1. Cuba
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om fire beslutningsforslag om Cuba.
Laima Liucija Andrikien
forslagsstiller. - (EN) Fru formand! Rådet har for nylig anerkendt, at der ikke er opnået konkrete resultater på menneskerettighedsområdet i Cuba på trods af den velvilje, som Rådet gav udtryk for i 2005.
De fleste af os, hvis ikke alle, er enige om, at Cuba er nødt til at iværksætte en politisk overgang til flerpartidemokrati. Dette er ikke udtryk for en eurocentrisk holdning, som vores modstandere ynder at påstå, idet det handler om menneskerettighedernes universalitet og udelelighed, herunder de borgerlige, politiske, økonomiske rettigheder, som vi tror på. Vi opfordrer i dag på ny indtrængende Rådet og Kommissionen til fortsat at tage ethvert nødvendigt skridt til at kræve løsladelse af politiske fanger og samvittighedsfanger.
Det er vigtigt, at vi tilkendegiver vores ubetingede støtte og fulde opbakning til iværksættelse af en fredelig politisk overgang til flerpartidemokrati i Cuba. Vi har en række eksempler til efterfølgelse. For 20 år siden var de nuværende EU-medlemsstater fra Øst- og Centraleuropa på mange områder - herunder på menneskerettighedsområdet - i en situation, der kan sammenlignes med den, som Cuba befinder sig i i dag. Jeg håber, at vi snart vil være vidne til større forandringer i Cuba, og jeg ser frem til denne meget særlige dag.
Marcin Libicki 
forslagsstiller. - (PL) Fru formand! Cuba har været regeret af en diktator i næsten et halvt århundrede, og menneskerettighederne bliver konstant krænket dér. Det er på det nærmeste kommunismens sidste bastion i verden. Nordkorea er en lignende bastion, mens det kinesiske regime er noget anderledes, men ofte lige så grusomt.
Efter kommunismens fald i 1989 forventede vi, at disse kommunistiske lande ville overveje deres situation, og at kommunismen også ville falde dér. Det skete desværre ikke, især ikke i Cuba. Intensiteten i forfølgelserne i Cuba svingede ganske rigtigt. Til tider var de særligt grusomme, og i andre perioder var der en vis liberalisering, hvor oppositionen tilsyneladende opnåede indrømmelser. Det er særligt bekymrende at se udviklingen nu, hvor det er lykkedes Cuba at vinde et antal allierede for sig, herunder venstrefløjsregeringer i Europa.
Den støtte, som regeringer i EU-medlemsstater ofte har givet det cubanske regime, omend indirekte, er særligt bekymrende. Den aktuelle, mere tolerante holdning over for sådanne onde regimer, som også FN indtager, er uacceptabel. F.eks. antydes det, at menneskerettighederne ikke krænkes i Belarus eller i Cuba.
Jeg opfordrer Parlamentet til at indtage en entydig holdning og fordømme de cubanske regeringer og følge op herpå med specifikke foranstaltninger, hvis formål er at vælte Filde Castros onde, kommunistiske regime.
Raül Romeva i Rueda 
Fru formand! Jeg vil gerne begynde med at udtrykke min bekymring over, at dette punkt om relationerne mellem EU og den cubanske regering i henseende til vigtighed har erstattet et andet spørgsmål, som jeg anså for at være langt vigtigere og langt mere presserende: situationen for flygtningene i Irak.
Dette er særligt bekymrende, eftersom den egentlige grund til denne ændring i virkeligheden ikke så meget drejer sig så meget om spørgsmål, der vedrører den nævnte caraibiske ø, men snarere om den vanemæssige tendens hos visse medlemmer af Folkepartiet til at bruge Parlamentet til at udtrykke deres personlige modstand mod den spanske regering.
Det tilkommer ikke mig at forsvare den spanske regerings position. Jeg er ikke medlem af den regering eller af dens parti, men det foruroliger mig, at der kan sættes spørgsmålstegn ved en så væsentlig lejlighed som sessionen torsdag eftermiddag, som er helliget problemer med krænkelser af menneskerettighederne i verden, på grund af et sådant initiativ, der er imod selve ånden i disse forhandlinger.
Desuden vil jeg også gerne påpege, at Rådet i mandags vedtog sine konklusioner om relationerne med den cubanske regering. Heri anførte Rådet igen sin hensigt om at opretholde dialogen med civilsamfundet, og det tilbød at genoprette dialogen med den cubanske regering ud fra en fælles, gensidig og ikkediskriminerende interesse.
Cuba skal gøre store fremskridt inden for f.eks. friheder, rettigheder, politiske rettigheder i særdeleshed, og demokratisk åbenhed, men jeg må insistere på, at der ikke er noget nyt heri, det er ikke presserende. Herudover mener jeg, at man med den indstilling, som Rådet vedtog i mandags, fastlægger parametre for at bevæge sig i den retning, især i det omfang den adskiller sig fra USA's strategi, der er baseret på en steril konfrontation og en embargo, der er både ineffektiv og uansvarlig, bl.a. fordi den reelt er til hinder for visse reformer på øen, der ellers kunne bidrage til en mere velordnet overgang.
Som vi anførte i vores beslutning i Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, skal samarbejdet desuden være et udviklingsinstrument til at nå milleniumudviklingsmålene og ikke et redskab til at stille betingelser med politiske formål for øje.
Marco Cappato 
Fru formand, mine damer og herrer! For en gangs skyld er jeg ikke enig med hr. Romeva i Rueda. Jeg mener nemlig, at Cuba-spørgsmålet er uopsætteligt, og at dette spørgsmål i virkeligheden også berører os selv her i EU. Ellers ville det ikke være nødvendigt med en uopsættelig forhandling om spørgsmål, der vedrører lande, som har været diktaturer og udemokratiske lande i flere år eller i flere årtier.
I dette tilfælde har uopsætteligheden med os og vores politik at gøre. Rådet har besluttet at invitere en delegation fra Cuba. Hvad kan og hvad skal denne en sådan åbning af dialogen betyde? Efter vores mening skal det betyde, at en hvilken som helst ændring, reform eller styrkelse af forbindelserne til Cuba skal ske ved hjælp af en lige så konkret reformplan, når det gælder menneskerettigheds- og demokratisituationen på øen.
Det er rigtigt, at EU's strategi ikke er en embargo - og med et mundtligt ændringsforslag vil jeg foreslå, at dette understreges og gentages - men det skal også siges, at det hverken kan eller må være en ubetinget og unilateral åbningsstrategi, for en sådan strategi ville også vise sig at være en fiasko. Det har vi set tidligere.
F.eks. skal vi konkret støtte - og det er et uopsætteligt spørgsmål, som i meget højere grad vedrører EU, end det vedrører Cuba - de systemkritikere, der er gået sammen under manifestet "Unidad por la Libertad". Et af systemkritikernes og den cubanske oppositions problemer har altid været den interne splittelse, men denne gang er der et manifest og et fælles dokument, som handler om demokrati og om ikke at bruge magt. Det er vores opgave at støtte disse systemkritikere. Det skal der tages hensyn til, når drøftelserne og dialogen indledes, ellers ville det være i strid med EU's politikker og principper for menneskerettigheder og demokrati.
Michael Gahler
Fru formand! Først vil jeg gerne sige til den spanske ordfører, at jeg ikke behøver et besøg fra hr. Moratinos for at hidse mig op over det, den spanske regering gør. Inden for PPE-Gruppen har vi nok kolleger fra Mellem- og Østeuropa, der arbejder med befolkningen i Cuba på grund af en solidaritetsfølelse, og det er ikke kun et spansk anliggende inden for PPE-Gruppen. Det vil jeg gerne understrege.
Fremtidsmulighederne for befolkningen i Cuba må ikke reduceres til to alternativer, som enten er at fortsætte kommunismen eller at blive overtaget af regeringen i Miami. På grundlag af den fælles holdning fra 1996 er det vores politiske ansvar at støtte de demokratiske og fredelige kræfter i deres bestræbelser efter forandringer. Derfor har Parlamentet også givet Sakharov-prisen til Damas de Blanco-gruppen og Oswaldo Payá.
I rådsafgørelsen havde jeg gerne set en klar udmelding om, at den fælles holdning fra 1996 stadig er gældende, og at rådsafgørelsen, som blev vedtaget i mandags, ikke ændrer herpå, samt at foranstaltningerne fra 2003 kun er suspenderet, og at vi i hvert fald i juni næste år foretager en fornyet revidering (den 17. evaluering af den fælles holdning). Det burde Rådet have pointeret.
Manuel Medina Ortega
Fru formand! Jeg vil gerne befæste hr. Romevas ord lige nu. Det eneste motiv til at tage dette emne op er et internt, politisk spørgsmål i Spanien, som ikke har noget at gøre med forholdene i det aktuelle land. Folkepartiet har foretrukket ikke at forhandle om et virkeligt påtrængende spørgsmål, nemlig det om Irak.
Der er i øjeblikket to millioner irakiske flygtninge i Irak og yderligere to millioner, som har været nødt til at forlade landet. For tiden sendes disse stakkels mennesker, som flygter fra bombningerne og drabene i Irak, retur til deres oprindelsesland af andre lande. Med andre ord bomber vi på den ene side den irakiske befolkning, og på den anden side giver vi dem ikke lov til at forlade landet, men sender dem tilbage til helvedet. Dette er et tilfælde af total umenneskelighed, og det er uheldigt, at vi på dette tidspunkt glemmer disse menneskers situation.
Vi mener derfor, at denne opprioritering er fuldstændig upassende, og at vi har forspildt en mulighed for at behandle en humanitært set virkeligt presserende sag på et tidspunkt, hvor der var behov for at vedtage foranstaltninger.
For ganske nylig blev der afholdt en konference i Irak, hvor dette spørgsmål blev debatteret, en række beslutninger er blevet vedtaget, og dette Parlament er ikke i stand til at følge op på dem, fordi det foretrækker at behandle interne, politiske spørgsmål i stedet for de virkelige problemer, der i øjeblikket bekymrer menneskeheden.
Formanden
- Jeg gør medlemmerne opmærksom på, at vi drøfter Cuba, og hvis nogen forsøger at drøfte et andet spørgsmål, vil jeg gribe resolut ind.
Marios Matsakis
for ALDE-Gruppen. - (EN) Fru formand! Jeg vil helt sikkert tale om Cuba!
Parlamentet har behandlet spørgsmålet om Cuba adskillige gange. Desværre er alle vores krav om fuld respekt for grundlæggende frihedsrettigheder til cubanske borgere faldet for døve øre. Det fuldstændig anakronistiske Castro-regime er nu så gammeldags og langt fra virkeligheden og moderne demokratiske standarder, at det efter min opfattelse er meget usandsynligt, at der vil ske nogen betydelige ændringer til det bedre, så længe Castro stadig er ved magten. Han er imidlertid nu så gammel, syg og fysisk ude af stand til at styre landet, at vi er nødt til at overveje, hvordan vi skal forholde os, når han endelig er ude af magtbilledet i Cuba.
Indtil da stiller vi på ny krav om demokratiske reformer, og vi opfordrer navnlig de Cubanske myndigheder til at give de to cubanske modtagere af Europa-Parlamentets Sakharov-pris tilladelse til at rejse til Europa. Lad os håbe, at magthaverne i Cuba stadig har en sidste rest af sund fornuft tilbage, og at vi snart kan byde disse Sakharov-prismodtagere velkommen.
Giusto Catania
Fru formand, mine damer og herrer! I nogle få sekunder stod der "irakiske flygtninge" på mødedisplayet. Denne lapsus har tydeligvis også ramt teknologien her i Parlamentet. Det var nemlig dette spørgsmål, som vi burde have drøftet, dvs. de 4 millioner irakere, der forsøger at rejse til Europa, og som vi ikke tager imod.
I stedet for skal vi tale om Cuba, eftersom der er en international kampagne i gang, der fik Parlamentet til at stemme imod Venezuela i sidste mødeperiode, og som sikkert får Parlamentet til at stemme imod Cuba i dag. Nu venter vi så bare på, at en eller anden fra det spanske folkeparti udarbejder en beslutning mod Ecuador og Bolivia. Det er lige, hvad der mangler.
Den egentlige målsætning er at bekæmpe den økonomiske politik, som en stor del af Latinamerika i øjeblikket fører, og som er i strid med nyliberalismen og den imperialistiske tankegang om permanent krig. Sådan forholder det sig rent faktisk med vores forhandling.
Jeg mener derimod, at vi kraftigt bør anmode om, at EU's fælles holdning tages op til revision, og at embargoen tages op til revision. Det, som Rådet gjorde i mandags, da det inviterede en delegation fra de cubanske myndigheder til Bruxelles, var et meget vigtigt skridt, som vi burde have udnyttet til at indlede en positiv dialog og til at understrege de fremskridt, som Cuba har gjort.
Jeg mener til gengæld, at det, der står fra punkt 1 i denne beslutning, tydeligt viser, hvad en del af Parlamentet ønsker. Man anmoder således om en ændring af det sociale, økonomiske og politiske system på en ø, der er et selvstændigt land. Det er efter min mening uacceptabelt.
Daniel Hannan
(EN) Fru formand! Castros Cuba er det sidste statssamfund på den vestlige halvkugle, der ikke foregiver at være et demokrati. Oppositionsbevægelser er således forbudt, systemkritikere fængsles og borgere nægtes udrejsetilladelse. Der er ikke mange eksempler på noget så nedværdigende, som når venstreorienterede i Vesten anfører, at dette på en eller anden måde er i orden, da Cuba er god til at producere læger og ballerinaer.
To faktorer har fastholdt Castros dynasti ved magten. For det første den fejlslagne amerikanske blokade, der har gjort det muligt for Castro at fastholde den paranoide forestilling om omverdenens fjendtlighed, som diktatorer har brug for, og for det andet den efterladenhed, der er blevet udvist fra visse sider i Europa - og jeg vil især nævne Zapatero-regeringen, der imødekommer cubanske kommunister ved at udvise fuld diplomatisk høflighed.
Cuba kan kun blive frit gennem politisk isolation og ikke økonomisk engagement. Vi gør i stedet det modsatte med katastrofale følger for dette ulykkelige land.
'Sola mors tyrannicida est' skrev min landsmand, Thomas More - tyranner kan kun fjernes ved at dræbe dem. Hvis det var gået sådan med Castro, siger det ikke noget godt om os andre.
Pedro Guerreiro
(PT) Fru formand! Det burde være et ægte ønske om dialog baseret på EU's respekt for Cuba, som Europa-Parlamentet skulle have haft på sin dagsorden i dag.
Efter vores mening forudsætter en åben dialog om alle spørgsmål af gensidig interesse naturligt nok, at de hindringer fjernes, der er skabt for at besværlig- eller ligefrem umuliggøre denne dialog. Det betyder, at EU må bringe de sanktioner til ophør, som blev indført i 2003, og som i øjeblikket er midlertidigt indstillede, og det samme må ske med EU's fælles holdning til Cuba. Det ville åbne vejen til en normalisering af forholdet mellem EU og Cuba.
Det er dog ikke det, som de medlemmer ønsker, der har sat denne debat på Parlamentets dagsorden, og som er de samme, der har underskrevet det forslag til beslutning, som vi i dag skal stemme om. Det har til formål at isolere Cuba endnu mere, i forening med den uantagelige blokade, som den amerikanske regering har iværksat over for landet. Det har endvidere til formål skamløst og direkte at fremme indblanding i Cubas indre forhold, idet man ved pres udefra søger at gennemtvinge beslutninger, som det kun tilkommer det cubanske folk suverænt at træffe. Virkeligheden demonstrerer imidlertid, at det bedste svar på disse forsøg er den store prestige og betydning, som landet har, og den aktive solidaritet med Cuba og dets folk, som millioner og atter millioner af mennesker over hele verden viser.
Zuzana Roithová
(CS) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg var i Cuba for ikke så længe siden, og der er ikke sket fremskridt i landet med hensyn til at værne om menneskerettighederne, faktisk tværtimod - forholdene er blevet værre. Jeg opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til at protestere kraftigere mod grove krænkelser af menneskerettighederne i Cuba, til at støtte de organisationer, som agiterer for, at politiske modstandere og deres familier faktisk kan overleve, eller som hjælper ngo'er i Cuba med at kommunikere med hinanden og give udtryk for deres mening om, hvordan politiske spørgsmål kan løses, samt til at gøre internettet tilgængeligt for cubanere på vores ambassader, for folk har ikke adgang til informationer i Cuba.
Rådet skal agitere for løsladelse af politiske fanger, som bliver mishandlet fysisk og ikke får den medicin, de har brug for. Almindelige cubanere lever også i ekstrem fattigdom og med sygdom. Der er mangel på læger og moderne teknikker. Sundhed var engang Castros stolthed og glæde, men i dag er almindelig medicin kun for rige kommunistledere eller udenlandske turister.
Cubanere ønsker forandring, og de ønsker frihed. Vi må ikke lade Rådet åbne en dialog med det cubanske regime uden at opstille klare betingelser for løsladelse af fanger og for ytringsfrihed.
László Kovács
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Vi har god grund til at følge de seneste begivenheder i Cuba tæt, da Fidel Castro efter 47 år ved magten i Cuba overgav ledelsen til sin bror, Raúl, der har styret øen på en relativ rolig og organiseret måde. Det er for tidligt at sige, om Fidel vil komme sig helt efter sin sygdom, men næsten alle iagttagere er enige om, at han aldrig bliver i stand til at varetage den daglige ledelse igen.
For første gang siden revolutionen i 1959 bliver Cuba nødt til at se i øjnene, at landet ikke længere vil blive styret fuldt ud af Fidel Castro. Det er helt sikkert en ny situation, som vi er nødt til at tage højde for. Spørgsmålet er, hvordan EU kan og skal forholde sig til denne nye udvikling.
Rådet reagerede for første gang for tre dage siden. I sine konklusioner om Cuba den 18. juni gentog EU sit tilbud om en åben og omfattende dialog med de cubanske myndigheder og inviterede en delegation til Bruxelles for at sondere muligheden for en sådan øvelse. Denne åbne tilgang er i overensstemmelse med EU's generelle politik om konstruktivt engagement i Cuba.
Siden 1996, hvor EU vedtog sin holdning til Cuba, har erfaringen vist, at det kun er muligt at fremme fredelige forandringer i Cuba hen imod demokrati, respekt for menneskerettighederne, retsstatsprincippet, et holdbart opsving og forbedring af den cubanske befolknings levevilkår gennem engagement og samarbejde som påpeget i EU's fælles holdning fra 1996.
Vi vil kun kunne sikre den bedst mulige anvendelse af de forskellige tilgængelige instrumenter i EU og i medlemsstaterne med henblik på at fremme samarbejdet på områder såsom politiske forbindelser, menneskerettigheder, investering og handel, udviklingssamarbejde, videnskabelig forskning, uddannelsesmæssige udvekslingsordninger og kultur gennem en åben, omfattende og resultatorienteret dialog med de cubanske myndigheder.
EU er en helt igennem værdibaseret organisation, og menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder er en afgørende politisk prioritet i forbindelse med EU's optræden udadtil. EU er fuldstændig overbevist om, at denne vilje til åben dialog også skal omfatte det bredere cubanske civilsamfund. Det giver kun mening at række hånden frem mod den cubanske regering og opfordre den til at indgå i et langsigtet partnerskab med EU, hvis EU samtidig gør sit yderste for at fastholde og udvikle sin dialog med civilsamfundets aktører, herunder menneskerettighedsforkæmpere og fredelige politiske aktivister.
Så længe Cuba nægter sine borgere internationalt anerkendte grundlæggende civile, politiske og økonomiske rettigheder, vil EU fortsat arbejde for demokrati og respekt for retsstatsprincippet og grundlæggende frihedsrettigheder. EU bør fortsat give udtryk for sin fulde solidaritet med og støtte til de grupper, der ønsker at gøre disse universelle værdier til virkelighed i Cuba på fredelig vis. Det er det, der egentlig ligger bag udtrykket "tostrenget strategi", dvs. at sige ja til at række hånden frem mod de cubanske myndigheder med henblik på dialog og samarbejde og samtidig give klart udtryk for kritik og bekymring, og at sige ja til at forsvare de cubanske borgeres ret til frit at træffe beslutninger om deres egen fremtid.
Kommissionen er fuldstændig overbevist om, at Rådets konklusioner af 18. juni er et ønskeligt og nødvendigt første skridt i denne retning.
Formanden
Forhandlingen om Cuba er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik.
Skriftlig erklæring (artikel 142)
Filip Kaczmarek
Forslaget om, at EU skal afvige fra politikken med at nedkøle de diplomatiske forbindelser med Cuba, er totalt uacceptabelt. Vi kan gå med til at genåbne en fuld og åben, politisk dialog med de cubanske myndigheder på alle områder af fælles interesse for at forbedre relationerne mellem EU og Cuba, men kun på visse betingelser. At gøre det uden forbehold ville sende et helt forkert signal til det cubanske regime. Det ville indebære, at vi billiger myndighedernes uacceptable fremfærd i landet. Dialog er i sagens natur en tosidig proces, ikke en ensidig.
De cubanske myndigheders indvilgelse i at lade drøftelserne omfatte spørgsmål med relation til menneskerettighederns tilstand i Cuba må nødvendigvis være et sine qua non til at genåbne en fuld dialog. Det er også svært at forestille sig en ærlig dialog med Cuba, så længe Sakharov-prisvinderne ikke må få tilladelse til at rejse til Europa. Den siddende spanske regerings holdning i denne henseende er meget tvetydig. Man kunne forvente, at de spanske socialdemokrater udviste større solidaritet med EU's politik over for Cuba. Det er vores pligt at vise vores vedvarende modstand mod de grove krænkelser af menneskerettighederne under Castros regime. For at en dialog mellem Cuba og EU kan føre til positive forandringer, skal der være tale om en ægte dialog, ikke et propagandastunt. For Cubas vedkommende har man tidligere benyttet sig af Unionens åbenhed til at lancere en propagandaoffensiv.
