Accesul publicului la documentele Parlamentului European, ale Consiliului şi ale Comisiei (dezbatere)
Preşedintele
Următorul punct pe ordinea de zi este raportul elaborat de domnul Cappato, în numele Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne, referitor la accesul publicului la documentele Parlamentului European, ale Consiliului şi ale Comisiei [punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1049/2001].
Marco Cappato
Domnule preşedinte, doamnelor şi domnilor, acesta este un report despre situaţia accesului public la documentele Uniunii Europene şi o oportunitate de a formula anumite sugestii. În scurtul timp pe care îl avem la dispoziţie, doresc să ridic trei probleme importante.
Prima se referă la Consiliu. Guvernele din cadrul Uniunii Europene se întrunesc în cadrul Consiliului cu puteri de legiferare, iar acesta, ca orice adunare cu puteri de legiferare, ar trebui să fie obligat să-şi facă publice lucrările şi deciziile. Doresc să subliniez acest lucru în mod special deoarece au fost depuse amendamente de către Grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni pentru un vot divizat asupra anumitor puncte. Sper ca voturile divizate să nu elimine părţi semnificative din raport. De exemplu, punctul 3 din raport solicită adoptarea de acţiuni ca urmare a hotărârii judecătoreşti pronunţate în cazul înaintat de Maurizio Turco, un membru al Parlamentului European din Partidul Radical, care a câştigat o cauză la Curtea de Justiţie privind publicarea deciziilor juridice luate de serviciile juridice ale instituţiilor europene şi privind obligaţia de a dezvălui identitatea membrilor delegaţiilor statelor membre în cadrul Consiliului. Avem dreptul să ştim cine votează în Consiliu şi cum. Sper, prin urmare, că nu va vota nimeni împotriva punctului 3 sau a punctului 9, care solicită informaţii despre ceea ce se întâmplă în cadrul Coreper, Comitetul Reprezentanţilor Permanenţi, şi solicită ca acesta să facă publice documentele întrunirilor sale şi să nu clasifice toate documentele privind politica internaţională ca documente diplomatice. Acest aspect este extrem de important!
Cealaltă problemă pe care doresc să o ridic se referă la Parlament, deoarece trebuie să fim primii care ne facem publică activitatea. Noi, italienii radicali, îl numim "registrul public al reprezentanţilor aleşi”, cu alte cuvinte un registru în care putem găsi toate informaţiile despre activităţile membrilor Parlamentului European: cine este prezent, cine este absent, cum votează şi, bineînţeles, cu cât sunt plătiţi. Aveţi grijă, totuşi, şi spun acest lucru pentru că o cerere a fost depusă pentru un vot divizat şi asupra punctului 5, ar fi o greşeală să credem că dacă menţinem o parte din aceste informaţii confidenţiale - mă adresez aici doamnei Cederschiöld, care ştiu că este preocupată de acest aspect - nu ne vom expune în realitate şi mai mult atacurilor agresive, demagogice, asupra membrilor Parlamentului European. Ştim că anumiţi colegi au filmat alţi membri ai Parlamentului European, spionându-şi deci colegii. Modul de rezolvare a acestui aspect este nu numai prin simpla împiedicare a acestuia, ci prin publicarea întregii noastre activităţi, zădărnicind planurile persoanelor care doresc să se uite pe gaura cheii şi difuzând activitatea comisiilor parlamentare, reuniunile şi toate procedurile acestui Parlament pe internet.
A treia problemă pe care doresc să o ridic se referă la formatele documentelor, deoarece Grupul PPE-DE a solicitat, de asemenea, un vot divizat asupra punctului 7 referitor la acest aspect. În acest punct, solicităm ca documentele să fie create, din punct de vedere tehnologic, utilizând procesoare de texte cu sursă deschisă, un multilingvism eficace şi tehnologii care permit persoanelor cu handicap să obţină acces la informaţii şi documente. Sper că nimeni din acest Parlament nu este împotriva accesului multilingv cu sursă deschisă, utilizând tehnologii care facilitează accesul peroanelor cu handicap, deoarece acesta este un aspect esenţial pentru o parte a cetăţenilor Uniunii Europene.
Ştim că s-a propus din partea Comisiei o reformă a regulamentelor noastre şi vom trata acest aspect în raportul Cashman, dar această hotărâre este prima noastră oportunitate de a stabili anumite puncte de referinţă pentru Parlament. Sper că oportunitatea nu va fi irosită şi că toate aspectele cruciale pe care m-am gândit să le menţionez în acest raport nu vor fi în zadar.
Margot Wallström
vicepreşedintă a Comisiei. -Domnule preşedinte, aş dori să încep mulţumindu-vă pentru un raport foarte bine redactat şi interesant şi felicit raportorul. Acest subiect este important şi preţios, în special în contextul revizuirii Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 şi având în vedere modificările pe care Tratatul de la Lisabona - dacă intră în vigoare - le va aduce în ceea ce priveşte aceste aspecte importante.
Raportul se referă în principiu la punerea în aplicare a Regulamentului 1049/2001 şi, de aceea, permiteţi-mi să încep reamintind unul dintre elementele pozitive ale punerii în aplicare a acestui regulament, deoarece, după cum arată datele cantitative şi după cum recunoaşte raportul Parlamentului, instituţiile Uniunii Europene au acordat accesul la un număr mai mare de documente, înregistrând în acelaşi timp o reducere a numărului şi a ratei de respingere.
Ne angajăm să sporim în continuare transparenţa şi deschiderea. Bineînţeles, anumite recomandări din raport merg mult mai departe de aplicarea Regulamentului 1049/2001 în 2006 şi unele dintre acestea nu sunt legate direct de activităţile Comisiei, după cum tocmai s-a spus.
Raportul se referă la un număr de aspecte referitoare la deschiderea şi comunicarea cu cetăţenii şi salut în special acest lucru ca o contribuţie valoroasă la reflecţia generală asupra transparenţei, comunicării şi sferei de acoperire.
Permiteţi-mi să menţionez pe scurt câteva dintre recomandările şi principiile care stau la baza acestora, deoarece ele merită să fie luate în considerare.
În ceea ce priveşte cauza Turco, vă asigur că această hotărâre judecătorească este luată pe deplin în considerare de Comisie. După cum s-a menţionat, se referă în principal la nevoia unei deschideri mai mari în ceea ce priveşte acţiunea Consiliului în capacitatea sa legislativă, dar se aplică şi Comisiei şi tuturor instituţiilor, iar Comisia se asigură că fiecare solicitare de acces este evaluată cu atenţie de la caz la caz în funcţie de parametrii stabiliţi de Curtea de Justiţie.
În al doilea rând, propunerea de a stabili reguli comune privind procedurile administrative necesită mai multă reflecţie, deoarece multe dintre aceste proceduri sunt foarte specifice ca natură şi, în anumite cazuri, unice pentru fiecare instituţie. Aceasta înseamnă că vom avea nevoie de mai mult timp pentru a vedea cum se poate realiza acest lucru.
Recomandarea de a fuziona Regulamentul nr. 1049/2001 şi Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 354/83 privind deschiderea arhivelor istorice este destul de complexă dintr-un motiv special, întrucât articolul 255 din Tratatul CE şi Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 nu se aplică tuturor instituţiilor şi organismelor. Acest lucru s-ar putea schimba de asemenea dacă şi când Tratatul de la Lisabona intră în vigoare, deoarece prin acesta se va extinde dreptul de acces la documente către toate instituţiile şi organismele. De aceea nu este atât de uşor să fie fuzionate aceste două regulamente, sfera lor de acoperire fiind diferită.
La remarca critică a ombudsmanului cu privire la registrele publice ale Comisiei, aş dori să vă asigur că luăm această remarcă în serios. După cum ştiţi, avem un registru public de documente care este în funcţiune din iunie 2002 şi, de atunci, Comisia a creat şi un registru dedicat procedurilor de comitologie şi un registru privind grupurile de experţi. Facem întotdeauna tot ce ne stă în putinţă pentru a ne moderniza sistemele interne de IT.
Acest lucru, din nefericire, nu se va întâmpla peste noapte, întrucât necesită multă muncă. Avem întotdeauna în vedere necesitatea de a mări acoperirea registrului public şi sper că îmi cunoaşteţi şi angajamentul personal în acest sens. Recunoaştem că încă mai trebuie să extindem acoperirea registrelor noastre publice şi ne confirmăm angajamentul de a dezvolta registrele publice în sensul unei mai mari transparenţe.
Rezoluţia vizată se referă la aspectele gestionării documentelor, la un portal comun şi la proiectul Trans-Jai. Comisia sprijină ideea creării unui portal comun pentru a facilita accesul cetăţenilor la documentele legislative. Cred că acest lucru ar implica o metodologie comună şi trebuie să studiem toate consecinţele practice ale acesteia asupra identificării şi referinţelor documentelor. Am dori să vedem un portal care să implice disponibilitatea completă a documentelor publice pentru fiecare instituţie, prin urmare suntem gata să lucrăm împreună cu dumneavoastră în acest sens.
În ceea ce priveşte proiectul Trans-Jai, revin la ceea ce am spus într-un răspuns în octombrie, şi anume că se aşteaptă deschiderea acestuia pentru publicul larg în anul 2010.
Permiteţi-mi, de asemenea, să comentez aspectul schimbului de informaţii între instituţii. Înţeleg ceea ce se doreşte aici şi ceea ce urmăriţi, dar aş dori să vă reamintesc că între instituţiile noastre am stabilit deja o metodă de lucru în ceea ce priveşte schimbul de informaţii confidenţiale deţinute de Comisie şi aceasta este reglementată în una dintre anexele la acordul-cadru. Ar trebui de asemenea să avem în vedere că problema schimbului de informaţii între instituţii nu se referă la accesul public şi considerăm că acest aspect ar trebui tratat separat, după cum se întâmplă în prezent.
Acest raport şi această dezbatere constituie, de asemenea, contribuţii apreciate şi de valoare pentru un alt moment când le putem discuta la o scară mai largă. Sunt recunoscătoare pentru eforturile Parlamentului de a menţine aspectul transparenţei şi al deschiderii pe poziţii prioritare ale agendei Uniunii Europene. Vom reveni la multe dintre aceste aspecte în viitorul foarte apropiat, de exemplu în timpul reuniunii mixte a Comisiei pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne cu parlamentul ceh de săptămâna viitoare, la care voi avea plăcerea să particip şi apoi în doar câteva săptămâni, când vom trata aspectul important al revizuirii Regulamentului 1049/2001.
Consider că discuţiile nu trebuie să se încheie aici. Trebuie să fim deschişi în ceea ce priveşte transparenţa şi să ne gândim la ceea ce putem face în mod proactiv în afara cadrului legislaţiei formale, ca de exemplu ameliorarea registrelor, o mai mare uşurinţă de utilizare şi accesibilitate, diseminarea activă şi publicarea mai rapidă a documentelor. Ceea ce am făcut personal anul trecut a fost publicarea registrului corespondenţei mele personale direct pe web. Sunt sigur că şi dumneavoastră aveţi idei şi exemple similare în legătură cu ce se poate face dacă există voinţă în acest sens. Prin urmare, haideţi să facem acest lucru.
Luis Herrero-Tejedor
Domnule preşedinte, domnule Cappato, raportul dumneavoastră este plin de intenţii bune, dovada cea mai clară a acestora fiind faptul că nu a fost considerată necesară nicio modificare a acestuia de către Comisia pentru libertăţi civile, justiţie şi afaceri interne.
Dumneavoastră aţi introdus 18 amendamente la propriul raport. Aceste amendamente au dat raportului o latură radicală - ca să mă exprim în termeni generali - şi m-au făcut să am îndoieli foarte serioase.
Aş diviza în patru grupuri diferite amendamentele propuse de dumneavoastră - amendamente propuse de dumneavoastră înşivă, aş dori să subliniez - la un raport care iniţial a primit sprijinul tuturor grupurilor. Mai întâi, unele dintre acestea sunt imposibile; faceţi nişte sugestii care sunt imposibile. De exemplu, domnule Cappato, unele dintre sugestiile dumneavoastră nu au nicio bază juridică încă: până la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, va fi imposibilă armonizarea regulilor diferitelor instituţii. Comisarul Wallström tocmai a spus ceva similar. De asemenea, solicitaţi ca anul 2009 să fie declarat Anul European al Transparenţei, dar aţi întârziat, nu mai este timp. Unele dintre sugestiile dumneavoastră sunt prin urmare imposibile.
În al doilea rând, unele dintre sugestiile dumneavoastră nu sunt recomandabile. De exemplu, solicitaţi transparenţă la reuniunile grupurilor politice. Acest lucru nu va funcţiona. Există nevoia de confidenţialitate, deoarece confidenţialitatea este un bun politic. Dacă doresc să nu fiu de acord cu partidul meu şi să-mi menţin opoziţia, vreau să fac acest lucru în spatele uşilor închise: aceasta nu înseamnă lipsă de transparenţă. Trebuie să existe transparenţă în cadrul organismelor publice, dar nu în cadrul partidelor, confidenţialitatea dezbaterilor acestora trebuind garantată. Prin urmare, nu pot fi de acord cu dumneavoastră asupra acestui punct.
Câteva dintre celelalte afirmaţii ale dumneavoastră, domnule Cappato, sunt incorecte. De exemplu, afirmaţi că 90% din activitatea legislativă este realizată prin intermediul comitologiei. Aceasta este o exagerare îndrăzneaţă, domnule Cappato. În plus, comitologia are standardele sale proprii de transparenţă implicită. Dacă introducem mai multe mecanisme, mai multă birocraţie şi mai multe controale, vom obţine exact opusul a ceea ce dorim să realizăm: transparenţa, care este strâns legată de simplitate.
În cele din urmă - înainte ca Preşedintele să mă avertizeze, deoarece mă apropii deja de finalul timpului care mi-a fost alocat - unele dintre sugestiile dumneavoastră nu sunt necesare. De exemplu, înţeleg că este de-a dreptul minunat şi atractiv pentru opinia publică să se vorbească despre transparenţa activităţilor membrilor, pentru a putea vedea dacă participă la şedinţele plenare. Se poate vedea deja acest lucru, domnule Cappato. Se poate vedea, de asemenea, dacă aceştia participă la reuniunile comisiilor; există procese-verbale pentru fiecare reuniune, la care toţi cetăţenii au acces. Indemnizaţiile membrilor Parlamentului European sunt de asemenea publice. Cu alte cuvinte, este perfect posibil ca cetăţenii să obţină acces la aceste informaţii.
Înţeleg, prin urmare, că este minunat din perspectiva opiniei publice şi dă bine să susţinem transparenţa, dar trebuie să vă daţi seama că aceasta înseamnă asigurarea faptului că lucrurile sunt văzute exact cum sunt în realitate şi în cazul în care contribuim la distorsionarea modului în care sunt văzute lucrurile, domnule Cappato, nu contribuim la transparenţă. Vă mulţumesc pentru generozitate, domnule Preşedinte.
Michael Cashman
în numele Grupului PSE. - Domnule preşedinte, mulţumesc, Marco, pentru un raport foarte bun, dar, din nefericire, trebuie să fiu de acord cu alte persoane din acest Parlament că ai depăşit competenţele existente - şi ştiu de ce.
Antevorbitorul meu a spus că unele recomandări sunt imposibile. Dacă nu cerem imposibilul, cum vom obţine vreodată schimbarea?
Dar, bineînţeles, ţi-ai depăşit competenţa. Nu vom difuza discuţiile grupurilor politice. Faptul că membrii Parlamentului European publică pe site-urile lor web sau prin intermediul Serviciului de Informaţii al Parlamentului ce fac şi unde merg nu înseamnă că desfăşoară o activitate eficace; nu înseamnă că sunt buni parlamentari.
Regulamentul se referă la accesul la toate documentele deţinute, primite sau elaborate de cele trei instituţii atunci când acţionează în capacitatea lor legislativă. La acest aspect trebuie să revenim. Trebuie să definim ce reprezintă "capacitatea legislativă”. Trebuie să analizăm cum a funcţionat regulamentul până acum şi să-l ameliorăm. Doresc să realizez acest lucru în comun cu toţi actorii implicaţi şi am plăcerea de a primi aici pe ministrul suedez, Cecilia Malmström, care a lucrat la început la acest subiect. Cu toţii dorim să progresăm în ceea ce priveşte accesul publicului la documente.
De ce? Pentru că recunoaştem că multă lume îşi dă seama că există situaţii, în special în Consiliu, după cum aţi exemplificat, în care miniştrii lor, miniştrii lor naţionali, sunt implicaţi, dar modul lor de argumentare şi voturile exprimate rămân secrete. Odată dezvăluit acel element de secret şi prezentând modul în care votează de fapt miniştrii statelor membre, aceştia vor fi consideraţi răspunzători acasă, în statele lor membre, şi dintr-o dată cetăţenii naţionali se simt conectaţi la toate activităţile europene.
Deci, Marco ai mers mai departe decât competenţa alocată, în special cu acest vis pe care îl ai. Dacă nu ai fi declarat că eşti un italian radical, nu aş fi ştiut niciodată acest lucru din raport, dar faptul că te aştepţi ca partidele politice să-şi difuzeze dezbaterile interne - acest lucru nu se va întâmpla şi, într-adevăr, după cum a spus antevorbitorul meu, tot ceea ce faci este să expui diviziunea existentă, mai degrabă decât să reafirmi faptul că ne aflăm aici deoarece credem într-o Europă răspunzătoare în faţa cetăţenilor săi. De aceea va fi dificilă redactarea listei de votare. Inima mea este alături de tine, dar trebuie să-mi urmez raţiunea.
Alexander Alvaro
Domnule preşedinte, bine aţi venit, doamnă comisar, mâine vom vota raportul pregătit de colegul meu, domnul Cappato, privind accesul public la documente. Domnul Cashman, un coleg foarte bun şi în mod normal incredibil de eficient, a subliniat deja că cel mai important lucru este ca publicului să i se permită accesul la documentele discutate şi decise aici.
L-am putea acuza pe domnul Cappato, cum au făcut domnul Herrero-Tejedor şi domnul Cashman, că şi-a depăşit competenţa. Aceasta este fără îndoială o chestiune de interpretare şi în acest caz nu se justifică pe deplin. Aspectul conform căruia, în principiu, întrunirile de grup ar trebui difuzate sau nu este cu siguranţă ceva ce se poate discuta. Ideea este, prin urmare, dacă am avea dreptul, de exemplu, să desfăşurăm o asemenea întrunire privată la solicitarea majorităţii membrilor grupului, deoarece există cu siguranţă anumite aspecte sensibile - după cum ştim cu toţii de la propriile noastre întruniri - care trebuie clarificate între noi înainte de a le face publice. După părerea mea, este normal să ne spălăm rufele murdare acasă, nu pe stradă.
Aş putea adăuga, de asemenea, că acest exemplu arată că partidele politice - nu grupurile de partide în acest caz - au întotdeauna un anumit interes în publicul general atunci când le convine acest lucru. Altfel, conferinţele de partid nu ar fi difuzate atât de masiv. În mod interesant, nimeni nu se plânge că anumite conferinţe de partid cu discuţii destul de aprinse au putut fi difuzate integral.
Consider că pot spune, prin urmare, că domnul Cappato a redactat un text bun, deşi - după cum ne-am obişnuit - alte grupuri pot face sugestii de ameliorare. În anumite cazuri, aceste sugestii sunt cu adevărat atât de bune încât trebuie să fie luate în considerare.
În comparaţie cu oricare altă instituţie, Parlamentul mai poate fi considerat încă lider în sensul transparenţei şi, prin urmare, nu l-aş face prioritatea mea numărul unu, devreme ce, cu privire la accesibilitatea documentelor şi la transparenţa şedinţelor sale şi a activităţilor membrilor săi, suntem mai deschişi decât orice alt parlament naţional. Asta nu înseamnă că nu este loc de mai bine, inclusiv în alte instituţii, în special în Consiliu, ai cărui reprezentanţi, din păcate, nu se află acum aici. Domnul Cashman tocmai a spus că trebuie să ştim cine a luat ce decizie şi cum pentru a putea determina răspunderea pentru acţiunile politice.
Este chiar şi mai importantă furnizarea accesului la documentele redactate în cadrul procedurii de comitologie, de exemplu. Un exemplu specific este Regulamentul privind lichidele în bagajele de mână, a cărui anexă nu a fost accesibilă pentru cetăţeni şi nici pentru parlamentari. Cerinţa transparenţei nu a fost introdusă în majoritatea statelor membre ale Uniunii Europene fără un motiv întemeiat, şi anume de a oferi oamenilor şansa de a înţelege activităţile politice, pentru a putea determina cui îi revine răspunderea şi pentru a permite poate ulterior luarea unor decizii diferite la alegeri.
Vă mulţumesc foarte mult pentru timpul suplimentar acordat, domnule Preşedinte. Succes, Marco. Îţi voi fi alături la votare mâine şi consider că vom ajunge la o concluzie satisfăcătoare.
Ryszard Czarnecki
Domnule preşedinte, dacă Uniunea Europeană există pentru cetăţeni mai degrabă decât pentru eurocraţi, atunci trebuie bineînţeles să fie mai transparentă, la fel ca şi activităţile organismelor Uniunii Europene. Doar atunci poate Uniunea să câştige credibilitatea pe care a lăsat-o în mod neglijent la o parte. De exemplu, credibilitatea sa a fost deteriorată de încercarea de a forţa adoptarea Tratatului Constituţional şi de lipsa organizării referendumurilor naţionale. De aceea, este corectă solicitarea ca toate dezbaterile Consiliului, deoarece acestea decid soarta Europei, să fie accesibile cetăţenilor statelor membre ale Uniunii Europene. Totuşi, aceste dezbateri nu includ dezbaterile grupurilor politice.
Este de asemenea important ca Parlamentul, Consiliul şi Comisia Europeană să adopte aceleaşi principii pentru acordarea accesului la documente, pentru a nu rămâne izolate în spaţiul informaţional şi de IT. Consider că acest raport este un pas semnificativ spre transparenţă. Totuşi, sunt convins că în ceea ce priveşte anumite aspecte, poate duce lucrurile cu un pas prea departe. Chiar şi tovarăşul Lenin spunea cândva că uneori trebuie să facem doi paşi înainte pentru a face acel pas înapoi. Raportorul ar trebui să nu piardă acest lucru din vedere.
Eva-Britt Svensson
Domnule preşedinte, raportul redactat de domnul Cappato indică faptul că există probleme majore cu privire la accesul la documentele Uniunii Europene. Susţin propunerea raportorului pentru introducerea de îmbunătăţiri cu privire la raportul anual. Susţin, de asemenea, amendamentele depuse de raportor. Presupun, pe lângă aceasta, că Parlamentul va vota în favoarea principiului real al accesului public în cadrul viitoarei procedurii de vot asupra raportului domnului Cashman referitor la Regulamentul privind accesul public.
În ceea ce priveşte raportul anual, aş dori să subliniez în mod special faptul că este complet inacceptabil ca accesul public să nu fie garantat în ceea ce priveşte dreptul derivat, care include 90% din actele juridice cu forţă obligatorie adoptate în fiecare an de instituţiile Uniunii Europene. Participarea membrilor la activitatea Parlamentului şi toate circumstanţele financiare legate de numirea lor în Parlament trebuie să fie, de asemenea, complet transparente. Sprijin propunerea unui registru public combinat.
Pentru a încheia, aş dori să menţionez că accesul sporit al publicului nu este o cerinţă populistă, ci una democratică.
Nils Lundgren
Domnule preşedinte, într-o democraţie, transparenţa este un concept de onoare. În ţările democratice, cetăţenii îşi aleg guvernanţii prin vot. Aceştia din urmă numesc funcţionari publici responsabili cu aplicarea deciziilor democratice. Ar fi, deci, absurd ca reprezentanţii aleşi şi funcţionarii desemnaţi să aibă dreptul de a împiedica accesul alegătorilor la informaţii. Faptul că acest lucru se întâmplă, totuşi, are două explicaţii. Prima ar fi o reminiscenţă din societatea predemocratică în care oamenii erau consideraţi supuşii conducătorilor nealeşi. Supuşii nu aveau dreptul să se amestece în activitatea conducătorului. A doua explicaţie ar fi că unele situaţii, precum securitatea naţiunii, respectarea integrităţii cetăţenilor, secretele de afaceri, influenţa pe piaţă şi alte considerente similare impun excepţii de la regula transparenţei.
Prima explicaţie este complet irelevantă în prezent. Autorităţile nu trebuie, în calitatea pe care o deţin, să împiedice accesul cetăţenilor la informaţii. Totuşi, a doua explicaţie este logică şi implică un exerciţiu de echilibrare foarte dificil. Aceste exigenţe legitime de a găsi echilibrul corect sunt, din nefericire, de multe ori folosite de autorităţi pentru a menţine opţiunea de confidenţialitate.
UE nu are o tradiţie strălucită în ceea ce priveşte transparenţa. În "copilăria” şi "adolescenţa” sa, UE a fost aproape total secretă, chiar şi cu privire la numerele de telefon interne ale Comisiei. UE a început prin a fi şi continuă să fie o ligă elitistă, deşi s-au realizat progrese importante: Codul de conduită din 1993, acceptarea cererilor Asociaţiei Jurnaliştilor din Suedia în 1998 şi Regulamentul din 2001.
Constat, cu o oarecare mândrie, că ţara mea, Suedia, are cea mai lungă tradiţie istorică în materie de transparenţă statutară. Acesta a fost motivul pentru care statul suedez s-a implicat în cauza Turco, determinând Curtea Europeană de Justiţie să anuleze decizia Consiliului şi a Tribunalului de Primă Instanţă vara trecută. Acesta a fost încă un pas de îndepărtare faţă de liga elitistă, însă drumul stabilirii unei transparenţe democratice în UE este lung. Există o puternică rezistenţă internă faţă de acest lucru. Prin urmare, raportul dlui Cappato ar trebui să fie pe deplin sprijinit de Parlament, ceea ce ar fi încă un pas pe drumul acela lung.
Luca Romagnoli
(IT) Domnule preşedinte, stimaţi colegi, voi vorbi doar câteva secunde pentru a-mi exprima acordul cu mare parte din raportul dlui Cappato. Nici nu aş putea fi de altă părere, deoarece cred că am fost singurul membru al Parlamentului de naţionalitate italiană care a încercat să facă publică o listă cu prezenţele şi numărul de întrebări ridicate de către delegaţia italiană în Parlament. Am înregistrat toate aceste informaţii, în fiecare an, într-o broşură care conţine bilanţul activităţilor mele parlamentare.
Aş fi mai mulţumit dacă, de exemplu, presa italiană, care adesea ne arată cu degetul, ar publica informaţii care, fără a avea nimic senzaţional, ar constitui elemente indicative pentru a ilustra tipul activităţilor desfăşurate de un deputat italian în incinta Parlamentului. Ar fi mult mai bine dacă acest lucru ar pune în evidenţă faptul că activităţile noastre, dacă sunt bine realizate, sunt independente de partidele politice din care facem parte, în sensul că încercăm să aducem servicii întregului sistem.
Îmi exprim sprijinul faţă de iniţiativa dlui Cappato. Voi vota "da” pentru aproape toate propunerile din raport.
Marian-Jean Marinescu
Uniunea Europeană este fondată pe principiul transparenţei, la care face referire Tratatul Uniunii Europene în articolul 1 şi articolul 6, precum şi Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în articolul 41.
Europa a promovat de la început luarea deciziilor într-un mod cât mai transparent şi cât mai aproape de cetăţean. Parlamentul European, prin natura lui, este primul care promovează accesul publicului la procesul decizional, opiniile diferite asupra lucrărilor legislative sau nelegislative contribuind la creşterea încrederii cetăţenilor europeni în instituţiile europene.
În acest moment, accesul publicului la documentele instituţiilor europene este destul de bun. Este evident însă că legislaţia europeană din 2001, care reglementează acest drept de acces, trebuie adusă la zi.
Parlamentul a cerut Comisiei încă din 2006 să prezinte propuneri de modificare a regulamentului, formulând mai multe recomandări:
toate documentele care servesc la elaborarea actelor juridice să fie direct accesibile publicului şi
înfiinţarea unui punct unic de acces la documentele care servesc la elaborarea legislaţiei.
Comisia a ţinut cont de aceste recomandări, care au fost, de altfel, incluse în noua propunere de regulament din 2008.
Pe parcursul procesului decizional părţile se confruntă cu opinii diverse, câteodată contradictorii. Negocierile conduc la cea mai bună decizie acceptabilă pentru toţi. Cetăţeanul european trebuie să fie informat despre tot parcursul care a condus la adoptarea deciziilor, pentru că aceste decizii îi afectează viaţa în mod direct.
Marianne Mikko
(ET) Doamnelor şi domnilor, democraţia este bazată pe transparenţă şi deschidere. Acesta este un lucru deosebit de important acum, în apropierea alegerilor parlamentare programate în iunie.
Simplificarea mediului web va contribui la creşterea participării la vot cu ocazia acestor alegeri. Dacă le oferim cetăţenilor informaţii clare despre activităţile reprezentanţilor şi funcţionarea Parlamentului European în general, vom reuşi să stârnim interesul persoanelor de toate vârstele pentru munca noastră. Iniţiativa e-Parlament este foarte binevenită.
Pe baza criteriilor de căutare, cetăţenii ar trebui să dispună de toate informaţiile despre activitatea unui reprezentant. Sunt de acord cu raportorul că cetăţenii ar trebui să aibă acces şi la activităţile desfăşurate în comisii şi delegaţii, în afară de cele din plen. Cetăţenii trebuie să aibă posibilitatea de a înţelege pe deplin activităţile noastre.
De asemenea, susţin ideea creării unui registru comun de informaţii şi documente. Este important ca cetăţenii să poată monitoriza procedurile care îi interesează şi să aibă acces la toate documentele dintr-un singur loc. Crearea unui portal comun necesită timp, însă ar trebui să facem progrese în acea direcţie. Aceasta este şi va fi calea pe care o vom urma. Sunt în favoarea raportului Cappato.
Marian Harkin
Domnule preşedinte, aş dori să-l felicit pe colegul meu, Marco Cappato, pentru raportul său. Este important că îl dezbatem aici în Parlament.
Când ne referim la responsabilitate şi transparenţă, trebuie să începem prin a da exemplu noi înşine şi mă refer la toate instituţiile UE. Sunt de acord, în ansamblu, cu acest raport. Am doar una sau două obiecţii. De exemplu, trebuie să ne asigurăm că, dacă oferim informaţii despre activitatea deputaţilor, de pildă, acestea sunt inteligibile. În caz contrar, riscăm să pierdem din vedere ceea ce este cu adevărat important. Prin aceasta vreau să spun că volumul nostru de activitate este foarte amplu. Nu înseamnă doar prezenţa în comisii sau în plen. Informaţiile referitoare la activităţile deputaţilor ar trebui să includă toate activităţile. Altfel, anumite lucrări foarte importante care nu se desfăşoară în Parlament ar putea să fie omise deoarece ar fi invizibile.
În legătură cu intervenţia colegului meu, dl Romagnoli, aş dori să remarc faptul că activităţile sale pozitive nu au fost comentate de mass-media fiindcă doar cei care nu îşi îndeplinesc datoria sunt protagoniştii ştirilor.
În cele din urmă, consider că problema de fond este că ar trebui să existe transparenţă atunci când acţionăm în calitate de legiuitor. Sunt de acord cu Michael Cashman că toţi cetăţenii ar trebui să ştie cum votează miniştrii lor în Consiliu. Este un lucru esenţial. Altfel, facem jocul celor care dau vina pe Bruxelles de câte ori ceva nu merge bine într-un stat membru.
Hans-Peter Martin
(DE) Domnule preşedinte, presupun că experienţa mea este foarte similară cu cea a milioane de europeni. Doamnă comisar, mi-am început mandatul în acest Parlament în 1999, cu acelaşi entuziasm debordant de care continuaţi să daţi dovadă şi dumneavoastră. După aceea, am făcut ceea ce fac mulţi cetăţeni: am vrut să aflu câteva informaţii, şi anume: cum se iau deciziile? Unde se duc banii? Cine îi primeşte? Din ce în ce mai mulţi alegători mi s-au adresat, plângându-se de faptul că nu ştiu cum stau lucrurile în UE. Şi eu am avut aceeaşi experienţă. Din nefericire, atunci ne dăm seama că dincolo de multe măsuri se află intenţia de ascunde iresponsabilitatea care continuă să existe în instituţiile noastre, inclusiv atribuirea neclară a puterilor legislative. Pot doar să vă încurajez să vă păstraţi convingerile, ajungând mai departe de raportul Cappato şi făcând posibil accesul la aceste informaţii esenţiale. Aceasta ar fi o realizare şi spun acest lucru după 10 ani.
Carlos Coelho
(PT) Domnule preşedinte, doamnă Wallström, doamnelor şi domnilor deputaţi, principiul transparenţei este un principiu fundamental al Uniunii Europene: consolidează natura democratică a instituţiilor noastre şi facilitează participarea cetăţenilor la procesul de luare a deciziilor, asigurând astfel o legitimitate mai mare a autorităţilor publice, sporindu-le eficacitatea şi responsabilitatea faţă de cetăţeni. Sprijin principiul conform căruia toate instituţiile democratice au datoria de a se asigura că activitatea, documentele şi deciziile acestora sunt accesibile publicului. Accesul la documente este un element esenţial al necesităţii de cooperare leală între instituţiile europene.
În timpul investigaţiei activităţilor CIA în Europa, am criticat aspru Consiliul deoarece a violat această cooperare leală prin impunerea de restricţii - totale şi parţiale - asupra accesului la documente fundamentale. Tocmai din acest motiv am aplaudat, de asemenea, decizia Curţii de Justiţie privind cauza Turco, care a statuat că există, în principiu, o obligaţie de a divulga avizele Serviciului Juridic al Consiliului referitoare la procesul legislativ. Acele avize ar putea fi indispensabile pentru a înţelege direcţia adoptată în procesul de luare a deciziilor.
Sunt de acord că ar trebui să se continue revizuirea Regulamentului din 2001, nu doar pentru a soluţiona deficienţele detectate pe parcurs, ci şi pentru a incorpora cea mai recentă jurisprudenţă, mai ales decizia luată în cauza Turco. Cu toate acestea, este evident că trebuie să respectăm temeiul juridic existent. Unele din propunerile raportorului merg mult mai departe de limitele temeiului juridic, după cum au menţionat deja domnii Herrero şi Cashman.
Există, de exemplu, norme lipsite de temei juridic ce vizează parlamentarii naţionali. În decizia privind cauza Turco, Curtea de Justiţie admite ea însăşi că aplicarea regulamentului menţionat trebuie să respecte un echilibru între riscurile asociate divulgării şi servirea interesului public prin facilitarea accesului la acel document. În anumite cazuri, propunerile domnului Cappato, în opinia mea, pun în pericol acest echilibru.
Călin Cătălin Chiriţă
Aş dori să subliniez faptul că, dacă iniţial domnul Cappato a avut o iniţiativă cu o largă susţinere, cele 18 amendamente introduse ulterior au dus la o pierdere a sprijinului iniţial.
Susţin totuşi faptul că accesul publicului la documentele Parlamentului, Consiliului şi ale Comisiei este esenţial pentru apropierea Uniunii Europene de cetăţean. Subliniez în primul rând necesitatea publicării documentelor principale din cadrul procedurii comitologiei.
În al doilea rând, consider că pe site-ul Parlamentului European, la fişa personală cu activităţile fiecărui eurodeputat, ar fi bine să se publice şi amendamentele depuse de către deputat în comisiile parlamentare din care face parte. Cetăţeanul trebuie să vadă clar ce amendamente a depus eurodeputatul în procesul decizional european, alături de rapoarte, rezoluţii, discursuri în plen.
În al treilea rând, Consiliul European, atunci când acţionează ca instituţie colegislativă alături de Parlament, ar trebui să îşi publice dezbaterile, aşa cum Parlamentul şi le publică pe ale sale. Consiliul ar trebui să dea dovadă de transparenţă, publicându-şi dezbaterile încă de pe acum, înainte ca Tratatul de la Lisabona să îl oblige la aceasta.
Ewa Tomaszewska
(PL) Domnule preşedinte, drepturile civile includ dreptul la informaţii cu privire la activităţile reprezentanţilor aleşi de societate care îndeplinesc funcţii publice importante. Acest lucru este valabil mai ales în cazul instituţiilor Uniunii Europene, inclusiv Consiliul, ale cărui documente sunt mult mai greu accesibile. Programele de informare disponibile pe internet ar trebui să fie uşor de folosit şi să permită persoanei interesate să identifice cu uşurinţă documentul căutat. Însă, deşi multe persoane au acces la internet în prezent, acest lucru nu este valabil pentru toată lumea. Avem nevoie de publicaţii care să poată fi consultate în biblioteci şi rezumate care să fie mai accesibile persoanelor care nu sunt obişnuite cu lectura. Cu toate acestea, trebuie să vedem dacă este necesară publicarea transcrierilor integrale ale discuţiilor grupurilor politice.
Charlotte Cederschiöld
(SV) Domnule preşedinte, transparenţa a cunoscut o schimbare profundă în UE - şi sunt convinsă că doamna comisar va fi de acord în această privinţă - de la punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1049/2001 şi de la apariţia site-urilor web.
Aş dori să subliniez, de asemenea, că, în opinia mea, Comisia şi doamna comisar au avut contribuţii extrem de pozitive şi constructive în acest sens în ultimii ani. Încă de la început, aceasta nu a fost o sarcină uşoară, însă cred că în ultimii ani cooperarea s-a dovedit a fi foarte constructivă, iar pentru acest lucru meritaţi aprecieri pozitive. Toată lumea îşi arată mereu nemulţumirea faţă de Comisie, însă nu cred că aceasta este complet justificată în toate privinţele.
Evident, nu putem tolera situaţia în care legislaţia din domeniul justiţiei şi al afacerilor interne să nu fie transparentă în ceea ce priveşte justificările sale. Dl Alvaro are absolută dreptate în această privinţă. Lucrul acesta este, desigur, imposibil. Totuşi, a ajunge la situaţia extremă în care un funcţionar sau un membru al Parlamentului depune zilnic un raport cu privire la activităţile sale este complet iraţional. În cele din urmă, aceştia ar petrece jumătate din zi la întocmirea unui astfel de raport.
În încheiere, aş dori să-mi exprim sprijinul pentru raportul dlui Cappato, cu condiţia ca acesta să se concretizeze într-un text legislativ simplu şi clar, care nu va conduce la sporirea birocraţiei.
Bogusław Rogalski
(PL) Domnule preşedinte, presupunând că în sistemele democratice, bazate pe statul de drept, ar trebui să existe obligaţia de a publica prevederile obligatorii pentru cetăţeni, ar fi bine să ne asigurăm că activităţile instituţiilor sunt transparente şi deschise. În practică, şedinţele şi dezbaterile organelor legislative democratice, precum şi voturile acestora, ar trebui, acolo unde este posibil, să fie transparente, iar proiectele legislative ar trebui să fie accesibile publicului. Din nefericire, modul în care Consiliul acţionează adesea face dificilă asocierea dintre un document şi o procedură, ceea ce ulterior împiedică accesul cetăţenilor la aceste documente.
După cum ştim, internetul are un rol extrem de important, permiţând cetăţenilor să consulte documentele UE. Prin urmare, avem nevoie de un singur portal UE, care să faciliteze accesul la documente, proceduri şi instituţii. Ar trebui să definim normele comune de aplicare a procedurilor administrative, precum şi de depunere, clasificare, înregistrare şi diseminare a documentelor. Parlamentul trebuie să fie un exemplu pentru celelalte instituţii.
Avril Doyle
Domnule preşedinte, am ascultat cu atenţie intervenţia raportorului. Există două categorii referitoare la această chestiune: accesul la informaţii privind activitatea legislativă a UE şi accesul la documente din afara sferei legislative. În ceea ce priveşte prima categorie, sprijin ceea ce se numeşte transparenţa activă, având ca model libertatea de informare şi, bineînţeles, un număr foarte limitat de reuniuni secrete şi documente interne la nivelul Consiliului. Cred că ar trebui să ştim cum votează miniştrii noştri, pentru ca aceştia să îşi asume responsabilitatea, punând capăt astfel tendinţei de a da vina pe Bruxelles, care există în parlamentele naţionale. De asemenea, sunt în favoarea facilitării accesului la listele de prezenţă şi vot în timpul lucrărilor parlamentare la toate nivelele.
Suntem aleşi de cetăţeni pentru a ne îndeplini datoria şi este drept să fim răspunzători faţă de aceştia. Pe de altă parte, a sugera că toate grupurile politice sau reuniunile de partid trebuie deschise publicului este o absurditate evidentă şi o formulă perfectă pentru bulversarea ordinii de zi. Nu mi-e teamă de transparenţă. Ne îndeplinim cu cinste datoria în calitate de politicieni şi trebuie să susţinem demnitatea profesiei noastre.
Carlo Fatuzzo
(IT) Domnule preşedinte, stimaţi colegi, sunt absolut sigur că raportul dlui Cappato a evitat cu atenţie să aducă atingere dreptului funcţionarilor publici care se preocupă de protecţia vieţii private şi de nevoia de a menţine confidenţialitatea cu privire la anumite situaţii de această natură. Acesta este, desigur, un motiv important pentru a sprijini raportul, însă aş dori să împrăştii grijile unora dintre noi, care se tem că este încălcat dreptul nostru la libertatea de acţiune şi la protecţia vieţii private.
Să ne uităm, de pildă, la ceea ce se întâmplă atunci când administraţia publică doreşte să afle ceea ce fac cetăţenii. Nu putem avea niciun secret: în unele state membre, sunt interceptate chiar şi apelurile telefonice private dintre soţ şi soţie, dintre părinţi şi copii ş.a.m.d. Nu trebuie să ne temem absolut deloc de faptul că cetăţenii vor şti exact cum se fac legile şi cum se iau deciziile la nivelul Comisiei sau al Consiliului, ceea ce este valabil şi în cazul deciziilor legislative luate de Parlament. Salut această iniţiativă.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Claritatea şi transparenţa ar trebui să stea la baza activităţilor instituţiilor Uniunii Europene. Numai prin atingerea unui nivel durabil de transparenţă, activităţile noastre vor deveni mai uşor de înţeles pentru cetăţeni şi, astfel, mai aproape de aceştia. Criza instituţională cu care se confruntă Uniunea ne arată toate consecinţele adoptării unei abordări greşite a acestei probleme. După părerea mea, tocmai această atitudine lipsită de considerare faţă de cetăţenii Uniunii Europene a stat la baza eşuării reformelor constituţionale şi a eşecului ratificării Tratatului de la Lisabona în Franţa, Ţările de Jos şi Irlanda.
Prin urmare, ar trebui să desprindem învăţămintele corecte şi să ţinem seama de faptul că acceptarea socială a activităţilor Uniunii Europene ar trebui să fie prioritatea noastră fundamentală. Pentru a obţine această acceptare, cetăţenii ar trebui să fie la curent cu activităţile noastre, cu modul nostru de operare şi, în cele din urmă, cu deciziile pe care le luăm. Avem nevoie de o sursă clară, coerentă şi inteligibilă de informare asupra activităţilor tuturor instituţiilor Uniunii Europene. Locul Parlamentului European este, desigur, în fruntea acestei schimbări, fiind instituţia cea mai apropiată de cetăţenii Uniunii Europene. Ar trebui să ne amintim că Uniunea a fost creată tocmai pentru cetăţeni.
Margot Wallström
vicepreşedintă a Comisiei. -Domnule preşedinte, vă mulţumesc pentru această dezbatere şi discuţie. Cred că este dificil să fac o sinteză, în care, probabil, aş repeta ceea ce unii dintre dumneavoastră au afirmat, şi anume că acesta este un element esenţial în orice democraţie.
Prefer să îl privesc din perspectiva cetăţenilor: dreptul acestora de a şti ceea ce se petrece şi de a avea acces la informaţii şi documente, pentru ca apoi să poată face o alegere informată. Ne aşteaptă un an crucial, deoarece pe 7 iunie cetăţenii Europei îşi vor exprima votul. Desigur, este absolut esenţial ca aceştia să aibă acces la informaţii.
Încă mai suntem condiţionaţi de diferenţele istorice dintre culturile şi opiniile noastre despre ceea ce trebuie publicat sau nu. Cred că, în unele cazuri, aceasta este încă o problemă. În ţara mea există o foarte lungă tradiţie a principiului deschiderii şi accesului la documente, în timp ce în alte state membre situaţia a fost contrară: documentele sunt iniţial secrete şi doar cele desecretizate prin decizie ar trebui făcute publice. Cred că sunt necesare eforturi suplimentare pentru a aborda şi rezolva această problemă. Cred că raportul a arătat, de asemenea, toate conexiunile şi interconexiunile dintre toate aceste chestiuni şi trebuie să îl privim dintr-o perspectivă politică.
Din nou, avantajul Tratatului de la Lisabona este că, de fapt, va extinde dreptul la informaţie şi acces la documente, în speranţa că se va pune capăt jocului de aruncare a vinei, oferindu-ne totodată şansa de a urmări dezbaterile din cadrul Consiliului European. Dl Cashman şi alţi colegi au menţionat acest lucru şi cred că el este foarte important pentru noi toţi.
Sper că ştiţi că puteţi conta pe sprijinul meu pentru continuarea zilnică a eforturilor de convingere a Comisiei în vederea îmbunătăţirii accesului la documente. Putem urmări activitatea noastră din comisii; ne putem îmbunătăţi activitatea pe baza registrelor şi a mai multor propuneri formulate de dl Cappato, care ne sunt de folos. Cred că ar trebui menţinută presiunea asupra Comisiei, însă, aţi arătat, de asemenea, că acest lucru este valabil şi pentru Parlament. Şi acesta se poate îmbunătăţi, devenind mai deschis şi mai transparent. Bineînţeles, aceasta contribuie la consolidarea democraţiei în Europa. Vom avea ocazia de a ne ocupa de acest aspect în timpul pregătirilor pentru alegerile PE. Acesta va fi unul din testele fundamentale pentru noi toţi.
Vă mulţumesc mult pentru discuţie; vom reveni în curând la aceasta, atunci când vom dezbate Regulamentul (CE) nr. 1049/2001.
Marco Cappato
Domnule preşedinte, stimaţi colegi, aş dori să-i adresez calde mulţumiri doamnei comisar. Nu am menţionat acest lucru mai devreme, însă raportul admite faptul că a existat o îmbunătăţire în accesul efectiv, în răspunsurile pozitive la cererile de acces la documente. Am încercat să subliniez, de fapt, necesitatea, ca să spun aşa, a unei schimbări de mentalitate, a unei paradigme în care informaţia este deja concepută pentru a fi făcută publică din momentul producerii.
Dnă Cederschiöld, nu doresc sporirea birocraţiei generată de necesitatea de a relata şi publica totul, ci crearea unui sistem care să faciliteze nu doar accesul la un anumit document, atunci când este solicitat, ci şi accesul la informaţie din momentul în care aceasta este produsă, bineînţeles, respectând confidenţialitatea în legătură cu grupurile politice şi cu şedinţele acestora. Această remarcă se adresează atât dnei Doyle, cât şi dlui Herrero, care a plecat.
În raport este vorba despre disponibilitatea mai mare şi mai facilă a informaţiei, ceea ce, desigur, nu înseamnă că grupurile nu vor mai putea să organizeze reuniuni cu uşile închise. Nu este vorba de impunerea unei obligaţii absolute şi ideologice tuturor şedinţelor, ci despre asigurarea unei infrastructuri corespunzătoare în caz de necesitate. Nu cred că afirmaţiile dlui Herrero, referitoare la disponibilitatea completă a informaţiilor despre prezenţe, voturi ş.a.m.d. sunt valabile. Nu este adevărat. Procesele-verbale sunt disponibile pentru fiecare comisie, iar informaţiile se pot reconstitui doar prin cercetarea fiecărei şedinţe în parte.
Chiar eu am fost victima unei astfel de încercări. Într-un ziar italian a apărut o pagină cu titluri mari, afirmând că eu am lipsit cel mai mult dintre toţi, doar fiindcă începusem activitatea la jumătatea mandatului, iar calculele ziariştilor s-au bazat pe acele câteva luni, comparând prezenţele din cei trei ani precedenţi. Prin acest exemplu se ilustrează necesitatea ca noi să fim cei care pun la dispoziţie informaţiile, permiţând o transparenţă maximă, în scopul evitării manipulărilor şi abuzului de acele informaţii.
Sunt pe deplin conştient că demnitatea activităţii unui parlamentar nu rezidă exclusiv în prezenţe şi absenţe, dar nu pot înţelege de ce ar trebui să fim noi cei care ar ascunde pe jumătate aceste informaţii, generând prin aceasta cele mai cumplite şi demagogice manipulări. Sper, deci, că asupra acestui aspect, precum şi asupra accesului la informaţii pentru persoanele cu handicap - nu înţeleg de ce grupul Partidului Popular European (Creştin-Democrat) şi al Democraţilor Europeni au cerut un vot separat - sper cu adevărat că nu vor exista surprize în ultimul moment, deoarece aceasta este o chestiune de maximă importanţă pentru toţi. Vă mulţumesc, domnule preşedinte, pentru înţelegerea dumneavoastră.
Preşedintele
Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc miercuri, 14 ianuarie 2009, la ora 12.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
John Attard-Montalto  
în scris. - Referitor la ultimul aspect, nu este cazul tuturor comisarilor şi este de regretat faptul că în prezent nu suntem în postura de a publica informaţii cu privire la alte fonduri primite. Totuşi, există o concepţie greşită asupra veniturilor noastre.
În primul rând, în prezent, toţi membrii Parlamentului European primesc acelaşi salariu ca membrii parlamentelor naţionale. Aceasta înseamnă că delegaţia malteză la PE primeşte un onorariu egal cu cel al membrilor care îndeplinesc aceeaşi funcţie atât la Bruxelles, cât şi în Malta.
Poate ar fi bine ca atât comisarii, cât şi parlamentarii să completeze anual declaraţii financiare auditate referitoare la totalitatea veniturilor pe care le percep. Publicul ar trebui să aibă acces la aceste declaraţii. Cred că sugestia aceasta ar putea fi punctul de echilibru dintre două aspecte importante: protecţia informaţiilor şi transparenţa.
Anneli Jäätteenmäki  
Domnule preşedinte, sunt de acord cu multe din chestiunile abordate în acest raport, pe care îl vom vota marţi. În viitor, Consiliul va trebui să se asigure că toate dezbaterile, documentele şi informaţiile sale sunt accesibile publicului.
De asemenea, sprijin propunerea din raport conform căreia ar trebui să existe mai multe informaţii pe website-ul Parlamentului referitoare la activităţile şi prezenţa membrilor.
