Perspectivele Agendei pentru dezvoltare de la Doha în urma celei de-a şaptea Conferinţe Ministeriale a OMC (dezbatere)
Preşedinte
Următorul punct este întrebarea orală adresată Comisiei (B7-0232/2009) de către dl Moreira, în numele Comisiei pentru comerţ internaţional, referitoare la perspectivele Agendei de Dezvoltare de la Doha în urma celei de-a şaptea Conferinţe Ministeriale a Organizaţiei Mondiale a Comerţului (OMC) (O0126/2009).
Vital Moreira
Acum câteva săptămâni, am avut onoarea de a conduce o delegaţie a Comisiei pentru comerţ internaţional a acestui Parlament, care a participat la cea de-a şaptea Conferinţă Ministerială a Organizaţiei Mondiale a Comerţului de la Geneva. Deşi Runda de la Doha - care este Agenda de dezvoltare de la Doha - nu a fost pe ordinea de zi oficială pentru această conferinţă ministerială, în realitate, o mare majoritate a delegaţiilor oficiale din partea ţărilor membre ale OMC au profitat de ocazie pentru a-şi anunţa poziţiile pe această temă şi pentru a preciza că doreau să încheie Runda de la Doha până la sfârşitul anului 2010.
Cu toate acestea, s-a făcut public faptul că nu s-a înregistrat recent niciun progres în timpul negocierilor. Acesta este motivul pentru care am onoarea de a adresa Comisiei următoarele întrebări în numele Comisiei pentru comerţ internaţional, pe care o prezidez:
În primul rând, poate Comisia să furnizeze o evaluare a "stării de fapt” pentru principalele domenii de negociere ale Rundei Doha, în special în domeniul agricol, APNA (accesul pe piaţă pentru produsele non-agricole) şi servicii? Care au fost principalele realizări ale Comisiei în cadrul celei de-a şaptea Conferinţe Ministeriale a OMC? În opinia sa, care sunt problemele care rămân în discuţie şi care sunt subiectele cele mai dificile în cadrul negocierilor?
În al doilea rând, ce impact va avea Conferinţa ministerială OMC asupra negocierilor în curs de desfăşurare ale Rundei Doha? Cum va asigura Comisia că negocierile de bază sunt axate pe dezvoltare? Poate Comisia să furnizeze o evaluare a gradului de probabilitate în ceea ce priveşte finalizarea cu succes a Rundei Doha pentru Dezvoltare până la sfârşitul anului viitor?
Cea de a treia şi ultima întrebare, cum intenţionează Comisia să includă membrii delegaţiei Parlamentului European în cadrul negocierilor în curs de desfăşurare ale Rundei Doha şi în structura OMC?
Adresând întrebarea în numele Comisiei pentru comerţ internaţional, aş dori să închei prin a sublinia faptul că această comisie parlamentară acordă o mare importanţă sprijinirii noilor responsabilităţi şi utilizării noilor competenţe acordate în temeiul Tratatului de la Lisabona şi ar dori, de asemenea, să stabilească o cooperare mai strânsă şi mai fructuoasă cu Comisia în domeniul comerţului internaţional. Desigur, acest lucru solicită în schimb Comisiei să fie dispusă să coopereze cu Parlamentul, începând cu răspunsul la întrebările pe care i le-am adresat.
Mariann Fischer Boel
membră a Comisiei. - Dle preşedinte, cea de-a şaptea Conferinţă Ministerială a OMC de la Geneva a constituit o ocazie importantă de a face schimb de opinii cu toţi membrii OMC cu privire la priorităţile lor pentru organizaţie. Cred că este important să subliniem faptul că această a şaptea Conferinţă Ministerială nu a fost o conferinţă de negociere: a fost mai mult o discuţie pe diferite teme.
Lista noastră de priorităţi începe, desigur, cu Agenda de dezvoltare de la Doha. În cazul în care aceasta poate fi finalizată, Doha va furniza un rezultat bun nu numai pentru Europa, dar şi pentru economia întregii lumi. Cu toţii vom avea de suferit în cazul în care creşte protecţionismul, la fel cum fiecare dintre noi vom avea de câştigat în cazul în care economia îşi revine. Doha este cel mai bun instrument de politică comercială disponibil pe ambele fronturi.
Doha ar oferi, de asemenea, dezvoltarea pe care o caută atât de multe dintre cele mai sărace ţări din lume. Ar face acest lucru prin noi norme privind accesul pe piaţă, reformă agricolă şi facilitarea vamală, în special. În toate domeniile negocierilor de la Doha, elementul de dezvoltare pentru ţările în cauză a fost deja luat în considerare.
Dar, desigur, putem finaliza Runda de la Doha numai dacă toţi membrii OMC sunt pe aceeaşi lungime de undă. Realitatea este că Statele Unite au motive de îngrijorare şi constrângeri serioase pe care le discută cu marile economii emergente. În câteva luni vom vedea cum evoluează aceste discuţii, pe măsură ce se apropie termenul limită pentru ca G20 să încheie Runda de la Doha din 2010.
Cred că suntem cu toţii de acord că, dacă dorim o finalizare a Rundei Doha înainte de sfârşitul anului 2010, trebuie să punem în aplicare normele privind accesul pe piaţă pentru produsele agricole şi non-agricole (APNA) înainte de sfârşitul lunii martie 2010. Acesta este termenul final. Între timp, vom continua presiunile, astfel încât să fie acoperite interesele Uniunii Europene în domenii precum comerţul şi serviciile, precum şi protecţia indicaţiilor geografice.
În afară de Doha, Conferinţa Ministerială a abordat unele probleme importante pentru membrii OMC. Priorităţile noastre au inclus necesitatea de a consolida rolul OMC în monitorizarea şi analiza protecţionismului; aderarea la OMC - cum ar fi, de exemplu, aderarea ţărilor cel mai puţin dezvoltate la OMC, care cu siguranţă credem că trebuie să fie promovate; numărul tot mai mare de acorduri regionale de liber schimb - aici, trebuie să ne asigurăm că acestea completează de fapt sistemul comercial multilateral; şi, în sfârşit, contribuţia politicii comerciale la lupta împotriva schimbărilor climatice. Asupra multora dintre aceste aspecte, membrii OMC au convenit că organizaţia poate şi ar trebui să funcţioneze. Deci, mă aştept ca acest lucru să meargă înainte.
Referitor la ultima dumneavoastră întrebare, desigur, vom informa îndeaproape Parlamentul cu privire la aceste evoluţii, în special, privind Runda Doha. Tratatul de la Lisabona oferă de fapt o ocazie excelentă de intensifica colaborarea cu Parlamentul, iar acest lucru va constitui o prioritate-cheie pentru politica comercială a Comisiei pentru anii următori.
Georgios Papastamkos
Dle preşedinte, sprijinim sistemul comercial multilateral şi Organizaţia Mondială a Comerţului în calitate de gardian al unui sistem comercial bazat pe norme şi al unui sistem care garantează o gestionare mai eficientă a globalizării şi o distribuţie mai corecte a beneficiilor sale.
Este vorba chiar despre acquis-ul OMC care, în timpul actualei crize economice, a avut un rol important în a-i împiedica pe membrii săi să recurgă la măsuri comerciale restrictive, lăsând în acelaşi timp o marjă suficientă de manevră în vederea redresării economice.
În calitate de membri ai Grupului Partidului Popular European (Creştin Democrat), sprijinim integrarea Agendei de Dezvoltare de la Doha, pe baza unui rezultat integrat, ambiţios şi echilibrat al negocierilor. Îndemnăm Comisia să menţină o poziţie fermă de negociere menită să consolideze într-adevăr accesul bunurilor şi serviciilor europene atât pe pieţele economiilor dezvoltate, cât şi pe cele ale economiilor emergente.
În ceea ce priveşte agricultura, invit Comisia - şi aş vrea să notaţi acest lucru, dnă Boel - să respecte în mod strict mandatul de negociere primit de la Consiliu, care supune, de asemenea, limitele poziţiei sale de negociere unor concesii egale din partea partenerilor noştri comerciali. Aş sublinia necesitatea ca poziţia noastră privind indicaţiile geografice să fie apărată cu hotărâre.
Rezultatul Agendei de Dezvoltare de la Doha trebuie să garanteze o integrare mai eficientă a ţărilor în curs de dezvoltare, în special a ţărilor mai puţin dezvoltate, în sistemul comercial mondial.
În cele din urmă, solicităm consolidarea cooperării dintre Organizaţia Mondială a Comerţului şi alte organizaţii internaţionale, astfel încât să garanteze sprijinul reciproc şi coeziunea între aspectele comerciale şi cele necomerciale, cum ar fi durabilitatea mediului, suficienţa şi siguranţa alimentară şi condiţii decente de muncă.
Harlem Désir
Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, negocierile de la Doha s-au deschis în 2001 în vederea corectării dezechilibrelor, de fapt a inechităţilor sistemului comercial internaţional care a fost introdus ca urmare a Rundei Uruguay, la momentul creării OMC.
Astfel, s-a recunoscut faptul că Runda Uruguay nu a respectat toate promisiunile pe care le făcuse cu privire la ţările în curs de dezvoltare, iar ţările din sud s-au aflat pe o poziţie dezavantajată în ceea ce priveşte normele comerciale, în special în domeniul agriculturii, deoarece aceste norme comerciale permit ţărilor celor mai bogate să îşi protejeze piaţa şi să continue să îşi finanţeze producţia, inclusiv cea destinată exportului, falimentându-i pe mulţi agricultori din sud în cadrul acestui proces. Bumbacul a devenit simbolul acestei situaţii.
În deschiderea "rundei de dezvoltare”, membrii OMC s-au angajat prin urmare la modificarea normelor comerciale multilaterale, pentru a se asigura că, într-adevăr, comerţul aduce beneficii dezvoltării economice şi sociale din fiecare ţară, pe fiecare continent.
Astfel, trebuie să ne amintim întotdeauna că această rundă de negocieri nu este o rundă ca oricare alta şi că, chiar dacă, la fel ca în toate negocierile, toţi aşteaptă să se facă progrese cu privire la problemele care îi privesc - pentru ţările industrializate, acest lucru înseamnă produse şi servicii industriale - s-a convenit, de la început, că această rundă a fost destinată în primul rând restabilirii echilibrului în favoarea ţărilor în curs de dezvoltare.
Astăzi, în urma celei de-a şaptea Conferinţe Ministeriale, ca şi înainte de aceasta, negocierile s-au împotmolit pe pantele din Capitol Hill din Washington, aşa cum s-au scufundat, în trecut, în nisipurile de la Cancún şi, pe vremea aceea, acest lucru a fost cauzat în mare parte de cererile făcute de Uniunea Europeană.
Deoarece au cerut prea mult în timpul negocierilor, ţările industrializate au pus astfel în pericol rezultatul final al rundei de negocieri şi însăşi credibilitatea OMC. Toată lumea se concentrează exclusiv pe obiective personale în detrimentul obiectivului general, cel de a crea un cadru comercial multilateral, bazat pe reguli echitabile pentru a încuraja comerţul echitabil şi care promovează dezvoltarea durabilă şi eradicarea sărăciei.
Primul rezultat al acestui impas este creşterea numărului de acorduri comerciale bilaterale, care sunt deseori defavorabile pentru ţările din sud. Acesta este un pas înapoi.
Prin urmare, Uniunea Europeană trebuie să adopte o poziţie clară. Prioritatea este de a încheia această rundă sub forma unei runde de dezvoltare şi nu de a încerca să se întreacă una pe alta în ceea ce priveşte produsele industriale şi serviciile. Aceste negocieri nu trebuie să fie abordate într-un mod convenţional şi îngust, unde fiecare se reprezintă pe sine.
Acest lucru duce la un impas şi ne face să pierdem din vedere principala problemă: nevoia de a crea un nou mod de reglementare a sistemului comercial internaţional care va face parte din noua guvernare globală solicitată de toată lumea, în special din momentul reuniunii G20, pentru a răspunde provocărilor reale de astăzi, care sunt dezvoltarea echitabilă pe toate continentele, eradicarea sărăciei, siguranţa alimentară, respectarea drepturilor sociale şi muncă decentă, precum şi lupta împotriva schimbărilor climatice.
În timpul acestor negocieri, Uniunea Europeană trebuie să arate ce va face pentru a se asigura că normele comerciale vor contribui la îmbunătăţirea acestei situaţii în viitor. Fiecare dintre următoarele puncte de discuţie trebuie să fie luate în considerare tocmai pe această bază:
agricultura: respectarea angajamentelor din iulie 2008; finalizarea negocierilor privind procedurile; garantarea, în special, a tratamentului special şi diferenţial, respectarea produselor speciale, precum şi mecanismele de salvgardare; dezvoltarea sprijinului agricol în conformitate cu agricultura durabilă şi siguranţa alimentară;
produsele APNA: solicitarea adresată ţărilor în curs de dezvoltare referitoare la reducerile tarifare - aici închei - care sunt în concordanţă cu nivelul lor de dezvoltare;
şi
serviciile: protejarea dreptului fiecărei ţări de a-şi reglementa în continuare propriile servicii publice.
Michael Theurer
Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, acum două săptămâni, a avut loc la Geneva cea de-a şaptea Conferinţă Ministerială a Organizaţiei Mondiale a Comerţului. Am avut ocazia, în calitate de reprezentant al delegaţiei Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, să particip la conferinţă şi, în calitate de coautor, să contribui la prezenta propunere comună de rezoluţie.
Există patru lecţii care pot şi trebuie să fi învăţate din aceste experienţe. Criza economică şi financiară a adus, de asemenea, o scădere bruscă a comerţului mondial. O finalizare rapidă a negocierilor în cadrul Rundei Doha este, prin urmare, esenţială pentru a da un nou impuls economiei mondiale.
Reluarea comerţului mondial liber şi echitabil este un obiectiv pe care Doha poate şi trebuie, într-adevăr, să îl atingă. Uniunea Europeană a parcurs un drum lung pentru a ţine seama de partenerii săi, în special de cei din ţările în curs de dezvoltare. De exemplu, am promis să eliminăm toate subvenţiile la export pentru produsele agricole.
Acum trebuie să finalizăm negocierile. Pentru ca acest lucru să se întâmple, avem nevoie de un semnal de voinţă politică. În cadrul Grupului ALDE, suntem hotărâţi să realizăm o finalizare a negocierilor de la Doha. Acum! Prin urmare, este vital să ne unim forţele pentru a încheia Runda. Uniunea Europeană poate şi trebuie să joace un rol de lider în acest sens. De asemenea, ar trebui să ne asumăm un rol de conciliere, de exemplu, pentru a permite cooperarea dintre Statele Unite, economiile emergente şi ţările în curs de dezvoltare, aşa cum solicităm în rezoluţia noastră comună.
De asemenea, în prezent trebuie să sporim conştientizarea publicului. Avem nevoie de un sprijin mai mare din partea cetăţenilor. Ar trebui să scoatem în evidenţă avantajele comerţului mondial, deoarece comerţul mondial liber şi echitabil este benefic pentru noi toţi.
Nu văd nicio altă alternativă la Doha. Alternativa ar fi o concurenţă pentru acordurile bilaterale, care ar supune riscului accesul ţărilor mai sărace şi includerea drepturilor omului şi a obiectivelor de mediu. Acest lucru nu trebuie să se întâmple. Prin urmare, avem nevoie de o încheiere a Rundei Doha acum.
Martin Häusling
Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, Runda Doha durează de opt ani, iar marea majoritate a ţărilor în curs de dezvoltare nici nu a dorit de fapt această Rundă Doha. La început, SUA şi Europa au fost cele care au dorit să forţeze consimţământul ţărilor în curs de dezvoltare, prin utilizarea conceptului de "dezvoltare”. Între timp, cu toate acestea, negocierile au eşuat de două ori. Numai marile exportatoare agricole Brazilia şi Argentina şi, probabil, India sunt cu adevărat interesate de ceea ce se întâmplă de fapt aici. De asemenea, UE a făcut de facto un pas înapoi, dacă analizăm cererile de rutină ale UE din ultimii ani şi, de asemenea, ceea ce se află acum pe masa negocierilor pentru următorii câţiva ani.
Cu toate acestea, trebuie într-adevăr să analizăm în mod obiectiv ceea ce s-a realizat în ultimii câţiva ani, în afară de o politică de liberalizare de douăzeci de ani. Această politică de liberalizare este parţial responsabilă pentru criza economică şi financiară cu care ne confruntăm. Nu ne putem comporta ca şi cum am putea continua în acelaşi mod. Nu vreau să menţionez care ar fi consecinţele pentru climă la nivel mondial dacă am continua ca înainte şi nu am avea norme adecvate.
A avut loc acum o conferinţă la Geneva, unde, în contextul crizei, toată lumea a susţinut că trebuie să continuăm ca în trecut şi că putem pur şi simplu aştepta până ce criza se va sfârşi, iar apoi să continuăm de unde am rămas. Se susţine mereu faptul că Runda Doha va da un nou impuls redresării economice. Cu toate acestea, toate cifrele indică faptul că lucrurile nu stau aşa şi, în afară de aceasta, perioadele de punere în aplicare vor fi mult prea lungi. O altă afirmaţie recurentă este aceea că ţările în curs de dezvoltare vor fi capabile să ia parte la redresare. Cu toate acestea, dacă am face un bilanţ obiectiv, am spune că aceasta nu va aduce redresarea majorităţii ţărilor în curs de dezvoltare, ci mai degrabă contrariul. Efectul net pentru cele mai multe dintre ţările în curs de dezvoltare va fi negativ. Prin urmare, nu putem recomanda multora dintre ţările în curs de dezvoltare să coopereze cu noi în contextul crizei.
Chiar dacă niciunul dintre membrii Organizaţiei Mondiale a Comerţului sau niciunul dintre marile grupuri politice din Parlamentul European nu îndrăznesc să spună acest lucru, noi, cei din Grupul Verts/ ALE o vom spune: solicităm încheierea, în cele din urmă, a Rundei Doha, care a fost blocată timp de mulţi ani şi este complet inadecvată în prezent. Considerăm că OMC trebuie să lucreze la o reformă şi că, în forma sa actuală, se află în imposibilitatea de a ajuta la rezolvarea crizei globale. În viitor, avem nevoie de comerţ echitabil, nu numai de comerţ, care este, în principiu, liber.
Analizând sectorul agricol din ultimii douăzeci de ani, ce a adus de fapt această liberalizare permanentă? A adus o presiune enormă pentru raţionalizare în statele industrializate. Procesele au fost industrializate, iar ţările în curs de dezvoltare nu au primit, în esenţă, nimic din aceasta, cu excepţia pieţelor destabilizate. În loc de a da principiului suveranităţii alimentare statutul său de drept în cadrul discuţiilor, am acordat în schimb prioritate absolută principiului liberului schimb total. Din acest motiv, rezoluţia Verzilor solicită stoparea investiţiilor de capital politic în stagnanta Rundă Doha. Solicităm un nou început în acest proces.
Jan Zahradil
Dle preşedinte, dnă comisar, ne aflăm, desigur, într-o perioadă de recesiune economică sau de criză şi este neplăcut, dar astfel de crize vin şi trec, ele constituie o componentă ciclică a economiei de piaţă şi nu trebuie să fie folosite drept scuză pentru introducerea de reglementări excesive care restrâng economia, întrucât astfel de reglementări vor fi în vigoare chiar după finalul crizei, iar acest lucru priveşte şi comerţului internaţional. Prin urmare, Uniunea Europeană trebuie să evite cedarea la farmecul protecţionismului în relaţiile comerciale, deoarece ne-am face rău nu numai nouă prin acest lucru, dar mai ales celor pe care încercăm să îi ajutăm, cu alte cuvinte, în special ţările cel mai puţin dezvoltate, a căror integrare deplină în sistemul comercial global trebuie să o promovăm.
În numele Grupului Conservatorilor şi Reformiştilor europeni, aş dori să salut abordarea Grupului Partidului Popular European şi a Grupului ALDE, care au elaborat împreună cu noi un proiect de rezoluţie echilibrat pe Agenda de dezvoltare de la Doha, ca urmare a celei de-a şaptea Conferinţe a Organizaţiei Mondiale a Comerţului. Progresele înregistrate în comerţul internaţional trebuie să servească acestui program de dezvoltare, iar dacă SUA nu este de acord, atunci UE trebuie să îşi asume un rol de conducere în finalizarea cu succes a Rundei Doha şi de asemenea, în medierea participării depline a acestor ţări cel mai puţin dezvoltate în cadrul comerţului mondial.
Integrarea europeană a început cu comerţul liber. UE sau Comunitatea Europeană a început ca o zonă comercială, iar Comisia Europeană - atât în poziţiile sale prezente, cât şi în cele viitoare - va fi conştientă, sper, de locul unde se află rădăcinile integrării europene şi va reveni la acestea. Ar trebui să continuăm să mediem deplina participare a acestor ţări cel mai puţin dezvoltate în cadrul comerţului mondial şi, de asemenea, semnarea unor noi acorduri bilaterale şi regionale de liber schimb ca o completare a cadrului multilateral.
Helmut Scholz
Dle preşedinte, dnă comisar, întrebările adresate de preşedintele comisiei în cadrul acestei dezbateri reflectă circumstanţe globale. Echilibrul ordinii noastre economice globale este dezastruos. Două miliarde de persoane trăiesc în sărăcie extremă. Schimbările climatice au forţat deja mai mult de 40 de milioane de oameni să îşi părăsească casele, iar proliferarea schimbului financiar global a condus la cea mai gravă criză economică din ultimii 80 de ani.
Dle Zahradil, avem aici o sarcină istorică de a iniţia o reglementare complet nouă a economiei globale, ghidată de obiectivele dezvoltării durabile, de protecţia mediului, de justiţia socială şi de siguranţa alimentară. Analizând reuniunea de la Geneva, tot ce pot spune este că această conferinţă a Organizaţiei Mondiale a Comerţului a eşuat în sarcina sa. În ciuda tuturor asigurărilor, s-a pierdut ocazia pe care o reuniune a statelor ar fi putut s-o creeze.
Mediatorii de la Doha operează încă în mod clar într-un cadru depăşit şi - cred că ar trebui să fim sinceri aici - au eşuat în mandatul de negociere. În opinia Grupului Confederal al Stângii Unite Europene - Stânga Verde Nordică, acest lucru trebuie să se schimbe urgent, din cauză că eşecul de la Geneva şi de la Roma şi negocierile complicate de acum de la Copenhaga sunt direct legate.
Prin urmare, invit Comisia să lucreze direct cu Parlamentul European în formularea unui mandat de negociere redefinit pentru a dezvolta în continuare şi pentru a transforma OMC. Acesta trebuie să includă importanţa arhitecturii comerţului mondial în generarea de crize mondiale şi, posibil, de asemenea, în lupta împotriva acestora, în timp ce abordează, în egală măsură, reglementările reînnoite necesare relaţiilor comerciale.
Bastiaan Belder
în numele Grupului EFD. - (NL) Dle preşedinte, impasul Rundei Doha a aruncat în mod inevitabil o umbră întunecată peste summitul OMC de la începutul acestei luni. Într-un moment de criză economică, cu o perspectivă la fel de sumbră pentru 2010, încheierea cu succes a Rundei Doha este o prioritate politică. Estimările privind veniturile substanţiale în ceea ce priveşte cifra de afaceri comercială şi creşterea prosperităţii îmi dau un motiv de a spera la îndeplinirea efectivă a angajamentelor de la Geneva pentru a face ca 2010 să fie un an de progres pentru Runda Doha.
Ca olandez, sunt foarte curios să aud opinia dnei comisar privind cele două propuneri prezentate de guvernul meu la summitul OMC. Cum vedeţi formarea unui grup de "predecesori verzi” în cadrul OMC, compus din ţările care doresc să elimine tarifele comerciale pentru produsele durabile în scopul promovării utilizării lor? De asemenea, dnă comisar, împărtăşiţi opinia reprezentantului olandez potrivit căreia dezvoltarea sistemului de negociere al OMC nu a ţinut pasul cu globalizarea? Aţi putea lucra în vederea găsirii unei soluţii?
Marine Le Pen
(FR) Dle preşedinte, în ciuda eşecului evident al liberalizării comerţului din ultimii 30 de ani, care a condus la dezindustrializarea totală a ţărilor dezvoltate şi la sărăcirea ţărilor subdezvoltate, în ciuda crizei financiare şi bancare şi, acum, a crizei îndatorării statelor membre asupra căreia toţi economiştii independenţi au căzut de acord că a fost cauzată de globalizarea financiară şi comercială, directorul general al OMC, dl Lamy, încă mai vrea să accelereze procesul de liberalizare totală a comerţului internaţional.
Toate statisticile disponibile ne arată că globalizarea a dus la şomaj în masă şi la reduceri de salariu, care vor lua sfârşit doar când salariile europene vor fi aliniate cu cele din China sau India.
Este acesta modelul de dezvoltare economică pe care Europa ar trebui să îl propună europenilor?
Există un alt model: protecţia legitimă a economiilor europene împotriva concurenţei neloiale din partea ţărilor cu salarii mici. Acest protecţionism trebuie să meargă mână în mână cu crearea unui nou sistem monetar internaţional care garantează comerţul echitabil. Acest lucru este inacceptabil, deoarece nu este logic să separăm negocierile comerciale de negocierile monetare.
Dl Lamy şi toţi cei care sunt în favoarea comerţului liber necontrolat nu apără binele comun, ci mai degrabă interesele instituţiilor financiare şi comerciale care îi plătesc. În cazul în care instituţiile europene continuă în această direcţie, criza de legitimitate care afectează în prezent OMC şi FMI le va afecta în mod inevitabil pe viitor.
Dacă acesta este obiectivul dvs. - de a distruge industria şi agricultura europeană şi de a transforma continentul nostru într-o zonă economică slab dezvoltată - atunci procedaţi după cum sugerează dl Lamy.
Dacă, dimpotrivă, doriţi să salvaţi Europa, atunci relocalizaţi-l pe dl Lamy, după cum insistă Maurice Allais, câştigătorul francez al Premiului Nobel pentru economie. Aceasta este singura relocalizare pe care Europa ar putea-o aprecia.
Béla Glattfelder
(HU) Deficitul comercial al Uniunii Europene a crescut alarmant de trei ori şi jumătate în ultimii cinci ani. O creştere a deficitului comercial de această amploare nu poate fi susţinută. Comerţul UE cu China este responsabil pentru jumătate din această creştere a deficitului comercial. Acesta a scăzut în mod semnificativ ca urmare a crizei economice globale, dar jumătate din deficitul rămas şi, de fapt, întregul deficit comercial înregistrat în prima jumătate a anului 2009 este echivalent cu deficitul nostru comercial prezent cu China.
Am citit recent o carte scrisă de un autor american, care descrie următorul scenariu. Peştele prins în apele Europei este congelat şi apoi expediat în China. Acolo este dezgheţat, făcut fileuri, congelat din nou şi transportat înapoi în Europa. Acest lucru se întâmplă deoarece salariile sunt cu mult mai mici în China încât merită consumul uriaş de energie pentru congelarea, transportul, recongelarea şi transportarea peştelui înapoi în Europa. Fiecare loc de muncă pierdut în Europa este responsabil pentru o creştere a emisiilor de CO2 cu mai multe sute de kilograme.
Prezentul sistem comercial încurajează creşterea emisiilor de CO2. Creşterea şomajului în Europa înseamnă mai multe emisii de CO2. De la semnarea Protocolului de la Kyoto, China şi-a triplat emisiile de CO2 deoarece nu există sancţiuni legate de acest lucru. Noile reglementări ale OMC sunt acceptabile numai dacă includ şi aspecte legate de protecţia climei. Dacă dorim ca aceste reglementări să prevină creşterea emisiilor de CO2 în loc să le încurajeze, sunt necesare sancţiuni.
Kader Arif
(FR) Dle preşedinte, doamnelor şi domnilor, scopul Rundei Doha a fost clar. Trebuia să fie o rundă de promovare a dezvoltării, o rundă care să permită ţărilor în curs de dezvoltare să corecteze dezechilibrele create de politicile liberale puse în aplicare până în prezent în cadrul binecunoscutului Consens de la Washington.
Nu este surprinzător - deşi deplâng faptul - că în această perioadă de criză, poziţiile care favorizează comerţul echitabil bat în retragere. În faţa Statelor Unite, care nu vor întreprinde nimic înainte de votarea reformei din domeniul sănătăţii şi în cadrul opoziţiei în creştere din partea sindicatelor şi a marilor grupuri industriale de lobby, Europa nu reuşeşte să schimbe limitele şi, prin urmare, este puţin probabil să se încheie un acord în curând.
Prin urmare, majoritatea din cadrul acestui Parlament profită de revenirea la ideologia sa, aceea a schimburilor comerciale agresive, bazate exclusiv pe interesul de a obţine un acces mai mare pe piaţă. Daţi vina pe criză. Acţionând în acest fel, prin căutarea, mai presus de toate, a deschiderii pieţelor şi a eliminării tuturor barierelor din calea comerţului, cei din aripa dreaptă, în plus, uită total faptul că este în interesul nostru să avem parteneri comerciali puternici care sunt pe deplin integraţi în sistemul comercial mondial. Realitatea este că nicio ţară în curs de dezvoltare nu ar putea fi consolidată de un astfel de acord.
Împreună cu dl Désir, raportorul grupului nostru privind această rezoluţie, am depus mai multe amendamente la textul comun de compromis elaborat de partidele politice europene de dreapta. Desigur, aş dori să văd adoptarea rezoluţiei propriului meu grup, dar acest lucru nu se va întâmpla.
De aceea, amendamentele noastre se referă la mai multe puncte. În primul rând, este absolut vital ca serviciile publice să rămână în afara cadrului de negocieri, pentru că acestea se referă la nevoile fundamentale ale oamenilor şi nu pot fi lăsate pieţelor.
Apoi, un tratament special ar trebui acordat produselor care sunt sensibile pentru ţările în curs de dezvoltare, în special în domeniul agricol. Criza alimentară a dispărut complet din mintea oamenilor din cauza apariţiei crizei economice şi financiare. Să nu uităm că suveranitatea alimentară ar trebui să fie prioritatea noastră absolută, prima dintre Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului.
În cele din urmă, credem că zona de intervenţie publică în ţările în curs de dezvoltare ar trebui să fie menţinută, nu numai eliminarea oricărei liberalizări a contractelor de achiziţii publice, dar şi prin protejarea noilor industrii.
Aceste câteva puncte, care nu sunt o listă exhaustivă, sunt absolut minime în scopul de a se asigura că Runda Doha va promova cu adevărat dezvoltarea. În cazul în care nu apar în textul final, voi invita grupul meu să voteze împotriva acestuia.
(Aplauze)
Niccolò Rinaldi
(IT) Dle preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, aş dori mai întâi să subliniez faptul că în urmă cu câteva luni, în afara unei reuniuni a comitetului de conducere al Organizaţiei Mondiale a Comerţului, din care fac parte, un coleg din Namibia şi-a exprimat dezamăgirea privind faptul că preţurile anumitor produse agricole şi non-agricole europene în Namibia sunt mai mici în comparaţie cu produsele locale. Aceasta este una dintre multele denaturări ale pieţei pentru care Doha trebuie să ofere o soluţie.
În acest sens, noi, în calitate de Grup al Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa, am depus un amendament care solicită - nu numai cu referire la Europa, desigur, ne adresăm în egală măsură şi Statelor Unite, după cum ştie dna comisar - pentru ca toate formele de subvenţii la export să fie complet eliminate şi într-un termen scurt.
În al doilea rând, cu privire la problema serviciilor, printre multele lucruri care trebuie spuse, aş dori să punctez faptul că trebuie făcută o distincţie clară între servicii şi serviciile publice. Trebuie să luptăm şi să ne luăm angajamentul în contextul Rundei Doha, în vederea realizării liberalizării serviciilor, care adesea presupune abordarea oligarhiilor naţionale veritabile care sufocă dezvoltarea economiilor locale. Aceste oligarhii naţionale există în sectorul comunicaţiilor, în sectorul bancar, în sectorul de asigurări şi în altele. Trebuie să încercăm cu adevărat să facem o distincţie aici între ceea ce priveşte serviciile publice care, desigur, trebuie să fie în responsabilitatea statului naţional.
În al treilea rând, un punct care nu a fost încă ridicat: suntem acum în epoca Tratatului de la Lisabona, aşa că fac acum apel la Comisie, la fel ca rezoluţia noastră de compromis, pentru a revizui acordul interinstituţional.
Trebuie să ajungem la un modus vivendi cu totul nou în relaţiile dintre Parlament şi Comisie, astfel încât Parlamentul să fie ţinut în permanenţă la curent cu orice negocieri şi cu diversele stadii de negocieri, pentru ca Parlamentul să poată adopta recomandări pe parcursul negocierilor şi pentru ca Parlamentul să poată juca un rol participativ deplin şi responsabil, aşa cum este cazul, cel mai adesea, în alte negocieri, dar similare, cu ţări aflate în curs de aderare la UE.
Jacky Hénin
(FR) Dle preşedinte, la 5 decembrie, Maurice Allais, economist şi laureat al premiului Nobel, spunea că adevărata origine a crizei stă în Organizaţia Mondială a Comerţului şi că sunt necesare reforme urgente, analiza sa argumentând că şomajul masiv din prezent are loc din cauza liberalizării pe scară largă a comerţului - o liberalizare de care beneficiază doar bogaţii.
Ignorând suferinţa oamenilor, OMC, G20 şi Comisia persistă, doar pentru a face pe placul finanţelor internaţionale şi marilor companii multinaţionale capitaliste, în a dori să finalizeze Runda Doha cu orice preţ şi în a declara un război absurd protecţionismului. Pentru a realiza acest lucru, ei nu ezită să falsifice istoria economiei, atribuind criza din 1929 şi cel de-al Doilea Război Mondial protecţionismului. Ei duc cinismul dizgraţios la cel mai înalt nivel, pretinzând că fac acest lucru în interesul ţărilor celor mai sărace.
Aşa cum arată Maurice Allais şi economiştii cu capul pe umeri, liberalizarea totală a comerţului cauzează competiţie, care îi opune pe fiecare celorlalţi, precum şi relocalizări, conducând la limitarea salariilor, şomaj la scară largă şi, astfel, la o criză în economiile noastre. Dacă nu reacţionăm, comerţul liber universal va ajunge să ne ruineze civilizaţia mult mai rapid decât încălzirea globală.
Este urgent şi esenţial pentru noi să pornim pe calea unui protecţionism moderat, care să fie rezonabil, corect şi echitabil din punct de vedere social, reprezentând o cooperare reciproc avantajoasă pentru diferitele popoare şi continente.
Hans-Peter Martin
(DE) Dle preşedinte, avem nevoie de o revoluţie în interiorul democraţiei. Îmi amintesc foarte clar că dezbaterile pe care le ascultăm astăzi au început în această Cameră în urmă cu zece ani. V-aş adresa rugămintea, dnă comisar, să acordaţi o atenţie deosebită spuselor dlui Désir, dar de asemenea şi celor spuse de Grupul Verzilor/Alianţa Liberă Europeană şi de unii dintre deputaţii de stânga.
Nu vedeţi că, prin abordarea cu care Uniunea Europeană a intrat în negocieri, nu putem, ca intermediari cinstiţi, să depăşim dezechilibrul în legătură cu ceea ce vedem în prezent la Copenhaga şi că, în realitate, avem nevoie de o nouă abordare? În multe dintre cele întreprinse în prezent, ţările în curs de dezvoltare nu mai sunt ţări în curs de dezvoltare. Sunt economii emergente, ţări industrializate şi foarte conştiente de sine. Dacă noi, în Europa, nu reuşim să ne încumetăm la un nou început cu exigenţe corecte, atunci vom ajunge exact acolo unde nu ne dorim, adică la protecţionism şi la repetarea anului 1933 şi a anilor următori în Europa.
George Sabin Cutaş
Domnule Preşedinte, doamnă comisar, stimaţi colegi, nu vreau să intru în polemică cu unii dintre colegii antevorbitori, dar cred că Organizaţia Mondială a Comerţului a devenit cu atât mai importantă cu cât actualele complexităţi ale mediului economic necesită o instituţie multilaterală care să guverneze practicile comerciale.
Prin intermediul Agendei de Dezvoltare Doha, Organizaţia Mondială a Comerţului va continua să îmbunătăţească condiţiile comerţului şi investiţiilor mondiale prin reguli mai clare. Dat fiind faptul că Agenda de Dezvoltare Doha are un rol important în creşterea economică, scăderea şomajului şi a sărăciei, consider că este necesară concluzionarea acesteia în cursul anului 2010 şi menţinerea criteriului de dezvoltare ca un pilon central al agendei, aceasta putându-se transforma într-un cadru solid pentru coordonarea activităţilor numeroşilor actori economici şi pentru facilitarea ieşirii din recesiune şi reconstrucţiei economiei.
În final, aş dori să recomand Comisiei Europene să informeze în mod regulat Parlamentul European de stadiul negocierilor privind Agenda de Dezvoltare Doha.
Paul Rübig
(DE) Dle preşedinte, dnă comisar, aş dori să mulţumesc în mod special dnei comisar pentru prezentarea foarte clară a ideilor Uniunii Europene în cadrul negocierilor de la Geneva întrucât, pentru noi, Runda Doha se referă la oferirea unui nou cadru pentru economia globală, care trece prin această criză.
Nu cred că este uşor pentru 153 de state să cadă de acord asupra unei soluţii comune, însă pentru întreprinderile mici şi mijlocii, în mod special - iar acestea reprezintă motorul economiei europene - facilitarea comerţului, desigur, este unul dintre cele mai importante puncte pe care trebuie să le parcurgem dacă dorim să permitem o creştere economică de 2-3 % şi pe viitor, pentru a putea să asigurăm ocuparea forţei de muncă nu doar aici în Europa, ci şi în multele ţări sărace de pe această planetă.
Prin urmare, este important pentru noi să protejăm, de asemenea, produsele pe care le producem, în special în agricultură, prin mijloace precum denumirile de origine, astfel încât valoarea adăugată să poată fi de asemenea exploatată cum trebuie la nivel local.
Marc Tarabella
(FR) Dle preşedinte, în primul rând aş dori să raportez un fapt alarmant şi să propun ceea ce ar putea să fie un remediu pentru acesta.
În primul rând, faptul alarmant pe care l-am descoperit este că OMC este pe cale de a eşua în mod lamentabil în atingerea obiectivului pentru care a fost creată şi înfiinţată, acela de a reduce sărăcia - în ţările cele mai sărace - aşa cum s-a arătat în numeroase ocazii aici. Acum, în prezent, un miliard de oameni suferă de malnutriţie, dintre care 700 de milioane sunt, în mod paradoxal, agricultori.
Remediul, din punctul de vedere al agriculturii, este acela că trebuie, fără îndoială, să punem capăt monoculturii destinate exportului, în mod special pe continentul african şi să acordăm prioritate agriculturii de subzistenţă din aceste ţări în loc să prioritizăm comerţul internaţional.
Fie mergem pe aceeaşi cale şi continentul african va continua să se scufunde, fie schimbăm radical direcţia şi vom putea să începem să respirăm, în special în Africa şi, o spun din nou, aceasta prin agricultura de subzistenţă, care trebuie să aibă prioritate în faţa comerţului internaţional.
Ilda Figueiredo
(PT) Este timpul să schimbăm priorităţile în comerţul internaţional şi să respingem liberul schimb, pe baza contribuţiei negative la criza financiară, economică, socială şi alimentară cu care se confruntă acum oamenii, cu creşterea şomajului şi a sărăciei. Comerţul liber serveşte numai intereselor celor mai bogate ţări şi principalelor grupuri economice şi financiare.
Este necesară o schimbare profundă în cadrul negocierilor pentru a acorda prioritate dezvoltării şi progresului social, creării de locuri de muncă cu drepturi, precum şi luptei împotriva foametei şi a sărăciei. Acest lucru înseamnă eliminarea paradisurilor fiscale, investirea în suveranitatea şi siguranţa alimentară, sprijinirea serviciilor publice de calitate şi respectarea dreptului guvernelor de a-şi păstra propriile economii şi servicii publice, în special în domeniile sănătăţii, educaţiei, apei, culturii, comunicaţiilor şi energiei.
Mariann Fischer Boel
membră a Comisiei. - Dle preşedinte, aş dori să mă refer la ceea ce unul dintre onorabilii deputaţi a menţionat - la faptul că Uniunea Europeană ar trebui să fie agentul onest în cadrul acestor negocieri. Nu contest, dar nu vreau ca Uniunea Europeană să fie singurul bancher din această rundă.
Există o largă recunoaştere a faptului că Uniunea Europeană a jucat un rol crucial în păstrarea bunului mers al lucrurilor. Motivul pentru acest lucru este faptul că, în rundele anterioare, am fost foarte vulnerabili din cauza sectorului nostru agricol, dar situaţia s-a schimbat în cadrul acestor negocieri. Am prezentat o ofertă puternică şi acest lucru a însemnat că acum suntem într-o situaţie foarte favorabilă.
Dar trebuie să spun de asemenea - nu numai aici, am spus-o şi în altă parte, inclusiv în cadrul negocierilor de la Geneva - faptul că Uniunea Europeană nu va mai acorda concesii suplimentare în agricultură. Ne-am întins până la limita finală a ceea ce putem face şi acest fapt a fost recunoscut.
Runda Doha pentru dezvoltare a fost cu siguranţă menită să fie o rundă de dezvoltare. Consider că textul de negociere prezentat astăzi arată că, dacă vom încheia această rundă, va aduce într-adevăr beneficii pentru dezvoltare. De exemplu, obligaţiile de deschidere a pieţei pentru ţările în curs de dezvoltare nu vor fi aceleaşi ca şi pentru ţările dezvoltate, iar cele mai sărace ţări - ţările cel mai puţin dezvoltate - nu vor trebui să îşi deschidă pieţele deloc. Uniunea Europeană a sprijinit această abordare flexibilă.
Astăzi, Uniunea Europeană este singurul bloc industrializat care şi-a deschis complet pieţele pentru ţările cel mai puţin dezvoltate cu acces scutit de taxe şi de cote în toate domeniile. Nicio altă ţară industrializată nu a realizat atât de multe lucruri în comparaţie cu noi, dar aceste blocuri vor fi obligate să facă aceleaşi lucruri ca şi noi, dacă putem încheia această rundă.
În ceea ce priveşte calitatea acordului, cred că posibilitatea de a obţine un consens între mai mult de 150 de ţări diferite, cu abordări complet diferite, va însemna probabil că nu veţi obţine niciodată toate avantajele. Dar consider că ofertele prezentate de Uniunea Europeană sunt puternice şi cu siguranţă vor aduce beneficii pentru comerţul mondial.
În cele din urmă, permiteţi-mi doar să reiterez dorinţa şi deschiderea Comisiei cu privire la noul rol pe care Parlamentul îl va juca în viitor privind cooperarea şi transparenţa în cadrul discuţiilor pe care cu siguranţă le vom avea referitor la aspectele comerciale din viitor.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Filip Kaczmarek  
Doamnelor şi domnilor, comerţul poate constitui baza pentru o dezvoltare de durată şi echitabilă. Nu vom elimina sărăcia şi foametea din lume fără ajutorul pieţei. Cei care cred altceva, îi condamnă pe săraci la utilizarea perpetuă a ajutoarelor, la dependenţă perpetuă şi la nesiguranţă perpetuă cu privire la viitorul lor. Numai construirea unei adevărate economii de piaţă poate scăpa ţările sărace şi pe locuitorii acestora din capcana dependenţei actuale. Globalizarea poate fi o binecuvântare, nu un blestem. Suspendarea negocierilor din Runda Doha pentru dezvoltare a Organizaţiei Mondiale a Comerţului a produs cele mai multe pagube ţărilor în curs de dezvoltare. Acest lucru este cu atât mai dureros, deoarece s-a întâmplat într-un moment de criză alimentară, de combustibil şi economică. Ar trebui să facem tot posibilul să restabilim încrederea în sistemul comercial multilateral. Dacă nu este găsită o soluţie la această problemă, atunci săracii, cei excluşi şi cei ameninţaţi vor fi lăsaţi acolo unde sunt. Vă mulţumesc foarte mult.
Tokia Saïfi  
Încheierea Rundei Doha rămâne o problemă, iar cea de-a şaptea Conferinţă Ministerială care a avut loc la Geneva la începutul lunii decembrie nu a creat condiţiile prin care să consolidăm cadrul multilateral al comerţului internaţional. De fapt, activitatea OMC este crucială pentru redresarea economică globală. Lumea post-criză, care va fi o lume a interdependenţelor, va trebui să se protejeze de naţionalismul economic şi de protecţionismul excesiv concentrându-se pe reglementarea şi menţinerea unui mediu de comerţ echitabil. Acum, mai mult decât oricând, nu trebuie să uităm că obiectivul nostru este încheierea ambiţioasă şi echilibrată a Rundei Doha. Prin propunerile sale constructive cu privire la componenta agricolă (concesii numeroase şi o reformă profundă a PAC), se poate considera că Uniunea Europeană a adus o contribuţie esenţială care o apropie de un acord. Prin urmare, aceste concesii numeroase trebuie să fie acum însoţite de progrese în ceea ce priveşte accesul pe piaţă pentru produsele non-agricole (APNA) şi servicii. OMC este un organism internaţional care poate ajuta la combaterea inegalităţilor şi la consolidarea capacităţilor comerciale ale ţărilor în curs de dezvoltare. Cu toate acestea, trebuie să poată să fie reformat şi să ţină seama de interacţiunile dintre comerţ şi dezvoltarea durabilă.
