middelhavsområdet nu en egentlig juridisk og økonomisk ramme. Der vil blive undertegnet en aftale med Libanon den 17. juni, og forhandlingerne med Syrien går videre. Når disse er afsluttet, vil alle associeringsforhandlingerne mellem EU og partnerne i Barcelona-processen være afsluttet.
Men vi er nødt til at gøre noget mere, hvis vi ønsker at skabe et virkelig solidt grundlag for dette. Vi skal overbevise vores partnere om, at de skal engagere sig i syd-syd-samarbejdet. Dette punkt blev nævnt igen i Valencia. Det kom med i beslutningerne om handel, som handelsministrene som led i Barcelona-processen vedtog, da de mødtes i Toledo den 19. marts. De samme spørgsmål blev taget op på mødet for industriministrene, som jeg deltog i en uge senere.
I denne beslutning beskrives det, hvordan handel og investering kan fremmes blandt landene syd for Middelhavet. De nærmere bestemmelser for dette tættere regionale samarbejde vil nu blive behandlet i forskellige arbejdsgrupper. Set ud fra et mere generelt politisk synspunkt glæder Kommissionen sig over at kunne afholde hyppigere møder med landene i Den Arabiske Maghreb-Union og ser frem til et AMU-topmøde i nær fremtid.
Der er et andet initiativ, som Kommissionen ønsker at underbygge: Agadir-erklæringen af 8. maj 2001, hvor fire arabiske lande - Marokko, Tunesien, Egypten og Jordan - foreslog oprettelse af et frihandelsområde. Kommissionen håber, at andre lande i regionen vil tilslutte sig dette initiativ. Ud over den politiske støtte er Kommissionen villig til at yde teknisk bistand, ikke kun til AMU, men også til Agadir-erklæringen.
Der er to ting mere, som jeg gerne vil tage op i forbindelse med betænkningen. Med hensyn til demokrati og menneskerettigheder deler Kommissionen naturligvis den holdning, der kommer til udtryk i beslutningsforslaget vedrørende betydningen af at respektere associeringsaftalens bestemmelser. I den henseende er der behov for en fortsat indsats fra EU-institutionernes side for at bedre situationen. Kommissionen planlægger i øjeblikket programmer i Algeriet og Tunesien gennem MEDA og det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder og vil selv fortsætte med dette.
Med hensyn til finansielt samarbejde er Kommissionen fuldt ud klar over betydningen af at dække den regionale dimension. 10% af midlerne under MEDA-programmet vil blive øremærket til regionale foranstaltninger. Nogle af disse ressourcer kan afsættes til finansiering af samarbejdet mellem Maghreb-landene.
Jeg vil viderebringe budskabet fra denne forhandling til hr. Patten, der er ansvarlig for denne sag. Desværre er han på tjenesterejse i dag.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Liikanen.
Forhandlingen er under ét afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0180/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om syvende ændring af Rådets direktiv 76/768/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler (15073/1/2001 - C5-0072/2002 - 2000/0077(COD)) (Ordfører: Roth-Behrendt).

Roth-Behrendt (PSE)
Hr. formand, jeg håber, at vi i dag kan afslutte en lovgivning, som allerede blev diskuteret her i Parlamentet for nogle år siden. Naturligvis handler denne lovgivning om beskyttelse af sundheden. Naturligvis ønsker vi alle, at kosmetiske midler - sæbe, shampoo, parfume - skal være sunde, at de ikke må udgøre nogen risiko for de mennesker, som bruger dem.
Naturligvis har alle vores kolleger en interesse i at gøre den europæiske kosmetikindustri konkurrencedygtig og bevare dens konkurrenceevne. Naturligvis har vi også altid haft med i overvejelserne, at fremstilling af kosmetik også hænger sammen med arbejdspladser, og at disse arbejdspladser fortjener at blive sikret.
Når jeg i dag som ordfører præsenterer udvalgets indstilling ved andenbehandling for Parlamentet, så kan jeg tilføje, at udvalgets holdning blev vedtaget i denne form med 44 jastemmer og to, der undlod at stemme, altså med et meget, meget, meget stort flertal på tværs af alle grupper. Det er det, vi vil.
Hvad vil vi opnå her i dag? Med denne andenbehandling vil vi for det første ændre Rådets dårlige, svage og lidet fremadskuende fælles holdning. Rådet, medlemslandenes ministre, har forpasset chancen for at stikke kursen ud og også for at høre, hvad deres befolkning ønsker.
Men hvad ønsker den europæiske befolkning? Hvis man lavede en rundspørge, ville man sikkert høre meget forskellige meninger i mange lande. De fleste ville imidlertid være enige om, at mangfoldigheden inden for sæbe, deodoranter, parfume og læbestifter er stor nok. Vi har ikke brug for hundredtusindvis af dem, hvis det betyder, at dyr skal plages i lang tid. Altså slut med dyreforsøg i forbindelse med kosmetik. Det ville man sikkert finde en overvældende tilslutning til i befolkningen. Denne tilslutning finder man også her i Parlamentet.
Vi har under andenbehandlingen i udvalget sagt, at der ikke længere skal være dyreforsøg i forbindelse med kosmetik. Vi går også endnu længere og siger, at fra en bestemt dato skal der heller ikke længere sælges kosmetik, som er testet på dyr. Vi er overbeviste om, at vi kun på denne måde kan øge presset for at finde alternative testmetoder og test, hvor ingen dyr skal pines, hvor ingen dyr skal lide i lang tid.
Hvad vil vi mere? Vi vil have, at allergene duftstoffer, som fremkalder allergier hos mennesker, som af videnskaben er anerkendt som allergiske, bliver mærket. Vi vil slet ikke forbyde dem. Vi vil have, at de bliver mærket, og at mennesker, som er allergiske, kan træffe et valg. Vi vil desuden have, at det skal være lettere for forbrugerne at se kosmetiske varers holdbarhed, så de ved, når de åbner en kosmetisk vare, en solcreme, om produktet stadig kan bruges næste år, eller om det til den tid er sundhedsskadeligt eller har mistet sin virkning. Alle grupper i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har været meget enige om de forskellige forslag.
Jeg håber, at vi til middag ved afstemningen også vil være meget enige og med overvældende flertal vil vise Rådet, at vi finder dets fælles holdning ekstremt dårlig. Jeg havde ønsket, at Kommissionen og kommissær Liikanen havde været lidt mere modige og ikke ville have ventet på, at de med et absolut flertal under andenbehandlingen bliver tvunget af Parlamentet til at ændre mening. Jeg havde ønsket, at Kommissionen på nogle punkter havde lagt noget større fleksibilitet og noget større mod for dagen, som jeg ellers er vant til det fra hr. Liikanens side. Jeg håber, at vi i det mindste er enige om, at dette partnerskab fungerer.
Så vil jeg også gerne sige noget om partnerskabet. Der er jo mange stridigheder her i Parlamentet, og nogle af os hævder stadig, at stridigheder er en god ting for at forklare den europæiske befolkning forskellene, og hvorfor de skal stemme på bestemte partier. Jeg må indrømme, at det i øjeblikket mere er sagen, som interesserer mig. Jeg er kollegerne fra de andre grupper meget taknemmelig for det ekstremt fair og kooperative samarbejde. Når jeg ser op på tilhørerpladserne til repræsentanterne for kosmetikindustrien, som sidder deroppe og naturligvis også er spændt på, hvad der bliver vedtaget i dag, så kan jeg kun sige, at jeg også sætter pris på det fair samarbejde med kosmetikindustrien, som har et vigtigt anliggende i denne sag, og jeg ved, at konstruktivt samarbejde naturligvis også skaber tillid.
Alle involverede organisationer - Parlamentet, industrien, forbrugerorganisationer, også patientorganisationer, som repræsenterer allergikere - er overbeviste om, at Parlamentet i dag har en enestående chance for endelig at vedtage en lovgivning, som så om få år vil sætte en kosmetiklovgivning i kraft, som menneskene ønsker og har brug for. Jeg håber, at vi i dag vil have modet til at vise Rådet og Kommissionen det med overvældende flertal. De har min støtte, kære kolleger fra de andre grupper. Jeg håber også, jeg får Deres. Det vil vi bekræfte i dag og, hvis det bliver nødvendigt, også i en forligsprocedure.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, den syvende ændring af direktivet om kosmetiske midler har endnu en gang bragt to spørgsmål, som allerede har været diskuteret meget indgående, siden det første direktiv blev vedtaget i 1976, på tapetet her i Parlamentet. Den sidste revision var den sjette i 1993. De spørgsmål, jeg tænker på, er forbud mod dyreforsøg og forbud mod markedsføring inden for EU af produkter, der er testet på dyr.
Ordføreren, fru Roth-Behrendt, har arbejdet seriøst og hårdt og fastholdt kohærensen med Kommissionens tekst, og hun har forbedret den, især i forhold til det fornuftstridige forslag om at tilbagetrække markedsføringsforbuddet.
Min gruppe har til enhver tid støttet dette ændringsforslag og har været enig med ordføreren i, at det efter så mange års arbejde og uopfyldte forventninger til et stop for dyreforsøg er nødvendigt, at dette spørgsmål behandles en gang for alle, og der skal fastsættes nøjagtige frister, og kosmetikindustrien skal tilskyndes og motiveres til, at den mobiliserer alle de ressourcer, den har til rådighed, så dyreforsøg bliver definitivt afskaffet så hurtigt som muligt, uden at dette på nogen måde går ud over produkternes sikkerhed.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti har dog altid ment, at en striks opfyldelse af dette direktiv gør det nødvendigt med en vis fleksibilitet i ordførerens indledende forslag og at tillade visse undtagelser, for selv om det er rigtigt, at de fleste kosmetiske midler er fuldstændig sikre for forbrugeren, uden at deres ingredienser skal testes på dyr, er der visse tilfælde, hvor forskerne endnu ikke har kunnet finde alternative troværdige metoder for visse produkter, der på ingen måde er overflødige, f.eks. solcremer eller cremer, der kan forårsage en vis lysfølsomhed.
Ikke kun min gruppes, men alle Parlamentets gruppers intense indsats har således været fokuseret på fastsættelsen af disse tilfælde og på, hvordan det skulle formuleres i direktivets tekst, og ordføreren har udvist en stor modtagelighed. Uden at undlade at pålægge kosmetikindustrien, at den skal ophøre med dens dyreforsøgspraksis, tillader direktivforslaget en undtagelsesmulighed for meget konkrete test og for en periode på højst 10 år.
Med dette ændringsforslag tror jeg heldigvis, at det vil få opbakning fra hele Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, og jeg tror også, at det til sin tid vil få opbakning fra Parlamentets plenarforsamling. Jeg er sikker på, at Europa-Parlamentets ja-stemme, ikke kun med hensyn til dette ændringsforslag, men til det samlede forslag, en gang for alle vil gøre det muligt at få en lovgivning, som forener beskyttelsen af dyrene og beskyttelsen af forbrugerne på en afbalanceret og retfærdig måde.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg støtter både linjen i forslagene fra vores kollega fru Roth-Behrendt og det mål, som mange i Parlamentet har forsøg at nå gennem de sidste 10 år.
Intet andet spørgsmål har det taget Parlamentet så længe at behandle som dyreforsøg i forbindelse med fremstilling af kosmetiske midler.
Så jeg mener, at det budskab, der skal sendes til medlemsstaterne, er, at Parlamentet er af den overbevisning, at før vi begynder at mene tingene alvorligt, vil branchen heller ikke gøre det. Jeg erkender, at der på en lang række områder er grund til bekymring, hvad angår medicinsk forskning og utroligt vanskelige og vigtige forsøg, for hvilke der endnu ikke er fundet alternativer. Men jeg er stadig overbevist om, at medmindre vi er i stand til at sende et klart signal ved at gentage vores holdning fra førstebehandlingen, vil der ikke findes det incitament, der opstår ud fra en klar viden om, at disse sanktioner findes og vil blive anvendt. Man har ikke overholdt forbuddet mod forsøg og mod markedsføring.
Vi har ikke råd til yderligere forsinkelser. Jeg vil sige til alle, også medlemsstaterne, som virkelig har forsøgt at finde frem til en fælles holdning, som vi kunne acceptere, at vi er nødt til prøve endnu mere. Svaret består i at sende et klart signal ved andenbehandlingen, således at ordføreren og vores kolleger fra alle partier står i den stærkest mulige forhandlingsposition, når vi når frem til en af de vanskeligste forligsprocedurer, vi nogensinde har haft her i Parlamentet.

Davies (ELDR).
Hr. formand, dyreforsøg udføres i stort omfang i hele EU og i hele verden for at sikre, at produkter som kemikalier og nye lægemidler og farmaceutika er sikre for mennesker at bruge. Offentligheden har for længe siden gjort det klart, at man ønsker at standse dyreforsøg, der ikke har andet formål end at sikre udviklingen af endnu flere skønhedsprodukter, der kan fylde op på hylderne i badeværelset, som alle de deodoranter, sæber og hårshampooer, der findes på supermarkedernes hylder.
Men denne diskussion er trukket ud år efter år, og det er blevet stadig vanskeligere at omsætte befolkningens ønske i praksis. Nu står vi i den klassiske konflikt mellem Parlamentet, der har gjort det klart, at det ønsker at standse dyreforsøgene, og Rådet, der har gjort sit bedste for at sikre, at der ikke indføres noget markedsføringsforbud.
Vi har gjort det helt klart, at et forbud mod dyreforsøg udelukkende i EU er utilstrækkeligt. Det betyder blot, at man vil udføre dyreforsøgene i lande uden for EU, hvor der ikke er mulighed for nogen ordentlig kontrol. Der må indføres et markedsføringsforbud, der skal lægges pres på industrien for at sikre, at der udvikles nye alternativer. Forslagene fra PPE-Gruppen har været særligt nyttige.
Min gruppe vil støtte fru Roth-Behrendts opfordring om at indføre et markedsføringsforbud hurtigst muligt. Det er imidlertid sandsynligt, at det er et ændringsforslag fra PPE-Gruppen, der går igennem i dag. De giver os alle mulighed for at nå frem til en ambitiøs og alligevel realistisk løsning, en aftale mellem Parlamentet og Rådet, så vi kan få sat punktum for denne sag en gang for alle, så vi lægger pres på industrien, men ikke skaber uløselige problemer. Jeg håber, at vi ved afstemningen her i plenarforsamlingen senere i dag en gang for alle kan få afsluttet dette spørgsmål og sætte en stopper for dyrenes unødvendige lidelser.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg støtter ordførerens holdning. Det er fuldstændig uacceptabelt at tortere dyr angiveligt for at forbedre os selv. I modsætning til, hvad kosmetikindustrien hævder, er det muligt at fremstille og sælge sikre produkter, hvis ingredienser ikke er blevet testet på dyr. Mange virksomheder gik bort fra denne arkaiske praksis for flere år siden, og langt størstedelen af forbrugerne ønsker et øjeblikkeligt forbud. Derfor er det uheldigt, at både Kommissionen og Rådet fortsat stiller sig på samme side som kosmetikindustrien og de ansvarlige for profitmotiveret tortur af dyr.
Det foreslåede forbud vil kun gælde produkter, der er testet i EU, og vil give virksomhederne mulighed for at eksportere forsøgene til andre dele af verden. Det er uacceptabelt. Vi ønsker denne praksis stoppet, ikke udflyttet.
Kommissionens manglende evne til at gennemføre et forbud imod markedsføring og forsøg - som skulle være trådt i kraft i 1998 - er helt uacceptabel, og at påstå, at et markedsføringsforbud vil give problemer i forhold til WTO, er noget vrøvl. Der findes et juridisk fortilfælde. Vedtagelsen af den amerikanske lov om hunde- og kattepelse viste, at dyrevelfærd kan udgøre en legitim begrundelse for restriktioner.
Med hensyn til mærkning er jeg meget skuffet over, at Rådet ikke vedtog Parlamentets henstilling fra førstebehandlingen om, at det klart skulle fremgå af produktets etiket, at det var "testet på dyr". Forbrugeren har ret til at vide dette.
Hvad angår CMR-stoffer, der er tilladt i kosmetik, bekræftede Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik sit ønske fra førstebehandlingen om et forbud mod CMR-stoffer i kosmetik, medmindre Den Videnskabelige Komité havde evalueret og accepteret dem. Udvalgets holdning til CMR-stoffer er rent faktisk blevet skærpet i overensstemmelse med den seneste udtalelse fra Den Videnskabelige Komité.
I lyset af at Kommissionen for nylig forbød CMR-stoffer ved revisionen af kemikaliedirektiverne, men har medtaget dem som en undtagelse, er det latterligt, at et stof kan forbydes i maling og lak, men ikke i noget, som man putter på kroppen. Det er fuldstændig hyklerisk at argumentere for den fortsatte tortur af dyr i sikkerhedens interesse, samtidig med at man tillader farlige produkter.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Hr. formand, i nærværende spørgsmål er vi fuldstændigt enige med fru Roth-Behrendt og Miljøudvalget i deres beslutning. Vi mener, at dyreforsøg bør begrænses til de områder, hvor de er af vital betydning for menneskers helbred, f.eks. når det gælder medicinske produkter. Selvfølgelig skal dyreforsøg ikke forekomme i forbindelse med kosmetiske produkter.
Derfor er vi for et totalforbud imod sådanne dyreforsøg og for et markedsføringsforbud. Man må også indse, at et så effektivt forbud i EU får en stor positiv indvirkning på hele verdensmarkedet. Det vil være et argument på verdensmarkedet for helt at opgive dyreforsøg på området. Det vil vise, at der findes alternativer.
Spørgsmålet har været drøftet i lang tid, alt for lang tid. Jeg er forbavset over Kommissionens indstilling, som må betegnes som forældet, og over at man ikke har forstået, at det er på tide at træffe en sådan beslutning. En reel beslutning om markedsføringsforbud vil fremme en teknisk udvikling, hvor man forsøger at finde alternativer. Det er i sig selv positivt.
Det er nemt at skabe en WTO-konflikt. Jeg tror, at man tidligere har overdrevet den risiko, men hvis en sådan beslutning tages op i WTO, så er det selvfølgelig en kamp, som EU skal gå ind i, og gå fuldt ind i. Det gælder nemlig en vigtig principiel kamp om retten til at kunne lade dyr og menneskers helbred gå forud for det frie marked. Den ret bør man selvfølgelig være beredt til at kæmpe for.

Nobilia (UEN).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren for det værdifulde stykke arbejde, hun har udført, selv om nogle af de aspekter, hun behandlede, gav anledning til en vis tvivl. For størstedelen af disse aspekters vedkommende er jeg af den opfattelse - i tråd med den tankegang, som Parlamentet altid har haft, når det gælder udvikling og kultur - at når man er kraftigt overbevist om sine egne grundlæggende idealer, bør man ikke give afkald på disse idealer.
Det gælder bl.a. dyreforsøg, hvor man ved hele tiden at gøre undtagelser fra grænserne og sinke forskningen i alternative forsøgsmetoder ikke fremmer denne forskning, men fortsætter med at benytte en praksis, der er vanskelig at forene med vores hensigter om velfærd og kultur.
Det eneste punkt i fru Roth-Behrendts betænkning, som jeg ikke forstår, er ændringsforslag 28, tidligere 26, til Kommissionens tekst. Dette ændringsforslag indeholder en liste over allergifremkaldende stoffer. Det er klart, at respekten for mennesket bør være lige så stor som respekten for dyrene, og derfor er det vores pligt at sætte en grænse for brugen af stoffer, som man ved er allergifremkaldende.
Ud af de 27 stoffer, der er nævnt i ændringsforslaget, er der - sådan som ordføreren med rette skriver - uden tvivl 13 stoffer, som man ved er allergifremkaldende, og derfor er det rimeligt at sætte en grænse for produkters indhold af disse stoffer. Der er desuden 13 andre stoffer, hvis betydelige farlighed endnu ikke er påvist, hvilket ordføreren også indirekte fastslår, og hun præciserer, at Den Videnskabelige Komité udelukkende som en sikkerhedsforanstaltning har angivet grænserne for disse stoffers anvendelse, indtil der er foretaget en nærmere undersøgelse. Det er en indirekte sikkerhedsforanstaltning, for når det gælder disse ingredienser og disse grænser, må der absolut ikke - hvilket heller ikke er tilfældet - være nogen som helst farlighed. Det forholder sig dog sådan, at 11 af de 13 sidstnævnte stoffer hører til kategorien naturlige æteriske olier, der ikke har nogen virkning, når de anvendes med de angivne grænseværdier, og i den forbindelse er jeg ikke bekymret over produktets kvalitet, med derimod over, at det går ud over de lokale landbrugsøkonomier - ikke mindst i Sydeuropa og navnlig i Frankrig og Italien - som fremstiller råvarerne, nemlig jasminer, citrusfrugter i almindelighed og bergamotte i særdeleshed.

Blokland (EDD).
Vores gruppe har altid understreget, at det inden for dyrevelfærd er meget vigtigt, at der fastsættes strenge normer, som finder anvendelse i hele EU. Jeg tror på, at alle dyr er skabt af Gud, hvorfor vi skal behandle alle dyr med respekt og ikke - sådan som det nu desværre ofte er tilfældet - må anvende dem som en brugsgenstand, der kan smides væk. Jeg er overbevist om, at vi har fået dyrene for at bruge dem som føde og - hvis det er strengt nødvendigt - til udvikling og afprøvning af lægemidler. Anden brug af dyr, eller faktisk skulle jeg sige misbrug af dyr, er simpelthen uacceptabelt.
Vi støtter derfor et europæisk forbud imod dyreforsøg i forbindelse med kosmetiske midler. I modsætning til Rådet mener vi imidlertid, at et europæisk testforbud ikke er tilstrækkeligt i sig selv, fordi det betyder, at dyreforsøgene blot fortsætter uden for Europa. Kun et testforbud kombineret med et europæisk handelsforbud imod kosmetik, som er testet på dyr, tvinger den kosmetiske industri til verden over reelt at arbejde på udviklingen af metoder, som ikke indebærer dyreforsøg. I den forbindelse vil jeg bemærke, at vi skal føre tilsyn med, at producenter i tredjelande ikke behandles dårligere end europæiske producenter, fordi det er i strid med WTO-bestemmelserne. Derfor er det meget vigtigt, at lande uden for Europa bliver underrettet i tide, så de kan opfylde forbuddene.
Jeg anmoder Dem derfor om at støtte fru Roth-Behrendts forslag. Dermed gives der et klart signal til Rådet om, at vi mener, at der kun på den måde kan gøres op med de unødvendige og uacceptable dyrelidelser, som er knyttet til udviklingen og salget af kosmetik. Lad os håbe, at den dårlige tilstand i denne sektor hermed ophører efter mange års unødig udsættelse. Tak for Deres opmærksomhed.

Florenz (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, kære Dagmar Roth-Behrendt, dyreforsøg i forbindelse med kosmetik skal afskaffes, og det skal ske så hurtigt som muligt. Det besluttede vi allerede i 1993 her i Parlamentet, men dengang havde vi en svag partner ved vores side. Det ser stadigvæk ud til at være tilfældet. Denne svage partner er Kommissionen. Den har i de seneste år ikke kontinuerligt vist bid nok til at kæmpe for disse europæiske beslutninger, heller ikke på WTO-niveau, så WTO-partnerne tidligt nok kan forstå, at vi er parate til at gå foran. Vi vil på en positiv måde tvinge Kommissionen til handling.
Derfor er jeg, hr. Liikanen - hvor højt jeg end værdsætter Dem personligt - meget skuffet over Deres forslag, og jeg håber, at vi nu ved den næste debat langt om længe får et forbud mod dyreforsøg, for min skyld om fem eller seks år. Men efter disse fem eller seks år - og det er det afgørende - skal hammeren falde. Alle skal vide, at om fem eller seks år er det virkelig slut med dyreforsøg, bortset fra undtagelser, som vi vil vedtage her og nu på et videnskabeligt grundlag. Vi ved, at ethvert princip også accepterer en undtagelse. Men undtagelser skal blive ved med at være undtagelser. Derfor må det ikke ske igen, at der om fem år foreligger et nyt dokument, hvor hele debatten starter forfra endnu en gang. Det kan vi ikke forklare vores børn, det kan vi heller ikke forklare over for skabningen.
Kommissionen har power nok til at gå i clinch med WTO-partnerne tidligt nok. Det beviste vi fremragende i forbindelse med leghole traps, fælderne i forbindelse med dyrepelsene. Hvis man ikke overrasker de andre partnerlande i WTO, men inddrager dem i debatten tidligt nok, så kan man sagtens finde en vej. Hr. kommissær, jeg vil virkelig opmuntre Dem til at gå denne vej. De er med Deres personlighed mand nok til at indtage en ledende rolle i hele verden på dette felt. Det vil jeg udtrykkeligt opmuntre Dem til.
Van den Bos (ELDR).
Det er grimt at skabe skønhed på bekostning af dyrelidelser. Dyreforsøg må kun finde sted af absolut nødvendighed, og det er ikke tilfældet med kosmetik. Derfor skal der gennemføres både et markedsførings- og et testforbud. Jo tidligere, jo bedre.
Det er en skam, at det er nødvendigt med kompromiser. Mærkning af produkter, som er testet på dyr, skal gøres obligatorisk med det samme. Det er meget vigtigt, at erhvervslivet, forskningen og staten investerer meget mere i alternative metoder, for den eksisterende viden benyttes på grund af den eksisterende holdning stadigvæk alt for lidt. Valideringsprocedurerne skal fremskyndes. 40.000 dyr om året er 40.000 for mange. Erstatning, reducering og forbedring af dyreforsøg er et spørgsmål om civilisation. Dyr er alt for smukke til at blive behandlet grimt.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske fru Roth-Behrendt med hendes gode arbejde og med hendes fastholdenhed i denne forhandling. 40.000 dyreforsøg om året er 40.000 for mange, som hr. van den Bos sagde. The Body Shop markedsførte allerede for 25 år siden kosmetik, som ikke er testet på dyr. De har gennem 25 år vist, at det er muligt. The Body Shops politik skal nu være europæisk standardpolitik, hurtigst muligt. Jeg kan ikke forstå, hvorfor de kristelige demokrater vil vente endnu 10 år. Hvis vi virkelig vil dette, skal vi simpelthen gennemføre det hurtigst muligt. Det har jeg gerne en handelskonflikt med USA eller eventuelle andre partnere i WTO tilovers for. Mindskelsen af dyrenes lidelser er den europæiske befolknings klare ønske, og det skal Parlamentet lytte til.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, ofte henvises der til, at USA og de lande, der deltager i USA's ensidige krig mod terrorisme, har et fælles værdigrundlag. Hvad det består af, siges ikke højt. Man er dog godt klar over, at højniveau kommerciel etos ikke hører til Bushs værdier. USA har ikke moralske værdier til at forsvare hormonfrie fødevarer, plantearter uden GMO'er eller kosmetiske midler lavet uden dyreforsøg.
I denne forbindelse er Rådets fælles holdning om at gøre markedsføringsforbuddet mod kosmetiske midler, der er testet ved dyreforsøg, afhængig af OECD's tilladelse uholdbar. I OECD tages beslutningerne enstemmigt, og de skal ikke begrundes. Det giver USA mulighed for at diktere EU værdierne. Det er mere aktuelt at opklare i WTO, om et markedsføringsforbud mod kosmetiske midler, der er testet ved dyreforsøg, er foreneligt med WTO's etik. Om nødvendigt kan sagen afgøres ved WTO's tvistbilæggelsesprocedure, hvorved forbuddet kan forsvares, uden at modparten alene er i stand til at diktere afgørelsen.
Det skal klarlægges i WTO, om man også skal føre verdenshandel med etiske/moralske principper. Europa-Parlamentet har haft stærke principper i den retning, når det ønsker at forbyde dyreforsøg i forbindelse med testning af kosmetiske midler, og når det kræver, at salg af kosmetiske midler, der er testet andre steder, skal forbydes i EU-området.

Bowis (PPE-DE).
Hr. formand, denne forhandling er plaget af hykleri. Vi ser produkter på hylderne, hvor man hævder, at man ikke har foretaget dyreforsøg, mens producenterne udmærket ved, at selve produktet muligvis ikke er testet på dyr, men at ingredienserne er. Vi ser lande som mit eget, der hævder at have forbudt dyreforsøg, når det eneste, man har gjort, er at eksportere problemet til lande, hvor respekten for dyr er endnu mindre.
Det, vi har brug for, og det, som denne betænkning bringer os i retning af, er et forbud imod markedsføring af produkter, der er testet på dyr. Vi skal naturligvis sikre, at sikkerheden er vores hovedkriterium. Menneskers sikkerhed må ikke bringes i fare gennem det, vi gør. Vi skal huske på, at de produkter, vi taler om - det er ikke kun den kosmetik, som vi kommer i ansigtet, det er også tandpasta, solcreme, spædbørnsprodukter, rensevæsker til kontaktlinser osv.
Vores mål må være en realistisk tidsplan for udfasning af produkter, der er blevet testet på dyr, ved at fastsætte en sidste frist for hvert af disse forsøg. Vi må tage hensyn til både menneskers sundhed og dyrevelfærden, og det er også muligt.
Vores ændringsforslag vil betyde et øjeblikkeligt forbud imod forsøg, for hvilke der er fundet brugbare alternativer. Der vil blive indført en frist på op til højst fem år for hvert af de andre forsøg afhængigt af, hvor langt man er nået i valideringsprocessen for det relevante alternativ. Vi erkender, at for de tre forsøg, hvor der endnu ikke findes alternativer, vil man få højst 10 år til at finde alternativer, hvorefter også disse forsøg skal høre op.
Vi er trætte af at vente i denne sag. Vi har ventet i fem år, vi har ventet i 1.825 dage, siden denne foranstaltning skulle have været gennemført. I den periode har vi set 190.000 dyr lide og blive ødelagt. Vi ønsker at bringe det til ophør. Vi har brug for sikre kosmetiske produkter. Vi skal sikre menneskers sundhed, og vi må standse dyreforsøgene. Det er på tide at få denne sag afsluttet.

Clegg (ELDR).
Hr. formand, jeg er blevet særdeles overrasket over argumenterne fra Rådet og Kommissionen om, at et markedsføringsforbud ikke vil være "WTO-sikkert", som de siger, for WTO-bestemmelserne på dette område er virkeligt uklare. Det er lige så sandsynligt, at et markedsføringsforbud vil vise sig at være "WTO-sikkert" som "WTO-usikkert". Sagen er, at argumenterne om WTO-regler er rent hypotetiske. Efter min mening er det ikke helt i orden at bevæge sig væk fra de indholdsmæssige argumenter for og imod et markedsføringsforbud i retning af den mere indviklede og esoteriske diskussion om WTO-lovgivning. En mere åben tilgang - som var det, Parlamentet anbefalede - vil være at indføre et markedsføringsforbud hurtigst muligt og dernæst tage sig af WTO-aspekterne separat, hvis det usandsynlige skulle ske, at vores lovgivning anfægtes med held i WTO. Det ville være en bedre fremgangsmåde, både rigtig i princippet og rigtig i praksis.

Flemming (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg må i dag beskylde Dem for industrifjendtlighed. Hvordan tror De egentlig, man kan behandle den europæiske industri?
Først siger man, at det er slut i 1998, så i 2000, så i 2002, og nu kommer De med et forslag og siger overhovedet ikke noget. Hvordan tror De da, at industrifolk arbejder? Det kan egentlig kun en embedsmand, som aldrig har måttet investere en rød øre i sin egen industri, finde på. Den europæiske industri kunne for længst have oplevet et helt nyt kosmetikboom. Det har De forhindret! I 1996 skrev fire millioner mennesker under, det var kunstnere, smukke kvinder, som gerne bruger kosmetik. Og nu kommer De og siger, at i EU vil vi slet ikke pine nogen dyr mere, vi gør det lidt udenfor. Hvor dumme tror De, Parlamentet, de smukke kvinder, kunstnerne er? Hvem tror De egentlig, vi er? Tror De virkelig, at vi er så racistiske eller fremmedfjendske, at vi ganske vist ikke piner dyrene her hos os i EU, men hvis det er ungarske eller polske hunde, så piner vi dem. Jeg synes, det er uhyrligt, og jeg synes, det er en fornærmelse mod de fire millioner mennesker, som har skrevet under imod det.
Ved De, der findes en smuk sætning: "Den dag vil komme, hvor det at dræbe et dyr vil blive betragtet som en forbrydelse på samme måde som det at dræbe et menneske". Det er ikke et citat fra en eller anden forrykt dyreværnsmand, det er et citat fra den måske største kunstner, der nogensinde har levet, Leonardo da Vinci. Hr. kommissær, det kommer aldrig til at ske for Dem igen, at De bliver nævnt i forbindelse med Leonardo da Vinci. De er sikkert ikke nogen stor kunstner, De er sikkert ikke følsom, men jeg synes godt, De kunne have en smule forståelse for det, som vi taler om i dag.
Jeg vil gerne takke Dagmar Roth-Behrendt for det, som hun har præsteret, og særligt også Christina García-Orcoyen. En sjælden alliance, hr. kommissær, den synes jeg, De skulle være bange for.
Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine første ord er en tak til ordføreren for hendes fremragende arbejde, både ved første- og ved andenbehandlingen. I betænkningen formuleres forslag på områder, hvor Kommissionens forslag var utilstrækkelige, men visse af disse forslag er så endnu en gang ikke kommet med i den fælles holdning. Jeg mener derfor, at der er tre punkter, som Parlamentet må gøre både Kommissionen og Rådet opmærksomme på. Det gælder for det første forbud mod alle potentielt kræftfremkaldende eller giftige stoffer i kosmetiske produkter, for det andet forbud mod brug af parfumer i midler beregnet til børn på grund af de risici for allergisk reaktion, som de måtte indebære, og for det tredje det varmeste spørgsmål i denne debat: dyreforsøg.
Jeg mener ikke, at hverken Rådets eller Kommissionens holdninger er acceptable. Kommissionen tager et skridt tilbage i forhold til gældende lovgivning, idet Kommissionen på baggrund af den kendsgerning, at gældende lovgivning ikke overholdes, alligevel undlader at foreslå forbud mod markedsføring. Rådet tager derimod et skridt fremad, idet Rådet sender det opad - til OECD - som EU selv burde stå for reguleringen af. Jeg ved ikke, om en sådan henvisning til OECD er endnu et symptom på den mellemstatslige tendens, der har ramt Rådet i den seneste tid, men jeg synes, at ordførerens holdning er den rigtigste, nemlig at vi bør forbyde dyreforsøg i Europa, og at vi bør arbejde for forbud mod markedsføring og for fremme af alternative metoder.

Trakatellis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil blot gerne forsøge at uddybe et punkt, som jeg anser for at være vigtigt. Det drejer om muligheden for at kontrollere enkelte produkter gennem dyreforsøg, når der ikke findes alternative metoder. Vi skal med andre ord sørge for at stemme for de ændringsforslag, der tillader brug af alternative metoder især i forbindelse med giftighed og forplantningsevne, hvor der i øjeblikket ikke findes tilfredsstillende test. I øvrigt er jeg helt enig med ordføreren i, at vi skal skåne dyrenes liv og anvende de alternative in vitro-metoder, når disse er til stede. Med ændringsforslaget, som jeg har stillet i fællesskab med andre medlemmer, forsøger vi at skabe mulighed for at anvende alternative metoder, undtagen i de tilfælde, hvor de ikke kan erstatte dyreforsøg. Jeg vil gerne betone, at menneskets sundhed må gå forud som prioritet, og dernæst følger respekten for og beskyttelsen af dyrene.
Jeg håber, at Parlamentet vil stemme for de ændringsforslag, der giver denne mulighed, indtil dyreforsøgene kan erstattes af alternative in vitro-metoder. Jeg må gentage og betone, at der i dag ikke findes tilfredsstillende in vitro-metoder, så jeg ville kalde det overfladisk og sært at fratage sig selv enhver mulighed, når der i øjeblikket ikke findes alternative metoder til denne mulighed.

Jackson (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er enig med alle de hidtidige talere. Det er uacceptabelt, at vi med de kolossale videnskabelige fremskridt stadig accepterer, at små dyr påføres smerte med henblik på at finde ud af, hvorvidt en ny ansigtscreme er sikker.
Jeg vil gerne udtrykke min fulde støtte til betænkningen. Ordføreren har ramt det rette kompromis: Forbuddet vil ikke blive øjeblikkeligt, men kan træde i kraft om fem år, og det betyder, at vi rent faktisk har givet de pågældende virksomheder mindst 15 års frist, idet vi begyndte at diskutere dette for første gang for 10 år siden. Jeg støtter også tanken om, at vi skal demonstrere vores ansvarlighed - et begreb, der er fremmed for De Grønne - ved at indføre et markedsføringsforbud, mens der udvikles test, hvor der i øjeblikket ikke findes alternativer, selv om vi så må fastsætte en skæringsdato for disse forsøg, måske om 10 år. Parlamentets betænkning vil gøre bestræbelserne på at finde alternativer endnu mere påtrængende.
Jeg har to spørgsmål til Kommissionen, og jeg håber, at hr. Liikanen i sine svar navnlig vil komme ind på mine punkter vedrørende ændringsforslag 21 og 28. Hr. Nisticò og hr. Nobilia var inde på dette tidligere.
Jeg er meget bekymret over, at der med hensyn til mærkning af duftstoffer, aromaer og essentielle olier indføres unødvendige krav gennem ændringsforslag 21 og 28, der kan få meget uheldige konsekvenser for produkternes sammensætning og for nogle af de mindre virksomheder, der fremstiller dem. Ordføreren foreslår et meget omfattende mærkningssystem, når produkterne indeholder parfumer og aromaer, selv i små mængder. Selv om formålet er at beskytte de få brugere, der er allergiske over for bestemte duftstoffer, vil forslaget efter al sandsynlighed ikke medføre større fordele for folkesundheden. Der findes måske ingen sikre duftstoffer for nogle allergikere. Det bedste, de kan gøre, hvilket de også ved, er at holde sig helt fra produkter med duftstoffer.
Ordføreren reagerer på indlæggene fra Kontoret for de Europæiske Forbrugerorganisationer, som hævder at kæmpe for allergikerne og helt klart ser spørgsmålet som et led i krigen mod kemikalier. Jeg må sige, at jeg ikke har modtaget reaktioner fra allergikere i denne sag.
European Flavour and Fragrance Association påpeger, at ændringsforslagene vil belemre forbrugerne med produkter med lister på op til 50 ingredienser på 11 sprog. Det er dumt og unødvendigt. Desuden er der fare for, at nogle essentielle olier vil blive fjernet fra opskrifterne, hvilket vil skade nogle landes økonomiske interesser, herunder nogle af de meget fattige lande. Disse ændringsforslag er et dårligt og unødvendigt resultat for forbrugerne og for branchen. Jeg håber, at ordføreren vil overveje at trække nogle af dem tilbage, og at Kommissionen og Rådet vil forkaste dem.

Roth-Behrendt (PSE)
Hr. formand, mange tak, fordi jeg her til slut endnu en gang får mulighed for at takke for forhandlingen. Det har været en meget livlig forhandling, som var præget af følelser og af nøgternhed, og som berørte forskellige aspekter. Det er jeg de kolleger, som deltog i forhandlingen, meget taknemmelig for. Jeg er fru Flemming taknemmelig for, at hun gjorde mig opmærksom på Leonardo da Vinci, og jeg har hele tiden forsøgt at finde ligheder mellem hr. Liikanen og Leonardo da Vinci. Måske vil hr. Liikanen overraske os med sit svar og meddele os, at han så absolut har lighedspunkter med ham og dybt i sit hjerte egentlig sympatiserer meget med Parlamentets forslag. Jeg vil gerne takke alle de kolleger, som har støttet mig og forhåbentlig i lige så stort tal vil støtte mig under afstemningen i dag. Hvis der skulle være behov for kosmetiske - det passer jo her - ændringer, så mener jeg, at vi må foretage dem under forligsproceduren.
Jeg vil gerne kort kommentere de punkter, som hr. Nobilia og til slut fru Jackson var inde på. Til fru Jackson må jeg sige, at jeg ikke kunne trække ændringsforslagene tilbage, selv om jeg ville, fordi Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har vedtaget dem med 44 jastemmer. Derfor er det nu udvalgets holdning og ikke længere kun min, og jeg er Parlamentets loyale ordfører for den.
Desuden vil jeg gerne sige, at jeg er jurist og ikke naturvidenskabsmand, og derfor har jeg gjort noget meget simpelt. Jeg har overtaget holdningen fra det videnskabelige udvalg for kosmetologi, hvor der sidder videnskabsmænd fra EU, som har konstateret, at 26 stoffer kan føre til allergiske reaktioner, 13 af dem til højallergene reaktioner og 13 andre til allergene reaktioner. At disse stoffer bliver mærket, synes jeg er den absolut mest banale ting i verden. Vi mærker nødder i chokolade og alt andet for allergikere, og det her må vi også mærke. At aromaolieindustrien har været længe om at vågne op og nu tre dage før afstemningen forsøger at påvirke os alle, forstår jeg godt. Jeg vil heller ikke forbyde deres produkter, men jeg vil have, at substanserne anføres på et sprog, ikke på 11, med den kemiske betegnelse på listen over ingredienser, som det videnskabelige kosmetikudvalg i øvrigt har foreslået det. Det mener jeg, vi skylder forbrugerne i EU.

Liikanen
Hr. formand, på Kommissionens vegne vil jeg gerne takke fru Roth-Behrendt og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik for denne betænkning og lykønske dem med det imponerende arbejde, de har udført.
Parlamentets ønske om at forbedre forbrugerbeskyttelsen, som det udtrykte i sin udtalelse ved førstebehandlingen, er blevet indarbejdet i den fælles holdning. Når det er sagt, er jeg klar over, at Parlamentets vurdering kan være anderledes, og det respekterer jeg fuldt ud, således som det er blevet bekræftet her i dag.
Kommissionen og Rådet glæder sig navnlig over forslagene vedrørende visse produktkategorier såsom produkter til børn eller intimhygiejne eller udvidelsen af kravet om mindste holdbarhedsdato. De vil blive en klar fordel for forbrugerne.
Kommissionen deler Parlamentets bekymring vedrørende brugen af stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske (CMR). I kosmetikdirektivet reguleres brugen af CMR-stoffer allerede på sektorplan.
Men for at finde en sammenhængende og holdbar løsning for stofferne har man indført specifikke bestemmelser for at styrke den juridiske ramme, samtidig med at nøgleprincippet om risikovurdering overholdes. Endvidere har Kommissionen foreslået nye foranstaltninger for disse nye stoffer i sin hvidbog om en ny kemikaliepolitik, og vi arbejder nu med konkrete forslag sammen med min kollega, fru Wallström.
Med hensyn til spørgsmålet om duftstofallergi glæder Kommissionen og Rådet sig over indførelsen af et mærkningssystem for allergifremkaldende duftstoffer. Det vil være en forbedring af de nuværende mærkningskrav med henblik på at give forbrugere med overfølsomhed over for visse ingredienser mulighed for at undgå produkter, der indeholder sådanne.
Med hensyn til spørgsmålet om dyreforsøg ved vi alle, hvor vanskeligt og følsomt dette emne er, navnlig fordi det vækker stor bekymring hos befolkningen. Vi er alle enige i målsætningen om at mindske den smerte, som dyr udsættes for i forbindelse med forsøg.
Dette spørgsmål hænger sammen med mange andre politikområder, og derfor har vi løbende et tæt samarbejde med mine kolleger, hr. Byrne og hr. Lamy, der har ansvaret for henholdsvis sundhed og forbrugerbeskyttelse og handelsanliggender.
I kompromiset om Rådets fælles holdning har man taget højde for disse aspekter i en ny, overordnet fremgangsmåde. Det fører til en afbalanceret løsning, der bliver en reel fordel for dyrevelfærden, og hvor vi samtidig sikrer forbrugernes sundhed og tager hensyn til virkningerne af vores interne beslutninger på internationalt plan. Vi regnede med, at denne fremgangsmåde ville blive et positivt skridt og sende et politisk signal om, at der var taget højde for Deres ønsker, idet markedsføringsforbuddet blev genindført.
Den foreslåede løsning med at forbyde dyreforsøg overalt, hvor det er muligt, inden for EU og gøre det obligatorisk at anvende alternative metoder ved den tidligst givne lejlighed syntes at være en forbedring. Den vil indebære en styring af dyreforsøgene inden for EU, hvorved vi imødegår kritikken om, at vi eksporterer problemet.
Der savnes fortsat acceptable og validerede alternative metoder for en række centrale toksikologiske parametre. De er nødvendige for en fuldstændig vurdering af sundhedsrisici ved kosmetiske ingredienser med henblik på at sikre en høj grad af forbrugerbeskyttelse. Det er umuligt at forudsige, hvornår alle de nødvendige alternative metoder vil være til rådighed.
Endelig er EU nødt til at overholde sine internationale forpligtelser, men det er en central målsætning at garantere det højest mulige sikkerhedsniveau. Et totalforbud mod alle dyreforsøg ville bringe sikkerheden ved kosmetik og dermed menneskers sundhed i fare.
Markedsføringsforbuddet er knyttet sammen med en accept på OECD-plan, og der er ikke fastsat nogen skæringsdato, hvilket mindsker risikoen for, at det anfægtes under WTO-mekanismen for bilæggelse af stridigheder. EU søger med god opbakning fra Europa-Parlamentet at fremme overvejelser vedrørende dyrevelfærd over for WTO. Men hidtil har forslaget kun vundet meget begrænset genklang hos WTO's medlemmer.
Nogle kolleger har fremført, at EU bør gennemføre et sådant forbud og se, hvorvidt det anfægtes af andre WTO-medlemmer, og så eventuelt overveje foranstaltningen i lyset af modstanden i WTO. Jeg stillede spørgsmålet til mine kolleger, som er ansvarlige for WTO-spørgsmål, og de svarede følgende: En sådan fremgangsmåde har en politisk pris. Vi vil bestyrke den mistanke, som allerede er udbredt blandt udviklingslandene om, at uanset deres forpligtelser inden for WTO-aftalerne, har de udviklede lande til hensigt at bruge deres handelsmæssige magt til at gennemtvinge deres egne etiske prioriteringer samt miljømæssige og sociale hensyn i WTO-diskussionerne. Det er holdningen hos mine kolleger, som er ansvarlige for dette område af WTO-relationerne.
Jeg er overbevist om, at et fortsat tæt samarbejde mellem Parlamentet og Rådet og Kommissionen i sidste ende vil føre til en afbalanceret løsning, der virkelig vil gavne dyrevelfærden og samtidig sikre forbrugerbeskyttelsen og overholdelsen af vores internationale forpligtelser.
Hr. Jackson stillede to detaljerede spørgsmål til ændringsforslag 21 og 28. I anden del af ændringsforslag 28 kan vi i princippet acceptere, at man nævner disse anerkendte duftstofallergener i bilag 3 i henhold til de foreslåede bestemmelser, men det skal ske i form af et direktiv fra Kommissionen. Kommissionen vil afvise første del.
Det foreslåede ændringsforslag til bilag 3 skal gennemføres via et direktiv fra Kommissionen om tilpasning til de tekniske fremskridt i henhold til komitologiproceduren. Hvad angår duftstoflisten i ændringsforslag 21, kræves der i dette ændringsforslag en fuldstændig ingrediensliste, herunder for parfumestoffers sammensætning.
I lyset af det store antal ingredienser i duftstofsammensætninger vil det hverken være muligt eller nyttigt for forbrugere eller dermatologer, at vi nævner alle duftstofingredienserne på etiketten, og det vil være uforholdsmæssigt i lyset af de forventede risici. Endvidere vil denne sletning betyde, at man fjerner retsgrundlaget for at kræve, at duftstoffer med potentielle allergene virkninger angives som krævet i ændringsforslag 26, hvilket blev indført ved den fælles holdning.
Endelig kan Kommissionen acceptere principperne i ændringsforslag 1, første del, ændringsforslag 5, første del, ændringsforslag 27, anden del og ændringsforslag 28, anden del. Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere ændringsforslag 1, anden del, ændringsforslag 2-5, anden del, ændringsforslag 6-27, første del, ændringsforslag 28, første del og ændringsforslag 29-33.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0141/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter og om ændring af direktiv 2001/83/EF (14402/1/2001 - C5-0069/2002 - 2000/0323(COD)).

Nisticò (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min store tilfredshed med, at udvalget den 23. april vedtog direktivet om standarder for blods kvalitet og sikkerhed, uden at der i bund og grund var nogen væsentlig afvigelse fra Parlamentets holdning og ændringsforslag. Her ved andenbehandlingen kan vi nu efter min mening endelig vedtage et direktiv, som giver de størst mulige garantier - hvilket ikke mindst er til gavn for patienterne og forbrugerne - når det gælder blod og blodkomponenters kvalitet og sikkerhed, så vi undgår de infektioner og komplikationer, der har været genstand for mange skandaler og katastrofer tidligere.
Vedtagelsen af et nyt EU-direktiv om, at blodkvalitetens standarder skal være de samme, vil endelig skabe fri bevægelighed for blod og blodkomponenter i alle EU-landene og fjerne uønskede restriktioner for donorers rejse fra det ene land til det andet. Der skal være høje kvalitets- og sikkerhedsstandarder for alle transfusionsforløbets faser, lige fra blodet tappes fra donoren og til den kontrol, der foretages ved hjælp af specifikke og moderne laboratorietest, samt tapning, behandling, opbevaring, distribution og anvendelse af humant blod og blodkomponenter.
Som alle sikkert husker, var direktivets mest kritiske punkt, som der var størst uenighed om i udvalget og i Parlamentet, den såkaldte "frivillige og vederlagsfrie afgivelse af blod." Hvad dette spørgsmål angår, er den fælles holdning, der blev godkendt af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, efter min opfattelse løsningen på enhver strid. Med udgangspunkt i subsidiaritetsprincippet står der nemlig i artikel 4, at medlemsstaterne kan "indføre krav om frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod", og at de kan forbyde eller begrænse importen af blod og blodkomponenter, såfremt blodet og blodkomponenterne stammer fra betalte donorer.
I Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik havde vi først fjernet sætningen "forudsat at betingelserne i traktatens artikel 30 er opfyldt." I dag har PSE-Gruppen stillet et nyt ændringsforslag om, at alle medlemsstaterne kan forbyde eller begrænse importen af blod og blodkomponenter for at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau og for at opfylde målsætningen i artikel 19, stk. 1, når blot traktatens betingelser er overholdt. Det er efter min mening et udmærket kompromis, som godt kan støttes.
Hvad angår den frivillige og vederlagsfrie afgivelse af blod, tages der i den fælles holdning højde for nogle specifikke bestemmelser i artikel 19. Det gælder navnlig stk. 1, hvor der står, at medlemsstaterne skal tilskynde til frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod og sikre, at blodet så vidt muligt tilvejebringes ved sådanne afgivelser. Jeg mener, at det er en meget fornuftig bestemmelse, og denne holdning er allerede blevet vedtaget i udvalget. I artikel 19, stk. 2, står der generelt, at medlemsstaterne skal underrette de øvrige medlemsstater og Kommissionen om de tiltag, som de gennemfører for at nå målet i stk. 1. I den forbindelse vil jeg gerne stille et mundtligt ændringsforslag om, at denne information fra medlemsstaternes side skal finde sted hvert tredje år i stedet for hvert andet år, da dette er i tråd med det, der står i en af de efterfølgende artikler.
Med hensyn til den frivillige og vederlagsfrie afgivelse af blod har nogle af vores kolleger desuden anmodet om, at Europarådets definition medtages i artikelsamlingen og navnlig i artikel 3. Jeg er principielt enig i Europarådets definition, men efter min mening er det tilstrækkeligt med en henvisning til denne definition i betragtning 23, og det skal være med nøjagtigt samme formulering som i betragtningen, nemlig at medlemsstaterne bør - og ikke skal - tage hensyn til denne definition. Derfor er jeg modstander af såvel ændringsforslag 7 som ændringsforslag 19, der tager sigte på en bogstavelig og ufleksibel medtagelse af definitionen af "frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod". Efter min opfattelse er det nemlig nødvendigt med en vis fleksibilitet for at opmuntre donorerne til at give blod. Hr. kommissær, når det gælder definitionen af "vederlagsfri", har hver enkelt medlemsstat sine egne holdninger og traditioner og sin egen kultur, som vi så afgjort bør respektere.
Det er ikke EU's opgave at pålægge de enkelte medlemsstater nogle stive definitionskriterier. Hovedsagen er, at vi har et tilstrækkeligt antal donorer til at nå den vigtigste målsætning, nemlig at vi ikke kommer til at mangle blod og blodkomponenter.
Et andet stridsspørgsmål er den ansvarlige. Efter min mening skal vi med et kompromisændringsforslag - i tråd med subsidiaritetsprincippet - give de enkelte medlemsstater mulighed for selv at bestemme, hvilke faglige kvalifikationer den ansvarlige skal have.
Til sidst vil jeg gerne sige, at jeg håber, at direktivet endelig bliver vedtaget og ser dagens lys.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Indledningsvis vil jeg gerne takke hr. Bowis for, at han lod mig komme til først, fordi jeg skal modtage en besøgsgruppe, et kor, som om kort tid skal åbne den nederlandske uge. Derfor vil jeg gerne være ude kl. 11.00.
Hr. formand, det er ikke første gang, at der finder en meget følelsesladet og energisk debat sted om blodforsyningen. Meningerne herom er meget forskellige, selv mellem min gode ven, hr. Nisticò, og undertegnede. Vi er imidlertid enige om én ting, og det er, at sikkerheden i forbindelse med blodforsyningen skal prioriteres, fordi alt for mange mennesker er afhængige af blodprodukter. Patientorganisationerne - jeg nævner i den forbindelse hæmofiliforeningerne - har med rette blandet sig i debatten, men de er heller ikke enige. De forskellige meninger løber i øvrigt parallelt med en medlemsstats eventuelle selvforsyning i forbindelse med organisationen af blodforsyningen og blodproduktionen.
Jeg kommer fra en medlemsstat, hvor selvforsyningen er en hovedprioritering, og de frivillige vederlagsfrie donationer, det såkaldte "gratisprincip", er grundlaget for organiseringen af vores blodforsyning. Jeg kan og vil - og det siger jeg til hr. Nisticò - ikke pålægge andre lande vores princip. Han anmodede netop om nærhed. Det må og kan imidlertid ikke betyde, at vores princip om frivillig "gratis" selvforsyning undermineres. Derfor anmoder jeg hr. Nisticò om at sætte de principper, som blev fastsat ved førstebehandlingen i Parlamentet og endnu en gang blev bekræftet ved andenbehandlingen af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, på dagsordenen. Det betyder, at vi skal udtale os positivt i forbindelse med aftalerne inden for rammerne af trilogen, hvor hr. Lund, hr. Nisticò og andre var involverede, om, at nederlænderne og de nordlige medlemsstater fortsat skal have mulighed for at have deres egen organisation, det vil sige punktet fra ændringsforslag 19. Jeg er villig til, hr. Nisticò, at trække min støtte til ændringsforslag 7 tilbage, hvis De inden for rammerne af nærhedsprincippet kan garantere mig, at ændringsforslag 19 også støttes, også af medlemmer, hvis land har et andet system.
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på et andet ændringsforslag. Vi støtter - hvilket også gælder for hr. Nisticò - ændringsforslag 20, hr. Lunds kompromis til erstatning af ændringsforslag 10, hvormed en medlemsstat får mulighed for fortsat at fastsætte sin egen organisation og sin egen blodpolitik. Jeg støtter dette kompromis fuldt ud, fordi jeg mener, at det er en forbedret tekst i forhold til det oprindelige ændringsforslag, som jeg havde stillet til ændringsforslag 10. Jeg anmoder endnu en gang om, at alle støtter ændringsforslag 19.

Bowis (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er ked af, at min indrømmelse over for fru Oomen-Ruijten synes at have givet hende kvaler, men jeg tror ikke, at hun har brug for blodprodukter. Det er en meget velkommen betænkning, og jeg lykønsker vores ordfører.
Sikkerheden for blodprodukter er, som vi alle ved, af kolossal betydning. I nogle af medlemsstaterne har man rædselshistorier, der minder dem om dette. Men blodforsyningen er også kolossalt vigtig for de mennesker, hvis liv afhænger af det. Vi foretrækker at bruge ubetalte donorer - det er praksis i Det Forenede Kongerige, og det er det, vi ønsker at se - men i praksis importerer Europa næsten 50% af sit blodplasma og sine plasmaprodukter.
Jeg taler ikke om de almindelige blodtapningstjenester, der kommer til sognegården, og hvor man kigger indenfor en halv times tid, får en kop te og går tilbage på arbejde. Jeg taler om afgivelse af plasma, hvor man er nødt til at bevæge sig et stykke vej til faststående apparater, og det tager en halv dag. Vi er nødt til at importere nogle af de produkter, og mange af dem kommer fra USA, hvor man får penge for at afgive mange af produkterne.
Forskning viser, at betalingsblod er fuldstændig sikkert i sig selv. Nøglen er naturligvis screening af blodprodukter, uanset hvor de kommer fra. Næsten alle de hyperimmune plasmaprodukter importeres til EU, og 2.166.367 mennesker i EU er afhængige af dem: omkring 400.000 i Storbritannien, 400.000 i Frankrig, 100.000 i Nederlandene, 40.000 i Finland osv. Der er tale om mennesker med hæmofili, primær immundefekt, proteinbehov på grund af stivkrampe, erhvervede defekter, autoimmune lidelser og gravide med blodtypen rhesusnegativ. Uden leverancer kan deres sundhed og liv komme i fare.
Vi må naturligvis tilskynde til vederlagsfri afgivelse af blod. Det er vores normale praksis, men i en verden med BSE og Creutzfeldt-Jakobs sygdom kan vi ikke tillade os at være purister. Ellers bringer vi vores medborgeres liv i fare.

Lund (PSE).
Hr. formand, jeg havde egentlig forberedt mig på at holde en positiv tale om bedre kvalitet af blodprodukter på europæisk plan, men jeg er nødt til at sige, at hr. Nisticòs handlemåde som ordfører i denne sag er under al kritik. Så sent som i sidste uge indgik vi en aftale med hr. Nisticò, mens Kommissionen og Rådet var til stede, og denne aftale førte til, at vi som kompromis fremsatte ændringsforslag 19, hvorved definitionen af vederlagsfri afgivelse af blod flyttes over i betragtningerne. Der var tale om et kompromis, selv om hr. Nisticò nu ryster på hovedet. Det er simpelthen uhæderligt, hvad der foregår her. Hvad hr. Nisticò gør, er under al kritik, og derfor vil jeg gerne sige, at man må være forberedt på, at vi i forbindelse med afstemningen senere i dag vil anmode om en udsættelse. Jeg vil ikke finde mig i denne fremgangsmåde. Det er ikke en måde at behandle kolleger på i Parlamentet. Både Kommissionen og Rådet, hvis formandskab var repræsenteret på det pågældende møde, accepterede dette kompromisforslag, og det gjorde hr. Nisticò også på sin gruppes vegne og som ordfører. Derfor er det fuldstændig utroligt, at man kommer her til andenbehandling i Parlamentet og meddeler, at man alligevel ikke vil vedstå den aftale, vi har indgået. Det er i hvert fald den sidste aftale, jeg har indgået med hr. Nisticò, og som sagt vi vil gøre, hvad vi kan, for at få afstemningen i denne sag udsat, således at vi kan få drøftet dette igennem med ledelsen i PPE-DE-Gruppen og med koordinatoren for PPE-DE-Gruppen i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Det, der er sket i denne sag, er simpelthen for galt, og det vil vi ikke finde os i.

Ries (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Nisticò, for samarbejdet i hele perioden med udarbejdelsen af denne betænkning. Jeg vil gerne tilføje til det, som hr. Lund netop har nævnt, at jeg mener, at det er uacceptabelt, at et kompromis mellem to grupper bliver fremlagt for Europa-Parlamentet, uden at skyggeordførerne fra de andre grupper, som anses for at være de mindste, i det mindste er til stede.
Når dette er slået fast, mener Den Liberale Gruppe, som jeg repræsenterer her, at den fælles holdning, som Rådet har vedtaget, er et fremragende kompromis. Det tager på retfærdig vis lige meget hensyn til de bekymringer, som bloddonorerne har givet udtryk for, særligt vedrørende de etiske krav i forbindelse med afgivelse af blod, og til de patienter, der kræver den nødvendige disposition af blodprodukter overalt i Europa, hvilket min kollega hr. Bowis nævnte. Med andre ord mener vi, at enhver ændring, der sigter mod at ødelægge denne balance, er farlig, og jeg vil i særdeleshed sige, at vi mener, at det er en fejl at genoplive debatten om en fuldstændig obligatorisk gratis afgivelse af blod, for ved at sætte den frivillige donation som eneste reference begunstiges et nationalt system til indsamling frem for et andet, og det er i fuldstændig modstrid med traktaterne. Hvorfor skal man være tvunget til at vælge mellem f.eks. det blandede tyske system, Røde Kors' monopol i Belgien og det franske system, som efter den katastrofale sag om det forurenede blod, har fået indført et godt inspektionssystem, som flere medlemslande nu er inspireret af? Det væsentlige ligger et andet sted. Det væsentlige er at fremme - og det skal gentages - de højeste standarder inden for kvalitet og sikkerhed i forbindelse med bloddonation og blodkomponenter, og det er ikke ved her at lovprise princippet om fuldstændig og obligatorisk gratis afgivelse af blod og ved at foreslå assimilation - som indtil nu er videnskabeligt ubegrundet mellem etik og kvalitet, hvilket ændringsforslag 7 og 10, som blev vedtaget af udvalget, samt ændringsforslag 26, bekræfter - at vi på en god måde forbereder fremtiden for blodområdet i Europa og finder et konkret og bæredygtigt svar på problemet med selvforsyning. Den Liberale Gruppe stemmer altså mod disse ændringsforslag. Ja, naturligvis skal vi lytte til de frivillige donorer. Naturligvis er deres bidrag uvurderlige. Men vi skal også lytte til patienterne, når de siger, at ingen bløder eller primær immunodeficiente patienter vil tage en indsprøjtning med ikke behandlede blodprodukter eller produkter af en tvivlsom kvalitet med det argument, at de kommer fra frivillige donorer. Vi bør nu og her sende en meddelelse om gavmildhed og solidaritet til donorerne og modtagerne. Vi mener, det er koldt at gå imod deres synspunkter. Den største fare, som venter på blodområdet, og som truer patienternes liv, er manglen på medicin, der er fremstillet på basis af blod. Det er ved at se denne kendsgerning i øjnene og fuldt ud acceptere alle bloddonorer, at kampen om selvforsyning en dag bliver vundet i Europa.

Formanden.
Hr. Nisticò, De har bedt om ordet til et personligt spørgsmål. På grundlag af artikel 122 i forretningsordenen vil jeg gerne bede Dem om at vente, til forhandlingen er afsluttet, idet artikel 122 fastsætter, at personlige spørgsmål behandles efter selve forhandlingen.

Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg glæder mig over, at hr. Nisticò har taget en stor del af vores ændringsforslag med. Der er dog stadig mangler, som kræver ændringsforslag, hvis målet om at sikre den største sikkerhed for blodprodukter skal nås.
Derfor mener vi, at alle uønskede virkninger og tilfælde i forbindelse med behandling af blod skal anmeldes, uanset hvor alvorlige de er. Vi mener ligeledes, at det er væsentligt ud fra en reel bekymring om kvalitet og patientinformation at foretage en medicinsk undersøgelse af alle bloddonorer, inden de afgiver blod.
Dernæst er spørgsmålet om princippet om gratis afgivelse af blod stadig grundlæggende. De fleste lande praktiserer frivillig og ulønnet bloddonation. Vi kan ikke acceptere, at der drages tvivl om dette princip, og det bør efter vores mening udbredes til hele EU. Ud fra et etisk synspunkt kan vi ikke forsvare idéen om at sælge blod eller nogen som helst del af menneskekroppen. Menneskets krop er ikke en vare. I den forbindelse mener vi, at det er meget chokerende, at virksomheder kan tjene penge på gratis bloddonationer.
Betalingen af donationer er måske til skade for kvaliteten. De donorer, der er fristet af det økonomiske tilbud, kan måske være fristet til at benægte deres eventuelle helbredsproblemer, som kan få alvorlige konsekvenser - som i Kina - for deres eget helbred og for modtagerne. Jeg benægter ikke, at der er problemer med forsyningen, men jeg mener, at eventuelle donorer skal fristes med andet end penge.
Det er for at sikre gennemførelsen af målsætningerne i denne betænkning om kvalitet og sikkerhed for humant blod, at jeg anmoder mine kolleger om at stemme for vores ændringsforslag.

Kronberger (NI).
Hr. formand, i EU stammede 55% af blodprodukterne i 2001 fra donorer, som havde fået vederlag for deres ydelse. 73% af det plasma, der anvendes til at forsyne EU-markedet, stammer ligeledes fra donorer, som har fået et vederlag. Fuld forsyning med plasmaprodukter kan kun opretholdes med disse donorer. En sikker forsyning med blodprodukter redder liv og må derfor have højeste prioritet! Den fælles holdning udgør en god basis.
Et forbud mod vederlag er ikke forsvarligt for sundhedsvæsenet. Det ser jeg ikke nogen form for umoral i, tværtimod. Jeg mindes min egen studietid, hvor vi studenter tjente en del af vores indkomst ved disse plasmadonationer.
Malliori (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi behandler i øjeblikket et meget vigtigt direktiv om vores strategi for den offentlige sundhed og de europæiske borgeres sikkerhed ved en andenbehandling. Direktivet om standarder for kvalitet og sikkerhed ved blod har Europa-Parlamentets særlige opmærksomhed, og vi må med strengt videnskabelige kriterier beskrive de betingelser og forudsætninger, der skal overholdes for at sikre sundheden for bloddonorerne og dem, der modtager blod eller blodkomponenter, på størst mulige måde. Tilfælde, som dem vi har oplevet tidligere i EU, hvor personer mistede livet på grund af forurenet blod, må under ingen omstændigheder gentage sig.
Det glæder mig, at Europa-Kommissionen ved førstebehandlingen godkendte en hel række vigtige ændringsforslag, men den må også se positivt på endnu en række, som den ikke godkendte ved førstebehandlingen, men som er blevet genfremsat efter afstemning i Miljøudvalget. Tillad mig at kommentere nogle af disse. Jeg anser det for en absolut rettighed for den syge, der skal have en blodtransfusion, at han bliver orienteret af de ansvarlige om eventuelle bivirkninger og deres påvirkninger på hans helbred. Det er naturligvis en selvfølge, at man sikrer tavshedspligt om hans personlige oplysninger, for dem må ingen tredjemand få adgang til. I artikel 9 er jeg uenig i Europa-Kommissionens forslag, sådan som det er formuleret. Centrets ansvarlige bør være en læge, der er specialiseret i blodtransfusion, da der undertiden opstår komplikationer eller bivirkninger, der kræver en lægelig vurdering og indsats under transfusionen.
Jeg vil også gerne komme ind på et etisk spørgsmål. På grundlag af traktaterne og chartret om de grundlæggende rettigheder kan det menneskelige legeme og komponenter fra dette ikke gøres til en handelsvare. Derfor er jeg enig i princippet om frivillig, ulønnet bloddonation, da jeg mener, at det ud over det etiske spørgsmål i væsentlig grad bidrager til blodets kvalitet og sikkerhed. Sidst, men ikke mindst ville det være en forsømmelse ikke at takke ordføreren for hans meget essentielle arbejde.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, i mange EU-lande - herunder mit eget - skal der fortsat arbejdes meget for at genoprette tilliden til blodtransfusioner og blodprodukttjenester generelt efter en periode med tragiske sikkerhedsbrister. Dette direktiv vil medvirke kraftigt til dette, og derfor er det utroligt vigtigt.
Jeg vil gå direkte til det punkt, der giver mig problemer, og jeg støtter fuldt og helt det, som kollegerne - navnlig hr. Bowis - har sagt. Jeg kan ikke forstå, hvorfor blod fra betalte donorer nødvendigvis skal forbydes i Europa. Helt ærligt, den største trussel for de hundredtusinde patienter i EU, der har brug for blod og blodprodukter, er manglen på tilstrækkelige leverancer. Leverancerne skal være sikre, men pr. definition er en frivillig patient, som kan lide af hiv, ikke mere sikker end en person uden helbredsproblemer, som bliver betalt. Det hele afhænger af korrekt screening og behandling af produktet uanset kilden. Vi må ikke blive følelsesbetonede i denne sag.
Jeg ville ønske, at alt blod og alle blodprodukter kom fra frivillige, ubetalte kilder. Det er kodeksen i mit eget land, og den vil jeg gerne fremme. Vi må opfordre befolkningen til at afgive blod. Der er mangel på donorer i mit land og i mange andre. Vi afhænger for 50%'s vedkommende af import til EU. Målet skal være, at vi bliver selvforsynende. Men blot at overveje, gennem definition eller på anden måde, at forbyde alle produkter, der kommer fra betalte donorer, er et skridt i den gale retning. Det er jeg ikke ene om at sige. De frivillige organisationer, der varetager interesserne for de patienter, der har brug for disse produkter, bønfalder Parlamentet og EU om ikke at forbyde alle produkter fra betalte donorer. Vi skal tilskynde til en kodeks med frivillig afgivelse af blod, men vi kan ikke forbyde betalt afgivelse af blod. Hvis patienterne - ikke lægemiddelvirksomhederne eller blodvirksomhederne - beder os, skal vi lytte til dem og svare dem. Sagt med den allerstørste respekt ville det være arrogant af os ikke at gøre det.

Stihler (PSE).
Hr. formand, blodsikkerhed er et vigtigt emne for borgere i hele EU. Der har været alt for mange skrækhistorier og ulykker rundt om i EU med blod og blodkomponenter. I dette direktiv fastsættes der kvalitets- og sikkerhedsstandarder for indsamlingen, og det er af central betydning. Når EU-borgerne rejser stadig mere og besøger andre af EU's medlemsstater, må vi sikre, at når der sker uheld, enten under ferier eller på arbejdet, skal folk være trygge og kunne stole på kvaliteten af og sikkerheden ved det transfusionsblod, de får i kroppen.
Kvalitet og sikkerhed er nøgleordene, og det er grunden til, at jeg i princippet støtter frivillig afgivelse af blod. Det har, som vi har hørt, været genstand for en meget ophedet debat, og jeg mener, at ordføreren meget klart har udtrykt følelsen af, at frivillig afgivelse af blod er den foretrukne mulighed i EU.
Men i Det Forenede Kongerige er der tale om en særlig situation. På grund af virkningerne af Creutzfeldt-Jakobs sygdom, kendt som kogalskab, er vi nødt til at importere vores plasmaprodukter fra lande uden for EU. De fleste af disse produkter kommer fra USA, da der ikke findes tilstrækkeligt mange kilder i de øvrige medlemsstater, og desværre må produkterne komme fra betalte kilder.
Det er et vanskeligt spørgsmål, og Det Forenede Kongerige står med et særligt problem. Den britiske regering har ikke haft andre muligheder end at hente plasmaprodukter fra betalte kilder for at undgå at bringe britiske borgeres liv i fare. Til sidst vil jeg sige, at jeg bifalder dette direktiv og målsætningerne i det, jeg glæder mig over princippet om frivillig afgivelse af blod, og jeg ser frem til, at EU-borgerne kan nyde godt af kvalitet og sikkerhed for blod og blodprodukter.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, allerførst kan jeg konstatere, at hr. Nisticò som ordfører har udført et betydningsfuldt arbejde ved at forbedre artikler om sikkerhed i dette direktiv. Det er storartet for alle EU-borgere, og det efterstræbte fælles markedsområde for blod og blodprodukter kan ikke fungere uden pålidelige sikkerhedsstandarder. Samtidig kan man også konstatere, at vi ikke var i stand til at finde en fælles holdning om, hvordan sikkerheden stadig kan øges drastisk, idet der tages udgangspunkt i vederlagsfri afgivelse af blod.
Europarådet har udført et betydningsfuldt arbejde for at øge sikkerheden ved blodafgivelse og fremme vederlagsfrihed. Europarådets regler forbyder ikke, at der betales rejseomkostninger og godtgørelse for tabt arbejdsfortjeneste, hvilket er vigtigt specielt for plasmadonorer, der ofte skal rejse udenbys og derved ofre meget af deres tid. Dette er et godt udgangspunkt også for EU, men hvis vi udelukkende nøjes med at anbefale medlemsstaterne visse praksisser, som Europarådet har gjort, har vi mistet noget væsentligt i vores rolle som lovgiver, og når vi på den anden side er i færd med at give medlemsstaterne ret til at nægte import af blod og blodprodukter, som er afgivet mod vederlag, fra andre lande og trejdelande, er vi samtidig ved at svække grundlaget for hele direktivets oprindelige formål med at skabe fælles markeder.
Fællesskabets lovgivning er som regel positiv, og det lykkes ofte nemt at regulere selv små detaljer ved humant liv - endda for små, var jeg lige ved at sige. Man kan ikke andet end undrende beklage, at man i dette direktiv udtrykkeligt ikke har været i stand til at specificere, hvad der adskiller almindelige blodafgivelser fra andre, som plasmaafgivelser. Det havde været muligt uden undtagelse for helt at forbyde vederlag for førstnævnte og tillade vederlag for det andet, så vidt mangel på plasma og andre specielle produkter ville kræve dette. Jeg forventer, at Kommissionen snart stiller et nyt forslag, hvor denne vigtige detalje bliver rettet.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne takke hr. Nisticò for det fremragende arbejde, som han har udført, og sige, at vi over hele Europa befinder os i en særdeles alvorlig situation, hvad angår blod.
Borgerne føler, at den forskellige lovgivning i medlemsstaterne ikke giver dem den fornødne sikkerhed, hvad angår den stigende udbredelse og indførsel af blodprodukter, og de føler sig ikke mindre usikre på grund af de episoder, der har været i flere lande gennem de senere år. Det, som vi her har på dagsordenen, er derfor ikke så meget spørgsmål om priser og vederlag for afgivelse af blod, men derimod så helt væsentlige spørgsmål som sikkerhed og borgernes forsyning med blod.
Jeg mener, at der på det seneste er sket en vis forskydning i det, som denne debat burde dreje sig om, og jeg beklager, at spørgsmålet om, hvorvidt der skal være vederlag for afgivelse af blod, er blevet ophøjet til debattens centrale spørgsmål. Jeg synes, at ordføreren har den rigtige opfattelse i denne sag, og at vi bør følge den fælles holdning, da den på den ene side ikke udelukker vederlag, men på den anden side virker til fremme for vederlagsfri afgivelse af blod og desuden tillader medlemsstaterne at fastlægge strengere bestemmelser, der også kan omfatte forbud mod import af blodprodukter, som ikke lever op til disse bestemmelser. Endnu en gang, hr. formand, bør det slås fast, at det, som sagen drejer sig om, er sikkerhed og en løsning på problemet med mangel på blod.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, mennesker, som lider af blødersygdommen, af hæmofili, er meget bekymrede. For hvis der virkelig kommer et forbud mod at give vederlag for bloddonationer, så kan der opstå alvorlige vanskeligheder med forsyningen med blodprodukter. Ja, nogle mennesker kan sågar dø. Halvdelen af alle de størkningsfaktorer, der anvendes i EU, kommer fra donorer, der har fået vederlag, og som enten har givet blod direkte i EU, eller hvis plasma er blevet importeret. Man kan meget let forestille sig, hvilken trussel det ville være for patienterne, hvis forsyningen med disse produkter blev halveret på grund af en ny lovgivning. Der findes i dag ikke noget bevis for, at lægemidler, som stammer fra donorer, der ikke har fået vederlag, på nogen måde skulle være mere sikre end dem, der kommer fra donorer, der har fået vederlag. Det er en kendsgerning, at lægemiddelmyndighederne i Europa har kontrolleret sikkerheden og effektiviteten af samtlige plasmaprodukter i EU og i den forbindelse ikke har opfattet vederlag til donorer som noget problem.
Der er også et andet aspekt. Forsyningen med genteknisk fremstillet faktor otte - blot en af blodstørkningsfaktorerne - er i modsætning til de oprindelige forventninger til stadighed forbundet med problemer. Den farmaceutiske industris oprindelige melding om, at man med de prækombinant fremstillede blodstørkningsfaktorer ville få en ubegrænset mængde af præparater og oven i købet til lavere priser, er ganske enkelt ikke blevet til virkelighed endnu. Produkterne er blevet dyrere og desuden ofte vanskelige af få fat på.
Det er globalt en bestyrtende kendsgerning, at 400.000-500.000 mennesker er afhængige af størkningsfaktorpræparaterne. Kun 10% af dem bliver forsynet på de vestlige industrilandes niveau. 80% af bløderne på verdensplan bliver ikke forsynet. Hvis vi nu afstår fra vederlaget, kan situationen for disse mennesker, som ikke bor i EU, blive meget, meget værre.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Nisticò har fremlagt en fremragende betænkning, hvis indhold jeg fuldt ud støtter. Jeg ønsker ikke, at der opstår et forkert udtryk på grund af hr. Lunds udtalelse. Det er nødvendigt, at der med dette direktiv skabes en fælles situation i medlemsstaterne, hvad sikkerhed og kvalitet af blod og blodplasma angår. Patienternes sikkerhed har første prioritet, såvel med henblik på infektioner som med henblik på forsyningen.
Derfor er der principielt to ting, som skal sikres, nemlig kvaliteten af blodet, og at vi i EU altid har nok blod og blodplasma til rådighed. Jeg støtter udtrykkeligt Rådets fælles holdning, for den forhøjer sikkerheden for blod og blodbestanddele. Samtidig stikker den kursen ud for en optimal forsyning med livreddende lægemidler i Europa.
Plasma er nødvendigt til fremstilling af livsvigtige medikamenter, f.eks. størkningsfaktor syv og otte til blødere samt immunglobuliner til at forhindre infektioner hos patienter med medfødt svækkelse af immunforsvaret. En nedgang i forsyningen ville true talrige patienters sundhed. Det ville vi som politikere med sikkerhed ikke kunne forsvare. Frivillig bloddonation uden vederlag er et grundprincip, og det bør det blive ved med at være. Vederlag til plasmadonorer må imidlertid ikke udelukkes fremover i EU. I dag må næsten 50% af det menneskelige blod og blodplasma, som der er behov for i EU, importeres. Hovedimportlandet er USA.
Import af plasma, der stammer fra betalte donorer, må heller ikke forhindres med det nye direktiv. EMEA's undersøgelse, som blev offentliggjort i slutningen af sidste uge, viser tydeligt, at sikkerheden af blodprodukter fra donorer, som har fået vederlag, og donorer, som ikke har fået vederlag, er absolut ligeværdig. Der er derfor ingen grund til at gøre den ubetalte donation obligatorisk ud fra sikkerhedsmæssige overvejelser. Det ville uvægerligt føre til flaskehalse i forsyningen, også for de lægemidler, der fremstilles af blodplasma. Derfor er ændringsforslag 7, 19 og 20 ikke acceptable.

Byrne
Hr. formand, det var i 1628, at doktor William Harvey først fremsatte sin teori om blodkredsløbets sande natur. Det tog imidlertid omkring 200 år, før teorien blev fuldt anerkendt. Heldigvis har det taget betydeligt kortere tid, mindre end halvandet år, for Rådet og Parlamentet at behandle Kommissionens forslag fra januar 2001 til et direktiv om sikkerhed og kvalitet for blod og blodkomponenter.
De ændringsforslag, De har fået forelagt i dag, er kulminationen på betydelige anstrengelser fra Rådets side for at nå frem til en fælles holdning, fra Miljøudvalget, som har stillet ændringsforslag til denne holdning, og fra ordføreren, som i samarbejde med det spanske formandskab forsøger at nå frem til et kompromis.
Af Parlamentets 28 ændringsforslag er Kommissionen nødt til at forkaste de otte. Det er ændringsforslag 4, 7, 8, 11, 22, 23, 24 og 26. Jeg vil ganske kort begrunde afvisningen af de enkelte ændringsforslag. I ændringsforslag 4 henvises der til "blodprodukter", en betegnelse, der i denne sammenhæng dækker alle terapeutiske produkter, der afledes af blod eller plasma, herunder industrielt fremstillede lægemidler baseret på blodkomponenter. Sidstnævnte er omfattet af direktiv 2001/83, hvor de tekniske krav specificeres i detaljer. Eftersom betegnelsen "blodprodukter " i dette ændringsforslag vil kunne føre til juridiske vanskeligheder, er vi nødt til at udelade den.
Det samme gælder ændringsforslag 5 og 6 og til en vis grad ændringsforslag 1, som til nød kan accepteres, men som er temmelig overflødigt uden ændringsforslag 4.
Med hensyn til ændringsforslag 7 accepterer Kommissionen synspunktet om, at definitionen af "frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod" som defineret af Europarådet bør medtages i direktivet. Diskussionerne i Rådet har imidlertid klart vist, at denne definition ikke er tilstrækkelig præcis til at blive medtaget i gennemførelsesbestemmelserne til et juridisk bindende direktiv. Af disse grunde foretrækker Kommissionen, at denne definition medtages i betragtning 23. Derfor afviser vi ændringsforslag 7 og accepterer det kompromisforslag, som skyggeordføreren fremsætter i ændringsforslag 19.
Ændringsforslag 8 og 27 indeholder forslag om to lidt forskellige definitioner af "blodovervågning". Vi accepterer ændringsforslag 27 og afviser ændringsforslag 8, fordi ændringsforslag 27 ligger tættere på direktivets bestemmelser i denne sammenhæng.
I ændringsforslag 11 og 22 foreslås det, at den ansvarlige skal være en hæmatolog. Da den ansvarliges opgaver både er ledelsesmæssige og tekniske, vil der ikke altid være behov for en sådan specialist på denne post. Endvidere er det ikke hensigtsmæssigt i en EU-retsakt at nævne specifikke kvalifikationer, der ikke er harmoniserede på fællesskabsplan.
Medlemsstaterne kan imidlertid frit indføre strengere krav, hvis de ønsker dette. Jeg anbefaler i stedet, at man stemmer for kompromisændringsforslag 28 fra hr. Nisticò. Ændringsforslag 23 må afvises, da det ikke er hensigtsmæssigt at ændre overskriften på en artikel, så den ikke længere svarer til indholdet.
De spørgsmål, der tages op i ændringsforslag 24, er alle medtaget i ændringerne til artikel 15 i den fælles holdning sammen med en ny definition af "blodovervågning", der fremlægges i ændringsforslag 27, som Kommissionen kan acceptere.
Ændringsforslag 26 må afvises. Man kan ikke overveje at fastsætte en frist for indførelsen af bindende krav vedrørende frivillig, vederlagsfri afgivelse af blod på et tidspunkt, hvor medlemsstaterne har svært ved at sikre tilstrækkelige leverancer af blod - et punkt, som mange talere kom ind på her til formiddag.
Kommissionen kan acceptere alle de øvrige ændringsforslag, enten helt eller delvis. Ændringsforslag 1, 9, 12, 15, 17, 19, 25, 27 og 28 kan accepteres i deres helhed.
Jeg vil gerne kort kommentere de ændringsforslag, som Kommissionen er parat til at acceptere delvis. Der er tale om ændringsforslag 2, 3, 5, 6, 10, 13, 14, 16, 18, 20 og 21. Ændringsforslag 2 er i sin nuværende udformning helt klart ikke i overensstemmelse med traktatens artikel 152. Ordlyden vil skulle ændres grundlæggende for at skabe overensstemmelse i forhold til traktaten. Det vil imidlertid være en langt bedre løsning af droppe ændringsforslaget helt.
Med hensyn til ændringsforslag 3 og 21 vedrørende genetiske personoplysninger støtter Kommissionen fuldt ud tanken bag forslaget, men de nævnte eksempler på misbrug af data er muligvis for specifikke. Ændringsforslag 5 og 6 vil kun kunne accepteres, hvis betegnelsen "blodprodukter" slettes af de grunde, jeg allerede har anført i mine bemærkninger til ændringsforslag 4.
Ændringsforslag 10 vil betyde store problemer. Vi mener, at der i artikel 4, stk. 2, om importrestriktioner mellem medlemsstaterne helt klart er behov for en henvisning til traktaten med henblik på at undgå enhver fejltolkning af denne følsomme tekst.
Ordlyden i kompromisændringsforslag 20 fra skyggeordføreren indeholder denne henvisning, men påstanden om, at frivillig, vederlagsfri afgivelse af blod alene kan sikre et højt niveau af sundhedsbeskyttelse er tvivlsom rent videnskabeligt.
En revideret ordlyd om, at frivillig, vederlagsfri afgivelse af blod kan bidrage til et højt folkesundhedsniveau, som det allerede anføres i betragtning 23, vil være acceptabelt. Vi er imidlertid parat til at acceptere fjernelsen af den specifikke henvisning til traktatens artikel 30.
Lige så problematisk er den foreslåede henvisning til artikel 19, stk. 1, hvorved der indføres en fællesskabsmålsætning, men ikke noget juridisk krav. Det kan derfor ikke som sådan anvendes som begrundelse for handelsrestriktioner mellem medlemsstaterne, hvilket normalt kun kan accepteres af meget tungtvejende grunde.
Risikoen her består i, at denne bestemmelse vil kunne anfægtes rent juridisk, hvilket kan medføre, at direktivet annulleres.
Kommissionen er helt enig i princippet om, at medlemsstaterne skal aflægge regelmæssige rapporter om frivillig, vederlagsfri afgivelse af blod som foreslået i ændringsforslag 13. Men dette rapporteringskrav skal bringes i overensstemmelse med de rapporter, som medlemsstaterne skal indsende hvert tredje år om den generelle gennemførelse af direktivet. Jeg bemærkede, hvad hr. Nisticò sagde i sit indlæg om dette spørgsmål for et øjeblik siden.
Ændringsforslag 14 kan accepteres med visse ændringer. Det vil være nødvendigt at indsætte en henvisning til kvalitetsstyring i artikel 20 sammen med en ny betragtning, som kan indeholde alle de særligt detaljerede forklaringer, der kræves i dette ændringsforslag.
Krydshenvisningen til artikel 11 vil skabe sikkerhed for, at test altid udføres i overensstemmelse med god praksis, mens den nye betragtning vil indeholde en forklaring af principperne bag proceduren.
Med hensyn til ændringsforslag 16 er Kommissionen parat til at acceptere første del, hvor der henvises til genetiske analyser, men ikke anden del, idet patenter ikke kan reguleres under artikel 152.
Vi kan acceptere tankegangen bag ændringsforslag 18, hvis der foretages enkelte ændringer i første afsnit af artikel 23.
Afslutningsvis er det Kommissionens holdning, at der med hensyn til de 28 ændringsforslag er mulighed for at skabe enighed mellem alle tre institutioner. Europa-Parlamentet står nu ved en vigtig skillevej, hvor det skal beslutte, hvorvidt de foreslåede kompromiser er acceptable. Denne beslutning vil enten fremme diskussionen inden for rammerne af forligsproceduren eller give mulighed for at føre direktivet videre til endelig vedtagelse på det kommende møde i Ministerrådet (sundhed).

Formanden.
Hr. Nisticò har bedt om ordet til et personligt spørgsmål i henhold til artikel 122 i forretningsordenen.

Nisticò (PPE-DE)
Hr. formand, jeg tager ordet for en kort personlig bemærkning, og jeg håber, at hr. Lund, som denne appel er rettet til, er så venlig at lytte til mig. For det første vil jeg gerne sige, at undertegnede, som kommer fra en syditaliensk region og har en lang universitetskarriere bag sig, anser sig selv for at være en hæderlig mand, som har en høj moral og altid handler i patienternes almene interesse. For det andet vil jeg som neurolog gerne stille en kort diagnose, nemlig at min ven Lund måske har haft et lille midlertidigt hukommelsessvigt, når det gælder den aftale, vi indgik. Jeg gentager, at jeg er enig i medtagelsen af definitionen af "frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod" i betragtning 23, men til sidst i sætningen bør der stå, at "medlemsstaterne bør tage hensyn hertil", sådan som jeg sagde på det møde, hvor Kommissionen og Rådet var til stede. Hvis min ven Lund er enig i dette punkt - som efter min mening er det væsentligste - foreslår jeg, at hans forslag forbliver fuldstændig uændret, og at sætningen afsluttes med et mundtligt ændringsforslag, der lyder som følger: "Medlemsstaterne bør tage hensyn hertil." På denne måde tror jeg, kære hr. Lund, at vi, der har arbejdet så engageret og hårdt, både i din gruppe og i vores gruppe, kan løse et problem, som ligger såvel donorforeningen som patientforeningen meget på sinde.

Lund (PSE).
Hr. formand, jeg skal blot gøre den ene bemærkning, at jeg vedstår hvert et ord, jeg sagde i mit indlæg. Jeg er meget glad for, at kommissær Byrne med sin og Kommissionens holdning til ændringsforslagene har bekræftet den aftale, som var indgået med hensyn til ændringsforslag 19. Jeg forstår, at det er en aftale, som hr. Nisticò stadig ikke vil vedstå.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0139/2002) af Klaß for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2000/13/EF for så vidt angår angivelse af ingredienser i levnedsmidler (KOM(2001) 433 - C5-0404/2001 - 2001/0199(COD))

Klaß (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær Byrne, mine damer og herrer, ændringen af direktiv 2013 om etikettering af fødevarer, som vi behandler nu, er et vigtigt skridt for at optimere forbrugerbeskyttelsen i de europæiske stater. Med den grundlæggende ændring af kostvanerne og den deraf følgende ændring i fødevareproduktionen og i forarbejdningen - for hvem renser i dag selv sine grøntsager, hvem laver mad efter grundopskrifter - udgør færdigprodukter i dag en stadig større del af vores ernæring. Det må imødegås fra politisk hold med nye ordninger om forbedring af forbrugersikkerheden.
Desuden skal de mennesker, som reagerer allergisk på visse ingredienser, have sikkerhed for, at de kan se de stoffer, der er farlige for dem, direkte på emballagerne. Allerede i dag lider 8% af de voksne og 3% af børnene i EU af allergier. Konsekvenserne spænder fra luftvejssygdomme til livstruende symptomer. De berørte kan kun opnå en høj sikkerhed ved at undgå de fødevarer, der er farlige for dem. Derfor er informationen om allergiudløsende ingredienser så påtrængende nødvendig.
Det drejer sig om i forbindelse med mærkningen af skabe en balance mellem en praktisk gennemførlig og overskuelig mærkning på den ene side og forbrugernes begrundede krav om fuldstændig information på den anden side. Her har Kommissionens forslag været en god basis. For forbrugerne er især skærpelsen af undtagelserne omkring etiketteringen vigtig. Her skal særligt bortfaldet af 25%-reglen nævnes. Men det helt nye, eller det centrale ved ændringen af direktivet, er for mig listen over allergene stoffer, som bygger på codex alimentarius. Her foreslås det for første gang, at allergene stoffer uden undtagelse og altid skal mærkes.
Listen over allergene stoffer skal imidlertid kontrolleres løbende, så der kan tages højde for nye videnskabelige resultater. Her må der i samarbejde med Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og i samarbejde med Kommissionen og Europa-Parlamentet findes en vej, så denne liste til stadighed kan føres ajour. Det betyder for mig, at der skal kunne optages nye stoffer, men det skal i lyset af ny viden også være muligt at slette stoffer fra listen. Derfor beder jeg om støtte til min ændring om konstant overvågning af listen.
Desuden kræver denne liste i bilag 3 detaljerede retningslinjer for fortolkningen. Hvad mener man f.eks. med skalfrugter, når man samtidig også nævner nødder? Hvilke produkter mener man, når der står krebsdyr? Omfatter det også snegle? Med bortfaldet af 25%-reglen foreslår Kommissionen små undtagelser for etikettering i størrelsesordenen 5% og 2%. De gælder for fødevarer, som allerede er reguleret på fællesskabsniveau, f.eks. chokolade, for sovse- og sennepsprodukter og for fødevarer, som ikke kræver deklaration, f.eks. mælk. Krydderiblandinger får en etiketteringsundtagelse på 2%.
Set i lyset af de sæsonbetingede ændringer i udbuddet er det særligt vigtigt for små og mellemstore virksomheder at kunne reagere hurtigt på ændrede markedsbetingelser ved hjælp af og/eller-reglen.
Alle disse nævnte lettelser udgør i modsætning til, hvad nogle kritikere mener, ikke nogen svækkelse af forbrugerbeskyttelsen, det er en fornuftig ordning og et alternativ til bortfaldet af 25%-reglen. Det berører nemlig heller ikke her den principielle mærkningspligt for alle allergene stoffer. Jeg har beskæftiget mig meget intensivt med etiketteringen og også med den praktiske gennemførelse. Der er én ting, vi ikke må glemme. Etiketteringen må ikke gøre forbrugerne usikre, den skal være klar og overskuelig og endelig også læselig. Alt i alt optimeres forbrugerbeskyttelsen i EU med Kommissionens forslag, og forbrugerne får større gennemsigtighed og information. Netop i lyset af de aktuelle vanskeligheder er det et vigtigt signal for den europæiske befolkning.
Til slut vil jeg gerne takke alle hjerteligt for deres hjælp og støtte. Det ville glæde mig, hvis de ændringer, jeg har foreslået, kan finde tilslutning hos et stort flertal af kollegerne i Parlamentet.
Mayer, Xaver (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, så er vi altså igen der, hvor landmænd demonstrerer, og vi behandler fødevarespørgsmål. Jeg tror, det er vigtigt, at vi hele tiden kæmper for forbrugernes tillid, og den mere nøjagtige etikettering netop for fødevarer er særligt vigtig og nødvendig.
Som rådgivende ordfører for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vil jeg gerne først takke ordføreren, fru Klaß, for det gode samarbejde. Selv om vi havde lidt forskellige opfattelser i detailspørgsmål i begyndelsen af diskussionen, så lå vi alt i alt på samme linje. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har suppleret hinanden godt, og det tror jeg, man bør nævne og værdsætte netop i disse dage.
Alt i alt var Kommissionens forslag i sig selv et positivt fremskridt for etiketteringen af fødevarer. Men intet er vel så godt, at det ikke kan blive endnu bedre. Det var vores opgave her i Parlamentet.
Den hidtidige ordning, hvorefter alle ingredienser i fødevarer - også delkomponenter i sammensatte fødevarer - skal anføres i fortegnelsen over ingredienser på etiketten, indeholdt også undtagelser. Fru Klaß nævnte den såkaldte 25%-regel. Den ofte hørte indvending, at etiketterne blev for omfangsrige og i sidste ende ulæselige på grund af de mange bestanddele, der skulle deklareres, var nok i en vis grad et påskud. Kommissionen har jo selv peget på, at der heller ikke er opstået nogen usikkerhed i de medlemsstater, hvor denne regel ikke gjaldt. Denne 25%-regel var især problematisk, fordi forbrugerne, når de købte forarbejdede fødevarer, netop ikke kunne vide, om varen indeholdt stoffer, som virker allergisk, selv om det var vigtigt for forbrugeren at vide besked om også blot ganske små andele.
Jeg mener, at man i denne forbindelse netop bør se nøjere på forskellen i ændringsforslag 7 og 12, om det er rigtigt med disse videnskabelige kriterier for optagelse af allergistoffer før eller efter udstedelsen af direktivet.

Schnellhardt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, mærkning af fødevarer er her i Parlamentet blevet til et emne, som vender tilbage med regelmæssige mellemrum. Da der i 1995 blev vedtaget en større ændring af etiketteringsdirektivet, var der lignende diskussioner om de spørgsmål, som er oppe i dag. Diskussionen i dag er imidlertid efter min mening nødvendig alene af den grund, at der er sket en stigning i forekomsten af allergiske reaktioner på bestemte ingredienser hos mennesker, hvilket til dels fører til faretruende tilstande. Kun derfor er der behov for en ændring af direktivet eller andre foranstaltninger. Produktionsmetoderne er - så vidt jeg kan vurdere det - ikke ændret siden 1995. Men hvad der har ændret sig, er indstillingen her i Parlamentet, for allerede den gang diskuterede vi for og imod 25%-reglen. Det er slet ikke til diskussion i dag. Vi går altså - tror jeg - tilbage til de 5%, for det, der udløste denne ændring, nemlig ønsket om at give forbrugerne sikkerhed for, at de kan se indholdet af de allergiske stoffer, som er en trussel for dem, er jo sikret. Derfor bør vi også fortsætte ad denne vej.
Men endnu en gang må vi balancere mellem den nødvendige information og overskueligheden.
Dermed mener jeg for det første etikettens overskuelighed og for det andet direktivets overskuelighed. Den konsoliderede udgave af 2013/EF var en overflødig retsakt. Når man skal bruge det direktiv første gang, har man brug for en retslærd for at kunne anvende det rigtigt, for det er efter min opfattelse meget kompliceret. Forstå mig ret. Jeg har ikke andre ændringer end det, som vi beslutter i dag. Jeg vil imidlertid gerne rette vores opmærksomhed mod, at vi overvejer - for den næste ændring af etiketteringsdirektivet er jo forestående - om vi ikke kan udelade væsentlige ting af etiketten, fordi borgernes viden er blevet meget større. Vi går jo også ud fra, at borgerne på restauranter og barer, hvor der tilberedes blandede drinks og mange retter, ved, hvad der er i, og også kan spørge om det. Måske skulle vi prøve at tage den indfaldsvinkel op i forbindelse med den næste ændring, for jeg tror, at den næste ændring allerede står og banker på døren. Jeg tænker f.eks. på alkoholiske drikke.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg lykønsker ordføreren med et fremragende eksempel på, at et vigtigt og fornuftigt forslag fra Kommissionen er blevet forbedret yderligere i vores udvalg. Jeg vil erklære mig enig med hr. Schnellhardt i mine bemærkninger. Jeg mener, at det var rigtigt af vores udvalg at gå længere end Kommissionen efter afskaffelsen af 25%-reglen ved også at fjerne nogle af de undtagelser og fritagelser, som Kommissionen havde foreslået.
Jeg vil gerne sige noget om de mange mennesker, der skriver til os om allergi. For alle, der lider af allergi, hjælper det ikke meget at sige, at det kun er en ubetydelig procentdel, der lider af det. Hvis man har allergi, har man det 100%, og vi er nødt til at sikre, at den pågældende etiket giver os tilstrækkelige advarsler.
Der er et område, hvor vi ikke for første gang står over for kraftig modstand. Hr. Schnellhardt nævnte netop alkoholholdige produkter. Ændringsforslag 1, som jeg fremlagde i udvalget, og som blev vedtaget, vil rent faktisk sikre, at et enkelt udvalg får ansvaret for at mærke produkter til alkoholholdige drikkevarer. Jeg mener, at det er vigtigt, og det er noget, som vinlobbyen har kæmpet kraftigt imod gennem årene.
Vi siger ikke, at specialudvalgene ikke skal inddrages i dette og heller ikke, at der ikke skal være nogen dialog. Før eller siden er vi nødt til, inden for det overordnede spørgsmål om allergi og mærkning, at se på spørgsmålet om særinteresser, der altid har stået i vejen for præcis mærkning af visse produkter og for anvendelse af ensartede bestemmelser for alle produkter. Jeg mener ikke, at vi kan fortsætte på den måde, og det er min personlige holdning, at tiden nu er inde. Jeg vil anbefale - selv om man kan stemme frit i min gruppe - at vi stemmer for ændringsforslag 1, og at vi begynder at mærke vin på samme måde som andre produkter.

Byrne
Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, fru Klaß, og udvalgets medlemmer for deres hårde arbejde med netop denne sag.
Spørgsmålet om fødevaremærkning er af stor betydning, som mange har været inde på her til formiddag. Vores lovgivning skal opfylde forbrugernes legitime krav. Når alt kommer til alt, hvad kan da være mere rimeligt end at ville vide, hvad fødevarerne består af, så man kan vælge mellem det stadig større udvalg af fødevarer på et velinformeret grundlag. Men endnu vigtigere for det desværre stigende antal forbrugere, der lider af fødevareallergi eller overfølsomhed, er oplysninger om tilstedeværelsen af bestemte ingredienser af helbredsmæssige årsager.
Derfor er det vigtigt, at mærkningslovgivningen ikke kun sikrer, at alle forbrugere modtager fyldestgørende oplysninger, men også sigter mod at løse det yderst reelle problem med negative reaktioner over for fødevarer. Det er formålet med det forslag, vi drøfter her i dag, og jeg kan med glæde notere, at det generelt har fået bred opbakning. I lyset heraf kan vi i vores diskussioner især fokusere på de mest hensigtsmæssige metoder til opnåelse af målene.
Mærkningsspørgsmål er ofte mere komplicerede, end de umiddelbart ser ud til. F.eks. er nogle smagsstoffer krydderiblandinger, der består af dusinvis af ingredienser. Er det nødvendigt eller overhovedet ønskværdigt at nævne dem alle? Det mener jeg ikke, undtagen ved stoffer, der er udvundet af ingredienser, der kan fremkalde allergier eller overfølsomhed.
Hvis vi skal indkapsle problemet, hvor nøjagtig skal fødevaremærkningen da være? Det er helt nødvendigt at undgå en uforholdsmæssig stor informationsmængde, som forbrugerne kan have svært ved at kapere. Mængden i sig selv må ikke få lov til at forplumre kvaliteten og klarheden. Vores forslag sigter derfor mod at levere tilstrækkeligt præcise oplysninger og samtidig gardere sig imod udeladelsen af ingredienser, der kan fremkalde allergi eller overfølsomhed. Samtidig skal forpligtelsen til at sørge for detaljeret mærkning ledsages af procedurer, der giver producenterne mulighed for at opfylde denne forpligtelse uden uforholdsmæssigt store tekniske vanskeligheder. Det er med dette for øje, at vi har gennemgået de ændringsforslag, der stilles her i dag. Da listen er forholdsvis kort, vil jeg kommentere dem alle.
Ændringsforslag 1 vil fjerne muligheden for at vedtage særlige tekniske gennemførelsesbestemmelser for alkoholholdige drikkevarer under proceduren for sektormæssige forvaltningskomitéer. Men der findes specifikke mærkningsbestemmelser for visse alkoholholdige drikkevarer - vin, f.eks. Dette ændringsforslag vil skabe manglende sammenhæng i forhold til den eksisterende lovgivning, og derfor kan jeg ikke acceptere det.
Ændringsforslag 2 sigter mod tilføjelse af blandinger af svampe til andre blandinger, frugter og grøntsager, der kan mærkes, uden at det er nødvendigt at opfylde reglen om faldende vægtrækkefølge, og det specificeres, at denne mulighed kun vil gælde for blandinger i variabelt mængdeforhold. Jeg accepterer dette punkt, og derfor accepterer jeg ændringsforslaget.
Ændringsforslag 3 sigter mod at afskaffe muligheden for fleksibilitet med hensyn til mærkningen af ingredienser, der anvendes i små mængder - under 5% af det færdige produkt.
Det vil dermed for det første fjerne muligheden for ikke at overholde den faldende vægtrækkefølge på listen over ingredienser og for det andet muligheden for at benytte formuleringen "og/eller" ved ingredienser, som man kan skifte mellem afhængig af tilgængelighed. Ændringsforslag 13 vil kun afskaffe den første mulighed.
Men disse bestemmelser vil give mulighed for en vis fleksibilitet med hensyn til etikettens udseende og er teknisk velfunderede i lyset af forpligtelsen til at nævne alle ingredienser, inklusive ingredienser i meget små mængder. Derfor kan jeg ikke acceptere disse ændringsforslag.
Ændringsforslag 4 vil medføre en afskaffelse af kravet om en forklaring vedrørende gentagelse, når ingredienser anvendes flere gange ved fremstillingen af et produkt. Dette ændringsforslag sigter mod en forenkling og kan accepteres. Derfor kan ændringsforslag 14, som har til formål at afskaffe hele bestemmelsen, ikke accepteres.
Ændringsforslag 5 har til formål at fjerne bestemmelsen om ikke at kræve angivelse af sammensætningen af sammensatte ingredienser, der anvendes i små mængder - under 5% af det færdige produkt - når den pågældende sammensætning er omfattet af den nuværende fællesskabslovgivning, hvor den sammensatte ingrediens angives i henhold til handelsnavnet. Denne undtagelse vil imidlertid hverken gælde tilsætningsstoffer eller allergener.
Formålet med denne undtagelse er at undgå at lave en unødigt lang liste over ingredienser og samtidig opretholde konsekvensen i forhold til forslagets formål. Jeg kan ikke acceptere, at dette fjernes og må derfor afvise ændringsforslaget.
Ændringsforslag 6 har især til formål at afskaffe undtagelsen fra mærkning, som findes i forslaget om ingredienser, der anvendes til tilberedning af saucer og sennepper, som udgør mindre end 5% af færdigvaren. Denne undtagelse har også til formål at undgå, at listen over ingredienser bliver alt for lang. Dette ændringsforslag vil fjerne fordelen ved de kortere lister. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 6.
Ændringsforslag 7 indeholder to separate elementer. For det første vil det indebære en undtagelse for produktionshjælpemidler baseret på allergifremkaldende stoffer, som ikke vil skulle angives på etiketten, ud fra den betragtning, at disse stoffer fjernes under fremstillingsprocessen. Men der kan findes restprodukter i færdigvaren, som kan fremkalde allergiske reaktioner, selv når kun restprodukter eller spor af allergifremkaldende stoffer er til stede. Denne del af ændringsforslag 7 kan derfor ikke accepteres. For det andet vil det give Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet ansvaret for at udarbejde kriterier for ajourføring af bilaget samt for at revidere det hvert andet år. Der findes en tvetydighed her, fordi ændringer af bilaget - som vil være nødvendige - skal foretages af lovgiveren efter høring af autoriteten vedrørende de videnskabelige aspekter. Vi kan acceptere princippet om regelmæssig revision af listen i bilaget til forslaget, men ændringsforslaget kan ikke accepteres i sin nuværende ordlyd. Det samme gælder ændringsforslag 12 om samme spørgsmål.
Formålet med ændringsforslag 8, 9 og 10 er at tilføje ingredienser til listen i bilaget. Men den liste, Kommissionen har foreslået, er fortsat gældende og skal kun suppleres senere i henhold til objektive, videnskabelige kriterier. Med hensyn til en efterfølgende ajourføring af listen foretager Kommissionen en høring af Den Videnskabelige Komité for Fødevarer og har fastlagt bestemmelser, der giver mulighed for en hurtig ajourføring af listen. Disse ændringsforslag kan derfor ikke accepteres.
Endelig kan jeg acceptere princippet om, at der, som ønsket i ændringsforslag 11, indføres retningslinjer for fortolkningen af bilag III(a), men kun hvis dette er nødvendigt. Min holdning er, at dette bilag skal udformes således, at der ikke bliver behov for yderligere fortolkningsretningslinjer. Derfor kan jeg ikke acceptere ændringsforslaget med dets nuværende ordlyd.
Dermed er sammenfatningen af Kommissionens synspunkter vedrørende de foreslåede ændringsforslag afsluttet.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Corbett (PSE).
Hr. formand, ganske kort. Kan De bekræfte, at det franske fodboldlandshold har fået legionella?
Formanden.
De kender forretningsordenen bedre end jeg, hr. Corbett. Jeg er ikke sikker på, i henhold til hvilken artikel De fremsatte den bemærkning. Det kan jeg ikke bekræfte, men jeg kan bekræfte, at de vender tilbage til Frankrig før tiden.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Indstilling ved andenbehandling i form af en skrivelse fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 577/98 om gennemførelse af en stikprøveundersøgelse vedrørende arbejdsstyrken i Fællesskabet (6241/1/2002 - C5-0181/2002 - 2001/0127(COD))
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)

Indstilling ved andenbehandling (A5-0194/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om nittende ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF for så vidt angår begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (azofarvestoffer) (15079/1/2001 - C5-0071/2002 - 1999/0269/COD)) (Ordfører: Bakopoulos)

Byrne
Hr. formand, først vil jeg gerne takke medlemmerne for deres interesse for dette forslag og navnlig takke ordføreren, hr. Bakopoulos, for hans konstruktive arbejde. Dette er et vigtigt direktiv, idet det vil betyde indførelse af et forbud mod visse farvestoffer til tekstiler og lædervarer, som har vist sig at udgøre en risiko for menneskers sundhed.
Det er et vidtgående forslag, idet det dækker markedsføring og brug af en lang række tekstiler og lædervarer. Det foreslåede direktiv vil ligeledes tilskynde til markedsføring og brug af alternative farvestoffer. Jeg har forståelse for, at medlemmerne er bekymrede over at gå videre end det foreslåede direktiv med hensyn til andre materialer end tekstiler og læder, og jeg vil gerne kommentere disse bekymringer.
Kommissionens fremgangsmåde går ud på at identificere varer, der indeholder de farlige stoffer, som på grundlag af tilstrækkelige data klart er blevet påvist som en risiko. I øjeblikket har Kommissionen ingen oplysninger om, at disse farvestoffer findes i legetøj af andre materialer end tekstiler eller læder. Legetøj, der indeholder farlige stoffer eller præparater, er allerede forbudt i henhold til legetøjsdirektivet. Endvidere undersøger Kommissionen i øjeblikket inden for disse rammer de risici, som sådanne stoffer udgør i legetøj. På denne baggrund er Kommissionen ikke i stand til at acceptere ændringsforslag 1-4.

Schmitt (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg anmoder om, at der også stemmes om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning nu, fordi det ikke ville give nogen mening at sende det tilbage til udvalget.
Byrne
Hr. formand, jeg har fået en tabel, der indeholder en beskrivelse af Kommissionens holdning, og den kan jeg give Dem senere.

Roth-Behrendt (PSE)
Hr. formand, jeg havde ikke ventet andet fra Kommissionens side. Vi må vel med en meget entydig afstemning her i Parlamentet overbevise Kommissionen om, at den må overvinde sit sløvsind!
Lund (PSE).
Hr. formand, der har i denne sag, som er en meget følsom sag for mange i Parlamentet og for mange af medlemsstaterne, på initiativ af vores ordfører, hr. Nisticò, været uformelle forhandlinger med Rådet og Kommissionen. Vi kom i sidste uge til en forståelse og en enighed om, hvordan denne sag kunne løses uden en langvarig og meget vanskelig forligsudvalgsbehandling, og den aftale og den forståelse, som blev opnået om det spørgsmål, der specielt vedrører den vederlagsfri afgivelse af blod, og som både Kommissionen og Rådet har kunnet acceptere, løb vores ordfører fra i formiddag under forhandlingen i Parlamentet. Derfor vil jeg gerne bede om, at vi udsætter afstemningen og prøver, om vi ikke kan løse denne sag for at undgå en byge af mere eller mindre uigennemtænkte mundtlige ændringsforslag.

Formanden.
De har stillet et formelt forslag. Jeg vil følge den relevante procedure.

Nisticò (PPE-DE)
Hr. formand, jeg går ind for et ændringsforslag til ændringsforslag 19, nemlig et mundtligt ændringsforslag, hvor vi - så vi respekterer alles holdning - i slutningen af ændringsforslaget tilføjer, at "medlemsstaterne bør tage hensyn hertil." I så fald går jeg ind for ændringsforslaget, og det ville således være et værdigt kompromis.

Formanden.
Hr. Lund, betyder dette kompromis, at De kan trække Deres anmodning tilbage, eller ønsker De at fastholde Deres anmodning om udsættelse af afstemningen?

Lund (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne fastholde anmodningen om udsættelse af afstemningen. Der har været et helt utilfredsstillende forløb i denne sag, og jeg er glad for, at kommissær Byrne så sent som her i formiddag bekræftede min udlægning af sagen og den aftale, som hr. Nisticò løbfra i formiddag. Vi må have tid til at finde ud af, hvordan vi løser denne sag. Jeg ser stadig gerne, at vi løser den på en sådan måde, at vi undgår en langvarig forligsudvalgsbehandling af en meget, meget vanskelig sag.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck (PPE-DE)
En rammebeslutning er gældende lov for medlemsstaterne, men omfattes ikke af proceduren med fælles beslutningstagning, og Europa-Parlamentets demokratiske kontrol er begrænset. Lovgivning af den art skal omfattes af en demokratisk beslutningsproces. Grov organiseret kriminalitet skal bekæmpes med effektive midler, men under retssikrede former.
For et land som Sverige, der mangler en forfatningsdomstol, bliver retssikkerhedsaspektet særligt følsomt. Manglen på en forfatningsdomstol medfører, at borgernes mulighed for at kontrollere, at forfatningen overholdes, er åbenbart svag. Også på europæisk niveau savnes en sådan domstolskontrol.

Sacrédeus (PPE-DE)
De svenske kristelige demokrater har i dag stemt for Marinho-betænkningen. For at vinde i kampen imod kriminalitet er der brug for en forenkling af det retslige samarbejde mellem medlemsstaterne for en hurtigere behandling. Derfor er det vigtigt, at en beslutning om at indefryse formuegoder eller bevismateriale forud for en kommende retssag kan iværksættes hurtigt og effektivt, selv om de findes i en anden medlemsstat end der, hvor beslutningen træffes. Samtidig er det nødvendigt at garantere fuldstændig retssikkerhed for alle involverede og ikke at forhaste en så vigtig ændring af retssystemet.
Vi mener derfor, at det er klogest i begyndelsen at have et begrænset anvendelsesområde for rammebeslutningen. Først når erfaringerne fra dette samarbejde kan vurderes, er det på tide at drøfte, hvorvidt det retslige samarbejde kan fortsættes og udvides. Der er ligefrem plads til i rammebeslutningen, at Rådet kan tilføje andre former for lovovertrædelse på et senere tidspunkt, hvorfor jeg har stemt imod ændringsforslag 11, 12 og 18.

Berthu (NI)
Den nye artikel 6 a, stk. 13, i Europa-Parlamentets forretningsorden, som blev vedtaget efter Duff-betænkningen, fastsætter følgende: "Udvalget kan efter høring af medlemsstaterne udarbejde en vejledende liste over de myndigheder i medlemsstaterne, som har kompetence til at indgive anmodning om ophævelse af et medlems immunitet."
Som jeg nævnte i går har denne kunstige formulering et mål, som er ikke fuldt ud at anerkende en national kompetent myndighed, som generer Europa-Parlamentet. For ikke at indrømme det lægger man ud med at sige, at Europa-Parlamentet har ret til at udarbejde en liste. Men da denne rettighed er taget ud af den blå luft, skynder man sig at tilføje, at listen er "vejledende". For det tredje, eftersom denne nedvurdering fra Europa-Parlamentets side stadig ikke er helt god, præciseres det, at medlemsstaterne "høres", hvilket tilsyneladende betyder, at de ikke bestemmer. For øvrigt vides det heller ikke, hvad de "høres" om. Er det om princippet med en liste eller listens indhold?
Det er en af de europæiske institutioners klassiske metoder til at kapre de nationale kompetencer: Man lægger ud med at gøre alt uklart, derefter erklærer man, at situationen er alt for kompliceret, og for at forenkle den, skal kompetencen overdrages til Bruxelles.

Meijer (GUE/NGL)
Parlamentarisk immunitet er åbenbart vigtigt for mange parlamentsmedlemmer, for der tales om det hele tiden i Parlamentet. Parlamentsmedlemmerne omfattes af de nationale regler i deres medlemsstater, og de regler er meget forskellige. I det ene land betyder det, at parlamentsmedlemmer i løbet af deres mandat ikke kan retsforfølges for strafbare gerninger uden deres egen medvirken eller uden en beslutning om ophævelse af deres immunitet, og at de derfor er privilegerede i forhold til andre borgere. Det er fordelagtigt for kriminelle, som vil beskytte sig selv. I andre lande, såsom Nederlandene, betyder det kun, at et parlamentsmedlem ikke kan retsforfølges på grundlag af udtalelser, som er fremsat i den parlamentariske debat eller i spørgsmål som parlamentsmedlem. Indtil videre er jeg tilhænger af denne begrænsede udlægning af immunitet, for den sørger for, at parlamentsmedlemmer er og bliver ligestillet i forhold til deres vælgere, uden at de kan hindres i deres arbejde. Jeg har forståelse for, at man i stater, hvor det ofte forsøges at hindre parlamentsmedlemmer, som opfattes som politiske fjender, alvorligt i deres arbejde ved hele tiden at anlægge retssager imod dem, har større behov for immunitet. Men lad den så være så begrænset som muligt og ikke udvide den til en særlig europæisk ret.

Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, hvert år dræbes 38.000 dyr rutinemæssigt i Europa alene efter at have været brugt til at afprøve udviklingen af nye kosmetiske produkter. I næsten 10 år har EU haft et forbud mod markedsføring af produkter afprøvet på dyr, men vi mangler stadig at gennemføre det. Der er ingen grund til ikke at gøre det, navnlig i tilfælde, hvor der findes videnskabeligt anerkendte alternativer til dyreforsøg.
Kommissionens forslag om nu at erstatte dette markedsføringsforbud med blot et forbud mod dyreforsøg er helt uacceptabelt og giver anledning til stor bekymring, når man ser på det massive offentlige krav, der er om at sætte en stopper for dyreforsøg med henblik på fremstilling af kosmetik. Forbuddet mod dyreforsøg alene tjener kun til at eksportere problemet, idet kosmetik afprøvet på dyr i lande uden for EU fortsat vil kunne sælges i EU. Kun et markedsføringsforbud og et forbud mod dyreforsøg vil fjerne sådanne produkter fra vores hylder. Det vil ikke bringe de kosmetiske produkters sikkerhed i fare, idet produkter solgt i EU skal opfylde de sikkerhedskrav, der er fastsat i lovgivningen. Vi bør få sat fart i udviklingen af alternative afprøvningsmetoder.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Hr. formand, sammen med flertallet af EU's borgere mener jeg, at brugen af levende dyr til afprøvning af kosmetik er en unødvendig og uacceptabel praksis, som bør forbydes. Over 8.000 ingredienser er allerede blevet clearet til brug i kosmetik. Hvor mange flere nye produkter har vi brug for? Hvad vil give kommercielle virksomheder incitamentet til at udvikle alternative afprøvningsmetoder?
Svaret er for det første et markedsføringsforbud mod ny kosmetik afprøvet på dyr fem år efter vedtagelsen af lovgivningen, som det fastslås i den betænkning, som vi har vedtaget i Miljøudvalget. Det er klart ikke i modstrid med WTO-reglerne nu. For det andet et fuldstændigt forbud mod dyreforsøg med en bestemt dato, hvor det vil træde i kraft.
Efter min mening vil alt mindre end dette være utilstrækkeligt og utilfredsstillende, og jeg ved, at mine vælgere er enige med mig i dette. Et forbud mod afprøvning af kosmetik betyder ikke, at forbrugere vil købe usikre produkter, men det betyder, at der vil blive sat en stopper for en hel del dyrs lidelser.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, det glæder mig meget, at vi i dag har vist en sådan enighed i forbindelse med Roth-Berendt-betænkningen. Jeg håber, at vi med denne store overbevisningskraft også kan lægge pres på Kommissionen. Jeg går ind for markedsføringsforbuddet. Jeg går også ind for testforbuddet. Jeg tror, at overgangsfristerne er blevet trukket for meget ud. Derfor ville jeg ønske, at der var endnu kortere overgangsfrister.
Ved denne lejlighed vil jeg gerne pege på, at der også finder en tilsvarende handel med dyr sted, og så sent som for et par dage siden er en sådan handel blevet afsløret i min region, i Sydtyrol. Det lykkedes at blokere for transporten og redde dyrene. Vi ved, at det ikke er løsningen på problemet. Løsningen er en lovgivningsmæssig ordning. Jeg håber, at vi kan sætte den i kraft så hurtigt som muligt. Vi har ydet vores bidrag til det.

Meijer (GUE/NGL)
Forsøg, hvor man undersøger, hvordan dyr bliver syge, lider eller dør efter brug af visse stoffer, blev tidligere desværre betragtet som en normal del af den videnskabelige og industrielle fremgang, men det er heldigvis i mindre grad tilfældet nu. Diskussionen drejer sig nu kun om, hvorvidt dyreforsøg helt kan undgås, når det vedrører rent medicinske anliggender. Det er en skandale, at sådanne prøver fortsat anvendes til luksuriøse formål såsom produktion af kosmetik. At denne situation klart skal ophøre, er nu om stunder nærmest generelt anerkendt. Alligevel er det indtil nu blevet hindret af angsten for, at virksomheder, som foretager dyreforsøg, flytter uden for EU-medlemsstaternes territorium, og at deres produkter efterfølgende bliver importeret, fordi den grænseoverskridende handel i øjeblikket er fri. Fru Roth-Behrendt har været meget kreativ i søgningen efter løsninger på, at Rådet fortsat afviser et importforbud. Hun peger nu på befolkningernes holdning og kræver mærkning, hvorved forbrugerne kan se, om dyreforsøg er gået forud for markedsføringen af produktet. Derudover forsøger hun at nedbringe dyreforsøgene hurtigere og yderligere samt at undgå tilsætning af stoffer, som dufter godt, men kan gøre mennesker syge. I betragtning af Rådets modstand hidtil er det den bedste løsning.

Roure (PSE)
Vi har i dag haft en vigtig afstemning. Der findes 8.000 ingredienser, der allerede er blevet prøvet, og som er til rådighed for industrien, og jeg mener, det er vigtigt at vise modstand mod prøvning på dyr, når det drejer sig om kosmetiske midler.
Enkelte personer har fremført argumentet med den offentlige sundhed som modstand mod de ændringsforslag, der forbyder disse prøvninger, men det skal gentages, at det under ingen omstændigheder er således, at resultatet af en prøvning, der er foretaget på et dyr, automatisk gælder for mennesker. Det drejer sig i den forbindelse om en genetisk og videnskabelig kendsgerning, hvor det vil være alvorligt, hvis vi om kun 10 eller 20 år kunne konstatere bivirkningerne.
For mig drejer det sig ikke om en ældre dame, der klapper sin lille hund på hovedet, men om at udvise respekt for levende væsener.
Det grundlæggende spørgsmål er reelt, hvor langt vi vil gå for at underkaste os myten om det udødelige menneske og myten om evig skønhed og ungdom. Det drejer sig faktisk om et væsentligt filosofisk og humanistisk spørgsmål, som indgår i vores befolkningers krav om politikernes engagement. Overvejelserne om globalisering, om de store virksomheder og deres indtjening, om respekten og værdigheden for hvert enkelt menneske peger i den retning.

Miranda (GUE/NGL)
De stillede forslag omfatter ændringer til den gældende forordning, der præciserer begreber, definerer slotstildelingskriterier, disses retlige status og muligheden for overdragelse samt indfører internationale begreber som fartplansformidlede og koordinerede lufthavne, der erstatter de tidligere betegnelser koordinerede og fuldt koordinerede lufthavne.
Jeg kan imidlertid ikke undlade at nævne, at indførelsen af funktionerne fartplansformidler og lufthavnskoordinator betyder, at den første får rådgivende og ikke besluttende status, hvorfor vi tvivler på, om de fartplansformidlede lufthavne i praksis vil kunne fungere effektivt, hvad angår tildeling af slots.
Da der med dette forslag fastsættes entydig lovgivning alene for de egentlig overbelastede lufthavne, benævnt "koordinerede", vil bestemmelserne kun gælde i et begrænset antal tilfælde, hvilket kan betyde et tilbageskridt i slotstildelingssystemet.

Patrie (PSE)
 Når man tager de mange gentagne fødevarekriser i betragtning, bør fritagelsen på 25% vedrørende mærkning af fødevarer afskaffes, og der bør til personer med allergi gives en fuldstændig information på de fødevarer, de køber. Ligeledes mener jeg, at bestemmelserne for ingredienser i saucer og sennep, der udgør mindre end 5% af færdigvaren, bør ophæves.
Der er dog enkelte undtagelser, der skal bevares. Den rolle, som fagudvalgene med ansvar for de forskellige drikkevarer har, skal bevares. Disse udvalg skal fortsat fastsætte reglerne for mærkning. Faktisk bør visse alkoholholdige drikkevarer som f.eks. vin opfylde særlige mærkningsregler. Tilsætningsstofferne og de teknologiske hjælpemidler, som man ikke kan bevise findes i færdigvarer, skal ikke mærkes.
Jeg er tilfreds med, at der tages fuldt hensyn til de videnskabelige kriterier for optagelse af ingredienser i bilag III, og at der foretages revidering og opdatering af denne liste regelmæssigt hvert andet år. Vi støtter gennemførelsen af dette direktiv. Derfor udelukker vi en forudgående evaluering fra Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet af de videnskabelige kriterier, der bestemmer optagelsen af ingredienserne i bilaget.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
De ændringer til teksten til afgørelsen om social integration, som fulgte efter afstemningen om ændringsforslagene, har gjort den meget forskellig fra Figueiredo-betænkningens oprindelige ordlyd, som Beskæftigelsesudvalget vedtog. Ikke alene har man fjernet enhver omtale af de ødelæggende effekter ved liberaliseringen, konkurrencepolitikken, landbrugs- og fiskeripolitikken, stabilitetspagten og behovet for sociale ydelser, social beskyttelse, omfordeling af midler og muligheder, men man har også tilføjet, at beskæftigelse er en ret og en mulighed for dem, "der ønsker at arbejde". Midlertidigt arbejde anses for "at være en enestående mulighed for mange af dem, der ikke har lyst til eller ikke kan påtage sig permanent beskæftigelse". Med andre ord skyldes arbejdsløsheden de arbejdsløse, for de vil ikke arbejde!
Afstemningens resultat viser endnu en gang Europa-Parlamentets natur, nemlig at det ikke kan hæve sig over rollen som forsvarer for de store økonomiske interesser og den herskende klasses politik.
Af disse grunde har medlemmerne fra Grækenlands Kommunistiske Parti stemt imod betænkningen, selv om der fortsat er enkelte positive elementer tilbage, bl.a. dem, jeg betonede i min indstilling i går (omtalen af et offentligt uddannelsessystem og 12 års gratis og obligatorisk skolegang).

Figueiredo (GUE/NGL)
De ændringsforslag, der er blevet vedtaget under afstemningen om min betænkning om social integration, har svækket den på vigtige punkter. 19 af de ændringsforslag, som PPE-Gruppen stillede, og hvoraf 12 blev vedtaget, sigtede på at fjerne vigtige dele af den strategi, der er nødvendig for effektivt at fremme social integration, og på at fremme det negative fænomen vikararbejde, hvilket er imod løftet om fuld beskæftigelse og selve idéen hermed. Særlig bemærkelsesværdige er fjernelsen af de punkter, der omhandlede følgende temaer:
betydningen af de sociale overførsler, uden hvilke 41% af EU's befolkning ville befinde sig i fattigdomsrisiko, og af andre overførsler, uden hvilke 26% af befolkningen ville befinde sig i fattigdomsrisiko, og ikke de 18% i dag, selv hvis alderspensionerne var indbefattet;
vurdering af virkningerne af pengepolitikken, herunder stabilitetspagten, for det sociale område (beskæftigelse, fattigdom og social udstødelse, lige rettigheder og muligheder osv.).
Til slut er det værd at bemærke, at andre af PPE-Gruppens ændringsforslag blev forkastet, således at vigtige dele af betænkningen dog kunne opretholdes. Derfor undlader jeg at stemme.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Vi har en positiv grundindstilling til EU. Som svenske liberale ser vi den europæiske integration som en mulighed for at finde løsninger på nogle grænseoverskridende spørgsmål som f.eks. miljø, handel, bevægelighed over grænserne, menneskerettigheder og konfliktstyring. Social integration er en vigtig del af Europas udvikling. Den sociale integration er en vigtig del af bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse, og derfor støtter vi naturligvis denne integration.
Eftersom subsidiaritet er noget, vi værner om og fastholder som et af vores vigtigste principper, ser vi ingen anledning til at harmonisere det område, som betænkningen omfatter. Den sociale integration er et eksempel på et område, som ikke er direkte grænseoverskridende, og de punkter, som behandles i betænkningen, kan varetages bedre i de enkelte medlemslande.

Roure (PSE)
I forbindelse med den kommende række nationale planer for social integration i 2003 er det vigtigt at opfordre til, at medlemsstaterne prioriterer de personer, der lever i konstant fattigdom, højt. Denne betænkning beskriver den aktuelle situation, og jeg minder om, at der desværre er 60 millioner fattige i EU, hvilket er uacceptabelt. De 15 forpligtede sig på topmødet i Lissabon til at udrydde fattigdommen inden 2010. Dette engagement bekræftes i Nice-traktaten. Betænkningen er et springbræt til en skærpelse af EU's politikker og programmer og bekræfter, at bekæmpelsen af fattigdommen stadig er en stor udfordring.
Vi har vedtaget chartret om grundlæggende rettigheder. Nu er det op til os at gennemføre det. Artikel 1 i dette charter, som sætter den menneskelige værdighed højest, er grundlæggende. Alle dem, der lever i fattigdom, skades på deres værdighed, og det kan vi ikke acceptere. Vi bør gennemføre en målrettet politik for skolerne, de offentlige tjenesteydelser, på boligområdet og på området for beskæftigelse. Vi bør faktisk først og fremmest forudse konsekvenserne af udstødelse og handle til fordel for de svageste grupper. De igangværende strukturændringer i EU kan skabe nye former for diskrimination og forværre racismen og fremmedhadet.

Kuntz (EDD)
Hr. Morillons og hr. Cohn-Bendits betænkning ønsker at være bevis på Europa-Parlamentets beslutsomme engagement til fordel for en aktiv og effektiv Euro-Middelhavspolitik. I den forbindelse indeholder den perspektiver, som fortjener at få opmærksomhed.
For det første er viljen til at indlede en dialog med vores partnere i Den Arabiske Maghreb-Union (AMU) endelig blevet drøftet i et aspekt, der går ud over det strengt handelsmæssige aspekt, som forbindelserne mellem de to sider af Middelhavet var begrænset af. Det er også tilfredsstillende, at der endelig lægges vægt på en udvikling af udvekslingen af de politiske og kulturelle aspekter og ikke udelukkende af de økonomiske aspekter.
I samme forbindelse har tilknytningen for vores partnere i Syd til definitionen af en fælles indvandringspolitik længe været nødvendig. Det har ofte været nævnt, men er aldrig blevet realiseret, og denne politik er nu blevet en hastesag. Den vilje, der udtrykkes i betænkningen, selv om det er lidt sent, er dog alligevel en positiv udvikling af tankegangene i EU.
Jeg glæder mig ligeledes over den vilje, som medordførerne har givet udtryk for, til ikke at optræde som skolemestre ved at sige, at "hver især har lige så meget at give som at tage", og der er ikke mange områder, hvor dette udtryk for ydmyghed er mere nødvendigt end for samarbejdet mellem Nord og Syd.
Denne hensigt, hvor prisværdig den end er, modsiges desværre i selve betænkningens tekst.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Europa har ofte på en negativ måde blandet sig i Nordvestafrikas forhold. Indtil for ca. et halvt århundrede siden var de lande franske, spanske og italienske kolonier, og især i Algeriet er der gået en langvarig og altødelæggende krig forud for uafhængigheden. Fortiden har bidraget til, at vold og fattigdom i de lande fortsat spiller en vigtig rolle. I Tunesien opstår en autoritær stat uden ret til opposition, i Algeriet spiller hæren en stor rolle, og føler den store berberbefolkning sig som andenrangs borgere. I Marokko går det politisk lidt bedre, men mange forsøger at forene sig med deres familie, som længe har boet i EU, og i det vestlige Sahara er den aftalte folkeafstemning om uafhængighed endnu ikke blevet afholdt. Som USA adskilles fra det meget fattigere Mexico ved hjælp af Rio Grande og et hegn, sådan fungerer Middelhavet mellem Europa og Nordafrika. Mange indbyggere i Maghreb-landene søger den højere levestandard i Europa eller har grund til at flygte fra et undertrykkende styre. Jeg er enig med den grøn-konservative koalition af ordførere i, at det ville være bedre at gøre økonomisk indvandring overflødig ved at sørge for indkomst og beskæftigelse i eget land, men det behøver ikke at føre til støtte til lederne af et forenet Maghreb.

Formanden.
Jeg ser, at hr. Fatuzzo er til stede. Vil han mon gerne give en forklaring på, hvorfor han ikke afgiver nogen stemmeforklaring i dag?

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er ved at vænne mig til det, der sker, hvis Parlamentet i morgen onsdag vedtager ændringsforslag 74 til forretningsordenen, som drastisk reducerer hr. Fatuzzos mulighed for at afgive stemmeforklaring. Jeg er ved at øve mig, såfremt Parlamentet træffer den fornuftige beslutning, at det er bedst, at jeg ikke taler så meget.

Formanden.
Hr. Fatuzzo, det ville være en skam at lade lejligheden gå tabt.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.51 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er henstilling (A5-0212/2002) af Gil-Robles Gil-Delgado for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om udkast til Rådets afgørelse om ændring af akt om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet knyttet til Rådets afgørelse 76/787/EKSF/EØF/Euratom af 20. september 1976 (8964/2002 - C5-0225/2002 - 2002/0807(AVC).

Gil-Robles Gil-Delgado (PPE-DE)
Fru formand, mine damer og herrer, Rådets beslutningsforslag, der i dag kommer til Europa-Parlamentet, er kulminationen på en lang proces. For et øjeblik siden diskuterede vi, om det var 25 eller 30 år. Det er under alle omstændigheder en lang proces.
Siden 1960, hvor et udkast til konvention om valg til Parlamentet ved almindelige direkte valg vedtoges, har Europa-Parlamentet udarbejdet hele fem betænkninger, der har lidt skibbrud i Rådet. Det spanske formandskab har endelig opnået en møjsommelig aftale i Rådet. Det skal det lykønskes med, og jeg ønsker formandskabet tillykke med dette kniplingsværk.
I teksten er der medtaget størstedelen af de forslag, som Europa-Parlamentet havde stillet i Anastasopoulos-betænkningen. Nærmere bestemt indføres der et princip om forholdstalsvalg med præferencelistevalg, som bør være fakultativ i de enkelte medlemsstater, at hvervet som medlem af et nationalt parlament er uforeneligt med hvervet som medlem af Europa-Parlamentet (med undtagelser for Det Forenede Kongerige og Irland indtil valget i 2009), at hver enkelt medlemsstat kan fastsætte et loft for valgkandidaternes udgifter til gennemførelse af valgkampagner, og at hver enkelt medlemsstat kan oprette territoriale valgkredse, uden at dette berører valgmetodens forholdstalskarakter.
Akten fra 1976 tilpasses desuden de ændringer, der er indført med de traktater, som siden da er godkendt i Unionens institutioner og organer, og der er fundet en fornuftig løsning til gennemførelse af dommen i Matthews-sagen om vælgernes stemmeafgivelse i Gibraltar.
Det er korrekt, at der er andre af Parlamentets forslag, der ikke er kommet med, f.eks. en fælles valgkreds for hele EU, flytning af valget til maj eller målet om ligestilling af mænd og kvinder på valglisterne. Der er nok en og anden, der derfor siger, at det er en minimumsaftale, men ordføreren mener, at det er bedre at tage et skridt fremad mod et mere homogent valgsystem end at forblive i den blindgyde, vi var blevet hængende i.
EU er skabt på denne måde, den har taget forsigtige skridt fremad, nogle gange for forsigtige, men den er under alle omstændigheder kommet fremad, ligesom skildpadderne, langsomt, men sikkert. Det er klart, at den samstemmende udtalelse, der anmodes om, ikke betyder at give afkald på Parlamentets holdninger. Ordføreren har valgt at gentage dem i betragtningerne og har beriget dem med bidrag fra udvalgsmedlemmerne, som han udtrykkeligt ønsker at takke varmt for deres samarbejde.
Det drejer sig ikke om rent retoriske krav. Beslutningsforslaget forudser, at akten bliver genstand for fornyet behandling før 2009, og på det tidspunkt kan Parlamentets krav eventuelt medtages. Derfor anmodes der om en positiv udtalelse om beslutningsforslaget.
Fru formand, mine damer og herrer, jeg vil slutte med at minde om et forslag fra præsident Delors, som kan være en vitaminindsprøjtning for de europæiske valg. Det består simpelthen i på EU-plan at gøre det, der gøres i medlemsstaterne, det vil sige, at sætte den, der foreslås som kommissionsformand, øverst på valglisten. Afstemningen ville så ikke længere være så abstrakt, og der ville ikke længere være tale om rent nationale valg, hvilket vil give EU ansigt og øjne. Jeg har medtaget dette forslag i betragtningerne med Udvalget om Konstitutionelle Anliggenders opbakning, for jeg er helt overbevist om, at tiden er inde til at borgerne ved, hvem de stemmer på, og hvorfor de stemmer.
Méndez de Vigo (PPE-DE).
Fru formand, vi står her over for en virkelig historisk kendsgerning, nemlig den første ændring af akten fra 1976.
Formanden, Gil-Robles, som jeg gerne vil lykønske som ordfører for denne samstemmende udtalelse, har sagt, at der har været mange forslag, der er stødt på grund. Jeg husker, at en navnkundig britisk konservativ, Edmond Burk, sagde, at Spanien var som en hval, der var strandet i Europa (eller noget lignende, jeg citerer fra hukommelsen). Derfor glæder det mig meget, at det er det spanske formandskab, der har formået at få dette spørgsmål ud af dødvandet, og at vi i 2002 under det spanske formandskab får den første reform af valgakten.
Jeg synes, at dette er et af de få tilfælde, hvor Europa-Parlamentet er kaldet til at afgive en samstemmende udtalelse, det vil sige at stemme for eller imod, og for at denne samstemmende udtalelse får juridiske resultater, er det ydermere nødvendigt, at der er absolut flertal her i Parlamentet.
Det var den konflikt, Europa-Parlamentet stod over for: Hvad skulle det gøre? Det er sandt, som ordføreren har bemærket, at ikke alle Europa-Parlamentets ønsker er kommet i betragtning i forbindelse med en tidligere betænkning, som vores gamle kollega og gode ven, Georgios Anastasopoulos, var ordfører for.
Det er også sandt, at det var nødvendigt at tilpasse denne valgakt til de forskellige og successive ændringer af traktaterne. Og det er også sandt, at der skulle opfyldes et påbud, løses et spørgsmål, der hidrørte fra en dom ved en domstol - i dette tilfælde Domstolen i Strasbourg - altså tilpasse vores valgsystem til dommen i Matthews-sagen. Det er det, der sker.
Lige som ordføreren tror jeg, at størstedelen af de betragtninger, som Europa-Parlamentet fremsatte om disse spørgsmål i dets tidligere betænkning, da Amsterdam-traktaten udskiftede det fælles valgsystem med generelle principper for valgret, ligger i ånden og bogstavet i den tekst, vi i dag skal stemme om.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti vil derfor stemme for, og det er sandt, at der kommer et andet tidspunkt til at forsøge at indpasse andre anmodninger fra Europa-Parlamentet i fremtiden.
Men dette øjebliks historiske karakter stopper ikke dér, for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti vil støtte et ændringsforslag, der er stillet af hr. Bonde - hvilket er et særsyn her i Parlamentet - for den synes, at det er et godt ændringsforslag, et ændringsforslag, hvor hr. Bonde siger og fastholder, at de medlemmer, der bliver valgt inden for en stats territoriale valgområde, repræsenterer hele vælgerkorpset, hvilket, og hermed slutter jeg ringen, hr. Edmund Burk i øvrigt også var fortaler for i sine kommentarer til vælgerne i Bristol i 1974.
Fru formand, jeg kan derfor oplyse, at min gruppe vil stemme for denne udtalelse, som hr. Gil-Robles har udarbejdet med en sådan behændighed og dygtighed.

Corbett (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans arbejde. Det er klogt af ham at anbefale, at Parlamentet giver sin tilslutning til den holdning, Rådet har vedtaget.
Dette er et af de eneste områder under traktaten, hvor det er Parlamentet og ikke Kommissionen, som har initiativret. Vi tog dette initiativ for nogle år siden, Rådet har fulgt vores tekst og har rent faktisk indarbejdet de fleste af de væsentlige elementer, som vi ønskede at se indarbejdet i det ensartede valgsystem, eller i det mindste de fælles principper for systemet.
Vores argument om, at forholdstalsrepræsentation bør være obligatorisk i alle medlemsstater er accepteret. Jeg kommer fra den sidste medlemsstat, der har indført forholdstalsrepræsentation ved valg til Europa-Parlamentet, og jeg er glad for, at dette nu vil blive anerkendt som et princip, der skal anvendes af alle medlemsstater. Det anerkender også det, at ikke alt bliver gjort på de meget centraliserede nationale listers plan. Regionale valgkredse, som er tættere på folket, bør være mulige, navnlig i de større medlemsstater.
Betænkningen anbefaler ligeledes, at vi gør en ende på, selv om det vil blive indført gradvist, kumulation af mandater, hvorved medlemmer kan sidde både i Europa-Parlamentet og i deres nationale parlament. Det er et forsøg på at varetage to fuldtidsjob samtidig. Det er ikke længere muligt, det er ikke længere holdbart, og det er rigtigt at afskaffe det gradvist.
Alt i alt kan vi godkende denne tekst, selv om den ikke er fuldt ud tilfredsstillende i alle henseender, men det er en del af det "noget for noget"princip, der gælder i EU, en del af den tilpasningsproces, vi gennemgår, og det kan vi acceptere. Min gruppe vil derfor stemme for Gil-Robles-betænkningen.
Vi har imidlertid et problem med betragtning D. Denne betragtning indeholder en udtalelse om, at vi beklager, at den fælles europæiske valgkreds, som Parlamentet foreslog, ikke bliver oprettet. Problemet her er, at Parlamentet ikke foreslog det, Parlamentet sagde, at det var noget, der kunne undersøges for fremtiden - i forbindelse med valget i 2009. Teksten siger endda, at vi beklager, at det ikke vil blive indført i tide til det næste valg til Europa-Parlamentet, men vi så det ikke engang som en mulighed ved det næste valg til Europa-Parlamentet. Hvis vi er seriøse som Parlament, selv de iblandt os, som støtter idéen om, at 10% af medlemmerne bliver valgt på denne måde, bør vi tage denne særlige betragtning ud af teksten, fordi den rent faktisk er i modstrid med kendsgerningerne og vores forslag. Vi vil ikke gøre os selv nogen tjeneste ved at beklage, at Rådet ikke godkendte noget, som vi ikke engang foreslog. Med dette mindre forbehold kan jeg støtte teksten, og min gruppe vil stemme for resten af den.

Duff (ELDR).
Fru formand, som tidligere talere har sagt, har det vist sig at være en yderst kontroversiel proces at komme så langt, navnlig for briterne, som kun er gået med til at indføre et retfærdigt valgsystem nu, uden hvilket jeg må sige, at jeg med liden sandsynlighed ville stå og tale her i Parlamentet i eftermiddag. Briterne accepterer også, at de har et ansvar for at sikre, at borgerne i Gibraltar kan blive repræsenteret her. Jeg håber oprigtigt, at Gibraltars deltagelse i det europæiske politiske system vil afsvække nogle af de nationalistiske spændinger, vi har set i den del af Unionen.
Flere stater er med rette gået med til at sætte en stopper for kumulation af mandater. Denne praksis er i modstrid med det forfatningsmæssige princip om magtens deling og svækker Parlamentets effektivitet. Så jeg lykønsker ordføreren og det belgiske og spanske formandskab med at have formidlet aftalen. Jeg ser frem til en yderligere revision af det ensartede valgsystem, og til den tid håber jeg, at konventet vil have fastslået argumentet for regionale pladser for de større stater såvel som for en eller anden form for tværnational liste.

Onesta (Verts/ALE).
Fru formand, min gruppe vurderer, at hvis ordførerens beslutning er helt tilfredsstillende, så er teksten fra Rådet gennemsnitlig. Det er korrekt, at der er sket fremskridt angående Gibraltar. Vi er tilfredse på vegne af vores britiske og spanske venner og også på vegne af vores venner fra Gibraltar. Med hensyn til resten må man imidlertid stille spørgsmålet om, hvordan borgerne skal kunne forstå, at der findes store europæiske politiske grupper, mens en del af medlemmerne af Europa-Parlamentet ikke vælges tværnationalt? Hvordan skal man for øvrigt forklare, at et meget fleksibelt system med uforenelighed af hverv gør det muligt i endnu en meget lang periode at have dobbelte hverv som medlem af det nationale parlament og som medlem af Europa-Parlamentet? Hvordan skal man forklare til halvdelen af menneskeheden, der er kvinder, at der i den europæiske valglovgivning ikke findes nogen angivelse af ligeværdighed mellem mænd og kvinder? Det er disse punkter, der heldigvis er taget med i vores ordførers beslutning, men vi ved udmærket godt, at det kun er overvejelser, og at Rådet og medlemsstaterne meget vel kan gøre, hvad de finder bedst med dem.
Jeg vil gerne gøre Rådet opmærksom på et punkt, nemlig punktet om territorial deling. Det siges, i det mindste på fransk, at dette generelt ikke skader valgmetodens forholdstalskarakter. Ordet "generelt" er interessant, for det første fordi det ikke er blevet oversat til alle sprogene, og i flere udgaver fra Rådet er det endda blevet slettet. Og for det andet, hvad forstås der ved ordet "generelt"? Dette begreb betyder reelt, at man meget vel ved en deling af valgområdet kan nå frem til lister på to eller tre parlamentsmedlemmer pr. valgkreds, hvilket betyder, at spærregrænsen er steget til 20 eller 30%. Det er helt sikkert, at forhandlingerne her i mødesalen vil blive overordentligt forenklet, men det ville ske på bekostning af repræsentativiteten. Det forholdsmæssige aspekt er kun interessant, hvis det er en garanti for borgernes repræsentativitet.
Dette er grunden til, at der arbejdes på at bekæmpe denne spærregrænse i de betragtninger, der er vedtaget, og jeg takker officielt vores ordfører og Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, samtidig med at vi håber, at Rådet vil tilslutte sig denne holdning. Over for denne gennemsnitstekst holder min gruppe derfor på nuværende tidspunkt den endelige stemme vedrørende den samstemmende udtalelse tilbage.

Kaufmann (GUE/NGL).
Fru formand, kære kolleger, i min gruppe er der forskellige opfattelser af, hvordan valgsystemet til valget til Europa-Parlamentet skal være udformet. Derfor vil gruppen sikkert forholde sig meget forskelligt ved afstemningen om betænkningen. Personligt mener jeg, at det kompromis, der er opnået i Rådet, alt i alt er acceptabelt, fordi det er et skridt hen mod et mere homogent europæisk valgsystem.
Beslutningen om det uforenelige i samtidig at være medlem af Europa-Parlamentet og et nationalt parlament var længe ventet. Det er særligt glædeligt, at borgerne i Gibraltar langt om længe kan deltage i valget til Europa-Parlamentet. Jeg håber meget, at også borgerne i ansøgerlandene i 2004 kan deltage i valget, og at optagelsesforhandlingerne ikke bliver forsinket. Jeg er imidlertid foruroliget over min regerings seneste optræden, og jeg opfordrer den til ikke at sætte spørgsmålstegn ved tidsplanen for udvidelsen.
Jeg vil kommentere fire punkter, hvor der efter min gruppes mening er stort behov for ændringer i forbindelse med valgretten. For det første afviser vi spærregrænser. De er udemokratiske, fordi de forfordeler mindre partier og begrænser den politiske pluralisme.
For det andet er det på høje tid, at valgretten til valgene til Europa-Parlmentet ikke længere skal være begrænset til unionsborgere. Det er ikke til at forstå, hvorfor mennesker fra tredjelande, som har levet og arbejdet i vores medlemsstater i flere år, stadig forholdes såvel valgret som valgbarhed. Hvorfor tager vi ikke langt om længe et vigtigt skridt for integrationen, netop på baggrund af fremmedhadet, som er vokset i faretruende omfang i vores medlemslande?
For det tredje er det nødvendigt at nedsætte valgretsalderen. Det Europæiske Ungdomsforums råd henvendte sig i slutningen af april til konventet med et krav om en nedsættelse af alderen for valgret og valgbarhed til 16 år. Jeg støtter dette krav fra de unge mennesker og håber, at ungdomskonventet i juli også vil gå massivt ind for kravet.
For det fjerde nævnes ligestillingen mellem kønnene med rette som et problem i overvejelserne. Jeg synes ikke, det er acceptabelt, at kun ca. 30% af medlemmerne i Parlamentet er kvinder. Her må de politiske partier langt om længe gennemføre ændringer til fordel for ligestilling af kønnene i deres egne regler om opstilling af kandidatlister.

Pasqua (UEN).
Fru formand, hr. ordfører, kære kolleger, jeg synes ikke, at denne betænkning er særlig hensigtsmæssig, for der findes ikke en egentlig ensartet valgprocedure, og det står alligevel fast, at siden 1999 er EU-valgene i vid udstrækning blevet organiseret efter fælles principper. Hvorfor så denne 117. betænkning om et spørgsmål, der er blevet drøftet utallige gange, hvis det ikke er et forsøg på at relancere en integrationsproces, der forekommer mere dødssyg end nogensinde?
Der kan diskuteres længe om grundlaget for en foranstaltning, der helt tilfældigt med baggrund i fællesskabsretten gennemtrumfer valg efter forholdstalsmetoden og - hvilket er endnu mere omstridt - territoriale valgkredse i de mest befolkede stater. Jeg vil gerne understrege, at der intet bevis, ud over en tankegang, der er lige så forenklet, som den er forkert, er for, at denne metode knytter de folkevalgte tættere til vælgerne, og eftersom det er et af de fastsatte målsætninger, at den øger valgdeltagelsen ved EU-valgene. En samlet eller en opdelt valgkreds, valg efter forholdstalsmetoden eller efter flertalsvalgmåden: Siden 1979 har alle disse metoder været anvendt uden succes. Det skal derfor indrømmes, at det ikke er ved at lave fusk med valglovene, at der kunstigt skabes et tilhørsforhold til EU, og at man således formindsker denne enorme mangel på deltagelse, som påvirker Europa-Parlamentets troværdighed. Når dette er slået fast, vil jeg gerne insistere særligt på to punkter, som jeg mener er fuldstændig uacceptable.
Det drejer sig først og fremmest om denne knaldromanagtige idé om en samlet europæisk valgkreds for valget af 10% af pladserne i Europa-Parlamentet, hvilket var et forslag, der heldigvis blev forkastet af Rådet, men som ordføreren vender tilbage til på trods af alt. Dette forslag er ikke blot i fuldstændig modstrid med målet for de territoriale valgkredse - en samlet europæisk valgkreds vil fjerne parlamentsmedlemmerne fra vælgerne, mens de territoriale valgkredse tværtimod sigter mod at skabe en tilknytning - men lader desuden hånt om artikel 189 i EF-traktaten. Samtidig med at den fastsætter, at Europa-Parlamentet består af repræsentanter for borgerne i de lande, der er med i Fællesskabet, foreslår den dog os alligevel at vælge parlamentsmedlemmer uden tilhørsforhold
Det andet punkt, som jeg er fuldstændig uenig i, angår overvejelserne om rollen for de europæiske politiske partier, som ordføreren opfordrer til under valget at foreslå en kandidat til formandsposten til Kommissionen. Jeg gør opmærksom på, at et sådan initiativ er en ny overtrædelse af traktaten, som forbeholder regeringerne i medlemsstaterne kompetencen til at udnævne den person, som de påtænker at udnævne til kommissionsformand.
Derudover tror jeg, at denne underlige idé er farlig eller ligefrem skadelig, for ved at tilrane sig en beføjelse, der er forbeholdt staterne, indfører den partistyret på europæisk plan og dets uundgåelige konsekvens, nemlig oprettelsen af Europa-Parlamentets regering. Deltagelsen af de europæiske partier ved stemmeafgivelsen er strengt taget forventet, men deres indblanding i driften af fællesskabets institutioner bør bekæmpes hårdt. Derfor beklager jeg, at jeg ikke kan tilslutte mig de komplimenter, som vores ordfører har modtaget - uden at min kritik har noget som helst at gøre med hans person - og jeg afslutter derfor med at sige, at denne betænkning bør forkastes.

Abitbol (EDD).
Fru formand, som så ofte her i Parlamentet tales der så meget desto mere om borgerne, mens der kun tænkes på egne interesser. For i dette udkast til Rådets afgørelse og i hr. Gil-Robles' betænkning er der tegn på, forestilling om, anmodning om nærhed og en idé om, at et europæisk demokrati kan opnås, at man i hovedet kan have en liste over de personer, der bliver kommissionsformænd, alle de idéer, der er så fjerne fra virkeligheden, at Utopia var det, som borgerne krævede af Thomas More. Og bag denne utopi, er der en virkelighed, og virkeligheden er alt for hård og alt for pragmatisk, det er simpelthen viljen til at fastholde de store europæiske partier i Europa-Parlamentet, viljen fra det europæiske socialistparti og fra de kristelige demokrater til at konfiskere demokratiet i Europa ved opdeling af valgsteder, som faktisk ved en hævning af spærregrænsen bør give dem et duopol for det europæiske demokrati, med en lidt tarvelig meddelagtighed fra De Grønne, der ved en samlet europæisk valgkreds håber at kunne genvinde nogle af deres ledere.
Kære kolleger, det er kendsgerningerne. Det er en konfiskering af det europæiske demokrati på bekostning af de europæiske politiske partier, der er fuldstændig fjernet fra de politiske realiteter for de europæiske borgere, og en konfiskering, som fuldendes af det økonomiske system, der gør det muligt at reservere den politiske finansiering til sine partier. Det er et holdop, vi er vidner til.

Berthu (NI).
Fru formand, hr. Gil-Robles foreslår Europa-Parlamentet at give samstemmende udtalelse til et udkast til Rådets afgørelse om proceduren for EU-valgene, og lige på dette punkt er vi enige med ham. Faktisk lader det til, at dette udkast i den nuværende udgave er tilstrækkelig fleksibelt til, at de enkelte landes suverænitet bevares.
Den samstemmende udtalelse vil tværtimod indeholde betragtninger, hvor nogle kan anfægtes, f.eks. den betragtning, som beklager, at Rådets forslag ikke indeholder muligheden for tværnationale europæiske valglister. Vi mener derimod, at sådanne lister ville fjerne Europa-Parlamentet endnu mere fra vælgerne i medlemsstaterne.
Hvis vi skal beklage noget, så er det, at Rådet havde glemt at gøre opmærksom på, at i henhold til artikel 189 og artikel 190 i EU-traktaten, selv i de tilfælde, hvor et land opretter opdelte valgsteder til EU-valgene, repræsenterer de parlamentsmedlemmer, der er valgt på denne måde, deres land som helhed og ikke kun deres eget valgsted, som hr. Méndez de Vigo for øvrigt lige gjorde opmærksom på. Under alle omstændigheder er bestemmelsen der, for den er med i traktaten, men vi har alligevel stillet et ændringsforslag for at gøre opmærksom på den, så ingen glemmer den.

Schleicher (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, det er alt for sandt, at valgproceduren til de direkte valg til Europa-Parlamentet siden halvfjerdserne har været en næsten uendelig historie. Fornuftige løsninger løber hele tiden vild i institutionernes jungle. På grundlag af traktaterne har Europa-Parlamentet ganske vist forslagsret, men Rådet skal træffe enstemmig afgørelse.
Vi har allerede for fire år siden opfyldt vores forpligtelser med Anastassopulos-betænkningen, men Ministerrådet har givet sig særdeles god tid. Når der nu er kommet noget i stand, så glæder vi os over, at vi i rette tid før valget i 2004 får en fælles valgprocedure, men jeg vil gerne takke hr. Gil-Robles hjerteligt, fordi han også har anført de punkter, som Parlamentet har krævet gennem lang tid, men som desværre ikke er taget med. Vi kan altså ikke gøre andet end at sige ja eller nej til Rådets forslag, efter devisen take it or leave it.
Selv om vi må anerkende, at en række punkter er taget med, er det stadig utilfredsstillende.
Med denne betænkning opfordrer Europa-Parlamentet imidlertid også konventet til at revidere EF-traktaten om EU-valgretten. Det kan ikke gå an, at Europa-Parlamentet, som i henhold til traktaten har initiativretten til valglovgivning, ikke har medbestemmelse ved endelige beslutninger. I et for et parlament så grundlæggende spørgsmål skal Europa-Parlamentet have fuld medbestemmelsesret.
Jeg kan ikke dy mig for at bemærke, at den foreslåede ordlyd vedrørende indførelse af territoriale valgkredse sammen med den tilsvarende protokolerklæring giver en løsning på det prekære problem mellem Storbritannien og Gibraltar. Det er jo trist, at et land som Storbritannien med sin århundred gamle imperieerfaring og sin århundred gamle demokratiske tradition har brug for en dom fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol for at forstå, at det har et større ansvar, som går ud over Storbritanniens egentlige statsområde. Borgerne i Gibraltar vil med denne løsning endelig kunne deltage i valgene til Europa-Parlamentet. Det er helt sikkert en succes for demokratiet i Europa.

Van den Berg (PSE).
Fru formand, i Gil-Robles Gil-Delgado-betænkningen om proceduren omkring de europæiske valg peges der på en lang række anliggender, som er vigtige for et effektivt og slagfærdigt Europa, som kan forvaltes. Desværre er der i det egentlige forslag fra Rådet, som vi skal vedtage, en række punkter, som kan forbedres. Parlamentet har i hvert fald sagt sin mening.
De europæiske valg blev i de seneste år altid kendetegnet af en lav valgdeltagelse. I mit eget land, Nederlandene, var valgdeltagelsen i 1999 kun 30%. I andre lande var billedet ikke mindre trist. For at øge valgdeltagelsen i 2004 skal valget i hvert fald være noget mere spændende og politisk. Borgerne skal føle, at de med deres stemme får indflydelse på den europæiske politik og på løsningen af de problemer, som skriger om europæisk samarbejde såsom asyl, indvandring, fødevaresikkerhed og miljø. Det skal for det første finde sted ved at lade Parlamentet udpege kommissionsformanden på grundlag af resultatet af valget. Derfor opfordres alle europæiske politiske partier i betænkningen til i god tid at bekendtgøre deres kandidat til denne post. Det giver sådan en person et ansigt, gør ham kendt og bringer i sidste ende Kommissionen tættere på borgerne.
Valgdagen er også meget vigtig for identificeringen med det europæiske projekt. Først når vi alle stemmer den samme dag, føler borgerne, at de stemmer for et og samme politiske organ. De fleste lande stemmer allerede samme dag, nemlig om søndagen. Det er ikke godt, at visse lande, Irland, Det Forenede Kongerige og mit eget land, Nederlandene, ikke går til valg samme dag som andre EU-medlemsstater - søndag - og at spændingen forsvinder. Grunden er, at vi åbenbart vil åbne de store varehuse for handel om søndagen. Når det imidlertid drejer sig om demokratiet, lukker Nederlandene af. Jeg slår til lyd for at sætte demokratiet højere end kommercielle interesser i Nederlandene og derfor gå til valg om søndagen.
Endelig lancerede jeg i sidste uge i Nederlandene idéen om at lade den nationale kommissær i Kommissionen vælge direkte gennem en folkeafstemning. Det er efter min mening passé, at sådan en vigtig politisk genkendelig figur udnævnes bag kulisserne af regeringsrepræsentanter. Derfor slår jeg til lyd for en folkeafstemning den samme dag, hvor valget til Parlamentet i 2004 finder sted, hvor der kan stemmes direkte på en kandidat. Den idé er naturligvis ikke kun forbeholdt Nederlandene, men også andre europæiske lande. Jeg håber, at mine kolleger vil overveje det alvorligt, for det er efter min mening en interessant tanke.

Staes (Verts/ALE).
Fru formand, de 10 valgte repræsentanter fra Den Europæiske Fri Alliance, som er en samling af de regionalistiske og nationalistiske folkevalgte inden for Gruppen de Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, har problemer med betragtning C. Der står, at oprettelse af regionale valgkredse er mulig, i hvilken forbindelse det imidlertid - og jeg citerer - "ikke må berøre den proportionelle repræsentation i de politiske grupperinger på medlemsstatsplan".
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at i det belgiske system er medlemsstatsplanet for de europæiske valg helt irrelevant. Nederlandsktalende og fransktalende går til valg i to forskellige valgkredse, som slet ikke har indflydelse på hinanden. Betragtning C er efter min mening en udvidet fortolkning af artikel 2 i Rådets udkast til afgørelse. Desuden er de forskellige sprogversioner - sammenlign den franske, den nederlandske og den engelske - ikke identiske.
Den Europæiske Fri Alliance har ligeledes indvendinger imod henvisningen til transnationale lister i betragtning D. Denne praksis vil efter vores mening bidrage til en yderligere øgning af den politiske forskellighed i Parlamentet. Det gør det immervæk endnu sværere for mindre politiske formationer at vinde mandater, både på transnationalt, nationalt og regionalt plan, især hvis det kombineres med spærregrænsen på 5%. Derfor støtter de 10 kolleger fra Den Europæiske Fri Alliance ikke den foreliggende henstilling fra hr. Gil Robles.

Krarup (EDD).
Fru formand, denne betænkning er et teknisk led i eurokraternes langvarige bestræbelser på at opbygge et politisk, parlamentarisk rum i Den Europæiske Union. Udgangspunktet var Maastricht-traktatens bestemmelser, hvor man besvor omverdenen og vælgerne til at tro, dog uden held i Danmark, at opbygningen af europæiske, politiske partier var en vigtig integrationsfaktor. Man vil skabe en europæisk, politisk identitet gennem disse manøvrer, der går ud på at opbygge et politisk, parlamentarisk rum. Denne politiske arkitektur er bagvendt. Det svarer til, at en bygherre starter sit byggeri med øverste etage og bygger nedefter fremfor at begynde ved grunden. Disse bestræbelser er dømt til at mislykkes. De følges op af en lang række tiltag med hensyn til europæiske, politiske partier, men politik dannes ikke på grundlag af forudtrufne vedtagelser om et europæisk rum, hvor den øverste etage antageligt hører hjemme oppe i Vorherres regioner. Det nærmeste historiske fortilfælde for denne form for bagvendt politisk arkitektur er Babelstårnet, og resultatet var som bekendt ikke godt, og byggeriet blev aldrig fuldført.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Fru formand, hr. Gil-Robles og hr. Méndez de Vigo, der sidder side om side, er et fysisk udtryk for dyb uforenelighed, for ånden i denne henstilling er i stærk modstrid med filosofien bag det europæiske konvent. Konventet arbejder med idéen om et politisk forenet Europa uden indre grænser. Hr. Gil-Robles' henstilling derimod holder sig til fortidens vej - med et Europa-Parlament bestående af repræsentanter for medlemsstater i stedet for for hele Det Europæiske Fællesskab. Dette er beklageligt, for forskellige folk i Europa som mit eget, der er blevet delt ved de nuværende medlemsstaters handling, vil forblive delt i fremtiden. Hvor længe vil de franske, spanske og andre lignende separatister holde fast ved dette, om jeg må spørge?

Maij-Weggen (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Gil Robles for hans betænkning om organiseringen af de europæiske valg. Mange berømte ordførere er gået før ham, f.eks. Edgard Faure, Schelto Patijn, Karel De Gucht og hr. Anastassopoulos. Alle disse betænkninger har hver gang ført til små forbedringer i organiseringen af de europæiske valg. Denne gang er der ligeledes overtaget en række henstillinger fra vores gamle kollega, hr. Anastassopoulos, og hr. Gil Robles i Rådets seneste udkast til afgørelse. Jeg vil gerne nævne princippet om proportionel repræsentation, uforeneligheden af medlemskab af et nationalt parlament og Parlamentet, begrænsning af udgifterne til kampagner, sandsynligvis for at undgå, at Parlamentet bliver invaderet af multimillionærer.
En række punkter er ikke medtaget. F.eks. kravet om lige behandling af mænd og kvinder og flytningen af valgdatoen for at undgå sammenfald med ferierne. Endvidere er det beklageligt - og det er det vigtigste punkt her - at begyndelsen til én europæisk liste er bortfaldet. Det er især en skam, fordi det faktisk var et meget godt punkt, som gav os mulighed for f.eks. at lade en ny kommissionsformand vælge direkte gennem de politiske partier og en europæisk liste. Rådet vil åbenbart bibeholde sin ret og fortsætte den udemokratiske måde, som formanden samt mange medlemmer af Kommissionen udpeges på. Det er en skam. Jeg siger mange medlemmer, for jeg ved godt, at en række medlemmer af Kommissionen såsom fru de Palacio er blevet valgt direkte fra europæiske lister. Det er altså ikke alle, der sidder uden mandat. Alligevel er det en skam, og måske er den eneste måde at rette det på at anmode konventet om at fordybe sig i denne sag. Efter min mening er det meget vigtigt, at medlemmerne af Kommissionen legitimeres demokratisk ligesom medlemmerne af Parlamentet. Det kan bedre borgernes syn på Kommissionens arbejde samt bidrage til, at medlemmerne af Kommissionen tager mere hensyn til borgernes mening, ligesom parlamentsmedlemmerne gør.
Hr. van den Bergs idé om at ordne det med en folkeafstemning i Nederlandene er i sig selv god, men jeg vil sige med det samme, at De havde magten i otte år sammen med Deres parti. De kunne have sørget for det, men det gjorde De ikke. Det er interessant, at De nu kræver af den tidligere opposition, at den skal sørge for det, og jeg vil i hvert fald give beskeden videre.

Leinen (PSE).
Fru formand, når jeg får grupper på besøg i Strasbourg, oplever jeg, at flertallet af disse borgere går ud fra, at medlemmerne i Europa-Parlamentet bliver valgt efter samme metode, og at vi også betales ens for det ens arbejde, vi udfører her. Så meget mere overraskede bliver de fleste borgere over at høre, at de to ting ikke er ens på europæisk plan, men nationale. Valgproceduren for Europa-Parlamentet er national, 15 forskellige procedurer, efter udvidelsen 25 forskellige procedurer, og selv om vi udfører samme arbejde her, bliver vi behandlet højst forskelligt. Derfor er det på allerhøjeste tid, at vi får en europæisk statut for medlemmerne og deres arbejde, og at valgproceduren til Europa-Parlamentet harmoniseres så vidt, at det får en europadækkende repræsentativitet.
Jeg takker også hr. Gil-Robles Gil-Delgado, som har bidraget væsentligt til, at vi kan tage det næste skridt hen mod en fælles valgprocedure. Jeg vil imidlertid også nævne de huller, der stadig findes, som Rådet har efterladt. Et af disse huller er fraværet af europæiske lister ved valget til Europa-Parlamentet. Vi ved alle fra de sidste valg til Europa-Parlamentet, at det var næsten rent nationale valg, indenrigspolitiske opgør, som kun havde meget lidt at gøre med det, som vi laver og bør lave her. Kun hvis vi får europæiske lister, vil de europæiske partier også anstrenge sig. Så vil de forsøge at mobilisere borgerne ud over de nationale grænser. Det er ikke lykkedes i dag. Vi opfordrer indtrængende Rådet til at indføre disse europæiske lister ved den næste revision af valgproceduren.
Jeg er også enig med hr. van den Berg i, at det er uholdbart, at vi stemmer fra torsdag til søndag, og at stemmerne fra de borgere, som har stemt om torsdagen, bliver arkiveret indtil søndag aften, før resultatet kan offentliggøres. Det, vi har fået forelagt her, er et første skridt, og det er godt. Men det næste skridt skal også komme!

Rack (PPE-DE).
Fru formand, fru næstformand for Kommissionen, mine damer og herrer, Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid fik af de europæiske fædre i Laeken - der var vist ingen mødre med - lidt over et år til at gennemføre en stor mundfuld på vejen mod et mere synligt Europa, nemlig at udarbejde en ny tekst til en forfatningstraktat.
En helt uforholdsmæssig lille del af konventets arbejde vil være at forberede løsninger til de spørgsmål, der berøres her i dag i Gil-Robles Gil-Delgado-betænkningen. En fælles europæisk valgret til Europa-Parlamentet, som fortjener dette navn, samtidig også svar på spørgsmålet om nærhed til borgerne eller manglende nærhed til borgerne i valgsystemet - stikordet er regionalisering - og spørgsmålet om at skabe mulighed for, at valgene til Europa-Parlamentet også kan benyttes til en afgørelse om et europæisk ansigt, nemlig direkte valg af kommissionsformanden. Desværre er der ikke noget rigtig substantielt om de europæiske lister. Til arbejdet med disse få emner har Rådet og Parlamentet hidtil brugt næsten 30 år, og der er ikke altid kommet ret meget ud af det. Vive la différence er fortsat mottoet for afholdelsen af valgene til Europa-Parlamentet.
Ud over mange andre aspekter er det netop denne forvirrende mangfoldighed af procedurer, hvert femte år i juni, som gør det let for de europæiske borgere at mene, at det er uvigtigt - eller uforståeligt - at deltage i de europæiske valg. 50% valgdeltagelse og derunder er borgernes reaktion på denne utilfredsstillende situation. Hvad kan man gøre i sådan en situation? Holde gode miner til slet spil, glæde sig over små fremskridt, takke ordføreren for hans gode arbejde og vente på det mirakel, at konventet om 15 måneder vil gøre alt anderledes og bedre.
Jeg accepterer kompromiset, jeg tilslutter mig også takken til vores ordfører hr. Gil-Robles Gil-Delgado, og jeg opfordrer alle til at krydse fingre for konventet og dets medlemmer, for at de vil gøre det umulige muligt, nemlig at give Europa en forståelig og gennemførlig struktur, som borgerne kan forstå, med en valgret, som udfordrer borgerne til at være med til at bestemme, hvordan vi skal gå videre med vores fælles Europa.
Berès (PSE).
Fru formand, vi takker vores ordfører for den åbenhed, han har udvist i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning.
Den samstemmende udtalelse, som vi skal give vedrørende ændringen af akt om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet, er en samstemmende udtalelse, der indgår i strategien om små fremskridt. Hellere et lille fremskridt end slet ingen, men helt ærligt, så havde denne udgave fortjent at være bedre. Hvorfor ikke have accepteret idéen om et blandet valg, idéen om tværnationale lister sammen med regionale proportionelle lister? Hvis vi ønsker at oprette et europæisk offentligt rum, har vi brug for at give plads til de politiske partier, der har en målsætning om at lade repræsentanter for borgerne i Europa blive valgt til Europa-Parlamentet. Hvis vi ønsker at give plads til idéen om det europæiske borgerskab, har dette offentlige rum brug for folkevalgte, og dette skal ske på basis af tværnationale valgsteder, der bidrager til udnævnelsen af en kommissionsformand.
Vedrørende den lige repræsentation tror jeg, at beslutningen ligeledes kunne have været mere pågående og have foreslået, at reglen om lige repræsentation blev anvendt ved EU-valgene. I forbindelse med spørgsmålet om privilegier og immunitet beklager jeg, at denne ændring af akten ikke gør det muligt at skabe nogen form for fremskridt, selv om vi hele tiden har kendt til de problemer, som manglen på europæiske regler på dette område har medført.
Og dernæst ønsker jeg, at vi bliver enige om benævnelsen, at vi betegnes som "Europa-Parlamentets medlemmer" eller "medlemmer af Europa-Parlamentet" og ikke som "repræsentanter" eller "deltagere".
Der er kun tilbage at håbe, at dette lille skridt vil føre til yderligere små fremskridt i forbindelse med gennemgangen af akten eller i forbindelse med konventets arbejde.

Hannan (PPE-DE).
Fru formand, den betænkning, der ligger foran os, lyder ganske fornuftig, hvis man mener, at Parlamentet bør være den lovgivende forsamling for en europæisk statsdannelse. Når alt kommer til alt, har alle andre stater en national forsamling valgt ved en ensartet metode. Men jeg håber, at medlemmerne vil erkende, at dette ikke er den eneste legitime opfattelse af EU. Der er nogle af os, som ser Parlamentet ikke som en føderal forsamling, men som et forum, hvor repræsentanterne for Europas folk kan kræve EU-bureaukratiet til regnskab.
Rollen for et medlem af Europa-Parlamentet er ikke at være en, der optræder på vegne af det europæiske projekt. Han har til opgave at repræsentere sine vælgeres interesser. Jeg er valgt til at tale for det sydøstlige England i Bruxelles, ikke for at tale for Bruxelles i det sydvestlige England. Derfor mener jeg, at det bør være op til hver enkelt medlemsstat at afgøre, hvordan og hvornår det vil udvælge sine medlemmer af Europa-Parlamentet. Jeg personligt foretrækker et flertalsvalgsystem, hvor den, der får flest stemmer, vinder. Men selv om jeg ikke gjorde det, ville jeg stadig gøre indvendinger mod enhver metode, der blev pålagt os af EU.
Det er heller ikke op til Europa-Parlamentet at diktere valglisternes kønsfordeling. Det er helt bestemt op til det enkelte parti at afgøre, hvor mange mænd og kvinder det ønsker at opstille som kandidater, og op til vælgerne at afsige deres dom over dem.
Frem for alt er jeg imod gentagelsen af Europa-Parlamentets krav om en fælleseuropæisk opfyldningsliste. Dette ophøjer efter min opfattelse dogmet om europæisk integration over alle praktiske hensyn om ansvarlighed eller lydhørhed. Der kan ikke være noget europæisk demokrati, så længe der ikke er nogen europæiske demokrater. Vi lyver for os selv, hvis vi tror, at Europa-Parlamentet behersker noget lig den samhørighedsfølelse og identitet, som nationale parlamenter har opbygget i århundredernes løb.
Europa-Parlamentet kan udføre en nyttig rolle ved at kontrollere budgettet og holde Kommissionen ansvarlig for sine handlinger. Jeg kunne blot ønske, at Parlamentet var mere interesseret i at udføre funktioner, som det allerede har, end det er i konstant at kræve nye beføjelser.

Carnero González (PSE).
Fru formand, den henstilling, som formanden, hr. Gil-Robles, er ordfører for, er særlig belejlig på dette tidspunkt, hvor Det Europæiske Konvent er samlet. Hvorfor? På grund af en efter min mening politisk meget relevant årsag, for hvis vi ønsker at lancere en foranstaltning eller et budskab til at styrke Europa-Parlamentets demokratiske legitimitet, skal vi gøre det nu.
Hver eneste dag, hver eneste uge hører vi allehånde budskaber, der netop forsøger at placere skylden for det demokratiske underskud i Parlamentets sammensætning. Det siges f.eks., at det demokratiske underskud skal overvindes ved at styrke de nationale parlamenters handlemulighed i forbindelse med opbygningen af det nye Europa. Der er endda dem, der uden blusel siger, at borgerne mener, at det er de nationale parlamentsmedlemmer og ikke de europæiske, som i virkeligheden repræsenterer dem, og de glemmer, at de begge udspringer af denne samme legitimitetskilde, nemlig den lige og almindelige stemmeret og den politiske vilje, som borgerne giver udtryk for ved stemmeurnerne.
På denne måde mener jeg, at det er meget positivt, at der kommer en forbedret ensartet valgmåde for valg af medlemmer til Europa-Parlamentet. Jeg understreger desuden spørgsmål, jeg synes er væsentlige, f.eks. forholdstalsvalg, der direkte repræsenterer borgernes mening og sikrer pluraliteten. Ligeledes den kendsgerning, at der anmodes om ligestilling - i dag er der lige så mange kvindelige vælgere som mandlige, der er endda flere - og de politiske partier og institutioner, der dannes med udgangspunkt i borgernes vilje, og ikke kun Parlamentet, skal også være paritetiske.
Endelig bør vi, hvorfor ikke, også insistere på, at den person, som Europa-Parlamentet i påkommende tilfælde vælger som kommissionsformand, også optræder for vælgerne som kandidat til Europa-Parlamentet. Så tillykke. De kan regne med min fulde opbakning.

De Miguel
Fru formand, jeg vil gøre det ganske kort. Jeg beklager, at jeg er kommet sent frem til denne forhandling, men visse formandskabsforpligtelser i forbindelse med ministerkonferencerne om udvidelsen i Luxembourg har opholdt mig indtil for kort tid siden. Jeg vil ikke undlade at benytte mig af denne lejlighed til at give udtryk for det spanske formandskabs værdsættelse af succesen med valgproceduren for Europa-Parlamentet. Vi har arbejdet meget for at opnå det, og det ville naturligvis ikke have været muligt uden ordføreren, hr. Gil-Robles' og Udvalget om Konstitutionelle Anliggenders samarbejde og fremragende indsats.
Efter min mening står vi over for en historisk aftale. Lad os huske på, at Parlamentet handler på baggrund af en tekst fra 1976. Jeg synes, at det er et meget vigtigt skridt fremad. Formandskabet glæder sig, for dette er en styrkelse, endnu et skridt - som hr. Carnero sagde - i styrkelsen af Europa-Parlamentets rolle som en virkelig repræsentant for Europas demos. Jeg synes, at vi alle skal lykønske hinanden, og det spanske formandskab vil gerne slutte sig til dette vigtige øjeblik for Parlamentet samt lykønske Parlamentet og ordføreren samt Udvalget om Konstitutionelle Anliggender.

De Palacio
Fru formand, jeg vil meget kort lykønske ordføreren, hr. Gil-Robles, for, som han selv har nævnt, at have afsluttet denne historiske sag. Selv om tekstens oprindelse går tilbage til 1976, så er det en realitet, at Europa-Parlamentets første initiativ er fra 1960, og det har derfor været en lang og vanskelig vej, men det ser ud til, at den endelig kan finde en frugtbar afslutning med denne tekst.
Jeg vil også gerne lykønske det spanske formandskab og Rådet for den tilnærmelsesindsats, de har gjort for netop at kunne blive enige om en fra et konstitutionelt synspunkt særdeles vigtig aftale, der bliver afgørende for valget til Europa-Parlamentet i 2004, og som vi desuden håber bliver det første, som de nuværende ansøgerlande deltager i, og som forhåbentligt til den tid er fuldgyldige medlemmer af EU.
Kommissionen er enig med ordføreren i, at teksten indeholder de vigtigste elementer fra det forslag, som Parlamentet vedtog i 1998 med den fremragende betænkning af den tidligere næstformand for Europa-Parlamentet, hr. Anastasopoulos, og at vi derfor håber, at det, som jeg i dag har set under forhandlingen, i morgen bliver vedtaget af Parlamentet, og - håber jeg - med så stort flertal som muligt.
Jeg er sikker på, at de mere brede politiske spørgsmål, der er blevet nævnt under forhandlingen, bliver genstand for diskussion og opmærksomhed i konventet, og at nogle af disse måske heri finder et passende leje.
Mange tak, fru formand. Jeg synes virkelig, at dagens aftale er en meget vigtig og historisk aftale i forbindelse med Parlamenets liv og det nye Europas fremtid.

Formanden.
Tak, fru kommissær de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er meddelelserne fra Rådet og Kommissionen om resultaterne fra det forberedende møde på Bali den 27.05.-7.06.2002 med henblik på topmødet i Johannesburg.

De Miguel
Fru formand, topmødet i Johannesburg betyder et skridt videre i den proces, der blev indledt i Rio de Janeiro med henblik på at opnå en bæredygtig udvikling på globalt niveau.
I Rio defineredes den såkaldte Agenda 21, der indeholder de fundamentale mål, der er opnået i dette århundrede. Selv om der er opnået betragtelige fremskridt, er det globale miljø imidlertid blevet betydeligt forværret.
I Johannesburg mødes alle staterne og alle interessenterne, ngo'erne, den private sektor osv. for at udforme nye mekanismer til at nå nævnte mål.
Dette topmøde skal under ét gøre front mod de økonomiske udfordringer - udvikling defineret som ren økonomisk vækst - de sociale udfordringer - fattigdomslempelse ved at nå målene i FN's milleniumerklæring - og egentlige miljømæssige udfordringer. Disse tre udfordringer er naturligvis indbyrdes forbundne.
Resultatet af topmødet i Johannesburg vil forhåbentligt indeholde følgende elementer: en politisk erklæring, som understreger verdensledernes fornyede forpligtelse til at nå milleniumsmålene og udeståenderne i forbindelse med gennemførelsen af Agenda 21, et handlingsprogram med de grundlæggende forpligtelser om handling, nogle frivillige initiativer om samarbejde, som involverer alle aktører, regeringer, det civile samfund og den private sektor i en række initiativer for at føre handlingsprogrammet ud i livet.
EU arbejder aktivt med de seks prioriteter for Johannesburg på områderne sundhed, vand, energi, handelssamkvem, globale offentlige goder og bæredygtige standarder for produktion og forbrug.
Jeg vil i første omgang komme ind på de forberedende arbejder, der har fundet sted under det spanske formandskab.
I denne periode er der gennemført to forberedende møder på verdensplan, der er afholdt i New York, nemlig PREPCON 2 og PREPCON 3, og den 24. maj indledtes det sidste forberedende møde, PREPCON 4, som fandt sted på Bali, og som omfatter ministermødet den 4.-7. juni.
I mellemtiden er EU's holdninger blevet lagt fast i Bruxelles i en proces, der omfatter følgende etaper: konklusionerne fra Rådet (miljø) den 4. marts, der blev endosseret af Det Europæiske Råd i Barcelona, konklusionerne fra Rådet (udvikling) den 17. juni, der baserede sig på de tidligere konklusioner samt på resultaterne fra PREPCON 4, der vil blive endosseret på Det Europæiske Råd i Sevilla som EU's fælles holdning med hensyn til Johannesburg.
På EU-plan har forhandlingerne fokuseret på følgende spørgsmål, der skal løses på Rådet (almindelige anliggender) den 17. juni umiddelbart før Sevilla: For det første er der sammenhængen mellem fællesskabspolitikkerne uanset vedtagelse af fællesskabspolitikker for de interne og eksterne mål for den bæredygtige udvikling. Det er nødvendigt at hindre, at topmødet i Johannesburg bliver et instrument, der betinger reformen af fællesskabspolitikkerne. For det andet er der afskaffelsen af miljøskadelig støtte. Selv om det i kapitel to om handelssamkvem lykkedes at nå en kompromisløsning om at reducere eller om nødvendigt at afskaffe støtte, der anses for skadelig for miljøet, er der endnu ikke konsensus mellem alle medlemsstaterne om forpligtetheden eller automatikken i forbindelse med afskaffelsen af nævnte støtte. Rådet vil også komme ind på det svenske initiativ fra ombudsmanden om at fremme eksporten fra udviklingslandene til EU-markedet. Der er behov for en grundigere undersøgelse, før det kan blive accepteret og medtaget i Johannesburg som et fællesskabsinitiativ. Derfor har Kommissionen forpligtet sig til i fremtiden at forelægge et dokument, som behandler en eventuel iværksættelse af dette initiativ.
Finansielle spørgsmål, f.eks. dem om den mulige sammenknytning af finansieringen og de fremtidige initiativer, der bliver udviklet på topmødet i Johannesburg, vil også blive behandlet, og disse finansielle spørgsmål er dem, der er anført, for at de yderligere midler til officiel udviklingsbistand, der blev afgivet løfte om på Monterrey-konferencen, bliver knyttet til eller tildelt de initiativer, der iværksættes i Johannesburg.
Mobiliseringen af alternative midler til finansiering, idet der er et ønske om at knytte alternative ressourcer som den såkaldte Tobin-skat sammen med globale offentlige goder og en eventuel udvidelse af initiativet om "Highly indebted poor countries".
Desuden vil jeg komme ind på udsigterne i forbindelse med Det Europæiske Råd i Sevilla. Formandskabet har lagt mange kræfter i forberedelsen af topmødet i Johannesburg. EU skal komme med et meget væsentligt bidrag til topmødet og vise en stor evne til lederskab, for vi er bannerførere på verdensplan, når det gælder bæredygtig udvikling. Jeg mener, at EU's ratifikation af Kyoto-protokollen er et godt bevis herpå, også fordi der tydeligvis er brug for europæisk lederskab i forbindelse med den internationale forberedelse af topmødet.
For øjeblikket er der splittelse på internationalt plan, og der mangler klarhed i de mål, der ønskes opnået på topmødet. PREPCON 3 var en skuffelse, det nye forslag til et handlingsprogram skal være mere konkret, og der skal være større enighed om det.
USA ønsker at begrænse de politiske spørgsmål så meget som muligt, landet ville endda gerne fjerne den politiske erklæring og handlingsprogrammet og koncentrere sig om gennemførelsen. USA's sigte med hensyn til gennemførelsen er desuden nyskabende, for det ønsker at skabe nogle nye "transfunds", hvori der kan være både offentlig og privat kapital, hvilket bliver forkastet af adskillige europæiske medlemmer.
Formandskabet mener, at EU skal spille den samme rolle, som den spillede i Monterrey, nemlig at søge at opnå konsensus med vores vigtigste partnere. Vi skal hurtigst muligt have koordineret vores indsats med JUSCANZ, som er den gruppe, der er dannet af USA, Japan og Canada, og med G-77. Ekstreme holdninger og politisk konfrontation fører ikke til noget.
Monterrey var en succes, fordi EU hele tiden arbejdede for konsensus, og der blev opnået praktiske resultater til glæde for udviklingslandene, i Johannesburg skal vi forsøge at gøre det samme. Hvis det ikke lykkes os, vil genfærdet fra Durban og de problemer, der var under topmødet dér, veje tungt over Johannesburg. Der vil deltage 1.500 ngo'er, hvoraf nogle er meget yderliggående. Nogle synes mere interesserede i konfrontation end i at opnå praktiske resultater til glæde for udviklingslandene.
På PREPCON 4 på Bali har vi forsøgt at skabe konsensus om et kort og præcist fokuseret handlingsprogram. En politisk erklæring skal være meget kort, meget klar, den skal undgå konfrontation, og den skal være rettet mod gennemførelse og praktiske spørgsmål.
I denne henseende er det vigtigt, at EU udstyrer sig selv med en kommunikationsstrategi med henblik på topmødet i Johannesburg. Vi skal have en klar vision for, hvad vi ønsker i Johannesburg, og for hvordan vi ønsker at videregive denne vision til verdensopinionen, men især til den offentlige opinion i Europa, der som tidligere nævnt har haft førertrøjen i forbindelse med alle disse spørgsmål.
Endelig mener formandskabet, at den globale pagt, der ønskes skabt med udgangspunkt i resultaterne fra Monterrey, Doha og Johannesburg, skal bygge på principperne om demokrati, respekt for menneskerettighederne og god regeringsførelse.
De udviklede landes finansielle indsats skal i udviklingslandene modsvares af bekæmpelse af korruption og en solid indførelse af demokratiske værdier.

Wallström
Hr. formand, Europa-Kommissionens rolle ved FN's forberedende møde på Bali, hvor jeg repræsenterede Europa-Kommissionen, blev lettet af de omfattende rapporter, der var udarbejdet af hr. Papayannakis og hr. Lannoye og drøftet med min kollega, hr. Nielson, ved Parlamentets møde i sidste måned.
Kommissionen var enig med Parlamentet i sidste måned i, at forberedelsesprocessen til verdenstopmødet ikke gik så godt, som vi kunne tænke os. Det er stadig vores vurdering efter mødet på Bali. Som vi har hørt, er der ved at blive udarbejdet tre dokumenter til mødet i Johannesburg: for det første en handlingsplan om bæredygtig udvikling, der bliver udarbejdet under ledelse af den FN-udpegede formand, dr. Salim, for det andet en politisk erklæring og for det tredje kriterier for igangsættelse og overvågning af partnerskaber, der skal gennemføre de foranstaltninger og politiske forpligtelser, der bliver vedtaget i Johannesburg. Ingen af disse dokumenter blev færdiggjort på Bali, men samtidig med at Bali-mødet til forberedelse af topmødet i Johannesburg ikke var noget gennembrud, var det heller ikke et gennembrud for processen.
Der var en intensiv EU-koordinering under hele mødet på Bali. Ministrene enedes om, at de væsentligste EU-mål, der skulle nås, for det første var at fastsætte klare mål og tidsrammer, bl.a. for vand, spildevandsafledning og energi, for det andet var det at etablere en klar forbindelse mellem de politiske forpligtelser og mål i den foreslåede handlingsplan og deres gennemførelse gennem initiativer eller partnerskaber, og for det tredje var det en aftale om at gå over til bæredygtige mønstre for forbrug og produktion.
Der blev gjort nogle fremskridt på disse områder på Bali både med hensyn til sådanne spørgsmål og med hensyn til sundhed, Afrika, små østater og miljøet, og nogle af uoverensstemmelserne mellem delegationerne blev udglattet. Men mødet var domineret af udviklingslandenes insisteren på handels- og finansieringsspørgsmål. G77-gruppen pressede på for at få etableret en verdenssolidaritets- eller fattigdomsfond baseret på frivillige bidrag fra offentlige og private fonde. Mens den udtalte, at den ikke ønskede at genåbne de aftaler, der var nået med at indlede handelsforhandlinger i Doha eller ved den internationale konference om udviklingsfinansiering i Monterrey, søgte G77-gruppen signaler fra de industrialiserede lande, som kunne føre til øget markedsadgang for udviklingslandene foruden for de mindst udviklede lande, og måder, hvorpå man kan tvinge dem, der endnu ikke klart har afsat øgede ressourcer i overensstemmelse med konsensusdokumentet fra Monterrey, til at gøre det.
Eftersom de industrialiserede lande altid har gjort det klart, at spørgsmål om markedsadgang skal drøftes i Verdenshandelsorganisationen inden for rammerne af Doha-udviklingsagendaen, og at der ikke ville blive tale om nye offentlige midler til udvikling ud over det, der var blevet givet tilsagn om i Monterrey, førte de holdninger, der blev indtaget af G77-repræsentanterne anført af Venezuela, uundgåeligt til en uheldig afstandtagen mellem udviklingslandene og de industrialiserede lande. Denne blokering i midlerne til implementering betød, at vi var ude af stand til at nå det gennembrud, vi var ude efter på Bali.
Mens der blev gjort nyttige fremskridt med at afpudse handlingsplanen, nåede man ikke til enighed om store dele, herunder en række væsentlige EU-mål. Alle disse spørgsmål vil skulle løses enten ved uformelle møder eller ved selve topmødet i Johannesburg.
Et succesrigt resultat i Johannesburg afhænger nu af at finde måder, hvorpå vi kan bygge bro over kløften mellem de industrialiserede lande og udviklingslandene med hensyn til handels- og finansieringsspørgsmålene. EU's holdning har en hel del appeal for ulandene, ikke mindst fordi den bl.a. søger at fremme fælles forpligtelser om forøgelse af den handelsrelaterede bistand og kapacitetsopbygning ud over de niveauer, der blev fastsat inden Doha, at søge at finde nyskabende måder til at tilskynde til handel med bæredygtige produkter og til efterligning af det europæiske initiativ "Alt undtagen våben". Derfor både kan, og må, EU spille en konstruktiv rolle med at bringe parterne sammen.
Men medmindre der findes en tilfredsstillende løsning, er der en risiko for, at Johannesburg-mødet vil være domineret af bitterhed over handels- og finansieringsspørgsmålene, og der vil være en risiko for, at fokuseringen på bæredygtig udvikling går tabt. Hvis det sker, så kan lejligheden til at gøre fremskridt med bæredygtig udvikling være forpasset.
Nu er tiden inde til lederskab. Sydafrikanerne sidder nu i førersædet og vil have brug for vores hjælp og støtte til at få hold på tingene i de kommende uger. EU vil have brug for at spille sin rolle med at overvinde uoverensstemmelserne i de næste par uger. Fremtidige møder såsom Det Europæiske Råds møde i Sevilla og G8-mødet såvel som bilaterale kontakter vil levere vigtige lejligheder til revision og drøftelser for de industrialiserede lande om, hvordan de skal imødekomme G77-landenes bekymringer uden at genåbne aftalerne fra Doha og Monterrey. Vi har behov for et tæt samarbejde med G77 for at retablere et klima af tillid og partnerskab og forklare dem vores dagsorden for globalisering og bæredygtig udvikling.
Ud over den politiske sammenhæng vil vi også fortsætte vores tekniske arbejde med at opbygge støtte for vores partnerskabsinitiativer, som kan bringe reelle fordele til udviklingslandene i form af fattigdomsbekæmpelse, forbedringer på sundheds- og uddannelsesområdet og miljøbeskyttelse.
Sammen må vi sikre, at EU spiller en ledende rolle, når det gælder om at sikre, at resultatet af Johannesburg-topmødet er ambitiøst og handlingsorienteret. Europa-Parlamentet er talsmand for en bæredygtig udvikling. Vi må viderebringe en følelse af uopsættelighed til forberedelserne af Johannesburg-topmødet i den korte tid, der ligger foran os.

Moreira da Silva (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, hr. minister, det forberedende møde på Bali fik et skuffende resultat. Det forhold, at nationerne har vist sig ude af stand til at se bort fra deres ensidige egoisme får os til at frygte for, hvilket resultat konferencen i Johannesburg kan bringe. Der spores sågar en vis følelse af sandsynlig fiasko. På baggrund af den forringelse af miljøet og de sociale forhold, som vi har været vidne til, fremstår topmødet i Johannesburg som afgørende for udformningen af en mere harmonisk verden. En fiasko er ikke blot uacceptabel, men ligefrem utilladelig. Det er vigtigt at bygge bro for at redde denne konference, men vi er nødt til at sige ganske klart, at der på denne færd mod Johannesburg er mange lande, der synes at ville stille sig i vejen, og andre, der udviser en mere passiv holdning, og jeg tror ikke, at jeg tager meget fejl, hvis jeg siger, at objektivt set er det kun EU, der drager til Johannesburg med en vilje til at påtage sig en ambitiøs international forpligtelse om bæredygtig udvikling.
På denne baggrund - og fordi vi ikke må glip af en mulighed, som vi ikke har haft i de sidste 10 år, og som næppe vil vise sig igen inden for de næste 10 år - må EU påtage sig lederskabet. Sådan var det med Kyoto-protokollen, og sådan må det blive med topmødet i Johannesburg. Et lederskab, der påtager sig at definere politikker, tidsplaner og konkrete mål på områder som biodiversitet, integrering af miljøaspekter i økonomien, finansiering af udviklingslandene, energi, vand og handel.
Men dette lederskab må ikke hvile på uligevægt mellem institutionerne, med Kommissionen og Rådet på den ene side og Europa-Parlamentet på den anden. Vi må lære af fortidens fejl, men også af dens succeser. Den rolle, som Europa-Parlamentets delegationer eksempelvis spillede på de for Kyoto-protokollen afgørende konferencer, i Haag, i Bonn og i Marrakesh, hvor Kommissionens og Rådets rolle i øvrigt var den fremtrædende, får os til at mene, at Europa-Parlamentet bør tildeles en mere passende rolle ved topmødet i Johannesburg.
I respekt for de borgere, som vi repræsenterer, finder jeg det særdeles vigtigt, at Europa-Parlamentet får ret til ikke blot at sende en delegation på 25 medlemmer, men først og fremmest også ret til at deltage med sine repræsentanter i EU's daglige koordinationsmøder. Europa-Parlamentet fordrer ikke at forhandle, for vi kender traktaterne. Det tilkommer ikke Europa-Parlamentet at forhandle, men hvis vi ønsker, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet fremstår som en enhed i Johannesburg, og hvis vi ønsker den effekt, som dét kan få for konferencens succes, er det meget vigtigt, at Parlamentet får ret til at deltage i EU's daglige koordinationsmøder.

Hulthén (PSE).
Fru formand, Kommissionen og Rådet, man føler næppe nogen større glæde efter Bali-mødet. På sin vis bliver man mere og mere deprimeret efter hvert forberedende møde til Johannesburg. Man kunne ønske sig, at det politiske lederskab, som vi begynder at tale om nu, var blevet bragt op i tide. Det er lidt sent at begynde at tale om politisk lederskab fem minutter i 12.
Ikke for at være bagklog eller for at stille hverken Kommissionen eller Rådet til regnskab, men forud for topmødet i Göteborg sidste år sagde vi fra Europa-Parlamentets side, at man skulle sørge for, at der blev taget hensyn til de eksterne forbindelser i udarbejdelsen af en strategi for bæredygtighed, at man skulle sørge for, at Johannesburg blev en naturlig del, når vi vedtager vores egen strategi for bæredygtighed, og at man ikke skulle vente.
På sin vis ville jeg ønske, at man havde holdt fanen lidt højere fra Göteborg til Johannesburg i stedet for at havne i det hul, som vi befinder os i nu. Kommissionen har gjort et udmærket stykke arbejde og gjort alt, hvad der har stået i dens magt. Derimod har Rådet mildt sagt glimret ved sit fravær, når det gælder entusiasme forud for Johannesburg-mødet.
Man kan tale om Europa-Parlamentet som advokat i den gode sags tjeneste, men det hjælper ikke, at vi står her i Parlamentet og taler om egne sager, når vi ikke får de relationer, vi har behov for til hverken Rådet eller Kommissionen i denne sag. Blot at rejse med til Johannesburg som en slags pynt føles en smule overflødigt. Vi skal også have politisk indflydelse.
Vi har brug for politisk lederskab nu mere end nogensinde før. Vi har brug for klare tidsplaner for milleniummålet, og vi har brug for en klar ansvarsfordeling. Det er ikke tilstrækkeligt at sige, at alle mennesker på jorden skal have adgang til vand, vi bliver nødt til at tale om, hvem der skal "fikse" det vand. Det er ikke tilstrækkeligt at sige, at alle skal have adgang til mad, når vi ikke siger, hvem der skal sørge for, at maden kommer på bordet. Selvfølgelig skal handel og finansiering være en del af det, de er på sin vis grundstenen i det hele. Vi ved, at de er en del af den bæredygtige udvikling. Jeg efterlyser derimod et engagement, en overbevisning og en evne til at se sammenhængen, ikke mindst for Rådets vedkommende, forud for Johannesburg-mødet.
Vi skal bygge bro mellem de fattigste lande og G77-gruppen. Det er en selvfølge. Vi skal opbygge en dialog. Det gør vi ikke i Johannesburg. Det skal vi arbejde med i den korte tid, der er tilbage inden mødet i Johannesburg.

Andreasen (ELDR).
Fru formand, alt for mange mennesker i verden sulter, og alt for mange mennesker lever i fattigdom. Alt for mange mennesker rammes af dødelige sygdomme som malaria og aids. Det truer den vækst og den udvikling, som vi alle ønsker. Vejen frem er mere vækst og velstand i udviklingslandene - vækst og velstand som skal forenes med bæredygtighed.
Der er to faktorer, der er afgørende for vækst og velstand. Det er muligheden for at handle frit over landegrænserne, altså frihandel, og det er ukorrupt, begrænset statsmagt i form af en retsstat. Det er toldmure og ikke frihandel, som skaber fattigdom. Lukkethed skaber både fattigdom og stagnation, og derfor skal vi have sikret en aftale, der nedbryder toldmure, sikrer den frie handel og udviklingslandenes frie adgang til markedet, og vi må starte med os selv.
Men vi skal også kræve noget af udviklingslandene. Vi skal kræve og skærpe kravene til demokrati, overholdelse af menneskerettighederne og god regeringsførelse. Vi skal sikre internationale aftaler om miljøbeskyttelse og bekæmpelse af dødelige sygdomme. Udviklingslandene er klar over, at deres muligheder for velstand bliver knust, hvis de isoleres. De rige lande lægger desværre tit hindringer i vejen for ulandenes vækst ikke mindst ved at opkræve told, opstille handelshindringer under dække af miljøregler og ved at støtte deres egen landbrugsproduktion. De rige lande bærer på den måde en stor del af ansvaret for udviklingslandenes problemer. Der er brug for en fundamental kursændring. Vi mangler at nedbryde alle toldmure og afvikle alle handelshindringer. Vores udfordring og opgave er at få alle de rige lande til at leve op til FN's målsætning om at yde 0,7% af bruttonationalproduktet i udviklingsbistand, men vi skal stadig stille krav til udviklingslandene om økonomiske reformer og bedre regeringsførelse. I Johannesburg skal vi tage et afgørende skridt i retning af et globalt reformprogram for frihed og velstand. Det skylder vi fremtiden, og det skal Parlamentet og Unionen arbejde for.

Lannoye (Verts/ALE).
Fru formand, mødet på Bali var en skuffelse. Jeg tror, at det er den generelle holdning. Vi skal med det samme drage lære af dette nederlag. Vi har ikke meget tid inden mødet i Johannesburg. Der er reelt risiko for, at et koncept, som vi ikke ønsker, bliver gældende i Johannesburg, nemlig konceptet om privatisering af den bæredygtige udvikling.
Kommissæren har lige nævnt de frivillige partnerskabsaftaler, der er indgået med private virksomheder. Jeg tror, at vi skal undgå at forfalde til ideologi, hvis man mener, at det drejer sig om et tillæg til politikkerne, som kan vise sig at være nyttigt for så vidt, at disse partnerskabsaftaler bliver sat i politiske rammer, og at alle helt nøjagtigt er klar over, i hvilken kontekst de skal anvendes. Men det må imidlertid ikke blive således, at de erstatter regeringernes frivillige politikker. Men det er tilsyneladende det, som en række aktører ønsker, og jeg tænker her særligt på USA.
Jeg tror, at EU, som kommissæren sagde, skal være ambitiøst vedrørende Johannesburg. For at vores ambitioner kan realiseres, har vi ikke desto mindre brug for allierede. Måske burde vi prioritere dialogen med de lande, som forventer meget af os, det vil sige med de fattige lande, og jeg mener, at G77 er en samarbejdspartner, som vi absolut skal prioritere. I den forbindelse synes jeg, at to forslag giver positive politiske signaler med hensyn til disse lande. Det første er et forslag, som rådsformanden nævnte, om at vi ændrer de af vores EU-politikker, der forhindrer udviklingslandene og de fattigste lande i at bevæge sig frem mod en bæredygtig udvikling eller at sørge for deres elementære behov. Jeg tænker særligt på bistand til eksport af landbrugsprodukter. Det er uacceptabelt, at vi fortsat har et system med eksportbistand, som disse lande lider under. Vi bør derfor forbedre dette område væsentligt.
Det andet forslag går ud på, at vi skal fremme en retlig bindende ramme for de tværnationale selskaber, som vil tilskynde dem til at påtage sig deres miljømæssige, sociale og økonomiske ansvar. Det er ikke acceptabelt i de situationer, hvor staterne er forpligtet i henhold til internationale regler, at de tværnationale selskaber, der ofte har flere midler end staterne, kan handle med straffrihed og i fuld frihed.

Papayannakis (GUE/NGL).
Fru formand, jeg havde forberedt at sige noget andet til Dem, end jeg faktisk gør. Jeg blev også skuffet over det, jeg har læst og hørt om resultaterne på Bali. Men, fru formand, jeg blev også skuffet over det, som formandskabet fortalte, og derfor vil jeg gerne stille det nogle konkrete spørgsmål.
Hvad er de reelle problemer? Hvilke modsætninger er der? Hvem er de ansvarlige for stilstanden, om ikke fiaskoen på Bali? Her diskuterer vi politik. Vi er ikke kommet for at trøste hinanden. Kommissæren har givet ret konkrete oplysninger, men der mangler mange ting endnu. Vil De fortælle om USA's, Canadas og andre landes alliance med de olieproducerende lande, og i hvor høj grad den forhindrer sagen om de vedvarende energikilder i at gøre fremskridt? Vil De desuden fortælle, hvad De rent politisk mener om den øgede utroværdighed hos nogle af vores vigtige partnere, som vi håber at få aftaler i stand med allerede i Johannesburg? Jeg er enig med hr. Lannoye i hans udtalelser om, at vores politikker skal ændres. Efter Bushs politik over for det amerikanske landbrug hvem tror så alvorligt på, at der i Europa vil ske den allermindste ændring for det europæiske landbrug?
Vi har virkelig brug for at finde troværdige allierede. De findes faktisk blandt verdens fattigste. Vi må, når alt kommer til alt, fortælle dem noget konkret for at overbevise dem. Leadership opstår ikke af sig selv, men gennem overbevisning. For det første findes der den kurs, der blev fastlagt i Kyoto og Cartagena. Vi må fortsætte denne kurs, selv om vores utroværdige partnere trækker deres underskrifter tilbage. Der ligger også et meget stort arbejde forude med spørgsmålet om handelsforbindelser og finansiering, uden at vi skal omstyrte de ting, der blev aftalt i Doha og Monterrey. Og arbejdet kan faktisk blive endnu større, når man tænker på den offentlige bistand. Der er spørgsmålet om forvaltning, det, som nogle kalder gouvernance. Vi kræver, at tredjeverdenslandene skal føre en ordentlig politik, men vi er ikke engang selv i stand til forvalte vores egen verden på en ordentlig måde med institutioner, regler, midler, finansiering og eventuelt også beskatninger, der så let forkastes.
(Formanden fratog taleren ordet).

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, verdenskonferencen om bæredygtig udvikling i Johannesburg kunne give en enestående mulighed for at skabe en bæredygtig udvikling for kommende generationer både økonomisk, socialt og miljømæssigt, men det kræver, at den rige verden vil ofre noget for en sådan udvikling. Det er beklageligt og nærmest pinligt, at forhandlingerne på Bali om en global aftale om bæredygtighed reelt brød sammen. Det viser en manglende vilje i den rige verden til at forpligte sig, når det drejer sig om kernespørgsmålene om globalisering, handel og udvikling. De rige lande har end ikke opfyldt det løfte, de afgav i Rio. Ulandene har derfor en berettiget forventning om behandling af disse spørgsmål. Udviklingslandene vil og bør have sikkerhed for, at industrilandene begynder at afvikle statsstøtten til landbruget, og sikkerhed for, at den ekstra bistand til miljø og bæredygtig udvikling, som de blev lovet i Rio for 10 år siden, faktisk kommer. Men de rige lande har hidtil været meget afvisende. USA vil ikke give de nødvendige indrømmelser, og EU tøver. EU har sat en del prestige ind på at gøre verdenstopmødet til en succes, men har ganske enkelt, som det klart fremgik af rådsformandens tale, været for dårligt forberedt. EU må nu i den 11. time gå hjem og forberede sig. Forhåbentligt bliver man allerede om to uger i Sevilla enige om at tage helt konkrete initiativer.
For Danmark bliver verdenstopmødet den første, store internationale begivenhed og prøveballon for det danske EU-formandskab. Adgangen til vore markeder er nøglen til, at ulandene kan klare sig selv, men det kan ikke nytte, at EU stiller for strenge krav til ulandene, som betingelse for frihandel, og de må absolut ikke bruges som en undskyldning for, at EU og USA opretholder handelshindringer. Der må arbejdes målrettet for at samle EU om at sikre adgangen til de rige landes markeder for verdens fattigste lande. Ulandene bør have et tilsagn om fair og fri handel. Heri ligger nødvendigvis, at EU må udfase eksport- og produktionsstøtten. Danmark bør, som formand for EU, holde fast i, at alle lande lever op til FN's målsætning om at give 0,7% af bruttonationalproduktet i ulandsbistand.

Kronberger (NI).
Hr. formand, en ting må vi indrømme - før hvert topmøde må vi bekende, at situationen for den bæredygtige udvikling er blevet forværret i forhold til det foregående topmøde. Vi løber den risiko, at befolkningen, som er vores afgørende partner i alle økologiske beslutninger og projekter, så småt begynder at resignere. EU's troværdighed i Johannesburg afhænger af de præstationer, vi yder her på stedet, af vores økologiske krav og ikke mindst af vores afstemningsadfærd hele året rundt.
Hvis ikke industrilandene, især de 15 stater i EU, som absolut kan betragtes som økonomisk rige, går milevidt foran, så kan vi ikke forlange nogen ofre af udviklingslandene. Jeg tror ikke, det er så afgørende, hvad der sker på de såkaldte miljøtopmøder, det afgørende er, hvad vi får gennemført i vores praktiske arbejde mellem topmøderne, og hvordan vi formidler det til vores borgere.

Wijkman (PPE-DE).
Hr. formand, resultatet af Bali-mødet var meget magert. Det er klart for mig, at hele denne forberedelsesproces har været dårligt organiseret, med en dårlig styring og naturligvis utilstrækkelig politisk vilje hos flertallet af aktørerne. Mest bemærkelsesværdig er, synes jeg, USA's manglende interesse for fælles løsninger. Det står virkelig i stærk kontrast til det uhørte pres, USA lægger på os om netop at finde fælles løsninger i kampen mod terrorismen. Jeg spekulerer på, hvorfor man ikke i Washington ser, at de to spørgsmål på sin vis hænger sammen.
Efter Bali kan man virkelig spørge sig selv, hvad vi nu skal gøre. Der er fire punkter, som forekommer mig at være meget betydningsfulde.
Jeg forstår, at de fattige lande søger mere støtte, flere bidrag og bedre handelsregler, men jeg tror, at det samtidig er meget vigtigt at forstå, at flere penge alene ikke vil føre til nogen bæredygtig udvikling.
Vi skal, og her tror jeg, at EU kan indtage en førerposition, gennemgå vores egne regler. Vi skal afskaffe subsidier, som er skadelige for miljøet, sørge for, at markedspriserne gengiver de fulde omkostninger korrekt, og indføre normer og standarder, som fremtvinger større effektivitet i energi- og materialehåndteringen.
Vi skal også gennemgå politikken på de områder, hvor vi ved, at vi i dag faktisk skader ikke mindst de fattige lande. Det gælder landbrugspolitikken, handelspolitikken og fiskeripolitikken.
Endelig skal vi, som fru Wallström ganske rigtigt påpegede, fokusere på et antal spørgsmål. Hvis jeg skulle vælge et ud, så skulle det være energispørgsmålet. Vi ved, at flere milliarder mennesker i dag mangler adgang til moderne energi. Så bliver der ikke nogen udvikling. Hvis de imidlertid får adgang til energi på konventionelle vilkår, så vil det føre til store skader på miljøet og klimaet. Her gælder det for EU om at tage et yderst radikalt og aktivt greb om tingene og sørge for, at vi kan udvikle støtteformer, der kan hjælpe med til at løse netop dette spørgsmål.

Junker (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil ikke istemme jammeren over fiaskoen på Bali og i øvrigt også udelade de punkter, som allerede er blevet omtalt. Jeg vil gerne rette opmærksomheden mod de centrale punkter, som vi har sat os for især med Cotonou-aftalen, og her vil jeg først og fremmest nævne fattigdomsbekæmpelsen. Det vil sige at sørge for basale tjenester, for sundhedsforsorg, rent vand til alle mennesker, give alle børn en grunduddannelse og så vidt muligt også give voksne mulighed for at deltage i uddannelsesinitiativer. Det er jo ikke noget formål i sig selv, men det er en grundlæggende forudsætning for i sidste ende at få indsigt i problemerne i ethvert samfund og ethvert livsmiljø.
De mennesker, som hver dag må kæmpe for at overleve, er vanskelige at vinde for højttravende mål. Vi har et ansvar for at befri dem fra hver dag at være nødt til at halse efter det daglige brød. I denne forbindelse skal det påpeges, at kvinden har en nøglerolle i enhver udvikling, og at vi må bidrage til - og det skal også kræves magtfuldt i Johannesburg - at kvinder bliver i stand til at deltage aktivt i udviklingsprocessen og bidrage aktivt til, at livsforholdene forbedres. Overalt i verden er det kvinderne, der bærer udviklingsprocesserne, som fører til ændringer i det civile samfund.
Et andet punkt vil jeg også nævne, nemlig nødvendigheden af at skaffe adgang til den globale kommunikation for at give mulighed for en social nytteværdi.
Til slut vil jeg ikke lægge skjul på, at jeg er bekymret, hvad det spanske formandskab angår, for det har åbenbart i sinde at afskaffe Rådet (udviklingssamarbejde). Det ville være et helt forkert signal til Johannesburg!
Van den Bos (ELDR).
Bekæmpelsen af fattigdom kan kun lykkes, hvis vi anvender naturens rigdomme på en forsvarlig måde. Mere end 2 milliarder mennesker er afskåret fra moderne energi, og mere end 1 milliard har ikke rent drikkevand. Landbrugsproduktionen falder, mens antallet af mennesker, der skal brødfødes, stiger. Biodiversiteten ville have været 1.000 gange så stor, hvis mennesket havde ladet naturen i fred, og sammenhængen mellem forurenede omgivelser og sundhed er indlysende. Det politiske rammearbejde omkring Rio-topmødet var godt, men gennemførelsen var dårlig. De sidste 10 år faldt den officielle udviklingshjælp til natur og miljø sågar betydeligt, og der er nærmest ikke tale om god forvaltning. I starten af dette århundrede får verdenslederne en ny chance, men mødet i Johannesburg kan kun blive en succes, hvis det resulterer i konkrete gennemførelsesprogrammer og lige så konkrete tilsigelser. De, der vil bekæmpe fattigdommen, må slutte fred med naturen.

Turmes (Verts/ALE).
Hr. formand, der er blevet sagt mange ting. Jeg vil personligt koncentrere mig om spørgsmålene om energi, som virkelig er altafgørende. I verden er der i dag 2 milliarder mennesker, som ikke har adgang til energi. Mit spørgsmål er henvendt til kommissæren. Jeg ved, at EU var temmelig ambitiøst med en præcis målsætning vedrørende de vedvarende energikilder. Måske kan De fortælle os, hvem der er imod, og hvordan vi kan komme videre på dette område.
Jeg beklager for øvrigt, at Kommissionen ikke er særligt konsekvent i forbindelse med den støtte, der bevilges, ikke kun til landbruget, men også til energisektoren. På verdensplan bevilges der på nuværende tidspunkt 300 milliarder euro i støtte til fossilenergi og kernekraft. Hvis støtten reduceres, vil man have betydelige summer til at støtte investeringer i de vedvarende energikilder og til at hjælpe de 2 milliarder mennesker, der ikke har adgang til energi. Jeg spørger mig selv, om EU's holdning, der blev vedtaget i Göteborg om at foretage en udfasning af støtteordningerne til fordel for energisektoren, stadig er gældende i dag.
Som afslutning vil jeg gerne sige et par ord til det spanske formandskab. Hvis De bruger den samme energi på at hjælpe de lande, som har brug for det, med at udvikle sig så meget, at de kan fastholde deres befolkninger, som De bruger på at opføre en mur rundt om Europa, hvis De bruger denne energi på at gå ind i Johannesburg-processen, så tror jeg, at Deres formandskab vil blive en større succes.

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, på det sidste møde gav jeg udtryk for, at Monterrey var et dårligt varsel for topmødet i Johannesburg. Det forberedende møde på Bali har ikke blot bekræftet, men synes også at have forstærket denne triste konstatering. Johannesburg risikerer at blive en stor fiasko med yderst negative følger for miljøet og for de fattige lande og for verden som helhed. Man behøver blot erindre, at der stadig mangler aftale om ca. 100 af dagsordenens punkter - først og fremmest på grund af USA's afvisende og stejle holdning.
På baggrund af dette scenario, som virkelig må ændres, er det vores opgave i dag at besvare spørgsmålet om, hvordan EU og dets medlemsstater skal stille sig, hvilken holdning de bør indtage i den forberedende fase på selve topmødet. Helt fundamentalt, om man skal slutte op om USA's uacceptable holdning, der er temmelig provokerende, når vi ser på de seneste protektionistiske tiltag på landbrugsområdet, eller om man i stedet målbevidst skal følge op på topmødet i Rio med hensyn til både konkret udviklingsbistand og effektiv miljøbeskyttelse.
Den dybe uenighed, der kom til udtryk på Bali, og som må overvindes, fordrer beslutsomhed og klare og præcise forslag, der ikke gør udvikling til et spørgsmål om handel, sådan som det synes at fremgå af ønsket om at nedlægge vores udviklingsråd. I øvrigt mener jeg, at Johannesburg ikke blot bør anskues som en fortsættelse af Doha, og at de dér vedtagne foranstaltninger naturligvis ikke må behandle miljøet som en simpel handelsvare, sådan som USA gerne vil. Det er vigtigt at være klar over, at en fiasko i Johannesburg vil bringe de forhåbninger, der helt berettiget blev skabt i Rio, i fare. Det er derfor EU's pligt at yde den størst mulige indsats og opstille en konstruktiv holdning og strategi, hvilket er på høje tid med de få uger der er tilbage, før topmødet skal begynde.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, når der tales om bæredygtig udvikling, er der desværre ikke sket meget konkret. Mødet på Bali var skuffende, og vi kan reelt frygte det værste for mødet i Johannesburg. Et topmøde hvert 10. år bør imidlertid gøre det muligt for os at få nogle resultater i hus, uanset om det drejer sig om energi, vand, økonomisk udvikling eller udviklingslandene. Vi er dog klar over vores fejltagelser, men vi kommer ikke videre.
Entusiasmen fra Kyoto falder, og der er mange skuffelser. De rige lande står i stampe, og udviklingslandene opsluges af deres problemer, af deres fattigdom og af deres mangel på ressourcer. Jeg har på fornemmelsen, at det giver god samvittighed at tale om bæredygtig udvikling, men at der stadig er tale om en tom skal. Vi har alle et ansvar over for de kommende generationer, og dette ansvar har alle lande og alle medlemslandene i EU, hvilket dog alt for ofte uden egentlig grund betyder, at gennemførelsen af beslutningerne udskydes på ubestemt tid.
Endelig beklager jeg også USA's holdning til de globale forpligtelser til at redde verden. USA anmoder i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme om et øget internationalt samarbejde. Vi er alle stemte for, at dette særlige forhold skal udvikles, ligesom vi også er stemte for, at dette samarbejde ligeledes kan indgå i gennemførelsen af Kyoto-protokollen. De amerikanske virksomheder har udtrykt sig til fordel for denne aftale. De ved, at det på lang sigt vil være en ulempe at være uden for systemet.
Jeg kunne tænke mig, at USA i forbindelse med et sådan samarbejde kan blive drivkraften i denne kamp mod fattigdommen, bevarelsen af ressourcerne, udviklingen af energisektoren og klimaændringerne i lighed med Europa, og snart, håber jeg, med Rusland og Japan. Det er naturligvis op til EU at fastsætte de ambitiøse målsætninger, men de bør være realistiske, for at den enkelte berørte aktør kan finde midlerne til at reagere. Det er nødvendigt at give de lokale myndigheder rettigheden og midlerne til at udøve de beføjelser, som hører til deres niveau, og det vil ligeledes være gavnligt at fremme det private initiativ og på forhånd at have tillid til det civile samfund.

Sacconi (PSE).
Hr. formand, efter mødet i Bali står det klart, at der er stærk risiko for, at topmødet i Johannesburg ender med at blive en stor mediebegivenhed, hvor man slår nogle vigtige principielle valg fast, men ikke ajourfører Rio-processen og går konkret videre med den.
Som det allerede er blevet sagt, skal EU således udføre en delikat og vanskelig opgave. Man beder endnu en gang EU om at gå foran, sådan som det gjorde, da man satte fornyet skub i Kyoto-protokollen. Det er i øvrigt netop bekæmpelsen af klimaændringerne, der er den første af de fire prioriteringer, som vi efter min mening skal koncentrere os om i Johannesburg, og vi skal satse på undertegnelsen af en bindende politisk aftale, som omfatter flere lande end dem, der allerede har ratificeret protokollen.
Den anden prioritering er retten til vand. Også på dette område skal vi satse på en bindende aftale, som regulerer de bilaterale og multilaterale forbindelser, og som fastlægger fristerne og betingelserne for minimumsadgangen til denne ressource, også for den milliard levende væsener, der ikke har adgang til vand.
Det tredje spørgsmål, der skal prioriteres, er den biologiske mangfoldighed og navnlig minimumsmålsætningen om en stabilisering af den eksisterende situation ved hjælp af en aftale, der sikrer delingen af verdens genetiske arv.
Den fjerde og sidste prioritering er til gengæld af politisk og institutionel karakter, nemlig hvordan vi skal oprette et organ under FN, der har beføjelse til at gribe ind og til at kontrollere overholdelsen af de internationale miljøbestemmelser.
Jeg ved godt, at der er andre vigtige spørgsmål, som vi resolut bør gå videre med, men det er hovedsagelig ud fra de fire spørgsmål, jeg nævnte, at man konkret vil kunne måle, om topmødet i Johannesburg har været en succes.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Hr. formand, en af grundene til, at Bali-mødet var så skuffende, er, at folk har behov for incitamenter til at blive involveret i at nå målet om bæredygtig udvikling. Enhver manglende evne til at nå til enighed såsom denne udsender meget negative signaler. Handlingsplaner bør fokusere på folk, for udvikling kan i sandhed kun være bæredygtig i sin videst mulige forstand, hvis den ser på folkets behov, men har respekt for forskellige sprog og kulturer såvel som kulturværdier. Der må være partnerskab med udviklingslande og strukturer, som respekterer demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse - nye strukturer for global styring såsom verdensmiljøorganisationen.
Som vi har hørt det fra de andre talere, hersker der en generel pessimisme om udsigterne til succes i Johannesburg, så jeg vil gerne bede Kommissionen om at fortælle, hvad der vil være EU's strategi til forfølgelse af bæredygtig udvikling, hvis der ikke kommer nogen resultater af topmødet i Johannesburg.

Mantovani (PPE-DE).
Hr. formand, i forbindelse med verdenstopmødet i Johannesburg, hvor man skal vurdere de fremskridt, der er sket med hensyn til gennemførelsen af Agenda 21, håber vi, at EU med Rådets, Kommissionens og Parlamentets hjælp vil spille en fremtrædende rolle, eftersom den bæredygtige udvikling og fattigdomsbekæmpelsen unægtelig er to vigtige målsætninger.
Som den største bidragyder bør Det Europæiske Fællesskab nemlig benytte denne lejlighed til at spille den retningsgivende rolle, som det skal have på den internationale scene - i betragtning af USA's fravær - og sammen med de andre internationale institutioner bidrage til denne begivenheds succes. Denne succes vil dog i høj grad afhænge af, at der opstilles nogle realistiske målsætninger. Det løfte, der blev givet for nylig om at øge udviklingsstøtten, er uden tvivl et vigtigt signal i forbindelse med topmødet, men det er nødvendigt, at der hurtigst muligt fastlægges en nøjagtig tidsplan og nogle troværdige frister, og at der udarbejdes en ambitiøs, men også realistisk handlingsplan. Det er f.eks. vigtigt, at man fortsætter gældseftergivelsesforløbet med respekt for menneskerettighederne og for principperne om god regeringsførelse ved f.eks. at arbejde for, at de fattige lande indfører en supplerende, digital regnskabsmodel via edb, som gør regnskaberne gennemskuelige og giver de europæiske bidragydere nogle garantier.
FAO-topmødet, som blev indledt i Rom i går, og som vidner om den fornyede indsats og interesse over for den sydlige halvkugles problemer, viser os en håbløs situation og en permanent holocaust, eftersom der dør et menneske hvert fjerde sekund. I 2030, når vi er blevet 8 milliarder mennesker, vil det efter min mening være tydeligt, om vi har gjort ordene til handling.

Kinnock,Glenys (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke Kommissionen og Rådet, og jeg tror, vi kan stole på, at kommissæren vil indtage et klart standpunkt i forbindelse med disse vigtige spørgsmål. Som kommissæren bekræfter, har EU en særlig og vigtig rolle at spille: som en væsentlig donor af bistand, som den største donor af humanitær bistand i verden og som den største handelsblok i verden. Vi har slagkraft, og vi bør lægge al vores vægt bag at opnå resultater i Johannesburg, men jeg erkender, at det vil være vanskeligt.
Markedsadgang er det centrale spørgsmål. Præsident Museveni sagde efter Bali-mødet, at den meget talen om bæredygtighed er meget godt, men at markedsadgang er det vigtigste spørgsmål. Ghana udfordrede også EU i sidste uge ved at sige, at Unionen taler om at åbne grænser og om at nedbryde barrierer, men at den helt klart er protektionistisk og uretfærdig. Ghana taler naturligvis om de høje importafgifter, der skal betales, når det forsøges at indføre oparbejdet kaffe i EU.
Og vi kan heller ikke prædike om frihandel, når vi fortsat uddeler støtte til vores landmænd, som holder priserne på varer såsom bomuld kunstigt nede. Vi har brug for sammenhæng, vi har brug for konsekvens, vi har brug for en forståelse af, hvad det at tage vare på sig selv egentlig betyder - at skaffe en stige til at komme ud af fattigdommen - og vi har brug for forståelse for at skabe virkelige globale partnerskaber.
Kommissær, De har brug for alliancer i Johannesburg. USA blokerer planerne om at halvere antallet af folk, som mangler sanitetsanlæg - to femtedele af planetens befolkning - mens 2,4 milliarder ikke har nogen sanitet, ikke engang en spand at bruge, i en verden, hvor det er en af hovedårsagerne til sygdom. 25% af den afrikanske bybefolkning har ikke engang indlagt vand.
Den amerikanske holdning er som altid en meget negativ holdning - ligesom den var, da jeg deltog i FN's børnekonference. Verdens supermagt er ikke parat til at gøre noget ved disse bydende nødvendige ting, og jeg håber, at vi vil få det fastslået klart og tydeligt, at vi ikke vil opfylde millenniumudviklingsmålene, medmindre vi skrider stærkt ind.

Lucas (Verts/ALE).
Hr. formand, det glæder mig at høre, at det spanske formandskab forsikrer os om, at Rådet vil spille en ledende rolle i Johannesburg. Men hvis det vil gøre det, må det se at tage sig sammen meget hurtigt.
Kommissæren klager over, at G77 insisterer på den globale solidaritetspagt. Men det, de rent faktisk ønskede, var de penge, der blev lovet dem for 10 år siden, og som skulle betale for implementeringen af Rio-aftalerne, der blev vedtaget dengang. Det kan ikke undre én, at de ikke har nogen tillid til de nordlige lande, som endnu ikke har punget ud med disse penge.
Hvad handlen angår, siger kommissæren, at vi, hvis Johannesburg-topmødet fokuserer på handelsspørgsmål, vil miste fokus på den bæredygtige udvikling. Det er bare det, at man ikke kan adskille handel og bæredygtig udvikling. Hvis folk skal have sikker adgang til vand, kan vi ikke presse dem til at privatisere deres vandforsyninger i henhold til GATS-aftalen. Hvis folk skal have sikker adgang til fødevarer, kan vi ikke fortsætte med at dumpe landbrugsprodukter på deres markeder. Det ser ud til, at det endnu en gang var landbrugsstøtten i EU, der brød en af aftalerne på bordet. Der er et ekstraordinært hykleri i at kræve nedsættelse af støtten og nyliberale økonomiske politikker i Syd, mens vi i Nord praktiserer gammeldags nordlig protektionisme.

Van Hecke, Johan (PPE-DE).
Hr. formand, det forberedende møde på Bali lover ikke meget godt for FN-topmødet om bæredygtig udvikling denne sommer i Johannesburg. Bali var efter min mening sidste chance for at fastsætte en række prioriteringer samt en konkret og forpligtende handlingsplan. Men det blev tilintetgjort af klassiske modsætninger såsom kløften mellem Nord og Syd og de transatlantiske spændinger.
Ikke desto mindre startede det hele godt. For 10 år siden i Rio blev miljø og udvikling for første gang koblet sammen. Samtidig erkendte alle lande nødvendigheden af en bæredygtig udvikling, men siden da er der ikke sket meget med resultaterne fra Rio-topmødet. Kyoto-protokollen lod uendeligt længe vente på sig, og desuden afhænger det af Rusland, om den reelt træder i kraft.
USA, den største forurener, har forkastet Kyoto-protokollen, fordi den tilsyneladende skader den amerikanske økonomi, hvorefter også Canada og Australien har sagt fra. Den samme holdning havde Washington på Bali. Bush-regeringen vil åbenbart ingen forpligtende aftaler, men frivillige og uforpligtende engagementer i den private sektor. Opvarmningen af jorden og vores planets fremtid er imidlertid problemer, som er for alvorlige til at overlades til industriens goodwill.
Med hvilken ret stiller USA i øvrigt krav til udviklingslandene, når landet selv ser stort på alle internationale aftaler? Det står klart, at den transatlantiske kløft bliver større og større. Situationen omkring Kyoto-protokollen har vist, at Bush-regeringen af kortsigtede politiske årsager tillægger USA's interesser på kort sigt mere værdi end de kommende generationers velbefindende. EU derimod har i forbindelse med Kyoto-protokollen taget sit ansvar og dermed bekræftet sit moralske lederskab. Jeg håber, at den vil gøre det lige så konsekvent og slagfærdigt i Johannesburg.

Myller (PSE).
Hr. formand, jeg begynder med en god nyhed fra konferencen på Bali. Man besluttede der at iværksætte et 10-årigt arbejdsprogram for bæredygtige produktions- og uddannelsesmetoder. Årsagen til konflikter eller sågar krige i fremtiden kan være tvister om naturressourcer, som mindskes, og som er livsvigtige for mennesker, og om ordentligt livsrum. Naturressourcerne skal derfor bringes under en bæredygtig administration, og der skal tilvejebringes vækst uden rovdrift på naturressourcerne.
Ellers - som det konstateres her - var konferencen på Bali desværre en skuffelse på mange måder. En tilstrækkelig forpligtelse til at imødegå fremtidige udfordringer står stadig hen i det uvisse. Det er derfor, at EU skal kræve, at Rio+-partnerne fuldt ud forpligter sig til nye fremskridt. USA og andre industrialiserede lande er naturligvis i første række ansvarlige, men EU skal fungere som brobygger også i forhold til ulandene. EU bør alt i alt udgøre en motor for, at udviklingen holdes i gang, og at vi ved det kommende møde opnår disse eftertragtede fremskridt.
Men før EU kan være tilstrækkelig effektivt, skal det være stærkt internt. Således skal alle institutioner tale med én tunge. Om fjorten dage har vi i Sevilla mulighed for at realisere denne tanke og få den europæiske stemme hørt. På samme måde skal vi sørge for, at Europa-Parlamentet effektivt deltager i forberedelsesprocessen og koordineringen.

Rod (Verts/ALE).
Hr. formand, 1 milliard mennesker har ikke adgang til drikkevand, og 3 millioner dør hvert år af sygdomme, der opstår som følge af dårlig vandkvalitet eller mangel på vand. 800 millioner mennesker sulter i verden, og 80.000 dør af sult hver dag. 28 millioner mennesker lever med hiv i Afrika syd for Sahara, hvoraf 2,3 millioner døde af aids sidste år. Disse tal taler for sig selv og er desværre velkendte.
På trods af dette er stats- og regeringscheferne ikke til stede denne uge på verdenstopmødet om fødevarer i Rom. Disse selvsamme ministre var ikke i stand til at tage konkrete initiativer på mødet på Bali. Den globale sundhedsfond mangler afgørende økonomiske midler. Og hvad værre er, størstedelen af de aftaler, der blev indgået i Rio for 10 år siden, er stadig ikke blevet gennemført. Det skyldes naturligvis holdningen fra den amerikanske regering og de multinationale selskaber. Verdens største forurener frasiger sig skylden og afviser de initiativer, der skal træffes for ofrene, nemlig landene i Syd.
Men hvad laver europæerne ud over at diskutere som i Monterrey? Hvordan vil de kunne bidrage til den bæredygtige udvikling ved at overhøre deres udviklingsrådgivere, som det blev foreslået på mødet i Sevilla? Hvis topmødet i Johannesburg bliver et nederlag, bør EU påtage sig ansvaret.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, formentlig ville resultaterne af forberedelsen af konferencen i Johannesburg ikke have været så beskedne - og prognosen for selve konferencen så lidet optimistisk - hvis parterne havde haft større bevidsthed om og især evne til at se ud over deres egne kortsigtede delinteresser og være opmærksomme på, at vi står over for et brydningspunkt af yderste vigtighed, ikke kun for opnåelse af den såkaldte bæredygtige udvikling - selv om den alene fortjener en stor indsats - men for opnåelse af global sikkerhed og regeringsevne.
I de 10 år, der er gået fra Rio til Johannesburg, er der sket et epokegørende skift mod et globaliseret samfund, hvor de sociale og økonomiske uligheder ser ud til at være tæt forbundet med miljøproblemerne og regeringsevnen i alle landene. Udryddelse af fattigdommen bliver til et overordnet prioriteret mål, for kun på denne måde kan vi sikre sikkerheden, regeringsevnen og retfærdigheden i en globaliseret verden.
Efter næsten 30 år, der har gået ud på at forene økonomisk udvikling, miljø og social velfærd, synes jeg, at vi har et ret nøje kendskab til den vifte af redskaber og foranstaltninger, der skal anvendes for at opnå en retfærdig vækst i en globaliseret verden, nemlig gennemsigtighed og åbenhed på markederne, viden- og innovationsstyring, teknologioverførsel, effektivitet i vores processer og i vores produkter, accept af og praktisering af social og miljømæssig ansvarlighed inden for alle sektorer. Det er nogle af de vigtigste foranstaltninger.
Vi er nødt til at tage til Johannesburg og styrke alliancen mellem regeringen, det civile samfund og produktionssektoren mest muligt for i fællesskab at kunne klare de vigtigste udfordringer ved den globale bæredygtighed og retfærdighed. EU har givet tydelige signaler om dets ønske om at lede denne proces.
Jeg håber, at vi i Johannesburg forstår og kan - og her tænker jeg også på Europa-Parlamentets delegation - forsvare vores modige, generøse og værdige holdninger, som bekræfter os som det, vi ønsker at være, nemlig lederne af en ny verdensorden.

Howitt (PSE).
Hr. formand, jeg bifalder denne eftermiddags forhandling, for hvis der nogensinde har været en proces, der havde brug for et friskt politisk skub og initiativ, så er det denne. Det, kommissær Wallström helt rigtigt kaldte en afstandtagen i sin tale her i eftermiddag, vil ikke blive løst, medmindre EU synligt ændrer sin holdning i retning af udviklingslandenes holdning. Kompromis, ja, men ikke et kompromis, der kræver øgede miljømål fra udviklingslandene uden samtidig at tilbyde dem handels- og økonomiske fordele. Bæredygtig udvikling indebærer udvikling, og hvor er engagementet over for det i EU's holdning?
Jeg bifalder de beskedne løfter, som kommissæren kom med her i eftermiddag med hensyn til at søge en udvidelse af Alt undtagen våben-initiativet til hele verden og også det løfte, det spanske formandskab kom med om Tobin-afgiften og andre potentielle nye kilder til offentlig finansiering af udvikling. Men jeg er enig i kollegernes synspunkt om, at der ikke er nogen fornuft i at vedtage en forpligtelse om at afskaffe børnearbejde og så derefter sætte sin lid udelukkende til frivillige aftaler med erhvervslivet om at nå dette og andre legitime udviklingsmål.
Jeg vil minde Rådet og Kommissionen om, at Europa-Parlamentet for to uger siden stemte for en tvungen social og miljømæssig indberetning fra europæiske virksomheder om deres globale forsyningskæde som et første skridt mod etableringen af en bindende ramme for selskabers ansvarlighed. Jeg vil bede Dem om også at anføre dette argument i Johannesburg.
Endelig er et kompromis med USA én ting. At lade USA udøve veto mod aftaler er en helt anden ting. I dag står vi med en implementeringsplan med ikke færre end 200 sæt parenteser, der repræsenterer uløste spørgsmål. Uden et stærkere lederskab fra EU hverken kan eller vil vi få en endelig aftale.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, EU har grund til at være tilfreds med forslaget om en bæredygtig udvikling. Imidlertid er også modstanden nu ved at blive konkretiseret, nationale og kommercielle interesser træder klart frem. Det er vigtigere end før for EU at kunne styrke partnerrelationer med tredjelande og andre landegrupperinger.
Unionen har prisværdigt engageret sig i specielt at sagtne farten af og bekæmpe klimaforandringen. Oplysninger, som er nødvendige for denne opgave, er stadig begrænsede, selv om de er tilstrækkelige til at konstatere, at der ikke længere findes nogen videnskabelig usikkerhed om den klimaophedning, som skyldes mennesker. Vores rolle som leder forudsætter imidlertid at vores oplysninger gøres bedre og koordineres. Det er derfor, at jeg her lige før mødet i Johannesburg vil foreslå, at EU etablerer et særligt europæisk klimaforandringsagentur, der skal have til opgave at støtte Fællesskabet i forbindelse med politik, der drejer sig om klimaforanding. Politisk vil dette netop nu være et vigtigt signal. EU skal have stærk videnskabelig støtte til sine aktiviteter ved f.eks. handelsrelaterede spørgsmål, fordi vores betydelige konkurrent, USA, ikke har i sinde at ratificere Kyoto-protokollen.
Opgaven for et europæisk klimaforandringsagentur vil udgøre indsamling af data om klimaforandringen samt dens virkninger på miljø, økonomi og samfund. Agenturet bør udføre og bestille forskning samt vurdere eksisterende oplysninger og således udgøre det eftertragtede link mellem videnskabelig forskning og politiske beslutningstagere. Alt dette er nødvendigt for i højere grad end før at kunne styrke EU's politik om bæredygtig udvikling og dygtiggøre EU til rollen som international leder. Ved at koncentrere sin virksomhed om bedst mulig viden kan EU etablere internationale partnerskaber, hvorved nationale og økonomisk egoistiske hensigter kan bekæmpes konstruktivt.
Klimaforandringen er det værste problem og den største trussel i vores tid. Det vil være begrundet, at også EU's ressourcer viser, at dette tages alvorligt.

De Miguel
Hr. formand, jeg synes, at denne forhandling har været særdeles lærerig, for efter min mening er der blevet sagt mange ting, men alt det, der er blevet sagt, er ting, som såvel Rådet som Kommissionen har taget fuldstændig til sig, for vi er helt enige i den udbredte skuffelse, vi alle føler over resultaterne fra Bali, og bekymringen på grund af de næsten uovervindelige vanskeligheder, som forberedelsen af Johannesburg-konferencen står over for.
Jeg vil nødig afslutte denne forhandling med en negativ bemærkning og nævne alle de uretfærdigheder, der findes i forbindelse med fordelingen af fattigdommen i verden og de store problemer i verdenshandlen, miljøproblemerne, og uden at minde om, at Europa har mulighed for lederskab. Jeg synes, at den kendsgerning, at Europa-Parlamentet bekymrer sig herom, inspirerer Kommissionen og Rådet, som har ansvaret for at repræsentere Europas holdning og dets lederskab inden for alle de spørgsmål, der ligger os så nært, og som vi naturligvis kærer os om, fordi de berører den europæiske offentligheds samvittighed så meget.
Til trods for at resultatet fra Bali ikke har været særlig positivt, vil jeg gerne sige, at der dog er nået nogle meget vigtige milepæle og akter i løbet af de måneder, det spanske formandskab har varet, og som bekræfter, at EU er på rette vej. Lad os huske på, at EU ratificerede Kyoto-protokollen i begyndelsen af marts, lad os også huske på, at vi opnåede et kompromis i Monterrey imod alle odds, og at vi forpligtede os med hensyn til udviklingsbistanden. Lad os også huske, at EU i løbet af disse år har fastholdt sit lederskab i forbindelse med udviklingsbistanden og i forsvaret af dristige politikker for samhandlen med udviklingslandene, f.eks. Alt undtagen våben-initiativet.
Vi har derfor en bagage, vi kæmper for idéen om, at vi naturligvis, jeg tror, at vi alle er enige heri - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - skal gøre en indsats for at gøre den verden, vi lever i, til en bedre verden, men det er en meget kompleks verden, hvor der, som alle de parlamentsmedlemmer, der har talt, så udmærket ved, fordi de naturligvis har et stort kendskab til, hvad det er for nogle argumenter, der bruges på nuværende tidspunkt med hensyn til Johannesburg, er store interesser og meget egoisme, ikke kun fra den udviklede verden, men også fra andre grupper af lande, som har yderliggående holdninger, og som ofte forhindrer, at der opnås konsensus.
Vores tese har indtil videre bestået i at mene, at det er bedre at have en global aftale, der ikke er særlig ambitiøs, end slet ikke at have en aftale. Netop derfor har vi ikke kunnet nå noget positivt i Bali, men vores vilje til at nå en aftale er fortsat intakt. I denne uge drøfter COREPER en række initiativer, som Rådet (almindelige anliggender) vil behandle på mandag, den 17., og som vil blive til nogle retningslinjer for Det Europæiske Råd i Sevilla med henblik på fortsættelse af forhandlingen.
Rådsformanden har desuden til hensigt at bringe dette spørgsmål op på allerhøjeste plan på G8-topmødet i Kananaskis i Alberta, Canada, som finder sted i slutningen af juni. Det spanske formandskab vil fastholde presset lige til det sidste, og det danske formandskab er også allerede forberedt på at tage over efter den 1. juli.
Jeg synes oprigtigt talt ikke, at den kendsgerning, at Bali har været en skuffelse for os alle sammen, bør tage modet fra os. Jeg synes ikke, at alt er tabt, og der kan stadig tages mange skridt. Jeg mener oprigtig talt også, at Rådet sammen med Kommissionen kan fastholde sin lederposition, at Det Europæiske Råd i Sevilla vil komme med et klart budskab til verden om vores holdning og vores forpligtelse over for Johannesburg-målene. Jeg tror ligeledes, at vi også vil arbejde sammen med vores partnere, først og fremmest i G8, og at der stadig er tre måneder til, at Johannesburg-mødet starter, og at vi forventer at have tilstrækkelig bagage med til i kraft af vores styrke og vores lederskab at kunne komme med en løsning, der er acceptabel for alle i den sydafrikanske by i begyndelsen af september.
Som allerede nævnt ønsker vi ikke, at Johannesburg bliver en ny skuffelse som den i Durban, og derfor er vi indstillet på at arbejde, og vi vil gøre det med tilfredshed og lettelse over at have Europa-Parlamentets politiske opbakning, som er kommet tydeligt til udtryk på mødet i dag.

Wallström
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, jeg vil først og fremmest takke for en vigtig forhandling og for konstruktive indlæg, som vi naturligvis vil tage med i vores vurdering af Bali-mødet og i vores forberedelser til Johannesburg-mødet.
Lad os minde os selv om det vanskelige udgangspunkt, vi faktisk står med, først og fremmest et helt andet politisk klima end det, der herskede, da Rio-mødet fandt sted. Nu lever vi i en langt mere polariseret verden. Kampen mod terrorismen og The Axis of Evil har gjort, at stemningen i G77-gruppen naturligvis ser helt anderledes ud.
Forventningerne på Bali-mødet var utroligt høje. Der var en meget lang ønskeliste, som dækkede alle de politiske områder, man kan forestille sig, og en dårligt tilrettelagt politisk dagsorden. På den baggrund er det vigtigt ikke at glemme, hvad der blev udrettet. Vi havde en hel række medarbejdere, som arbejdede meget hårdt for faktisk at sørge for, at vi kunne "rydde op" og blive enige om så meget som muligt i handlingsplanen. Der er også en hel del, der er blevet udrettet, og som vi har truffet beslutning om.
Vi skal heller ikke glemme klimaforhandlingerne, som også brød sammen på et vist tidspunkt, men som kunne genoptages og føres til et tilfredsstillende resultat.
Det er vel lidet forbavsende, at de fattige lande klager og kræver mere af os nu - erfaringerne fra Rio forskrækker. De penge, der var behov for til at betale for de tusindvis af henstillinger, som man blev enige om i Rio, blev aldrig realiseret. Det er grunden til, at gennemførelsen af alle disse henstillinger er så dårlig. Det er derfor meget vigtigt, at vi nu forbereder os på rollen som brobyggere. Jeg forestiller mig, at vi skal spille en meget aktiv rolle på Johannesburg-mødet.
Vi skal blive mere konkrete på netop de områder, som er nævnt under denne forhandling. Intet af det er trods alt nyt for Kommissionen eller Rådet. Det drejer sig om områder, som vi allerede har drøftet og forberedt os på, men vi er nødt til at se, hvor langt vi kan komme, når det gælder subventioner, handel, adgang til vores markeder og udviklingsstøtte. Vi bliver nødt til at beskrive de konkrete mål, som vi har opstillet om f.eks. vand- og energispørgsmål, endnu tydeligere. Måske skal vi supplere med omkostningsberegninger og påvise, hvordan vi har tænkt os at gennemføre dem.
Modstanden kommer naturligvis fra dem, der ikke vil gå ud over millenniumerklæringens mål, og som ikke vil fastlægge nogle konkrete tidsplaner, tidsfrister og konkrete mål i form af årstal osv.
Vi bliver nødt til at sørge for, at vi kan redde miljøspørgsmålene en plads i forhandlingen. Vi bliver nødt til at redde hele konceptet "bæredygtig udvikling". Jeg forstår selvfølgelig, at det er vigtigt at koble det sammen med handels- og udviklingsspørgsmål og finansieringsspørgsmål, men det er også vigtigt at værne om hele idéen om, at der er tale om en helhed. Det gælder om at se det som en helhed, hvor miljøspørgsmål har deres plads, og de økonomiske og sociale spørgsmål har deres.
Hvad vil der ske i sidste ende, hvis Johannesburg-mødet mislykkes? Det her er naturligvis ikke noget, vi afslutter i Johannesburg. De mål, vi opstiller for EU, skal vi naturligvis leve op til og fortsat arbejde på også efter Johannesburg. Skulle det mislykkes i Johannesburg, må det ikke forhindre os i at fuldføre og gennemføre de planer, som vi i fællesskab har truffet beslutning om.
Jeg vil endnu en gang takke for denne vigtige forhandling. Alt dette tager vi med i vores forberedelser. Jeg håber, at vi kan regne med Europa-Parlamentets støtte, og at vi forhåbentlig også vil kunne anvende Europa-Parlamentets delegation så aktivt som muligt i forberedelserne.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0207/2002) af Hautala for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (PE-CONS 3624/2002 - C5-0185/2002 - 2000/0142(COD))

Hautala (Verts/ALE)
Hr. formand, Europa-Parlamentet har nu for første gang deltaget i reformen af Fællesskabets ligestillingslovgivning med proceduren med fælles beslutningstagning. Jeg glæder mig til at fortælle kollegerne, at Europa-Parlamentet virkelig har sat kraftige aftryk i dette direktiv, der har til hensigt at hindre enhver form for sexchikane på arbejdspladser. Jeg tror, at mange har lagt mærke til, at det netop er Europa-Parlamentet, der har tilvejebragt de mest innovative forslag, som nu er taget med i dette ligestillingsdirektiv, der koncentrerer sig om arbejdslivet.
På vores forlangende forpligtes arbejdsgiverne i EU nu for første gang til at indføre bindende foranstaltninger til at forebygge sexchikane på arbejdspladserne. Netop det, at arbejdsgiverne forpligtes til foranstaltninger, er meget vigtigt, fordi man skal tage aktivt hånd om problemet og ikke kun ved at fremlægge forskellige erklæringer. Det betyder, at den arbejdsgiver, som negligerer sin pligt til at skabe sådanne arbejdsforhold, hvor sexchikane ikke kan ske, kan drages til ansvar for dette ved en domstol. I praksis betyder det, at man på arbejdspladserne skal skabe strukturer, der sikrer, at en medarbejder kan få hjælp, når der sker chikane, og at sådanne foranstaltninger også har en forebyggende virkning.
På Europa-Parlamentets anmodning omfatter direktivet nu også, at man med konkrete planer på arbejdspladserne skal gå i gang med at fremme ligestillingen. Det vil sige, at vi har skabt et instrument på græsrodsplan, hvor det sikres, at arbejdsgiverne og medarbejderne i samarbejde kortlægger de ulemper på arbejdspladsen, som knytter sig til ligestillingssituationen, og hvor de også sammen kan eliminere disse. I den henseende kan jeg sige, at udviklingen af ligestillingslovgivningen i EU går meget langt i den nordiske retning, hvor den form for instrumenter allerede har været anvendt et stykke tid, og ikke kun i de nordiske lande, men også i f.eks. Belgien og Italien.
Dette direktiv styrker også beskyttelsen af mødre og fædre mod diskrimination på arbejdspladser. Det er nemlig meget vigtigt, at når en forælder - uanset om det er en far eller en mor - vender tilbage på sin arbejdsplads fra barsels-, faderskabs- eller forældreorlov, kan hun/han reelt igen få et arbejde, der svarer til det tidligere arbejde, og at hun/han også kan nyde godt af alle de fordele, som tilfaldt hende/ham i den periode, hvor hun/han var væk.
Ud fra dette kan I drage den konklusion, at også fædrene og mændene nu er taget med i Fællesskabets lovgivning om ligebehandling af mænd og kvinder. Dette er således absolut nødvendigt, for der føres en aktiv debat i alle vores medlemsstater om, hvordan også mænd kan være med til at fremme ligestillingen. Vi skal desuden tage højde for, at også mænd kan være ofre. Det kan således være faderen, der vender tilbage til sin arbejdsplads fra forældreorlov eller kræver sin lovfæstede ret til at arbejde på deltid, der bliver diskrimineret af arbejdsgiveren. Nu er den form for diskriminering forbudt ifølge dette direktiv.
Det er også meget vigtigt, at alle medlemsstater ifølge dette direktiv skal etablere en myndighed, der i praksis står for, at udviklingen af ligestilling skrider frem, og samtidig overvåger, at det sker. Jeg vil gerne sige, at dette har en særdeles stor betydning i de kommende central- og østeuropæiske medlemsstater, hvor kvindernes stilling er mærkbart vanskeliggjort under de infrastrukturelle forandringer. Dette er en måde, hvorpå EU også konkret kan fremme ligebehandlingen af kvinder og mænd i de kommende medlemsstater.
Parlamentet kan være meget tilfreds med dette resultat. I praksis har vi opnået næsten alt det, vi har sat som vores mål, og jeg kan desuden konstatere, at der har hersket et ganske udmærket samarbejde indbyrdes mellem de politiske grupper.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, der er gået mere end et år siden førstebehandlingen af dette forslag til ændring af direktivet fra 1976, som Europa-Parlamentet drøftede i juli 2000, hvilket vil sige, at det praktisk talt har taget os to år at blive enige med Rådet og Kommissionen om en ændring af et direktiv, som Europa-Parlamentet allerede diskuterede i 1996, da vi drøftede det første ændringsforslag.
Vi forkastede dette forslag på grundlag af min betænkning, der blev drøftet den 8. marts 1999, og anmodede Kommissionen om at fremlægge en mere solid tekst for os. For en gang skyld er det hverken Kommissionen eller Rådet, der er ansvarlige for denne beklagelige forsinkelse. Ordføreren har spildt meget af vores tid. For det første ved at fremlægge den forsinkede betænkning og ved at overlæsse den med forslag, der er juridisk spinkle, hvoraf nogle angår andre direktiver. I Forligsudvalget er vi kommet af med mange af de uhensigtsmæssige ændringsforslag, der blev vedtaget under første- og andenbehandlingen mod min gruppes holdning. Hvis man havde lyttet til os, kunne kvinderne allerede have draget fordel i det mindste i et år af det nye direktiv, som er et vigtigt fremskridt i forhold til den tekst, der har været gældende siden 1976, som dog er en tekst, der har den store fortjeneste, at den i særlig grad har medvirket til at fremme ligebehandlingen af mandlige og kvindelige arbejdere.
Jeg kan med tilfredshed konstatere, at de positive initiativer takket være Amsterdam-traktaten er bevaret. Kvindernes ret til at komme tilbage til den samme arbejdsplads til en tilsvarende stilling i forbindelse med barselsorlov er væsentlig, mændenes ret til den samme sikring af stillingen efter en fædreorlov er anerkendt, hvis en sådan orlov findes i den medlemsstat, som manden kommer fra, dette er også tilfældet efter en adoptionsorlov, hvis den findes i en medlemsstat. Definitionerne på sexchikane tillige med direkte forskelsbehandling og indirekte forskelsbehandling er gode, og jeg håber, at de viser sig at være tilstrækkelig holdbare, så de ikke medfører overflødige retssager.
Jeg vil gerne tage afstand fra artikel 9 i fru Hautalas betænkning, fordi den får det til at se ud, som om delegationen beklager, at Rådet ikke har villet forbyde en generel udelukkelse af adgang for et køn til en hvilken som helst form for erhvervsaktivitet eller til den nødvendige uddannelse. Denne generelle udelukkelse er stadfæstet i det eksisterende direktiv, og den pågældende artikel - det er artikel 2, stk. 1 - er bevaret. Det er altså helt overflødigt at gentage det. Jeg er så meget desto mere tilfreds med resultatet af forliget, som - og det har jeg nævnt - min gruppes ansvarlige og fornuftige holding har gjort gældende, også takket være Rådet og Kommissionen, som har gjort meget for at overbevise nogle fanatikere i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, som ikke har forstået, at det bedste ofte er det godes fjende. Hvis Europa-Parlamentet vil tages alvorligt, også som medlovgiver, bør det ikke blande en lovgivende tekst sammen med en beslutning, hvor enhver kan udbrede al sin ønsketænkning og de allermest vanvittige drømme, men man må under alle omstændigheder ikke glemme, at en lovgivende tekst skal være juridisk solid og realistisk. Tak.

Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, i aften drøfter vi et forlig, nemlig resultatet af forhandlingerne om et vigtigt forslag til direktiv om ændring af direktivet fra 1976, og på trods af fru Lullings holdning er vi tilfredse. Den gentager hun nemlig hver gang, men hvis Parlamentet, fru Hautala og hele Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder havde fulgt fru Lullings indfaldsvinkel, ville vi ikke kunne stå her i dag og sige, at vi er tilfredse, for hun var så afgjort i mindretal med sit forslag.

Jeg vil til gengæld gerne takke fru Hautala, fordi det på trods af de vanskelige forhandlinger lykkedes os at opnå et glimrende resultat. Hvorfor var forhandlingerne vanskelige? Det var de, fordi Rådets og Parlamentets holdning afveg meget fra hinanden. Fru Hautalas indfaldsvinkel, alle gruppernes - og jeg vil gerne gentage, at det var alle gruppernes - gode samarbejde med hende og den vilje til at finde løsninger, som kommissær Diamantopoulou og det spanske formandskab - som jeg gerne vil takke - lagde for dagen, får os i dag til at sige, at vi har nået et vigtigt resultat. Hvorfor er dette resultat vigtigt? Det er det, fordi vi tre år efter Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse endelig kan sige, at tingene er begyndt at ændre sig. Amsterdam-traktaten udgjorde et kvalitetsløft, når det gælder anerkendelsen af princippet om lige muligheder, og i dag har vi fået et direktiv, som endelig giver en klar og præcis definition af direkte og indirekte forskelsbehandling, og som ikke bare - hvilket er vigtigt - definerer chikane og sexchikane, men hvor man også uden den mindste tvivl anerkender, at sexchikane skal betragtes som direkte forskelsbehandling og derfor er strafbar. I direktivet fastslås vigtigheden af barselsorlov, fædreorlov og adoptionsorlov, og det fastslås således også, at mødre og fædre, som kommer tilbage fra denne orlov, har ret til at vende tilbage til det samme arbejde eller et tilsvarende arbejde. I direktivet anerkender man nødvendigheden af - og giver medlemsstaterne pligt til - at indføre nogle rimelige og forholdsmæssige sanktioner, og man anerkender ligeledes de uafhænige organer og gør det til virksomhedernes ansvar at udarbejde ligestillingsplaner, hvilket gør det muligt at gennemføre artikel 141 om positive særforanstaltninger.
Hr. formand, resultatet er ikke mindst vigtigt, fordi man i øjeblikket drøfter dette i konventet, og ud fra dette resultat kan vi bede om, at man også går et skridt videre i konventet.

Dybkjær (ELDR).
hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke fru Hautala for det meget store arbejde, der er gjort med denne betænkning, og også Kommissionen for at have medvirket aktivt til, at det er lykkedes. Og det er altså ikke bare af høflighed, at jeg siger det, men i virkelig anerkendelse af, at der er nogen, der på dette område faktisk har kunnet gøre en forskel og har demonstreret i praksis, at det kan lade sig gøre også som enkelt medlem at sætte en god dagsorden.
Jeg synes, at vi med denne betænkning og det arbejde, der er gennemført, har passeret en milepæl i EU's ligestillingshistorie. Vi har for det første fået defineret, hvad sexchikane egentlig er, og det er meget nyttigt. Der er en række lande, som egentlig ikke har forholdt sig til dette spørgsmål tidligere. Endvidere har vi fået forbudt diskrimination af kvinder, der er gravide eller på barsel, og i visse tilfælde også af mænd på barselsorlov, hvis der er en national lovgivning herom. Og endelig har vi fået mulighed for at træffe positive særforanstaltninger, dér hvor det ene køn har brug for det. Alt i alt synes jeg, at det er meget fint.
Så kommer vi til den række forpligtelser, som medlemsstaterne har påtaget sig i forbindelse med dette direktiv, og jeg vil navnlig fremhæve "ligestillingsovervågningsorganerne", som det hedder i den danske oversættelse. På et møde for nylig med ansøgerlandene var de meget optaget af netop dette spørgsmål, fordi de mangler data, og fordi det er nødvendigt for dem at have et pressionsmiddel over for deres egne regeringer med henblik på at fremskaffe disse data. Men jeg tror også, vi er nødt til at sige, at vi kommer til at holde øje med det i vores egne lande, fordi det er noget, medlemsstaterne nemt kan smutte fra. Jeg har desværre selv oplevet det lidt i mit eget land, men det vil jeg ikke tvære mere i. Dog tror jeg, at det er op til os alle sammen at holde øje med det, sådan at vi dels er en hjælp for ansøgerlandene, dels påtager os vores eget ansvar i vores egne lande.

Fraisse (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker fru Hautala for den tid, hun har brugt på dette direktiv og for hendes arbejde, som lever op til hendes egne krav og kravene fra medlemmerne af udvalget. Jeg vil også gerne sige, at vi er meget glade for at være med i en fælles beslutningstagning om spørgsmålet om ligebehandling og kvinders rettigheder, hvilket ikke sker så ofte.
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, at dette direktiv går i to meget vigtige retninger. Den første er, at anvendelsesområdet endelig er blevet udvidet. Alle familiespørgsmålene - barselsorlov, adoption og også adoptionsorlov, og gud ved, hvor vigtige disse spørgsmål er for os - er blevet anerkendt. Tilstedeværelsen af faderen, og holdningen om, at faderen ikke skal lide under, at han tager orlov, er blevet anerkendt. Det er det, som jeg kalder udvidelse i forbindelse med familielivet. Jeg er meget glad for, at alt dette fremover hører til dette direktiv.
Ligeledes vil alt det, der har en forbindelse til chikane, fremover også henhøre under dette direktivs anvendelsesområde. Chikane bliver i denne forbindelse betragtet som forskelsbehandling. Almindeligvis behandles spørgsmålet om vold mod kvinder ud fra et moralsk synspunkt. Vi behandler det her ud fra et synspunkt om forskelsbehandling og i forbindelse med kampen for lighed mellem kønnene. Det er jeg i særdeleshed tilfreds med, og jeg tror, at de bestræbelser, vi har gjort for at adskille de to former for chikane er meget værdifuld. Jeg har personligt benyttet mig af denne nye synsvinkel i sidste uge i Frankrig, hvor vi ganske vist har haft en lov siden 1992, men den indeholder ikke rigtigt nogen definition. Denne nye definition vil derfor være til gavn for alle vores medlemsstater. Derfor mener jeg, at den er vigtig.
Derudover er der også hele spørgsmålet om forpligtelsen. For at alt det, som vi beder om, skal kunne realiseres, er det nødvendigt med forpligtelser og ikke blot ønsker eller lyster. Jeg mener, at dette er grundlæggende, og eftersom jeg stadig har nogle sekunder tilbage, vil jeg delagtiggøre Dem i noget, som jeg har opdaget i dag. Hvis De går over gangbroen og nogle etager op, finder De en dør med et mærkat, der viser, at rummet er forbeholdt Europa-Parlamentets rengøringspersonale. Dette mærkat viser en kvinde med en kost. Jeg tror, at vi stadig har meget arbejde foran os, for jeg ville ønske, at der også kunne være ligebehandling både for tjenester i form af hushjælp som for de højere uddannelser, som vi forsøger at repræsentere her.

Formanden.
Vi er nødt til at afbryde denne forhandling og fortsætte den kl. 21.00, for vores dagsorden angiver, at vi kl. 17.30 går videre til Kommissionens redegørelse.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om grønbogen om forbrugerbeskyttelse og forurening af fødevarer med nitrofen.

Byrne
Hr. formand, grønbogen om forbrugerbeskyttelse, som blev vedtaget af Kommissionen i oktober 2001, forelagde en række valg og spørgsmål om fremtiden for EU's forbrugerpolitik. Den foreslog bl.a. idéen om at indføre et rammedirektiv om rimelig handelspraksis. Den foreslog også, at der blev udviklet et retligt instrument for samarbejde mellem myndigheder, der har til opgave at håndhæve bestemmelser om forbrugerbeskyttelse.
Den offentlige høring, der blev igangsat af grønbogen, modtog en meget bred reaktion fra virksomheder, forbrugere og nationale regeringer. Reaktionen giver Kommissionen en klar støtte til at udarbejde et forslag til et rammedirektiv. Navnlig et meget stort flertal af medlemsstaterne støttede dette. Rådet har anmodet Kommissionen om at gøre en opfølgning på grønbogen til en prioritet.
Der herskede imidlertid en generel opfattelse blandt dem, der støttede idéen, og dem, der ikke gjorde det, om, at der var brug for mere information, afklaring og høring om indholdet i et rammedirektiv. Den grundlæggende struktur for et rammedirektiv, der var skitseret i grønbogen, var bredt accepteret. Vi har derfor besluttet, at den bedste tilgang ville være at indlede en yderligere runde af høringer om indholdet i et rammedirektiv, inden vi går videre til at udarbejde forslaget.
Opfølgningsmeddelelsen, der er blevet vedtaget af Kommissionen i dag, imødekommer dette behov for yderligere høring. Den opsummerer resultaterne af høringen, drager politiske konklusioner og skitserer en handlingsplan for yderligere høring. Med henblik på gennemsigtighed og for at strukturere debatten med medlemsstaterne er der vedlagt meddelelsen en skitse til et eventuelt rammedirektiv om rimelig handelspraksis.
Dette er ikke ment som et udkast til et forslag. Det er snarere det første i en række arbejdsdokumenter, der har til formål at bane vejen og give en meget påtrængt struktur og form til noget, der hidtil har været en noget konfus debat.
Lad mig forsøge at forklare, hvad et rammedirektiv vil gøre. Det vil fastsætte de standarder, som virksomhederne vil skulle opfylde, når de beskæftiger sig med forbrugere. Forbrugerne bør have den information, de har brug for, for at træffe velinformerede beslutninger. De bør beskyttes mod forretningsdrivende, der bevæger sig på kanten af loven, og som søger at vildlede og chikanere dem gennem uhæderlig reklame og markedsføring. Rammedirektivet vil indeholde en bestemmelse, der forbyder urimelig handelspraksis, som er til skade for forbrugerne.
Den generelle bestemmelse vil blive suppleret med særlige regler, der omfatter forskellige kategorier af urimelig handelspraksis både før og efter salg. Disse kategorier strækker sig fra vildledende og aggressive markedsføringsmetoder til manglende ydelse af eftersalgskundeservice og effektiv klagehåndtering. En ikke-udtømmende liste over eksempler kunne vedlægges direktivet med henblik på at illustrere den generelle bestemmelses anvendelsesområde, og hvordan de særlige regler fungerer i praksis.
Det er min hensigt, at vi udvikler en lovgivning, som fokuserer på de grundlæggende spørgsmål. Virksomhederne bør derefter blive overladt til selv at anvende principperne i rammedirektivet inden for deres kompetenceområde gennem effektive adfærdskodekser.
Kommissionen kunne også udvikle ikke-bindende retningslinjer for at reducere risikoen for divergerende tolkninger af rammedirektivet på nationalt plan. Det siger sig selv, at sådanne retningslinjer ikke kan ændre ved den demokratisk vedtagne lovgivning. Parlamentets fremtrædende rolle i lovgivningsprocessen vil på ingen måde blive undermineret.
Opfølgningsmeddelelsen muliggør ligeledes, at der nedsættes en ekspertgruppe. Denne gruppes hovedopgave vil være at identificere de områder, hvor de nationale systemer kan mødes, og barriererne for det indre marked for virksomheder og forbrugere. Den bør også søge at identificere det harmoniseringsniveau, der skal til for at sikre et højt niveau af forbrugerbeskyttelse og gennemførelse af det indre marked med indføjelsen af en bestemmelse om gensidig anerkendelse.
Jeg håber også, at gruppen vil være i stand til at finde forenklede løsninger på forbrugerbeskyttelsesproblemer, selv om det ikke må være på bekostning af effektiv beskyttelse. Adfærdskodekser og brug af rådgivning har begge en rolle at spille her. Jeg håber, at vi kan udvikle en lovgivning, som fokuserer på de grundlæggende spørgsmål. Den bør fastsætte standarder for de ønskede resultater for forbrugerne. Proceduremæssige og konkrete regler bør så vidt muligt undgås for at sikre, at lovgivningen ikke bliver forældet.
Parallelt med ekspertgruppens arbejde vil mine tjenestegrene sørge for en høring af interessenterne om de samme spørgsmål. Vi vil afholde møder i Bruxelles for EU-organisationer.
Jeg håber derfor, at opfølgningsmeddelelsen vil levere et solidt grundlag, så vi kan nå frem til et forslag til et rammedirektiv, der kan nyde godt af bred støtte og tillid. Et sådant direktiv vil både være et ægte lift for konkurrencen i det indre marked og også vise EU-borgerne den praktiske og nyttige rolle, som EU kan spille i deres dagligliv.
Jeg håber, at den foreslåede høringsmetode vil gøre det muligt for Kommissionen fuldt ud at forstå de forskellige nuancer i de nationale regler om loyal handelspraksis og skabe konsensus om et håndterbart rammedirektiv.
Den opgave, der ligger foran os, bør ikke undervurderes. Den opmuntrende reaktion på grønbogen giver os imidlertid tillid til, at vi kan nå det. Høringen viste klar støtte for idéerne i grønbogen om samarbejde mellem myndigheder, der har til opgave at håndhæve bestemmelser om forbrugerbeskyttelse. Jeg tror, at vi nu har et klart politisk mandat til at gå videre på basis af et lovgivningsmæssigt forslag på dette område. I denne sammenhæng vil jeg gerne fremhæve mit engagement, når det gælder om at udarbejde et forslag om samarbejde mellem myndigheder, der har til opgave at håndhæve bestemmelser om forbrugerbeskyttelse i den nære fremtid og forhåbentlig inden udgangen af dette år.
Jeg beklager, at Parlamentet endnu ikke er kommet med en udtalelse til grønbogen. Men jeg bør tilføje, at jeg ikke ser det som et særligt problem. Opfølgningsmeddelelsen er i sig selv et videre stadium i høringsprocessen. Den leverer et mere detaljeret sæt af idéer. Jeg ser derfor frem til at modtage Europa-Parlamentets udtalelse til både grønbogen og opfølgningsmeddelelsen. Jeg kan forsikre Dem om, at Parlamentets synspunkter spiller en meget vigtig rolle i Kommissionens overvejelser på det lovgivningsmæssige stadium. Jeg glæder mig til at drøfte dette spørgsmål mere grundigt med Dem i de kommende måneder.

Kindermann (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg har et par spørgsmål, som vedrører de forbudte stoffer. Det er jo sådan, at der ligesom tidligere er bestemte stoffer, der forbydes i EU. Hvordan vil Kommissionen fremover sikre, at der bliver undersøgt for disse stoffer i medlemsstaterne? Hvordan vil man udelukke, at der alligevel kommer produkter med disse forbudte stoffer ud i handlen, som det sker i øjeblikket i Tyskland med nitrofen? Forbuddet kom jo for lang tid siden. I al den tid er der ikke engang undersøgt for nitrofen. Det blev kun opdaget ved et tilfælde.

Mulder (ELDR).
Jeg ved ikke, om jeg har hørt ordentligt efter, men jeg troede, at kommissæren også skulle redegøre udførligt om nitrofenproblemet i Tyskland. Det har jeg ikke hørt. Kommer det senere? Hvis det gør det, vil jeg med formandens tilladelse gerne stille et spørgsmål.

Formanden.
Også jeg var af den opfattelse, at kommissæren ville komme med en redegørelse, der omfattede begge emner, men han har ikke givet os sin redegørelse om nitrofen på dette stadium. Jeg synes, at De bør komme med den redegørelse nu, hr. kommissær, så kollegerne kan behandle begge emner.

Byrne
Hr. formand, jeg er ked af, hvis jeg misforstod proceduren. Jeg forstod det sådan, at jeg skulle komme med min redegørelse om forbrugerbeskyttelsesspørgsmålet, besvare spørgsmål om det og derefter gå videre med dette spørgsmål. Men jeg er naturligvis glad for at gøre det på denne måde.
Jeg er glad for at ajourføre Parlamentet om nitrofenkontamineringen i Tyskland. Det er en meget foruroligende opdagelse. Nitrofen er et ukrudtsmiddel og har været et forbudt stof i EU siden 1988. Det er formentlig et kræftfremkaldende stof med fosterskadende virkninger. Forbrugerne er med rette bekymrede over, at kontrolforanstaltningerne ikke har haft held til at forebygge denne kontaminering.
Kommissionen blev først bevidst om kontamineringen den 24. maj. Der var tre umiddelbare prioriteter. For det første af få oplyst kilden og omfanget af kontamineringen fra de tyske myndigheder, for det andet at spore og trække kontaminerede produkter tilbage, og for det tredje at kontrolmyndighederne i medlemsstaterne blev holdt fuldt orienterede om udviklingen. Jeg er tilfreds med, at der er gjort meget gode fremskridt med at håndtere hver enkelt af disse prioriteter.
Kilden til kontamineringen er nu kendt. Den kan spores til en oplagring af økologisk korn i et lager, der tidligere har været brugt til at oplagre pesticider. Jeg er sikker på, at alle deler min bekymring over, at sådan en elementær sikkerhedsforanstaltning som en grundig rengøring ikke synes at være truffet, inden dette meget radikale brugsskift fandt sted.
Endvidere blev kontamineringen opdaget ved virksomhedstest i januar, men den blev først indberettet til de ansvarlige myndigheder i maj. Denne forsinkede anmeldelse har ført til omsætning og forbrug af det kontaminerede materiale, inden de tyske myndigheder var i stand til at reagere. Foderstoffer fra dette lager blev leveret til 90 producenter af økologiske produkter via en virksomhed, der leverer til den økologiske sektor. De tyske myndigheder har truffet de nødvendige foranstaltninger til at standse leverancerne fra disse producenter, indtil de har sikret sig, at der ikke er nogen nitrofen. Denne sporing omfattede en mindre eksport af kyllingekød til Nederlandene, Danmark, Belgien og Østrig.
Myndighederne er også i færd med at opspore mindre mængder af økologiske kornprodukter, der er leveret direkte fra lageret til omkring 20 andre producenter. Produkter fra disse virksomheder er for nærværende blokeret. De tyske myndigheder udtaler, at den fuldstændige opsporing vil være tilendebragt ved udgangen af denne uge. Denne opsporing omfatter en mængde økologisk hvede eksporteret til Frankrig i januar. Der er også bevis på, at der har været oplagret konventionelle, ikke-økologiske kornprodukter i dette lager mellem 1995 og august 2001, men ikke nødvendigvis i den kontaminerede afdeling. Myndighederne er stadig i gang med at kontrollere disse oplysninger.
Endelig blev der også eksporteret en mængde økologiske lupiner til Danmark. De danske myndigheder er også blevet orienteret. De har sporet dette produkt og blokeret, hvad der var tilbage på markedet og de berørte gårde.
De tyske myndigheder er tilfredse med, at kontamineringen er begrænset til dette ene lager. De peger på, at både økologiske og konventionelle produkter er blevet grundigt afprøvet, og der er ikke fundet nogen nitrofen.
Kommissionen bemærker sig forsikringerne om, at enhver tiloversbleven kontaminering er begrænset og kan holdes i skak. Vi bemærker os også de betydelige bestræbelser, der er gjort for at opspore produkter og fjerne dem fra markedet. Medlemsstaterne er blevet holdt fuldt ud orienteret om hele denne proces.
På et yderligere møde i Den Stående Komité for Fødevarekæden tog man sig i dag de tyske myndigheders forsikringer ad notam og enedes om, at der ikke var behov for at træffe yderligere foranstaltninger for nærværende.
Den samlede situation forbliver naturligvis under tæt overvågning. Den Stående Komité vil mødes igen på fredag for at se på udviklingen. Den vil navnlig ønske at høre om de fremskridt, der er gjort med at spore de anslåede 6% af de kontaminerede produkter, som stadig ikke er fuldt ud opsporet.
Mens der er betydelig bekymring i alle medlemsstater, navnlig med de stadig friske erindringer om de nylige fødevaresikkerhedskriser, har kun Belgien bebudet nationale restriktioner. Det kan skyldes dioxinkrisen, som ganske forståeligt har efterladt dybe ar i Belgien. Jeg forventer dog, at de afklaringer, der blev leveret i Den Stående Komité i denne uge, vil vise sig at være tilstrækkelige til at løfte disse restriktioner.
Vi må sørge for også at fokusere på det bredere billede. Disse nylige hændelser bekræftede for mig, at vores nye tilgang til fødevaresikkerhed bevæger sig i den rigtige retning. Navnlig nødvendigheden af at kunne spore fødevarer fra jord til bord og af en hurtig og gennemsigtig udveksling af information er blevet bekræftet. Begge dele er uhyre vigtige for en identifikation og hurtig tilbagetrækning af kontaminerede produkter.
Som altid er det nødvendigt at drage ved lære af erfaringerne, og Kommissionen ser navnlig på følgende spørgsmål: Hvordan kunne en sådan kontaminering overhovedet finde sted, når nitrofen har været forbudt i EU siden 1988? Kan vi være fuldt ud sikre på, at lagre, der tidligere har været brugt til at oplagre farlige stoffer, er sikre til oplagring af fødevarer? Kunne der gøres mere for at sikre, at forbundsmyndighederne bliver underrettet øjeblikkeligt om forekomster af kontaminering og således for at gøre det muligt for dem at underrette Kommissionen og andre medlemsstater, ikke kun i Tyskland, men også i andre forbundsstater? Hvad bør der f.eks. gøres for at tackle den kendsgerning, at kontamineringen var kendt af laboratorier og industrien i måneder, inden myndighederne blev underrettet? Blev varslingssystemet underrettet om disse udviklinger efter hensigten?
Dette er spørgsmål, som jeg nu vil tage op med forbundsmyndighederne i Tyskland. Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret vil snart aflægge et besøg for at bistå med denne proces. Der vil også blive taget fuldt ud hensyn til tidligere rapporter fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret om både kontrolforanstaltninger med restkontaminering og kontrol i den økologiske levnedsmiddelsektor i Tyskland. Jeg kan forsikre Dem om, at Parlamentet vil blive holdt fuldt ud orienteret om alle disse udviklinger.

Mulder (ELDR).
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans redegørelse. Kun i de sidste to sætninger nævnte han rollen for Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret i Dublin. I betragtning af at kontoret har eksisteret i seks år, vil jeg gerne vide, hvorfor det ikke er kommet på sporet af det noget før? Som kommissæren sagde, har vi i de sidste fem år været konfronteret med nitrofenproblemet. Hvis Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret i Dublin virkelig skal kontrollere inspektørerne i medlemsstaterne, så kommer det godt nok noget sent på sporet af denne forurening af fødevarer. Hvordan kan det være? Kan kommissæren redegøre for det? Hvor ofte har man f.eks. udført kontroller, og hvor ofte har der i andre lande været kontrol med den slags ting og især med den økologiske produktion?

Smet (PPE-DE).
Problemerne med smitten af kalkunkød i Tyskland minder meget - hvilket kommissæren også sagde - om dioxinsmitten af kyllinger i Belgien i 1999. Dengang var kommissæren imidlertid så kritisk over for Belgiens måde at videregive informationer på, at man på grund af en panikreaktion i mange lande inden for og uden for EU lukkede grænserne for næsten alle belgiske landbrugsprodukter, hvilket havde alvorlige økonomiske konsekvenser. Kommissionen indførte med det samme et eksportforbud for de muligvis smittede produkter samt et hertil koblet meget strengt overvågningssystem.
Når jeg nu ser, hr. kommissær, hvordan Kommissionen optræder over for det, som har fundet sted i Tyskland, er forskellen enorm. Tyskland har for sent, alt for sent oplyst herom, til trods for at man allerede selv vidste det, hvilket ikke var tilfældet i Belgien. Vi gjorde det også for sent, men ikke i sådan en grad. Kommissionen bliver underrettet, men der indgives i modsætning til sagen i Belgien ingen klager imod Tyskland. Der bliver ikke grebet ind osv. De skal derfor ikke være overrasket over, at man i Belgien har indtryk af, at Kommissionen på ny optræder helt anderledes, fordi det drejer sig om en stor medlemsstat. Jeg vil derfor gerne vide, hvordan det kan være, hr. kommissær, og jeg vil gerne have en reaktion fra Dem om Deres måde at handle på.

Byrne
Som svar på hr. Kindermanns spørgsmål om, hvordan vi kan sikre, at medlemsstaterne udfører deres arbejde ordentligt, vil jeg sige, at det først og fremmest er medlemsstaternes myndigheders primære rolle at udføre deres arbejde og overholde lovgivningen. Det er et ansvar, som primært er pålagt medlemstaterne selv. Derefter er det Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets funktion at sikre, at arbejdet bliver gjort. Det er dets opgave at inspicere inspektørerne. I forbindelse med udførelsen af denne opgave udarbejder det rapporter, som offentliggøres på internettet.
Som svar til hr. Mulder vil jeg sige, at det var, hvad der skete i dette tilfælde. Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret udførte dette arbejde. Der var rapporter om restkoncentrationer i Tyskland i juli 2001 og om kontrol i den økologiske sektor. Disse rapporter, som fandt alvorlige svagheder, er allerede tilgængelige på internettet. De har tidligere været genstand for drøftelse. Jeg vil gentage det, jeg sagde i mit svar til hr. Kindermann, over for hr. Mulder, nemlig at det er Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets opgave at inspicere inspektørerne. Det kan ikke sikre, at hvert enkelt lille anlæg udfører sit arbejde ordentligt og omhyggeligt. Det er en opgave for de inspektører, der er beskæftiget af medlemsstaterne selv.
Det tredje spørgsmål gik på om, hvorvidt Belgien og Tyskland er blev behandlet ens. Forskelsbehandling betyder, at man behandler to situationer, som er ens, forskelligt, eller at man behandler to forskellige situationer ens.
I dette tilfælde har vi to forskellige situationer. De er ikke sammenlignelige i størrelse. Store dele af svine- og fjerkræindustrien i Belgien var berørt på det tidspunkt. I Tyskland er omkring 1% af den økologiske sektor - der i sig selv er en nichesektor, som kun tegner sig for 2% af den samlede produktion - berørt i dette tilfælde. De tyske myndigheder gjorde gode fremskridt med at opspore og tilbagekalde potentielt kontaminerede produkter. Desværre gjorde omfanget af dioxinproblemet i Belgien sporing langt mere vanskelig.
Det er vigtigt at erindre sig dette, for vi har arbejdet sammen i de sidste to et halvt år, og vi har indført sikkerhedsforanstaltninger for at sikre sporbarhed. I dette tilfælde fungerede lovgivningen. Den var ikke på plads til at bistå dem, som havde ansvaret for spørgsmålene i 1999. Der var en betydelig forsinkelse i anmeldelsen af problemerne i Belgien, hvilket resulterede i risikoen for udbredelse af dioxinen over hele Belgien og andre medlemsstater under omstændigheder, hvor kontamineringsniveauet, navnlig for svin og fjerkræ, var meget betydeligt - meget mere udbredt end i nærværende tilfælde.
Medlemsstaterne er generelt tilfredse med håndteringen af nitrofenkontamineringen. Det er blevet drøftet i Den Stående Komité i dag og vil blive drøftet igen på fredag. Kun Belgien anså EU-reaktionen på dioxinkrisen for utilfredsstillende med hensyn til det EU-dækkende forbud. Tredjelande truede også med forholdsregler mod al eksport fra EU, medmindre man kunne bevise, at problemet var begrænset til Belgien. Endnu en gang må jeg sige, at der er en betydelig forskel mellem de to situationer.
Min første vigtige beslutning, efter at jeg havde tiltrådt min post, var at hæve restriktionerne mod eksport af belgisk oksekød som følge af dioxinkrisen. De kan nok forestille Dem, at det ikke var nogen behagelig beslutning for en ny kommissær for sundhedsanliggender og forbrugerbeskyttelse med ansvar for fødevaresikkerhed på hans første dag i sit nye job. Jeg traf den dog alligevel, for jeg blev rådet til at gøre det, og de beviser, som blev forelagt mig, understøttede en sådan beslutning. Jeg var overbevist om, at en lettelse af restriktionerne var berettiget.
Jeg tager derfor enhver påstand om, at Kommissionen kan have behandlet to medlemsstater forskelligt, blot fordi den ene er stor, og den anden lille, meget alvorligt. Jeg er meget følsom over for disse spørgsmål, ikke mindst på grund af, hvor jeg kommer fra. Det ville være helt forkert, hvis nogen tror, at Kommissionens beslutninger i den sidste uge har været baseret på andet end videnskabelige kendsgerninger og de råd, som jeg og Den Stående Komité har modtaget, og som fik os til at konkludere, at vores beslutninger var de rette.
Jeg fastholder, at min beslutning udelukkende var baseret på objektive analyser, som er fuldt og helt adskilt fra nogen overvejelser over den implicerede medlemsstats størrelse. Det er min holdning.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, respekt for Deres konsekvente fremfærd! Det er nogle gange en hjælp i føderale systemer, at landene så også ser sig nødsaget til at gå konsekvent frem. Jeg har tre spørgsmål.
For det første om ikke også foderstoffer skal kontrolleres jævnligt og ikke kun de fødevarer, der så at sige fremstilles af dem?
For det andet om ikke dette især skal gælde for import fra lande, hvor der fortsat anvendes nitrofenholdige sprøjtemidler, eller hvor der fortsat findes store lagre af det?
For det tredje om De, når De nu igen kontrollerer for nitrofen - som De har antydet her - så vil tro, at der også vil blive fundet nitrofenspor i andre lande og på det konventionelle område?

Thors (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg plejer ikke at rose Kommissionen, men denne gang vil jeg rose den for grønbogen eller opfølgningen af grønbogen, som De henviser til, og ligeledes for, at vi snart får et samarbejde inden for "enforcement-sektoren" om forbrugerbeskyttelsen.
Jeg vil stille tre spørgsmål:
Vil nogle sektorer blive udelukket fra anvendelsen af et direktiv om retfærdig handel, fair trade directive? Vi ser i dag, at der, på trods af at vi har fået et direktiv om finansielle tjenester, stadig er meget tilbage at tage fat på.
Hvordan vil Europa-Parlamentet blive knyttet til ekspertgruppen?
Hvad sker der med forslaget til forordning om salgsfremmende foranstaltninger?
Derudover beklager jeg, at Parlamentet endnu ikke har kunnet komme med svar på grønbogen, men det beror i ganske stor udstrækning på mangler i Parlamentets struktur, hvad angår håndteringen af forbrugerspørgsmål.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne fokusere mine bemærkninger på meddelelsen om grønbogen. Jeg vil navnlig gerne opfordre hr. Byrne til at bekræfte over for Parlamentet, at bestemmelserne i sidste uges meddelelse fra kommissionsformand Prodi om bedre og enklere lovgivningsmæssige rammer vil blive anvendt til fulde i forbindelse med udarbejdelsen af hans forslag.
Jeg ser også gerne navnlig, at han bekræfter, at han vil foretage en fuldstændig konsekvensanalyse af lovgivningen i forbindelse med dette vidtrækkende forslag, og at han ikke har udelukket muligheden for at opfylde de utvivlsomme krav, han har stillet om at forbedre forbrugerbeskyttelsens kvalitet med andre midler end et direktiv. Jeg vil slutte af med at opfordre ham til at bekræfte over for Parlamentet her i aften det, han sagde til Retsudvalget den anden uge, nemlig at forordningen om salgsfremme fortsat har hans fulde støtte og er fuldt ud forenelig med de stillede forslag.

McCarthy (PSE).
Jeg vil gerne lykønske kommissæren med, at hans hjemmehold vandt i fodbold i dag.
Jeg vil gerne fortsætte lidt i samme retning som den foregående taler. Vi bifalder forslagene i grønbogen. Men, hr. kommissær, De vil nok give mig ret i, at Deres idéer bevæger sig meget hurtigt på dette område. I lyset af forslagene om bedre regeringsførelse, der, som hr. Harbour nævnte, kom ud i sidste uge, vil jeg gerne stille Dem tre konkrete spørgsmål. Hvilke forbedringer har De til hensigt at foretage med hensyn til høringen af alle de involverede aktører - forbrugere, SMV og de ministerier, som vil skulle implementere eventuelle særlige love, der følger af dette? Hvordan har De til hensigt at forbedre evalueringen af konsekvensanalysen, hvad angår omkostninger? Kan De garantere, at De vil bringe alle høringssvar på webben, således at de vil være tilgængelige med henblik på høring?
Jeg vil gerne takke Deres personale for at have forsynet mig med tidligere høringssvar. Det må imidlertid siges, at de alle er på forskellige sprog. Jeg kan ikke læse dem alle, og hvis der skal være gennemsigtighed i disse spørgsmål, bør de være offentligt tilgængelige på webben og på sprog, som folk kan forstå.

Staes (Verts/ALE).
Hr. kommissær, jeg er ikke tilfreds med Deres svar til fru Smet. Krisen har været i gang siden september. Den tyske landsbrugsminister blev underrettet den 21. maj og Kommissionen den 24. maj. Nu er der gået næsten tre uger. Vi har sammen arbejdet på forordningen om Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet. Det her er den første prøve for forordningen. Hvad står der i forordningens artikel 53? At hvis der konstateres en alvorlig risiko for menneskers og dyrs sundhed eller miljøet, skal eller kan Kommissionen umiddelbart træffe en række foranstaltninger. F.eks. standse markedsføringen af produkterne midlertidigt. Det gør De ikke, De beroliger os, selv om der ifølge oplysninger ligger 100 t hvede et eller andet sted, jeg ved ikke hvor, som er smittet. De siger, at der kun er én kilde. De har fået at vide, at der kun er én kilde, selv om smitten har været i gang siden september, mens alle vi andre ved, at hangaren i Forpommern har været i brug siden oktober. De kan derfor ikke overbevise mig. Jeg har helt klart det indtryk, at en stor medlemsstat favoriseres i forhold til en lille medlemsstat som min egen.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Jeg vil ikke blande mig i en diskussion om store og små lande, men har derimod to specifikke spørgsmål.
Er det rigtigt, at kommissæren siger, at vi siden juni 2001 gennem inspektørerne ved, at der er fundet nitrofen? Hvorfor har rapid alert ikke fungeret? Det var det første.
For det andet opretholdelsen af forbrugerbeskyttelsen. Det forudsætter efter min mening stærke og uafhængige organisationer for forbrugerbeskyttelse. Især med henblik på nitrofenskandalen forudsætter det endvidere ekstra foranstaltninger, især med henblik på nye landes tiltrædelse. Hvad vil kommissæren foretage sig i forbindelse med støtte til stærke og uafhængige organisationer i ansøgerlandene? Det vil jeg gerne vide.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, på et minut bør ingen forveksle holdning med banalitet. Jeg vil være hurtig og for det første spørge, om De mon kunne vende tilbage til Parlamentet, når de kender mere til tidsskalaen for det tyske kontamineringsspørgsmål, navnlig med hensyn til, om varslingssystemet fungerede effektivt. Der er flere ligheder med det belgiske tilfælde, end jeg mener, De giver udtryk for i dag.
Vil De for det andet, hvad angår forbrugerhøring, indrømme, at De har brug for at se på pligten til ikke at praktisere illoyal handel og indsamling af alle forhåndenværende oplysninger på dette område såvel som indføre pligten til at praktisere loyal handel, hvilket både i Deres og mit land og nogle andre er et ret så nyt begreb?

Patrie (PSE).
Kommissær Byrne nævnte i forbindelse med grønbogen om forbrugerbeskyttelse, at Europa-Parlamentet endnu ikke havde taget stilling, men at det ikke var noget større problem, og at Kommissionen for øvrigt havde et tilstrækkeligt stort politisk mandat - hvis jeg har forstået det korrekt - til at fastlægge de overordnede retningslinjer for det, som skal være forbrugerpolitikken.
Jeg vil gerne sige, inden jeg stiller mit meget enkle spørgsmål, at på dette tidspunkt har Europa-Parlamentet ikke givet noget mandat overhovedet til Kommissionen til fastlæggelse af sådanne retningslinjer. Jeg har derfor følgende spørgsmål: I hvilken udstrækning forestiller Kommissionen sig, at den vil tage hensyn til Europa-Parlamentets holdning? Skal Europa-Parlamentet stadig tage stilling, eftersom de overordnede retningslinjer og de overordnede valg tilsyneladende er blevet fastlagt, hvad enten det er om rammedirektivet som juridisk middel eller om de juridiske principper, om loyal handelspraksis, den gensidige anerkendelse eller om deregulering af de eksisterende bestemmelser?

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Hr. formand, sådan er det. Jeg forstår mishaget hos kollegerne fra andre lande. Jeg synes, at det, som er sket i Tyskland - det siger jeg som tysker - er en skandale, og det er vores landmænd, der er ramt. Minister Künast har intet gjort ud over at tale store ord. Der må meget snart skabes fungerende informationsveje. Det er ikke lykkedes. Vi ønskede den gang som gruppe i forbindelse med Lannoye-betænkningen, at myndighedernes anmeldelsespligt skulle komme tidligere. Vi gik ind for 2003, 2005 blev fastsat. Mit spørgsmål til kommissæren er, hvad han mener om det nu efter denne skandale. Bør vi ikke alligevel forpligte myndighederne tidligere?

Byrne
Som svar på det første spørgsmål fra hr. Graefe zu Baringdorf vil jeg sige, at situationen her er, at der findes planer om kontrol med restkoncentrationer på både EU- og medlemsstatsplan. Disse planer omfatter også forbudte stoffer som nitrofen. Planerne har bevist deres effektivitet i de seneste måneder. Tilstedeværelsen af f.eks. chloramphenicol, ja, og også nitrofen blev fastslået ved denne procedure. Det er begge forbudte stoffer, som blev bragt for dagens lys ved brug af denne procedure. Endelig gælder en sådan afprøvning både importerede og indenlandsk fremstillede produkter. En række medlemmer rejste dette spørgsmål.
Levnedsmidler og foderstoffer skal være sikre, uanset hvor de kommer fra. Planerne om kontrol med restkoncentrationer fra tredjelande, som er obligatoriske i henhold til EU-lovgivningen, kontrolleres omhyggeligt for at sikre, at de nødvendige kontrolforanstaltninger eksisterer. Det samme spørgsmål gælder ansøgerlandene. Vi udøver samme grad af omhu her for at sikre overholdelse.
Det andet spørgsmål går på grønbogen, og om der er nogen sektorer, der vil være udeladt. Finanssektoren vil være udeladt, og hele området omkring fødevaresikkerhedslovgivningen vil ikke være omfattet, fordi det har sin egen særskilte lovgivning. Parlamentet vil blive inddraget, ikke blot vil der blive taget hensyn til Parlamentets udtalelse om det oprindelige papir, men vi afventer også udtalelsen om dette opfølgningspapir. Så Parlamentet får lejlighed til at udtale sig om begge papirer. Årsagen til, at vi gik videre, var - det kan jeg forsikre Dem om - ikke af manglende respekt for Parlamentet, men fordi der var en betydelig grad af pres fra Rådet og andre. Der var også en opfattelse af, at det første papir ikke var så fyldestgørende, som folk ønskede. Jeg fandt, at det var nyttigt at gøre opfølgningspapiret mere detaljeret for at hjælpe Parlamentet med at nå frem til sine konklusioner og måske afgive en endnu mere værdifuld udtalelse til mig, som jeg kunne tage hensyn til, når vi skal til at udarbejde udkastet til det endelige rammedirektiv. Det er helt klart, at Parlamentet vil komme til at spille den fulde rolle, som det plejer at gøre.
Jeg blev derefter spurgt, om jeg ville tage hensyn til meddelelsen om bedre lovgivning fra kommissionsformand Prodi i sidste uge. Det kan jeg bekræfte, at jeg vil gøre, og jeg kan også bekræfte det, jeg sagde i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for nogle uger siden, om, at jeg var involveret i arbejdet med direktivet om salgsfremme. Mine tjenestegrene og jeg støtter det. Det stykke lovgivning er foreneligt med denne forordning og med vores generelle planer om illoyal handelspraksis.
Fru McCarthy er bekymret over, at vi bevæger os meget hurtigt. Det er formentlig rigtigt. Men det er hensigten at høre interessenterne fuldt ud. Som jeg sagde, vil der også være bestemmelser om, at interessenter på alle sider skal have en rolle i gennemførelsen af lovgivningen, når den træder i kraft.
Hr. Staes vender tilbage til spørgsmålet om Belgien og ulige behandling. Jeg kan kun gentage, hvad jeg sagde tidligere. Hverken jeg eller mine tjenestegrene var motiveret af nogen overvejelser om medlemsstatens størrelse.
Til fru Oomen-Ruijten kan jeg sige, at vi i EU kun har haft kendskab til dette siden den 24. maj, selv om private laboratorier har haft kendskab til det siden januar. Vi er ikke særlig glade over, at det tog så lang tid at underrette forbundsmyndighederne. Som jeg sagde tidligere, bliver dette spørgsmål taget op med forbundsmyndighederne. Det er et spørgsmål, der giver anledning til nogen bekymring i lande med en forbundsstruktur, hvor der undertiden måske ikke er den samme fart i kommunikationen mellem regioner eller delstater og forbundsmyndighederne. Men jeg må fastholde, at vores forhandlingspartner på EU-plan er forbundsregeringen, og derfor kan EU-institutionerne ikke blødgøres af svar fra medlemsstater med en forbundsstruktur om, at der virkelig ikke er noget, de kan gøre, fordi problemet beror i deres delstater eller regioner. Det er ikke et svar, som vi kan acceptere på EU-plan.
Hvad tredjelande angår, kan jeg kun gentage, hvad jeg sagde i mit svar til hr. Graefe zu Baringdorf. De behandles på samme måde som medlemsstater.
Hr. Whitehead spurgte mig derefter, om jeg ville komme tilbage igen, når jeg har flere oplysninger. Jeg er altid glad for at komme tilbage til Parlamentet med ajourførte oplysninger om et hvilket som helst spørgsmål, og navnlig om et spørgsmål så vigtigt som dette.
Hvad det andet spørgsmål angår, spurgte han mig om indsamling af retspraksis og eksempler på loyal handelspraksis. Folk, der er vant til et sædvaneretligt system, er ofte bekymrede over, at det, vi forsøger at gøre her, er at bevæge os tættere hen imod et kodificeret system, som de ikke føler sig alt for trygge ved.
Jeg er kommet ind på dette spørgsmål tidligere, hvor jeg har været her, og jeg sagde ved den lejlighed, at jeg er følsom over for dette punkt, både på grund af, hvor jeg kommer fra, og på grund af min faglige baggrund. I vores tankemåde her og i den lovgivning, der indføres, vil vi søge at sikre, at der bliver taget fuldt hensyn til de eksisterende retlige systemer i EU.
Fru Patrie stillede mig derefter spørgsmål om grønbogen. Hun kan have misforstået, hvad jeg sagde tidligere, eller jeg har måske ikke udtrykt mig særlig klart. Når jeg forelagde papiret på dette tidspunkt, var det ikke min hensigt at være uhøflig over for Parlamentet ved ikke at afvente dets udtalelse, men det var vigtigt for os at tilføje flere detaljer til det første forslag og give Parlamentet en mulighed for at udarbejde en endnu bedre udtalelse om vores arbejde på dette område.
Endelig må jeg som svar til fru Keppelhoff-Wiechert sige, at jeg er enig i, at der er problemer i Tyskland, og at der var forsinkelser. Et af forbundsorganerne i Tyskland havde allerede kendt til dette i nogen tid, men havde ikke orienteret forbundsmyndighederne. Der var ikke kun tale om, at delstaterne havde kendt til det og ikke havde videreformidlet oplysningerne. Et forbundsorgan havde disse oplysninger og havde ikke videreformidlet dem.
Der er et andet spørgsmål, som giver mig anledning til en mindre bekymring, eller måske er det en alvorlig bekymring. Private laboratorier har meget ofte oplysninger om fødevaresikkerhedsspørgsmål. Som følge af fortrolighedsklausuler videregiver de ikke disse oplysninger til de relevante myndigheder. Vi har i nogen grad løst dette problem med den fødevarelovgivning, vi vedtog her for nogle måneder siden, men desværre træder kravet og den retlige forpligtelse om, at private laboratorier skal afgive relevante oplysninger til de offentlige myndigheder, ikke i kraft før i 2005. Det er et problem. Det er noget, som medlemsstaterne bør gøre noget ved, navnlig de medlemsstater, der har en forbundsstruktur, for at sikre, at oplysninger, som er tilgængelige for private laboratorier, bliver gjort tilgængelige for dem, der træffer beslutninger inden for sundhedsområdet.

Formanden.
Vi er allerede 20 minutter forsinkede, hr. Staes, så jeg vil ikke give ordet til flere. Emnet vil ikke gå sin vej. Nogle gange er kommissærer meget ferme til at sikre sig, at de ikke falder i fælder. Og andre gange falder de i fælder. Men jeg er sikker på, at De af alle folk vil finde måder, hvorpå vi kan bevare dette emne på dagsordenen på en eller anden måde.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0252/2002). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 3 af Paulo Casaca (H-0401/02):

Om: Karteldannelse mellem sukkerraffinaderier i EU fremprovokeret af Kommissionens politik
I henhold til EF-traktatens artikel 81, stk. 1, er karteldannelse i EU forbudt, især når formålet er at begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet. Som anført i punkt 91 i Revisionsrettens særberetning nr. 20/2000 findes der imidlertid ikke et egentligt "fælles marked" for sukker og ingen konkurrence mellem de forskellige sukkerraffinaderier. Den internationale handel - eller mangel på samme - med sukker og råsukker samt sukkerpriserne på det europæiske marked bekræfter fuldt ud Revisionsrettens mistanke om karteldannelse i denne sektor, som skyldes EU-institutionernes politik. Kommissionens forbud mod eksport af sukker til EU fra raffinaderier, som ikke har indgået aftale med det europæiske kartel, styrker i betydelig grad dette kartels magt.
Hvorfor har Kommissionens ansvarlige tjenestegrene på konkurrenceområdet ikke indledt en undersøgelse - såvel internt i Kommissionen som eksternt - af den åbenlyse opdeling af markeder, prisfastsættelse og dumping i ikke-kontrollerede områder, som det europæiske sukkerkartel har praktiseret? Finder Kommissionen ikke, at dens manglende indgriben er i klar modstrid med traktaten?

Monti
Hr. formand, i modsætning til det ærede medlems kritik af Kommissionen er Kommissionen overbevist om, at den til fulde har udøvet sine beføjelser inden for sukkersektoren, som har været genstand for forskellige sagsanlæg på konkurrenceområdet. I den forbindelse vil Kommissionen gerne minde om, at den i løbet af næsten 30 år har anlagt en række sager på dette område og har sanktioneret såvel europæiske karteller som internationale aftaler eller misbrug af dominerende stilling. Disse beslutninger er alle blevet underkastet Revisionsrettens kontrol, og den bekræftede i høj grad deres berettigelse.
I 2001 blev der efter en klage indledt en ny undersøgelse, som dog ikke gjorde det muligt at føre bevis for de forhold, der var blevet klaget over.
Sukkersektoren har desuden været genstand for specifikke undersøgelser i forbindelse med forordningen om kontrol med virksomhedssammenslutninger. Som det ærede medlem ved, foreslog Kommissionen i øvrigt for over et år siden en foreløbig reform af den fælles markedsordning for sukkersektoren. Denne reform tog navnlig sigte på at gøre sektoren mere åben for konkurrence. Men Europa-Parlamentet og Rådet forkastede Kommissionens forslag med et bredt flertal. Kommissionen afholdt dog licitation over gennemførelsen af en ekstern undersøgelse om konkurrencesituationen i sukkersektoren og konsekvenserne af den fælles markedsordning på området. Resultaterne af denne undersøgelse burde være kendt i begyndelsen af 2003.

Casaca (PSE).
Hr. formand, det er virkelig med forbløffelse, at jeg her hører Kommissionen sige, at der ikke er nogen karteldannelse på sukkermarkedet. Hr. kommissær, det er ingen grund til undersøgelser, sonderinger eller inspektioner. Jeg foreslår, at De blot tager telefonen og præsenterer Dem som ejer af et supermarked i Deres hjemland, der ringer til en anden medlemsstat, til Frankrig, Tyskland eller Storbritannien, for at købe sukker. Gør dét og se, hvilket svar De får. Svaret bliver, at der ikke er noget sukker, fordi markedet er helt kontrolleret af karteller, hvilket er sket med Kommissionens velsignelse, og den påtager sig også at forsvare kartellet, når det møder modstand som f.eks. i Den Autonome Region Azcorerne. Det er kendsgerningerne. Ingen af Deres begrundelser fandt vej til Revisionsrettens beretning, da den sagde det samme, men hvor Kommissionen derimod bare hævdede, at disse forhold skyldes sektorens særlige natur.

Monti
Hr. formand, tillad mig at gøre opmærksom på de gentagne gange, hvor Kommissionen har grebet ind i sukkersektoren. Uden at ville stræbe efter det fuldstændige vil jeg gerne gøre opmærksom på, at Kommissionen siden starten af 1970'erne har vedtaget en beslutning, der fordømmer ikke mindre end 16 selskaber for overtrædelse af traktatens artikel 81. I 1988 fordømte Kommissionen selskabet British Sugar for misbrug af selskabets dominerende stilling, og i 1997 fordømte Kommissionen ligeledes selskabet Irish Sugar for misbrug af dets dominerende stilling. I 1998 fordømte Kommissionen et priskartel på det britiske marked for industrisukker, der havde eksisteret i næsten fire år. I 2001 modtog Kommissionen en klage over afvisning af kollektivt salg fra sukkerproducenter, der var etableret i et medlemsland. Undersøgelsen, som jeg lige har nævnt, gjorde det dog ikke muligt at bevise denne samlede afvisning. Alle parterne er blevet informeret om sagens afslutning, og klageren har trukket sin klage tilbage.
Her til sidst vil jeg også minde om, at Kommissionen inden for rammerne af kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser har givet disse problemer større opmærksomhed. Det er fra Kommissionens synspunkt beklageligt, at Europa-Parlamentet og Rådet - som jeg har gjort opmærksom på - har forkastet en stor del af de forslag, der blev stillet for mere end et år siden af Kommissionen, som er forslag, som specifikt havde til formål at indføre større konkurrence på dette marked.

Formanden.
Spørgsmål nr. 1 af Roy Perry (H-0387/02):

Om: Udvidelse af kabel- og satellitdirektivet fra 1993
For at kunne modtage tv-kanaler via satellit uden for sit oprindelsesland er man nødt til at skaffe sig enten en ulovlig decoder eller et piratkort. Er Kommissionen enig i, at kabel- og satellitdirektivet 93/83/EØF

Bolkestein
Hr. formand, Kommissionen er af den opfattelse, at borgerne inden for det indre marked bør være i stand til at modtage tv-tjenester fra andre medlemsstater. Det er derfor langtfra tilfredsstillende, at borgere støder på vanskeligheder med at få adgang til programmer, der transmitteres fra andre medlemsstater via satellit.
Visse regler vedrørende copyright og rettigheder med relation til copyright, der navnlig finder anvendelse på grænseoverskridende satellittransmission, er allerede fastsat i direktiv 93/83 for at forhindre visse vanskeligheder. Ikke desto mindre blev Kommissionen, da den udarbejdede rapporter om anvendelsen af dette direktiv, informeret om de eksisterende problemer, og den har fremhævet dem i et dokument, der vil blive forelagt Parlamentet inden sommerferien.
I den sammenhæng vil Kommissionen informere det medlem, der har stillet dette spørgsmål, om, at den for nærværende ser på de forskellige aspekter af dette spørgsmål.

Perry (PPE-DE).
Hr. formand, jeg havde håbet på at være i stand til at lykønske kommissær Bolkestein med et normalt oprigtigt svar, men jeg lyttede til det svar, og jeg undrer mig over det, jeg hørte. "Kommissionen er ved at gennemgå det." Jeg spørger Kommissionen, om den vil gøre noget ved det. Vi har en situation, hvor vi tror på det indre marked, hvor borgerne nu i stadig større antal bevæger sig rundt på kontinentet. De vil gerne være i stand til at se fransk tv i Tyskland, og de vil gerne være i stand til at se britisk tv, hvis de tager til Spanien for at tilbringe deres otium.
Realiteten er den, at det indre marked ikke fungerer. Jeg så gerne blot en antydning af en mere positiv udtalelse fra kommissæren om, at han ikke kun vil gennemgå problemet, men at han rent faktisk vil gøre noget ved det og stille et positivt forslag til Parlamentet.

Bolkestein
Jeg er enig med hr. Perry i, at situationen for nærværende er meget utilfredsstillende. Det indre marked eksisterer ikke, hvad transmissionen af tv-programmer angår. Problemet er, at Kommissionens muligheder er begrænsede på dette område. Den sørgelige kendsgerning er den, at det direktiv, jeg nævnte tidligere, som blev vedtaget i 1993, ikke giver Kommissionen et tilstrækkeligt retsgrundlag til at indlede overtrædelsesprocedurer, hvilket Kommissionen kunne have gjort, hvis den retlige situation havde været en anden.
Derfor har Kommissionen ikke mulighed for at indlede de overtrædelsesprocedurer, som jeg er sikker på, at hr. Perry ville have fundet ønskelige. Så alt, hvad Kommissionen kan gøre, er at gennemføre undersøgelsen, som er ved at være færdig, og som vil blive forelagt for Parlamentet, så snart den er færdig - inden sommerferien - således at Parlamentet kan drage sine egne konklusioner.
Hr. Perry har fuldstændig ret, når han udtrykker sin alvorlige utilfredshed med situationen. Kommissionen mangler ethvert retsgrundlag til at indlede de overtrædelsesprocedurer, som parlamentsmedlemmerne måtte ønske. Det er en utilfredsstillende situation, og Kommissionen er ved at se på problemet. Dens analyse vil blive forelagt for Parlamentet snarest muligt. Det er alt, hvad jeg kan sige på nuværende tidspunkt.

Purvis (PPE-DE).
Hr. Bolkestein finder det helt klart vanskeligt at få dette til at stemme overens med hans egne principper for det indre marked, og på det punkt sympatiserer jeg med ham. Direktiv 93/83 er helt klart utilfredsstillende. Derfor må Kommissionen da kunne gå tilbage til Rom-traktaten og grundlaget for hele Fællesskabet. Som jeg forstår det, er det Kommissionens rolle at sikre, at Fællesskabet fungerer som et fællesskab og i overensstemmelse med dets grundlæggende traktater. Den bør derfor arbejde sig frem mod det indre marked ved at fremsætte et nyt direktiv, som rent faktisk gennemfører det indre marked for tv uden grænser.

Bolkestein
Hr. Purvis' argumentation er helt forståelig og logisk. På den anden side udsendte Kommissionen et dokument om bedre lovgivning i sidste uge. Som hr. Purvis vil vide, foreskriver dokumentet en vis grad af høring, navnlig høring af Parlamentet. Høring foregår bedst, hvis den er baseret på et papir, der analyserer det problem, man står over for, og det er netop det, Kommissionen er ved at gøre.
Jeg ønsker ikke at modsige de ønsker, som hr. Purvis eller andre medlemmer af Parlamentet måtte have om et mere tilfredsstillende retsgrundlag. Ja, måske vil det være nødvendigt at nå frem til den samme konklusion som hr. Purvis, men den konklusion bør være baseret på en seriøs analyse, og mit personale og jeg er midt i den proces. Jeg gentager, at vi håber at forelægge analysen for Parlamentet inden sommerferien.

Thors (ELDR).
Vi er hr. Perry taknemmelig for hans spørgsmål, for Parlamentet har i talrige betænkninger anmodet om en revision og om, at Kommissionen ville gøre noget ved dette. Vi havde en betænkning om digitalt tv, hvor det samme spørgsmål blev rejst. Jeg kan ikke sige, hvis navn denne betænkning bar, det er jeg alt for beskeden til. Så der var et antal betænkninger, hvor vi også anmodede om alt det. Det er ironisk, at vi har et direktiv med titlen fjernsyn uden grænser, samtidig med at ophavsretten og reglerne om opkrævningsselskaber forhindrer os i at gøre noget.
Jeg vil gerne spørge kommissæren om denne revision og den undersøgelse, som han skal gennemføre. Vil De også se på forskellene mellem, hvordan kabel- og satellit-tv opererer, som også er nævnt i direktivet og også er utilfredsstillende? Vil De i Deres rapport se på den rolle, som de selskaber, der opkræver copyright, spiller på dette område, og som også forhindrer det indre marked i at fungere?

Bolkestein
Må jeg bemærke, at fru Thors bestemt ikke er for beskeden til at nævne titlen på noget direktiv, som hun ønsker at henvise til. Hvad hendes spørgsmål angår, kan jeg forsikre hende om, at det dokument, som mine tjenestegrene og jeg er ved at udarbejde, vil komme ind på alle aspekter, som er relevante for problemet, som i dette tilfælde er manglen på et indre marked for tv. Fru Thors har ganske ret, når hun siger, at mens direktivet hedder télévision sans frontières - fjernsyn uden grænser - leverer det det ikke. Som jeg allerede har sagt til hr. Perry og hr. Purvis, er det en højst utilfredsstillende situation.

Formanden.
Spørgsmål nr. 2 af John Joseph McCartin (H-0395/02):

Om: Vækstfremmende hormoner i kvæg
Kan Kommissionen på baggrund af dens seneste erklæring (IP/02/604) og presseomtale om samme ("nye beviser på sundhedsrisici for mennesker fra vækstfremmende hormoner i kvæg") mere specifikt gøre rede for, hvad disse nye beviser går ud på og nærmere uddybe, hvilke former for sundhedsrisici der eventuelt kunne opstå, og er Kommissionen enig i, at de oplysninger den giver offentligheden, af hensyn til gennemskuelighed og troværdighed bør være mere specifikke? Vil det også være rigtigt at erklære, at Kommissionen ikke har fundet noget afgørende bevis på en specifik risiko for den menneskelige sundhed som følge af anvendelsen af sådanne hormoner?

Byrne
EU's Videnskabelige Komité for Veterinærforanstaltninger med henblik på Folkesundheden er blevet bedt om at revidere sine tidligere udtalelser fra april 1999 og maj 2000 i lyset af eventuelle nye oplysninger, herunder resultaterne af de undersøgelser, der var indledt af Kommissionen. I sin udtalelse af 10. april 2002 bekræftede komitéen den risiko ved vækstfremmende hormoner for forbrugerne, som den havde peget på i sine tidligere udtalelser. Navnlig havde komitéen i sin udtalelse fra 1999 konkluderet, at der for 17ß-østradiol var en betydelig række beviser for, at det måtte anses for et komplet kræftfremkaldende stof, og at det har både tumorfremkaldende og -fremmende virkninger. Der kunne ikke fastsættes nogen sikker tærskel for nogen af de seks hormoner, der blev evalueret, og børn før pubertetsalderen er den gruppe, der giver anledning til størst bekymring på grund af deres ekstremt lave niveau af endogen hormonproduktion.
Det blev også konkluderet i 1999, at de negative virkninger omfattede udviklingsrelaterede, neurobiologiske, genotoksiske og kræftfremkaldende effekter. Når de sagde, at "ingen ændringer til disse udtalelser er berettigede", bekræftede forskerne validiteten i de tidligere udtalelser. Nye beviser blev indrapporteret om lejring af 17ß-østradiolestere og deres ophobning i spiselige animalske fedststoffer.
Dette bevis bør overvejes i forbindelse med enhver eksponeringsvurdering såvel som følgerne af de nyligt anerkendte mere komplekse metabolismer for syntetiske hormoner som trenbolon, zeronol og melengestrolacetater. Disse restnæringsstoffers eventuelle negative virkninger på folkesundheden kræver en yderligere vurdering.
Endelig blev der bemærket nylige beviser vedrørende eventuelle negative virkninger på miljøet. Kommissionen finder, at dens tilgang til forbrugerbeskyttelse på dette område er fuldt ud begrundet af forskningen. Kommissionen er enig i det ærede medlems synspunkt vedrørende betydningen af gennemskuelighed og troværdighed, og derfor er komitéens udtalelser øjeblikkelig blevet offentliggjort på Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelses websted sammen med andre relevante oplysninger om dette spørgsmål.

McCartin (PPE-DE).
Jeg stillede dette spørgsmål ikke af hensyn til sundheds- og handelsspørgsmål, men af hensyn til Europa-Kommissionens troværdighed. Jeg var her i Parlamentet, da forbuddet oprindeligt blev indført, og jeg stemte for en mindretalsbetænkning, der blev fremsat af professor Tom Raftery, som var en ekspert i alle disse spørgsmål. Han troede fuldt og fast på, at motivationen bag forslaget om at forbyde disse produkter var politisk. Som et tysk medlem af Parlamentet fortalte mig: "Professor Raftery har ret, men der er en bølge af hysteri i Tyskland, så jeg må stemme imod ham". Jeg mener ikke, at en bølge af hysteri er tilstrækkelig grund til lovgivning fra Europa-Kommissionen.
Det er min forståelse, at Kommissionens holdning ikke er bakket op af de bedste videnskabelige beviser fra FN, USA, Canada, New Zealand eller Australien. Disse folk er ikke kendt for at udsætte deres egne borgeres sundhed for risiko, og også de baserer deres politik på, hvad de anser for sund videnskabelig rådgivning.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om den er enig med mig i, at det i det nuværende klima, hvor Europa-Kommissionen bliver bragt i en situation, hvor den skal forbyde så mange produkter og processer - ja, endog forskning selv i nogle tilfælde - er yderst vigtigt, at det, vi gør, ses som værende solidt baseret og pålideligt. At gøre noget som helst andet vil underminere Europa-Kommissionens troværdighed på længere sigt. Jeg mener, at det er, hvad vi gør i dette tilfælde.

Byrne
Jeg er fuldt ud enig i det ærede medlems vurdering af situationen i den forstand, at jeg mener, at det er absolut væsentligt, at Kommissionen og Parlamentet og EU-institutionerne bevarer deres troværdighed i alle henseender, men navnlig i denne henseende. Det er jeg fuldt ud enig i.
Jeg må imidlertid med risiko for at gentage mig selv sige, at den relevante videnskabelige komité nu har set på dette ved tre forskellige lejligheder. De har leveret deres udtalelser ved disse lejligheder, senest inden for de sidste par måneder, hvor de tog hensyn til de tidligere udtalelser, men også til al den relevante ajourførte videnskabelige viden, der findes om dette særlige spørgsmål.
De er kommet til den konklusion, som jeg har fremlagt for Dem. Jeg må sige, at når jeg beskæftiger mig med risikostyring, er jeg nødt til at følge de råd, jeg får af eksperter i risikovurdering, og jeg er nødt til at følge de råd, jeg får fra forskningen. Hvis jeg ikke gør det, eller hvis nogen af os ikke gør det, så er vi efter min mening fortabt. Vi er ude på herrens mark. Derfor er det vigtigt, at vi følger de råd, vi har fået, nøje. Og jeg må gentage, at dette er råd, som vi har fået, og derfor har vi fulgt dem nøje i denne sag.
Må jeg lige komme med endnu en bemærkning, mens jeg står op: Vi er for nærværende ved at fremsætte lovgivning om dette spørgsmål, som er imødekommelse af WTO's udtalelse for nogle år siden, hvor en særlig brist blev fundet i vores holdning af WTO. Det omhandlede kun ét spørgsmål, og det var i alt væsentligt et proceduremæssigt spørgsmål. Det spørgsmål er nu blevet håndteret ved den ændring af lovgivningen, som er forelagt Parlamentet, og den vil uden tvivl blive drøftet af Dem, hr. McCartin, ja, og af andre medlemmer, når dette stykke lovgivning bliver forelagt Parlamentet ved andenbehandling.

Staes (Verts/ALE).
Hr. kommissær, lige før var vi uenige med hinanden, fordi jeg mente, at De ikke svarede på mine spørgsmål. Denne gang støtter jeg Dem fuldt ud og vil gerne sige til hr. McCartin, som normalt er en elskværdig mand, som jeg arbejder godt sammen med, at Kommissionen har gjort et godt stykke arbejde her. Som følge af striden i Verdenshandelsorganisationen har Kommissionen givet forskere til opgave at foretage ordentlige undersøgelser. Der er blevet afleveret 27 undersøgelser, og det står nu videnskabeligt fast, at 17-beta-østradiol mutagen er gentoksisk og kræftfremkaldende. Det er et argument i vores strid i Verdenshandelsorganisationen. Jeg vil gerne anmode hr. McCartin om ikke at så tvivl, heller ikke hos landmændene. Det står klart, at de seks hormoner, som anvendes i USA, ikke er så sunde, som man påstår, og de rent faktisk er skadelige for sundheden.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han mener, at han har tilstrækkelige argumenter til endelig at kunne bilægge striden i Verdenshandelsorganisationen til Unionens fordel på grundlag af de videnskabelige oplysninger?

Byrne
Jeg takker hr. Staes for hans støtte med hensyn til dette spørgsmål, og jeg takker ham også for hans beskrivelse af hr. McCartin som en venlig mand - en opfattelse, som jeg som hans landsmand fuldt kan gå ind for.
Der er ikke meget, jeg kan tilføje til dette andet end at sige, at hensigten med den lovgivning, som vi for nærværende arbejder med, er at bringe os i overensstemmelse med WTO-afgørelsen.

Formanden.
Uden at jeg vil stille betingelser for Deres spørgsmål, vil jeg minde Dem om, at vi er i gang med spørgetiden, at det er på sin plads at argumentere, men at det ikke er tidspunktet til at komme med erklæringer.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ville bare sige, at vi allerede er kommet til spørgsmål 2, og det bør meddeles, for ellers ved kollegerne i Parlamentet ikke, at vi allerede er kommet længere.

Formanden.
For øjeblikket fungerer teknologien ikke. Det står på vores små skærme, men ikke på den store. Jeg erklærer mig ude af stand til at løse problemet. De medlemmer, der opholder sig på deres kontor, må tage højde for den slags hændelser. Vi vil udnævne Dem som medlemmernes ombudsmand.

Formanden.
Spørgsmål nr. 4 af Francisca Sauquillo Pérez del Arco (H-0403/02):

Om: Retssagen mod ledere af den demokratisk valgte opposition i Ækvatorialguinea
Den 23. maj 2002 indledes der i Ækvatorialguinea, uden at minimuskravene til en proces i en retsstat er opfyldt, en retssag mod en række ledere af den demokratisk valgte opposition, herunder Plácido Micó, som er leder af Convergencia para la Democracia Social (CPDS); en af de anklagedes advokater er sat i husarrest.
Denne retssag viser endnu en gang det ækvatorialguineanske styres manglende vilje til at opfylde sine løfter til det internationale samfund, herunder EU, om at indlede overgangen til demokrati.
Har Kommissionen under henvisning til Lomé-konventionens artikel 5 og Cotonou-aftalens artikel 9 truffet nogen foranstaltninger mod det vedholdende udemokratiske styre i Ækvatorialguinea?

Byrne
Kommissionen og medlemsstaterne på stedet har nøje overvåget de nylige retssager i Ækvatorialguinea og er dybt bekymrede over de proceduremæssige uregelmæssigheder, de har observeret. EU har opfordret de relevante guineanske myndigheder til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at få dommene prøvet på ny for at sikre, at de anklagedes grundlæggende rettigheder respekteres.
Hvad samarbejde angår, undertegnede Kommissionen i juli 2000 efter en suspensionsperiode fra 1992 til 1997 det nationale vejledende program i henhold til den 8. EUF. Det eneste projekt, der hidtil er blevet godkendt, sigter på at støtte demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse. Det er imidlertid endnu ikke indledt. Det 8. EUF-program fastslår konkret, at frigørelsen af andre midler til vand og sanitære forhold vil være afhængig af en positiv evaluering af menneskerettighedssituationen i landet. Kommissionen kan derfor træffe foranstaltninger uden at måtte ty til artikel 9 i Cotonou-aftalen.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, mange tak for det svar, kommissæren har givet mig, hvoraf det fremgår, at der faktisk har været tale om uregelmæssigheder. Jeg synes, at der har været tale om mere end uregelmæssigheder. Retssagen har været en farce, og jeg synes, at den skal erklæres ugyldig. Som kommissæren takket være medierne og de internationale observatører udmærket ved, så var vidnerne blevet tortureret den foregående dag, og retssagen blev afsluttet med fængselsdomme på 20 år til lederne af den demokratiske opposition. Hermed har den ækvatorialguineanske regering vist, at den ikke overholder mindstekravene for demokrati og god regeringsførelse.
I går kom EU's rådsformandskab med en god erklæring, hvori der gives udtryk for bekymring, men jeg synes ikke, at dette er tilstrækkeligt, og at der bør træffes konkrete foranstaltninger. Det er utilstedeligt, at landets præsident stadig kan rejse rundt i Europa. Derfor vil jeg gerne bede om, at kommissæren fortæller mig, hvilke konkrete aktioner Kommissionen forudser ud over dem, han allerede har forklaret mig.

Byrne
Jeg bemærker mig, hvad det ærede medlem har sagt i sit tillægsspørgsmål. Jeg er navnlig bevidst om, at min kollega, hr. Nielson, som er ledende kommissær i dette anliggende, vil tage fuldt ud hensyn til det spørgsmål, hun har rejst.

Carnero González (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, da hr. Obiang, Ækvatorialguineas præsident, for to år siden var i Bruxelles og mødtes med kommissionsformand Prodi, påtog han sig over for ham nogle løfter om demokratisering og respekt for menneskerettighederne, som klart og tydeligt er blevet misligholdt med denne retssag - for nu at kalde den noget - som netop har fundet sted.
På den anden side er det også sandt, at EU for blot nogle måneder siden i FN's Menneskerettighedskommission stemte for en resolution ud fra den betragtning, at det ækvatorialguineanske styre havde taget skridt hen imod demokrati og menneskerettigheder.
Jeg synes, at det, der er sket, tydeligt viser, at hr. Obiangs løfter over for hr. Prodi er blevet misligholdt. Og spørgsmålet er følgende: Vil hr. Prodi - som kommissionsformand - henvende sig til hr. Obiang - som Ækvatorialguineas præsident - og afkræve ham en forklaring om graden af opfyldelsen af nævnte løfter i lyset af denne retssag - jeg gentager, for nu at kalde den noget - der har fundet sted?

Byrne
Jeg ved, at der er blevet taget kontakt til den pågældende regering. Synspunkter er blevet udtrykt og meninger meddelt til dem, således at regeringen dér ikke kan være i tvivl om EU's holdning til dette spørgsmål.

Formanden.
Inden vi går videre til det næste spørgsmål og i forlængelse af hr. Rübigs bekymring, vil jeg gerne sige højt, at de pågældende spørgsmål ikke står på skærmen, fordi systemet er gået i stykker. De medlemmer, der for øjeblikket er på deres kontor og gerne vil følge denne forhandling, må tage det til efterretning og komme ned i salen.

Formanden.
Spørgsmål nr. 5 af Jorge Salvador Hernández Mollar (H-0404/02):

Om: Ulovlig indvandring i EU fra Marokko
I associeringsaftalen med Marokko fastslås det, at den nødvendige dialog med henblik på at behandle spørgsmålet om "ulovlig indvandring og betingelserne for tilbagevenden" samt "indskrænkning af migrationspresset" bør prioriteres meget højt. Af handlingsplanen om asyl og migration for Marokko fremgår det, at det faktum, at der ikke kræves indrejsevisum af personer, der bruger Marokko som transitland, fremmer den ulovlige indvandring i EU og vanskeliggør tilbagetagelse på grund af manglende beviser. Den 18. september 2000 gav Rådet (almindelige anliggender) Kommissionen mandat til at føre forhandlinger om en generel tilbagetagelsesaftale mellem EU og Marokko.
Kommissionen bedes besvare følgende spørgsmål: Hvilke initiativer er der truffet med henblik på at indlede en dialog inden for associeringsaftalens rammer? Anser Kommissionen det for realistisk at bruge det finansielle samarbejde til fordel for Marokko som pressionsmiddel for at sikre overholdelse af aftalens afsnit VI? Agter den inden for den nærmeste fremtid at lægge pres på Marokko for at få landet til at indføre visumkrav for statsborgere fra tredjelande og dermed bremse den illegale indvandring i EU? Kan den gøre nærmere rede for, hvor langt man er nået i forhandlingerne om ovennævnte tilbagetagelsesaftale? Og kan den sikre, at medlemsstaterne og Europa-Parlamentet regelmæssigt bliver/vil blive informeret om udviklingen i disse forhandlinger? 
Anden del
Kinnock, Neil
Som De kan se, er vi nu i det 55. minut af denne spørgetid nået til spørgsmål 5, og det ærede medlem har stillet fem forskellige spørgsmål i sit spørgsmål. Jeg vil svare på dem alle.
Hvad spørgsmål 1 angår, har parterne inden for rammerne af aftalen nedsat en arbejdsgruppe om migration og sociale anliggender. Den har holdt to møder indtil nu, og der er blevet drøftet migrationsspørgsmål i tre kategorier: socioøkonomisk udvikling, støtte til lovlig migration og bekæmpelse af ulovlig migration. Der forventes at blive holdt en række uformelle temamøder om særlige spørgsmål i disse kategorier i år og til næste år. Derudover er der blevet indledt en dialog, der skal forberede de Meda-finansierede projekter i forbindelse med migration.
Hvad spørgsmål 2 angår, overvåger Kommissionen løbende gennemførelsen af projekter og programmer, der skal sikre opfyldelsen af de nævnte mål. Dialogen om migration gør gode fremskridt, og der er ikke noget, der tyder på, at samarbejdet ikke fortsat vil gøre fremskridt i fremtiden. Kommissionen vil naturligvis tage højde for den tilfredsstillende gennemførelse af associeringsaftalen, når den træffer afgørelse om tildeling af fremtidige midler.
Hvad spørgsmål 3 angår, er indførelsen af visumkrav for statsborgere fra tredjelande en foranstaltning, som de marokkanske myndigheder er nødt til at overveje. Vi kan drøfte dette i dialogen inden for rammerne af associeringsaftalen. Såfremt et visumsystem skulle hjælpe med til at bremse strømmen af illegale indvandrere via Marokkos sydlige og østlige grænser, kunne Kommissionen se positivt på at støtte marokkanske initiativer til at indføre sådanne ordninger.
Hvad spørgsmål 4 angår, godkendte Rådet i september 2000 forhandlingsmandater for en fællesskabstilbagetagelsesaftale med Marokko. Efter adskillige møder på højt plan sidste år gik marokkanerne endelig med til at indlede en uformel dialog om tilbagetagelse. Kommissionen har foreslået, at der blev indledt formelle forhandlinger inden udgangen af næste måned.
Endelig hvad spørgsmål 5 angår, er det sådan, at Kommissionen, når som helst den måtte få bemyndigelse eller mandat fra Rådet til at forhandle en fællesskabstilbagetagelsesaftale med et tredjeland, gennemfører forhandlingerne i overensstemmelse med de relevante mandater og i fuld overholdelse af de procedurer, der er fastsat i traktatens artikel 300. Deri fastsættes det, at Parlamentet skal holdes grundigt informeret, og at det skal høres om de endelige forhandlingsresultater. Kommissionen er naturligvis desuden klart rede til at informere de relevante parlamentsudvalg, når som helst den måtte blive opfordret til at gøre det.

Hernández Mollar (PPE-DE).
Hr. formand, jeg takker Dem for Deres svar, men hør nu her, i de sidste fem år har 4.000 indvandrere fra Marokko og landene syd for Sahara mistet livet i Gibraltarstrædets vande eller ved De Kanariske Øers kyster, og desværre er de hundredvis af mindreårige marokkanere, som krydser grænserne til de spanske byer Ceuta og Melilla, ved at få modtagelsescentrene til at bryde sammen, ligesom der sker alvorlige overgreb på centrenes ansatte.
Jeg synes, hr. kommissær, at Marokko skal påtage sig sit ansvar, og disse kendsgerninger viser, at det ikke gør sin pligt, som det burde. Derfor spørger jeg Dem igen, hr. kommissær, synes De ikke på grund af situationens alvor, at den nuværende finansielle ramme for bistanden til Marokko burde gøres betinget af, at det opfylder sine forpligtelser med hensyn til indvandring og kontrol af grænserne til EU?

Kinnock, Neil
Jeg er det ærede medlem taknemmelig for at påpege, at konsekvenserne af bestræbelserne på at nå det europæiske kontinent ofte er forfærdeligt tragiske og medføre store antal af forulykkede og døde. Presset på systemet i Spanien og andre lande er umiddelbart indlysende. Der er imidlertid et dilemma i at søge at gøre brug af en finansiel ramme til at bevæge de marokkanske myndigheder mere i retning af det, det ærede medlem gerne vil have. Jeg er sikker på, at han er bevidst om det dilemma og klar over, at enhver risiko eller trussel for den finansielle støtte kunne svække systemet yderligere, og det ville blot forværre det problem, vi beskæftiger os med.
Jeg kan berolige ham med, at Kommissionen arbejder aktivt på at søge at sikre, at der bliver sat og opretholdt de bedste standarder, og at den vil gøre alt, hvad den kan med henblik herpå.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. formand, i forlængelse af den associeringsaftale, der er ved at blive forhandlet med Marokko, er det nu, at dette spørgsmål virkelig begynder at blive vigtigt, og det er nu, de landbrugsindrømmelser, der vil komme i denne forbindelse, skal drøftes.
De europæiske landmænd er meget bekymrede over det forhandlingsoplæg, som Europa-Kommissionen foreslår, eller som i det mindste er blevet offentliggjort i pressen. Det ser ud til, at Kommissionen foretrækker at forhandle med eksporten af korn, mælk, kød og olieplanter til gengæld for en forøgelse på 5% om måneden, men den lytter til marokkanske krav om at nå op på 217.000 t for tomatkvoten, hvilket de europæiske landmænd, især dem, der producerer frugt og grøntsager, er virkelig bekymrede over.
Jeg vil gerne spørge Kommissionen, om det er rigtigt, hvad der høres om dette spørgsmål i nyhederne i pressen, eller om det er Kommissionens tanke, at denne bevisbyrde fordeles ligeligt mellem alle de europæiske lande, og at det ikke altid er landbrugssektoren, der skal betale regningen for den associeringsaftale, der er ved at blive forhandlet med Marokko.

Formanden.
Jeg har på fornemmelsen, fru medlem, at vi taler om ulovlig indvandring. Jeg vil ikke blande mig. Kommissæren er naturligvis i sin ret til at besvare spørgsmålet.

Kinnock, Neil
Som De påpeger, hr. formand, er det spørgsmål, som det ærede medlem har rejst, ikke det spørgsmål, der blev stillet. Jeg kan imidlertid forsikre hende om, at der ikke findes nogen områder, hvor Kommissionen vil handle uansvarligt. Vi stræber efter at sikre, at der er en effektiv byrdedeling, men jeg er opmærksom på, at vi bestandigt rådgives af dem, som er eksperter inden for området, om, at en mere liberal holdning til køb af varer fra tredjeverdenslande vil gøre mere for at stimulere verdenshandlen og overvinde fattigdommen, og således dæmme op for indvandringen, end muligvis nogen anden foranstaltning.

Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Hr. formand, spørgsmålet drejede sig faktisk om ulovlig indvandring, men i denne forbindelse vil jeg gerne spørge kommissæren, om han forstår, at indvandringen er bagsiden af udviklingsmedaljen, og om han forstår, at vi taler om mange ulovlige indvandrere, som kommer fra Marokko og hele Nordafrika. Hvordan kan vi have den selvmodsigelse, at netop Meda-programmet bliver reduceret i perioden 2000-2003, og at nedskæringen i budgetforslaget for 2003 er virkelig drastisk, mindre end 470% i reelle priser? Er De ikke enig i, at det er en selvmodsigelse, at vi for at bekæmpe denne ulovlige indvandring skal gennemføre udviklingsprogrammer på den anden side af Middelhavet?

Kinnock, Neil
Det ærede medlem har ret i at nævne, at sporen til migration - ja, og også lovlig migration - hyppigt er fattigdom og en følelse af håbløshed med hensyn til fremtiden, hvilket gør folk desperate nok til at rykke sig op med rode og søge at flytte til lande, som de ikke har noget til fælles med, hverken hvad angår sprog eller sædvaner. Det er rigtigt at sige, at udviklingspolitikker til dels bør være gearet til at forsøge at bekæmpe fattigdom og give folk et brugbart og fornuftigt alternativ til at flytte sig selv og deres familier til andre dele af verden.
Det er imidlertid vigtigt, når Fællesskabet tildeler midler til at forsøge at bekæmpe fattigdom og levere grundlaget for bæredygtig udvikling, at disse midler bliver brugt fuldt ud og effektivt. Efter nærmere undersøgelse vil det, det ærede medlem ser, ikke være smålighed og fedtethed i den holdning, der indtages til Meda-programmet. Tværtimod har holdningen til finansiering af Meda-programmet meget mere at gøre med et ønske om at sikre effektiv valuta for pengene med ordentlige og generøse virkninger for de folk, som bør være modtagere af sådan udviklingsstøtte frem for blot at have nogle tal i et budget, der kan se imponerende ud, men som har mindre imponerende følger.

Formanden.
Spørgsmål nr. 6 af Christopher Heaton-Harris (H-0431/02):

Om: Berlaymont
Hvor langt er man nået i forhandlingerne mellem Kommissionen og den belgiske regering om renoveringen af Berlaymont? Hvad anslås udgifterne til for øjeblikket? Forventer Kommissionen, at den nogensinde kan flytte ind i bygningen igen, og hvornår? Vil Kommissionen forelægge Europa-Parlamentet en cost-benefit-analyse for Berlaymont-projektet? Mener Kommissionen, at europæiske og belgiske skatteborgere får valuta for pengene? Er Kommissionen tilfreds med kvaliteten og effektiviteten af det arbejde, der udføres på Berlaymont?

Kinnock, Neil
Hr. Heaton-Harris har stillet seks forskellige spørgsmål. Jeg vil besvare dem alle, men det vil desværre tage nogen tid.
Hvad det første spørgsmål angår, kan jeg svare, at det for det første i det aftalememorandum, der blev undertegnet af den belgiske minister, hr. Rik Dams, og mig selv på vegne af Kommissionen den 17. juli 2001, var forudset, at forhandlingerne om Berlaymont skulle være tilendebragt i slutningen af december 2001. Men den 14. december blev jeg informeret af ministeren om, at Belgien ikke var rede til at drøfte finansielle spørgsmål før februar, fordi han afventede resultatet af relevante revisioner. Han fik endelig adgang til revisionsrapporterne i marts, og der blev derefter indledt intensive forhandlinger.
Siden da har den belgiske regerings og Kommissionens holdninger tilnærmet sig hinanden, men vi er endnu ikke nået frem til en endelig aftale om den pris, som Kommissionen vil være villig til at betale, eller om de juridiske garantier, som Kommissionen kræver. Forhandlingerne fortsætter derfor.
Jeg vil tage spørgsmål 2 og 3 under ét. De belgiske myndigheder har bekræftet, at de aktuelle anslåede udgifter for en grundlæggende renovering af bygningen er 605 millioner euro, og regeringen har bekræftet sin intention om at gøre bygningen klar til genindflytning senest den 31. december 2003. Dette projekts historie betyder imidlertid, at Kommissionen finder, at visheden om den realistiske overtagelsesdato først vil foreligge, når der er fastsat en konkret dato i en kontrakt, som også vil indeholde bestemmelser om bøder i tilfælde af forsinkelse.
Til spørgsmål 4 kan jeg svare, at Kommissionen, inden vi indgår en bindende aftale med den belgiske regering, naturligvis vil forsyne budgetmyndigheden med en analyse af resultatet af de forhandlinger, vi har med den belgiske regering. Som jeg har udtalt ved flere lejligheder, er Kommissionens forhandlingsposition baseret på en uafhængig analyse af de samlede udgifter såvel som de udgifter, der skyldes de talrige forsinkelser, man er stødt på i forbindelse med renoveringsprojektet.
Hvad spørgsmål 5 angår, kan jeg bekræfte, at Kommissionen gennem alle drøftelser og aktiviteter i forbindelse med Berlaymont-spørgsmålet har været styret af den absolutte nødvendighed af at sikre valuta for pengene, når det gælder anvendelse af fællesskabsmidlerne. Det vil fortsat være en væsentlig forudsætning for en tilfredsstillende afslutning af forhandlingerne med Belgien.
Endelig vil, hvad spørgsmål 6 angår, den tekniske beskrivelse af bygningen være retligt bindende, og der vil foreligge juridiske garantier for den leverede kvalitet. Herved vil vi sikre, at det endelige produkt lever op til høje kvalitetsstandarder.
Hvad effektiviteten angår, har Kommissionen gjort det meget klart, at vi er yderst utilfredse med, at den oprindelige frist ikke er blevet overholdt, og hvad der er endnu vigtigere, at den er blevet ændret flere gange. Som jeg har sagt til Parlamentet og den belgiske regering, mener jeg, at mange af de vanskeligheder, man er stødt ind i i forbindelse med dette projekt, skyldes alvorlige ledelsesproblemer, som har deres oprindelse i ledelsesstrukturen i Berlaymont 2000.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Jeg har et par tillægsspørgsmål. Er Kommissionen i princippet absolut forpligtet til at flytte ind i Berlaymont-bygningen igen? Hvis dette ikke er tilfældet, hvornår tror De så, at den endelige beslutning vil blive truffet i kommissærkollegiet? Har Kommissionen nogen form for tidsplan for at se på disse procedurer? Hvordan vil de endelige udgifter på 605 millioner euro blive båret inden for det europæiske budget?

Kinnock, Neil
Jeg er det ærede medlem taknemmelig for at give mig en anledning til at tydeliggøre Kommissionens tilgang yderligere. De 605 millioner euro er det, forhandlingerne i bund og grund handler om, så jeg er endnu ikke i stand til at fortælle ham, om den samlede pris er tilfredsstillende for os, om den opfylder de behov, vi har, eller hvad vores endelige holdning vil være til den pris ved forhandlingernes afslutning.
Hvad kollegiets endelige beslutning angår, afhænger også den af et tilfredsstillende forhandlingsresultat, og der har jeg specificeret de grundlæggende overvejelser. Prisen skal være tilfredsstillende, hvis vi skal flytte ind i Berlaymont igen; kvaliteten skal være acceptabel, der skal være juridiske garantier, og det er forudsætningerne for vores endelige genindflytning i Berlaymont. Indtil disse betingelser er opfyldt, kan jeg ikke sige noget nærmere om en dato for kollegiets endelige beslutning. Jeg håber ikke, at det vil blive forsinket. Det er ikke i nogens interesse, at den eksisterende uvished fortsætter.
Jeg har nu så godt som besvaret det første spørgsmål om, hvorvidt vi er absolut forpligtet til at flytte ind i den renoverede bygning igen. Vi foretrækker at gøre det af en lang række årsager - ikke mindst den kendsgerning, at besiddelse af bygningen om noget i retning af 27 år vil give os et meget værdifuldt stykke fast ejendom i en yderst intensivt udviklet del af Bruxelles. Vi er også bevidste om, at det logistisk set vil være bekvemt for Kommissionen at flytte ind i den bygning igen, men vi vil ikke flytte ind igen under alle omstændigheder. Og det er derfor meget vigtigt, at vi, hvis vi i sidste ende skulle overveje genindflytning i Berlaymont-bygningen, har tillid til, at kravene med hensyn til pris og værdi, som vi hele vejen igennem har gjort meget klar, er opfyldt.

Harbour (PPE-DE).
Jeg så gerne, at hr. Kinnock uddyber sit sidste svar, og at han i lyset af de meget omfattende organisatoriske reformer og alt det, der er forudsat i nogle af ansvarsomlægningerne, i outsourcingen og den ny teknologi, bekræfter, at han er virkelig tilfreds med, at Berlaymont bliver et hensigtsmæssigt hjemsted for en Kommission med et nyt fokus.
Parallelt med dette kunne jeg godt lide at vide, om jeg i betragtning af, at Parlamentet i går endelig formelt modtog pakken af reformer af vedtægten for tjenestemænd, måtte bede ham om at sige, hvad hans forventninger er med relation til vores nøje undersøgelse af denne meget vigtige pakke i betragtning af, at den naturligvis er afhængig af en række vigtige overvejelser såsom lønpakken, "le méthode", og hvad han gerne så, at Parlamentet gjorde med hensyn til timingen og andet arbejde med denne vigtige pakke.

Kinnock, Neil
Jeg er som altid hr. Harbour taknemmelig for at belyse sine spørgsmål. Hvad det andet punkt angår, vil jeg gerne benytte mig af denne lejlighed til at sige, hvad jeg sagde til Parlamentets Præsidium tidligere i dag, og jeg har også sagt det til mange parlamentsmedlemmer: Pakken af foreslåede reformer af vedtægten for tjenestemænd er nu blevet forelagt Parlamentet og Rådet. Alles interesser vil være tjent - og navnlig Parlamentets interesser - hvis det var muligt for Parlamentet at nå frem til sin udtalelse herom i år, ganske enkelt fordi det så ville lette overvejelsen af eventuelle revisioner, som Parlamentet måtte foreslå, eller nogen eventuelle udtalelser, som måtte blive fremsat. Overvejelsen af disse ting kunne derefter finde sted på ordentlig vis i de første måneder af 2003. Hvis vi modtager Parlamentets udtalelse sent, så vil det helt klart lægge pres på den tid, der er til rådighed til en ordentlig overvejelse af Parlamentets udtalelse.
Hvad det første spørgsmål angår, mener vi, at Berlaymont som en ordentligt udstyret moderne facilitet ved den rette pris vil være et hensigtsmæssigt hjemsted for Europa-Kommissionen. Det hersker der ingen tvivl om. Og det bliver yderligere accentueret af det yderligere pres, der kommer af en udvidelse uden fortilfælde. Hvor ønskværdig og hensigtsmæssig Berlaymont end måtte være - og det har vi gjort klart hele vejen igennem - afhænger Berlaymonts antagelighed af en opfyldelse af kvalitetsstandarderne og af forhandlingen og dennes afslutning med en rimelig pris. Vi kan ikke, før disse betingelser er opfyldt, endeligt sige, om vi definitivt vil flytte tilbage til Berlaymont, uanset hvor ønskeligt det end måtte være med hensyn til beliggenhed og faciliteter.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær, for Deres samarbejde.
Spørgsmål til Erkki Liikanen
Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, denne gang er det virkelig et punkt til forretningsordenen. Hermed mener jeg, at en række parlamentsmedlemmer - herunder til tider jeg selv - misbruger den mulighed, men dette er et reelt punkt til forretningsordenen. Jeg er en trofast deltager i spørgetiden. Jeg forbereder mine spørgsmål. Jeg vidste, at hr. Kinnock ville være til stede, og jeg stillede derfor et meget specifikt spørgsmål til hr. Kinnock. Det er spørgsmål 18 om sprogbrugen i de europæiske institutioner. Parlamentets tjenester medtager det i den tredje del, det andet spørgsmål i den tredje del, selv om det var et specifikt spørgsmål til hr. Kinnock. Det kan jeg ikke forstå. Jeg får nu kun et skriftligt svar, selv om jeg måske ville have stillet en række tillægsspørgsmål til hr. Kinnock. Kan De forklare mig, hvordan proceduren er forløbet, og hvad det skyldes, at et spørgsmål til hr. Kinnock alligevel ender i den tredje del?

Formanden.
Det noterer jeg mig, men som De ved, og det står i forretningsordenen, er det formanden, der sammen med sit kabinet fastsætter dagsordenen og tildelingen af spørgsmål til Kommissionen, og Kommissionen beslutter, hvilke spørgsmål den enkelte kommissær skal besvare. Deres spørgsmål er sat på sidst på dagen blandt den tredjedel, som formentlig vil blive besvaret skriftligt. Det er de beføjelser, der står i forretningsordenen. Det vil vi ikke diskutere. Sådan forholder det sig.

Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 7. Spørgsmål nr. 8 af Pat the Cope Gallagher (H-0383/02), overtaget af Crowley:

Om: Bestræbelser på at styrke det europæiske turisterhverv
Vil Kommissionen på baggrund af det uformelle møde, turistministrene for nyligt har afholdt, og det seminar, som det spanske formandskab arrangerede for interessenterne, oplyse hvilke konkrete bestræbelser, den foreslår med henblik på at styrke det europæiske turisterhverv, herunder især den potentielle erhvervs- og jobskabelse i de områder, der på grund af en fjern beliggenhed ikke har mange andre muligheder for at skabe økonomisk vækst og velstand?

Liikanen
Kommissionen foreslog i sin meddelelse "Samarbejde om europæisk turisme" en operationel ramme med det formål at styrke den europæiske turisme.
Denne meddelelse og Parlamentets beslutning om europæisk turisme og Rådets afgørelse om den europæiske turismes fremtid leverer grundlaget for at træffe konkrete foranstaltninger.
Men først af alt vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet for dets store engagement, når det gælder om at fremme turismen, som bl.a. kan ses af dette spørgsmål fra det ærede medlem. Vi havde for nylig, her i maj, en lejlighed til at drøfte turismen, da Europa-Parlamentet vedtog fru Torres Marques' betænkning. Beslutningen støtter vores forslag og tilskynder os til omhyggeligt at implementere og følge op på dem.
Lad mig nu komme ind på nogle af de konkrete foranstaltninger, som vil blive truffet.
Hovedmålet er at inkorporere turismen i de af Fællesskabets politikker og foranstaltninger, der begunstiger en integreret tilgang.
Det er nødvendigt, at vi forbedrer samarbejdet mellem interessenterne i turistsektoren og navnlig arbejdsmarkedets parter, herunder gennem et årligt europæisk turismeforum. Vi vil afholde dette forum for første gang i december i år i Bruxelles. Vi ønsker at fremme interessenternes adgang til fællesskabsinstrumenter, herunder også at involvere lokale myndigheder og den private sektor.
Vi er ved at mobilisere eksisterende undersøgelses-, analyse-, kompetence- og støttecentre for udvikling af viden og observation om turisme. Det har været et væsentligt ønske fra Europa-Parlamentets side.
Mere konkret vil vi se på satellitregnskaber for turismen til at måle turismens økonomiske indvirkning og på en europæisk Agenda 21 for turismen til at fremme en bæredygtig udvikling for turismen.
Endelig er det nødvendigt, at vi styrker Europas stilling og image som en mangfoldig og attraktiv række destinationer. Dette var et af de væsentlige debatpunkter ved det uformelle turistministermøde, som det ærede medlem henviser til i sit spørgsmål.
Disse foranstaltninger gavner alle typer regioner i Europa, også de fjerntliggende regioner.
En betydelig andel af de strukturfondsmidler, der tildeles medlemsstaterne, støtter turismen både direkte og indirekte. Mindre tætbefolkede, landlige eller fjerntliggende regioner kan derfor gøre god brug af den mulighed, der byder sig i denne sammenhæng, til at skabe arbejdspladser og generere økonomisk vækst.
Hvad de ordinære programmer angår, som udgør over 90% af den budgetramme, der er tilgængelig i strukturfondene, har Kommissionen fastsat klare retningslinjer, som udtrykkeligt tilskynder til støtte af en afbalanceret og bæredygtig udvikling af turismen, bl.a. via tre aktiviteter:
For det første ved en modernisering af turismerelaterede infrastrukturer og en forbedring af deres effektivitet.
For det andet ved en opkvalificering af personalet og dets jobprofiler for bedre at kunne imødekomme turisternes forventninger og branchens behov.
For det tredje ved tilskyndelse til "business-to-business"-partnerskaber, samarbejde mellem den offentlige og private sektor og netværkssamarbejde med henblik på at forbedre integrationen af de forskellige tjenester, der er involveret i "turistkæden".
I forbindelse med diversificeringen af de økonomiske aktiviteter i landdistrikter bevilges der ligeledes midler inden for rammerne af programmerne for udvikling af landdistrikter fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget.
Ved disse foranstaltninger forsøger man at forbedre landsbyers og landdistrikters tiltrækningskraft, beskytte naturen og den historiske arv såvel som kulturarven. Turismerelaterede foranstaltninger finansieres ligeledes med de midler, der bevilges til fællesskabsinitiativet Leader+ til forbedring af livskvaliteten i landdistrikterne.
Endelig vil jeg sige, at turismeudvikling bør planlægges omhyggeligt, således at der bliver taget hensyn til stedets bæreevne med hensyn til miljø-, sociale og økonomiske indvirkninger.

Crowley (UEN).
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar på spørgsmålet. Jeg har tre opfølgende spørgsmål med relation til det, De har sagt.
For det første er det klart, hvad angår bæredygtig turisme, at turisme bedst håndteres på steder, hvor der bor mennesker. Derfor er det for at bevare befolkningen i landdistrikter og fjerntliggende områder af Unionen en bedre måde at tilskynde til mere turisme i disse områder. Hvad dette særlige punkt angår, vil man så overveje et forslag om en verdensomspændende markedsføring af EU som turistdestination - ikke nødvendigvis finansiere eller etablere, men blot overveje?
Kan vi for det andet gøre brug af allerede eksisterende luftrutecentre til at sikre, at fjerntliggende områder også kan blive betjent til disse områder? Europa-Kommissionen har allerede givet godkendelse til markedsføringsstøtte til små regionale lufthavne på grund af deres betydning, når det gælder skabelse af turisme og økonomisk udvikling.
Det er nødvendigt og meget vigtigt at sikre, at de folk, der investerer i et turismeprodukt og inden for turistområdet, får den nødvendige opbakning i form af markedsføring og strukturstøtte fra EU-programmerne, som undertiden nægtes dem, fordi de allerede selv har foretaget kapitalinvesteringer.

Liikanen
Som svar på det ærede medlems spørgsmål vil jeg gerne sige følgende: Først har vi ved et ministermøde drøftet, og siden har vi i den europæiske handlingsplan for 2005 medtaget en mulighed for at etablere en Europa-dækkende portal, som vil levere nem adgang til alle europæiske destinationer. Hvis dette blev gjort som et projekt medlemsstaterne imellem - naturligvis efter deres valg - ville disse typer mindre kendte, men spændende steder bliver markedsført på en bedre måde.
For det andet er jeg enig med Dem i, at det i de områder, hvor der er en landbefolkning, er nemmere at garantere en bæredygtig udvikling. Hvis markedsføringen er god, er der masser af turister, som vil vælge disse typer destinationer. Men det er vanskeligt for virksomheder at nå ud til landbefolkninger. Koncentreret internetmarkedsføring vil være den billigste måde.
Endelig hvad investeringsspørgsmålet angår, bør jeg vide mere om de nærmere enkeltheder ved den fond, som medlemmet taler om. Jeg er sikker på, at jeg kan vende tilbage til dette spørgsmål senere.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, hvad vil De gøre for at lade effekterne af Basel II reklamere for en styrkelse af turistvirksomhederne? I øjeblikket er det jo sådan, at turistvirksomhederne i reglen ikke har nogen egenkapital, er langfristet finansieret, og at rating er for dyrt for dem. Europa-Parlamentet har foreslået i de budgetpolitiske principper, at der udarbejdes en handlingsplan, helt enkelt for at undgå massekonkurser og en stærk stigning i arbejdsløsheden på dette område.

Liikanen
Hvad Basel II angår, følger og deltager Kommissionen takket være den opmærksomhed, Parlamentet - og navnlig hr. Rübig - tillægger dette, nøje med i forberedelserne. Inden der træffes nogen beslutninger, vil vi have en åben høring af alle interessenter, således at ingen bliver overrumplet. De europæiske små og mellemstore virksomheders interesser er rigtignok blevet videreformidlet med henblik på at blive medtaget i dette forberedende arbejde.
Jeg er fuldt ud enig med Dem i, at små og mellemstore virksomheder i almindelighed og turistvirksomheder i særdeleshed, som ofte ikke har nogen stor egenkapital, er meget sårbare, hvis lånevilkårene bliver for strenge. Det må vi være særligt opmærksomme på. Problemet er, at rigtige bankaktiviteter i medlemsstaterne drives af private finansinstitutioner. Vores handlekraft er derfor begrænset.

Formanden.
Spørgsmål nr. 9 af Astrid Thors (H-0449/02):

Om: Migration til en åben API-interface
Hvorledes agter Kommissionen at fremme og tilrettelægge migration fra eksisterende API'er til en enkelt åben API i de kommende måneder? Hvorledes agter Kommissionen at tilrettelægge dialogen om denne migration? Vil Kommissionen begrænse denne dialog til udelukkende industrien og tekniske eksperter, eller er den rede til også at åbne denne dialog for forbrugergrupper og medlemmer af Europa-Parlamentet?

Liikanen
Parlamentsmedlemmets spørgsmål om overgang til en åben grænseflade for gennemførelsesprogrammet handler om driftskompatibiliteten for interaktive tv-tjenester. Spørgsmålet er delt op i tre dele.
Det første delspørgsmål er, hvordan Kommissionen har tænkt sig at fremme og organisere overgangen fra de nuværende grænseflader til en samlet grænseflade.
Bestemmelserne i artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) indeholder et juridisk krav til, at medlemsstaterne skal fremme åbenhed, hvad angår tilrådighedsstillelse af grænseflader for gennemførelsesprogrammer.
Bestemmelserne indeholder ikke krav til nogen særskilt grænsefladeteknik eller en eneste grænseflade. Standarden for multimedieplatforme i hjemmet, MHP, opfylder kravene til driftskompatibilitet og åbenhed på området. Vi opfordrer derfor industrien til frivilligt at indføre denne standard. MHP-standarden vil blive taget med på listen over standarder, som offentliggøres i EFT i overensstemmelse med direktivet. Medlemsstaterne har pligt til at opfordre til anvendelsen af de standarder, som står på listen. Vi forventer, at listen vil blive offentliggjort til efteråret.
I henhold til direktivet skal medlemsstaterne selv udarbejde en oversigt over driftskompatibiliteten og brugernes valgmuligheder inden juli 2004. Direktivet indeholder en procedure til at gøre anvendelsen af en standard obligatorisk. Det er et af de spørgsmål, som vil blive taget op i forbindelse med den foreslåede oversigt.
Det andet delspørgsmål er, hvordan Kommissionen har tænkt sig at organisere dialogen i takt med en sådan overgang.
Generaldirektoratet for Informationssamfundet har indledt en dialog med industrien om driftskompatibilitet for interaktive tv-tjenester. Driftskompatibilitet er blevet opstillet som det vigtigste mål, og standardiseringen udgør en del af løsningen. Industrien mangler forståelse af, hvad driftskompatibilitet egentlig indebærer. Vi har derfor vedtaget foranstaltninger til at føre dialogen videre.
For det første har vi bedt den gruppe, som står for udsendelse af digital video, DVB Group, om at undersøge den tekniske driftskompatibilitet for interaktive tjenester. For det andet har vi indledt en undersøgelse af de strategiske aspekter af driftskompatibilitet for at få adgang til en uafhængig analyse senere på året. Analysen omfatter bl.a. forbrugerspørgsmål.
Endelig har vi bedt standardiseringsorganet Cenelec om at gennemføre en indledende undersøgelse af standardiseringen af digital-tv og interaktive tv-tjenester. Opgaven vil bestå i at analysere det nuværende tekniske udgangspunkt og komme med anbefalinger.
Hvad angår det tredje delspørgsmål, vil Kommissionen blive nødt til at begrænse dialogen til kun at omfatte industrien og de tekniske aspekter. Den er også villig til at åbne dialogen for forbrugergrupper og medlemmer af Europa-Parlamentet. Jeg er meget positivt indstillet over for deltagelse af parlamentsmedlemmer og forbrugergrupper.
Dialogen skal imidlertid have et stabilt teknisk grundlag, og det er, hvad vi for indeværende indretter os på. Den politiske forhandling skal forberedes med nøje undersøgelser af spørgsmål som driftskompatibilitet. Beslutningstagerne skal forstå, hvilke alternativer der er, og hvad de har for konsekvenser. Det er en proces, som viser, at Kommissionen følger op på sin forpligtelse fra plenarmødet i december.

Thors (ELDR).
Kommissæren har ret i, at beslutningstagerne helst skal forstå, hvad vi taler om. Det er vi fuldstændigt enige om. Jeg er også glad for, at De fastlagde en tidsplan for, hvornår standarden skulle publiceres. Alligevel råder der, hvis vi ser på udviklingen i Europa og på næsten daglige indlæg også i de finske aviser, også i Finland en usikkerhed omkring, hvorvidt kabeloperatørerne, satellitoperatørerne og de landfaste operatører også der, i et af de lande, som har underskrevet et memorandum of understanding, vil komme til at anvende samme standard.
Spørgsmålet lyder altså som følger: Synes kommissæren, at en tidsfrist til 2004 er tilstrækkelig? Vi lever faktisk i en tid, hvor det er "ægget og hønen"princippet, som gælder inden for digitalt tv. Må jeg spørge kommissæren, om spørgsmålet om digital-tv på nogen måde vil blive berørt yderligere inden Sevilla-mødet.

Liikanen
Jeg vil give to svar. Hvad angår topmødet i Sevilla, så indgår digitalt tv i handlingsplanen Europa 2005. Jeg tror personligt, at digitalt fjernsyn kommer til at spille en stor rolle i informationssamfundet på længere sigt, så hvis vi virkelig ønsker, at hele befolkningen skal have adgang til internettet, skal internettet også være tilgængeligt via fjernsynet.
Vi besluttede i december, at industrien skulle have et år, efter at direktivet er trådt i kraft, og vi skal holde fast i denne forpligtelse. Jeg forstår imidlertid ganske udmærket, at vi måske skal gøre mere hen ad vejen for at sikre, at alle de, der deltager i processen, er klar over, at hvis en beslutning ikke kommer i stand på frivillig basis, så har Kommissionen mandat til at handle.

Formanden.
Spørgsmål nr. 10 af Gary Titley (H-0450/02):

Om: Evaluering af lovgivningens indvirkning for SMV
Kommissionens meddelelse om oprettelse af et interinstitutionelt netværk til udvikling af instrumenter til indvirkningsevaluering hilses yderst velkomment. Forsøg på at forbedre lovgivningen vil kun kunne lykkes, hvis de europæiske institutioner samarbejder. Eftersom Parlamentet har beføjelser i henhold til den fælles beslutningstagning på mange virksomhedsrelaterede områder, og medlemmernes stemmeafgivelse følgelig har direkte indflydelse på lovgivningen, hvorledes agter Kommissionen da at fremsætte sine forslag, og hvilke konkrete planer har den med henblik på at inddrage Europa-Parlamentet i dens strategi?

Liikanen
Den pakke om bedre lovgivning, som Kommissionen vedtog i sidste uge, fastsætter en række grundlæggende principper, som vil blive fulgt i forbindelse med fremtidige politiske og lovgivningsmæssige forslag.
Den fastslår især, at alle Kommissionens forslag, der fremlægges i den årlige politiske strategi og senere i arbejdsprogrammet, skal underkastes en afpasset konsekvensanalyse, og at alle afdelinger vil følge ensartede minimumsstandarder vedrørende høring. Kort sagt tager den sigte på en mere gennemsigtig, ydedygtig og omkostningseffektiv lovgivningsvirksomhed.
Sådanne redskaber skulle i betydelig grad bidrage til at forbedre kvaliteten og sammenhængen i de europæiske institutioners udformning af politikker.
Det er meget vigtigt med et stærkt og solidt videngrundlag for politisk planlægning, hvis de europæiske institutioner skal forbedre lovgivningsmiljøet. Det er udfordringen at sikre et højt beskyttelsesniveau for europæiske borgere inden for følsomme områder som miljø, sundhed og forbrugerbeskyttelse, samtidig med at man undgår overdreven lovgivning, som kan skade udsigterne til vækst og beskæftigelse.
Men hvis vi skal nå vores fælles mål om at forenkle Unionens lovgivning - navnlig for små og mellemstore virksomheder (SMV), er der et behov for at øge det interinstitutionelle samarbejde, herunder samarbejdet om Parlamentets og Rådets konsekvensanalyser.
Kommissionen har opfordret til dette og foreslået, at der blev etableret en permanent interinstitutionel mekanisme til at gennemføre dens handlingsplan med henblik på at sikre lovgivningens kvalitet. Herudover gentog kommissionsformand Prodi under sin præsentation af pakken om bedre lovgivning for Formandskonferencen i Parlamentet den 5. juni sin appel om, at der blev indgået en interinstitutionel aftale om nogle af de foreslåede aktioner.
Der vil forhåbentlig snart blive gjort nogle fremskridt. Der er allerede blevet indledt opmuntrende drøftelser mellem de tre institutioner.
Ved formelt at vedtage nye redskaber til konsekvensanalyse og høring ønsker Kommissionen også at fremme en ny kultur af gennemsigtighed, medbestemmelse og udfordring. Alle de parter, der er berørt af dens forslag, vil blive inviteret til at bidrage med deres synspunkter og ekspertise.
Parlamentet har en meget vigtig rolle at spille i denne kulturforandrende proces.

Titley (PSE).
Jeg bifalder kommissær Liikanens udtalelse og hans meddelelse, som udgør et væsentligt fremskridt.
Kunne kommissæren mon fortælle mig, om der som led i den konsekvensanalyse, som Kommissionen vil gennemføre, vil blive foretaget en streng cost-benefit-analyse af Kommissionens forslag, som tager hensyn til alle faktorer?
I betragtning af at Kommissionen foreslår, at den vil gøre dette, inden den stiller forslag, som derefter bliver forelagt Rådet og Parlamentet, hvordan har den så for det andet i sinde at følge ændringsforslag fra Rådet og Parlamentet for at sikre, at der bliver foretaget en konsekvensanalyse af disse?
Jeg erkender, at det, han har gjort, er at kaste handsken for Parlamentet og bede det om at tage sig sammen og udføre vurderinger af dets egne ændringsforslag. Alt for ofte vedtager Parlamentet ændringsforslag om vigtig lovgivning uden at se på deres konsekvenser. Jeg håber, at Kommissionen vil være i stand til at arbejde sammen med Parlamentet og Rådet for at sikre en igangværende proces.

Liikanen
Hvad denne konsekvensanalyse på virksomhedssiden angår, er vi meget langt fremme. Vi har haft et toårigt projekt, der har haft til formål at konsolidere metoden vedrørende erhvervskonsekvensanalyser, vi har afholdt en offentlig høring, og det er mig en glæde at give det ærede medlem alle disse oplysninger. Så vi er kommet langt, og jeg håber, at vi ved årets udgang vil være i den fase, hvor alle de nye væsentlige forslag vil gennemgå denne form for grundige vurdering.
Hvad de andre institutioners rolle angår, vil det i ånden om en åben og gennemsigtig lovgivning være vigtigt, at Parlamentet og Rådet også tager samme logik i brug. Det er ikke op til Kommissionen at afgøre. Hvis Parlamentet, Rådet og Kommissionen enes om principperne, må Kommissionens konsekvensanalyse allerede have analyseret forskellige parametre, og den information vil være tilgængelig og nyttig, når man skal vurdere ændringsforslagene. Hvis der er behov for, at der bliver gjort et yderligere stykke arbejde, er jeg sikker på, at Kommissionen er meget villig til at samarbejde.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, følgende skøn er især meget vigtigt for os, fordi antallet af konkurser i EU sidste år steg med gennemsnitligt 19%, i Tyskland med 32%. Hvad vurderingen af konsekvenserne angår, hr. kommissær, vil De så nu i forbindelse med den grønbog, der er planlagt om iværksættere, også lade undersøge, hvad EU-lovgivningen har bidraget med, og hvad man kan gøre for at opnå, at der ikke kommer så mange konkurser i fremtiden?

Liikanen
Jeg er enig i, at det er vigtigt at have færre konkurser, men hensigten med denne grønbog om iværksætterånd er en mere grundlæggende analyse af iværksætterdilemmaet i Europa: Hvorfor er iværksættere så respekterede og værdsatte, og alligevel er der så få, der ønsker at blive iværksættere?
Det andet problem er, at de, der ønsker at blive iværksættere, ønsker at forblive leder-ejere, men ønsker ikke at vokse. Hvorfor er så få rede til at tage risici? Vi vil analysere det i en bredere sammenhæng og samtidig holde os hr. Rübigs synspunkt for øje.

Harbour (PPE-DE).
Jeg vil også gerne rose hr. Liikanen for det arbejde, han har gjort med erhvervskonsekvensanalyser. Jeg vil gerne presse ham en lille smule yderligere, for det første med hensyn til timingen for, hvornår han forventer at denne konsekvente metodologi vil fungere i alle direktorater i hele Kommissionen.
Mener han for det andet, at der er et behov for uafhængig vurdering? Kunne der mon være en fare for, at konsekvensanalyserne, når de bliver udført af generaldirektoraterne selv, måske vil være lidt for gunstigt stemt over for forslagene?
Vil han for det tredje erklære sig enig med mig i, at den logik, som min kollega hr. Titley har givet udtryk for, om, at vi virkelig burde tænke i retning af at have en uafhængig enhed til vurdering af en lovgivning, der opererer institutionelt, og som vil levere en sand ekstern kontrol med konsekvensanalyser for alle de europæiske institutioner?

Liikanen
Hvad det første spørgsmål angår, har Kommissionen forpligtet sig til at begynde konsekvensanalysearbejdet gradvist fra begyndelsen af næste år for alle mere omfattende forslag. Det er en forpligtelse for hele Kommissionen. Jeg er sikker på, at formanden vil sikre, at alle generaldirektoraterne vil følge dette.
Jeg er enig i, at et uafhængigt syn på analysen er en god idé. Det er en god idé at rejse, når der finder drøftelser sted institutionerne imellem. Kommissionen har ikke noget endeligt syn på den sag. Jeg er rede til at videreformidle dette spørgsmål til mine kolleger. Jeg er sikker på, at De også vil drøfte det inden for Deres rammer.

Formanden.
Mange tak, hr. Liikanen.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen, det var en stor skuffelse, at kommissionsformand Prodi ikke præsenterede sin reformpakke om lovgivning for en Formandskonference, der var åben for alle medlemmer. Kunne De videreformidle dette til hr. Cox og sige, at mange af os følte, at vi, eftersom det var en så vigtig bekendtgørelse, burde have været inddraget heri. Jeg er sikker på, at Kommissionen ville have nydt gavn af dette.

Formanden.
Vi noterer os Deres bemærkning. Vi takker hr. Liikanen.
Spørgsmål til Loyola Palacio
Formanden.
Spørgsmål nr. 12 af Joachim Wuermeling (H-0364/02), overtaget af Müller:

Om: Dramatisk stigning i østvesttrafikken
Den tunge lastbiltrafik mellem EU og ansøgerlandene øges uafbrudt som følge af det stigende handelssamkvem. Således er antallet af ekspederede lastvogne i de seneste fem år steget med 50% ved grænseovergangene mellem Tjekkiet og Bayern.
Hvilken yderligere vækst i landevejsgodstrafikken venter Kommissionen i de kommende år, især efter tiltrædelsen?
Er medlemsstaternes planlagte vejanlæg tilstrækkelige til at modtage den øgede trafikmængde?
Hvilke forholdsregler træffer Kommissionen for at forebygge, at der opstår flaskehalse?

De Palacio
Hr. formand, hvidbogen om den europæiske transportpolitik forudser, at den tunge lastbilstrafik, medmindre der træffes nye vidtrækkende foranstaltninger, vil stige med mellem 40 og 50% frem til 2010 i forhold til niveauet i 1998.
Erfaringen viser, at væksten i transporten, især i grænseområderne, vil øges i anledning af udvidelsen. Med det mål at klare de flaskehalse, der opstår som følge af denne situation, fremlægger hvidbogen en politik med henblik på at sikre genskabelse af balancen mellem transportmidlerne. Det er hensigtsmæssigt, at en betragtelig del af denne vækst i transporten sker i forbindelse med andre infrastrukturer end landevejene, det være sig jernbanetrafikken, trafikken ad de indre vandveje eller søtransporten.
Kommissionens forslag, der reviderer beslutningen om retningslinjerne for det transeuropæiske transportnet, har som hovedformål at nedbringe flaskehalsene. I denne kontekst har Kommissionen foreslået en række forbindelser med ansøgerlandene. For at styrke øst-vest-korridorerne er der også blevet stillet forslag om to nye prioriterede projekter, nemlig forslaget om kombineret transport, højhastighedstoget Stuttgart-Wien og forslaget om en forbedring af Donau mellem Vilshoffen og Straubing.
Kommissionen har desuden foreslået at ændre forordningen om tildeling af fællesskabsmidler inden for de transeuropæiske net og øge maksimumsgrænserne for samfinansiering fra de nuværende 10 til 20% af investeringsudgiften i særlige tilfælde, inklusive for projekter, der gennemføres ved grænserne til ansøgerlandene.
Kommissionen har planer om en større revision af alle de transeuropæiske net i 2004, idet den allerede nu er opmærksom på EU's nye konfiguration, der bliver resultatet af udvidelsen.
Hvad angår varetransporten med jernbane, har vi allerede forelagt ikke kun den første jernbanepakke, der blev vedtaget for halvanden år siden, men også den anden jernbanepakke, der netop går ud på at stimulere varetransporten med jernbane og få en jernbane, der passer til det 21. århundrede, som er dynamisk og kan konkurrere med landevejstransporten, som er kundeorienteret, og som derfor yder kvalitetsservice. Jeg håber, at arbejdet her i Parlamentet og i Ministerrådet lidt efter lidt gør det muligt at give grønt lys for disse særdeles vigtige foranstaltninger.
Endelig, for så vidt angår logistikområdet, kan virksomhederne i ansøgerlandene takket være det nye Marco Polo-projekt, der går ud på at fremme interoperabiliteten og støtte udviklingen af alternativer til landevejstransporten, få økonomisk støtte, hvis de anmoder om den sammen med en virksomhed fra EU.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Mange tak, fru kommissær, for de omfattende oplysninger. Hr. Wuermeling og jeg er generelt berørt i grænseregionerne, fordi trafikmængden hos os ikke kun er på 40-50%, men går ud over det. De borgere, der bor ude i grænseregionerne, langs med hovedfærdselsårerne, kæmper med køer, støj og udstødningsgas. Når de kører til deres arbejdsplads, må de permanent køre kolonnekørsel bag lastvogne fra Tjekkiet, Slovakiet, Rumænien og Bulgarien.
Mit spørgsmål er: De nævnte, at især jernbanen skal fremmes særligt. Er der i mellemtiden taget initiativer eller givet støtte til initiativer til at få godstrafikken i grænseområdet flyttet fra landevejen til jernbanen, og har De også haft drøftelser med det tyske jernbaneselskab om dette? Det var mit spørgsmål.

De Palacio
Væksten i trafikken vil faktisk i betydeligt omfang være koncentreret om grænseområderne, det er klart, og netop derfor tilskynder vi via forskellige projekter til at genoprette varetransporten med jernbane i de nuværende 15 EU-medlemslande samt til at fastholde jernbanen som transportmåde i ansøgerlandene. Det vil sige, at vi allerede gennem førtiltrædelsesmidlerne forsøger at sikre, at ansøgerlandene ikke dirigerer deres transport over mod transport ad landevejen, og at de som minimum fastholder den procentdel, som jernbanesektoren står for i dag.
Jeg kender de problemer, uhensigtsmæssigheder og besværligheder, som de befolkninger, der lever op til de store færdselsårer, lider under, og i denne henseende ser vi på, hvordan kvaliteten af nævnte trafik kan forbedres.
Vi har naturligvis talt med Deutsche Bahn, og efter næste år træder den første jernbanepakke i kraft, der først og fremmest betyder, at der inden for EU for første gang kommer et europæisk jernbanenet, hvilket der ikke er i dag, at vi bliver i stand til at komme ud over de nationale jernbanenet, og at vi får integreret disse nationale net i et europæisk net.
De forskellige transportoperatører - herunder Deutsche Bahn - skal konkurrere indbyrdes via dette europæiske net, som de skal have ikke-diskriminerende adgang til. Jeg tror, at der med disse systemer samt med indførelsen i de kommende år af fælles tekniske eller i det mindste interoperative standarder virkelig kan skabes en europæisk jernbane, som reelt er i stand til at konkurrere med landevejstransporten.

Wuermeling (PPE-DE).
Fru formand, mange tak for dette svar. Jeg skal først undskylde, at jeg kom lidt senere, men jeg er glad for, at jeg overhovedet nåede det. Som De ved, er vi i færd med at reformere vores forretningsorden, jeg deltager som skyggeordfører, og det er et meget følsomt emne.
Jeg vil først gerne takke Kommissionen, fordi den har engageret sig i at få lukket hullerne mellem det transeuropæiske trafiknet i EU og TINA-nettet i ansøgerlandene. Det er meget vigtigt. Kommissionen har stillet forslag om supplering af de transeuropæiske net, og den er også kommet med de tilsvarende finansieringstilsagn. Det finder jeg meget positivt. I vores region diskuterer man naturligvis nogle af disse infrastrukturprojekter heftigt i øjeblikket. Det, vi stadig mangler - og det er mit spørgsmål - er en nogenlunde pålidelig forudsigelse af, hvor mange procent især godstrafikken egentlig vil stige med. Det er meget vigtigt for os at vide, også i forhold til befolkningen, som jo må acceptere ulemperne ved nye trafikforbindelser.

De Palacio
Mine damer og herrer, vi kender ikke den nøjagtige procentsats. Vi har kun overslag og prognoser, og som jeg sagde i mit første indlæg, er prognosen en stigning i landevejstrafikken på ca. 50% - mellem 40 og 50% - i de næste 10 år, det vil sige frem til 2010. Det er den overordnede prognose. Men det er naturligvis meget sandsynligt, at der bliver en større stigning i nogle områder. Fortilfældene er de seneste udvidelser, f.eks. Den Iberiske Halvø - med dens handelssamkvem via Pyrenæerne med Frankrig - eller indlemmelsen af de skandinaviske lande, med handelssamkvemmet med resten af kontinentet, eller Østrig.
I forbindelse med en udvidelse sker der utvivlsomt automatisk et kvalitativt og kvantitativt spring i handelssamkvemmet, men jeg kan ikke give Dem mere konkrete oplysninger ud over den overordnede prognose på ca. 50% frem til 2010.

Formanden.
Spørgsmål nr. 13 af Alexandros Alavanos (H-0369/02):

Om: Ny ulovlig støtte til luftfartsselskabet Olympic Airways
Kommissionen har med sin skrivelse (offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende C 98 af 23.04.2002) rettet "en opfordring til at give oplysninger i henhold til artikel 10 i Rådets forordning (EF) 659/1999

De Palacio
Hr. formand, den 6. marts 2002 besluttede Kommissionen at indlede en normal undersøgelsesprocedure i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 2, i forbindelse med et muligt misbrug af den statsstøtte, som Kommissionen i tidligere afgørelser fra 1994 og 1998 havde givet tilladelse til, samt i forbindelse med lovligheden af en ny støtte, der netop er givet til Olympic Airways.
Afgørelsen blev meddelt til den græske regering, som har fremsendt sine bemærkninger herom ved flere lejligheder. Kommissionens afgørelse blev også offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende, så berørte tredjeparter kunne fremsætte deres bemærkninger til Kommissionen inden for en frist på en måned. Nævnte frist udløb den 23. maj 2002, hvor Kommissionen havde modtaget bemærkninger fra de berørte parter. Kommissionen vil træffe endelig afgørelse efter en nøje gennemgang af de bemærkninger, der er fremsat af de græske myndigheder og de berørte tredjeparter, som har givet møde i sagen.
Kommissionen kan ikke uddybe realitetsspørgsmålet, før den har afgivet sin endelige udtalelse om de anbringender, den har rejst i sin afgørelse af 6. marts 2002.

Alavanos (GUE/NGL).
Mange tak, fru kommissær. Der er dog en ting, der undrer mig. På den ene side drages støtten fra 1994, der var godkendt af Kommissionen, frem på ny, på den anden side har der ikke været nogen reaktion fra Kommissionen på licitationen om salget af Olympic Airways selv efter bemærkninger her i Europa-Parlamentet fra forskellige medlemmer, heriblandt mig selv. Derfor vil jeg for det første gerne spørge Kommissionen om, hvem de tre interesserede parter er, og for det andet om det er Kommissionens mål og interesse, at Olympic Airways overlever, for vi ved jo, at selskabet spiller en helt væsentlig rolle i de nationale flytransporter i Grækenland.

De Palacio
Hr. formand, hør nu her, mine damer og herrer, Kommissionens mål er at fremme udviklingen af luftfartssektoren i EU og gøre det nemmere for luftfartsselskaberne at konsolidere sig, så de bliver konkurrencedygtige, så de giver brugerne god service, og så der sker en økonomisk udvikling.
Jeg forstår udmærket, at Olympic Airways et meget vigtigt selskab inden for det, der er den økonomiske aktivitet i Grækenland, og at det også har en tydelig indvirkning på den økonomiske aktivitet i EU som helhed. Når det er sagt, er jeg nødt til at sige, at det, der er tale om her - som jeg påpegede det tidligere om 1994 og 1998 - blot er gennemførelsen af de afgørelser, der dengang blev givet tilladelse til i henhold til de oplysninger, vi havde fået, og at vi har bedt den græske forvaltning om bekræftelse og detaljer.
Men, og det vil jeg gerne gentage, det, jeg ønsker allermest, er, at Olympic-sagen finder en positiv løsning, at alle de initiativer og alt det arbejde, de græske myndigheder har gjort for at få privatiseret Olympic, bliver afsluttet med et positivt resultat og oprigtigt talt ikke at stå over for nævnte information om en eventuel ny statsstøtte fra den græske regering. Jeg har ikke noget højere ønske, end at Olympic ikke havde nogle problemer, og at vi ikke var nødt til at lave de analyser, vi er i gang med for øjeblikket.

Formanden.
Da den tid, der er afsat til spørgetid til Kommissionen, er udløbet, vil spørgsmål nr. 11 og spørgsmål nr. 14-70 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om betænkning (A5-0207/2002) af Hautala for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (PE-CONS 3624/2002 - C5-0185/2002 - 2000/0142(COD)).

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, vi er alle særdeles tilfredse med, at vi nu befinder os ved afslutningen af revisionsprocessen for direktivet fra 1976 om ligebehandling af mænd og kvinder, et direktiv, der har spillet en betydelig rolle for de udearbejdende kvinder i Europa.
Den nye tekst, som vi er sikre på, at Europa-Parlamentet vil vedtage, udtrykker resultaterne af et systematisk arbejde og et vellykket samarbejde mellem EU's tre institutioner. Den udtrykker også ændringerne i de økonomiske og sociale forhold i EU-landene, ligesom den udtrykker vores forsøg på at modernisere vores sociale model. Men den udtrykker også de roller, som kvinderne i dag opfordres til at spille, for at vi kan nå vores udviklingsmål, samt statens og samfundets forpligtelser og ansvar over for de udearbejdende kvinder.
Det nye direktiv er altså et vigtigt instrument for ligebehandlingen af mænd og kvinder på arbejdsmarkedet. Der indføres nye termer i forbindelse med forskelsbehandlingen såsom sexchikane, aktionsprogrammer på virksomheden, arbejdsgiverens ansvar, oprettelsen af en uafhængig organisation til overvågning af ligebehandlingen og først og fremmest tilskuddene til disse organisationer takket være Det Europæiske Folkepartis Gruppes insisteren. Vi tror på direktivets betydning, og vi bør alle være optaget af at få det implementeret, for vores endelige mål er de resultater, det vil medføre for de arbejdende borgeres liv. Vi skal derfor sørge for, at det bliver indført i medlemsstaternes retsorden så hurtigt som muligt, og vi skal sørge for en bred orientering til borgerne, især kvinderne, til de sociale institutioner, dommerkorpset og de administrative redskaber.
Vi må ikke glemme den betydning, som orientering og bevidstgørelse har, for vi ved jo udmærket, at der findes progressiv lovgivning og politikker i vores lande, der blot ikke anvendes, og derfor ser vi følgerne af forskelsbehandlingen af kvinderne på arbejdsmarkedet. Direktivet bør give anledning til opblomstring og anvendelse af lovene og politikkerne om ligebehandling.

Gröner (PSE).
Hr. formand, resultatet af forligsproceduren for ligestillingsdirektivet er flot. En hjertelig tak til vores ordfører, fru Hautala. Jeg er overbevist om, at dette ændrede direktiv vil vise sig at være en milepæl for forbedrede erhvervschancer for kvinder. Det lykkedes os bogstaveligt talt i sidste minut at finde et kompromis om definitionen af begrebet seksuel chikane på arbejdspladsen, som forbyder enhver form for uønsket seksuel adfærd samt verbale og ikke-verbale ytringer, som krænker den pågældende persons værdighed. Også direkte og indirekte diskriminering er for første gang medtaget i en EU-lov og dermed bindende i 15 medlemslande, snart i 10 mere.
Et kvalitativt enormt vigtigt gennembrud er det desuden, at kvinder ikke må forfordeles erhvervsmæssigt i forbindelse med graviditet og moderskab, og at de får krav på at få deres tidligere eller en ligeværdig arbejdsplads tilbage efter orloven. Det har krævet en sej kamp både at få fædrene ind i orlovsperioden og at få adoptivforældre ind under direktivets beskyttelse.
Senest i 2005 skal medlemsstaterne inklusive ansøgerlandene nu sørge for, at der oprettes uafhængige instanser i virksomhederne, som skal udarbejde ligestillingsplaner og arbejde forebyggende, og som skal have tildelt de nødvendige ressourcer til dette arbejde. Ved overtrædelser skal der falde ægte sanktioner. Det er et åbent spørgsmål, om den frivillige selvforpligtelse mellem regeringen og arbejdsgiverorganisationerne i Tyskland, som går i denne retning, lever op til de høje krav i vores EU-direktiv. Hvis ikke virksomhederne styrker deres anstrengelser for at fremme kvinderne markant, er vejen åbnet for sagsanlæg for EF-Domstolen.

Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, Heidi Hautala fortjener virkelig de tilkendegivelser, hun får i dag. På trods af stædige og i visse tilfælde temmelig uinteresserede og uengagerede ministre lykkedes det fru Hautala at fremmejsle en udmærket opgørelse.
Ligebehandlingsarbejdet i EU har taget et stort skridt fremad. Både kvinder og mænd kan nu med henvisning til loven slippe for sexchikane. Vi ved, at det er kvinder, der rammes af de velkendte seksuelle antydninger. Nu får vi en lovdefinition i EF-retten, og arbejdsgiveren får et helt klart ansvar.
Mange af Europas kvinder har oplevet at få deres arbejdsdag forstyrret af klæbende mænd. Mellem 40 og 50% af EU's kvinder på arbejdsmarkedet har på et eller andet tidspunkt være udsat for seksuelle tilnærmelser.
Jeg glæder mig især også over, at retten til forældreorlov styrkes for både kvinder og mænd. Jeg havde dog foretrukket en tydeligere formulering omkring retten til at komme tilbage til det arbejde, man havde før orloven.
Endnu en gang og til slut tak til den ansvarlige kommissær for hendes ihærdige arbejdsindsats. Tak til fru Hautala for den finske kampånd, hun udviste til bedste for ligebehandlingsarbejdet i Europa.

Eriksson (GUE/NGL).
Hr. formand, det er med stor fornøjelse, jeg takker Heidi Hautala for hendes utrættelige indsats. Fru Hautala har ikke blot selv levet med det, men også inddraget flere partigrupper igennem meget lang tid. Det har givet gevinst.
Jeg vil især nævne, at begge forældre nu har ret til at vende tilbage til deres arbejde eller en tilsvarende tjeneste efter forældreorlov. Dette gælder dog kun, hvis denne rettighed er fastslået i medlemsstaternes lovgivning.
Jeg håber virkelig, at bevidstheden om dette direktivs tilstedeværelse hurtigt vil blive udbredt blandt borgerne og også vil blive taget ad notam af de medlemslande, som endnu ikke har en sådan lovgivning.
Det er også værd at nævne, at direktivet faktisk er en konkretisering af de politiske ambitioner, som altid fremføres med højtidelig stemme, nemlig at kunne forene familieliv med arbejdsliv. Direktivet medfører en konkret handling, som kan bidrage til at virkeliggøre ambitionen. Uvilje og manglende forståelse afsløres, når vores politiske ambition kolliderer med arbejdsgivernes absolutte uvilje imod at tænke over deres rolle, hvad angår lave fødselstal i EU.
Endelig vil jeg med henvisning til punkt 9 i betænkningen minde om, at kirken og hæren har vist sig at være to ægte reaktionære instanser i samfundet på dette område.

Klaß (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, ændringen af dette direktiv var blevet påtrængende nødvendig for at leve op til Amsterdam-traktaten, som indeholder nye bestemmelser om lige muligheder for mænd og kvinder. Men også mange omfangsrige afgørelser fra EF-Domstolen, f.eks. Kalanke- og Marschall-dommene, giver anledning til en justering. Vi har kæmpet længe og intensivt for et gangbart kompromis, både i Europa-Parlamentet og med Rådet. Vi har imidlertid hele tiden holdt os målet for øje, nemlig at sikre lige behandling af mænd og kvinder med hensyn til adgangen til beskæftigelse.
Lige til det sidste blev der filet på definitionen af seksuel chikane, og man kan nu som før have forskellige opfattelser af, om dette bør være indhold i en lovtekst. Der blev fundet et kompromis med hensyn til at oprette en eller flere uafhængige instanser, som skal analysere og kontrollere gennemførelsen og anvendelsen af direktivet. Sådanne instanser, som også kan være en del af allerede eksisterende institutioner, bør støttes. Direktivet kommer også ind på adoptivforældres rettigheder i de medlemsstater, hvor adoptionsorlov er anerkendt. Ligeledes er retten til at få sin gamle eller en ligeværdig arbejdsplads tilbage efter endt barselsorlov taget med i direktivet.
Medlemsstaterne forpligtes nu med dette direktiv til at indføre en række obligatoriske foranstaltninger for at fremme ligestillingen. I forbindelse med gennemførelsen af dette initiativ må man imidlertid efter min mening ikke lade virksomhederne i stikken. De har brug for støtte. Først når vi har opnået, at familie, børneopdragelse og pleje af de gamle i lige høj grad er mænds og kvinders ansvar, og først når det er blevet en selvfølge for mænd at tage forældreorlov til familieforpligtelser, først da er vi kommet nærmere mod målet, lige muligheder, lige rettigheder, lige pligter.

Avilés Perea (PPE-DE).
Hr. formand, vi har en endelig tekst, der blev vedtaget på forligsmødet den 17. april, og som betød afslutningen på en lang arbejdsperiode.
I Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder har vi gjort en indsats for at nå en aftale om de vigtigste punkter i dette direktiv. Det har ikke været let. Vi har alle måttet give os lidt, men vi har opnået en tekst, der tilfredsstiller de fleste, og som der blev enighed om i Rådet efter temmelig mange møder, både formelle og uformelle. Direktivet behandler så vigtige spørgsmål som definitionen på sexchikane på EU-plan. Den forbyder forskelsbehandling af kvinder i forbindelse med graviditet og barsel på arbejdspladsen, inklusive adoption og faderskab, og den sikrer retten til jobbet eller et tilsvarende. Der medtages positive foranstaltninger for erhvervssektorer, hvor et af kønnene er underrepræsenteret. Der fastsættes forebyggende foranstaltninger for at undgå kønsbestemt forskelsbehandling på arbejdspladsen - i særdeleshed chikane og sexchikane - og i tilfælde af overtrædelse af direktivet sikrer den reelle sanktioner. Ligebehandling på arbejdspladsen skal planlægges og systematiseres, og der skal udarbejdes rapporter hvert fjerde år for at få kendskab til kvindernes reelle situation.
Jeg synes, at det er et godt direktiv, der omhandler de problemer, som kvinder alt for ofte står over for på arbejdspladsen og i forbindelse med deres erhvervsaktivitet, og det vil være en effektiv hjælp til at undgå forskelsbehandling. Det er på sin plads at fremhæve det spanske formandskabs gode arbejde og den indsats, det har gjort, for at Rådet og Parlamentet har kunnet nå en aftale.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, på vegne af min kollega, fru Diamantopoulou, som beder Dem tilgive hende, at hun ikke kan være til stede her i aften, vil jeg gerne til alle og i særlig grad til fru Hautala give udtryk for vores glæde over den enighed, der er opnået i Europa-Parlamentet og Rådet om dette yderst vigtige direktiv.
Denne enighed kunne ikke have været opnået uden Europa-Parlamentets og Rådets vilje til kompromis. Den politiske aftale fra 17. april 2002 styrker i væsentlig grad teksten om den fælles holdning, som blev vedtaget i juni 2001. Vi kan alle være stolte over det, som vi har præsteret, for vi har taget et stort skridt frem mod vores fælles mål om lighed mellem mænd og kvinder.
Jeg mener, at det er lykkedes for os at løse alle de væsentlige spørgsmål, og at vi i vid udstrækning har besvaret Europa-Parlamentets bekymringer. Sagen var vanskelig og gav anledning til forskellige ændringsforslag. Jeg tror, at denne godkendte tekst i sidste ende er et kompromis i ordets bedste forstand, for vi giver de europæiske mænd og kvinder et håndgribeligt resultat i form af et meget nøjagtigt direktiv. Vi har gjort betydelige fremskridt i bekæmpelsen af forskelsbehandling, der skyldes køn, og vi har sikret den reelle og holdbare gennemførelse af et af traktatens grundlæggende principper i medlemsstaterne.
Det nye direktiv er kendetegnet ved en klar formulering, som sikrer retssikkerheden og overensstemmelsen med tilsvarende lovgivninger, der sigter mod at bekæmpe forskelsbehandling. Jeg er særlig tilfreds med de nye ting, der er blevet indført, nemlig godkendelsen af en fælles europæisk definition på sexchikane i forbindelse med arbejdsgivernes ansvar, forebyggelse af diskrimination og sexchikane og udarbejdelse af planer for tilrettelæggelse af ligebehandlingen, tekstens udstedelse af et mandat, der er udvidet til de instanser, der skal gennemføre lighedsprincippet. Institutionerne har bevist deres vilje til at søge de kompromiser, der er nødvendige for at føre denne sag til ende, og jeg håber, at det vil være et forbillede for det fremtidige samarbejde mellem institutionerne.

Formanden.
Optisk ville fru Diamantopoulou sikkert have været mere behagelig, men indholdsmæssigt præsenterede De bestemt temaet lige så godt!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0211/2002 af van Velzen for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om ændret forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration med henblik på integration og styrkelse af det europæiske forskningsrum (2002-2006) (KOM(2002) 43 - C5-0212/2002 - 2001/0122(CNS));
A5-0206/2002 af Zorba for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om ændret forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration "strukturering af det europæiske forskningsrum" (2002-2006) (KOM(2002) 43 - C5-0213/2002 - 2001/0123(CNS));
A5-0210/2002 af Piétrasanta for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om ændret forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration, som ved hjælp af direkte aktioner skal gennemføres af Det Fælles Forskningscenter (2002-2006) (KOM(2002) 43 - C5-0214/2002 - 2001/0124(CNS));
A5-0209/2002 af Alyssandrakis for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag og ændret forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et særprogram (Euratom) for forskning og uddannelse på området kerneenergi (2002-2006) (KOM(2001) 279 - C5-0333/2001 + KOM(2002) 43 - C5-0215/2002 - 2001/0125(CNS));
A5-0208/2002 af Schwaiger for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag og ændret forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et særprogram for forskning og uddannelse (2002-2006), som gennemføres af Det Fælles Forskningscenter ved hjælp af direkte aktioner for Det Europæiske Atomenergifællesskab (KOM(2001) 279 - C5-0334/2001 + KOM(2002) 43 - C5-0216/2002 - 2001/0126(CNS)).

Van Velzen (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne takke kommissæren og hans stab, repræsentanterne fra Kommissionen, det spanske formandskab, sekretariatet for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, konsulenterne, skyggeordførerne og alle dem, der har været involveret i forberedelserne af denne betænkning. Det drejer sig i sidste instans om de specifikke programmer for forskning, teknologisk udvikling og integration og forstærkning af det europæiske forskningsrum. Hr. formand, jeg tror, at vi kan konstatere, at takket være det gode samarbejde i Parlamentet - og det var ligeledes tilfældet i forbindelse med Caudron-betænkningen - kan Parlamentet være stolt af de resultater, som vi skal stemme om i morgen.
Som jeg allerede har sagt, bygger vi videre på hr. Caudrons succesfulde arbejde. Vi har overtaget det sjette rammeprograms struktur og bevillinger i de specifikke programmer, og der er ikke ændret noget. På den måde skriver vi faktisk historie. Så vidt jeg ved, er det første gang, at vi stemmer to gange i plenarforsamlingen om ca. de samme ændringsforslag. I morgen skal vi stemme om de ændringsforslag, som vi først havde drøftet og vedtaget i forbindelse med Caudron-betænkningen, og dem, som vi i den uformelle trilog med Rådet og Kommissionen besluttede at overføre til de specifikke programmer, og det er efter min mening historisk.
Hvilke tilføjelser er der blevet indført i det specifikke program i forhold til hr. Caudrons sjette rammeprogram? Jeg vil ikke gå i detaljer, men jeg vil gerne nævne en række punkter, som jeg tillægger stor værdi.
Jeg starter naturligvis med biovidenskaben. Hr. formand, vi har - med rette mener jeg - fokuseret meget på bl.a. kræftforskning. Vi slår til lyd for, at der gives europæisk støtte til grundlæggende og eksperimenterende kræftforskning, som tager sigte på spørgsmål, som hænger sammen med en meget mere effektiv diagnose på et tidligere stadie, for det er i sidste ende grundlaget for patienternes overlevelse. Vi slår naturligvis også til lyd for mere støtte til forebyggende foranstaltninger. I sidste uge havde vi en diskussion med en række førende kræfteksperter, og ordet forebyggelse kom meget klart frem, og jeg mener, at vi med det sjette rammeprogram kan yde et meget vigtigt bidrag hertil. Vi slår endvidere til lyd for en meget hurtigere overførsel af resultaterne mellem det, som man gør på eksperimentelt grundlag, og det, som i sidste ende finder sted ved patientens seng. Det kalder vi med et fremmedord translationel forskning. Det er det, som det drejer sig om, hr. formand.
Men også i forbindelse med hjerte-kar-sygdomme og diabetes støtter vi nye fremgangsmåder for især at forsøge at koble forskningen inden for området for det menneskelige genom til anvendelsen af nye teknologier og forskningsmetoder. Jeg mener, at vi kan gøre rigtig meget med den nye fremgangsmåde i forbindelse med genteknologi osv.
Vi ser imidlertid også på en anden udvikling. F.eks. på, hvordan man kan anvende nanoteknologi for at kunne behandle hjerteanfald bedre og hurtigere. Hvordan man kan anvende avancerede innovative teknologier ved kirurgiske indgreb ved hjerte-kar-sygdomme. Hvis man forestiller sig, hvad man i de kommende 10 år kan tilbyde borgerne af nye teknologier, bedre forskningsmetoder osv., så forstår man, at det er et meget vigtigt program.
Med hensyn til fødevaresikkerhed henleder vi i dette program ligeledes med rette opmærksomheden på den grundlæggende rolle for menneskers sundhed, som fødevarer, diætetik og livsstil spiller.
Jeg mener, at det er meget vigtigt, at vi i informationssamfundet i Europa skaber forbindelse mellem mobil kommunikation på den ene side og nye teknologier inden for området for digitalt fjernsyn samt mulighederne for bredbåndskommunikation på den anden side. I den samlede pakke kan vi tillige med hensyn til beskæftigelsen spille en meget større rolle som europæisk industri. Det er det, som det i sidste ende drejer sig om.
Hr. formand, jeg vil især gerne gøre opmærksom på INTAS-projektet. Vi taler altid om et meget stærkere partnerskab mellem Europa og Rusland. Med INTAS-projektet kan samarbejdet med Rusland blive betydeligt tættere, og det er meget vigtigt, bl.a. for at forebygge tab af tænkekraft, brain drain, i Rusland.
Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på, at hr. Busquin har haft et visionært blik ved at udarbejde det sjette rammeprogram sådan og styre det i retning af et europæisk forskningsrum. Han har især også udført banebrydende arbejde i Barcelona for at få overbevist medlemsstaterne om, at de skal yde en fælles indsats for at få erhvervslivet, de nationale myndigheder og EU til sammen at stræbe efter 3% af BNP til forskning. Hr. formand, kun på den måde kan man konkret skabe arbejdspladser i Europa, først da arbejder man for et konkurrencedygtigt Europa, og jeg vil gerne takke kommissæren for hans visionære blik. Programmet skal også ses på den baggrund. Det er meget vigtigt, at alle grupper støtter programmet i morgen så meget som muligt, så det hurtigt kan gennemføres.

Zorba (PSE)
Hr. formand, i de sidste måneder har der under alle vores forhandlinger været et grundlæggende, politisk problem, nemlig hvordan vi løser de strukturelle svagheder, der dukker op inden for forskningen i Europa. Efter min mening stræber vi sammen efter passende løsninger, så vi kan sikre EU's mulighed for at møde fremtiden og leve op til vores borgeres forventninger, idet de europæiske økonomier og samfund i øvrigt allerede i dag styrker deres udvikling på videnområdet.
Hvad angår særprogrammet om etableringen af et europæisk forskningsrum, rummede Kommissionens forslag faktisk alle de ingredienser, der har givet os mulighed for at lokalisere de ømtålelige punkter. Jeg vil også gerne takke for samarbejdet i udvalget og for det meget fine samarbejde, vi har haft med Industriudvalgets sekretariat. Omstændighederne ville, at topmødet i Barcelona under vores arbejde traf den gunstige beslutning for Kommissionens forslag at øge de samlede udgifter til forskning. Det var en opmuntrende beslutning, der efter min mening kom på det rette tidspunkt.
Nogle af de grundlæggende punkter, som jeg gerne vil stoppe op ved, er den tværfaglige videnskabelighed og multividenskabeligheden. Jeg anser dem for nødvendige for, at vi kan overskride de traditionelle grænser og nå frem til mere spændende og nytænkende planer, så vi ikke kun opnår synergi mellem forskellige forskningsområder, men får udviklet helt nye forskningsområder. Jeg er af det synspunkt, at denne kurs vil frigøre skabende kræfter, så vi som europæere vinder i det fremtidige, internationale konkurrencekapløb mod andre kræfter, der også virker på dette felt.
Et andet punkt er forskernes samarbejde og mobilitet. Tiltrækning af nye forskere og overvindelse af forhindringer vedrører ikke kun de europæiske lande, men også tiltrædelseslandene og tredjelande. Jeg tror, at Marie Curie-stipendierne vil bidrage effektivt. Derfor har vi bedt Kommissionen om at holde øje med mobiliteten, så Europa-Parlamentet kan få pålidelige oplysninger for de kommende år. Europa kan vinde meget af forskere fra tredjelande. Vi må ikke undervurdere den betydning, som stipendierne har for dem, faktisk synes jeg på en måde, at vi burde forpligte os i endnu højere grad. Jeg gentager emnet, hr. kommissær, fordi jeg tror, at De er enig i den betydning, som det har.
Det tredje punkt er det europæiske rum for videregående uddannelser. Forskningen og den videregående uddannelse nyder gavn af hinanden og er som forbundne kar. Der findes naturligvis en vis konkurrence, nemlig spørgsmålet om retten til undervisning. Men jeg tror, at Bologne-proceduren og de fælles initiativer, som vi forventer os af kommissærerne hr. Busquin, hr. Liikanen og fru Reding, vil vise stor interesse for dette punkt.
Hvad angår samfund og videnskab, er de europæiske borgeres frygt for og forventninger til forskningen og videnskaben er i dag større end nogensinde.
Ikke alene har vi brug for en mere systematisk, offentlig dialog, men denne dialog skal have et sådant grundlag, at den reelt påvirker vores samfund og giver det en karakter af stillingtagen og uddannelse. Dialog betyder et interaktivt forhold, og gennem den skal den europæiske forskning erkende borgernes behov og leve op til samfundets krav. Derfor har vi insisteret på, at de samfundsorienterede og humanistiske videnskaber skal opprioriteres. Men jeg tror også, at der stadig venter et stort arbejde inden for samfund og videnskab, først og fremmest en strategisk strukturplanlægning.
Endelig vil jeg gerne tro på, at vi på politisk plan med besindighed og samtykke har gjort, hvad vi kunne, ved at løse mange af de problemer, som vi stod over for. Fra nu af har Kommissionen naturligvis det sidste ord med hensyn til implementeringen, mens forskningsmiljøet jo er den hovedperson, der skal anvende programmet. Men vi forventer på ingen måde, at vores politiske valg vil blive gjort til skamme af forskningsmiljøet.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Hr. formand, særprogrammet for forskning og uddannelse på kerneenergiområdet yder 940 millioner euro til forskningsaktiviteter inden for tre prioriterede områder - kontrolleret termonuklear fusion, forvaltning af radioaktivt affald og strålingsbeskyttelse - samt andre aktiviteter på området nuklear teknologi og sikkerhed. Hovedparten af midlerne - 750 millioner euro - foreslås anvendt til forskning i nuklear fusion med højst 200 millioner euro til Next Stop-tokamakanlægget ITER. Hvis de internationale forhandlinger om oprettelsen af ITER får et heldigt udfald, forventes der at blive truffet en konkret beslutning i perioden 2003-2004, således at opførelsen af ITER faktisk vil kunne indledes i perioden 2005-2006. Det vil være et vigtigt skridt i retning af vedvarende produktion af energi fra nuklear fusion, som forventes at blive en effektiv energikilde inden for nogle få årtier. I betragtning af de begrænsede aflejringer af fossile brændstoffer kan betydningen af denne udvikling ikke undervurderes. Følgelig fortjener den hermed forbundne forskning at modtage den foreslåede støtte. Eftersom der endnu ikke er truffet en endelig beslutning om ITER, er fleksibiliteten i en opdeling af midler mellem ITER og andre fusionsaktiviteter et vigtigt element i forslaget.
Andre aktiviteter på området kontrolleret nuklear fusion omfatter associeringernes program inden for fysik og teknologi og udnyttelse af JET-faciliteterne (Joint European Taurus). Associeringernes program omfatter bl.a. undersøgelser af andre metoder til magnetisk indeslutning end tokamakmetoden, især den fortsatte opførelse af Wendelstein 7-X"stelleratoren", forskning i fusionsmaterialer og løbende kontakter til civile forskningsaktiviteter inden for inertiindeslutning og mulige alternativer hertil.
JET i Culham, England, har været en meget succesrig maskine, og dens faciliteter vil fortsat blive udnyttet, men den vil blive udfaset på et passende tidspunkt for at gøre det muligt at omdirigere de tilsvarende ressourcer til ITER.
Uanset fremtiden for nukleare fusionsreaktorer vil problemet med radioaktivt affald - og navnlig langlivet affald - fortsat eksistere i adskillige tusinde år fremover. Følgelig er det kun ved en intensivering af forskningsindsatsen, at vi kan håbe på at mindske de dermed forbundne farer. Under særprogrammet er der afsat 90 millioner euro til forskning i geologisk deponering og udvikling af koncepter til mindsket affaldsproduktion.
Til strålingsbeskyttelse er der afsat op til 50 millioner euro. Endelig omfatter kapitlet "Andre aktiviteter" vurdering af innovative koncepter og udvikling af bedre og sikrere processer på kerneenergiområdet, uddannelse i strålingsbeskyttelse og forbedring af sikkerheden i eksisterende anlæg til et samlet beløb af 50 millioner euro.
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi bifalder Kommissionens forslag og udtrykker sin støtte til forskning i fusion i almindelighed og i ITER i særdeleshed. Et europæisk sted for ITER vil bekræfte den ledende plads på verdensplan, som EU indtager, hvad angår fusionsteknologi, som bl.a. er opnået via JET-faciliteterne, som ikke bør opgives, før man har opbrugt deres muligheder.
En række ændringsforslag stillet af vores udvalg omhandler nukleart affald og nuklear sikkerhed. Måderne til håndtering af affald bør ikke kun være acceptable for samfundet, men også reelt sikre.
Her vil jeg gerne påpege, at der er en fejl i den franske oversættelse af ændringsforslag 4, hvor den originale engelske ordlyd "both safe and acceptable" er blevet omdannet til "både sund og acceptabel". Kan formanden sørge for, at dette bliver rettet?
Forskningen i interimdeponering, affaldskarakterisering og affaldsemballering bør finansieres sammen med forskningen i geologisk deponering. Forskningen i innovative koncepter og teknikker, som producerer mindre affald, bør omfatte højtemperaturreaktoren, letvandsreaktorer, gaskølede reaktorer, hurtigreaktorteknologier og kombineret produktion af energi.
Samlet set vil vedtagelsen af Industriudvalgets betænkning udgøre et vigtigt skridt henimod en mere effektiv og sikker nuklear energi.

Schwaiger (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær Busquin, kære kolleger, min betænkning handler om de direkte aktioner for Det Europæiske Atomenergifællesskab, som gennemføres og realiseres i Det Fælles Forskningscenter og i dets institutioner Ispra, Petten, Geel, Mol og Karlsruhe. Dette særprogram har flere centrale punkter, hvis politiske målsætning jeg gerne vil kommentere nærmere nu.
Men først et par ord om uddannelse. Det er meget vigtigt, at der også i de kommende årtier - det kan tilhængere og kritikere af atomenergi sikkert være enige i - er et tilstrækkeligt stort antal højtkvalificerede unge nuklearforskere i Europa, som aktivt bidrager til gennem deres forskning at sikre den nukleare sikkerhed i de atomkraftværker, der er i drift, og også eventuelt beherske den risikokilde, som brændselskredsløbene udgør. Det samme gælder for sikker lagring og hurtig dekontaminering af det nukleare affald i de kommende årtier.
Derfor gælder det om at bibeholde den høje standard i Det Fælles Forskningscenter og udbygge dets forskningskapacitet yderligere ved at uddanne unge videnskabsfolk, gennem uddannelse og videnskabelige praktikophold. Dette kan bl.a. også dyrkes i samarbejde med internationale, nationale og regionale institutioner på de forskellige niveauer.
Der kunne siges mere om de generelle principper, men jeg vil ikke gentage det i detaljer, for vi talte allerede udførligt om det i det sjette rammeprogram. Der er dog to principper, som jeg gerne vil fremhæve her. For det første overholdelse af de generelle etiske principper, som også forskerne i EU og særligt i Euratom skal overholde. Medlemsstaternes befolkningers accept af forskningen spiller en vigtig rolle i denne forbindelse. Der findes jo, som De ved, hr. kommissær, stadig nogle forbehold over for visse videnskabelige forskningsområder, f.eks. inden for bioteknologien.
For det andet overholdelse af princippet om lige muligheder også over for kvindelige forskere. Dette omfatter såvel deres uddannelse som overdragelse af vigtige forskningsopgaver, alene eller i et hold.
Nu til de specifikke forskningsmål for Det Fælles Forskningscenter. For mig er det vigtigste punkt at bidrage til atomkraftværkernes og brændselskredsløbenes sikkerhed gennem forskningen. Europas borgere kan forlange, at atomkraftværkernes sikkerhed lever op til de højeste standarder, også i et udvidet EU. De strenge vesteuropæiske regler, som ganske vist er strengt udformet i medlemsstaterne, men som endnu ikke er harmoniseret helt, skal sammenfattes som fælles aquis og også gælde for atomkraftværkerne i de central- og østeuropæiske ansøgerlande.
Der skal udarbejdes en europæisk kodeks for nuklear sikkerhed ved hjælp af sagkundskaben i Det Fælles Forskningscenter, dets forskningsresultater og de ansvarlige nationale myndigheder i EU, som skal træde i kraft i hele Europa før udvidelsen. Dermed kan den også præsenteres for ansøgerlandene som gældende ret. Disse skal acceptere denne kodeks som fælles aquis før tiltrædelsen og også anvende den.
Kommissionen og især næstformand, fru de Palacio, modtog disse idéer positivt i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi og støttede dem. Jeg antager også, at De selv vil tage positivt imod disse forslag.
Vi ønsker altså, at der endnu i sommer stilles et forslag af Kommissionen om denne problematik. Det kan f.eks. ikke gå an, at atomkraftværket Ignalina i Litauen fortsat er i drift, uden at det bliver bygget om. Et andet alternativ er naturligvis en lukning, helst før Litauen bliver optaget i EU.
Alt i alt råder EU og Det Fælles Forskningscenter over en meget stor forskningskompetence inden for nuklear sikkerhed. At holde den intakt gennem årtier, er en nødvendighed for sikkerheden for borgerne, som skal kunne leve i sikkerhed for radioaktive stråler, også i betragtning af eksistensen af atomaffald.
Det andet er at hindre udbredelsen af atomvåben og naturligvis også af spaltbare stoffer. Denne kontrol - de såkaldte safeguards - er jo fastlagt i Euratom-traktaten. Den skal imidlertid gennem den samlede faglige viden inden for Det Fælles Forskningscenter også udvides til at omfatte ikke-spredning af spaltbare stoffer, som naturligvis også kan anvendes til terrorangreb. Tyverier, som i den seneste tid har fundet sted i Tyskland, er et advarselstegn på dette område. Hertil hører naturligvis også opsporing og uskadelig lagring af det stjålne nukleare materiale.
Et sidste punkt er samarbejde mellem Det Fælles Forskningscenter og det medicinske område med nationale og regionale forskningsinstitutioner. Et eksempel på dette er den kræftforskning, der foregår på det tyske institut for transuraner i samarbejde med det tyske kræftforskningscentrum.

Piétrasanta (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg vil præsentere den ikke nukleare del af betænkningen om Det Fælles Forskningscenter (FFC), som udgør to tredjedele af budgettet. I forbindelse med det sjette rammeprogram vil Det Fælles Forskningscenter omlægge sine aktiviteter for at styrke sin organisation og deltage bedst muligt i det europæiske forskningsrum.
Dette arbejdsprogram er karakteriseret af tre principper: koncentration, åbenhed og netværkssamarbejde samt brugerorientering. I dette øjemed har FFC fokuseret sine ikke-nukleare aktiviteter på to kerneområder, der understøttes af en række tværgående kompetenceområder: fødevarer, kemikalier og sundhed samt miljø og bæredygtig udvikling. Disse kerneområder suppleres af en række tværgående aktiviteter som teknologisk fremtidsforskning, referencematerialer og -målinger samt offentlig sikkerhed og bekæmpelse af svig.
Budgettet for Det Fælles Forskningscenters aktiviteter beløber sig til i alt 760 millioner euro. FFC's nye strategi og omstruktureringen af dets tjenestegrene er inspireret af en rapport, der blev offentliggjort sidste år af et ekspertpanel, der blev ledet af Etienne Davignon. Disse ændringer tager sigte på at tilpasse FFC bedre til de politiske beslutningstageres og de privilegerede brugeres behov, som er Rådet, Kommissionens generaldirektorater og Europa-Parlamentet.
FFC vil også spille en impulsgivende rolle i det europæiske forskningsrum og det sjette rammeprogram. Dets indsats går på at etablere et fællesskabssystem, der gør det muligt at harmonisere foranstaltningerne, og på at deltage i europæiske og verdensomspændende netværk. FFC vil blive en meget nærværende aktør, efterhånden som det sjette rammeprogram bliver gennemført, både hvad angår dets deltagelse i ekspertisenetværk og i integrerede projekter. FFC vil kunne bidrage aktivt til udviklingen af det nye unionsborgerskab ved at tilvejebringe et fælles grundlag for viden om videnskabelige og tekniske referencer og fremme dialogen mellem forskere og beslutningstagere. Det bør også bistå med den "operationelle" igangsættelse af disse redskaber, bl.a. naturligvis hvad angår temaet kompetence, og hvad angår integration af forskningen i den lokale udvikling.
Inden for visse forskningstemaer forekommer Det Fælles Forskningscenters forslag uundværlige, når det gælder om at præcisere de offentlige udbud, der vil kunne udarbejdes, f.eks. inden for sektoren for bæredygtig udvikling. I sektoren for bæredygtig udvikling finder vi alle spørgsmålene om økosystemer. FFC har f.eks. i mere end halvandet år arbejdet med en definition af kriterierne for økowebsteder. Det bidrager ligeledes til oprettelsen af et europæisk netværk, hvilket ligeledes gælder spørgsmålene om fødevaresikkerhed, etablering af et reference- og standardiseringssystem samt beskyttelse af privatlivets fred inden for IT- og telesektoren.
FFC bør yde rådgivning i forbindelse med europæiske politikker. Det skal forbedre netværkssamarbejdet og samarbejdet med medlemsstaternes offentlige og private institutioner. Det skal ligeledes udforme en plan for udvikling af de menneskelige ressourcer og mobilitet, bl.a. ved at uddanne unge videnskabsfolk og arrangere udvekslinger mellem de nationale forskningsinstitutter. Der er ikke tale om at gøre det til et samvirkende forskningscenter omkring en lang række videnskabelige temaer, som der findes i flere europæiske stater, men centret skal gøre det muligt at sikre en forbindelse mellem disse centre, hvad angår anvendelsen af resultaterne i forbindelse med gennemførelsen af europæiske direktiver, ligesom Kommissionen skal kunne henvende sig til det med henblik på at få et så hurtigt svar som overhovedet muligt. Det er således nødvendigt, at det har det fornødne personale til let at kunne tilpasse sig efterspørgslen og reagere øjeblikkeligt. Med dette for øje bør det altid råde over viden om de pågældende emner og holde sig ajour med den mest avancerede forskning, ja, endog selv udføre en komplementær del, når denne ikke er omfattet af de nationale institutters arbejde. FFC skal spille en vigtig rolle i forbindelse med udvidelsen af programmet til ansøgerlandene samt til landene i Middelhavsområdet og til de lande, der er omfattet af det internationale samarbejde, som henhører under Meda- og Tacis-programmerne.
Vi må heller ikke glemme Det Fælles Forskningscenters betydning som voldgiftsinstans i risikosektoren: eksponering for risici, vurdering af indvirkningen, udbedring, spørgsmål, bl.a. hvad angår sikkerhed og affald, i sammenhæng navnlig med programmerne inden for aftalen EUR-OPA Risques Majeurs.
Centrets indsats bør udvikle sig i retning af en operationel etablering af konkrete projekter vedrørende energibesparelser, særligt inden for byggesektoren, og vedvarende energi. Det bør ikke begrænse sig til kun at udføre forskning i solceller, men begunstige demonstrationsprojekter inden for andre områder såsom vindenergi. FFC kunne ligeledes overvåge evalueringen af indførelsen af brændselsceller.
Som følge af den stigende popularitet, som økologiske og lokalt producerede levnedsmidler nyder, vil FFC udvikle metoder til at sikre disses ægthed og kvalitet. Det vil ligeledes undersøge optimeringen af deres indvirkning på miljøet og den lokale udvikling.
For bedst muligt at kunne styre og eventuelt styre visse undersøgelser i en anden retning i forhold til den politiske udvikling på videnskabsområdet, mener jeg, at det er ønskeligt, hvis der nedsættes et tilsynsudvalg i samarbejde med Europa-Parlamentet, som regelmæssigt bliver holdt orienteret om centrets aktiviteter, hvilket vil gøre det muligt af følge udviklingen af de resultatgivende udvekslinger.
Som konklusion vil Det Fælles Forskningscenters store mål således være at forblive tæt på sine brugere, som er Europa-Parlamentet og Kommissionen, at videreudvikle sin rolle som anerkendt ekspertisecenter, når det gælder sikkerhed, sundhed og miljø, og at videreudvikle sine aktiviteter som primus motor for forskningsnetværk.
Således vil FFC nå målet for sin reform og begrunde sin enestående stilling inden for Europa-Kommissionens tjenestegrene, og jeg takker kommissær Busquin og Kommissionens tjenestegrene for at have gjort deres yderste for at bidrage til udarbejdelsen af denne betænkning og de konklusioner, som vi har fået forelagt.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg skal kommentere fem betænkninger - gange to minutter er lig med 10! Jeg indrømmer imidlertid gerne, at landbruget ikke er så stærkt berørt af atomenergiområdet, som nu er på tale, hvis vi ser bort fra vinden. Derfor vil jeg forsøge at fatte mig i korthed.
Principielt beklager Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, at der ikke findes et særskilt kerneområde for landbrugssektoren i det sjette forskningsrammeprogram, men at projektet er opdelt på kapitlerne fødevaresikkerhed, miljøbeskyttelse og udvikling. Det er så meget mere beklageligt, som vi i landbrugspolitikken har en fordring om multifunktionalitet, hvor det drejer sig om at beskrive interaktionen mellem de tekniske, økonomiske, miljøpolitiske, sociale og kulturelle aspekter. Det ville nok være rimeligt at have en særskilt forskningspakke her, især da landbruget, hvad omfang og gennemførelse i praksis angår, ved siden af atomenergien og den farmaceutiske industri er et af de store felter for praktisk anvendelse af forskningsresultater.
Desuden handler det i forbindelse med forskning inden for landbruget og de nye teknologier stort set altid om spørgsmålet om genteknologi, selv om bioteknologi er et meget bredere felt. Ølfremstilling er bioteknologi, smørfremstilling er bioteknologi. Man skal ikke tro, at forskningen først begynder nu, den har været forudsætningen for livsgrundlaget og nydelsen for forgangne generationer og også for nutidens - i langt større omfang, end denne nye teknologi signalerer. Når vi i forbindelse med nye teknologier taler om fødevaresikkerhed, så er det sikkert en mulighed for at udforske og yde et bidrag til fødevaresikkerheden. Men vi må også indse, at nye teknologier kan true fødevaresikkerheden. Når der er vanskeligheder på fødevareområdet, har vi ofte netop med disse nye teknologier at gøre. I anvendelsen af såsæd drejer forskningen sig f.eks. ikke, eller ikke som det centrale, om at fremavle resistenser, man forsøger derimod at tilføre resistensdannelser gennem genmanipulation, for det meste sågar som resistensdannelse mod plantebeskyttelsesmidler på det syntetiske område.
Men vi har ikke kun det kemiske område, vi har også det biologiske område. Man burde drive forskningen i retning af at søge efter plantebeskyttelsesmuligheder i de naturlige substanser. Man burde fremme resistensdannelsen inden for såsæd gennem forskning i såsædens naturlige udviklingsproces og i mindre grad fokusere på det nye genteknologiområde. Desuden har vi det problem, at der ved anvendelsen af den nye genteknologi opstår en forurening, som man i første omgang havde udelukket fra forskningens side i de firmaer, som er aktive i denne sektor. Det blev tidligere udelukket, at genteknisk manipuleret raps kunne blande sig med et beslægtet ukrudt, men nu er det alligevel sket! Vi har også overførsler og forurening fra anvendelser inden for det konventionelle område til det biologiske område. Der er imidlertid efter lovgivningen i EU forbudt, udelukket. De biologiske områder må ikke arbejde med genteknisk modificerede organismer. Her ville der altså også være behov for forskning, hvis man altså forsker i det genteknologiske område, i, hvordan man forhindrer forurening af andre områder. Her er der i øjeblikket ikke sket ret meget, bortset fra at der opstilles postulater.
Som De ser, giver landbrugsområdet anledning til mange spørgsmål. Jeg taler her for udvalget og må gøre det klart, at vi udtrykkeligt ikke er modstandere af ny udvikling på det teknologiske område! Vi er kun modstandere af, at forskningen stiller noget til rådighed, og at risikoen så ligger i anvendelsen. Jeg har nævnt nogle punkter. Det handler også om, at risikoen ved anvendelsen ikke skal overføres på landmændene og gennem fødevareproduktionen på forbrugerne, der må også, som vi jo har foreskrevet det på atomområdet, foretages en skadesafgrænsning og en skades- og risikoforskning, som vurderer, hvad der kan ske i den praktiske anvendelse, hvilke skader der kan ske på andre områder ved den biologiske overførsel, så vi ikke altid kun bliver kloge af skade, men allerede på forhånd fra forskningens side bliver oplyst om eventuelle risici.

Formanden.
Mange tak, hr. Graefe zu Baringdorf. De har virkelig på langt under tiden sagt, hvad der skulle siges.

Purvis (PPE-DE).
Hr. formand, fru Zorbas betænkning er meget fornuftig, og PPE-DE-Gruppen vil støtte den og næsten alle ændringsforslagene fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. De supplerer Kommissionens imponerende projekt med at udvikle et ægte europæisk forskningsrum. De eneste ændringsforslag, vi vil stemme imod, er ændringsforslag 6, som udelukker europæisk finansiering til forskning med militære formål for øje. Vi er ikke specielt ude efter forskning med militære formål for øje, men forskning kan have både militære og civile anvendelser, f.eks. forskning i nye materialer. Ved at indføje denne forbudsklausul kunne der forekomme unødvendige hindringer for ægte gavnlige forskningsprojekter.
Vi foretrækker også udvalgets ændringsforslag 24 vedrørende budgettet frem for fru Zorbas ændringsforslag 26, som specificerer et beløb til Marie Curie International Fellowships. Det er da helt bestemt bedre at lade de 1,630 milliarder euro til menneskelige ressourcer være uspecificerede, således at der er en større fleksibilitet. Vi har helt bestemt ikke noget imod Marie Curie-forskningsstipendierne.
Vores gruppe har stillet et afklarende ændringsforslag 25, som specificerer, at der vil blive givet adgang for forskere, som har doktorgrader, der er erhvervet efter tre frem for fire år. Jeg er sikker på, at fru Zorba vil acceptere, at dette er en fornuftig afklaring.
Jeg vil gerne koncentrere mig om særprogrammet for videnskab og samfund, som er meget vigtigt for at genetablere det nødvendige niveau af tillid og gensidig forståelse mellem det videnskabelige samfund og det civile samfund i al almindelighed. Dette er af vital betydning, hvis Europas forskningsindsats skal nyde bred og vedvarende støtte og således være i stand til at realisere sit fulde potentiale. Vi har set et beklageligt sammenbrud i dette forhold, måske som følge af fejlagtige påstande fra forskere og politikere i forbindelse med tidligere kriser. Måske kan det i højere grad tilskrives en mangel på vilje fra videnskabens og industriens side til at kommunikere klart og systematisk. Det er vores håb, at dette program vil fremme en meget forbedret kommunikation, og at offentligheden vil blive langt bedre informeret om mål, resultater, anvendelser, præstationer, anerkendelse af etiske og miljømæssige begrænsninger og den praktiske nytte af naturvidenskabelige bestræbelser.
Frem for alt håber vi, at flere unge vil blive tiltrukket af naturvidenskaben som en karriere. Vi har meget stor brug for dem med henblik på vores alles fremtid. Vi ønsker hr. Busquin, hans team og dette program alt vel.

McNally (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske de fem ordførere og Kommissionen, som standhaftigt har vist deres vilje til at lytte til Europa-Parlamentet både i forbindelse med Caudron-betænkningen og derefter. Jeg vil kort komme ind på hver enkelt af betænkningerne.
For det første bifalder jeg den vægt, hr. van Velzen lægger på andre biovidenskaber end genomforskningen og hans støtte til "translationel forskning", som betyder en hurtig omsættelse til kliniske applikationer. Det er noget, der vil appellere til offentligheden.
Jeg bifalder også vores ændringsforslag, som tilføjer nanovidenskaber til nanoteknologi. Den seneste fremragende STOA-rapport om nanoteknologier gør det klart, at vi stadig befinder os på det nanovidenskabelige stadium. Det må understreges.
Hvad aeronautikken angår, er jeg glad for, at der vil være nogen opmærksomhed rettet mod passagerernes sundhed. Jeg støtter vores ændringsforslag om rumvidenskab. Ja, jeg så gerne mere opmærksomhed rettet mod de store videnskabelige projekter i det europæiske forskningsrum uden for rammeprogrammet. Og jeg støtter naturligvis den nye vægt, Parlamentet lægger på sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen.
Jeg støtter fru Zorbas konklusioner. Som hende var jeg glad for den øgede finansiering til området videnskab og samfund. Men jeg er enig med hende i, at noget af finansieringen bør komme fra de prioriterede tematiske områder til implikationerne for videnskab og samfund. Multidisciplinær forskning, ja, et europæisk område for højere uddannelse med den synergieffekt, det betyder for det europæiske forskningsrum. Vi bør uddanne folk i forskningsledelse og etik.
Hr. Piétrasanta har foretaget en fremragende analyse af FFC's nye opgaver som et teknisk referenceorgan og en støttemekanisme for beslutningstagning. Jeg bifalder i høj grad den vægt, han lægger på behovet for overvågning og Europa-Parlamentets behov for at blive inddraget i en sådan overvågning - ikke kun når det gælder FFC.
Hvad hr. Alyssandrakis' betænkning angår, ville jeg bifalde et gennembrud inden for fusionsforskningen, ikke mindst fordi det er langt mindre farligt end nuklear fission, og vi har brug for et alternativ til denne form for energi.
Jeg er ret så skeptisk med hensyn til, om ITER vil komme videre inden for dette rammeprogram, men vi får se. Alle borgere ønsker, at der skal ske noget med det radioaktive affald. Royal Society i Det Forenede Kongerige fremhævede dette for nylig. Det er ikke blevet løst endnu. Jeg er en stor fortaler for transmutation og deling og bifalder enhver støtte, der kan ydes disse teknologier. Jeg kan imidlertid ikke støtte, at der bruges EU-penge til forskning i nye reaktorer. Det er noget, der bør finansieres af kernekraftsindustrien selv. Det er ikke vores opgave at give industristøtte til denne særlige sektor. Det er ikke det, offentligheden ønsker.
Hvad hr. Schwaiger angår, har han absolut ret, når han siger, at vi snart må have en form for gældende fællesskabsret inden for området nuklear sikkerhed. Så lykønskninger til alle for deres gode stykke arbejde og samarbejde og held og lykke til vores forskere.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg vil tillige gerne takke alle ordførere, det spanske formandskab og naturligvis Kommissionen for det gode og effektive samarbejde, hvorigennem vi har afsluttet den samlede pakke om det sjette rammeprogram i denne uge. Den Liberale Gruppe støtter det fuldt ud.
Kære kolleger, Europa skal være mere innovativ. Forskningsresultaterne skal omsættes i nye produkter. Det giver det sjette rammeprogram mulighed for gennem især indsættelsen af de nye midler, så f.eks. multidisciplinære hold kan samarbejde inden for integrerede projekter. Innovationer finder især sted omkring fag, og derfor er det vigtigt, at det står klart, hvordan de integrerede projekter skal gennemføres, og hvordan den administrative forarbejdning skal finde sted. For i praksis er det nemlig slet ikke klart. Det er derfor en vigtig opgave for Kommissionen. Der skal være opmærksomhed for Kommissionens sene betalinger, hvilket giver projekter og derfor innovation store problemer.
Jeg er meget tilfreds med budgettet for informations- og kommunikationsteknologi på 3.600 millioner euro. ICT yder ligesom horisontal teknologi et stort bidrag til innovation inden for alle andre fag. Kommissionen og Rådet har overtaget mit forslag om at øge budgettet for små og mellemstore virksomheders deltagelse i det sjette rammeprogram til 15%, og det understreger de små virksomheders betydning for vores økonomis dynamik og for beskæftigelsen. Den deltagelse skal imidlertid efter Den Liberale Gruppes mening finde sted inden for de tematiske programmer. Det sikrer, at store og små virksomheder samarbejder, for små virksomheder har ikke tilstrækkelig knowhow og arbejdskraft til at gøre det alene. Det begrænsede forskningsbudget, som er disponibelt, må Kommissionen ikke for størstedelens vedkommende anvende på flankerende politik, for det er ikke en europæisk opgave.
Med hensyn til Det Fælles Forskningscenter vil jeg gerne sige noget om dets opgaver i forbindelse med atomsikkerhed, som i øjeblikket er et meget kontroversielt emne i EU. Hvad foregår der? I de tiltrædende medlemsstater er der mange atomværker, som ikke opfylder vores sikkerhedsstandarder. I mellemtiden er otte atomværker blevet lukket. Det er i øvrigt meget mærkeligt, at vi i Europa har høje sikkerhedsstandarder for vores badevand, sådan som fru Palacio netop sagde, men at der endnu ikke er en fælles fremgangsmåde inden for området for atomsikkerhed. Forpligtende regler for hele EU er nødvendige. Vi kan ikke skelne mellem de nuværende og tiltrædende medlemsstater, og derfor er det nødvendigt at ændre Euratom-traktaten, så FFC kan udføre sine opgaver, som er pålagt det på grundlag af dette specifikke program, på en enkel, gennemsigtig og effektiv måde.

Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke alle ordførerne for det store stykke arbejde, de har gjort. Jeg vil begrænse mig til det nukleare spørgsmål.
Det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom) blev grundlagt i 1957 og befinder sig nu langt over sin sidste salgsdato. Det er en lukket institution, som udelukkende reguleres af Rådet. Fælles beslutningstagning med Parlamentet er udelukket. Det må vi virkelig gøre noget for at ændre.
Dets adskillelse fra andre EU-standarder fremhæves også ved, at det har sine egne rammer for sit forskningsprogram. Denne nukleare teknologi er det eneste område, der har sit eget separate budget. Desuden er sikkerhedskravene, som hr. Schwaiger pegede på, overhovedet ikke koordinerede. Det er mere end beklageligt.
Budgettet til nuklear fusion er stadig det største enkeltstående energiforskningsområde - 750 millioner euro - og der foreslås bevilling af midler til udvikling af den næste generation af fusionsforskning. De fleste eksperter anslår, at hvis fusion nogensinde vil blive udnyttet erhvervsmæssigt, så vil det i det mindste ikke blive i de næste 50 år. Derfor er fusionsbudgettet et finansielt sort hul i forfølgelsen af en stadig mere vigende hellig gral af fusionsenergi.
Til trods for omkring et halvt århundredes kommerciel drift af nukleare reaktorer, forbliver problemet med den langsigtede håndtering af nukleart affald uløst. Rammeprogrammet om yderligere midler til forskning i geologisk deponering af radioaktivt affald betyder, at EU-finansieret forskning i noget, der rent faktisk er et kommercielt affaldsproblem, udgør endnu en støtteordning til den nukleare industri. Det er uacceptabelt.

Souchet (NI).
Hr. formand, i forslaget til Rådets beslutning vedrørende Euratom-programmet for forskning på området for kerneenergi, som Kommissionen fremlægger for os, noterer jeg, at EU's behov tilsyneladende er blevet fuldstændig klarlagt både på kort og lang sigt, men jeg bemærker et fuldstændigt dødvande angående udsigterne på mellemlang sigt.
På kort sigt er det således, at selv om midlerne burde være større, er de valgte forskningstemaer under alle omstændigheder relevante. De trænger sig for øvrigt selv på. Det drejer sig på den ene side om forvaltning af restaffald og brugt brændsel: omhyggelig oparbejdning, transmutation i produkter, der bliver mindre og mindre radioaktive og med en stadig kortere levetid. Det er den vigtigste af alle prioriteterne, og det er absolut nødvendigt, at vi bevilger midlerne til en opnåelse af en deaktivering af restaffaldet.
På den anden side drejer det sig om sikkerheden på de nukleare anlæg og strålingsbeskyttelse. Selv om de europæiske nukleare anlæg allerede har bevist deres høje sikkerhedsniveau, og selv om der gennemføres strenge kontrol- og miljøbeskyttelsesforanstaltninger, er det stadig nødvendigt at stræbe efter dette mål.
På lang sigt, det vil sige fra 2050, når de lettilgængelige olieforekomster er udtømte, er det den nukleare fusion, der tager teten, og det er vigtigt, at europæerne ikke kommer bagud i forhold til deres amerikanske og japanske partnere i forbindelse med indførelsen af denne teknologi.
Derimod er der en fuldstændig og paradoksal manglende holdning på mellemlang sigt vedrørende det centrale led, det vil sige vedrørende de midler, der er bevilget til forskningen på området for den nye generation af fissionreaktorer, der skal erstatte dem, der på nuværende tidspunkt er i drift.
I løbet af gennemsnitligt 10 år vil de reaktorer, der i dag giver os lys og varme, være færdige. Det er derfor nødvendigt at erstatte dem med reaktorer med nye funktioner: højtemperaturreaktorer, nye trykvandsreaktorer af typen VVER og nye formeringsreaktorer. Der bliver i øjeblikket - og jeg understreger - med offentlige midler forsket i denne seneste nye teknologi i USA, mens den tidligere franske regering dumt nok havde opgivet den.
Vi befinder os her på et område, hvor Europa har en reel og anerkendt kompetence og en position som verdens førende, og vores mål må være at bevare vores teknologiske forspring. Det er derfor nødvendigt at samle kræfterne til den nødvendige forskning. Vores amerikanske og japanske partnere har indledt målrettede politikker, som EU og medlemsstaterne, hr. formand, ikke må komme bagud med.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, sundhed op i en høj alder er det emne, målene her især kredser om, og i sidste ende også udnyttelse af det kæmpemæssige forskningspotentiale i små og mellemstore virksomheder. Vi ved, at netop ernæring, kemiske produkter og sundhed er et centralt punkt i Det Fælles Forskningscenter. Hertil hører især også miljø og bæredygtig udvikling, teknologisk fremtidsforskning, referencemateriale og målinger, men også offentlig sikkerhed og bekæmpelse af svig. Her vil jeg især gerne takke hr. Schwaiger, som går massivt ind for en kodeks for sikkerhedsstandarder for atomkraftværker, fordi netop sikkerhed og sikring i den seneste tid er blevet særligt vigtige emner, og der i Europa-Parlamentet er enighed om, at atomkraftværker og atommateriale kræver et særligt koncept for at sikre denne sikkerhed i fremtiden.
Desuden skal det siges, at i forbindelse med de tematiske prioriteringer, som jo udgør 11 milliarder euro, skal mindst 15% naturligvis anvendes til SMV-relaterede forskningsprojekter for de små og mellemstore virksomheder, og der skal stilles et særbeløb på 430 millioner euro til rådighed for horisontale forskningsaktiviteter. Hertil kommer den såkaldte stairway to excellence, hvor der især skal tages hensyn til de små og mellemstore virksomheder, nøjagtig ligesom europæiske små og mellemstore virksomheder og europæisk industri fremover skal arbejde betydeligt mere intensivt sammen med universiteterne, de højere uddannelsesinstitutioner og forskningsorganisationerne.
Endelig gælder det også om at lade netop de små og mellemstore virksomheder samarbejde også med små forskergrupper, med nyoprettede og fjerntliggende forskningsinstanser samt med organisationer i ansøgerlandene. Jeg tror, at det netop handler om at involvere de små og mellemstore virksomheder især i ekspertisenetværkerne og i de integrerede projekter. Vi skal gøre os klart, at 18 millioner små og mellemstore virksomheder i Europa leverer to tredjedele af beskæftigelsen, og at disse virksomheder i sidste ende betaler 80% af skatterne. Netop med det argument, at de betaler 80% af skatterne, mener jeg også, at de har krav på at arbejde intensivt med i forskningen og dermed også i Europas fremtid. For os er en god og dygtig forskningspolitik i sidste ende den bedste socialpolitik, for først skal man altid skabe de nødvendige økonomiske forudsætninger, så kan man også være rundhåndet, når det kommer til fordelingen.

Caudron (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær Busquin, det er først og fremmest som ordfører for det sjette rammeprogram for forskning, at jeg er glad for at se, at fristerne for vedtagelse af særprogrammerne overholdes. Det gør det muligt under de bedste betingelser at gennemføre de overordnede retningslinjer vedrørende den europæiske forskning, som vi vedtog under mødeperioden i maj.
Vedtagelsen af bestemmelserne for deltagelse blev ganske vist udskudt til juli. Vi har fået at vide, at det ikke kan være anderledes på grund af de korte frister. Under alle omstændigheder bliver det sjette rammeprogram for forskning, særprogrammerne og reglerne for deltagelse vedtaget inden sommerpausen, hvilket gør, at det reelt kan gennemføres den 1. januar 2003. Vi holder altså det løfte, som jeg gav Dem i februar 2001, og det er jeg i særlig grad glad for.
I forbindelse med særprogrammerne, som er emnet for vores forhandling i aften, vil jeg også gerne varmt takke ordførerne, hr. van Velzen, fru Zorba, hr. Alyssandrakis, hr. Piétrasanta og hr. Schwaiger. Jeg har personligt i denne fase af arbejdet i særdeleshed fulgt hr. van Velzens betænkning om særprogrammet om det første og det tredje centrale emne i det sjette rammeprogram for forskning. Jeg har endnu en gang bemærket kvaliteten i hr. van Velzens arbejde, så meget desto mere at han flere gange har måttet holde sit arbejde til ilden, som man siger på fransk. Han har først og fremmest skulle tage hensyn til resultatet af den afstemning, der blev afholdt under andenbehandlingen af det sjette rammeprogram for forskning, derefter har han skullet overføre flere af de ændringsforslag, der blev vedtaget samlet under de samme afstemninger, til særprogrammet.
Endelig vil jeg sige, at hans betænkning fuldstændig er i tråd med det, som blev vedtaget vedrørende det sjette rammeprogram for forskning, og det på tre planer. For det første vedrørende de syv prioriteter. Det er ikke nødvendigt, at jeg repeterer listen for Dem, men jeg vil særligt nævne den første af disse prioriteter for at sige, at vi i særprogrammet har givet en bedre præcisering af sundhedsområdets placering og bekæmpelsen af de udbredte sygdomme ud over forskningen i genomer.
Det andet plan er budgettet. Europa-Parlamentet er meget tilfreds med forøgelsen af visse budgetposter og indførelsen af fodnoten nederst på siden, som gør det muligt at se fordelingen inden for visse budgetposter, hvilket er i overensstemmelse med vores ønsker. Det tredje plan er overgangen mellem de nye og de gamle instrumenter, som Europa-Parlamentet og flere stater har været bekymret for.
Endelig fastsætter betænkningen på en rammende måde de vedtagne emner for forskningen, f.eks. minerydning, forskning i solsystemet, doping, sikkerhed på arbejdspladserne samt biologiske stoffer, der anvendes til terrorformål. Vi har undgået skærene ved en ny forhandling om de etiske spørgsmål. Nogle har dog været fristet, men den gode vilje fik overtaget, og den fælles interesse har været gældende, og det takker jeg alle mine kolleger for.
Jeg vil afslutningsvis takke for det gode samarbejde mellem de forskellige politiske grupper, repræsentanterne fra Kommissionen og kommissær Busquin, Rådet og det spanske formandskab. Vi har på denne måde i rette tid og på rette sted kunnet vedtage et fremragende arbejdsprogram, som det europæiske videnskabelige fællesskab nu kan gennemføre fra 1. januar 2003.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, dette er et historisk rammeprogram, for første gang holder vi os godt til tidsplanen. Vi er sågar foran planen, og allerede i første omgang opnår vi enighed. Tak til alle dem, der har været med.
Jeg er denne gang specielt interesseret i Alyssandrakis-betænkningen, for jeg var selv ordfører for en tilsvarende betænkning i det femte rammeprogram. Fusion er fremtidens energiløsning, og ved gennemførelse af den kan vi glemme alt om diskussionerne om energimangel, om for stor andel importenergi i Europa og om drivhusgasser. På grund af de gevaldige muligheder, der knytter sig til fusionen, skal vi skabe mulighederne for den, for jo større ressourcer, des hurtigere opnår vi resultater. Det er derfor, at loftet på 200 millioner euro fastsat til ITER-programmet af Kommissionen er forkert. Forhåbentlig ser flere af os næste gang længere ud i fremtiden og tør afsætte flere ressourcer til fusionsforskning. Det er fordelagtigt for Europa at holde fast i ITER. Hvis ITER vælges placeret i en af EU's medlemsstater, vil det bringe Europa en hel del ny knowhow, teknisk kunnen på højt niveau og ny teknologi.
Der findes velfungerende metoder til midlertidig oplagring af højaktivt brændsel, så forskning i dette behøver ikke finansieres gennem rammeprogrammet. Ændringsforlag 7 og 8 bør derfor fjernes. Finland har allerede en færdig model for slutdeponering i grundfjeld, men man kan altid se på nye muligheder. Sikkerheden ved forskning i kerneenergi og egentlig brug af den er langt hen ad vejen én og samme ting.
Kommissionen har i den senere tid vist vilje til at påbegynde udarbejdelsen af fælleseuropæiske minimumsstandarder for sikkerhed. Dette indebærer i sig selv risici. Hver gang der harmoniseres noget, er der fare for, at man vælger den svageste kæde. Vi har til gengæld gode erfaringer fra myndighedskontakter. Derved lærer de dårlige af de bedre, og man bliver ikke nødt til at lave kompromiser, som de svageste ikke er i stand til at opfylde, og hvilket samtidig kan nedsætte sikkerhedsstandarder i mere udviklede medlemsstater. Regulatorerne foretager sig allerede nu et godt neutralt samarbejde. Det er derfor, at jeg er for ændringsforslag 17.
Udviklingen af overensstemmende forskriftsmæssige punkter hører ikke til rammeprogrammerne. Ansvaret for gennemførelsen af vestlige sikkerhedsregler er pålagt medlemsstaterne, og opfølgningen er pålagt den velfungerende WENRA, Western European Nuclear Regulatory Association.

Zrihen (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, oprettelsen af et sammenhængende og forpligtende europæisk forskningsrum kræver deltagelse i opbygningen af det europæiske borgerskab, og det er målet for den strukturerede dialog mellem forskning og samfund, som dette program foreslår. Er det et drømmemål, som jeg måske kun vil sætte for dette særprogram? Måske. Men ud over drømmen bekræfter vi - medlemmerne af Europa-Parlamentet - konkret og præcist, at der findes et Europa med store skabende kræfter, som det har gemt, hvad enten det sker gennem virksomhederne, universiteterne eller forskerne og særligt deres mobilitet.
Det er utænkeligt, at vi bibeholder de forhindringer, som forskerne må leve med til dagligt, for med sindsro at kunne koncentrere sig om det væsentlige i deres arbejde, over for bestemmelser, tilfældigheder i den sociale sikkerhed, de administrative krinkelkroge i forbindelse med opnåelse af visa og karrierevanskeligheder. Derfor er det nødvendigt med en klar bekræftelse i disse programmer på, at en af de nødvendige betingelser for denne gennemførelse er mobilitet. En mobilitet, som går ud over de naturlige, kulturelle og økonomiske grænser, som taler for lighed mellem kønnene, og som gør det muligt at udveksle praktisk forskningserfaring. En støtte til mobiliteten, som det ansvarlige generaldirektorat måske bør lancere hurtigst muligt. I dag er det et simpelt gratisnummer, fremover vil det være et samlingspunkt for et Europa i bevægelse.
Lad os derudover tilføje, at det er nødvendigt at udvikle en interdisciplinær ph.d.-uddannelse, der åbner et nyt aspekt om det mentale og teknovidenskabelige rum i forskningen, et aspekt, der ligger tæt op af borgernes forventninger og behov. Dette aspekt åbner for en strategisk udfordring for universiteterne, såvel for det pædagogiske personale som for akademikerne.
Er det ønsketænkning at systematisere disse nye kompetencer og disse nye mentale holdninger, som skal indføres for at kunne være den del af de fremtidige skridt i forskningen samtidig med at den sande europæiske dimension tages i betragtning, at opstille en liste over disse potentialer, over disse uudnyttede reserver, at sætte dem i system og at skabe den frugtbare forbindelse i det europæiske forskningsrum? Nej, for opbygningen af det europæiske forskningsrum er tæt knyttet til forskernes evner, til deres potentiale og uddannelsesmæssige baggrund, til mobiliteten, som åbner for en udveksling af deres evner og viden og således kan skabe det udløsende og resultatgivende chok, som gør det muligt for Europa at eksistere og nå den kraftfulde kerne i det europæiske forskningsrum i dette årtusinde med borgerne i Europa og for borgerne i hele verden. Tak til dem, der har skabt denne vision.

Liese (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, jeg takker ordførerne for deres fremragende arbejde. Jeg støtter de foreliggende betænkninger. Jeg støtter især intensivt van Velzen-betænkningen og Zorba-betænkningen. Jeg mener, de forbedrer kommissionsforslagene og bringer os i den rigtige retning. Jeg synes, det er meget vigtigt, hvad hr. van Velzen sagde om kræftforskningen. Den skal fortsat være et centralt punkt i den europæiske forskningsstøtte. Det kæmpede vi allerede for i rammeprogrammet, og derfor er det vigtigt, at vi understreger det endnu en gang her. I forbindelse med den bæredygtige udvikling bør vi benytte forskningen til at bekæmpe miljøproblemer. Det har jeg stillet nogle ændringsforslag om, som har fået udvalgets støtte, f.eks. om forskning i bæredygtigt biobrændsel. I modsætning til, hvad hr. Graefe zu Baringdorf sagde, tror jeg, at bioteknologien kan spille en særdeles positiv rolle også med hensyn til miljøet.
Om emnet etik og forskning vil jeg gerne sige, at jeg indtrængende beder Kommissionen om støtte til ændringsforslag 17-20. De var allerede en del af pakken i Caudron-betænkningen, og de kunne vise i en positiv retning, nemlig at vi netop støtter de teknikker, som kan udgøre et alternativ til det, som vi så ofte har diskuteret her i Parlamentet. Det handler altså om en positiv, konstruktiv indfaldsvinkel.
Det berømte Nisticò-forslag, som vi har diskuteret så meget, nemlig Nisticò-forslaget om kloning og stamcelleforskning, har vi ikke stillet igen. Hovedårsagen er, at der i Rådet var meget store problemer med enkelte områder af dette forslag. Jeg forstår fortsat ikke, hvorfor Rådet ikke kunne nærme sig dette forslag. Europa-Parlamentet ville her gå længere end den fælles holdning. Men når jeg nu hører, at man i Rådet begynder at diskutere etik på grundlag af en erklæring fra fem medlemsstater, så er det helt i orden med os, og jeg opfordrer Kommissionen til at forholde sig konstruktivt og lette bestræbelserne på at nå til enighed i Rådet. Europa-Parlamentet vil sikkert ikke protestere, hvis man på etikområdet kommer med noget, som kommer endnu tættere på vores forslag, end det var tilfældet i Kommissionens erklæring og den fælles holdning.

Mantovani (PPE-DE).
Hr. formand, i særprogrammerne for gennemførelsen af det sjette rammeprogram får alle prioriterede spørgsmål en detaljeret behandling, hvilket kaster lys over rammeprogrammets indhold og så afgjort øger dets effektivitet. Disse programmer vil medføre nogle ændringer, som er væsentlige for hele rammeprogrammets succes, eftersom de tager udgangspunkt i, at vi samler den finansielle støtte på et begrænset og bestemt antal prioriterede spørgsmål for EU. Dette giver forskerne mulighed for et tættere og systematisk samarbejde, og det gør deres mobilitet større, idet der forhåbentlig også i Europa bliver skabt et arbejdsmiljø, som er attraktivt for dem.
Hvad arbejdsbestemmelserne angår, er nogle af prioriteringerne i det sjette rammeprogram, som begyndte for over et år siden, og som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har bidraget til, stadig de emner, der netop blev fremhævet af vores udvalg, navnlig beskæftigelsen, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen samt integrationen af socialt udstødte og svage grupper, f.eks. handicappede. Vi må nemlig ikke glemme, at forskning kun er berettiget, hvis den ikke er et mål i sig selv, men netop finder sted for at komme folk til gode.
Der blev ligeledes lagt særlig vægt på støtte og forskning til de små og mellemstore virksomheder, og det er netop på grund af deres rolle som Europas økonomiske katalysator. Desuden har man med omstruktureringen af Det Fælles Forskningscenter forbedret dets tilrettelæggelse, og bekræftelsen af budgettet er et vigtigt signal for det europæiske forskningsrum.
Endelig glæder jeg mig over medtagelsen af et ændringsforslag, der blev stillet i juni 2001, og som vedrører beskæftigelsen i Europa. I særprogrammet for integration og styrkelse af det europæiske forskningsrum har man nemlig taget højde for vores ønske om også at lade forskningen omfatte udvikling af operativsystemer og hardware i Europa. Det vil uden tvivl gøre det muligt at øge beskæftigelsen og at mindske vores nuværende stærke afhængighed af USA og Japan inden for en sektor, der anses for at være den nye økonomis ømme punkt.

Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, konkretiseringen af Fællesskabets forskningsrammeprogram er set ud fra budgetpolitiske synspunkter sikkert lige så positivt, som det er uundværligt. Trods alt var det den sum på i alt 17,5 milliarder euro, som Rådet havde godkendt, der var til debat, det vil sige til fordeling. Alligevel måtte jeg trække mig fra den position som talsmand for Budgetkontroludvalget, som jeg havde anmodet om, ikke på grund af arbejdsvægring, men fordi udvalget har besluttet at undlade at komme med en udtalelse i aften, fordi det her drejer sig om nye integrations- og koordinationsmetoder, hvor der ikke skal foretages en ex ante-vurdering.
Alligevel vil jeg gerne benytte min taletid, for jeg er i praksis stødt på noget, som jeg synes er kritisk. Det drejer sig, hr. Busquin, om Kommissionens kontraktsforhandlinger med små og mellemstore virksomheder i forbindelse med støtteværdige projektforslag til forskningsrammeprogrammet. Hvordan kan det være, at projekter, som efter min opfattelse har en fremragende indholdsmæssig evaluering, er dømt til at mislykkes, fordi ansøgerne ikke kan klare Kommissionens bonitetsundersøgelse? En bonitetskontrol, som efter min mening er stivnet i kortsigtede vurderinger af profitmarginer og likviditet, og som lader virksomhedernes innovations- og investeringsvilje helt ude af betragtning. En bonitetskontrol, som stiller store forhindringer op for især små og mellemstore virksomheder i form af beskyttelsesforanstaltninger, og endelig en bonitetskontrol, som virker demotiverende og ydmygende på virksomheder, som arbejder innovativt og i mindre grad profitorienteret, og som dermed faktisk burde være de foretrukne partnere i forskningsrammeprogrammet.
I forbindelse med kofinansieringen skal man være opmærksom på, at EU-penge ikke bliver misbrugt eller fejlinvesteret af private virksomheder, det er klart. En sådan kontrol kræver imidlertid finere afgørelsesparametre, som i højere grad er orienteret mod det enkelte tilfælde. Ellers fremmer man ikke innovative impulser, man udelukker dem systematisk, og så ender vi med en ophobning af midler og dermed braklagte ressourcer som i tilfældet med de europæiske strukturfonde.

Busquin
Hr. formand, mine damer og herrer, men jeg henvender mig først og fremmest til Dem, hr. formand. Jeg beklager, at De ikke har kunnet få ordet, for De har altid i udførelsen af Deres hverv trofast støttet idéen om det europæiske forskningsrum, og jeg forestiller mig, at De bliver ved med det. Jeg vil allerførst endnu en gang takke hr. Caudron for at have sørget for, at det sjette rammeprogram blev vedtaget under mødeperioden i maj, hvilket gjorde det muligt for os, som De med rette sagde, at fastholde en tidsplan, der var til fordel dels for det videnskabelige samfund og dels for de europæiske virksomheder, og at vedtage dette rammeprogram, særprogrammerne og reglerne for deltagelse inden de fastsatte frister. Jeg vil endnu en gang takke Europa-Parlamentet og alle dem, der praktisk talt på vegne af det videnskabelige samfund har gjort det muligt for os at gennemføre det, som De med rette har kaldt et meget positivt element, nemlig at vedtage disse regler til tiden, hvilket betyder, at vi har tid til at forberede os til fristen den 1. januar 2003 under de bedste betingelser.
Men i dag er det særprogrammerne, det gælder, og dermed et nyt skridt, der skal tages, og jeg takker i den forbindelse meget varmt ordførerne for de fem særprogrammer, nemlig hr. van Velzen, fru Zorba, hr. Alyssandrakis, hr. Piétrasanta og hr. Schwaiger for den høje kvalitet i deres arbejde.
Jeg vil også gerne takke medlemmerne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som uden at være ordførere har bidraget til dette arbejde og har været til stor nytte. Jeg vil også gerne over for hr. Graefe zu Baringdorf, som har afgivet udtalelse på vegne af Udvalget om Landbrug, men som har forladt mødesalen, præcisere, at der ikke var tale om at udarbejde sektoropdelte definitioner. Vi har ikke sat en særlig sektor forrest, vi har lagt vægt på forskningen, men vi er absolut ikke ligeglade med landbruget, og det går igen i mange områder. Landbruget har været genstand for en helt særlig opmærksomhed, som han ikke talte om, i forbindelse med støtte til fællesskabspolitikker, hvor landbruget har en meget vigtig plads. Derudover bliver landbrugets multifunktionalitet anerkendt som sådan, ligesom aspekterne om bæredygtig udvikling inden for landbruget og støtte til biodiversiteten, som beviser, at vi ikke kun bekymrer os om de genomiske aspekter, men også om biodiversiteten som naturligt område, hvilket kan være interessant i flere henseender.
Det er meget positivt, at særprogrammerne har vist sig at være i fuldstændig overensstemmelse med rammeprogrammet, der, som De ved, er blevet endelig godkendt af Rådet, og som har været officielt gældende siden den 3. juni. Under alle omstændigheder er rammeprogrammet altså blot et grundlag. Og jeg bemærker, at ordførerne har udført et arbejde af meget høj kvalitet, og at Kommissionen derfor uden tvivl kan acceptere en meget stor del af ændringsforslagene, sådan som de er udformet, både de grundlæggende tanker og indholdet.
Jeg vil for øvrigt også gerne fremhæve fremgangsmåden, som hr. van Velzen også gjorde, som kan betegnes som historisk, som bestod i at stille de ændringsforslag samlet, som blev vedtaget samlet under mødeperioden i maj, og som, hvis de bliver vedtaget, bliver indført i teksten i henhold til de betingelser, der er anført i de erklæringer, der er udarbejdet af Kommissionen og Rådet i forbindelse med vedtagelsen af rammeprogrammet. Vi har altså fuldt ud overholdt den aftale, som vi indgik, og jeg mener, at det er interessant og nyt på det institutionelle og metodologiske plan. Som hr. Caudron netop med rette understregede, er det naturligvis ved at arbejde med fuld tillid på dette område, at vi kan få tingene til at udvikle sig endnu hurtigere, og det vil jeg også gerne personligt understrege endnu en gang.
Der er altså ændringsforslag, som gør tingene klarere, og som præciserer beskrivelsen af det videnskabelige indhold i rammeprogrammet, og der skal naturligvis tages hensyn til dem. Jeg bør dog sige, at der enkelte gange er nogle dele, der er alt for detaljeret, og hvis de principielt kan accepteres, kan disse forslag i nogle tilfælde måske få en plads i arbejdsprogrammerne.
Jeg vil nu gå over til de forskellige betænkninger. Det er klart, at hr. van Velzens betænkning, som omfatter det meget store område om den første og den tredje del af det europæiske forskningsrum, det vil sige at integrere og styrke det europæiske forskningsrum, naturligvis er en betænkning, som i store træk er meget fuldstændig, og vi kan allerede nu bekræfte, at alle ændringsforslagene i vid udstrækning er acceptable. Derfor accepteres alle ændringsforslagene om betingelserne for gennemførelsen af rammeprogrammet, som hr. Caudron understregede endnu en gang, om overgangen fra det femte til det sjette rammeprogram, naturligvis de budgetmæssige dele, som er blevet taget med igen, og om det nødvendige med en blød overgang, der sker under de betingelser, som De har ønsket, og jeg tror, at det er et vigtigt aspekt fra Europa-Parlamentet til Kommissionens holdning, som, og det erkender jeg gerne, var en smule for egenrådig. Europa-Parlamentet har udvist klogskab og forståelse over for spørgsmålet om overgangen fra det ene rammeprogram til det andet.
Der er naturligvis også betingelserne for en integreret gennemførelse af programmet og de informationer, som Europa-Parlamentet skal have i den forbindelse, særligt vedrørende gennemførelsen af arbejdsprogrammerne. Jeg ville ønske, at vi fortsat kan arbejde sammen om gennemførelsen, at vi regelmæssigt kan oplyse Dem om de forskellige aspekter, og at De naturligvis kommer til os med Deres indtryk af problemerne og Deres fornemmelser. Alle er enige om, at det er nødvendigt at evaluere den udvikling, der er sket takket være rammeprogrammet, i forbindelse med oprettelsen af et europæisk forskningsrum, og jeg minder om, at der skal være en evaluering af de nye midler efter to år. Alt dette er et arbejde, som vi udfører sammen.
Vedrørende den prioritet, som de genomiske og bioteknologiske aspekter inden for sundhed har, medtager Kommissionen gerne alle ændringsforslagene om forskning i cancer i alle aspekter både genetisk, klinisk og andet. Og i særdeleshed, som De også selv nævnte, det translationnelle aspekt, som er et meget vigtigt aspekt, og naturligvis aspekterne om beskyttelse. Ligeledes må vi ikke glemme diabetes med de nye perspektiver, der åbner sig i den forbindelse, som hr. van Velzen lige har understreget.
Jeg vil gerne sige til hr. Liese, som har stillet et ændringsforslag under mødet, at for mig er det helt klart vedrørende palliativ behandling, at dette punkt skal gentages inden for rammerne af det, som kaldes koordinering af de europæiske politikker, og i forbindelse med støtten til forskning i sygdomme, som under alle omstændigheder kan betragtes som globale. Der bliver altså intet problem med at indføre denne idé, som De fremlagde under mødet.
Jeg kan derimod forsikre Dem om, at Kommissionen ikke er i stand til at acceptere ændringsforslagene om forskning i levede væsener, som netop er blevet stillet under mødet, hvilke vil ødelægge den balance mellem de genomiske og de ikke genomiske aspekter, der er opnået i fællesskab i forbindelse med det sjette rammeprogram.
Kommissionen kan vedrørende de øvrige prioriteter overordnet set acceptere alle ændringsforslagene undtagen de forslag, der er alt for detaljerede vedrørende særprogrammerne, som vedrørende fødevaresikkerhed og -kvalitet. Vi går dér ned i detaljer og problematikker, som ikke henhører under særprogrammernes område, sådan som de fremgår af det sjette rammeprogram.
Vedrørende et ændringsforslag, som netop er blevet stillet under mødet, jeg tror, det var af hr. van Velzen, om rummet og satellitterne, skal det undersøges grundigt, men dette skal ske i samarbejde med Det Europæiske Rumagentur, som for øvrigt er den udøvende del af rumpolitikkerne. Hvis der er en grundlæggende enighed vedrørende udformningen, må der findes en måde at samarbejde på.
I store træk kan jeg altså sige, at alt i hr. van Velzens betænkning nøjagtigt afspejler de fælles ønsker, som vi har givet udtryk for, selv om der på visse punkter naturligvis er detaljer, som vi måske ikke kan godtage, som de er, men den generelle tankegang er helt sikkert fuldstændig den samme, og det kan jeg kun være tilfreds med.
Dette gælder ligeledes fru Zorbas ændringsforslag. De kan overordnet set accepteres, og de har endda bidraget med yderligere et aspekt ved at skabe en sammenhæng til begrebet multifaglighed ved at lægge endnu mere vægt på forskernes mobilitet, og jeg er enig i det, som Deres sidemand, fru Zrihen, lige har sagt om Europa som begreb, for Europas største rigdom er forskernes menneskelige potentiale, som vi bør værdsætte ved en bedre sikring af forholdet mellem forskningsprocessen og den såkaldte "Bologna-proces", således at vi opnår et videnbaseret Europa, som for øvrigt blev nævnt på topmødet i Barcelona. Det store problem for Europa bliver at fastholde et menneskeligt potentiale af høj kvalitet, og jeg kommer også tilbage til det vedrørende aspektet om forskning og samfund og de unges interesse for forskningen.
Der er naturligvis også, som De sagde, støtten til etableringen af et europæisk rum for højere uddannelse. Jeg mener også, at vi skal have denne idé om forskning og uddannelse med i drøftelserne om reglerne for deltagelse, hvilket naturligvis er et vigtigt emne, men vi mener også, at der skal være komplementaritet med forskellene og de tilsvarende foranstaltninger i forbindelse med forskningstemaerne.
Vedrørende hr. Purvis' indlæg, som handlede om et problem med omformulering af teksten i et ændringsforslag, der blev stillet i salen, som sigter mod at klarlægge kriterierne for udvælgelse af erfarne forskere, vil jeg gerne sige, at i henhold til tankegangen bag vores tekst, er det fire års erfaring eller en doktorgrad, der er gældende. Den oprindelige formulering af teksten er altså ikke tilfredsstillende. Vi foreslår derfor en endnu mere enkel formulering, nemlig fire års erfaring eller en doktorgrad, hvilket er i tråd med det ændringsforslag, som De har stillet i salen, for det er et væsentlig punkt, og jeg tror, at De har gjort det rigtige ved at lægge vægt på den kendsgerning, at vores "including" måske ikke var tilstrækkelig klart, og at det derfor er bedre med "or" end med "including", hvilket vil gøre det hele mere enkelt. Det er et meget præcist svar til et ændringsforslag, som der vil blive afholdt afstemning om i salen.
Derimod har vi, fru Zorba, vanskeligt ved at acceptere det ændringsforslag, der består i at fastfryse et forudbestemt beløb til internationale stipendier, for jeg mener, at man ved at fastsætte forudbestemte beløb indfører en ufleksibilitet, som overhovedet ikke er passende, men vi kan forsikre Dem om, at vi fortsat vil have en positiv indstilling til tankegangen bag Deres ændringsforslag om individuelle stipendier, for det er tilsyneladende et af de vigtigste punkter i rammeprogrammet. Men vi kan ikke sige, at det f.eks. er nødvendigt at begynde at klassificere alle foranstaltningerne om mobilitet på en alt for ufleksibel måde, for det vil i sidste ende være uheldigt.
Vedrørende ændringsforslagene om forskning og samfund er vi derimod fuldstændig enige i Deres ændringsforslag, som sigter mod at inddrage borgerne og de interesserede parter, som patientorganisationer eller miljøorganisationer, i drøftelserne om forskning og samfund, i lighed med de ændringsforslag, der understreger undervisernes og mediernes vigtige rolle i forbindelse med en bedre forståelse af forskningen. Vi mener dog, at det ikke er relevant at indføre en eksplicit bemærkning om spørgsmålene om forskning og samfund i forskningstemaerne, for det er et emne, der gå ud over forskningstemaerne, for de omfatter hele området for forskning og samfund. Og derfor mener vi, at det kan forekomme en smule begrænsende kun at nævne det i forskningstemaerne. Når dette er sagt, drejer det sig om detaljer i forhold til den generelle tankegang, som De har foreslået.
Endelig, og det er vigtigt, kan jeg konstatere, at Europa-Parlamentet har sørget for, at emnet om forskning og samfund er blevet et emne, der prioriteres højere. Det skal dog reelt erkendes, at det er første gang, at dette emne bliver behandlet som sådan i et rammeprogram, og De har sørget for, at det har fået et større budget, hvilket efter min mening er en god beslutning.
Vedrørende hr. Alyssandrakis' betænkning og det, som fru Matikainen tilføjede, mener jeg, at alle Deres ændringsforslag, hr. Alyssandrakis, bidrager med præciseringer til Kommissionens forslag. Kommissionen vil gerne tage dem med, dog nogle gange med en lille omformulering, men uden at røre ved den grundlæggede tankegang. Dette gælder f.eks. for alle ændringsforslagene om strålingsbeskyttelse, som naturligvis er et væsentligt problem.
I forbindelse med den nukleare fusion er vi enige i størstedelen af de ændringsforslag, der støtter finansiering af tilknyttede aktiviteter, samtidig med at vi lægger vægt på, at ITER-projektet er et nyt skridt. Jeg tror, at fru Matikainen og De på en måde siger det samme, men det skal reelt være således, at ITER-projektet betragtes som next step, og derfor bør det ligeledes være med i særprogrammet, for det er en del af de overordnede overvejelser om nuklear fusion. Dette forhindrer ikke, at den grundlæggende forskning og forskningen generelt skal beskæftige sig med andet end oprettelsen af ITER, som De netop har understreget, med JET og andre former for tokamak, f.eks. stellerator. Men målet skal være, at ITER bliver et next step. På den anden side er der internationalt sket store fremskridt i forhandlingerne om ITER i løbet af de sidste par uger, og i dag har vi et forslag om mindst tre anlæg, to anlæg i Europa, eller tre, hr. Vidal-Quadras forstår, hvad jeg vil sige, for Spanien er særlig på dette område - og et anlæg i Japan. Forhandlingerne skrider godt fremad i denne forbindelse, og det er meget vigtigt.
Vedrørende forvaltningen af radioaktivt affald er Kommissionen klar over, hvor vigtigt dette emne er. Men de stillede ændringsforslag har tendens til at indføre alt for forpligtende frister for forskningen. De kan derfor ikke accepteres fuldstændigt, for forvaltningen af radioaktivt affald skal fortsat være åben. Der er måske ikke kun en enkelt løsning, men flere løsninger.
I forbindelse med hr. Piétrasantas betænkning vil vi gerne takke hr. Piétrasanta og gennem Dem hele Europa-Parlamentet. Vi takker Dem, som fru McNally for øvrigt har nævnt, for den interesse, De har udvist for Det Fælles Forskningscenter og for den støtte, det har fået i rammeprogrammet. Det er meget vigtigt, at Europa-Parlamentet forstår, at EU med Det Fælles Forskningscenter har fået et middel til gennemførelse af en række politiske mål. Det er et nyttigt middel, der kan bidrage til gennemførelsen af det europæiske forskningsrum ved at oprette en fælles viden- og metodebase og også, som De understregede, hr. Piétrasanta, ved at skabe forbindelser til de nationale centre. Jeg mener, at det er et interessant emne, som De har bragt for dagen.
I den forbindelse vil jeg gerne nævne, at Kommissionen har til hensigt at indføre en erklæring i protokollen for Rådet, som angiver, at den glæder sig over Europa-Parlamentets hensigt om at oprette en ad hoc-gruppe af parlamentsmedlemmer, der skal være forbindelsesled til Det Fælles Forskningscenter, en slags tilsynsudvalg. Jeg mener, at denne idé allerede findes i Davignon-rapporten, men det var en meget god idé, at De gentog den. På institutionsplan sigter vi mod en erklæring til Rådet om dette for at få det til at handle. Denne idé går i en god retning, og den støttes for øvrigt af Europa-Parlamentet.
Vi mener, at ændringsforslagene er acceptable, bl.a. de forslag, der understreger den prioritet, der skal gives til miljøspørgsmålene, særlig om beskyttelse af økosystemerne og om fødevaresikkerheden. De ved, at Det Fælles Forskningscenter inden for emnet om sporbarhed, f.eks. af GMO'er, råder over en ekspertviden, der anses for at være en af de bedste i Europa. Det er altså derfor et vigtigt middel, særligt i forbindelse med udvidelsen og åbningen af centret for nye medlemslande. Jeg kommer tilbage til det i forbindelse med hr. Schwaigers betænkning.
Hr. Schwaiger, jeg vil gerne fortælle Dem, hvor relevante Deres ændringsforslag er, hvilket ikke er noget nyt, for De kender spørgsmålet meget godt, og De har besøgt Det Fælles Forskningscenter. Det har vi ingen problemer med, tværtimod. Vi mener, at Deres betænkning bidrager med yderligere aspekter, som gør det endnu mere nødvendigt at integrere Det Fælles Forskningscenter i de europæiske samarbejdsnetværk, særligt i "ekspertisenetværkene", og vi er enige i de principper, De har nævnt, om etik og åbning.
Jeg vil dog gerne understrege, at dette ligeledes gælder vedrørende søgningen efter støtte til harmonisering af standarderne for nuklear sikkerhed og forvaltning af brændsel, som er meget vigtigt. I den forbindelse viser de seneste begivenheder, at brændselsområdet kræver en stadig større kontrol, og den nedrustningsaftale, der lige er indgået mellem Rusland og USA forudsætter, at Europa også er med i denne diskussion. Jeg har afholdt møde med de ansvarlige for Det Internationale Atomenergiagentur i Wien, som beder os om at dele en del af vores viden med dem for netop at kunne have en bedre kontrol med disse spørgsmål om spredningen. Hr. Schwaiger, Deres bemærkning er fuldstændig relevant, og den er meget aktuel. Den skal derfor være en del af det overordnede spørgsmål om spredning og ikkespredning, og Europa skal give sit bidrag til denne fælles bestræbelse. Jeg godtager også Deres forslag, som vi sammen med fru de Palacio støtter, vedrørende de tekniske aspekter. Som De understregede, er sikkerheden på visse anlæg, bl.a. anlæggene i Litauen, meget bekymrende, og Det Fælles Forskningscenter har i den forbindelse en vis erfaring og en uddannelseskapacitet, som bør anvendes.
Jeg tror, at jeg nu har nævnt de forskellige betænkninger, og jeg vil som konklusion nævne visse indlæg. Til hr. Purvis har jeg allerede nævnt, at vi i forbindelse med Marie Curie-stipendierne vil foretage omformuleringerne i den ånd, som De har nævnt. Jeg understreger, at De har ret i at nævne, hvor relevant begrebet forskning og samfund er for de unge. Hvordan skal man gøre de unge interesserede i videnskabelige uddannelser, som fru McNally for øvrigt sagde? Det er altså i den forbindelse, at der skal være overensstemmelse mellem initiativerne. De ved, at vi har udarbejdet en handlingsplan for forskning og samfund. Vi må se, hvordan den skal gennemføres, og vi kan gøre det i fællesskab.
Til hr. Liese, som talte om miljøbrændsel, vil jeg gerne sige, at hans forslag er meget relevant, og at vi derfor støtter hans ændringsforslag. Det går for øvrigt i samme retning, som fru de Palacios direktiv om samme spørgsmål. Jeg har allerede i forbindelse med den palliative behandling sagt, at vi kan støtte de idéer, som De har fremlagt under forhandlingerne. Jeg tror ikke længere, at hr. Souchet er til stede, men hans spørgsmål om det nukleare aspekt er naturligvis et grundlæggende spørgsmål.
Jeg vil afslutningsvis berøre de mere overordnede spørgsmål om økonomi. Jeg mener, at vi i dag med rammeprogrammet og med særprogrammerne har vist, hvor vigtigt forskning og nytænkning er for at nå målene fra Lissabon, nemlig at være den mest dynamiske økonomi i verden. I den forbindelse mener jeg, at mødeperioden i juli, som fru Quisthoudt-Rowohl og Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi foreslog i går, bliver endnu mere vigtig, fordi vi vil være klar til at realisere det sjette rammeprogram, som bliver en del af det europæiske forskningsrum.
I den forbindelse kan jeg meddele Dem, at indkaldelserne af interessetilkendegivelser - som er en ny metode, som vi netop har lanceret for første gang over for videnskabelige organisationer og virksomheder - har været en temmelig overraskende succes, og det har endda været en smule vanskeligt at styre, for vi har modtaget mere end 15.000 interessetilkendegivelser. Dette viser altså, at forskningens Europa og Europa med et europæisk forskningsrum er aktivt. Problemet er, at succesen risikerer at blive vanskelig at styre. Men hele 15.000 interessetilkendegivelser!
En sådan succes afspejler det informations- og oplysningsarbejde, som både vi og De har gjort. Jeg tror, at dette arbejde er meget nyttigt, for det er bevis på en stigende forståelse og vilje i Europa til forskning og nytænkning. I dette tilfælde har De ret, og jeg vil gerne svare en række talere, der havde indlæg vedrørende forskning og nytænkning, fru Plooij-van Gorsel, som insisterede på spørgsmålet om sammenhængen mellem forskning og nytænkning, og hr. Rübig, som nævnte problemet med de små og mellemstore virksomheder. Det er klart, at vi skal gå videre til gennemførelsen, og at vores mål om 15% skal nås. Det er ikke altid let, for det er i den forbindelse nødvendigt med information og oplysning. Derfor bør vi i forbindelse med gennemførelsen af dette mål være meget opmærksomme på den metode, som vi vil anvende i praksis. For de små og mellemstore virksomheder er problemet omkostningerne, og dette er et svar til fru Langenhagen. Jeg tror, at De gør fuldstændig ret i at fremhæve dette spørgsmål om garantier for de små og mellemstore virksomheder.
Vi forsøger, når det drejer sig om gennemførelsen, at have en holdning, hvor disse spørgsmål om garanti ikke længere er en anledning til frygt og yderligere problemer for de små og mellemstore virksomheder. Således er det vedrørende spørgsmålet om indførelse, ud fra reglerne om deltagelse, af det, som kaldes de tilladelige omkostninger. Det er det, som er planlagt for øjeblikket, men spørgsmålet drøftes stadig, for som De bedre end nogen andre ved, drejer det sig om offentlige midler, og vi kan ikke bare bruge dem på en hvilken som helst måde. Men spørgsmålet drøftes, og jeg håber, at jeg får anledning til at drøfte det med Budgetudvalget og naturligvis med Revisionsretten. Således kan vores forslag være et svar på disse vanskeligheder, samtidig med at vi sørger for ikke at løbe særlige risici.
Hr. Mantovani, De talte også om de små og mellemstore virksomheder. Det er et mål, som vi alle er enige om, og jeg tror, at det er vigtig med information om dette, og at vi er klar over betingelserne. Hvis De ønsker det, vil jeg gerne afholde et møde med Dem om dette spørgsmål, hvor jeg kan høre Deres forslag, og hvor vi kan forbedre dette forhold for de små og mellemstore virksomheder, som dog får bevilget mere end 2 milliarder euro i henhold til det kommende rammeprogram, som er et meget stort beløb. Det skal ligeledes sikres, som De sagde, hr. Rübig, at der er overensstemmelse med Den Europæiske Investeringsbank, som er parat til at gøre yderligere bestræbelser på dette område.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg mener afslutningsvis, at vi skal prøve at skabe en dynamisk stemning, eftersom vi i Barcelona blev enige om at nå målet om 3% af BNP. Jeg takker hr. van Velzen for endnu en gang at have understreget, hvordan Europas fremtid ser ud, at det er nødvendigt, at vi bestræber os på forskning og innovation i Europa, og at vi gør det i fællesskab, som Europa-Parlamentet ønsker. Jeg kan huske, at De under den første definition af det europæiske forskningsrum insisterede på målet om 3% af BNP. Vi vil nå dette mål, takket være Dem, takket være det videnskabelige samfund og takket være viljen til at prioritere forskning og nytænkning på europæisk plan. Jeg takker Dem under alle omstændigheder for Deres arbejde, og jeg håber, at vi på denne måde har bidraget til at fremskynde tingene.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Ribeiro e Castro (UEN)
Formålet med denne betænkning var at ændre artikel 6 i Parlamentets forretningsorden med hensyn til: (a) selve begrebet en medlemsstats kompetente myndighed for anmodning om ophævelse af immuniteten, (b) relevant procedure for verificering af, hvorvidt den myndighed, som indgiver en anmodning om ophævelse af immuniteten for et medlem, som står over for retsforfølgning, har kompetence hertil, (c) Parlamentets procedure ved behandlingen af anmodninger om ophævelse af et medlems immunitet, og (d) Parlamentets procedure for bekræftelse af et medlems immunitet. Jeg gav min fulde støtte til dette initiativ, især den efter min mening mest relevante del, der udfyldte en mærkbar lakune i forretningsordenen, nemlig de tilfælde, som foranledigede MacCormick-betænkningen, der var til debat og afstemning samtidig. Det drejede sig om tilfælde, hvor det ikke var en medlemsstats myndigheder, der anmodede om ophævelse af immuniteten, men derimod et medlem af Europa-Parlamentet, der anmodede om bekræftelse af den immunitet, som vedkommende nyder i forhold til retsforanstaltninger fra en medlemsstats side (hvilket de italienske bestemmelser pålægger medlemmet selv at sørge for, og som det ikke er myndighedernes pligt at anmode om ophævelse af).

Ribeiro e Castro (UEN)
Denne betænkning har som baggrund italienske domstoles retsforfølgning af medlemmer af Europa-Parlamentet, hvor visse bestemmelser om immunitet ikke er blevet overholdt, da det ikke var de italienske myndigheder, der anmodede Europa-Parlamentet om at tage stilling til ophævelse af immunitet, men de pågældende medlemmer selv. Problemet var derfor, om Europa-Parlamentet med rette kunne mene at være blevet hørt i sagen, eftersom artikel 6 i dets forretningsorden fastsætter, at medlemsstaternes myndigheder skal rette henvendelse til Europa-Parlamentets formand. Det skal bemærkes, at det i de givne tilfælde netop var medlemmerne selv, der rettede anmodning til Parlamentet på grund af den italienske praksis om, at det, når spørgsmålet om ophævelse af immunitet opstår, er den folkevalgte, der skal indbringe det for den forsamling, som vedkommende tilhører. Det er på denne baggrund, at ordføreren har foreslået en særlig procedure, der ikke skal træde i stedet for anmodning om ophævelse af immunitet fra kompetent national myndighed ifølge forretningsordenens artikel 6, men undgå, at det formelle fravær af en sådan anmodning medfører, at de nationale retsmyndigheder ikke anerkender den beskyttelse, som Europa-Parlamentets medlemmer nyder. Den procedure, som ordføreren foreslår, bør finde støtte fra alle sider, da det er den bedste fremgangsmåde ud fra den gældende teksts lakuner. Kun en dybtgående reform, som den, der skitseres i Duff-betænkningen - der var til debat og afstemning samme dag - kan give en dækkende og systematisk løsning på denne type problemer.

Ribeiro e Castro (UEN)
Afstemningen foregik på den baggrund, at Miljøudvalget havde givet udtryk for følgende synspunkter om de resterende, politisk mest følsomme spørgsmål: 1) umiddelbart forbud mod salg af nye kosmetiske produkter testet på dyr, såfremt der foreligger andre gyldige forsøgsmetoder, 2) fuldstændigt forbud, efter fem år, mod salg af nye kosmetiske produkter testet på dyr og 3) forbud mod dyreforsøg fra udgangen af 2004. Hvis plenarforsamlingen fulgte denne linje, ville vi således komme i alvorlig modsætning til Rådet, der på sin side havde opgivet tanken om forbud ikke alene mod forsøg, men også mod salg - altså, med andre ord, stå over for en ophedet og heftig forligsprocedure. Det var netop min holdning, da jeg var skuffet over en vis konformisme i de fremherskende holdninger hos i Rådet, og da jeg var overbevist om, at det var absolut nødvendigt at forbedre industriens holdninger i denne sag til fordel for en rimelig afvejning af de værdier, der her er på tale.

