Traģisks stāvoklis Mjanmā (debates)
Priekšsēdētāja
. - Nākamais jautājumus ir Padomes un Komisijas paziņojumi par traģisko stāvokli Mjanmā.
Janez Lenarčič
Priekšsēdētāja vietnieks. - (SL) Mēs visi joprojām esam šokēti par cilvēku ciešanām, ko postošais ciklons Nargis radīja nabadzīgajiem un apspiestajiem Birmas jeb Mjanmas iedzīvotājiem.
Mēs izteicām visdziļāko Eiropas Savienības līdzjūtību daudzos paziņojumos, kas publicēti pēc šīs dabas katastrofas. Turklāt Eiropas Savienība nekavējoties apsolīja tūlītējus līdzekļus humānās palīdzības vajadzībām. Līdz šim brīdim Eiropas Savienības ieguldījums ir pārsniedzis 60 miljonus eiro. Vienlaikus būtu jāuzsver, ka šī apsolītā summa papildinās to Eiropas Savienības palīdzību, ko tā ir jau sniegusi, un tā nav maza summa.
Neskatoties uz to, galvenais jautājums joprojām ir par piekļuvi katastrofas skartajiem apgabaliem, un to, kā ātri izsniegt palīdzību. Iepriekšējā otrdienā Prezidentūra sadarbībā ar komisāru Louis Michel kungu sasauca Eiropas Savienības Padomes ārkārtas sesiju. Šajā sesijā attīstības ministri piekrita, ka pastāv vēl lielākas traģēdijas draudi, ja Mjanmas iestādes nebūs gatavas labākai sadarbībai.
Stāvoklis joprojām ir kritisks. Tieši tāpēc Eiropas Padome mudināja Mjanmas iestādes īstenot neatliekamus pasākumus, paātrinot piekļuvi, lai palīdzētu cilvēkiem, kas ir drausmīgi grūtā stāvoklī. Padome apsveica komisāra Louis Michel kunga pūliņus pārliecināt Mjanmas iestādes, ka humānā palīdzība ir neatliekama un neitrāla. Vienlaikus mēs nožēlojam, ka Mjanmas iestādes nebija gatavas izmantot visu palīdzību, ko Eiropas Savienība un starptautiskā kopiena bija gatava sniegt.
Turklāt Padome ir skaidri izteikusi tās pilnīgo atbalstu Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram un visām tām iniciatīvām, ko izteikušas Apvienoto Nāciju Organizācijas struktūras, kas palīdzētu izpildīt humānās palīdzības prasības. Mēs arī atzinīgi vērtējam rītdien paredzēto Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāra Ban Ki-moon kunga vizīti uz Mjanmu.
Padome ir izvirzījusi jautājumu par stāvokli Mjanmā visās politiskajās sanāksmēs, kas pēdējā laikā ir noturētas ar tās Āzijas partneriem. Āzijas valstis ir lūgtas ietekmēt un pārliecināt Mjanmas iestādes, ka starptautiskās humānās palīdzības būtība ir neitrāla un bez aizspriedumiem.
19. maijā Dienvidaustrumu Āzijas valstu asociācijas (ASEAN) dalībvalstu ārlietu ministri tikās Singapūrā. Eiropas Savienība jau iepriekš ir iepazīstinājusi šo grupu ar demaršu, pieprasot šī reģiona valstīm ietekmēt Mjanmas iestādes, lai tās atvērtu robežas humānajai palīdzībai un humānās palīdzības darbiniekiem.
Pirmdien, 26. maijā, Vispārējo lietu un ārējo attiecību padome diskutēs par humāno stāvokli Mjanmā, par piekļuves liegšanu humānās palīdzības ekspertiem, un arī par palīdzības piegādi katastrofā cietušajiem reģioniem.
Birma jeb Mjanma arī joprojām būs galvenā tēma Padomes diskusijās šīs valsts politiskā stāvokļa dēļ. Fakts, ka par spīti liela mēroga humanitārai katastrofai militārā hunta nav atcēlusi nacionālo referendumu, ir iemesls bažām. Mēs uzskatām, ka tas var radīt nekārtības jaunās konstitūcijas pieņemšanas procesā.
Mēs arī esam nobažījušies par iebiedēšanas pastiprināšanas ziņojumiem laikā, kad notiek sagatavošanās referendumam. Es uzsvēršu, ka Eiropas Savienība ir arī vīlusies, jo iestādes nav pievērsušas nekādu uzmanību Apvienoto Nāciju Organizācijas prasībām pēc ietverošākas un likumīgākas pārejas uz demokrātiju. Es vēlētos apstiprināt, ka Eiropas Savienība turpinās atbalstīt Apvienoto Nāciju Organizācijas centienus.
Visbeidzot, lūdzu ņemiet vērā, ka 29. aprīlī Eiropas Savienība pārskatīja kopējo nostāju, ko pieņēma 2007. gada novembrī. Šī nostāja, kas tika pieņemta kā atbilde uz miermīlīgo protestu apspiešanu, no šī brīža iekļauj stingrākus ierobežojošus pasākumus pret Mjanmu.
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, vispirms un galvenokārt es vēlos jums pateikties par Mjanmas jautājuma iekļaušanu šīs sēdes darba kārtībā.
Ņemot vērā 2. maija ciklona Nargis izraisītās katastrofas apmērus, mēs ierosinājām Prezidentūrai sasaukt Eiropas Savienības Ārlietu ministru Padomes ārkārtas sanāksmi. Slovēnijas Prezidentūra, kurai es vēlos pateikties, sasauca sanāksmi, cik ātri vien bija iespējams, un tā notika 12. maijā.
Sanāksmē ES aicināja pastiprināt sadarbību ar Mjanmas iestādēm, lai tās nodrošinātu piekļuvi un starptautiskās humānās palīdzības izplatīšanu. Es nolēmu sekot aicinājumam tūlīt, apmeklējot Mjanmu 15. un 16. maijā. Sava brauciena laikā, par kuru es stingri pateicu, ka tas ir humanitārs un nepolitisks, man izdevās tikties ar Mjanmas iestādēm un Mjanmas humanitāro organizāciju pārstāvjiem, kā arī es apmeklēju katastrofas skartos reģionus Jangonas apkārtnē. Man bija diezgan spraigas divarpus stundu tikšanās un diskusijas ar Plānošanas ministru - nepārprotami viņš bija lielākā autoritāte, un noteikti bija ar vislielāko autoritāti no trim manis satiktajiem ministriem - arī Sociālās labklājības ministra un Veselības ministra.
Tas, kas ļoti skaidri izpaudās manas vizītes laikā, bija Mjanmas iestāžu joprojām ļoti lielā nevēlēšanās izveidot operatīvus pasākumus, kas normāli nepieciešami, lai nodrošinātu starptautisko humanitāro atbildi uz vietējām vajadzībām. Tāpat man ir skaidrs, ka pieeja, cenšoties uzspiest starptautisko humāno palīdzību Mjanmas iestādēm, ņemot vērā mūsu pašreizējos līdzekļus, ir lemta neveiksmei un var būt pat kaitīga. To man pateica visas humanitārās organizācijas Mjanmā, un apstiprināja, ka problēma nepārprotami nav organizāciju trūkums uz vietas vai pat līdzekļu trūkums, jo līdzekļu trūkums arī noteikti ir atkarīgs no starptautisko ekspertu un profesionāļu piekļuves, problēma ir piekļuves trūkums.
Mana vizīte noteikti deva pieticīgu ieguldījumu neliela loga atvēršanā, lai pakāpeniski veidotu minimālu humanitāru telpu starptautiskajai humānai palīdzībai. Mjanmas iestādes daļēji reaģēja uz dažām konkrētām prasībām: piemēram, par divām nedēļām tika pagarinātas vīzas Komisijas uzdevumā strādājošiem ekspertiem. Viņi bija saņēmuši trīs dienu vīzas, un tās tika pagarinātas par divām nedēļām. Mēs bijām prasījuši vīzas uz vienu mēnesi.
Mēs arī noskaidrojām stāvokli, kas izrādījās patiesi nopietns. Noteiktās vietās vietējās iestādes pieprasīja caurlaidi, un tādējādi rakstisku atļauju, pat vietējiem strādniekiem, tiem cilvēkiem, ko nodarbina mūsu aģentūras, Apvienoto Nāciju Organizācija un nevalstiskās organizācijas, un lielākajā daļā gadījumu, protams, tas bija neiespējami. Šī situācija tika noskaidrota, un acīmredzami vietējiem strādniekiem nav nepieciešama atļauja. Vairs nav nepieciešamas nekādas atļaujas, lai iekļūtu katastrofas vietās, jo īpaši Pathein lidostā. Es arī lūdzu atvērt otru lidostu tām lidmašīnām, kas ierodas ar iekārtām, citiem vārdiem sakot, Pathein lidostu, kas ir militāra lidosta. Man teica, ka tas nav iespējams, jo kontroltorņa izmantotie tehniskie standarti atšķiras no starptautiskajiem, un jebkurā gadījumā tas neatvieglotu darbu, jo ceļi starp Rangūnu un deltu, kas ir vissmagāk cietušais reģions, ir daudz labākā stāvoklī un vieglāk izmantojami. Diemžēl man nebija atļaujas, lai es pats varētu pārliecināties par šīs informācijas pareizību.
Es uzskatu, ka ir svarīgi saglabāt starptautisko spiedienu, gan kaimiņvalstu spiedienu, gan arī starptautiskās kopienas spiedienu kopumā. Man vajadzētu pateikt, ka sarunās ar iestādēm es izteicu konkrētu prasību - faktiski es izteicu piecas konkrētas prasības, kuras es jums tūlīt nosaukšu: ārstiem un medicīnas personālam no kaimiņvalstīm jāatļauj atrasties visnopietnāk skartajos apgabalos, un viņi ieguva šo atļauju dienā, kad es aizbraucu. Tas nozīmē, ka tika izvietoti 140 ārsti un medicīniskais personāls no Laosas, Kambodžas, Indijas, Bangladešas un Taivānas. Tādējādi viņi varēja apmeklēt visvairāk cietušos reģionus. Kaimiņvalstu loma ir izšķiroša, un man bija iespēja pietiekami ilgai sarunai ar ģenerālsekretāru Ban Ki-moon kungu, gaidot lidmašīnu, lai atgrieztos Bangkokā. Es nodevu viņam visu šo informāciju, izteicu savu nostāju šajā jautājumā, un pastāstīju arī, kā noritējusi mana vizīte.
ANO ģenerālsekretārs piekrita šai analīzei, taču viņam bija divi īpaši priekšlikumi: nozīmēt kopīgu ANO/ASEAN humānās palīdzības koordinatoru un ātri organizēt ziedotāju konferenci, ko vadītu ANO un ASEAN 24. un 25. maijā Bangkokā. Turpinot Apvienoto Nāciju Organizācijas humānās palīdzības koordinātora John Holmes kunga vizīti, ģenerālsekretārs Ban Ki-moon rītdien apmeklēs Mjanmu, lai diskutētu par to, kā novirzīt starptautisko palīdzību.
Attiecībā uz vajadzībām, humanitārais stāvoklis Mjanmā joprojām ir dramatisks. Pastāv briesmas, ka pirmo katastrofu, ko izraisīja ciklons, varētu pasliktināt otra, humanitāra katastrofa: bada risks, jo ir iznīcināta raža, un arī epidēmijas starp izdzīvojušajiem, kuru dzīves apstākļi ir nožēlojami. Pastāv epidēmiju risks. Kad mēs tur bijām, Pasaules Veselības Organizācija nekonstatēja holēras inficēšanās risku, bet liela daļa bērnu cieta no caurejas un tamlīdzīgi. Tas nozīmē, ka pastāvēja epidēmijas risks, ko izraisīja ūdens piesārņojums. Pastāv arī bada risks. Reģionā lielos daudzumos bija uzkrāti rīsi, taču visa pārtika noliktavās ir tikusi iznīcināta.
Ir viena praktiska problēma: šai zemei ir jātiek apsētai, lai oktobrī nodrošinātu ražu. Tādēļ grafiks ir maksimāli trīs līdz četras nedēļas. Daļa cilvēku, kas atrodas pagaidu nometnēs, kā viņi tās sauc, dažādu iemeslu dēļ nevēlas atgriezties savos īpašumos, turpretī citi vēlas atgriezties, taču nepieciešamas īpašas sēklu šķirnes, jo augsne ir ar sāls saturu, un tādēļ viņiem nepieciešami daudz spēcīgāki augi, kā arī mēslojums. Tāpēc es mēģināju iesaistīties konstruktīvā, praktiskā dialogā ar iestādēm šajā jautājumā. Bija doma, ka kā finanšu mehānisms varētu tikt izmantota ANO Attīstības programmas mikrokredītu shēma. Mēs šobrīd joprojām diskutējam par to. Man jums ir jāsaka, ka tas nav ātrs process.
Komisija sniedza ātru atbildi, 5. maijā ar ārkārtas lēmumu piešķirot divus miljonus eiro. Kā jūs zināt, esmu pilnvarots izdalīt trīs miljonus eiro uzreiz, bez oficiālajām procedūrām. Protams, tā kā mums nebija identifikācijas, mēs sākām, izdalot divus miljonus eiro. Pēc tam mēs vienojāmies par piecu miljonu eiro programmu pārtikas palīdzībai, kā arī papildus ārkārtas programmu desmit miljonu eiro apjomā. Protams, mēs esam gatavi darīt vairāk, pamatojoties uz vajadzību novērtējumu un apstiprinājumu attiecībā uz palīdzības uzraudzību.
Kad beidzās mūsu divarpus stundu ilgās diskusijas ar iestādēm, es tām nosūtīju īpašu rakstisku paziņojumu par dažādajām prasībām, ko es biju izteicis. Mana pirmā prasība attiecās uz vīzu termiņa pagarināšanu tiem, kas pašlaik strādā šajā misijā, proti, Komisijas personālu. Mums tika dots divu nedēļu ilgs pagarinājums.
Es arī lūdzu galīgu noskaidrošanu, lai tās informētu mūsu vietējās iestādes par to, ka Mjanmas strādniekiem mūsu aģentūrās un pie citiem operatoriem vairs nebūs nepieciešamas oficiālas pilnvaras vai ceļošanas atļaujas. Šis jautājums ir acīmredzami noskaidrots.
Es lūdzu daudzkārtējas iebraukšanas vīzas uz sešiem mēnešiem, lai atļautu tur strādājošajām EE finansētajām NVO trīskāršot to starptautisko personālu. Kad es aizbraucu no Mjanmas, bija apmēram simts nenokārtotu iesniegumu vīzām ANO aģentūrām, un nedaudz vairāk kā simts NVO iesniegumu. Es lūdzu, lai mani regulāri informē. Kopš tā laika dažas vīzas ir izsniegtas, taču tas ir tālu no tā, kas ir pieprasīts.
Es arī lūdzu vīzas un ceļošanas atļaujas, lai apmeklētu deltu un nodrošinātu, ka var mobilizēt pietiekamu skaitu personāla. Kā jau teicu, es lūdzu, lai ātri tiktu izsniegtas atļaujas ārstiem un vietējam medicīniskajam personālam šajā reģionā. Šķita, ka viņi šo prasību pilnībā saprata.
Kas attiecas uz Pathein lidostu, kas varētu darboties kā sava veida sadales centrs tiem produktiem, ko ar lidmašīnām nosūtīja starptautiskā kopiena, atbilde šajā jautājumā bija atklāts nē. Saskaņā ar viņu teikto, iemesls ir tāds, ka kontroles aprīkojums un veids neatbilst starptautiskajiem standartiem, un būtu daudz vienkāršāk izmantot Rangūnu. Es to apšaubu, jo, kad biju tur, Rangūna jau bija pārpildīta un bija virkne problēmu, kas pēc tam zināmā mērā tika atrisinātas. Neesmu pārliecināts, ka tās tika novērstas, pateicoties man. Vienkārši viņi nevarēja atrast veidu, kā pārvaldīt arī Rangūnas lidostu. Man arī radās iespaids, ka šādā veida lidostu pārvalde notika iestāžu ērtību dēļ.
Kopumā tas bija uzdevums, kas sagādāja ārkārtīgu vilšanos, to es varu jums pateikt. Es jūtu, ka tur pastāv pilnīga neuzticēšanās starptautiskajai kopienai. Šajā valstī ir ļoti dziļi iesakņojušās kādas a priori bažas. Laiku pa laikam rodas iespaids, ka neviens neklausās otrā. Ir ārkārtīgi grūti sarunu biedra domu gājienu un apziņu. Sarunas ritēja labi, jo mums bija īsta diskusija, visumā diezgan pieklājīga, taču arī stingra, jo pastāvēja viens jutīgs jautājums: kāpēc noraidīt starptautisko personālu, ja tas ir tik nepieciešams?
Es arī minēju atbildību aizsargāt, šajā gadījumā jo īpaši, pat tad, ja tas noved līdz problēmām attiecībā uz principiem. Attiecībā uz šo jautājumu man teica, ka uz dažiem jautājumiem nav vajadzīga atbilde. Tiktāl par to, kā noritēja šī vizīte. Nepārprotami es jutos apbēdināts, ka es nebiju panācis neko konkrētāku, taču es nevaru izlikties, ka nebiju laimīgs, atgriežoties Eiropā.
Hartmut Nassauer
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, komisāra kungs sniedza mums pārliecinošu un grafisku attēlojumu par metodēm, ar kādām militārā valdība, kas ir pie varas Mjanmā, ciniski un brutāli nodod pati savu tautu.
Es vēlos uzrunāt Dienvidaustrumu Āzijas Nāciju asociāciju un ASEAN dalībvalstis. Daudzus gadus Eiropas Parlaments ir uzturējis draudzīgas attiecības ar ASEAN valstu parlamentāriešiem. Pirms pavisam neilga laika šīs valstis parakstīja jaunu ASEAN hartu, kurā tās nepārprotami apliecināja savu apņemšanos ievērot cilvēktiesību cieņas un aizsardzības principus. Pats par sevi saprotams, ka ASEAN zināmā mērā ir atbildīga par Mjanmu, kas ir viena no dalībvalstīm, un par to, ka ASEAN valstu kopējā reputācija cietīs, ja tās ļaus Mjanmas militārajai huntai rīkoties tā, kā tā rīkojas šobrīd.
Es vēršos pie ASEAN dalībvalstīm viņu pašu interesēs un viņu labo un draudzīgo attiecību ar Eiropas Savienību vārdā; dariet, ko spējat, lai pārliecinātu Mjanmas militāro huntu, ka tai jāļauj pārējai pasaulei palīdzēt viņu valsts iedzīvotājiem. Kā jau norādīju, tās ir ASEAN valstu pilnvaras un atbildība. ASEAN valstīm jautās, kā tās izmanto šo atbildību, un fakts, vai tās izmanto vai neizmanto savas iespējas rīkoties šajā jautājumā, ietekmēs mūsu attiecības ar ASEAN. Tām nav jāizmanto aicinājumi sabiedrībai - ir citas iespējas - bet Eiropas Savienība gaida, ka it īpaši Mjanmas kaimiņvalstis darīs, ko spēs, lai mainītu varas režīma attieksmi.
Jan Marinus Wiersma
Es izteikšu atzinību komisāra kungam savas grupas vārdā. Šodien viņš skaidri parādīja, ka darīs visu iespējamo ļoti sarežģītos apstākļos. Viņš pats nosauca to par dialogu ar kurlajiem. Mums ir jāņem vērā, ka situācija Mjanmā tiek risināta dīvaini. Tagad ir pagājušas gandrīz trīs nedēļas, kopš šo valsti skāra ciklons, un valdība negribīgi izmanto palīdzību no ārpuses. Iestādes pašas joprojām ir samērā pasīvas. Valsts vairākas nedēļas ir slēgta brīvprātīgajiem strādniekiem, ekspertiem un plašsaziņas līdzekļiem jau. Pirms pusotras nedēļas Kafkas absurda stilā hunta ļāva notikt referendumam, kas paredzēts, lai stiprinātu tās pozīcijas,.
Saskaņā ar vairāku avotu datiem oficiālais upuru skaits ir aptuveni astoņdesmit tūkstoši. Desmitiem tūkstoši cilvēku ir pazuduši, un bez pajumtes ir palikuši divi miljoni. Tas lēnām sāk līdzināties Pol Pot paveiktajam, vai vismaz mēs tā domājam, jo no valsts tiek saņemts ļoti maz informācijas, kad tā pieņem palīdzību. Bijušas ANO koordinators Jan Egeland teica šīs nedēļas sākumā, ka atteikšanās no palīdzības ir slepkavība. Mjanmas valdība pārvērš par farsu savu atbildību par cilvēku aizsardzību. Ir ievērojams kontrasts salīdzinājumā ar Ķīnu, kura cieta no spēcīgas zemestrīces pagājušajā nedēļā. Plašie postījumi netika slēpti un tika rādīti televīzijā it visur, tostarp pašā Ķīnā, un Ķīnas valdība lūdza starptautisku palīdzību.
Mjanmas valdības tēlu vēl vairāk sabojāt nav iespējams. Tas vairāk vai mazāk ir sasniedzis visu laiku viszemāko novērtējumu. Ķīna varētu darīt daudz vairāk, lai mudinātu Mjanmas valdību pieņemt palīdzību. Tāpat arī Krievija un Indija, kurām vajadzētu izdarīt spiedienu uz huntu Apvienoto Nāciju Organizācijā vai ASEAN. Es piekrītu Nassauer kunga izteiktajam komentāram šajā sakarībā.
Pagājušajā pirmdienā tika panākta vienošanās ASEAN par starptautisko palīdzību Mjanmai. Visa palīdzības saņemšana ir jākoordinē ASEAN. Tas ir solis uz priekšu, bet tieša palīdzība no rietumiem joprojām netiek pieņemta. Nākošajā nedēļā notiks ziedotāju konference. Es aicinu Eiropu ziedot devīgi un no visas sirds, bet tikai, ja būs garantijas, ka mūsu ziedojumi patiešām nonāks vajadzīgajā vietā un ka valstī varēs iekļūt žurnālisti, lai mēs iegūtu patiesu ainu par situāciju tajā.
Jules Maaten
ALDE grupas vārdā. - (NL) Cik reižu mēs šajā Parlamentā esam runājuši par Mjanmu? Mēs šeit par to runājam vairākas reizes gadā, un joprojām situācija ir bezcerīga.
Tomēr situācija Mjanmā ir kļuvusi vēl sliktāka nekā tā bija, kad par to runājām iepriekšējā reizē. Viens, komats, četri miljoni upuru joprojām nav saņēmuši palīdzību. Trīsdesmit tūkstoši bērnu cieš no nepietiekama uztura. Simtiem tūkstoši cilvēku ir palikuši bez pajumtes, un pastāv draudi saslimt ar holēru, pneimoniju un infekcijas slimībām. Es saprotu, ka šorīt astoņi ārvalstu ārsti no Médecins Sans Frontières ir ielaisti katastrofas skartajā teritorijā.
Jebkurā gadījumā es vēlos atbalstīt Nassauer kunga aicinājumu ASEAN. Tai beidzot ir jāparāda apņemšanās, jo ir skaidrs, ka hunta ir vairāk ieinteresēta sava režīma saglabāšanā ar referenduma palīdzību, kas nav šāda vārda cienīgs, nevis savas tautas izdzīvošanas nodrošināšanā - Wiersma kungs sauc to par "Kafkas absurdu”. Ģenerāļi domā, ka ārzemnieki, kas ieradīsies valstī, apdraudēs militārā režīma pastāvēšanu.
Ir skaidrs, ka Médecins Sans Frontičres, Oxfam, britu, franču un ASV kuģi piedāvā humāno palīdzību, nevis režīma izmaiņas valstī, neskatoties uz to, cik ļoti es to vēlētos. Tomēr mēs nevaram par to pārliecināt huntu, tāpēc mums ir jāmeklē alternatīvas iespējas. Es domāju, ka vislabākā alternatīva ir Drošības padome. Eiropai un Amerikas Savienotajām Valstīm ir jāuzstāj, lai situācija Mjanmā tiktu iekļauta Drošības padomes darba kārtībā. Visas Apvienoto Nāciju dalībvalstis ir parakstījušās par šādiem diviem principiem: atbildības uzņemšanos par iedzīvotāju aizsardzību un, ja valsts vairs nespēj vai nevēlas to darīt, tad katastrofu gadījumā starptautiskajai kopienai ir tiesības iejaukties.
Apvienoto Nāciju Organizācijai ir jārīkojas. Es saprotu problēmas un esmu lepns par komisāru Michael, kas tā vietā, lai lauzītu rokas un sasauktu darba grupas, atrisināja situāciju ar moto "darbi ir labāki par vārdiem”. Tas atstāja uz mani iespaidu. Es arī domāju, ka atbalsts, kuru piedāvāja Eiropas Savienība, ir labs paraugs. Es domāju, ka Francijas ministram, Kouchner kungam, ir tiesības teikt, ka hunta ir vainīga noziegumā pret cilvēci. Es brīnos, kāpēc mēs, pārējās 26 dalībvalstis, neieklausāmies uzmanīgi.
Priekšsēdētāja kungs, palīdzība Mjanmas iedzīvotājiem ir jānogādā ar huntas piekrišanu vai bez. Palīdzības liegšana ir noziegums pret cilvēci. Es vēlētos redzēt, kā Eiropas Savienība uzņemas iniciatīvu, nokārtojot, lai Apvienoto Nāciju Organizācija un Drošības padome nodotu šo lietu Hāgas Starptautiskās Krimināltiesas prokuroram. Tas ir par daudz, pacietības mērs ir pilns. Es teiktu, nododiet huntu Starptautiskajai Krimināltiesai. Tieši to mēs vēlamies. Pašreizējā situācijā viņiem, nevis Mjanmas disidentiem ir jānokļūst aiz restēm!
Daniel Cohn-Bendit
Verts/ALE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, es domāju, ka mums būtu jābūt precīzākiem savos izteikumos šajā jautājumā, piemēram, neitralitātes koncepcija. Mēs neesam neitrāli. Ja mēs tagad esam Mjanmas iedzīvotāju pusē, tas nozīmē, ka esam pret militāro huntu. Tā kā militārajai huntai nav nolūka palīdzēt cilvēkiem Mjanmā, mēs esam pret militāro huntu. Mēs nedrīkstam to atbalstīt, un tieši tā mūs arī uztver.
Louis Michel kungs vadīja diskusiju, kas ilga divasarpus stundu. Situācija kopumā atgādina apburto loku: viņš saka, ka viņš devās uz turieni, runāja ar viņiem divarpus stundu, viņam teica, ka tādu un tādu lidostu nav iespējams mobilizēt 24 stundu laikā, turpretim tika nodrošinātas tehniskas iespējas, lai atvērtu lidostu Sarajevā. Tā patiešām nebija problēma.
Tādējādi kļūst acīmredzams, ka notikusi ļoti specifiska apstākļu sagadīšanās, un es piekrītu: atbildība par līdzekļiem, ar kuriem tiek veikti noziegumi pret cilvēci, pret saviem iedzīvotājiem, gulstas uz militāro huntu. Tas ir fakts. Mēs redzēsim, kā šī situācija tiks vērtēta atklātajās debatēs, kas sekos. Ir tiesa, ka šis acīmredzamais gadījums ir jāiesniedz Starptautiskajā tiesā. Visinteresantākais ir tas, ka, šādi rīkojoties, mēs vēršamies pie Drošības padomes, un Mjanmas aizstāvji, ķīnieši, faktiski runā neizprotamā valodā.
Mēs faktiski varētu teikt, ka Ķīna ir rīkojusies pareizi, atverot robežas, bet tajā pašā laikā tā turpina aizsargāt Mjanmu un turpina sargāt valdību, kas slepkavo savus pilsoņus.
Tādēļ es domāju, ka šajā situācijā ir acīmredzams, ka neviens nevar uzspiest pārtiku. Mums ir jāizdara spiediens, viss iespējamais spiediens, ko varam izdarīt. Pat iespējamais risinājums izmantot manu militari palīdzību varētu dot mums un Āzijas valstīm iespēju izdarīt spiedienu uz Mjanmu. Es domāju, ka Louis Michel kunga runa šodien bija nepārprotama: runā ar mani, dārgais, es klausos, bet mani tas neskar. Tieši to viņš mums pateica diplomātiskā veidā, kuru es patiešām cienu.
Tomēr šodien Mjanmas varas iestādes ir kurlas. Tās neklausās, tās nav ieinteresētas konstitucionālajā referendumā, kā jau šeit tika minēts. Tās smejas par mums visiem. Tāpēc mums ir jāizdara maksimāls spiediens, un mums ir jālūdz, lai šī lieta tiktu iesniegta Drošības padomē un Hāgas Starptautiskajā Krimināltiesā.
Brian Crowley
Priekšsēdētāja kungs, gandrīz trīs nedēļas ir pagājušas, kopš Mjanmu skāra ciklons Nagris, iznīcinot ostas un Ayeyarwady deltas. Tas iznīcināja ēkas un pilsētas, nogalinot tūkstošiem cilvēku un atstājot bez pajumtes vēl tūkstošiem cilvēku.
Vēsture mums ir parādījusi, ka, ja vien mēs nekavējoties nepalīdzam cilvēkiem ciešanās, tās palielinās vairākkārtīgi, un tās palielina faktori, kurus ietekmēt nav mūsu spēkos.
Daudzos veidos Mjanmas režīma izgāšanās pierāda to, ko mēs esam runājuši šajā parlamentā vairāku pēdējo gadu laikā par huntu, kas šobrīd valda Mjanmā. Tomēr, neskatoties uz mūsu iebildumiem pret šo militāro huntu, mums ir jāatrod veidi, kā nogādāt palīdzību, kas jau ir sagatavota, tieši cilvēkiem. Es atzinīgi vērtēju faktu, ka militārā hunta - un es nedomāju ilgi par to, ko teikt šodien - tagad ir atļāvusi piecos Apvienoto Nāciju helihopteros izdalīt pārtiku, par spīti tam, ka Francijas flotes kuģis un Amerikas flotes kuģi jau ir līcī un gaida, lai varētu izdalīt pārtiku un sniegt medicīnisko palīdzību cilvēkiem.
Mums visiem ir obligāts pienākums garantēt, ka mēs darīsim visu iespējamo, lai palīdzētu cilvēkiem, kad viņi cieš. Patiešām, runājot par lielo Mjanmas aizstāvi Ķīnu, Mjanma varētu mācīties no tā, kā Ķīna reaģēja nesenajā dabas katastrofā, lūdzot starptautisku palīdzību un palīdzību no Japānas un citām valstīm. Cerams, šajās atšķirīgajās aliansēs mēs varam radīt apstākļus palīdzības sniegšanai šajā grūtajā situācijā.
Jautājums par Starptautisko Kriminālo tiesu ir problēma, kas risināma vēlāk. Mūsu pirmais un steidzamākais mērķis un uzdevums pēc tā, ko jau teicis Louis Michel kungs, ir garantēt, ka mēs nodrošinām iespējas piegādāt palīdzību, atjaunot infrastruktūru, ēkas un, vissvarīgākais, pārtraukt Mjanmas iedzīvotāju ciešanas.
Jim Allister
Priekšsēdētājas kundze, amorālais režīms, kas ļauj saviem pilsoņiem nevajadzīgi ciest, lai varētu realizēt ksenofobisku paranoju, nav amorāls, bet ir ļauns; bēdīgi, ka Mjanmā valda šāda hunta. Ja to neaizkustina valsts iedzīvotāju bēdīgais stāvoklis, maz ticams, ka to ietekmēs Eiropas Parlamenta teiktais, bet cilvēcības vārdā mēs nedrīkstam klusēt.
Mēs nemēģinām kontrolēt Mjanmu, mēs mēģinām palīdzēt tās cilvēkiem, taču patiesā situācija ir tāda, ka bez režīma izmaiņām Mjanmas iedzīvotāju stāvoklī maz kas mainīsies. Jā, mums ir jāsniedz maksimālā iespējamā humānā palīdzība, izmantojot savu taktiku - pārtikas un citu preču nomešanu ar lidmašīnām; bet galu galā tikai demokrātijas atjaunošana nodrošinās šai kādreiz plaukstošajai valstij iespēju atgūt savu statusu un liks pievērsties vispirms cilvēku vajadzībām, nevis huntas varas saglabāšanai.
Urszula Gacek
Priekšsēdētājas kundze, vispirms ļaujiet man izteikt visdziļāko līdzjūtību Mjanmas iedzīvotājiem, kas smagi cietuši vai ievainoti Nagris ciklona rezultātā. Mjanmas iedzīvotājus savās domās un lūgšanās piemin daudzi eiropieši. Tomēr ar mūsu līdzjūtību vien ir par maz. Mums ir jāpārrunā praktiski pasākumi un jāsaprot, kā mēs tos varam realizēt, lai atvieglotu izdzīvojušo ciešanas.
Daudzas valstis un starptautiskās organizācijas gan vēlas, gan spēj sniegt tūlītēju humāno palīdzību; tā tas ir jau vairākas nedēļas. Diemžēl valdošās militārās varas iestādes uzskata savas varas saglabāšanu par galveno prioritāti; valsts iedzīvotāju ciešanām viņu acīs nav lielas nozīmes. Viņi baidās no jebkādas citu valstu iesaistīšanās Mjanmas dzīvē, pat ja tie ir tikai brīvprātīgie darbinieki. Komisāra sākotnējā atskaite par diskusiju ar Mjanmas militārajām varas iestādēm liek attapties - pastāv maz cerību, ka Mjanmas varas iestādes mainīs savu nostāju. Tādējādi, kamēr mēs runājam un lauzām rokas izbailēs, ka nespējam panākt, lai Mjanmas iestādes pieņemtu palīdzību un ASEAN sāktu rīkoties, cieš simtiem tūkstošu cilvēku.
ANO Drošības padome var un tai vajadzētu aicināt ievērot tās principu, kas nosaka atbildību nodrošināt aizsardzību un sniegt palīdzību bez Mjanmas iestāžu piekrišanas. Es patiešām aicinu Apvienotās Karalistes valdību - kas šobrīd ir Drošības padomes prezidējošā valsts - atļaut nekavējoties nomest humānās palīdzības sūtījumus ar lidmašīnām. Mjanmas iestādes ir atbildīgas par noziegumu pret cilvēci, bet mēs nedrīkstam pasīvi noraudzīties, kā viņi turpina pastrādāt šo noziegumu. Un, lai gan es piekrītu, ka humānās palīdzības nosviešana ar lidmašīnām nav ideālākais veids palīdzības sniegšanai valstī - jo mēs labprātāk nodrošinātu apmācītus darbiniekus šādam uzdevumam - tas ir labāk nekā nekas, lūdzu, meklēsim palīdzību un sniegsim to tūlīt.
Libor Rouček
(CS) Dāmas un kungi, es vēlos pievienoties tiem, kas izteikuši patiesu līdzjūtību desmitiem tūkstošu upuru ģimenēm, kas cietušas baisajā Nargis ciklonā Mjanmā. Es arī vēlos izteikt pilnīgu solidaritāti ar simtiem tūkstošu cilvēku, kas šīs dabas katastrofas rezultātā ir zaudējuši savas dzīves vietas un pajumti. Mani iepriecina ātrums, ar kādu Eiropas Komisija piedāvāja humāno palīdzību, un es arī augstu vērtēju komisāra Michel kunga ātro rīcību. Diemžēl mani neapmierina Mjanmas valdības un Mjanmas varas iestāžu uzvedība. Viņu rīcība ir nehumāna un nežēlīga, neļaujot savai tautai, šausmīgas katastrofas upuriem, saņemt humāno palīdzību. Tādējādi es vēlos aicināt Mjanmas valdību un Mjanmas augstākos ierēdņus pilnībā atvērt robežas ārvalstu palīdzības saņemšanai, un ļaut precēm un ārvalstu humānajai palīdzībai nonākt valstī. Es arī aicinu Ķīnu, Indiju, Singapūru un citas tā reģiona valstis, ieskaitot ASEAN dalībvalstis, izmantot viņu ietekmi, lai pārliecinātu Mjanmu atvērt robežas ārvalstu palīdzībai. Neviena pasaules valsts nespēj pati tikt galā ar šāda apmēra dabas katastrofu.
Marios Matsakis
Priekšsēdētājas kundze, situācija Mjanmā pēc nesen notikušā ciklona ir traģiska un ar katru dienu kļūst arvien sliktāka. Civiliedzīvotāji, kas izdzīvoja pēc pirmā ciklona trieciena, sastopas ar slimībām un bada nāvi, pajumtes un pienācīgas medicīniskās palīdzības trūkumu. Taču militārie diktatori, kas ir pie varas Mjanmā, lielā mērā ir vienaldzīgi pret steidzamo vajadzību pēc palīdzības upuriem.
Šie bezsirdīgie militārie ģenerāļi vairāk rūpējas par varas saglabāšanu nekā par katastrofā cietušo likteņiem. Mjanmas režīma līdzšinējā rīcība ir nepieņemama un noziedzīga. Starptautiskā kopiena un jo īpaši ES ar komisāru Michel kungu priekšgalā ir darījuši visu iespējamo, lai pārliecinātu Mjanmas huntu ieklausīties saprātīgos ierosinājumos, bet diemžēl bez vēlamā rezultāta.
Es domāju, ka tagad nav citu iespēju, bet ir jāturpina rīkoties, sniedzot uzspiestu palīdzību katastrofas skartajiem reģioniem. Šādu pasākumu var sākt, saņemot steidzamu apstiprinājumu no ANO un izstrādājot loģistiku, kuru nodrošina atbilstošās militāro piegāžu sistēmas ciešā sadarbībā ar citām valstīm, tādām kā ASV.
Tas patiešām ir pēdējais glābiņš, ārkārtas pasākums, bet, pēc manām domām, pilnīgi nepieciešams, lai izglābtu dzīvības tūkstošiem nevainīgo. Mēs patiešām nevaram pasīvi vērot Mjanmas iedzīvotāju ciešanas un bojāeju.
Frithjof Schmidt
(DE) Priekšsēdētājas kundze, krīze Mjanmā ir šausminoša: 100 000 mirušo, 200 000 bez vēsts pazudušo un vairāk nekā divi miljoni bez pajumtes palikušo valstī, kurā ir 54 miljoni iedzīvotāju. Iravadi upes grīva ir Mjanmas lielākais rīsu audzēšanas reģions, kam vienmēr ir bijusi vadošā loma pārtikas apgādē. Paisuma vilnis pārpludināja sauszemi 22 jūdžu tālumā, applūdinot laukus un pārklājot tos ar sālsūdeni. Citiem vārdiem sakot, notikusī cilvēces katastrofa izraisījusi vidēji ilgu pārtikas ieguves krīzi Iravadi upes grīvā.
Mjanmas iedzīvotājiem steidzami nepieciešama tūlītēja un ilgtermiņa palīdzība no starptautiskās kopienas. Šāda palīdzība diemžēl ir jāuzspiež ar varu pret ģenerāļu gribu, lai kas arī notiktu. Valdība, kas nepieļauj palīdzības sniegšanu ārkārtas situācijā, ir vēl nebijis skandāls starptautisko attiecību vēsturē. Ciklona upurus tur gūstā paranoisku un slepkavniecisku militāristu grupa, kas jau vairākas desmitgades ir pie varas Mjanmā.
Pagājušā gada septembrī populārā demokrātiskā kustība, kuru organizēja budistu mūki, tika brutāli iznīcināta. Tūkstošiem tika nogalināti vai aizvesti ar varu, un tagad desmitiem tūkstoši cilvēku mirst, jo valdība nepieņem palīdzību. Valdības atteikšanās pieņemt palīdzību nogalina cilvēkus. Šādam slepkavnieciskam režīmam būtu jābūt Apvienoto Nāciju melnā saraksta augšgalā, un huntas dalībniekiem ir jāatrodas uz Starptautiskās krimināltiesas apsūdzēto sola.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Cilvēce vēl nav iemācījusies aizkavēt dabas katastrofu traģiskās sekas. Šī sekas ir vēl dramatiskākas tajos gadījumos, kad valsti vada diktatori. Mjanmas tautas nožēlojamais stāvoklis tam ir mūsdienu piemērs. Mjanmas iedzīvotāji ir cietuši gan ciklona rezultātā, gan arī pie varas esošā militārā režīma rīcības rezultātā. Vadošo Mjanmas ģenerāļu bezsirdība kļuva acīmredzama, kad viņi atteicās no starptautiskās palīdzības, lai glābtu Mjanmas iedzīvotājus, kaut gan ģenerāļi paši nespēja to izdarīt. Šis lēmums bija apzināts noziegums pret veselu nāciju. Par spīti plaši izplatītajam starptautiskajam nosodījumam, Mjanmas ģenerāļi turpina savu noziedzīgo darbību. Šķiet, ka humānā palīdzība nonāk militārpersonu un viņu ģimenes locekļu rokās vai tiek pārdota. Vienlaikus tā ir vēl steidzamāk nepieciešama bada un slimību izplatīšanās dēļ.
Īpaša uzmanība būtu jāpievērš arī Mjanmas bāreņu stāvoklim. Ir aizvien vairāk un vairāk norādījumu, ka cilvēku tirgotāji izmanto šos bāreņus savos seksa vergu meklējumos bordeļiem visā pasaulē.
Cilvēktiesību ievērošana nenozīmē tikai to, ka valsts iestādēm būtu jāatturas no spīdzināšanas, slepkavībām un arestiem. Palīdzības nesniegšana katastrofas upuriem vai apzināta šķēršļu radīšana palīdzībai ir līdzvērtīga genocīdam.
Colm Burke
Priekšsēdētājas kundze, es gribētu pateikties komisāra kungam par to darbu, ko viņš līdz šim ir paveicis šajā jautājumā. Tagad ir skaidrs, ka vairāk nekā 125 000 cilvēku ir miruši ciklona rezultātā, kas 2. un 3. maijā plosījās Mjanmas dienvidu reģionos. Apvienoto Nāciju Organizācija lēš, ka šī traģēdija tiešā veidā skārusi vairāk nekā 2,4 miljonus cilvēku. Daudzi ir smagi ievainoti, un pastāv liela iespēja, ka pārtikas un tīra ūdens trūkuma dēļ izplatīsies slimības. Iespējams, ka tās jau ir pārņēmušas šo teritoriju.
Militārās huntas politika, neļaujot humānās palīdzības darbiniekiem piekļūt katastrofas skartajiem reģioniem, ir bezprecedenta gadījums. Šiem palīdzības darbiniekiem un aģentūrām, kurām tie strādā, ir pieredze, kā veikt visaptverošu darbību, kas īsā laikā sniegtu palīdzību lielam cilvēku skaitam. Vai vēl tādam pašam skaitam cilvēku ir jāmirst, pirms militārais režīms ļaus palīdzības aģentūrām sākt darboties?
ES, Ķīnas, Indijas un visu Dienvidaustrumu Āzijas valstu un ANO kopīgajiem pūliņiem ir spēks piespiest Mjanmas iestādes atcelt ierobežojumus. Strādājot kopīgi, mēs varam mainīt šīs korumpētās valdības nostāju. Jo īpaši mums ir jāiesaista Ķīna un Indija, lai panāktu šīs izmaiņas.
Ir pagājušas 18 dienas, kopš ciklons skāra šo reģionu. Starptautiskajai kopienai ir jāturpina darboties, lai ikviena persona, ko skārusi šī katastrofa, saņemtu pārtiku, tīru ūdeni, nepieciešamo medicīnisko aprūpi un pajumti. Turpināsim izdarīt spiedienu uz Mjanmas vadību un piespiedīsim ļaut starptautiskajām palīdzības aģentūrām veikt savu darbu. Lai katra ES valsts un pati ES turpina piemērot diplomātisku spiedienu. Tas ir jautājums, kurā nepieciešama tūlītēja rīcība. Mēs nedrīkstam ļaut paiet vēl 18 dienām, pirms tiek veikta darbība. Tagad ir laiks novērst ierobežojumus.
Thijs Berman
(NL) Divas nedēļas pēc dabas katastrofas daži Mjanmas iedzīvotāji beidzot ir saņēmuši rīsus, pupas un medikamentus, bet šī palīdzība joprojām nesasniedz ceturto daļu upuru, un huntas vainas dēļ ierodas nepiedodami vēlu. ANO Pasaules pārtikas programma apgalvo, ka tā varēja izsniegt rīsus un pupas 212 00 cilvēkiem no 750 000 cilvēku, kas ir visvairāk cietuši. Tādēļ ir vajadzīgs īpašs ANO palīdzības fonds, kā to prasa arī sociāldemokrāti. Es esmu pateicīgs Komisijai par visiem tās vērtīgajiem centieniem Mjanmā, un arī no Briseles.
Tomēr miljoniem cilvēku tiek atstāti bada, slāpju un slimību varā. Tas ir spīdzināšanas veids, tā ir slepkavība un pilnīga pienākuma nepildīšana aizsargāt cilvēkus. Tās ir darbības, kas robežojas ar genocīdu. Tādēļ armija ir atbildīga par noziegumiem pret cilvēci. Mūsu grupai un rītdien Parlamentam tas ir Starptautiskās Krimināltiesas jautājums. Drošības padomei ir jāsāk izmeklēšana attiecībā uz šī režīma noziegumiem. Kāds ir Komisijas viedoklis šajā sakarībā?
Kā referents Mjanmas jautājumā es jautāju: kad jūs sasniedzat robežu attiecībā uz valsts suverenitātes ievērošanu? Galu galā, šī robeža Irākas gadījumā kaut kā bija tuvāka. Kad tai pašai starptautiskajai kopienai fundamentālo cilvēktiesību ievērošana kļūst nepārkāpjama? Tagad cilvēktiesību uzticamība ir aptraipīta visā pasaulē saistībā ar atteikšanos, galvenokārt no kaimiņvalstu puses, risināt Mjanmas valdības jautājumu un nevēlēšanos sniegt cilvēkiem palīdzību bez ģenerāļu piekrišanas. Suverenitāte valstij nepiešķir tiesības nožņaugt pašai savu tautu.
Līdz ar to arī izvirzīta Eiropas Savienības Padomes, un jo īpaši Apvienotās Karalistes kā Drošības padomes pašreizējās prezidentes prasība, lai stāvoklis Mjanmā atkal tiktu apspriests Drošības padomē. Ķīnai un Krievijai ir jāsaprot, ka stāvoklis šeit ir vēl vairāk krimināls, pat vairāk nopietns, nekā tūlīt pēc ciklona.
Thomas Mann
(DE) Priekšsēdētājas kundze, 130 000 mirušo un vairāk nekā divi miljoni bezpajumtnieku: tāda ir rūgtā Mjanmas realitāte. Turklāt draud bada plaša izplatīšanās. Plūdi izraisa to, ka caurejas patogēni, tādi kā Salmonella, izplatās līdzīgi meža ugunsgrēkam. Pastāv liels tādu slimību risks kā vēdertīfs, holēra, malārija un tropu drudzis. Jo īpaši apdraudēti ir bērni, kuru imūnsistēma ir vājāka un kuru ķermenis ātrāk zaudē šķidrumu. Katastrofā izdzīvojušajiem ir nepieciešams tīrs dzeramais ūdens, ko nevar ilgstoši sniegt bez labām aprūpes iekārtām. Viņiem ir nepieciešama ārkārtas izmitināšana ne tikai tādēļ, lai novērstu elpošanas ceļu slimību izplatību.
Militārā hunta joprojām negrib pieņemt Rietumu palīdzības darbiniekus, kā komisārs Michel kungs tikko apstiprināja savā spēcīgajā runā. Tādēļ tā apdraud desmitiem tūkstošu cilvēku eksistenci. Kāda ir atbildīga pieeja? Pastiprināt spiedienu, vēršoties pie Krimināltiesas Hāgā? Absolūti! Taču, vai pastāv arī vajadzība grozīt starptautiskos tiesību aktus tā, lai ierobežotu valsts suverenitāti humanitāras krīzes gadījumā? To būtu grūti panākt, un Ķīna noteikti uzliktu tam veto ANO Drošības padomē.
Ķīna ir viena no dažiem Mjanmas diktatoru sabiedrotajiem. Tomēr tai ir jāpieliek visi iespējamie pūliņi - un tas ir jādara arī ASEAN dalībvalstīm, kā pateica Hartmut Nassauer kungs - lai nodrošinātu, lai starptautiskajām ekspertu komandām un palīdzības materiāliem, kas ir piegādāti jau kādu laiku atpakaļ, tiktu nodrošināta iekļūšana šajā valstī. Viens no iemesliem, kādēļ Mjanma bloķē neskaitāmās palīdzības operācijas, ko sniedz starptautiskā kopiena, acīmredzami ir vēlme ietekmēt ziedotāju konferenci, lai iegūtu summas daudzu miljonu apjomā un varētu tās izmantot pēc saviem ieskatiem.
Tāpat kā Mjanmas režīma nicinošā un brutālā izturēšanās pret miermīlīgajiem demonstrantiem budistu mūku dumpja laikā 2007. gada septembrī un tam sekojošā jaunu embargo piemērošana uz vairākiem mēnešiem, šis ir totalitārisma akts, kas ir vērsts pret iedzīvotāju interesēm. Šī iespējamā valsts suverenitātes īstenošana ir pilnīgi neatbilstoša valsts vadītāja uzdevumam un absolūti nehumāna.
Ana Maria Gomes
(PT) Vairāk nekā 63 000 mirušo un pazudušo un divarpus miljoni bezpajumtnieku tagad ir ciklona un huntas nežēlības apvienots rezultāts, huntas, kas nepareizi pārvalda un apspiež Mjanmu un kas ir aizkavējusi to, lai starptautiskā palīdzība sasniegtu tos, kam tā ir vajadzīga. Kāds kontrasts Ķīnas atvērtībai un gatavībai palīdzēt izdzīvojušajiem Sičuaņā!
ANO Drošības padome ilgāk nevar atturēties no tā, lai noteiktu Mjanmas militāro huntu atbildīgu par savas tautas aizsardzību, ļaujot starptautiskajām humanitārajām NVO un aģentūrām iekļūt valstī, lai palīdzētu smagi cietušajiem Iravadi upes grīvas iedzīvotājiem. Tā arī nevar atturēties no Mjanmas militārās huntas nodošanas Starptautiskajai krimināltiesai par noziegumiem pret cilvēci.
Parlaments cer, ka Eiropas valdības izdarīs tūlītēju spiedienu uz ANO Drošības padomi. Šis ir laiks, kad visi padomes locekļi, tai skaitā Ķīna, kas ir atbalstījusi Mjanmas diktatūru, uzņemas atbildību attiecībā uz Mjanmas upurētajiem iedzīvotājiem.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Šodien mēs runājam par traģisko stāvokli Mjanmā pēc ciklona, kas mēneša sākumā brāzās pāri šai valstij. Šīs traģēdijas katastrofālās sekas ir tādas, ka simtiem tūkstošu cilvēku ir miruši, ievainoti, slimi un pazuduši, milzīgs skaits cilvēku ir zaudējuši mājas, un viņiem trūkst pārtikas un ūdens. Katru dienu televīzijā mēs redzam rēgainas ainas no zemes, ko sagrāvis šis ciklons, un ir neiespējami palikt vienaldzīgam.
Taisnība, ka cilvēce joprojām ir bezspēcīga dabas katastrofu priekšā, jo īpaši, ja tās notiek bez iepriekšēja brīdinājuma. Taču nesenā situācija Mjanmā ir atšķirīga, jo mēs zinām par faktu, ka Indijas valdība brīdināja Mjanmas vadītājus par gaidāmo ciklonu divas dienas pirms tam, kad tas sasniedza šo valsti, tādējādi viņi bija informēti.
Neraugoties uz to, ciklons skāra šīs zemes iedzīvotājus ar visu savu spēku, jo par valsti atbildīgie ģenerāļi nerūpējās par to, lai brīdinātu savu tautu par katastrofu, kas bija nenovēršama. Šāda valdība pelna nosodījumu, tāpat kā tās nesenās darbības parāda pilnīgu neefektivitāti un vienaldzību pret saviem pilsoņiem, kas ir nepārprotams cilvēktiesību pārkāpums. Atbildīgie ģenerāļi ir vainojami par to, ka viņi ir devuši savu svētību, lai šī dabas katastrofa izvērstos par šāda mēroga katastrofu.
Nekad netiks aizmirsts noziedzīgo darbību saraksts, ko veikuši Mjanmas vadītāji, , tas ietver aizliegumu starptautiskās palīdzības darbiniekiem iebraukt valstī, atteikumu palīdzēt tiem, kas meklē palīdzību, un pilnīgas nevērības izrādīšanu pret starptautiskās kopienas centieniem palīdzēt cietušajiem. Ģenerāļu kaunpilnie mēģinājumi noturēt referendumu par konstitūciju šādos apstākļos tikai papildina šo sarakstu.
Es patiesi uzskatu, ka Eiropas Savienībai ir jāizmanto ikviens iespējamais līdzeklis - es atkārtoju: ikviens iespējamais līdzeklis - sadarboties ar Indijas, Ķīnas un citu Āzijas valstu valdībām un izmantot visas iestādes Apvienoto Nāciju Organizācijas tīklā, lai nodrošinātu, lai Mjanmas iedzīvotāji saņemtu maksimālo iespējamo palīdzību.
Józef Pinior
Priekšsēdētājas kundze, šodienas debatēs es vēlētos izvirzīt divus jautājumus. Pirmkārt, jaunas konstitūcijas problēma. Mjanmas hunta paziņoja, ka promilitārā konstitūcija ir ieguvusi milzīgu atbalstu referendumā, kas tika noturēts, neraugoties uz plašo kritiku un vajadzībām saistībā ar nacionālo traģēdiju. Cilvēktiesību grupas ir noraidījušas šo balsojumu kā ņirgāšanos. Referenduma uzticamībai, kas sasaukts šajos apstākļos, ir jābūt apšaubāmai. Iespējams, ka būs neiespējami organizēt balsošanas otro kārtu lielākajā daļā Iravadi upes grīvas teritoriju 24. maijā.
Otrkārt, ir vispārīgāka problēma attiecībā uz sankcijām, jo īpaši ES sankcijām. Vai tās patiešām darbojas? Visvairāk cietušie cilvēki ir iedzīvotāju vairākums. Daži novērotāji - pieredzējuši žurnālisti, diplomāti, bijušie ES vēstnieki dienvidaustrumu Āzijā - saka, ka Mjanmas izolēšana šādā veidā neko nelīdzēs.
Trešais un pēdējais, bet ne mazāk svarīgais - ir pienācis laiks rīkoties ANO Drošības padomei. Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomei būtu jāuzstāj, lai palīdzības sūtījumiem un humanitārajiem darbiniekiem tiktu dota neierobežota piekļuve Mjanmai. Tām ES valstīm, kas piegādā palīdzību, būtu jāuzstāj uz uzraudzību, lai nodrošinātu, ka palīdzību saņemtu tie ciklona upuri, kam tā ir visvairāk vajadzīga.
Alessandro Battilocchio
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, dažās sekundēs, kas man ir pieejamas, es gribētu pievērst Parlamenta uzmanību tam trauksmes signālam, kas mani ir sasniedzis ar brīvprātīgo palīdzību, kuri strādā organizācijai "Glābiet bērnus!”, informējot mūs par neizbēgamo risku saistībā ar šo traģēdiju.
Glābšanas brigādes ir ziņojušas, ka Iravadi upes grīvas purvājos vairāk nekā 30 000 bērnu mirst trūkumā, bērni, kas ir izdzīvojuši ciklonā Nargis, un daudzos gadījumos mirst arī viņu vecāki, tagad ir bada un slāpju upuri, slimi ar dizentēriju, lietus un aukstuma izmocīti.
Komisāra kungs, šajā kontekstā politika atteikties no palīdzības, ko pieņēmis Than Shwe režīms un viņa militārie adjutanti, ir vājprātīga. Nav laika, ko zaudēt! Ar pašreizējo nepietiekamo uzturu, dzeramā ūdens trūkumu, slimību spektru un, trūkstot palīdzībai, šie bērni ilgi neizdzīvos: vai nu mēs iejaucamies nekavējoties, vai arī mēs būsim taisnīgi un pamatoti atbildīgi par to, ka neesam darījuši pietiekami daudz!
Neena Gill
Priekšsēdētājas kundze, es gribētu pateikties un izteikt atzinību darbībai, ko veicis komisārs Michel kungs. Šodien mēs dzirdējām, ka ciklons Nargis ir nodarījis postījumus divarpus miljoniem Mjanmas iedzīvotāju un, kā teica komisāra kungs, stāvokli vēl ir saasinājis režīma nesamierināmais ārvalstu palīdzības noraidījums, tā ka tikai ceturtā daļa to, kam nepieciešama steidzama palīdzība, faktiski to ir saņēmuši. Tā ir neticama un sirdi plosoša Mjanmas tautas galveno pamattiesību noliegšana. Bet tā ir arī ļoti tuvu kriminālai nolaidībai.
Nesen mēs dzirdējām par huntas ierobežoto elastīgumu, bet es mudinu Komisiju un Padomi izteikt brīdinājumu attiecībā uz šī režīma mīkstināšanu, jo šis ir režīms, kas nežēlīgi apspieda savu demokrātisko kustību. Es gribētu uzsvērt, ka ir būtiski turpināt izdarīt spiedienu uz huntu, lai valstī tiktu ielaistas visas ANO aģentūras ar loģistiskās zinātības pieredzi šīs situācijas risināšanā. Man īpaši lielas bažas rada tas, kā uzsvēra komisāra kungs, visvairāk cieš bērni. Attiecīgi valstī ir jāielaiž UNICEF, lai mazinātu slimību un nepietiekama uztura draudus.
Visbeidzot, es aicinu tos, kam ir ietekme Mjanmā, proti, kaimiņus un ES partnerus - Indiju, Ķīnu un ASEAN valstis - mudināt huntu pieņemt palīdzību no citiem. Es aicinu arī Komisiju un pārējos spert soļus, lai liktu huntai skaidri saprast, ka demokrātija un sadarbība ar ārējo pasauli ir vienīgā dzīvotspējīgā izeja no šīs krīzes. Es ceru, ka komisārs Michel kungs sniegs atbildi uz jautājumiem "Kur mēs ejam tālāk?” un "Kā mēs virzāmies uz priekšu?”
Mario Mauro
(IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, šī misijas neveiksme, ko aprakstīja komisārs Michel kungs, kuram es tomēr pateicos par viņa ārkārtīgo patiesumu, dod mums priekšstatu par to, kā šajā brīdī būtu atbilstīgi koncentrēties uz humanitārās iejaukšanās doktrīnu, lai veicinātu ne tikai attiecības ar Mjanmas iestādēm, bet arī ar Ķīnas iestādēm, kas pašlaik izrāda pavisam atšķirīgu jūtīgumu, ņemot vērā nopietnos traucējumus un katastrofas, kas notikušās arī šajā valstī.
Koncentrēšanās uz attiecībām ar Ķīnu var kalpot, lai atvērtu logu humanitārajai intervencei, kas var virzīties no aizlieguma noteikšanas tiešu palīdzības sūtījumu lidojumiem uz patiesa hamanitāra koridora atvēršanu.
Man ir jautājums arī Padomei: Eiropas Savienība nozīmēja pārstāvi vizītei uz Mjanmu; vienlaikus izsakot pateicību komisāram Michel kungam par viņa uzticību un apmeklējumu šajā, kā viņš to nosauca, izmisuma zonā, kāds ir šī pārstāvja mērķis? Ko viņš cenšas panākt?
Tunne Kelam
Priekšsēdētājas kundze, ir viena humāna prioritāte: sniegt starptautisko humāno palīdzību tiem miljoniem cilvēku, kas ir nogrūsti uz iznīcības sliekšņa. Tā ir militārā hunta, kas pirmkārt ir atbildīga par savas tautas savlaicīgu nebrīdināšanu par ciklona tuvošanos un, otrkārt, par atteikumu humānajai palīdzībai nonākt šajā valstī.
Tagad, es domāju, ir laiks nodot šo bandu, kas ir pastrādājusi noziegumus pret cilvēci, Starptautiskajai Krimināltiesai Hāgā, taču tam ir vajadzīgi koncentrēti starptautiski pūliņi. Līdz tam laikam ir jāizdara viss iespējamais spiediens uz Mjanmas vadītājiem un to sabiedrotajiem, tai skaitā Ķīnu, lai vispirms iesaistītos humānās palīdzības fāzē pirms pašproklamētās rekonstrukcijas fāzes sākšanas.
Glyn Ford
Priekšsēdētājas kundze, Mjanmas traģēdiju nosaka tikai militārās huntas atteikums ļaut sniegt palīdzību. Viņi ir atteikušies no kā vairāk, nekā tikai ASV darba grupas solidaritātes palīdzības, kuras mītne ir Okinavā un kas nejauši tika izvietota Taizemē. Kad simtiem tūkstoši ir miruši ciklona izraisītajā katastrofā, mirušo skaitu var tikai milzīgā mērogā pavairot atteikšanās pieņemt palīdzību un tādējādi kontrolēt slimību uzliesmojumu. Pēc Oxfam aprēķiniem, šajos apstākļos var tikt apdraudētas divas trešdaļas no miljons cilvēkiem.
Mums ir jāmudina ikviens - Ķīna, Eiropas Savienība, citi kaimiņi - piemērot tik lielu spiedienu, cik vien iespējams, uz šo režīmu, lai vājinātu tā stāvokli un atvērtu durvis palīdzībai un palīdzības darbiniekiem, kas pašlaik ir apmetušies Bangkokā un Taizemē.
Janez Lenarčič
priekšsēdētāja vietnieks. - (SL) Es gribētu pateikties visiem dalībniekiem šajās debatēs, kas liek man ticēt, ka Parlamentā pastāv plaša vienprātība attiecībā uz dažiem būtiskiem elementiem, kas ir būtiski arī Padomes pieejā stāvoklim Mjanmā.
Mēs esam ārkārtīgi nobažījušies, pirmkārt, par humanitāro stāvokli Mjanmā, un, otrkārt, par Mjanmas iestāžu atbildību saistībā ar katastrofālā ciklona seku novēršanu, un šajā kontekstā par to atbildību, lai nodrošinātu piekļuvi tā, lai humānā palīdzība var sasniegt tos, kam tā ir vajadzīga.
Es gribētu uzsvērt, ka Eiropas Padome ir nolēmusi turpināt savus centienus, lai nodrošinātu, ka humānā palīdzība nonāk pie tiem, kam tā ir nepieciešama. Un šajā sakarībā tā izmantos visus līdzekļus, visus tās rīcībā esošos mehānismus. Pirmajā gadījumā atkal Padomes vārdā es gribētu izteikt atzinību un atbalstu pūliņiem, ko pielicis komisārs Michel kungs.
No otras puses, Eiropas Savienība turpinās savus centienus Apvienoto Nāciju Organizācijā un reģionālajās organizācijās, tādās kā ASEAN. Es gribētu uzsvērt, ka pirms ASEAN dalībvalstu ārlietu ministru tikšanās, kas notika aizvakar, Eiropas Savienība veica demaršu ASEAN valstīm, kurā tā norādīja savas cerības un priekšlikumus attiecībā uz stāvokli Mjanmā. Un 19. maijā, pēc ASEAN sanāksmes Singapūrā, tika saņemts paziņojums, kurā ir ietverti daži uzmundrinoši elementi. Es minēšu tikai dažus no tiem.
Pirmkārt, ASEAN ārlietu ministri ir vienojušies izveidot humānās koordinācijas mehānismu ASEAN uzraudzībā. Otrkārt, Birmas, tas ir, Mjanmas iestādes ir piekritušas pieņemt palīdzību medicīnas komandu veidā no citām ASEAN valstīm. Un, treškārt, Birmas jeb Mjanmas iestādes ir izteikušas savu vēlmi pieņemt starptautisko un reģionālo aģentūru ekspertu palīdzību, lai cīnītos ar šīs katastrofas sekām.
Es vēlos arī pieminēt ASEAN valstu un Apvienoto Nāciju Organizācijas kopīgo lēmumu izteikt aicinājumu attiecībā uz ziedotāju konferenci, kas notiks svētdien, 25. maijā, Rangūnā.
Nobeigumā es gribētu izteikt pateicību par viedokļiem, ko es dzirdēju šo debašu laikā. Es jums apliecinu, ka tie būs ļoti noderīgi, gatavojoties debatēm, kas ir paredzētas pirmdien Vispārējo lietu un ārējo attiecību komitejas sesijas laikā.
Paldies.
Louis Michel
Komisijas loceklis. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, es neapšaubāmi saprotu kopējos uzskatus, kas tika izteikti Parlamentā, un pilnīgi pievienojos tiem - kritikai un izmisumam, bez šaubām.
Gandrīz visi runātāji pieminēja vēršanos pie Drošības padomes, atbildības aizsargāt koncepciju, tiesības zināmā mērā iejaukties, valsts suverenitātes robežas, kā arī sankcijas kopumā. Faktiski šie ir jautājumi, ko mēs risinām. Tomēr es vēlos runāt par līdzekļiem, kas pieejami starptautiskajai kopienai, lai veiktu visas darbības, ko jūs minējāt, un, lai nodrošinātu visu minēto principu ievērošanu. Šī lieta ir mazliet sarežģītāka, jo tā pamatā izvirza nopietnu jautājumu par starptautisko humanitāro tiesību ievērošanu, tēmu, ko Eiropas Komisija un Parlaments jau ir nolēmuši apspriest saistībā ar konkrētiem gadījumiem septembrī. Tādējādi pastāv plaša vienprātība attiecībā uz šo analīzi: mēs visi piekrītam, kas tas ir nepieņemami, mēs visi piekrītam, ka tas ir nehumāni, un mēs visi piekrītam, ka ir jābūt labākai piekļuvei, un tā tālāk.
Es vēlos ierosināt - tas nepārprotami ir personīgs viedoklis - lai mēs īstermiņā celtu prasību kapitalizēt vai vismaz iegūt maksimālu labumu no tā, ko dos ziedotāju konference, kas tiks sarīkota pēc ģenerālsekretāra Ban Ki-moon kunga iniciatīvas, kurā ziedotāji būs Eiropas Savienība un ASEAN valstis, un saistībā ar šo iniciatīvu vai priekšlikumu nozīmēt kopīgu ES/ASEAN koordinatoru. Tas ir ļoti īsā termiņā.
Tas acīmredzami būs grūts uzdevums. Ja starptautiskā kopiena vēlas nodrošināt zināmu saskaņotības pakāpi, tad, ja šīs divas iniciatīvas nedos nekādus rezultātus, būs grūti rīkoties tā, it kā neko citu nevarētu darīt, un šajā sakarībā starptautiskajai kopienai, vai tā būtu ANO vai arī citas iestādes, būtu jākoncentrējas uz mazliet atšķirīgiem līdzekļiem.
Es to saku, jo - un es tūlīt pabeigšu par to - ir acīmredzams, ka zināmā mērā visapbēdinošākā lieta no visām, kas mazina uzticību vai katrā ziņā vājina morālo pienākumu iejaukties un pašu kancepciju piemērot pienākuma aizsargāt koncepciju, ir tas, ārpus deklarācijām par principu, ko mēs visi cenšamies īstenot, ka tas ir veids, kā mēs jūtam, tā ir mūsu kultūra, tas ir mūsu uzskats par demokrātiju un cilvēktiesībām, un tā tālāk, tie ir mums pieejamie līdzekļi vai līdzekļi, ko mēs politiski spējam īstenot.
Tāda ir lietas būtība. Ir jātiecas pēc politiskās drosmes. Jo ir pārāk vienkārši pateikt: "mums kaut kas ir jādara, mums ir jānosūta šis, mums viņi ir jāpiespiež, un mums ir jādara šis un tas”. Jā, tas ir jauki, bet kur ir līdzekļi? Vai mūsu valstis spēj un vēlas politiski pieņemt galīgās sekas, ko radītu spēka lietošana vajadzības gadījumā, un vai mēs spējam rīkoties šādā veidā? Tas ir patiesais jautājums.
Es piekrītu visam, kas šeit tika sacīts, bet secinājumi ir jāizdara no mūsu augstsirdīgās nostājas. Es vēlos paskaidrot, kādēļ man šķiet, ka šajās debatēs ir divas daļas. Ir vispārējās debates, kurās mēs visi piekrītam, un ir šis steidzamais jautājums. Es domāju, ka pēdējais ietver pilnīga atbalsta sniegšanu un ģenerālsekretāra atrašanās vietas nodrošināšanu tā, lai dialogam būtu jēga, un ļaut viņam iegūt vislabākās iespējamās priekšrocības no abām viņa ierosinātājām iniciatīvām. Tas vairāk vai mazāk būtu tas, ko es ierosinātu.
Es šaubos, vai jebkādi apgalvojumi, draudi vai asi paziņojumi šeit un tagad - pat, ja tas ir nepieciešams, - var mainīt šo stāvokli. Diemžēl es tā nedomāju. Tādēļ es uzskatu, ka mums vajadzētu rīkoties saskaņā ar ģenerālsekretāra Ban Ki-moon kunga abām iniciatīvām un tās pilnībā atbalstīt.
Priekšsēdētāja
Es esmu saņēmusi sešus rezolūciju priekšlikumus, kas iesniegti saskaņā ar Reglamenta 103. panta 2. punktu.
Debates ir slēgtas.
Balsojums notiks ceturtdien.
Rakstiski paziņojumi (142. pants)
Zita Pleštinská
, rakstiski. - (SK) Es esmu šokēta par drausmīgo traģēdiju, kas atgadījusies Mjanmas iedzīvotājiem. Tas ir nicināmi, ka šos ģenerāļus, kas stingri kontrolē valsti, neietekmē milzīgais postošā ciklona Nargis upuru skaits, kuru skaits var vēl palielināties dzeramā ūdens, pārtikas un medicīniskās palīdzības trūkuma dēļ. Es nesaprotu šādus cilvēkus, kas ignorē savas valsts nelaimi un tur Mjanmu pilnīgā izolācijā, lai gan ir skaidrs, ka valsts nevar tikt galā pati ar saviem spēkiem. Šķiet, ka varas augstprātībai nav robežu. Šādas ārkārtējas krīzes gadījumā jautājums par valsts suverenitāti ir absolūti nehumāna koncepcija.
Humānās palīdzības organizācija Oxfam ir brīdinājusi, ka, ja vien cietuši nesaņem ātru palīdzību, upuru skaits var sasniegt 1,5 miljonu cilvēku. Saskaņā ar ANO datiem, šī katastrofa ir skārusi aptuveni 2 miljonus cilvēku, kuriem ir nepieciešama palīdzība. Šie ir satraucoši skaitļi, un mums ir ātri jāpieņem skaidra nostāja. Mēs nevaram gaidīt, bezpalīdzīgi noskatoties, kā bads nogalina vēl vairāk upuru.
Es balsošu par Eiropas Parlamenta rezolūciju par traģisko stāvokli Mjanmā. Es esmu pārliecināta, ka ES nedrīkst palikt vienaldzīga. Tai ir jāizmanto visi pieejamie līdzekļi, lai palīdzētu Mjanmas iedzīvotājiem. Ņemot vērā šīs katastrofas milzīgos apmērus, ES ir arī jāizmanto izpildes pasākumi, jo "valsts iestādes nepārprotami neaizsargā savus iedzīvotājus no genocīda, kara noziegumiem, etniskās tīrīšanas un noziegumiem pret cilvēci”.
