Slávnostná schôdza - Gruzínsko
Predseda
Vážený pán prezident, dámy a páni, vážení hostia a priatelia. Rád by som vrúcne privítal gruzínskeho prezidenta Michaila Saakašviliho.
(potlesk)
Nejde o prvú návštevu pána prezidenta Saakašviliho v Európskom parlamente. Navštívil nás pred štyrmi rokmi a v roku 2004, krátko potom, čo ho zvolili za gruzínskeho prezidenta, bol aj v Bruseli. Dnes je výnimočný deň - dnes 23. novembra je siedme výročie ružovej revolúcie, nekrvavého zlomového momentu, ktorý priniesol zmenu situácie nielen v Gruzínsku, ale aj v celom regióne Zakaukazska. Vážený pán prezident, Európska únia už takmer 60 rokov ide cestou, ktorú si teraz vybralo aj Gruzínsko - cestou trvalého mieru, blahobytu a neohrozovanej slobody. Pán prezident Saakašvili získal svoje počiatočné vzdelanie v Kyjeve. Potom študoval na európskych a amerických univerzitách a vždy bol spojený so Štrasburgom - študoval tu, získal tu ocenenia, a pokiaľ sa nemýlim, práve tu sa zoznámil so svojou budúcou manželkou. Pre pána Saakašviliho je to teda výnimočné miesto.
Minulých sedem rokov nebolo pre Gruzínsko ľahkých. Bola narušená územná celistvosť Gruzínska. Rád by som pripomenul, že v máji tohto roku sme prijali uznesenie vyzývajúce Rusko na dodržiavanie podmienok zastavenia bojov a stiahnutie jeho jednotiek z gruzínskeho územia.
(potlesk)
Pred štyrmi rokmi pán Saakašvili v tomto Parlamente povedal, že Gruzínci nie sú len jedným z najstarších európskych národov, ale intenzívne sa aj zaujímajú o európsku integráciu. Považujú ju za prístup k medzinárodným veciam, ktorý uprednostňujú. Som presvedčený, že toto nadšenie dnes nie je o nič menšie ako pred štyrmi rokmi. My tu v Európskom parlamente a v Európskej únii prikladáme veľkú dôležitosť demokratizácii. Normy demokratizácie a demokracie sú veľmi prísne a prísne sú aj normy voľného trhu. Ľudské práva, právny štát a sloboda tlače si všetky vyžadujú reformy - reformy ústavného systému, volebného práva a súdnictva. Pred chvíľou som o týchto veciach hovoril s gruzínskym prezidentom a zhodli sme sa, že to nie je jednoduchý proces, je však mimoriadne dôležitý, ak sa máme voči sebe správať podobne a ak máme navzájom jednoduchšie spolupracovať.
Mám tiež radosť, že Gruzínsko rýchlo prekonalo hospodársku krízu. Úlohu v tom zohrala aj Európska únia - ponúkli sme pomocnú ruku. Dnes je Gruzínsko opäť vo fáze rýchleho hospodárskeho rastu. My v Európskej únii máme záujem, aby Gruzínsko bolo stabilné a dobre sa rozvíjalo, máme však záujem, aby sa tak stalo aj v celom regióne Zakaukazska. Gruzínsko sa môže stať dokonalým modelom prechodu k demokratickému systému slobodného trhu, plnej ochrane ľudských práv a k fungujúcemu právnemu štátu. Preto je také dôležité to, čo nám dnes pán Saakašvili chce navrhnúť a povedať. Sme radi, že ste tu s nami, a chceli by sme vás požiadať o slovo. Máte slovo, pán prezident.
(potlesk)
Mikheil Saakashvili
prezident Gruzínska. - Vážený pán predseda, cítim pokoru z obrovskej pocty, ktorou ste svojím pozvaním vyzdvihli našu krajinu, a všetkým politickým skupinám by som chcel poďakovať za túto výnimočnú príležitosť. Vážený pán predseda, ako sme poznamenali v našich úvodných rozhovoroch, naposledy som tu bol pred štyrmi rokmi, je to teda ako olympijské hry. Po štyroch rokoch som sa vrátil. Dúfam, že sa mi bude dariť lepšie ako minule.
Prišiel som sem odovzdať posolstvo nádeje a vysloviť slávnostný sľub. Prišiel som sem, aby som potvrdil, že mier - spravodlivý a trvalý mier - je v našom regióne možný a potrebujeme, aby k nemu Európa prispela.
Pohorie Kaukaz je po stáročia geopolitickou záhadou a lákavým paradoxom: oblasť, kde jednotlivci a ich duše boli slobodné, kde však utláčali občanov; kde boli tolerantné kultúry, no kde vlády vytvárali umelé rozdiely; kde sa ľudia nikdy neprestávajú cítiť z celého srdca Európanmi, no kde múry vystavané ríšami premenili Európu na vzdialenú fatamorgánu; kde muži a ženy trpeli za mier, no zdalo sa, že vojny sú nevyhnutné.
Prišiel som sem, aby som vám povedal, že tie časy sa musia skončiť, spolupráca musí nahradiť rivalitu a rokovania musia prevážiť nad vojnovou rétorikou.
Vo všetkých problémových kútoch nášho sveta je Európsky parlament symbolom nádeje. Je to jasný dôkaz toho, že dokonca aj tie najkrutejšie konflikty možno prekonať a že mier stojí za každé politické riziko.
Práve toto miesto by neexistovalo, ak by sa odvážni vedúci predstavitelia obklopení smrťou a oprávnenými žiadosťami pomstiť sa uprostred ruín nerozhodli ukončiť stáročia vojen a spustiť najambicióznejší a najfascinujúcejší politický experiment našich čias: zjednotenie Európy. Tento Parlament, ktorý sa nerozdeľuje podľa národnosti, ale podľa politických skupín - túto víziu napĺňa, ako to výstižne vyjadril Victor Hugo na Medzinárodnej mierovej konferencii v Paríži v roku 1849.
Dovoľte mi citovať veľkého básnika v jeho rodnom jazyku:
(FR) Príde deň, keď sa vy všetci, všetky národy tohto kontinentu bez straty vašich výnimočných kvalít alebo vašej slávnej jedinečnosti spojíte do väčšej únie, ktorá bude stelesnením európskeho bratstva.
Príde deň, keď sa jedinými bojiskami stanú trhy otvorené obchodu a mysle otvorené myšlienkam.
Príde deň, keď delové gule a bomby nahradia hlasovania, všeobecné volebné právo národov, ctihodné rozhodovanie veľkého zvrchovaného senátu, ktorý bude pre Európu tým, čím je parlament pre Spojené kráľovstvo, čím je snem pre Nemecko a legislatívne zhromaždenie pre Francúzsko.
Väčšina súčasníkov Victora Huga si dokonca aj vtedy, keď predniesol svoj prejav, myslela, že je to detinský rojko. Trvalo viac než sto rokov a dve svetové vojny, kým dejiny vypočuli jeho hlas.
Dámy a páni, nastal čas, aby sa hlas Victora Huga rozliehal a aby ho počuli aj v našom regióne. Je najvyšší čas, aby tento hlas bratstva prekonal zvuky diel a výziev k nenávisti. Je najvyšší čas, aby európsky mier dosiahol až na Kaukaz.
(potlesk)
A je povinnosťou nás politických vedúcich predstaviteľov, aby sme pripravili smelé iniciatívy, ktoré by to umožnili.
Dámy a páni, presne pred siedmimi rokmi Ružová revolúcia odštartovala novú cestu starého národa, môjho milovaného Gruzínska, k európskej rodine. Dňa 23. novembra 2003 státisíce občanov všetkých regiónov, náboženstiev a sociálnych vrstiev pokojne obsadili ulice a parlament. Nerozbilo sa pritom žiadne okno a nikto nič z budovy neukradol. Dosiahli však viac než zvrhnutie skorumpovaného spiatočníckeho režimu. Odštartovali niečo, čo londýnski ekonómovia pred niekoľkými týždňami nazvali mentálnou revolúciou.
Ako niektorí z vás v tomto Parlamente dobre vedia, po oslobodzujúcom rozpade ZSSR sa dalo zbaviť komunistických režimov dvoma spôsobmi - európskym a nacionalistickým: právnym štátom a vládou strachu. Stručne povedané: Václav Havel a Slobodan Milošević.
Tyrania strany sa skončila, rozdiely, korupcia, vertikalita, byrokracia, cynizmus a autoritatívny režim, ktoré boli piliermi sovietskej spoločnosti, však zostali nedotknuté. Pred siedmimi rokmi bolo Gruzínsko formálne nezávislým štátom, no stále bolo súčasťou sveta strachu a nenávisti. Hranice sovietskej mentality nezmizli a Sovietsky zväz stále existoval v mysliach a dušiach ľudí. Len mentálna revolúcia mohla viesť k európskej transformácii našich spoločností.
Toto je posolstvo, ktoré priniesli Gruzínci do tohto regiónu. Toto je posolstvo, ktoré vzbudilo tak veľa hnevu voči nám medzi tými, ktorí nostalgicky spomínajú na ríšu, je to však posolstvo, ktoré zmenilo Gruzínsko na laboratórium reforiem v našom regióne. Keď sme stáli na čele Ružovej revolúcie, boli sme členmi študentských organizácií, opozičných strán a skupín občianskej spoločnosti, všetci zjednotení jediným snom: premeniť dysfunkčnú postsovietsku krajinu, nepredstaviteľne oslabenú korupciou a zločinom, na európsku demokraciu.
Dámy a páni, Sovietsky zväz sa zakladal na zásade práva vládnuť. Ľudí neprirodzene stavali proti sebe navzájom na každej úrovni spoločnosti a v každej oblasti. V každej republike sa z rozličných náboženských, sociálnych a etnických skupín stávali sústavní protivníci a politika sa chápala ako umenie manipulácie, strachu a nenávisti. To vysvetľuje, prečo sa z bývalých komunistických vodcov stali tak ľahko nacionalisti - na Balkáne, ako aj na Kaukaze, vo východnej Európe, ako aj v Rusku. Pred siedmimi rokmi bolo Gruzínsko stále rozdelené na izolované komunity, ktoré sa jedna druhej báli. Niektorí extrémisti využívali slabosť štátu na odmietanie menšín.
Našou prvou úlohou bolo teda prijatie multikulturalizmu a rozdielov. Vo všetkých oblastiach, od vyššieho vzdelávania po orgány na presadzovanie práva, sme vytvorili program pozitívnej diskriminácie. Sovietsky zväz charakterizovalo ešte niečo - absolútna centralizácia. Pred siedmimi rokmi bolo Gruzínsko stále úplne centralizované na svoje hlavné mesto a my sme iniciovali program obrovskej decentralizácie, investovali sme do infraštruktúr regionálneho rozvoja a výrazne posilnených miestnych orgánov. V dôsledku toho sa oblasti, ktoré boli niekedy opustené, stali žiarivým príkladom nášho rozvoja.
Do Ružovej revolúcie určoval všetky kľúčové regionálne zásady prezident, teda zatiaľ čo ostatní obnovovali známu vertikálnu moc, ktorá rušila nezávislosť všetkých oblastí, my sme systematicky prenášali moc na regionálne volené orgány. Táto politika nedávno viedla k prvej priamej voľbe primátora hlavného mesta Tbilisi - v máji - a k rozhodnutiu presunúť ústavný súd do mesta Batumi a parlament do druhého najväčšieho mesta Gruzínska - Kutaisi - v strede Gruzínska.
Sovietsky zväz bol hlavne o kontrole a korupcii - prerastený a neefektívny štát. Naším prvým krokom preto bolo rozpustenie KGB a prepustenie všetkých policajných zložiek,...
(potlesk)
... ako aj colníkov a daňových kontrolórov, ale aj otvorenie nášho hospodárstva a vzdelávacieho systému.
Víziu, ktorá viedla všetky tieto tri kroky, vyjadruje jediný symbol. Vedľa každej gruzínskej zástavy sme v každej úradnej budove umiestnili európsku zástavu. Urobili sme to, aby sme ukázali, kam Gruzínsko našimi reformami smeruje.
Naša pokojná revolúcia mala však aj chyby a nedostatky. Samozrejme, chybovali sme, no ako o Francúzskej revolúcii napísal veľký tvorca európskeho kozmopolitizmu a jeden z mojich obľúbených filozofov Immanuel Kant: "Nemôžete byť na slobodu pripravení, kým nebudete skutočne slobodní." Immanuel Kant tým chcel, dámy a páni, povedať, že vás žiadna kniha nemôže dopredu naučiť, ako vládnuť - ani ako sa správať - v slobode. To sa môžete naučiť len zo svojich vlastných úspechov a chýb.
Urobili sme chyby a poučili sme sa z nich, dosiahli sme však aj prekvapujúce úspechy. Svetová banka práve vybrala Gruzínsko ako číslo jeden v oblasti hospodárskych reforiem vo svete počas minulých piatich rokov a teraz ho v jednoduchosti podnikania radí na 12. miesto na svete a prvé miesto v strednej a východnej Európe - a určite v postsovietskom svete. Podľa Európskej banky pre obnovu a rozvoj a organizácie Transparency International niekdajšie epicentrum postsovietskej mafie, Gruzínsko, pokročilo v boji proti korupcii v rokoch 2004 - 2009 viac než akákoľvek iná krajina vo svete. Na zozname organizácie Transparency International Gruzínsko skutočne stúplo asi o 70 miest a zhodou okolností Rusko približne v tom čase asi o 70 miest kleslo. Stretli sme sa na polceste a nespomínam si, že by sa nám pozdravili, no tak sa to stalo.
Cením si tieto hodnotenia len preto, že odzrkadľujú a menia pohľad na sociálnu a morálnu premenu, ktorá sa v našej krajine odohrala - mentálnu revolúciu, o ktorej som hovoril už skôr. Občania Gruzínska prestali o svojom štáte a krajine uvažovať ako o postsovietskom štáte. Vnímajú ho, súdia ho a kritizujú ho ako európsku demokraciu. Takáto zmena siaha oveľa ďalej ako vedúci predstavitelia a strany, ktoré viedli Ružovú revolúciu. Je to niečo, čo nikto nevlastní a nikto to nedokáže potlačiť, ani my, ani nikto iný.
Takáto revolúcia vedie k zaujímavej skutočnosti v našej časti sveta: inštitúcie sú systematicky populárnejšie ako politici. Práve sme uskutočnili obrovskú policajnú reformu a podľa ostatného prieskumu, ktorý sme vykonali - prieskumu organizácie Gallup - dôveryhodnosť polície dosiahla hodnotu 86%, táto hodnota v minulosti dosahovala 5%. To isté platí o úrade prezidenta, to isté platí o parlamente, to isté platí o ostatných inštitúciách v krajine: bol to presný opak toho, čo sa tu odohrávalo predtým. To vám jasne vraví, že inštitúcie sú populárnejšie než vedúci predstavitelia a že krajina ide správnym smerom.
Treba toho urobiť ešte mnoho. Samozrejme, sme odhodlaní viac než predtým pokračovať na našej ceste reforiem. Uvedomujeme si, že v demokracii práca nikdy nekončí.
Prirodzene, náš alternatívny demokratický model neprijali všetci. Stretol sa s tvrdým odporom v radoch tých revizionistických síl, ktoré stále vnímajú pád Sovietskeho zväzu ako najhoršiu katastrofu 20. storočia. V roku 2006 na náš národ uvalili plné embargo. Predtým, v roku 2005 to bolo plné energetické embargo. Deportovali našich občanov, pred rokom 2008 opakovane bombardovali naše územie a napokon naň v roku 2008 zaútočili. Vo chvíli, keď tu hovorím, tieto jednotky stále okupujú 20 % gruzínskeho územia, čo je nehoráznym porušením medzinárodného práva a dohody o zastavení paľby z 12. augusta sprostredkovanej vďaka úsiliu môjho dobrého priateľa a veľkého európskeho vedúceho predstaviteľa francúzskeho prezidenta Nicolasa Sarkozyho, ktorý bol v tom čase predsedom Európskej únie.
Vo chvíli, keď tu hovorím, v Gruzínsku je stále až 500 000 presídlených obyvateľov a utečencov, ktorí sa nemôžu vrátiť domov, pretože niektorí ľudia hnaní starou vodcovskou mentalitou sa rozhodli privítať 21. storočie organizovaním kampaní etnických čistiek a výstavbou nového berlínskeho múru rozdeľujúceho našu krajinu.
Ako sme reagovali na túto agresiu? Po prvé, v plnej miere sme vykonali dohodu o zastavení paľby a urobili sme viac, než sme boli povinní, ani raz sme ruské odmietanie dodržiavať dohodu nevyužili ako zámienku. V auguste vedúci predstaviteľ monitorovacej misie Európskej únie Hansjörg Haber - Nemec - verejne ocenil gruzínsku disciplinovanosť a náš postup v tejto veci ako stratégiu konštruktívneho unilateralizmu. Keď 50 kilometrov od hlavného mesta stoja tanky a strely, pre mnohé vlády by bol najvyšší čas plakať, že ich obliehajú, nie je čas na slobodu a demokracia je luxus - ktorý si nemôžu dovoliť -, a zaútočili by na svoju opozíciu a vyzývali by na takzvanú spoločenskú jednotu. My sme urobili presný opak. Za týchto okolností budujeme demokraciu, na ktorú mieria zbrane.
Pred železnou oponou, ktorú okupačné jednotky vybudovali okolo regiónu Abcházska, v malom prímorskom mestečku Anaklia, ktoré bolo ešte pred pár rokmi územím nikoho plným násilia, sa v tejto chvíli stavia nové turistické letovisko s krásnymi hotelmi a piesočnými plážami. Niektorí navrhujú, že by sme mali prestať a počkať, kým sa situácia nevyrieši, a začať stavať až na pevnejšej pôde, ktorá sa bude menej otriasať a bude bezpečnejšia. Naša filozofia je presne opačná. Nestaviame budovy preto, že stoja na silnej a pevnej zemi, ale preto, že ich postavením napokon posilníme aj samotnú zem.
V Anaklii sa v roku 2005 začala nová fáza rozvoja potom, čo mesto bolo dva razy zničené konfliktmi v rokoch 1993 a 1998. V roku 2008 opäť zažilo úplné zničenie. Všetky nové budovy vypálili invázne ruské jednotky vrátane diskoték, kaviarní, ubytovní pre mladých a iných hotelov. O niekoľko týždňov neskôr sa stavba začala znova.
Veľký básnik a známy ruský disident Alexandr Galich, jeden z tých ôsmich hrdinov, ktorí v roku 1968 na Červenom námestí demonštrovali proti invázii v Prahe, je autorom tohto veľkého citátu: Отечество в опасности! Наши танки на чужой земле!, ktorý znamená: "Vlasť je v nebezpečenstve, naše tanky napadli cudziu krajinu!" Napísal ďalší krásny verš o Gruzínsku, ktorý odcitujem v ruštine: Прекрасная и гордая страна! Ты отвечаешь шуткой на злословье!, ktorý by sa dal približne preložiť takto: "Krásna a hrdá krajina, na hádzanie blata odpovedáš úsmevom."
(potlesk)
Počas svojej minulej návštevy Anaklie som videl rad živých diskoték, aké môžete vidieť kdekoľvek v Európe, kde mladí ľudia tancovali, rovnako ako na Ibize či v Saint Tropez. Jediným rozdielom je, že diskotéka "18", kam sme išli, bola posledná diskotéka na pláži. Presne päť metrov od nej je múr, za ktorým sa usadila okupačná armáda, a potom je tam takmer 100 kilometrov tmy a prázdnoty. Dovoľte mi položiť vám otázku: čo je absurdnejšie ako nový Berlínsky múr na piesočnatej subtropickej čiernomorskej pláži?
Stručne povedané, chápeme, že mier je naším prvoradým záujmom, a sme presvedčení, že k mieru neexistuje žiadna alternatíva. Ohrozením mieru by sme ohrozili všetko, čo sme dosiahli, a všetko, čo chceme dosiahnuť v budúcich rokoch.
Prišiel som sem oznámiť nový krok v našej politike konštruktívneho unilateralizmu. Som tu, aby som sa ujal iniciatívy, a dúfam, že s vašou pomocou uvoľníme napätia a umožníme začiatok vážnych rokovaní. Pred príchodom som veľa premýšľal. Radil som sa aj s našimi priateľmi - americkými a európskymi spojencami a ľuďmi v regióne -, gruzínska vláda sa už teraz cíti viazaná dohodou o zastavení paľby z 12. augusta a vždy chápala, že zastavenie paľby jasne zakazuje použitie sily.
Aby sme však dokázali, že Gruzínsko je jasne odhodlané dosiahnuť mierové riešenie tohto konfliktu s Ruskou federáciou, dnes podnikáme unilaterálnu iniciatívu a vyhlasujeme, že Gruzínsko nikdy nepoužije silu na potlačenie ruskej okupácie a obnovenie svojej kontroly nad okupovanými oblasťami. Vo svojom úsilí o ukončenie okupácie a opätovné zjednotenie použije len mierové prostriedky.
Dokonca aj keď Ruská federácia odmieta stiahnuť svoje jednotky, dokonca aj keď jej prisluhovači z radov domobrany znásobia porušenia ľudských práv, Gruzínsko využije právo na sebaobranu len v prípade nových útokov a invázie na 80 % gruzínskeho územia, ktoré ostáva pod kontrolou gruzínskej vlády.
Príslušné listy adresujem generálnemu tajomníkovi OSN, generálnemu tajomníkovi OSCE a vedúcim predstaviteľom Európskej únie, v ktorých jasne vyjadrujem, že sa zaväzujeme nepoužiť silu na obnovu kontroly nad celou našou nezákonne rozdelenou krajinou, ani proti okupačným silám, ani proti ich prisluhovačom - hoci nám to charta OSN asi umožňuje.
Môj sľub tu pred vami predstavuje unilaterálne vyhlásenie štátu podľa medzinárodného práva. Táto iniciatíva nie je ani zďaleka jednoduchá pre krajinu, ktorú sčasti okupujú a ktorá má 500 000 presídlených obyvateľov a utečencov. Predstavuje a rozširuje našu politiku konštruktívneho unilateralizmu. Som pripravený na intenzívny, všeobecný dialóg so svojím ruským partnerom.
Samozrejme, budeme sa naďalej podieľať na ženevských rozhovoroch a budeme dúfať, že náš dnešný sľub presvedčí Ruskú federáciu, aby tieto rokovania prestala blokovať. Potrebujeme však začať aj politický dialóg. Aby sa tak stalo, medzinárodné spoločenstvo musí ruským vedúcim predstaviteľom jasne vysvetliť, že dnešná situácia je úplne proti pravidlám a nie je udržateľná.
Aby sa ich podarilo presvedčiť, aby diskutovali o kompromise, je mimoriadne dôležité jasne stanoviť skutočnú situáciu na mieste. Preto žiadame, aby sa pobyt ruských vojenských síl v rámci medzinárodných hraníc Gruzínska kvalifikoval ako nezákonná okupácia zvrchovaného územia. Mnohé európske národy, ako aj Spojené štáty, to už urobili. Pretože ak to nie je vojenská okupácia, čo to potom je? Je to vojenská turistika, keď proti vám nezákonne nasadia desaťtisíce jednotiek, strely a tanky a prídete o časť svojho obývaného územia?
Rovnako brutálne vojenské kampane, ktoré vyhnali státisíce gruzínskych občanov z okupovaných území, by sa mali kvalifikovať ako nezákonné prejavy etnických čistiek. Ak tieto etnické čistky neodsúdime, prečo by okupanti vôbec uvažovali o tom, že týmto občanom niekedy dovolia vrátiť sa späť do ich domovov, miest a dedín?
Dámy a páni, ak je prvou obeťou vojny vždy pravda, pravda je vždy tým najpevnejším základom mieru. Náš konštruktívny unilateralizmus a sľub, ktorý som práve dal, nebude mať očakávaný účinok, ak naši európski priatelia nebudú nahlas hovoriť pravdu. Ak vy nebudete nahlas hovoriť pravdu, kto to urobí? Dnes som vám sem prišiel skromne povedať, že v podstate sa my - a možno aj celý región - spoliehame na vás.
Dámy a páni, náš región zažil v nedávnej histórii priveľa vojen. Je čas - znova parafrázujúc Victora Huga - vymeniť delá za okrúhle stoly. Náš región má svoju vlastnú Varšavu, svoje vlastné Coventry, svoje vlastné Oradour-sur-Glane a je čas stavať na našom spoločnom odmietaní vojny a ničenia. Je čas povedať, že už nikdy nemusíme mať ďalšie krajské mesto Grozny so 400 000 obyvateľmi, ktoré bolo úplne vymazané zo zemského povrchu. Je čas povedať, že už nikdy nesmieme byť svedkami toho, aby ľudí vyháňali z ich domovov a deportovali ich na základe ich národnosti, viery či pôvodu, ako sa to stalo v našej vlastnej krajine, ako aj v ostatných krajinách v regióne.
Som pripravený spolupracovať s ruskými vedúcimi predstaviteľmi, aby sme zaistili, že sa to nikdy viac nestane a že sa následky vojny zvrátia a vytvoria sa podmienky pre mier. Múry, akým je ten, čo rozdeľuje Gruzínsko, nezničia bomby, ale odhodlanie občanov budovať slobodnú, jednotnú, demokratickú krajinu a odhodlanie svetového spoločenstva presadzovať medzinárodné právo, a tohto predsavzatia sa nikdy nevzdáme. Nikdy sa nevzdáme nášho predsavzatia opäť zjednotiť našu krajinu a ako slobodný demokratický národ to dosiahnuť mierovými prostriedkami.
Stojí za povšimnutie, že napriek obrovskému tlaku a mnohým hrozbám z Moskvy ani jediná bývalá sovietska republika neuznala rozdelenie Gruzínska. To ukazuje - na veľké prekvapenie a na zlosť niektorých ľudí -, že sa staré časy definitívne skončili. Ukazuje to, že národy, ktoré boli za sovietskych čias rukojemníkmi, sa aj napriek všetkým prekážkam a problémom stali silnými nezávislými štátmi, ktoré určujú svoju vlastnú politiku. Stručne povedané, nikto sa už nevracia k Sovietskemu zväzu.
Dámy a páni, náš región sa rozhodol. Vypukla vojna, ktorá mala tento vývoj zastaviť, tanky však nemôžu zvrátiť zmysel pre dejiny a nastal čas, aby dlhé a ponuré pozostatky imperializmu pokojne skončili. Preto vyzývam vedúcich predstaviteľov Ruska, aby sa rozhodli pre budúcnosť. V prebiehajúcej premene nášho spoločného regiónu môžu zohrať hlavnú pozitívnu úlohu, keď prijmú iné krajiny ako partnerov a nie ako vazalov.
Všetci chceme - a ja osobne chcem - Rusko ako partnera a nie ako nepriateľa. Nikto nemá väčší záujem ako my, aby sa Rusko stalo krajinou, ktorá skutočne patrí do spoločenstva národov, rešpektuje medzinárodné právo a - to často spolu súvisí - dodržiava základné ľudské práva. Preto z celého srdca podporujem úsilie európskych a amerických vedúcich predstaviteľov zapojiť Rusko do konštruktívnejšieho partnerstva. Náš konflikt nespôsobil nič, čo by zhoršilo vzťahy medzi našimi dvoma národmi; chcem povedať občanom Ruska, že budú v Gruzínsku vždy vítaní ako partneri, turisti, študenti, podnikatelia, novinári alebo jednoducho ako priatelia - nie však ako okupačné sily.
(veľký potlesk v sále)
Dámy a páni, tento prejav by som rád zakončil citátom prvého prezidenta Gruzínskej republiky Noeho Žordaniu. Ako možno viete, Gruzínsko bolo vôbec prvou európskou sociálnodemokratickou republikou vyhlásenou v roku 1918 a sme na to veľmi hrdí. V ústave máme zakotvené silné práva žien a iné silné sociálne práva. Niekoľko dní predtým, než Červená armáda zaútočila na Gruzínsko, prezident Žordania vysvetlil našu európsku voľbu: "Čo získame z kultúrnej rozmanitosti európskych národov? Viac než 2 000 rokov národnej kultúry, demokratický systém a prírodné bohatstvo."
Rusko nám ponúklo možnosť vrátiť sa späť a žiť v područí armády. Rusku sme povedali, že ideme do Európy a chceme, aby sa Rusko do Európy vydalo spolu s nami. Dnes sa vám iný gruzínsky prezident prihovára s rovnakým posolstvom lásky k európskym myšlienkam a hodnotám. Je zriedkavé, aby národ dostal v histórii rovnakú príležitosť dva razy. Prišiel som sem dnes, aby som vám povedal, že túto príležitosť využijeme a urobíme všetko, čo môžeme, aby sme naplnili náš európsky osud.
Predseda
Vážený pán prezident Saakašvili, vaše dnešné posolstvo je pre nás všetkých veľmi dôležité, je však veľmi dôležité aj pre budúci samit OSCE v kazašskej Astane, ktorý sa uskutoční o týždeň 1. a 2. decembra. V prvom rade bol mimoriadne dôležitý pre váš celý región, pre Kaukaz, či už Zakaukazsko, alebo severný Kaukaz. Vždy sme vedeli, že ste statoční ľudia - teraz môžeme povedať, že ste aj obozretní ľudia. Odvaha a obozretnosť by mali ísť vždy ruka v ruke.
