Efectele crizei economice asupra comerţului mondial (dezbatere) 
Preşedintă
Următorul punct este dezbaterea cu privire la întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei de către Vital Moreira, în numele Comisiei pentru comerţ internaţional, privind efectele crizei economice asupra comerţului mondial - B7-0005/2010).
Vital Moreira
autor. - Dnă preşedintă, voi supune problema la vot în numele comisiei mele, Comisia pentru comerţ internaţional, şi în calitate de preşedinte al acestei comisii.
Efectele crizei asupra comerţului mondial indică un posibil declin de 10 % în 2009. Acest lucru reprezintă cea mai mare scădere de acest fel de la al Doilea Război Mondial până acum, fiind antrenată de colapsul cererii la nivel mondial. Menţinerea comerţului internaţional pe linia de plutire este vitală pentru UE şi pentru alte ţări orientate pe exporturi. În ciuda angajamentelor asumate de către G20, măsurile comerciale restrictive şi denaturante luate ca reacţie la criză au crescut atât în cadrul G20, cât şi la nivel mondial.
Prima întrebare este următoarea: ce măsuri a luat Comisia pentru a aborda aceste efecte şi, invers, au luat ţările terţe vreo măsură împotriva celor luate de UE pentru stimularea dezvoltării economice?
A doua întrebare este următoarea: există indicatori conform cărora unele dintre ţările cu economii emergente care au fost mai puţin afectate de criză devin motoare ale dezvoltării în comerţul internaţional. În acest caz, industria UE trebuie să îşi redirecţioneze pieţele de export şi, poate, să regândească viitorul produselor sale. Ce strategie intenţionează Comisia să adopte pentru a permite industriei UE să devină mai competitivă?-
A treia întrebare: criza mondială şi scăderea ulterioară a comerţului mondial au efecte multiple asupra ţărilor în curs de dezvoltare, unde se înregistrează cea mai mare rată a şomajului. Ce măsuri de adaptare intenţionează Comisia să ia în relaţiile sale comerciale, în special în cele pe care le are cu cele mai sărace ţări din lume?-
Al patrulea aspect: în timp ce, pe de-o parte, cheltuielile excesive şi gradul înalt de îndatorare din unele state membre, inclusiv din Statele Unite ale Americii,antrenează deficite comerciale considerabile, pe de altă parte, economiile mari, bazate pe export, din anumite ţări emergente raportează surplusuri comerciale. Aceste deficite comerciale au contribuit la dezechilibrele globale care se află la baza crizei economice mondiale. Ce strategie intenţionează Comisia să adopte pentru a diminua asemenea dezechilibre globale în cadrul politicii sale comerciale?-
Al cincilea şi ultimul aspect: se estimează că impactul social al crizei economice şi scăderea ulterioară a comerţului mondial vor dura mai mult decât redresarea economică. De exemplu, în prezent vedem semne de redresare economică, însă rata şomajului continuă să fie foarte mare. Când intenţionează Comisia să efectueze o evaluare a impactului crizei asupra locurilor de muncă din Europa şi din ţările în curs de dezvoltare? Ce strategie intenţionează să adopte pentru a încorpora dimensiunea socială şi pe cea de mediu în regulile internaţionale ale OMC?
Acestea sunt cele cinci întrebări pe care Comisia pentru comerţ internaţional doreşte să le adreseze noului comisar pentru comerţ, dl De Gucht, pe care îl invit să ia cuvântul pentru primul schimb public de păreri cu Parlamentul şi în special cu membrii Comisiei INTA. Vă mulţumesc anticipat pentru răspunsurile pe care sunt sigur că le veţi putea da la întrebările pe care vi le adresăm.
Karel De Gucht
membru al Comisiei - Dnă preşedintă, s-au adresat destul de multe întrebări complexe, cărora, de fapt, li se cuvine mult mai mult timp decât am eu la dispoziţie.
Aş sugera răspunsul meu iniţial să se concentreze asupra contribuţiei politicii comerciale la redresarea economică. În primul rând, în ceea ce priveşte impactul crizei asupra comerţului, ar trebui să fim uşuraţi să ştim că, până acum, comerţul mondial nu a scăzut decât cu 10 %. Acest lucru nu a fost o întâmplare, ci este rezultatul unei puternice voinţe politice care a fost exprimată în cadrul diverselor reuniuni la nivel înalt G20. Este, totodată, rezultatul monitorizării sistematice a măsurilor comerciale restrictive de către OMC, OCDE şi Comisie.
În general, numai câteva ţări au recurs la protecţionismul comercial. Astfel, comunitatea internaţională a evitat apariţia unei spirale protecţioniste descendente, ca cea din timpul Marii Depresiuni.Pentru a menţine această stare de fapt, este important să rămânem extrem de vigilenţi. Când vor fi identificate măsuri protecţioniste sau restrictive pentru comerţ, vom acţiona împotriva lor cu toate instrumentele comerciale pe care le avem la dispoziţie, ca de exemplu strategia noastră privind accesul la piaţă sau chiar mecanismul OMC pentru soluţionarea conflictelor.
Sursele externe de dezvoltare vor fi esenţiale pentru redresarea economică a UE. Prin urmare, sunt de aceeaşi părere cu dumneavoastră că industria ar trebui să se orienteze spre pieţele emergente noi, care se dezvoltă rapid.
Prin intermediul politicii noastre comerciale, le putem ajuta să atingă acest obiectiv deschizând şi mai mult aceste pieţe şi reducând diversele bariere care se ridică în faţa comerţului şi a investiţiilor.
Acest lucru va fi obţinut prin acordurile de liber schimb pe care le negociem în prezent şi prin consolidarea parteneriatelor comerciale şi economice semnate cu parteneri comerciali cheie, ca de exemplu Statele Unite şi China, pentru care TCE şi dialogul la nivel înalt au pus deja baze solide. Aceasta va fi o prioritate pentru mine, în calitate de comisar pentru comerţ.
În următoarele săptămâni, Comisia va elabora noul program de lucru comun al UE pentru dezvoltare durabilă şi redresare prin intermediul strategiei UE 2020. Această strategie va avea o dimensiune externă eficace, în care politica noastră comercială va juca un rol important.
Într-o lume globalizată, strategia UE 2020 trebuie să fie un vector care să promoveze deschiderea şi un angajament economic internaţional constructiv. Aceasta va fi, de asemenea, o temă centrală pentru o comunicare privind viitoarele priorităţi ale politicii comerciale, comunicare pe care intenţionez să o prezint în acest an.
Însă politica comercială nu presupune numai competitivitate şi dezvoltare. Presupune şi proiectarea valorilor noastre în întreaga lume şi trebuie să integreze totodată dimensiunea de dezvoltare a comerţului.
Promovarea unei contribuţii solide la obiectivele de dezvoltare reprezintă deja o parte importantă a politicii comerciale a UE. Actualele negocieri multilaterale sunt o etapă a dezvoltării. Se poartă negocieri bilaterale şi regionale cu ţări în curs de dezvoltare şi există preferinţe autonome pentru aceste ţări. Le ajutăm să contribuie la economia mondială, dar şi să beneficieze de resursele acesteia, în aşa fel încât să ridice standardele de trai pentru a putea obţine o mai mare stabilitate politică şi progrese sociale.
În ceea ce priveşte aspectele sociale, sunt de acord cu ideea potrivit căreia comerţul trebuie să contribuie la ajutorarea acelor persoane din societăţile noastre care au cel mai mult de suferit din cauza crizei economice, în special persoanele care şi-au pierdut locul de muncă. În acest sens, cred că vom avea nevoie de comerţ - la un nivel superior - pentru a ne menţine sistemul social de protecţie în Europa.
Modelul nostru social european, combinaţia dintre o economie liberă şi un grad înalt de protecţie socială, trebuie să fie menţinut în mod durabil, iar acest lucru va fi dezvoltat.
În concluzie, viitoarea strategie UE 2020 a Comisiei va susţine redresarea completă în urma crizei, accelerând totodată trecerea la o economie mai inteligentă şi mai verde. Politica de liber schimb va reprezenta un element important, atât ca o contribuţie la redresarea economică a Europei, cât şi ca un vector pentru proiectarea externă a principiilor noastre: deschidere, protecţie socială, protecţia mediului, durabilitate şi un angajament constructiv pe scena mondială.
Punerea la punct a strategiei corecte va implica, în mod evident, o colaborare strânsă cu Parlamentul, cu Consiliul şi cu alte părţi implicate şi aştept cu interes colaborarea cu dumneavoastră în vederea elaborării unui program comun de lucru.
Christofer Fjellner
Dnă preşedintă, şi eu aş dori să încep prin a-i ura bun venit dlui comisar. Este o plăcere să vă văd aici. Avem aşteptări şi speranţe mari de la dumneavoastră. Vă aşteaptă o sarcină importantă.
Acum un an eram extrem de îngrijorat. Când comerţul s-a prăbuşit şi ne aşteptam ca dezvoltarea comerţului mondial să meargă într-o direcţie nemavăzută de la al Doilea Război Mondial încoace, situaţia era într-adevăr una gravă. Banca Mondială a declarat că 17 dintre statele G20 introduseseră, în total, 47 de noi obstacole şi taxe comerciale. Rusia a impus taxe pe autovehicule, China a restricţionat importurile alimentare, India a interzis importul de jucării, iar Argentina a introdus autorizaţii de import pentru textile şi produse fabricate din piele. Toate acestea semănau cu o cursă protecţionistă a înarmărilor - un model îngrijorător din anii 1930.
Totuşi, nu a izbucnit niciun război comercial. Cred că este important să ne oprim şi să reflectăm la motivele pentru care s-a întâmplat aşa. Cred că principalul motiv a fost OMC, autoritatea globală de reglementare în domeniul comerţului, care obligă ţările să stea cuminţi la locul lor şi să nu recurgă la protecţionism şi la populism. Aş spune că este prea devreme pentru a declara că s-a terminat criza. Criza nu a trecut. Ştim cu toţii că rata şomajului este cea mai ridicată la finalul ciclului economic - şi tocmai acest şomaj duce la protecţionism şi populism. Dacă ne uităm în acest moment în jurul nostru, vom vedea că multe ţări nu au ieşit încă din criză; poate că nici nu au trecut încă de punctul critic. Prin urmare, sunt oarecum îngrijorat când îi aud pe unii dintre membrii Consiliului de miniştri, care nu spun prea multe despre pieţele noi şi liber schimb, ci critică globalizarea şi vorbesc despre protejarea societăţilor europene şi a locurilor de muncă din Europa. Aceste lucruri nu înseamnă neapărat protecţionism, însă uneori linia până la acest fenomen este foarte subţire. În orice caz, este expresia unui mercantilism pe care îl consider dăunător.
Ar trebui, în schimb, să colaborăm şi să ne gândim cum putem face Europa mai competitivă, deschizând-o mai mult. Acest lucru ne-ar cere acţiuni responsabile şi spirit de conducere. Trebuie să ne gândim la ceea ce putem face pentru a ne asigura că obstacolele în faţa comerţului sunt mai puţine, nu mai multe - în special când vine vorba de luarea unor decizii cu privire la Coreea şi menţionarea obligatorie a originii pe etichetele produselor, dar şi atunci când apar din ce în ce mai multe cereri de cotizaţii în domeniul climei. Noi, cei din Parlament, trebuie să ne gândim şi la acest aspect.
Kader Arif
Dnă preşedintă, dle comisar, doamnelor şi domnilor, Europa se confruntă în prezent cu o criză fără precedent care, dincolo de criza economică şi financiară, reprezintă în primul rând o criză a sistemului.
Chiar înainte de a începe să discutăm despre efectele pe care le are criza economică asupra comerţului mondial, lucru care face obiectul dezbaterii noastre, doresc să clarific un aspect: comerţul nu este o victimă a crizei; este unul dintre factorii care contribuie la aceasta.
Într-adevăr, trecem în prezent printr-o perioadă de dezechilibre globale uriaşe, care sunt alimentate, pe de-o parte, de deficitele comerciale excesive ale unor ţări, deficite care apar cu preţul unei îndatorări interne din ce în ce mai mari şi, pe de altă parte, de surplusurile comerciale stimulate de exporturile anumitor ţări, în special cu economii emergente, care au un consum intern ce nu creşte în acelaşi ritm.
Mai mult decât atât, politica privind liberalizarea comerţului pe care am aplicat-o până în prezent nu a făcut altceva decât să accentueze aceste dezechilibre, slăbind în special cele mai sărace ţări de pe planetă. Prin urmare, aceste ţări, care au fost încurajate să se specializeze în monoculturi de export, s-au trezit sărace în faţa fluctuaţiilor extreme ale preţurilor materiilor prime, a căror volatilitate a crescut ca urmare a speculaţiilor internaţionale.
Este o lume ciudată aceea care stabileşte drept prim Obiectiv de dezvoltare milenară eradicarea sărăciei şi a foametei, dar care, în acelaşi timp, speculează cu privire la creşterea preţului cerealelor.
Totuşi, chiar cei care au apărat liberalizarea şi deregularizarea cu orice preţ în anii 1990 se numără în prezent printre aceia care se află într-o situaţie dificilă. Creşterea continuă a şomajului, dezvoltarea stagnantă, uneori chiar negativă, şi criza socială aflată în desfăşurare, toate acestea reprezintă factori care înseamnă că nu ne mai putem permite să lăsăm să dispară locuri de muncă în numele acestui cult. În această perioadă de criză, cum le explicăm angajaţilor care îşi pierd locurile de muncă faptul că important este să menţinem un comerţ fără reglementări, chiar cu preţul unor schimbări bruşte şi uneori chiar tragice?
Prin urmare, criza prin care trecem este în mod categoric o criză sistemică, la care trebuie să reacţionăm cu un nou model de dezvoltare. În actuala strategie europeană globală, viziunea dezvoltată de Comisie se bazează în mod esenţial pe accesul la piaţă şi pe liberalizarea tuturor sectoarelor.
Dle comisar, cred că este necesar să redefinim această strategie, care a mers într-o direcţie greşită şi care uneori a dus la rezultate negative. Nu vom reuşi să revigorăm exporturile industriilor noastre obligând ţările dezvoltate să se deschidă şi mai mult. Acest lucru nu ar face decât să înrăutăţească situaţia în acele ţări, în care se află deja 70 % din cele 59 de milioane de persoane din lume care şi-au pierdut locul de muncă în 2009.
Dimpotrivă, este esenţial să avem în vedere o strategie nouă, care să creeze echilibrul corect între deschidere, protecţie şi susţinere. Aş dori să revin asupra acestor idei. Nu putem ignora aceste demersuri, din cauza cărora Statele Unite îşi folosesc şi mai mult instrumentul de apărare a comerţului sau din cauza cărora China se contrazice cu OMC pe tema măsurilor europene anti-dumping.
Într-adevăr, când ne confruntăm cu practici incorecte, este clar că este nevoie de protecţie, însă principiul acesteia trebuie să fie acceptat şi apărat la nivel internaţional, iar acuzaţiile uneori false de protecţionism trebuie eliminate o dată pentru totdeauna.
Mai mult decât atât, nevoia sprijinirii politicilor comerciale devine pe zi ce trece din ce în ce mai evidentă, iar o astfel de susţinere depinde, în special, de consecvenţa reală a politicilor puse în aplicare de către Uniune. Consecvenţa politicilor nu este o dezbatere intelectuală, ci o necesitate absolută, dacă vrem să redefinim un nou model de dezvoltare.
Metin Kazak
Dnă preşedintă, dle comisar, doamnelor şi domnilor, criza financiară a avut, într-adevăr, un impact negativ asupra comerţului în statele membre ale Uniunii Europene. De exemplu, în ţări precum Bulgaria, în primele 11 luni ale anului trecut, nivelul exporturilor a scăzut cu 24 % comparativ cu anul precedent, iar importurile au scăzut cu 35 %. Proprietăţile şi turismul sunt sectoare care au fost afectate în mod special de această situaţie. Acest lucru a avut un impact extrem de puternic asupra ocupării forţei de muncă. Trebuie acordată atenţie creşterii semnificative a gradului de îndatorare între societăţi, neplăţii organizaţiilor contractante la nivel naţional şi local, etc.
Problemele prezentate mai sus apar şi în alte state. Ele necesită o soluţie complexă la nivelul UE, o soluţie care necesită totodată şi o colaborare strânsă între diversele direcţii ale Comisiei Europene. Comisarul De Gucht subliniază importanţa ajutorului acordat pentru extinderea domeniului de activitate şi a oportunităţilor societăţilor europene, pentru desfăşurarea unor instrumente comerciale preventive foarte clare, finalizarea cu succes a negocierilor de la Doha, utilizarea unor facilităţi noi pentru investiţii străine directe şi protecţia acestora, precum şi pentru o nouă politică de investiţii în contextul unei crize financiare.
Atingerea acestor obiective, împreună cu semnarea încununată de succes a acordurilor de cooperare economică încheiate cu ţări din Africa, bazinul Caraibelor şi regiunea Oceanului Pacific, este, de asemenea, strâns legată de redresarea în urma crizei financiare.
Totuşi, în programul de lucru rămân multe aspecte, dintre care unele au fost deja menţionate. Folosim în mod eficient finanţarea europeană acordată pentru combaterea nivelului înalt al şomajului? Ce poate face Uniunea Europeană în contextul actualului deficit, al devalorizării monetare şi al nivelului înalt al inflaţiei, aspecte care au un impact direct asupra comerţului? Ce instrumente ale politicii comerciale are la dispoziţie Uniunea Europeană pentru a rezolva criza financiară şi repercusiunile acesteia? Ce măsuri trebuie luate pentru a evita repetarea unei crize de asemenea proporţii şi pentru a permite comerţului să îşi continue expansiunea? Ce strategie avem împotriva unor ţări precum India şi China, care ameninţă să schimbe întregul sistem financiar? Contez în mod exclusiv pe această strategie Europa 2020 pentru găsirea răspunsurilor la aceste întrebări.
Yannick Jadot
Dnă preşedintă, dle comisar, vă mulţumesc că aţi pus fantezia protecţionismului legat de criză la locul ei. Cred că, în contextul acestei dezbateri, ar fi înţelept din partea dumneavoastră să subliniaţi faptul că nu există pericolul izbucnirii unui război mondial legat de reapariţia protecţionismului.
Acum, aproape că aş vrea să inversez această întrebare. Din punctul meu de vedere, nu este cel mai important să aflăm ce efecte are criza economică asupra comerţului, ci mai degrabă să aflăm ce efecte are comerţul, şi în special politicile comerciale aplicate timp de 20 de ani, asupra crizei cu care ne confruntăm în prezent.
Într-un fel, criza alimentară prin care am trecut în urmă cu doi ani şi jumătate a survenit înaintea crizei financiare şi a fost într-adevăr o criză a pieţelor agricole mondiale. În acelaşi fel, ni se spune în mod repetat că liberalizarea comerţului cu China este un lucru bun pentru noi. Cred că dacă nu încorporăm aspectele sociale, monetare, fiscale şi, bineînţeles, pe cele legate de mediu, la un moment dat China nu va avea doar un avantaj comparativ faţă de Europa, ci va avea un avantaj absolut.
Prin urmare, în toate dezbaterile naţionale - şi, fiind un personaj important pe scena belgiană, sigur ştiţi acest lucru - toate partidele politice descoperă acum că este imposibil ca, într-o lume globalizată, să se poată gestiona dumpingul social, dumpingul de mediu, dumpingul monetar şi dumpingul fiscal.
În mod similar, am putea crede că strategia pe care noi toţi europenii am aşteptat-o după căderea Zidului Berlinului, care trebuia să spună că "democraţia socială va fi creată prin intermediul comerţului”, nu funcţionează, după cum putem vedea în cazul Chinei.
Dle comisar, aţi menţionat Strategia de la Lisabona, inovaţia, economia verde şi ştiţi că această strategie europeană este în prezent un eşec. Într-adevăr, dacă nu integrăm Strategia de la Lisabona înaintea strategiei europene globale, s-ar putea să ne mirăm de sectoarele industriale care vor rezista în Europa. Unde este definiţia alegerilor industriale, a alegerilor agricole, a alegerilor economice şi, bineînţeles, a alegerilor sociale şi a celor de mediu pe care le facem în întreaga Europă pentru a putea învăţa cum funcţionează comerţul în restul lumii? Până nu vom defini aceste alegeri, strategia noastră va fi sortită eşecului.
Am o întrebare şi mai punctuală: la 4 februarie 2010 a avut loc o întrunire a Comisiei OMC pentru Comerţul serviciilor financiare, întrunire care s-a concentrat în special asupra provocărilor aduse de criza financiară şi pe liberalizarea serviciilor financiare. Ne puteţi spune care a fost rezultatul acelei întruniri şi care este părerea dumneavoastră în legătură cu acest subiect, în cazul în care l-aţi putut urmări?
Jacek Włosowicz
Dnă preşedintă, în actuala economie globală, majoritatea graniţelor permit un flux mai eficient de oameni, capital şi servicii. Bineînţeles, acest lucru este menit să creeze standarde mai bune de viaţă. Este un lucru foarte bun, atât timp cât majoritatea ţărilor realizează un echilibru comercial pozitiv şi înregistrează o creştere a PIB. Problemele încep atunci când economia încetineşte, indicii de piaţă scad brusc şi şomajul începe să creeze probleme. În afară de faptul că a adus standarde mai bune de viaţă, deschiderea frontierelor a cauzat o dependenţă reciprocă a diferitelor economii. Acesta este reversul medaliei. Se poate vedea foarte clar în situaţia actuală. De exemplu, încetinirea economiei Germaniei are un efect negativ asupra economiei poloneze, şi asta pentru că Germania este unul dintre principalii parteneri de export ai Poloniei. Din fericire, PIB-ul Poloniei înregistrează o dezvoltare pozitivă, lucru care reprezintă o excepţie în Europa, însă este îngrijorător faptul că rata şomajului este de câteva luni în continuă creştere. Acest exemplu arată foarte clar faptul că guvernele nu numai că ar trebui să se gândească la modalitatea prin care pot rezolva problemele economice din ţările lor, ci ar trebui totodată să ajungă la un acord referitor la modalitatea în care, împreună, pot elabora mecanisme de apărare, astfel încât să fie protejate pe viitor de situaţii similare.
Cred că actuala criză va fi un test pentru noi toţi. Aici mă gândesc în special la statele aparţinând Uniunii Europene. Nu putem permite o situaţie în care unele ţări încearcă să ascundă faptul că recurg la intervenţionismul statului, în timp ce, în numele liberei competiţii, altele sunt împiedicate să acorde ajutor de stat. Bineînţeles, îmi dau seama că anumite guverne pot fi, într-o anumit fel, ostatici ai propriilor electorate, însă dacă vrem să creăm o Comunitate Europeană care să fie în beneficiul tuturor, trebuie să stabilim foarte clar regulile şi trebuie să le respectăm. De asemenea, trebuie să ne folosim punctele forte - tehnologiile avansate şi capitalul uman. Numai astfel va putea fi eficientă consolidarea viitoare a colaborării dintre ţările noastre şi noi, în calitate de cetăţeni ai Uniunii Europene, vom putea să privim viitorul într-o lumină mai bună şi să sperăm că (...).
(Preşedinta l-a întrerupt pe vorbitor)
Joe Higgins
în numele grupului GUE/NGL. - Dnă preşedintă, capitalismul mondial se confruntă cu cea mai mare criză a sa de la Marea Depresiune încoace. Ca şi atunci, clasa muncitoare şi oamenii săraci sunt cei care plătesc scump şi suferă consecinţele acestei crize, indiferent dacă se află în Europa sau în cele mai sărace ţări de pe Pământ.
Cercetătorii din cadrul Băncii Mondiale estimează că, numai în 2010, încă 64 de milioane de persoane se vor confrunta cu o sărăcie extremă din cauza crizei şi că, din această cauză, în 2009, între 30 000 şi 50 000 de copii au murit în Africa din cauza subnutriţiei. Criza are consecinţe devastatoare asupra comerţului mondial, însă ideea summitului financiar de anul trecut al Naţiunilor Unite, conform căreia, de exemplu, încheierea rundei de la Doha a negocierilor comerciale ar fi soluţia potrivită, este complet greşită. Potrivit respectatei organizaţii non-guvernamentale "War on Want”, acest demers ar reprezenta o ameninţare pentru încă 7,5 milioane de angajaţi, inclusiv din cele mai sărace ţări, care şi-ar putea pierde locurile de muncă.
Criza capitalismului mondial este foarte mult exacerbată de activităţile speculanţilor financiari de pe pieţele mondiale. Fără a fi mulţumiţi de faptul că au accelerat criza, aceşti paraziţi vor acum să o exploateze, pentru a obţine şi mai multe miliarde. A văzut Comisia UE titlul din ziarul Financial Times de ieri: "Comercianţii pariază împotriva monedei euro”? Însă ce face Comisia? Cade în genunchi în faţa speculanţilor şi cere ca ţările care sunt cel mai grav lovite de criză, cum este Grecia, să taie foarte mult din salariile angajaţilor, din pensii şi din serviciile publice.
Ce impact credeţi că va avea un astfel de program draconic de reduceri asupra comerţului, fie în Europa, fie în lume? Dacă tăiaţi posibilitatea clasei muncitoare de a achiziţiona bunuri şi servicii, atunci reduceţi cererea pentru aceste bunuri şi servicii, ceea ce înseamnă că desfiinţaţi alte câteva milioane de locuri de muncă ale lucrătorilor care le-ar furniza. Concret, aceasta este recomandarea Comisiei. Prin urmare, zecile de mii de lucrători greci care au protestat ieri au avut perfectă dreptate. Capitalismul nu poate aduce decât şi mai multă suferinţă şi o criză mai adâncă. Trebuie să îl înlocuim cu un sistem de solidaritate umană, bazat pe valorile socialismului democratic.
William  Dartmouth
în numele grupului EFD. - Dnă preşedintă, marele investitor Warren Buffet spunea odată că "atunci când vine refluxul poţi vedea cine nu poartă costum de baie”. Anul trecut, economia Marii Britanii s-a redus cu 4,8 %. Acelaşi lucru s-a întâmplat şi cu economia Italiei. Economia germană s-a redus cu 5 %, iar comerţul UE şi mai mult.
Mă voi concentra asupra celei de-a treia întrebări, care este următoarea: Ce strategie intenţionează Comisia să adopte pentru a permite industriei UE să devină mai competitivă?
Ei bine, înainte să existe Tratatul de la Lisabona, a existat Strategia de la Lisabona, iar în cadrul acesteia, UE intenţiona, citez "să devină cea mai competitivă şi dinamică economie bazată pe cunoaştere din lume”. În prezent, una dintre condiţiile esenţiale pentru o economie bazată pe cunoaştere competitivă şi dinamică este ca aceasta să aibă o forţă de muncă flexibilă. Deci ce a făcut UE pentru a realiza asta?
Ei bine, au adus Directiva privind lucrătorii interimari din 2008 şi acest lucru a fost ca şi cum ar fi turnat lipici în cea mai flexibilă parte a pieţei muncii. Directiva privind lucrătorii interimari este o altă directivă negândită şi nepotrivită a UE care a afectat în mod disproporţional şi negativ Marea Britanie, care deţine o treime din toate agenţiile de muncă din UE. Şi, în paranteză fie spus, oamenii pot fi scăpaţi de sărăcie dacă există o forţă de muncă flexibilă.
Seria de directive nepotrivite ale UE stă în calea creării în statele membre a unei economii competitive şi dinamice care se bazează pe cunoaştere.
Legat de ce am spus la început, criza economică din UE dezvăluie faptul că UE nu poartă costum de baie.
Béla Glattfelder
(HU) Aş dori să vorbesc despre două aspecte: deficitul comercial şi emisiile de CO2. Documentul menţionează în mod corect creşterea deficitului comercial al Uniunii Europene şi faptul că Statele Unite au contribuit în mare măsură la criza economică internaţională. Deficitul comercial al Uniunii Europene a crescut de la 75 de miliarde de euro în 2004 la 243 de miliarde de euro în 2008. Aceste cifre înseamnă o creştere de trei ori înregistrată în 4 ani. Asta înseamnă că, în Europa, consumul fiecărui cetăţean a depăşit cu 500 de euro valoarea produsă. Un deficit comercial atât de mare şi un consum care depăşeşte producţia într-o asemenea măsură nu pot fi susţinute. Este necesar să se ia măsuri pentru a reduce deficitul comercial, pentru că dacă nu facem asta în mod voit, legile economiei vor aplica în mod spontan o astfel de schimbare. Totuşi, un astfel de demers ar presupune costuri sociale mult mai mari. Evenimentele actuale din Grecia ilustrează această idee.
În ceea ce priveşte energia, comerţul mondial nu este distorsionat numai de protecţionism, ci şi de mecanismele de susţinere a preţului energiei. Utilizarea petrolului este subvenţionată de mai multe ţări în curs de dezvoltare, petrolul fiind disponibil la preţuri mai mici decât pe piaţa internaţională, în timp ce resursele bugetare sunt şi ele utilizate pentru a susţine folosirea electricităţii. În acelaşi timp, producătorii europeni trebuie să plătească taxe, cote pentru dioxidul de carbon, dacă vor să folosească energia în producţie. Reuniunea la nivel înalt de la Copenhaga a precizat foarte clar că ţările în curs de dezvoltare doresc să împiedice semnarea unui acord privind protecţia climei, întrucât nu sunt dispuse să accepte sancţiunile aferente reducerilor. Este nevoie de măsuri care să împiedice acest lucru, întrucât mai mulţi economişti au precizat că dioxidul de carbon ieftin conferă Chinei un avantaj competitiv mai mare decât cel dat de forţa de muncă ieftină. Dacă nu reducem consumul de energie, există pericolul ca, din nou...
(Preşedinta l-a întrerupt pe vorbitor)
David Martin
Dnă preşedintă, aşa cum au spus şi alţi vorbitori, impactul total al crizei financiare devine clar abia acum. Dacă ar fi să credeţi Comisia, comerţul a scăzut cu 10 % în 2009. Dacă ar fi să credeţi FMI, a scăzut cu 12,3 % în 2009.
Chiar OIM apreciază că 212 milioane de oameni din întreaga lume erau şomeri în 2009, ceea ce reprezenta o creştere cu 34 de milioane faţă de 2007.
Africa Sub-sahariană, care a avut un surplus fiscal al PIB de 0,3 % în 2008, a înregistrat un deficit de 6,4 % în 2009. Cu alte cuvinte, un surplus de trei miliarde s-a transformat într-un deficit de 64 de miliarde, reducând puterea de cumpărare a Africii Sub-sahariene cu 67 de miliarde.
Toate părţile lumii au avut de suferit din cauza acestei crize, însă ţările din lumea a treia, lumea aflată în curs de dezvoltare, au suferit cel mai mult. Şi acesta este motivul pentru care Oxfam a făcut un apel pentru introducerea unei taxe pe care au numit-o "taxa Robin Hood”.
Este vorba despre o variaţiune a Taxei Tobin, care urma să impoziteze comerţul speculativ cu produse financiare, acţiuni, obligaţiuni, mărfuri şi tranzacţii de monedă. Taxa Robin Hood reprezintă un procent mic de 0,05 % din tranzacţii, însă ar putea colecta miliarde pentru proiectele de dezvoltare din lumea a treia.
Atingerea Obiectivelor de dezvoltare milenară necesită o sumă cuprinsă între 34 şi 45 de miliarde, iar băncile au primit un împrumut de un trilion de dolari. Băncile ar trebui să facă mai mult decât să ramburseze aceşti bani: ar trebui să repare pagubele pe care le-au creat societăţii largi.
Prin urmare, această taxă Robin Hood ar fi o modalitate bună pentru a rezolva problema sărăciei şi pentru a garanta că băncile aduc o contribuţie socială utilă.
Va analiza comisarul cu seriozitate propunerea Oxfam, pentru care premierul britanic şi-a exprimat susţinerea, şi o va promova în calitate de comisar european pentru comerţ?
Olle Schmidt
(SV) Dnă preşedintă, continentul nostru este unul bogat. UE trebuie să îşi asume o importantă responsabilitate pentru a menţine un comerţ liber şi echitabil. Criza financiară creează o recesiune economică din cauza căreia, aşa cum s-a spus, comerţul a scăzut cu 10 % în 2009, aflându-se acum la nivelul din 2005. Ţările în curs de dezvoltare sunt deosebit de vulnerabile atunci când nivelul exporturilor scade şi au probleme în obţinerea finanţării din partea băncilor. Pentru ţările ACP, de exemplu, comerţul cu bunuri reprezintă 50 % din comerţul total. Prin urmare, aceste ţări sunt extrem de sensibile la crize. O scădere de 1 % a dezvoltării are drept rezultat sărăcirea a 20 de milioane de persoane.
Aici, UE trebuie să îşi asume responsabilitatea, în calitate de zonă bogată a lumii, şi să se asigure că această criză financiară nu va face ca şi mai multe persoane să se confrunte cu sărăcia şi excluderea. UE trebuie să acţioneze pentru a se asigura că cele mai sărace ţări vor primi niveluri sporite de ajutoare eficiente şi vor beneficia, atunci când este cazul, de uşurarea datoriilor. În acest context, dragi prieteni, cred că multe dintre ţările din care proveniţi ar putea face mai multe pentru a se asigura că ajutorul acordat de ţările dumneavoastră de origine este sporit, îmbunătăţit şi rentabilizat. Nu ar trebui să apelăm mereu la UE; există unele lucruri pe care le putem face pe plan naţional.
Cea mai importantă prioritate pentru Uniune este finalizarea Rundei de negocieri de la Doha şi anularea politicii agricole a UE. Nu este rezonabil ca bogata UE să excludă fermele sărace din Africa prin competiţie. Un nou acord privind liberul schimb ar fi cea mai bună modalitate de a scoate lumea din criza financiară şi de a preveni protecţionismul.
UE poate şi trebuie să acţioneze ca o călăuză pentru liberalizarea comerţului mondial. Globalizarea şi comerţul internaţional sunt, în esenţă, pozitive. Protecţionismul este nociv şi aşa a fost dintotdeauna. Aceia dintre dumneavoastră care cred că protecţionismul ar învăţa şi ar ajuta lumea în vreun fel ar trebui să înveţe din istorie.
Janusz Wojciechowski
(PL) Dnă preşedintă, un domeniu în care ar trebui să căutăm modalităţi de a combate criza este comerţul cu produse agricole. În ultimii ani, sub presiunea exercitată de Organizaţia Mondială a Comerţului, am impus multe restricţii voluntare asupra producţiei şi exportului de produse agricole în Uniunea Europeană. De exemplu, am realizat o reformă uriaşă a pieţei zahărului, fapt care a redus producţia europeană de zahăr cu o treime şi a închis multe rafinării de zahăr. Multe ferme au încetat să mai cultive sfeclă de zahăr, şomajul a crescut şi deci demersul nu a adus niciun fel de beneficii sociale sau economice. A fost un cadou făcut marilor concerne ale zahărului, care şi-au mutat producţia în afara Europei, aşa că astăzi importăm zahăr de la ele.
Cred că în timpul crizei ar trebui să ne protejăm foarte bine economia şi producătorii. Nu vorbesc aici despre protecţionism, ci despre o politică a egalităţii de şanse de care, în prezent, producătorii noştri nu beneficiază. În Uniunea Europeană sunt în vigoare mai multe standarde ridicate, de exemplu, în agricultură există standarde privind bunăstarea animalelor. Este corect să promovăm aceste standarde, însă ar trebui, de asemenea, să solicităm ca şi cei care îşi exportă produsele către Uniunea Europeană să respecte aceleaşi standarde. Dacă, de exemplu, impunem o interdicţie pentru creşterea puilor în incubator, nu ar trebui să importăm ouă din ţări unde se practică această metodă. Ar trebui să acţionăm la fel şi în multe alte cazuri. Ar trebui să respectăm o regulă simplă - să le impunem exportatorilor aceleaşi cerinţe pe care le impunem propriilor noştri producători, pentru că fără acest lucru, în afară de criza economică (...).
(Preşedinta l-a întrerupt pe vorbitor)
Jaroslav Paška
(SK) Criza financiară generată de sectorul financiar american s-a transformat foarte rapid într-o criză economică şi a afectat imediat toate domeniile vieţii economice. Consecinţele inevitabile au fost un declin rapid al puterii de cumpărare a consumatorilor, un declin al producţiei, o rată mai mare a şomajului, venituri fiscale mai mici şi mai puţini bani pentru finanţarea bugetelor de stat.
Pe măsură ce nivelul producţiei a scăzut în întreaga lume, bineînţeles că valoarea bunurilor comercializate a trebuit să scadă şi ea, odată cu declinul înregistrat în producţie. Prin urmare, dacă acum ne întrebăm cum să ajungem la stabilitate şi chiar la o creştere a volumului comerţului global, doamnelor şi domnilor, acest lucru poate fi realizat numai prin măsuri eficace de stopare a colapsului economic, prin măsuri de stabilizare a economiei şi prin pornirea treptată a dezvoltării economice.
Actualul sistem economic este atât de interconectat şi atât de globalizat încât, din punctul meu de vedere, este o iluzie să ne bazăm pe intervenţii artificiale limitate care sunt direcţionate spre anumite sectoare şi care nu generează o valoare adăugată.
Iliana Ivanova
(BG) Doamnelor şi domnilor, criza a dus în mod inevitabil la o reducere semnificativă a volumelor comerţului global. Acest lucru se reflectă, de asemenea, în scăderea nivelului producţiei şi al investiţiilor, dar şi în faptul că oportunităţile de dezvoltare sunt limitate. În acelaşi timp, guvernele naţionale sunt foarte tentate să ridice bariere pentru a-şi proteja capacităţile interne de producţie.
În 2009, am observat o creştere alarmantă a numărului de forme de protecţie naţională folosite, atât în statele membre ale Uniunii Europene, cât şi în noile economii în curs de dezvoltare. Acest protecţionism împiedică accesul la pieţele internaţionale pentru întreprinderile mici şi mijlocii, care reprezintă coloana vertebrală a economiei europene, adăugând astfel şi mai multe poveri şi restricţii.
Pentru a rezolva aceste probleme şi pentru a încuraja antreprenorii şi comerţul, cred că, mai presus de orice, Europa are nevoie de o piaţă internă puternică. Acest obiectiv poate fi atins dacă economia europeană este suficient de competitivă şi inovatoare şi dacă se bazează pe standarde înalte de calitate. Aşa cum a precizat Comisia Europeană, în ciuda progresului înregistrat, trebuie să continuăm eforturile pentru a spori capacitatea sistemelor educaţionale, drept contribuţie la o societate inovatoare, dinamică, bazată pe cunoştinţe.
După părerea mea, stabilitatea finanţelor publice în Uniunea Europeană, care va garanta durabilitatea economiilor naţionale şi a monedei europene, reprezintă o condiţie importantă pentru a depăşi dezechilibrele comerciale. Stabilitatea monedei euro este de o importanţă vitală pentru încrederea partenerilor noştri comerciali. Un ajutor în plus pentru revitalizarea comerţului şi a investiţiilor este dat de oportuna punere în aplicare a reformelor structurale necesare, menite să pună noi baze stabile pentru dezvoltare.
În fine, dar nu cel mai puţin important, consider că piaţa internă ar putea fi consolidată şi printr-o extindere prudentă şi promptă a zonei euro, fapt ce va avea drept rezultat integrarea economică a statelor europene şi va ajuta economia europeană să devină şi mai influentă în relaţiile cu partenerii internaţionali.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Dnă preşedintă, aşa cum arată cifrele pentru anul 2009 şi aşa cum s-a precizat deja, criza financiară care a izbucnit la începutul anului 2008 a redus considerabil cifrele aferente comerţului.
În orice caz, se pare că am reuşit să evităm serioasa tentaţie a protecţionismului la care s-a recurs în timpul crizei din anii 1930 şi se pare că tendinţa de aplicare a unor noi măsuri restrictive a dispărut la sfârşitul anului trecut. Acest lucru este demonstrat în cel de-al Cincilea raport privind măsurile potenţial restrictive pentru comerţ, adoptat de Comisie la sfârşitul anului trecut.
Totuşi, multe ţări au adoptat aceste măsuri restrictive, ţări cu diverse baze economice precum Statele Unite, China, Argentina, Rusia şi Indonezia, dar şi multe ţări în curs de dezvoltare. Şi chiar aceste ţări, cele în curs de dezvoltare, au nevoie de pieţe deschise care să le poată primi produsele.
Din acest motiv, îi solicit dlui De Gucht, în calitatea dumnealui de comisar pentru dezvoltare, să acţioneze pentru un comerţ mai larg şi mai liber în lume, pentru o Uniune Europeană care să preia conducerea în demersul de a reduce barierele protecţioniste din ţările dezvoltate şi să acţioneze pentru un angajament mai serios de a lua şi dezvoltarea în considerare în timpul negocierilor comerciale.
Georgios Papastamkos
(EL) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, cred că scăderea comerţului mondial a trecut dincolo de graniţele recesiunii. Studiile au arătat că lipsa finanţării acordate comerţului de către bănci se datorează în mare parte încetinirii ritmului comerţului.
Aş dori să adresez două întrebări: în primul rând, ce s-a întâmplat cu angajamentele internaţionale privind finanţarea multilaterală a comerţului? Şi în al doilea rând, ce rezultate a avut la nivel european cadrul financiar mai flexibil pentru facilitarea accesului prin acţiuni de finanţare?
Trecând la subiectul comerţului mondial, aş dori să subliniez faptul că regulile, disciplinele şi angajamentele Organizaţiei Mondiale a Comerţului au împiedicat, în mare măsură, utilizarea de măsuri restrictive pentru comerţ, furnizând totodată flexibilitatea necesară pentru adoptarea politicilor care vizează redresarea economică.
Totuşi, cerem Comisiei să monitorizeze îndeaproape măsurile adoptate de partenerii noştri comerciali şi impactul acestor măsuri asupra exporturilor europene, inclusiv politicile de "achiziţii naţionale” aplicate de importanţi parteneri comerciali ai UE. În acelaşi timp, nu trebuie să trecem cu vederea creşterea dinamică a exporturilor în anumite economii emergente.
În cazul de faţă, aş dori să subliniez în special competitivitatea produselor europene pe pieţele globale, care exista şi înainte şi care există independent de criza economică.
În final, avem nevoie, printre altele, să ajungem la reciprocitate cu partenerii noştri de afaceri în ceea ce priveşte accesul la piaţă, să restabilim termenii competiţiei corecte pe pieţele internaţionale şi să ne asigurăm că produsele importate sunt supuse aceloraşi reguli ca şi bunurile produse în UE.
Laima Liucija Andrikien
Dnă preşedintă, (fragment care nu s-a auzit) se află deja într-o situaţie foarte dificilă din cauza recesiunii globale şi a cererii din ce în ce mai scăzute de produse în întreaga lume. Totuşi, protecţionismul continuă să afecteze în mod direct comerţul internaţional şi interesele UE.
Rusia este unul dintre actorii de pe scena comerţului internaţional care au decretat bariere comerciale suplimentare şi contraproductive. De la începutul crizei financiare, Rusia a impus câteva aşa-numite taxe "temporare” anticriză pentru anumite importuri, ca de exemplu pentru importurile de carne şi produse lactate, obiecte de mobilier şi unele produse din oţel. Un alt exemplu care poate fi menţionat este taxa temporară pe medicamente pe care Rusia a impus-o exportatorilor din UE.
Şi mai alarmant este faptul că, la 1 ianuarie 2010, a luat fiinţă o uniune vamală între Rusia, Belarus şi Kazahstan. Drept urmare, 30 % dintre liniile de producţie ale UE s-au confruntat cu taxe sporite. Bineînţeles, principala problemă este faptul că Rusia, la fel ca Belarusul şi Kazahstanul, nu este membră a OMC şi, prin urmare, nu este afectată de regulile OMC care restricţionează creşterea unilaterală a taxelor de import şi alte măsuri restrictive pentru comerţ. Întrucât Rusia nu este membră a OMC, nu avem un mecanism de soluţionare a conflictelor cu această ţară.
Dle comisar, am două întrebări pentru dumneavoastră. Cum evaluează Comisia actualele probleme comerciale pe care UE le are cu Rusia şi dacă avem o strategie specială referitoare la modul în care trebuie să abordăm chestiunea apartenenţei Rusiei la OMC?
Daniel Caspary
(DE) Dnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, am auzit deja în mai multe rânduri despre declinul dramatic al comerţului mondial din ultimele trei luni, în ciuda tentativelor de succes ale mai multor membri ai Organizaţiei Mondiale a Comerţului de a ţine pieţele deschise cât mai mult posibil. De asemenea, sunt foarte recunoscător că Uniunea Europeană a jucat un rol extrem de eficace în acest sens şi a introdus foarte puţine măsuri protecţioniste.
În ţara mea, există un proverb care spune că atacul este cea mai bună apărare. Aş dori să reiau subiectul pe care tocmai l-a discutat dna Andrikienė, cel referitor la măsurile specifice pe care le-a luat Rusia. Trebuie să întrebăm ce opţiuni eficace avem la dispoziţie pentru a putea începe ofensiva împotriva acelora dintre partenerii comerciali care nu şi-au respectat angajamentele asumate în cadrul G20, care au introdus măsuri protecţioniste, care au închis pieţele şi care au cauzat o scădere a performanţelor economice la nivel mondial mai mare decât s-ar fi întâmplat într-o altă situaţie.
Nu cumva ar trebui să folosim în mod mai proactiv strategia europeană globală şi să punem în aplicare mai bine punctele pe care le conţine aceasta? Nu este oare momentul potrivit pentru a ne folosi interesele în mod proactiv, în loc să prevenim pur şi simplu protecţionismul? M-am gândit la o posibilă iniţiativă nouă care ne va permite să înregistrăm în sfârşit progrese în cadrul OMC. Cred că ar trebui să facem pasul logic de a negocia rapid acordurile privind liberul schimb. Am înregistrat un rezultat în Coreea de Sud. Totuşi, ce s-a întâmplat în ceea ce priveşte India, Canada, Columbia şi Peru? Nu am trimite oare un semnal foarte pozitiv dacă am putea înregistra acum progrese în privinţa acestor acorduri de liber schimb?
Mulţi alţi deputaţi au făcut referire la ţările în curs de dezvoltare. Nu este oare ocazia ideală de a înregistra în sfârşit progrese în cadrul Acordurilor de parteneriat economic, astfel încât ţările în curs de dezvoltare şi statele din Africa, din Caraibe şi Pacific (ACP) să poată fi integrate mai bine în comerţul mondial şi astfel încât să se poată lua măsuri eficiente pentru a determina dezvoltarea economică şi pentru a combate sărăcia? În ultimele decenii, a devenit foarte clar că statele care au luat parte la comerţul mondial au înregistrat cele mai mari niveluri de dezvoltare. Aştept cu nerăbdare să vă aud răspunsul, dle De Gucht.
Theodoros Skylakakis
(EL) Dnă preşedintă, primul meu comentariu este acela că niciuna dintre corelaţiile din cadrul relaţiilor noastre comerciale cu ţările rapid emergente nu este statică. Pentru că, de exemplu, între Uniune şi China există niveluri de dezvoltare complet diferite, obstacolele netarifare aplicate împotriva noastră, pe care le consideram mai puţin importante când economia Chinei era mai mică, au consecinţe din ce în ce mai grave pentru noi, pe măsură ce importanţa relativă a Chinei creşte, iar a noastră scade.
În acelaşi timp, pe măsură ce dimensiunea noastră relativă scade, puterea noastră de negociere scade şi ea. Prin urmare există o oportunitate prin care Uniunea îşi poate impune politica, poate reduce în mod eficient obstacolele din calea exporturilor noastre către economiile rapid emergente şi poate limita dumpingul social şi pe cel de mediu. Timpul lucrează împotriva noastră, chiar mai mult decât înainte, ca urmare a crizei.
Al doilea comentariu este faptul că, pe măsură ce corelaţiile se schimbă, creşte şi importanţa relaţiilor comerciale transatlantice şi a promovării unei pieţe americane mai funcţionale, care va creşte comerţul transatlantic şi va conferi mai multă putere de negociere părţilor situate de ambele maluri ale Atlanticului.
Şi aici există o oportunitate, întrucât va fi nevoie de timp pentru a construi piaţa transatlantică, deoarece acesta este un proces complex. Câtă importanţă acordă Statele Unite acestor relaţii? Din păcate, faptul că preşedintele Obama nu va participa la viitoarea reuniune la nivel înalt de la Madrid nu este un semn încurajator.
Întrebarea este: simte Comisia nevoia unei acţiuni urgente, cât timp mai avem puterea de negociere necesară?
Tokia Saïfi
(FR) Dnă preşedintă, furtuna economică şi financiară prin care tocmai am trecut a provocat multe pagube. Economiile noastre sunt dezorientate şi încă ne luptăm astăzi să ajungem înapoi la acelaşi nivel ca şi puterile emergente care sunt atât de hotărâte.
Dle comisar european, acum este momentul ca dumneavoastră să conduceţi o politică europeană comercială ambiţioasă şi semnificativă, care să fie direcţionată cu convingere către apărarea intereselor noastre comerciale şi care să se bazeze pe deschiderea reciprocă a pieţelor şi pe exploatarea avantajelor noastre competitive.
Uniunea Europeană trebuie să găsească înainte de toate un mediu fericit, situat undeva între comerţul ultra-liber şi protecţionism. Din punctul meu de vedere, această a treia cale trebuie concretizată prin stabilirea unui cadru pentru un comerţ echitabil. Uniunea Europeană este dotată cu anumite valori: respect pentru protejarea proprietăţii intelectuale, corectitudine în ceea ce priveşte investiţiile, accesul la pieţe, lupta împotriva barierelor comerciale netarifare şi respectarea standardelor sociale şi de mediu. Prin urmare, are datoria de a se asigura că aceste valori sunt acceptate ca principii de către India şi China, ţări cu economii emergente care nu sunt numai clienţii şi competitorii noştri, ci şi partenerii noştri.
Dle comisar, în afară de faptul că va fi necesar să realizaţi un comerţ echilibrat, va trebui să contribuiţi la creşterea competitivităţii companiilor noastre europene. Cum putem realiza acest lucru? Inovaţia, investiţiile în cercetare şi dezvoltare şi influenţa internaţională a grupurilor competitive par a fi câţiva dintre factorii cheie care ne vor ajuta să ieşim din criză.
De asemenea, trebuie să ne concentrăm acţiunile asupra companiilor inovatoare, în special asupra IMM-urilor, eliberându-le de toate poverile administrative şi fiscale excesive, cât şi asupra tehnologiilor şi serviciilor ecologice.
(Preşedinta a întrerupt-o pe vorbitoare)
Krisztina Morvai
(HU) Trebuie să răspundem întrebării fundamentale dacă actualul sistem controlat de OMC, liberul schimb, este bun pentru oameni sau dacă ar trebui să ne gândim la un nou principiu director, pe care nu l-aş numi protecţionism, ci mai degrabă autodeterminare politică. Aş dori să propun să privim diferenţele care există între aceste două principii directoare în trei domenii. Ce înseamnă comerţul mondial global în actuala sa formă şi cu actualul său volum, în ceea ce priveşte crearea şi păstrarea locurilor de muncă în Europa, în special dacă ne gândim la micii comercianţi, la IMM-uri, la asociaţiile familiale şi la fermele mici din ţările europene, care sunt în derivă şi care, din cauza actualului comerţ mondial global şi liberalizat, şi-au pierdut oportunităţile de a progresa? Dacă ne gândim la solidaritate, este oare un lucru bun pentru ţările sărace, în curs de dezvoltare, faptul că, în loc să îşi dezvolte propria agricultură şi industrie, sunt obligate să îşi deschidă pieţele? Este oare bine pentru mediu faptul că bunurile sunt livrate de la distanţe mari?
Aş dori să propun ca, într-o primă fază, cel puţin în ceea ce priveşte agricultura şi alimentaţia, să avem în vedere introducerea principiului autodeterminării alimentare, care ar însemna ca ţările şi comunităţile să aibă dreptul de a decide ce vor să producă şi cum vor să producă bunul respectiv, şi apoi cum vor dori să îl vândă. Consumatorii au dreptul de a primi alimente de calitate, sănătoase şi nutritive, iar noi ştim că hrana care a fost livrată de la mii de kilometri distanţă nu este aşa şi că doar alimentele produse, procesate şi comercializate la nivel local au aceste calităţi.
Rareş-Lucian Niculescu
Îl felicit pe domnul comisar pentru noua funcţie şi îl rog să detalieze, dacă este posibil, subiectul efectelor crizei economice asupra comerţului mondial cu produse agricole. Doamna Andrikiena menţionat deja cazul Federaţiei Ruse, care a anunţat că este pregătită să interzică importurile de carne de pasăre până în anul 2015, pentru că îşi acoperă necesităţile din producţia internă.
Pentru că promovarea unei agriculturi mai competitive într-un comerţ mondial deschis este una din sarcinile încredinţate de preşedintele Barroso noului comisar pentru agricultură, profit de prezenţa în Parlament a domnului comisar pentru a-l întreba cum priveşte cooperarea cu colegul domniei sale responsabil de agricultură pentru finalizarea negocierilor în cadrul Rundei de la Doha
Seán Kelly
Dnă preşedintă, în primul rând doresc să spun că trebuie să felicităm Comisia pentru că a respins o propunere făcută recent de OMC, prin care se dorea interzicerea vânzării alcoolului şi a băuturilor alcoolice fără taxe vamale. Dacă ar fi fost acceptată, această propunere ar fi costat economia europeană 2 miliarde de euro şi sute de locuri de muncă în întreaga Uniune. A fost o noţiune a OMC bazată mai degrabă pe prelegeri moralizatoare decât pe dovezi ştiinţifice şi, din fericire, Comisia a respins-o.
Al doilea aspect pe care vreau să îl punctez este faptul că băncile au fost responsabile în principal pentru multe dintre lucrurile rele pe care le vedem în prezent, dar ce s-a întâmplat? S-a creat o nouă teorie - erau prea mari ca să greşească. Cred că, în loc să fie prea mari ca să greşească, multora dintre ele nu li se mai ajunge cu prăjina la nas. Acest lucru se reflectă în salariile imorale pe care le primesc unii dintre angajaţii lor şi în primele groteşti care li se acordă. Niciun bancher nu ar trebui să primească mai mulţi bani decât primul ministru al ţării sale, şi ar trebui să acţionăm pentru...
(Preşedinta l-a întrerupt pe vorbitor)
Czesław Adam Siekierski
(PL) Dnă preşedintă, comerţul internaţional, împreună cu sectorul financiar, reprezintă un domeniu al economiei mondiale care a suferit cel mai mult ca urmare a crizei economice. Se estimează că cifra de afaceri a comerţului mondial a scăzut anul trecut cu aproximativ 10 % din cauza crizei. În plus, politica de protecţionism adoptată de multe state ca instrument esenţial pentru combaterea recesiunii are un efect negativ asupra comerţului. Avantajele liberului schimb în cadrul economiei globale nu ar trebui să aibă nevoie de explicaţii. Este sigur să spunem că prosperitatea la care au ajuns ţările cu pieţe libere în a doua jumătate a secolului 20 a fost, în mare parte, rezultatul liberului schimb, care s-a dezvoltat în mod dinamic în această perioadă. Scăderea comerţului mondial, creşterea ratei şomajului, în special în ţările în curs de dezvoltare şi, odată cu aceasta, creşterea nivelului sărăciei şi al excluderii sociale - această tendinţă adversă poate fi stopată prin restaurarea comerţului dinamic de echitabil şi just (...)
(Preşedinta l-a întrerupt pe vorbitor)
Michael Theurer
(DE) Dnă preşedintă, dle comisar, aş dori în primul rând să vă felicit pentru numirea dumneavoastră în funcţia de comisar. Suntem încântaţi să vedem la conducerea comisiei un politician atât de agil şi de prosper şi totodată un liberal renumit. Veţi avea nevoie de toată puterea dumneavoastră de convingere pentru a putea aduce un nou impuls politicii comerciale internaţionale din UE. Trebuie să luptăm împotriva oricăror tendinţe protecţioniste. Istoria ne arată foarte clar că statele care au luat parte la comerţul mondial s-au bucurat de o mai mare dezvoltare decât cele care nu au participat.
Ne confruntăm totodată şi cu o nouă ordine mondială. Unii dintre jucătorii implicaţi, de exemplu China, au sisteme de stat capitaliste, însă e posibil să utilizeze metode diferite în acest domeniu. Prin urmare, invit Comisia să dezvolte o nouă strategie pentru comerţul mondial. Este evident că trebuie să mergem mai departe cu Runda de dezvoltare de la Doha, pentru că o abordare multilaterală este cea corectă. Totuşi, va trebui să depunem eforturi uriaşe pentru a înregistra progrese în relaţia cu China.
Daniel Caspary
(DE) Dnă preşedintă, aş dori să reiau un subiect pe care l-au mai menţionat şi alţi doi vorbitori. Dle De Gucht, din fericire dumneavoastră sunteţi responsabil pentru Consiliul Economic Transatlantic (CET). Aş fi recunoscător dacă aţi putea plasa chestiunea CET printre priorităţile programului dumneavoastră de lucru, cu scopul de a rezolva toate problemele la care ne-am referit.
Europa şi Statele Unite încă sunt responsabile pentru aproximativ 60 % din performanţele economice globale. Dacă am reuşi să eliminăm doar o mică parte din barierele comerciale de pe piaţa transatlantică, am putea face pentru cetăţenii noştri şi, bineînţeles, pentru angajaţi, mult mai multe decât s-a reuşit până acum prin alte nenumărate măsuri pentru care am depus mult mai multe eforturi în ultimii cinci ani. Aş fi foarte recunoscător dacă v-aţi putea îndrepta atenţia către TEC.
Karel De Gucht
membru al Comisiei. - Dnă preşedintă, dacă ar fi să încerc să dau un răspuns echilibrat tuturor întrebărilor care au fost adresate şi tuturor chestiunilor care au fost ridicate, cred că aş avea nevoie de cel puţin o jumătate de oră. Dacă am înţeles bine, am la dispoziţie doar două sau trei minute.
Odată spuse acestea, permiteţi-mi să încep cu o remarcă generală. Chiar nu sunt de părere că protecţionismul este o soluţie. Credeţi sau nu, privind în urmă în istorie, observăm că ţările noastre au devenit prospere graţie comerţului internaţional.
În al doilea rând, Europa are o economie transformaţională, ceea ce înseamnă că trebuie să importăm pentru a putea exporta. Ideea că am putea exporta fără a importa este absolut falsă şi nu corespunde cu realitatea.
Prin urmare, cred cu tărie că ar trebui să încheiem acorduri de liber schimb cu principalii parteneri economici, că ar trebui ca Runda de la Doha să fie încununată de succes şi că ar trebui să liberalizăm în continuare comerţul internaţional, însă aceste lucruri nu înseamnă că nu trebuie să luăm în considerare faptul că acest comerţ internaţional trebuie să fie totodată şi echitabil şi că noi avem dreptul de a ne apăra interesele. Comisia va face cu siguranţă acest lucru atunci când va fi necesar şi vom utiliza mecanismele instrumentelor de apărare comercială pe care le avem pentru a avea un impact asupra a ceea considerăm că reprezintă distorsionări inechitabile ale comerţului.
Au fost formulate şi întrebări foarte specifice, precum cea adresată de dl Jadot, de exemplu, cu privire la întrunirea de la 4 februarie din cadrul OMC şi la rezultatele acesteia. Ei bine, principalul mesaj al acelei întruniri a fost că regulile Acordului general privind comerţul cu servicii nu reprezintă un obstacol în faţa dreptului statelor de a-şi asigura o reglementare financiară eficientă. Motivul este că Acordul general privind comerţul cu servicii are o rază de acţiune foarte largă pentru măsuri financiare prudente, prin urmare această reglementare financiară, fie la nivel naţional, fie la nivel european, cu siguranţă nu este în contradicţie cu regulile Acordului.
Acest lucru ne aduce la subiectul privind originea crizei cu care ne confruntăm. Sperăm că ce a fost mai greu a trecut. Sunt absolut convins că a avut un impact major asupra comerţului, însă cred că originea acestei crize se găseşte în dezechilibrele financiare care au rezultat în urma alegerilor complet greşite făcute de instituţiile financiare. Criza financiară nu îşi are originea în Europa; a ajuns în Europa şi în restul lumii din Statele Unite.
Sunt de acord cu ideea potrivit căreia criza alimentară de acum câţiva ani, care încă nu era rezolvată şi digerată, să spunem, a contribuit la crearea unor dezechilibre uriaşe, în special pentru ţările în curs de dezvoltare. Se pot spune foarte multe despre ţările în curs de dezvoltare, despre buna guvernare şi aşa mai departe, însă nu putem da vina pe ţările în curs de dezvoltare, insinuând că ele ar sta la originea crizei financiare. Este un lucru evident, iar aceste ţări sunt foarte grav afectate de criză, prin urmare ar trebui să luăm acest aspect în considerare.
Au mai fost formulate nişte întrebări, ultima dată de dl Caspary şi de dl Jadot, care au întrebat ce intenţionăm să facem cu CET şi cu iniţiativa strategică pentru China.
Părerea mea personală este că singura reacţie potrivită faţă de dezvoltarea economică a Chinei - pe care, apropo, nu avem de gând să o oprim - singura reacţie potrivită este să devenim noi înşine mai puternici. Cred că aceasta este singura reacţie potrivită.
Dacă privim situaţia din punctul de vedere al deficitului comercial, este adevărat că deficitul comercial al Chinei a crescut considerabil, dar dacă privim deficitul comercial global al Asiei, acesta nu a crescut atât de mult. De asemenea, în Asia, celelalte ţări asiatice se confruntă cu o competiţie acerbă a Chinei.
Prin urmare, ceea ce ar trebui să facem este să devenim noi înşine mai puternici. Cred că realizarea acestei pieţe transatlantice, de exemplu, este unul dintre cele mai bune răspunsuri pe care le putem da.
Există un raport recent, elaborat la cererea Parlamentului, care arată că, dacă am reuşi să reducem cu 50 % barierele netarifare dintre Europa şi Statele Unite, acest lucru ar avea un efect mai mare decât Runda de negocieri de la Doha. Ar trebui să acţionăm în acest sens, însă un astfel de demers nu este deloc uşor.
Vorbind de Runda de negocieri de la Doha, cred cu tărie că ar trebui să încercăm să o finalizăm pentru că ea cuprinde multe aspecte importante, printre acestea numărându-se faptul că taxele existente nu mai pot fi ridicate şi faptul că putem să le stabilizăm. În al doilea rând, Runda de negocieri de la Doha presupune o abordare solidă a dezvoltării, condiţia fiind, bineînţeles, să o menţinem în starea actuală, iar acesta ar trebui să fie obiectivul Comisiei Europene.
Dl David Martin a formulat o întrebare cu privire la taxa Robin Hood. În primul rând, trebuie să spun că îmi place mai mult numele Robin Hood decât Tobin. Dar în afară de asta, mă tem că taxa Robin Hood se confruntă cu aceleaşi probleme ca taxa Tobin, faptul că nu poate fi aplicată decât dacă acest lucru se întâmplă la nivel global. Ar trebui să ţineţi cont de faptul că acest demers, chiar şi la nivel global, ar implica elaborarea unui mecanism de punere în aplicare foarte costisitor. Preşedintele Barroso a spus despre taxa Tobin că suntem pregătiţi să o susţinem atât timp cât şi ceilalţi o susţin şi, fără îndoială, acesta este lucrul cel mai important în acest sens.
În final, aş vrea să spun câteva cuvinte - printre alţii, dl Higgins a formulat o întrebare cu privire la acest subiect - despre speculaţii şi rezultatul acestora, dar şi despre situaţia din Grecia.
Aceasta nu este o dezbatere cu privire la Grecia, prin urmare nu voi intra în detalii, însă, sincer vorbind, cred că o parte din vină poate fi atribuită chiar Greciei. O economie globală nu poate include un risc moral şi acest lucru nu se poate întâmpla nici în Uniunea Europeană. Statutul de stat membru al Uniunii Europene implică şi anumite obligaţii. Prin urmare, statele membre care ajung într-o situaţie dificilă - şi fără îndoială că suntem pregătiţi să le susţinem şi să le ajutăm când acest lucru este posibil - ar trebui să îşi dea seama că trebuie să respecte regulile, iar dacă le respectă, atunci probabil că nu vor ajunge în situaţia dificilă în care se află acum.
Preşedintă
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Edit Herczog  
în scris. - (HU) Contracţia comerţului mondial a avut un efect nociv în special asupra ţărilor din centrul şi estul Europei, întrucât scăderea nivelului cererii a afectat în primul rând produsele care jucau un rol semnificativ în exporturi, ca de exemplu automobilele, produsele electronice şi altele. În acelaşi timp, aceste state au fost grav afectate şi de criza creditelor. Stimularea exporturilor ar fi extrem de importantă pentru a ne asigura că aceste ţări vor fi capabile să se redreseze după dificultăţile generate de această presiune dublă şi de problemele sociale asociate, ca de exemplu creşterea continuă a ratei şomajului. Finanţarea pentru exportatori pare a fi principalul obstacol în acest sens, întrucât perioadele de plată au devenit mai lungi, creditele au devenit mai scumpe şi mai dificil de accesat, în timp ce condiţiile de asigurare a creditelor s-au deteriorat şi ele. Iată de ce ar trebui dezvoltate programe care să fie direcţionate spre ţările în cauză, în special spre statele membre, pentru a le ajuta să depăşească aceste dificultăţi.
Andreas Mölzer  
Tendinţa de externalizare din anii 1990 a dus, în cadrul economiei mondiale, la transferul capitalului şi expertizei în străinătate. Faptul că s-au creat şi se creează locuri de muncă în ţări cu niveluri mici de salarizare a avut drept rezultat scăderea salariilor medii în statele din centrul şi vestul Europei, fapt care, la rândul său, a generat o scădere a nivelurilor de consum. Consecinţa este faptul că, în prezent, companiile europene nu mai obţin majoritatea profiturilor din producţia de bunuri, care reprezintă principala lor activitate economică. Încearcă să îşi îmbunătăţească rezultatele prin intermediul tranzacţiilor financiare şi al speculaţiilor. Acesta este aspectul de la care trebuie să pornim. Trebuie să impunem o cotă pe cantitatea de capital social pe care companiile o pot investi în stocuri şi în acţiuni şi pe cantitatea de rezerve pe care o pot investi în pachete financiare în ţări terţe. În al doilea rând, avem nevoie de reglementări pentru companiile care au suferit pagube în urma crizei. În al treilea rând, economia necesită nu doar capital proaspăt pentru bănci, care au fost una dintre principalele cauze ale crizei, ci, mai important, are nevoie de noi reglementări pentru transferurile de bani, linii directoare stricte privind vânzarea pachetelor de credite şi un organism independent de monitorizare pentru noua şi înfloritoarea activitate comercială, care include domenii precum vânzarea fără acoperire, o activitate care ar trebui interzisă.
Artur Zasada  
Dacă previziunile pe care le-a prezentat adineauri dl Moreira sunt corecte, atunci declinul estimat în domeniul comerţului mondial va fi cel mai mare de după Al Doilea Război Mondial. Este de la sine înţeles faptul că atât statele membre ale Uniunii Europene, cât şi ţările care nu fac parte din Comunitate, iau măsuri pentru a spori competitivitatea şi pentru a depăşi efectele crizei. Cercetările efectuate de Centrul de cercetare în domeniul politicii economice au arătat că de la prima întrunire a Grupului celor douăzeci dedicată crizei, au fost adoptate 425 de iniţiative legislative pentru a combate efectele crizei. Unele state au recurs la practici protecţioniste, în timp ce altele încearcă să liberalizeze comerţul. Având în vedere faptul că economia este un sistem de vase interconectate, monitorizează Comisia Europeană iniţiativele legislative adoptate atât în cadrul Uniunii Europene, cât şi în restul lumii? Are Comisia Europeană în vedere aceste aspecte atunci când ia măsuri anti-criză? Pe măsură ce se acumulează măsuri protecţioniste şi de liberalizare, se va întâmpla ca acestea să se excludă reciproc şi să nu mai aibă niciun efect asupra comerţului mondial.
