ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1325 "Naised, rahu ja julgeolek” vastuvõtmise 10. aastapäev (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on nõukogu ja komisjoni avaldused ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1325 "Naised, rahu ja julgeolek” vastuvõtmise 10. aastapäeva kohta.
Mul on hea meel tervitada istungisaalis nõukogu esindajat ja komisjoni esindajat.
Olivier Chastel
Lugupeetud juhataja! Kallid parlamendiliikmed! Mul on au võtta sellel arutelul sõna komisjoni asepresidendi ning liidu välisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja paruness Catherine Ashtoni nimel.
Austatud juhataja! Lubage mul kõigepealt tänada Euroopa Parlamenti jätkuva huvi eest naiste, rahu ja julgeoleku teema vastu. Kuigi te kindlasti teate seda, soovin samuti rõhutada, et Euroopa Parlament oli esimene institutsioon, kes vaid kuu pärast resolutsiooni nr 1325 vastuvõtmist esitas oma resolutsiooni kaudu üleskutse selle rakendamiseks siin institutsioonis.
Nüüd, kümme aastat hiljem, näeme, et tehtud on edusamme. Praeguseks on meil märkimisväärselt täiustatud rahvusvaheline raamistik eelkõige tänu resolutsioonide nr 1888 ja 1889 vastuvõtmisele 2009. aastal. Tähtis samm oli ka relvakonfliktide puhul esineva naistevastase vägivalla küsimustega tegeleva esimese Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni eriesindaja ametissemääramine.
Lisaks on nüüdseks kogu maailmas koostatud enam kui 20 riiklikku tegevuskava. Siiski on olukord jäänud samaks ja tegelikkuses on naiste kaitse konfliktiolukordades ja nende osalus rahuvalve- ja ülesehitusprotsessides esitatud lubadusi ja kohapealseid vajadusi arvesse võttes ikkagi ebapiisav. Naiste- ja tütarlastevastane vägivald, eriti seksuaalne vägivald, purustab konfliktides endiselt palju elusid ning liigagi sageli kaasneb sellega täielik karistamatus.
Euroopa Liit on võtnud endale kindlalt ülesandeks rakendada resolutsiooni nr 1325 ja selle järelresolutsioone. Tänaseks on meil ELis usaldusväärne naisi, rahu ja julgeolekut käsitlev poliitika, mis hõlmab Euroopa Liidu välissuhete kõiki aspekte alates kriisiohjamisest kuni humanitaarabi ja arengukoostööni. Sooviksin siinkohal nimetada mõnda konkreetset saavutust: üks meetmetest hõlmab heade tavade vahetamist.
Selleks osalevad ELi institutsioonide ja liikmesriikide eksperdid korrapäraselt töörühmas. Tänu sellele on riikliku tasandi programmide arv kasvanud. Nüüd on 10 liikmesriigil riiklik tegevuskava ja veel kaks tegevuskava on praegu koostamisel. Euroopa Liidus on hulk programme, mille eesmärk on täita naiste ja tütarlaste vajadusi konflikti- ja konfliktijärgsetes olukordades, näiteks seksuaalse vägivalla ohvrite arstiabi rahastamise programm.
Vähem kui kahe aasta jooksul on selle programmi raames rahastatud projekte 67 riigis ja kokku on vahendeid eraldatud rohkem kui 300 miljoni euro väärtuses. Euroopa Liit hakkas kasutama süsteemi, mille abil jälgitakse soolise võrdõiguslikkuse süvalaiendamist arengukoostöö programmides. Liidul on soolise võrdõiguslikkuse küsimuste eksperdid ja soolise võrdõiguslikkuse teabekeskused kõigil 13 ühise julgeoleku- ja kaitsepoliitika (ÜJKP) missioonil ning soolise võrdõiguslikkuse teabekeskused enam kui 80 ELi delegatsioonis.
Praegu on meil valmimas aruanne, milles tehakse järeldusi sooliste ja inimõiguste küsimuste lõimimise kohta ühisesse julgeoleku- ja kaitsepoliitikasse. Euroopa Liit teeb tihedat koostööd ka kodanikuühiskonnaga, et edendada naiste osalemist rahu ja julgeoleku valdkondades.
2011. aastal kavatseme lasta käiku mõne konkreetse projekti, et toetada naiste võrgustikke kriisidest mõjutatud riikides. Nende hinnanguline eelarve on 2 miljonit eurot. Mitu ELi delegatsiooni on korraldanud lahtiste uste päevi, et tähistada resolutsiooni nr 1325 kümnendat aastapäeva ja kohtuda kohalike naisteühendustega näiteks Kosovos, Bosnias ja Hertsegoviinas ning Iraagis.
Oktoobri keskel korraldasid Euroopa Liit ja Aafrika Liit Addis Abebas kodanikuühiskonna jaoks seminari, et esitada soovitusi Euroopa Liidu ja Aafrika Liidu ühistegevuseks.
Mis puutub uuendatud ja mõõdetavatesse kohustustesse, siis plaanime aasta lõpuks töötada välja soolist võrdõiguslikkust, inimõigusi ja lapse õigusi käsitleva koolituse mõned tüüposad, mida hakatakse kasutama ÜJKP missioonide personali koolitamiseks, 2013. aastaks kavatseme koostada kohalikud strateegiad, et rakendada arengukoostöö käigus resolutsiooni nr 1325 vähemalt 60% konfliktide all kannatavates ja konfliktijärgsetes riikides, ning lõpuks plaanime anda korrapäraselt aru naisi, rahu ja julgeolekut puudutavate ELi kohustuste täitmise kohta, kasutades selleks 17 mõõdikut, mis võeti vastu 2010. aasta juulis. Esimene aruanne on praegu koostamisel.
26. oktoobril osales Euroopa Liit julgeolekunõukogu arutelul, et tähistada resolutsiooni nr 1325 kümnendat aastapäeva. Eesistujariik Belgia korraldas enne seda teadlikkuse suurendamiseks ja soovituste esitamiseks kolm kõrgetasemelist, ministrite ja ekspertide kohtumist Brüsselis, New Yorgis ja Genfis.
Seega on Euroopa Liit esitanud jõulisi üleskutseid tugevamaks rahvusvaheliseks järelevalveks resolutsiooni nr 1325 rakendamise üle, tõstes eelkõige esile kõiki peasekretäri väljatöötatud mõõdikuid. Niisiis nõuab Euroopa Liit nüüd nende mõõdikute kiiret ja toimekat kasutuselevõttu.
Joaquín Almunia
Lugupeetud juhataja! Avaldan suurt tänu Belgiast pärit nõukogu eesistujale sõnavõtu eest sellel teemal. Komisjon toetab täielikult seda, mida nõukogu esindaja just ütles. Tahaksin lisada kolm konkreetset punkti.
Esiteks tahan öelda, et nõustun täielikult nõukogu eesistujaga: toimunud on selge edasiminek, sest üle maailma on koostatud enam kui 20 riiklikku tegevuskava ning samuti on ametisse määratud relvakonfliktide puhul esineva naistevastase vägivalla küsimustega tegelev esimene Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni eriesindaja.
Teine punkt, millele tahaksin teie kõigi tähelepanu juhtida, on see, et komisjoni arvates on konfliktides esineva naiste- ja tütarlastevastase vägivalla, eelkõige seksuaalse ja soolise vägivalla ennetamiseks vaja teha rohkem tööd, sest see jätkub ikka veel ja purustab palju elusid.
Kolmandaks peab Euroopa Liit andma eeskuju ning kohaldama resolutsiooni nr 1325 ja seda rakendavaid resolutsioone.
Meil tuleb jätkuvalt pöörata tähelepanu relvakonfliktides ja ka konfliktijärgsetes olukordades kannatada saanud naiste ja laste vajadustele, rahastades programme näiteks tervishoiuteenuste osutamiseks seksuaalse ja soolise vägivalla all kannatanutele, töötades koos kodanikuühiskonnaga, et edendada naiste osalemist rahu ja julgeoleku kindlustamisel, ning tehes muidugi Ühinenud Rahvaste Organisatsiooniga tihedat koostööd peasekretäri väljatöötatud mõõdikute täiustamisel.
Euroopa Liit peab astuma ka muid samme. Näiteks määras komisjoni asepresident ja kõrge esindaja Catherine Ashton ametisse Rosalind Marsdeni, kes on esimene naissoost Euroopa Liidu eriesindaja Sudaanis.
Edit Bauer
Austatud juhataja! Resolutsiooni nr 1325 vastuvõtmine ÜRO Julgeolekunõukogus kümme aastat tagasi oli ilmselgelt ajalooline samm, mille rahvusvaheline üldsus astus pärast Jugoslaavia sõdade traagilisi üleelamisi. Sõjad põhjustavad enim kahju süütutele tsiviilelanikele ning relvakonfliktide ajal koosneb tsiviilelanikkond peamiselt naistest. Meie kogemused on näidanud, et relvakonfliktidega käib siiamaani kaasas naiste vägistamine ning ei ole juhus, et ka Genfi konventsioonis on tunnistatud, et see võrdub sageli genotsiidiga.
Häbimärgistamine ja vägivalla tagajärjed hävitavad ohvrite elu isegi pärast konflikte ning füüsilise ja psühholoogilise kuritarvitamise armid jäävad neile kogu eluks, kui kannatanu neist üldse kunagi paraneb. Seega ei ole mingi liialdus nõuda, et naistevastase vägivalla ennetamine tuleb muuta avaliku julgeoleku ja kaitsepoliitika lahutamatuks osaks ja et luua tuleb vahendid, mille abil saab lõpetada tsiviilisikute vastu toimepandavad vägivallateod. ÜRO jõupingutused selles vallas ei saa ilmselgelt jääda asjakohase vastuseta, sest isegi praegu vägistatakse sõjapiirkondades tuhandeid naisi ning seejärel heidetakse nad ka perekondadest välja, mistõttu saavad neist kahekordsed ohvrid.
Hiljuti vägistati Kongo idaosas viie päeva jooksul üle 8000 naise, kuid probleeme on ka põgenikelaagrites, näiteks Ashrafi laagris, kus naistel ei ole tänapäeval ohutu. Samuti on põhjendatud nõuda naiste osaluse suurendamist rahuvalvejõududes, sest naiste esindatus neis konkreetsetes oludes on ülimalt tähtis. Meie arvates on hädavajalik, et naised lööksid rahuprotsessides aktiivsemalt kaasa. Me ei saa lubada, et nad on neis protsessides lihtsalt passiivsed osalejad või lausa ohvrid. Mul on hea meel märkida, et komisjon on astunud selles valdkonnas suuri samme.
Maria Eleni Koppa
Austatud juhataja! Möödunud on 10 aastat naisi, rahu ja julgeolekut käsitleva ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1325 vastuvõtmisest. See on tähtis aastapäev ja päevakohasem kui kunagi varem, sest naised ja lapsed on endiselt suurimad sõjaohvrid.
Sõjapiirkondades toimunud tuhanded vägistamisjuhtumid näitavad, et vägistamist ja seksuaalset kuritarvitamist kasutatakse süstemaatiliselt sõjarelvana vastase alandamiseks ja kõlbeliseks laostamiseks. Paljudel juhtudel vägistavad oma ülemate käsul tegutsevad sõdurid naisi süstemaatiliselt, sest avalikult tehtuna põhjustab see vastaspoolele veelgi suuremat kahju. Selle teguviisi ohvrite, kelleks on üldjuhul naised, endi kogukond häbimärgistab neid, tõrjub neid kõrvale või isegi hukkab neid, et püüda taastada oma au.
Me peame selles võitluses kõik koostööd tegema. Nendele sõjakuritegudele, mis on inimkonna häbiplekk, tuleb lõpp teha. Samal ajal tuleb meil kõikjal tugevdada kontrollimeetmeid ja seda peavad tegema ka sinikiivrid, sest meil lasub suur otsene ja kaudne vastutus. Kõikidele, kes on selliste tegudega seotud, tuleb määrata karmid karistused. Vaja on väljaõpet, kontrollimeetmeid, distsipliini ja selget sõnumit. Meil tuleb lõpuks ometi rahvusvahelisele üldsusele näidata, et läheme sõnadelt tegudele üle.
Resolutsioonis nr 1325 on öeldud, et naised saavad osaleda rahu ja julgeoleku edendamisel võrdsete partneritena ja et nad peavad seda tegema. Meie ühine eesmärk peab olema tagada naistele jõulisem positsioon, andes neile võimaluse pöörduda rahvusvahelise kohtu poole ja luues programme nende majanduslikuks, sotsiaalseks ja vaimseks taasintegreerumiseks. Naiste emantsipatsioon ja kaitse on vältimatu tingimus seksuaalse vägivalla sõjarelvana kasutamise lõpetamiseks.
Barbara Lochbihler
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - (DE) Lugupeetud juhataja! Täpselt 10 aastat tagasi oli ÜRO Julgeolekunõukogus esimest korda arutelu teemaks naiste õigused kui inimõiguste üks põhiosa ning sellele järgnes üleskutse soolise võrdõiguslikkuse tagamiseks konfliktides ja kriisiolukordades. Tegemist oli verstapostiga teel selle poole, et rahvusvahelises õiguses kehtestataks kohustuslik nõue naiste osalemise kohta rahuprotsesside ja julgeolekupoliitika otsustustasandil.
Tolleaegne peasekretär Kofi Annan esitas 2005. aastal üleskutse riiklike tegevuskavade kiireks koostamiseks, et rakendada resolutsiooni nr 1325. Kuulsime juba, et seda on siiani teinud vaid 20 riiki, kelle hulka kuuluvad näiteks sellised Euroopa riigid nagu Rootsi ja Suurbritannia, aga ka mõned Aafrika riigid, näiteks Libeeria ja Elevandiluurannik. Minu arvates peaksid kõik ELi liikmesriigid selle tegevuskava vastu võtma. See kehtib ka selliste riikide kohta nagu minu päritoluriik Saksamaa, mis on siiani tegevuskava koostamisest keeldunud.
Sooline aspekt on rahvusvahelisel tasandil kahtlemata tähtsamaks muutunud. Ametisse on määratud uus seksuaalse vägivalla küsimustega tegelev ÜRO eriesindaja ja loodud on ÜRO soolise võrdõiguslikkuse üksus. Siiski peame aru saama, et kõik need meetmed on alles algusjärgus. Küsimus on toetuse tagamises naistele ja tütarlastele, kes on sattunud seksuaalse vägivalla ohvriteks. Meil tuleb juba kehtestatud resolutsioone ja abiprogramme jõulisemaks muuta. Siiski on küsimus ka abi andmises kurjategijate tuvastamisel ja vastutuselevõtmisel, mida tuleb alati teha kooskõlas kohalike õigussüsteemidega.
Sõnum, mille härra Chastel edastas paruness Ashtoni nimel ja mis puudutab 2 miljoni euro eraldamist resolutsiooni toetuseks, on ülimalt kiiduväärt. Tahan rõhutada, kui oluline on kaasata kohalikke naiste õiguste eest võitlevaid vabaühendusi, et raha läheks sinna, kus seda tõepoolest väga vajatakse.
Eva-Britt Svensson
Austatud juhataja! Sõdade ja konfliktide ohvrid on naised ja lapsed. Vägivald, vägistamine, piinamine ja seksuaalne kallaletung on relvad, mida kasutatakse sellistes olukordades naiste ja laste vastu. Nüüd on tunnistatud, et naised on ohvrid ja, tõepoolest, seda nad on. Seda on tunnistatud muu hulgas tänu sellele, et Margot Wallström määrati ÜRO eriesindaja ametikohale.
Siiski ei ole naised ainult ohvrid. Nad on tähtsad asjaosalised rahu- ja julgeolekualases töös, mille eesmärk on ennetada konflikte. Nende osalemine rahu ja demokraatia tagamiseks tehtavas töös pärast sõdu ja konflikte on hädavajalik. Nad mängivad aktiivset rolli riikide ülesehitamisel. Kuigi ÜRO resolutsiooni vastuvõtmisest on möödunud kümme aastat, nähakse naisi ikka veel üksnes vägivallaohvritena. Neile ei pöörata tähelepanu seoses tähtsa ülesehitustööga, mida tehakse rahu ja demokraatia tagamiseks. Vaatamata sellele, et nüüd me teame, kui vajalikku osa naised selles töös mängivad, kuulub täielik mõju otsuste tegemise üle ikkagi meestele. On saabunud aeg pöörata tähelepanu naiste võimekusele, sealhulgas rahu ja julgeoleku tagamise töös. EL peab nõudma, et abi ja toetuste andmisel ülesehitustööks võetakse arvesse soolist aspekti.
Jaroslav Paška
fraktsiooni EFD nimel. - (SK) Lugupeetud juhataja! Naisi, rahu ja julgeolekut käsitlev ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon nr 1325 on üks viimaseid tõsised dokumente, milles kõik maailma riigid teatavad, et nad peavad soolisest võrdõiguslikkusest lugu ja austavad seda.
Resolutsiooni igal sättel on oma sügav mõte ning nendega reageeritakse probleemidele, mida elu meeste ja naiste vahelistesse suhetesse sageli toob ning mis tekivad tihtipeale siis, kui naised ja lapsed satuvad kriisiolukordades jõukasutuse, ohjeldamatu vägivalla ja ülekohtu ohvriteks. Arenenud tsiviliseeritud riigid on võtnud endale kohustused, mis tulenevad ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioonist nr 1325. Nad püüavad eri meetmete abil luua parimaid võimalusi nende täitmiseks konfliktide lahendamise ja rahuprotsesside korraldamisega tegelevates riiklikes ja rahvusvahelistes institutsioonides.
Siiski on naiste ja laste inimõiguste järgimisega ikka veel tõsiseid probleeme paljudes arengumaades, eriti Kesk-Aafrikas ja Aasia riikides. Julma sõjaväelise režiimi tegevus põhineb tsiviliseeritud maailmaga võrreldes erineval väärtuste skaalal ning tsiviilelanike, naiste ja laste inimväärikus ei tähenda mõrvaritest koosnevate jõukude jaoks midagi.
Minu arvates on tegemist valdkonnaga, mida meil tuleb võimalikult kiiresti uurida ja millele tuleb rohkem tähelepanu pöörata. Seepärast on ELi poliitikas samuti vaja võtta meetmeid, mis avaldavad suuremat ja jõulisemat survet režiimidele, kus ei austata oma kodanike ja elanike põhilisi inimõigusi.
Krisztina Morvai
(HU) Austatud juhataja! Kallid kolleegid! Usun, et kõik meist oskaksid kiiresti vastata küsimusele selle kohta, milline suur inimrühm on sisuliselt otsuste tegemisest kõrvale jäetud või on sellesse kaasatud äärmiselt vähesel määral, kui samas peab see rühm poliitiliste, majanduslike ja rahaliste otsuste tagajärgede all palju kannatama. Jah, lugupeetud kolleegid, ma viitan naistele ja mitte ainult seoses relvakonfliktidega, mis on tänase istungi teema, vaid samuti seoses majandusega, sest lõppude lõpuks peavad just naised perele leiva lauale tooma ja kannatama koos lastega eriti suure vaesuse käes. Minu jaoks seisneb kõnealuse ÜRO deklaratsiooni põhisõnum selles, et naistele tuleks anda otsuste tegemisel oluliselt paremad võimalused, sest nii saavad nad olla oma saatuse kujundajad, mitte ohvrid.
Millisel viisil relvakonfliktid naisi mõjutavad? Vaadelgem Gaza juhtumit. Isegi praegu on naised need, kes põetavad ja hooldavad Iisraeli Riigi elajalikkuse tõttu kannatada saanud vigastatuid, kes põetavad ja hooldavad selle tagajärjel sandistunud lapsi ning kes kannatavad suurel määral infrastruktuuri pommitamise ja hävimise ning maanteede ja koolide õhkulaskmise tagajärgede all. Meil tuleks seda meeles pidada, kui mõtleme kannatustele, mida naised peavad relvakonfliktide ajal üle elama.
Philippe Juvin
(FR) Lugupeetud juhataja! Austatud kolleegid! Konfliktipiirkondades on naistevastase vägivalla kasutamine tahtlik taktika. Vägistamine on laialt levinud, süstemaatiline ja ettekavatsetud. See on sõjarelv. Loomulikult peame meie sellise vägivalla hukka mõistma.
Kuid lisaks hukkamõistule tuleb meil pelkadest avaldustest siiski kaugemale minna, sest muidu muutuvad need lihtsalt mantraks. Meil tuleb panna paika tegutsemisviisid. Seepärast palun ma teil, kolleegid, kaaluda kolme tegevussuunda.
Esimene tegevussuund: minu arvates peaksime olema veendunud selles, et Euroopa Liit peab edendama kohalikke naisteorganisatsioone kõikides konfliktides, millesse ta sekkub. Vabaduse ja õigluse aluspõhimõtete järgimine tugevneb, kui see tugineb naistele. Igas maailma paigas, kus naistele antakse õigused, edendatakse inimväärikuse ning võrdõiguslikkuse ja vendlusega kaasnevate väärtuste - mis on ühtlasi ELi väärtused - austamist.
Teine tegevussuund: kui meie, eurooplased, anname abi riikide ülesehitamiseks, peaksime minu arvates kaaluma kvootide sisseviimise nõude kehtestamist kohalike võimuorganite ja omavalitsuste suhtes, keda me aitame, et tagada naiste osalemine otsustustasandil. Näiteks pean silmas Palestiina omavalitsust, mida me aitame ja rahastame peaaegu täielikult. Olukord Lähis-Idas saab ainult paraneda, kui nõuaksime, et Palestiina omavalitsus kehtestaks kvoodid, mille alusel määratakse naisi poliitilise vastutusega ametikohtadele.
Lõpuks kolmas tegevussuund: ükskõik, kas me sekkume tsiviil-, politsei või sõjaliste vahendite abil, tuleb meil minu arvamuse kohaselt võtta oma kohustuseks anda naistele tähtis ja kohane roll meie endi jõududes ja tegutsevates delegatsioonides. See muudab meid palju tõhusamaks ja tõenäoliselt toob kaasa selle, et elanikud võtavad meid parema meelega vastu, nagu on sageli väidetud.
Marc Tarabella
(FR) Austatud juhataja! Kallid kolleegid! On möödunud 10 aastat ajast, mil Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Julgeolekunõukogu võttis esimest korda oma ajaloos vastu resolutsiooni, milles tõstetakse esile sõjapiirkondades elavate naiste eriolukorda ja nende rolli konfliktide lahendamisel. Siiski vägistatakse praegu, 10 aastat pärast resolutsiooni vastuvõtmist, sõjast laastatud riikides, näiteks Kongos, ikka veel tuhandeid naisi. Olen ise jõuliselt kritiseerinud karistamatust, mida selliste jõleduste toimepanijad on paljude aastate vältel nautinud.
Lisaks pannakse neid jõhkrusi toime hoolimata sellest, et Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni väed viibivad aeg-ajalt või isegi sagedamini kohapeal. Minu arvates ei ole meil poliitilisi püüdlusi ega piisavalt rahalisi vahendeid. Eriti tahaksin rõhutada vajadust koolitada Euroopa ja rahvusvaheliste organisatsioonide välitöötajaid ja suurendada kannatava elanikkonna hulgas teadlikkust.
Meil tuleb igaühele selgeks teha, et sooliste aspektidega arvestamisel paraneb olukord kõikides valdkondades. Meil tuleb teha lõpp karistamatusele, mida naistevastase vägivalla toimepanijad sageli naudivad, ning me peame kehtestama selles valdkonnas nõuetekohase kaebuste menetlemise korra. Samuti tuleb meil suurendada rahalisi vahendeid, mis on Euroopa institutsioonides ette nähtud soolise võrdõiguslikkuse ja inimõiguste küsimuste vallas tehtavaks tööks eelkõige selleks, et rakendada mehhanisme ja hinnata Euroopa Liidu edusamme.
Härra Chastel ütles ja ka mina möönan, et jõupingutusi on tõepoolest tehtud ning seda eriti heade tavade vahetamise ja töörühmas osalemise kaudu. Lisaks on nüüd 10 liikmesriigil riiklik tegevuskava. Loodan, et ülejäänud 17 liikmesriiki koostavad enda oma juba üsna pea.
Viimase punktina juhin tähelepanu sellele, et mul on tulevase välisteenistuse suhtes suured ootused. Loodetavasti osalevad naised ja mehed selles võrdselt ning seda eriti kohapeal. Me ei tohi iial unustada tähelepanuväärset rolli, mida naised konfliktide lahendamisel täidavad, ega vajadust luua sidemeid, mis põhinevad rahvusvaheliste institutsioonide jõudude ja kohalike elanike vahelisel usaldusel.
Ilda Figueiredo
(PT) Austatud juhataja! On ülimalt oluline tõsta esile sõdade ja konfliktide mõju naistele ja lastele ning seda eriti praegusel ohtlikul ajal, mil Iraagi ja Afganistani sõjad on pikale veninud, tõsised konfliktid koguvad jõudu, näiteks Iisraeli okupeeritud Palestiina aladel või Maroko okupeeritud Lääne-Saharas, ebavõrdsus kasvab, vaesust süvendab neoliberaalne poliitika ja kerkivad esile uued ohud, nagu juhtus sel nädalavahetusel Lissabonis NATO tippkohtumise ja selle uue strateegilise kontseptsiooni vastuvõtmise ajal. Sellele reageeriti eelmisel laupäeval Lissaboni tänavatel toimunud rahumeelse meeleavaldusega, mis korraldati enam kui 100 organisatsiooni hõlmava kampaania "Yes to peace, no to NATO” ("Jah rahule, ei NATOle”) raames. Kümned tuhanded inimesed - mehed ja naised - kutsusid üles rahule ja sotsiaalsele õiglusele, mis on julgeoleku vallas hädavajalik, ning hüüdsid loosungeid ja nõudsid NATO laialisaatmist, tuumadesarmeerimist ja inimeste õiguste järgimist rahu kaitsmisel.
Homme toimub Portugalis üldstreik, mille käigus mehed ja naised protestivad jälle sotsiaalsete väärtuste vastaste põhimõtete vastu. Need mõjutavad igaüht, kuid on eriti diskrimineerivad naiste suhtes. Meeleavaldajad nõuavad uut poliitikat, mille alusel austatakse töötajate väärikust ning edendatakse edasiliikumist ja sotsiaalset arengut, mis on rahu eeltingimus.
Eduard Kukan
(SK) Lugupeetud juhataja! Ka mina tõstaksin esile julgeolekunõukogu resolutsiooni nr 1325 ajaloolise tähtsuse rahu ja julgeolekupoliitika vallas. Tegemist oli esimese korraga, mil ÜRO rõhutas, et naiste kaitsmine ja nende täielik kaasamine rahu loomisse ja tagamisse ning konfliktide ennetamisse on hädavajalik.
Tuleb tunnistada, et viimase 10 aasta jooksul on selle eesmärgi saavutamiseks tehtud suuri jõupingutusi. Siiski on naiste kuritarvitamine endiselt konfliktidele väga omane. Lisaks on naistevastaste sagedaste ja süstemaatiliste vägivallajuhtumite arv konfliktide ajal ja järel murettekitavalt kasvanud.
Ma ei nimeta ühtegi konkreetset arvu, kuid kindlasti väärivad mainimist Kongo Demokraatlikus Vabariigis, Dārfūris, Rwandas, Libeerias, Sierra Leones ja Bosnias toimunud kohutavad sündmused. Olen isiklikult kohtunud ja rääkinud naistega, kes sattusid endise Jugoslaavia sõja ajal vägivalla ohvriteks. Nende mälestused on jubedad. Neid vägistati, piinati ja alandati. Paljusid häbimärgistati ka pärast konflikti lõppu.
Niisiis ei pruugi naistevastane vägivald lõppeda ka pärast seda, kui konflikt on läbi. Seda tuleb alati meeles pidada.
Resolutsiooni nr 1325 peamine eesmärk on kaitsta naisi ja võimaldada neil osaleda rahu ja julgeoleku loomises. Kahjuks ei ole seda paljudel juhtudel veel toimunud. Usun kindlalt, et meil on võimalik seda olukorda muuta. Toimivate tingimuste loomiseks on aga vaja kõikide poliitilist tahet. Mina leian, et selle ülesande täitmisel on tulemusliku panuse andmiseks hea võimalus kõrgel esindajal paruness Ashtonil ja Euroopa välisteenistusel, kes saaksid jõuliselt tugevdada ELi rolli selle tähtsa resolutsiooni rakendamisel.
Sabine Lösing
(DE) Austatud juhataja! Naised ja lapsed kannatavad sõdade ja nende tagajärgede tõttu endiselt ülemäära palju. Samas ei tohi naiste õigusi väärtarvitada selleks, et seadustada sõjalist sekkumist. Kongo Demokraatliku Vabariigi näide tõestab, et sõjalised meetmed ei aita kaitsta, tagada ega kehtestada naiste õigusi. Kahjuks on tegelikkuses vastupidi. Praegu on naiste olukord Afganistanis sõja tagajärjel halvem kui kunagi varem. Resolutsioonis nr 1325 esitatud lubadust saab täita vaid konfliktide ärahoidmise kaudu ning tsiviilmeetmete võtmise teel sõjas ja konfliktis. Seepärast on minu arvates täiesti vastuvõetamatu, et resolutsiooni moonutatakse eesmärgiga suurendada sõjasse kaasatud naiste arvu. Kutsun ELi üles peatama põhimõtteliselt igasuguse toetuse, sealhulgas seadmete ja koolitusega seotud abi andmine režiimidele ja sõjajõududele, mis saadavad relvakonfliktidesse lapssõdureid, rikuvad inimõigusi või panevad süstemaatiliselt toime seksuaalset vägivalda.
Edite Estrela
(PT) Lugupeetud juhataja! Julgeolekunõukogu resolutsioone ja arengu toetamise kavasid on juba nimetatud. Seejuures on rõhutatud tehtud edusamme, kuid on tõsiasi, et naised on endiselt relvakonfliktide peamised ohvrid. Nad on ohvrid, mitte otsustajad. Naised peaksid osalema kogu konfliktide ennetamise ja lahendamise protsessis. Kui poliitika kujundamisel, sealhulgas majandusotsuste tegemisel, oleks kõrgematel ametikohtadel rohkem naisi, oleks maailm kindlasti rahulikum ja turvalisem paik ning me kõik saaksime kasu kiiremast arengust ja parematest elutingimustest. Sel põhjusel ongi vaja, et igal tasandil oleks otsuste tegemisse kaasatud rohkem naisi. Nagu siin juba öeldi, peaksid naised olema osalejad ja toimijad kogu protsessis. Seda ei peaks tegema ainult mehed.
Antonyia Parvanova
Austatud juhataja! Kui räägime naistest konfliktipiirkondades, peame arvestama, et vaatamata suurematele jõupingutustele ja headele märkidele, näiteks endise voliniku Margot Wallströmi nimetamine konfliktide puhul esineva seksuaalse vägivalla küsimustega tegeleva ÜRO peasekretäri eriesindaja ametisse ning hiljutine ÜRO soolise võrdõiguslikkuse üksuse loomine, on selles valdkonnas endiselt vaja edasisi samme, suuremat teadlikkust ja praktilisi poliitilisi meetmeid.
Tõstaksin eriti esile tõsiasja, et parlamendiliikmete, ELi ja ÜRO liikmesriikide valitsuste, institutsioonide ja kodanikuühiskonna vaheline partnerlus on ülimalt tähtis, suurendamaks aastatuhande arengueesmärke silmas pidades toetust rahvusvahelise rahvastiku- ja arengukonverentsi tegevusprogrammis kokku lepitud sihtidele ja eesmärkidele.
Soolise võrdõiguslikkuse vallas peame võtma ühise kohustuse arendada seda teemat edasi, tagades seeläbi naiste suurema esindatuse sõdade ennetamiseks, rahu taastamiseks ja konfliktijärgsete olukordadega toimetulekuks tehtavates pingutustes. Seejuures tuleb võtta arvesse, et naised võivad rahu tagamisel täita tähelepanuväärset osa, kui neid toetatakse vajalikul määral ja kaasatakse sellesse tõsimeelselt.
Lõpetuseks tahan rõhutada, et EL peab nende eesmärkide edendamisel mängima otsustavat rolli, mille tulemusel jõutakse õiglase ja püsiva lahenduseni. Meie peamine kohustus ja tähtis poliitiline ülesanne on teha koostööd, et tegeleda naiste olukorraga konfliktipiirkondades sõdade ennetamise ning rahvusvahelise rahu ja julgeoleku tagamise kaudu.
Diane Dodds
Lugupeetud juhataja! Avaldan toetust resolutsioonile nr 1325. Juhin Euroopa Parlamendi tähelepanu olukorrale Põhja-Iirimaal, kus meil on väga aktiivne naiste kogukond - see on kogukond, mis on olnud heaks jõuks kogu riigis.
Enne Euroopa Parlamendiga liitumist esindasin ma Põhja-Iirimaa Assambleel Belfasti lääneosa ning kohalikus omavalitsuses Belfasti Shankilli piirkonda. Neid alasid on rohkem kui 30 aasta jooksul laastanud vägivald, mille on põhjustanud Iiri vabariiklaste terrorikampaania ja kogukonnasisene rusikaõigus.
Kogu selle aja jooksul on niisugused ühendused nagu naistekeskus olnud ühtseks jõuks, mis on suurendanud kogukonna suutlikkust ja loonud sidemeid teiste kogukondade naisteühendustega. Need on tavalised naised, kes on tõestanud ennast juhtidena ja kes on suurepärased eeskujud teistele riikidele ja kogukondadele, mis on silmitsi terrorismi ja vägivallaga.
Lisaks kogukonna suhete edendamisele Põhja-Iirimaal pakuvad sellised ühendused nagu Shankilli naistekeskus, Foyle'i naiste võrgustik ja koolituskeskus praegusajal naistele hariduse ja koolituse kaudu võimalusi tööturul toimetulekuks. Kallid kolleegid! See on tee edasi.
Norica Nicolai
(RO) Austatud juhataja! Loodan, et tänane arutelu ei toimu üksnes resolutsiooni nr 1325 aastapäeva tähistamise puhul, vaid et see on ühtlasi uus algus ja uus käsitusviis probleemi puhul, mis on jäänud püsima peaaegu samasugusel kujul, mis põhjustas resolutsiooni nr 1325 vastuvõtmise.
Minu arvates avaldustest ei piisa. Eriti aga ei piisa avaldustest, mis edastavad tegelikkusest erineva pildi. Leian, et on vaja tegutseda ja praeguse julgeolekupoliitika osana on Euroopa Liidu ülesanne koostada esialgne käitumisjuhend, mida saab kasutada nii konfliktides kui ka konfliktijärgsetes operatsioonides, kuigi meil on Genfi konventsiooni kujul juba olemas kokkulepe, milles mõistetakse vägivaldne käitumine konfliktide ajal hukka. Minu arvates tagaks selline käitumisjuhend Euroopa Liidule lisandväärtuse ja oleks samm probleemi lahendamise suunas.
Kaasamise muid aspekte tuleb arenguprojektide strateegia alusel kahtlemata toetada järjepideva rahalise abiga.
Anna Záborská
(SK) Lugupeetud juhataja! Me tähistame ÜRO resolutsiooni nr 1325 kümnendat aastapäeva ning peaaegu iga päev võib kuulda teateid teiste resolutsioonide ja deklaratsioonide kohta, mille eesmärk on naisi aidata. Siiski on mul kahtlusi selles, kas me jälgime nende täitmist ikka piisavalt.
Koostatakse üha rohkem dokumente, kuid naiste olukord paraneb teosammul. Meie kohustus on teha tööd selle nimel, et kõikide naiste õigusi järgitakse ja kaitstakse, mille tulemusel saavad nad hoolimata oma olukorrast, päritolust või seisundist täielikult ühiskonda lõimuda.
Nende roll algab perekonnas, sest nad on asendamatud, kui tegemist on laste kasvatamisega inimväärikuse järgimise vaimus, kuid on ka selliseid naisi, kes sekkuvad sõjaliste konfliktide ennetamisse ja lahendamisse, kui nad näevad, et nende perekond on ohus. Siiski ei ole võimalik rääkida rahust - ka riikides, kus ei ole sõda -, enne kui naised tunnevad end oma perekonnas ja riigis ohutult.
Olivier Chastel
Austatud juhataja! Lugupeetud parlamendiliikmed! Olen Euroopa Parlamendiga väga paljudes punktides täiesti nõus. Kuidas saaksin mitte nõustuda härra Juvini ja härra Tarabella üleskutsetega luua Euroopa välisteenistus, mis on ülimalt hea võimalus naisi, rahu ja julgeolekut käsitleva ELi poliitika tugevdamiseks? Teenistuse asutamise käigus tuleb arvestada pideva ülesandega tagada naiste suurem esindatus igal tasandil, sealhulgas personaliüksustes ja eelkõige kõrgeimal tasemel.
Paruness Ashton teeb kahtlemata selle kallal tööd. Ta on astunud samme selles suunas, nimetades näiteks ametisse Rosalind Marsdeni, kes on esimene naissoost Euroopa Liidu eriesindaja Sudaanis. Septembris määras ta delegatsioonides kõrgematele ametikohtadele 29 inimest, sealhulgas seitse naissoost delegatsioonijuhti, mis kujutab endast lausa 50%list naiste arvu suurenemist sellel tasandil.
Samal ajal, kui EL teeb suuri jõupingutusi, et tugevdada oma võimekust naiste osaluse, rahu ja julgeoleku vallas, on meie arvates samuti tähtis võtta meetmeid teadlikkuse suurendamiseks teistes organisatsioonides ja riikides. See käib käsikäes konkreetse koolitustegevusega. Sellest teemast rääkisid ka paljud teist. Euroopa Liit toetab demokraatia ja inimõiguste Euroopa rahastamisvahendi raames Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni naisi, rahu ja julgeolekut käsitlevate resolutsioonide rakendamisel riikides ja piirkondades, mis on eriti mõjutatud, näiteks Pakistanis, Afganistanis, Gruusias, Armeenias, Aserbaidžaanis, ja Farg'ona orus, mis laiub üle Usbekistani, Kõrgõzstani ja Tadžikistani.
Lõpuks usub Euroopa Liit jätkuvalt kohustuste suurema delegeerimise tähtsusesse rahvusvahelisel tasandil. Euroopa Liit leiab, et julgeolekunõukogu peaks looma töörühma resolutsiooni nr 1325 rakendamisel tehtud edusammude analüüsimiseks ja soovituste esitamiseks nõukogule, lahendamaks probleeme, täitmaks olemasolevad lüngad ja kiirendamaks resolutsiooni rakendamist.
Seepärast on Euroopa Liit kutsunud julgeolekunõukogu üles mitmekordistama oma jõupingutusi karistamatuse vastu võitlemisel. Tõsiseid naiste õiguste rikkumisi toime pannud konfliktiosalise suhtes tuleb võtta sihipäraseid ja mõjuvaid meetmeid.
Olen veendunud, et Euroopa Parlament jätkab Euroopa Liidu ja liikmesriikide jõupingutuste toetamist selles valdkonnas.
Juhataja
Olen saanud selle teema kohta eri fraktsioonidelt kuus resolutsiooni ettepanekut.
Arutelu on lõppenud.
Hääletus toimub neljapäeval, 25. novembril kell 12.00.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Corina Creţu
Ükski veenev jõupingutus - resolutsioonid ega riiklikud ja rahvusvahelised tegevuskavad naiste kaitse parandamiseks konfliktipiirkondades - ei ole suutnud kõrvaldada nüüdisaegsetes sõdades sageli kasutatavat jõhkrat relva: seksuaalset vägivalda. Vastupidi, karistamatus loob tingimused, mis soodustavad meie väärtustega läbinisti vastuolus oleva teguviisi levikut. Olen koos teistega korduvalt hukka mõistnud Kongos, Libeerias ja mujal konfliktipiirkondades, eriti Aafrikas, toime pandud massilisi vägistamisi. Peale selle peavad tuhanded naised, kes satuvad seksuaalse kuritarvitamise ja vägivalla ohvriks, tulevikus kannatama ühiskondliku häbimärgistamise ja kohutavate haiguste, näiteks HIVi all.
Rahvusvaheline naistevastase vägivalla kaotamise päev, mida me 25. novembril tähistame, peab meile meelde tuletama ka seda, et naised on ärevusttekitavalt sageli esineva koduvägivalla, abielusisese vägistamise, seksuaalse ahistamise ja inimkaubanduse ohvrid. Sooline vägivald, mida pannakse toime kas kodus või relvakonflikti piirkonnas, on üks tõsisemaid inimõiguste rikkumisi. Sellele tuleb kohaselt vastu astuda ja selle eest tuleb karistada.
Lena Kolarska-Bobińska
Aastate jooksul on rahuvalvemissioonide tavapärane roll muutunud. Praegu ei tähenda see ainult relvarahukokkulepete jälgimist või riikidevaheliste piiride valvamise tagamist. Nüüd tegeletakse missioonidel mitmesuguste nn pehmete meetmetega: edendatakse eri viisidel inimõigusi ja demokraatiat, toetatakse valimiste korraldamist ja õigusriigi taastamist. Resolutsiooni nr 1325 vastuvõtmise 10. aastapäeva puhul tuleks juhtida tähelepanu naiste erilisele rollile neis protsessides. Paljudel juhtudel on neil paremad eelsoodumused rahuvalvemissioonide ülesannete täitmiseks. Pean siinkohal muu hulgas silmas seksuaalse vägivalla ja seksuaalsel diskrimineerimisel põhineva vägivalla ohvritega tehtavat tööd. Naised töötavad naistevanglates, nad aitavad naistel ühiskonda taasintegreeruda ning nad viivad läbi mitut liiki koolitust. Me räägime palju naiste osaluse suurendamisest poliitikas ja ettevõtluses. Üheski nimetatud valdkonnas ei ole veel olnud võimalik saavutada täielikult võrdseid võimalusi. Seepärast on tarvis nende teemade juurde tagasi pöörduda ning jälgida põhjalikult seda, kuidas jõustatakse vastuvõetud õigusakte, et resolutsiooni nr 1325 vastuvõtmise 15. või 20. aastapäeval oleks võimalik öelda, et kõik selle sätted on rakendatud.
