Øjeblikkelige EU-foranstaltninger til støtte for Italien og andre medlemsstater, der udsættes for ekstraordinære migrationsstrømme (forhandling) 
Formanden
Næste punkt er forhandling om øjeblikkelige EU-foranstaltninger til støtte for Italien og andre medlemsstater, der udsættes for ekstraordinære migrationsstrømme.
Cecilia Malmström
Hr. formand! Tak for denne forhandling på det helt rigtige tidspunkt om en situation, som vi bør rette hele vores opmærksomhed mod.
Kommissionen følger situationen meget tæt, og Frontex har sendt to eksperter til stedet. Det rapporteres, at omkring 5 500 tunesiske migranter har nået den italienske kyst de seneste par dage, men antallet er faldet en smule det seneste døgn. Det er mest mænd i 30'erne, der ankommer, men der er også ankommet 34 kvinder og 108 børn. 27 menneskesmuglere er blevet identificeret. Disse mennesker, der ankommer til de italienske kyster, forårsager ekstraordinært stort tryk på Italiens modtagefaciliteter, især på Lampedusa.
Vi havde allerede første kontakt med det italienske indenrigsministerium i lørdags, og vi har også modtaget en formel anmodning om EU-hjælp. Vi er klar til at hjælpe både Italien og Tunesien. Det er en vigtig sag for hele EU, det er ikke kun et bilateralt spørgsmål. Selv inden den seneste udvikling var Kommissionen sammen med Frontex begyndt at se på, hvad der kan gøres på kort og mellemlang sigt. EU's fælles respons bør baseres på princippet om EU-solidaritet mellem medlemsstaterne, og vi er indstillet på at hjælpe Italien.
Men vores tilgang bør også baseres på solidaritet med Tunesien og den demokratiske overgang i landet. Det gav Lady Ashton også udtryk for, da hun besøgte de tunesiske myndigheder i Tunis i går for at tilbyde dem politisk og økonomisk støtte.
For at hjælpe Italien under disse omstændigheder har vi lavet en omfattende liste over konkrete foranstaltninger og hurtig økonomisk støtte. Økonomisk er vi klar til at mobilisere ekstraordinær støtte under Den Europæiske Flygtningefond for 2011 ud over de midler, der allerede er øremærket til Italien. Det skulle dække betalinger til indlogering, infrastruktur, materiel bistand, lægehjælp, socialrådgivere, rådgivning i juridisk-administrative asylprocedurer, retshjælp, sproglig hjælp mv.
Vi kan også ganske hurtigt mobilisere ressourcer fra EU's midler såsom Fonden for de Ydre Grænser, og om nødvendigt kan Italien bede Det Europæiske Asylstøttekontor i Valetta om at sende støttehold til de nationale myndigheder, der håndterer asylansøgningerne.
Hvad angår overvågningen af ydre grænser, kan der etableres en fælles Frontexoperation, og jeg er i kontakt med Frontex. Jeg ved, at der foretages forberedelser på teknisk plan.
Som sædvanlig vil sådan en fælles forhandling afhænge af medlemsstaterne frivillige bidrag af udstyr. Jeg opfordrer alle medlemsstater til at vise støtte. Men lad mig forsikre Dem om en ting i forlængelse af den forhandling, vi havde for et øjeblik siden: På grund af den anderledes natur af sø-/landgrænseoperationer og en anmodning til medlemsstaterne om at deltage i en ny fælles operation vil dette ikke konkurrere med deres bidrag til den operation, vi har i gang ved den græske landgrænse. Det er naturligvis også en prioritet.
Jeg vil gerne understrege, at vi må være særlig opmærksom på kategorier af sårbare personer, der har behov for international beskyttelse. Der skal tages højde for deres behov, og de skal have adgang til den særlige beskyttelse, de har ret til i henhold til national lov og EU-lov.
Takket være disse konkrete tiltag, jeg har nævnt, er vi klar til at mødes og tale med repræsentanter for de italienske myndigheder for at aftale detaljerne i hvert af disse tiltag og de næste skridt.
Det er klart, at der skal arbejdes videre på en strategi på mellemlang sigt. Særlig i forbindelse med migrationsstrømme har vi behov for en kombination af effektiv grænseforvaltning og en strategi til støtte for demokratisk og økonomisk overgang. På kort sigt må de tunesiske myndigheder foretage effektiv patruljering af deres eget lands grænser til havs og langs kysterne for at forhindre smuglere, menneskesmuglere og kriminelle, der er stukket af fra fængsel, i at udnytte situationen. Det er også vigtigt, at Tunesien tager de personer tilbage, som er nået frem til EU-medlemsstaters territorium og ikke har behov for international beskyttelse.
I forhold til en mere struktureret intervention må vi også se på muligheden for at målrette EU-støtte bedre ved at fremme projekter, der kan støtte indtægts- og jobskabende aktiviteter i Tunesiens forskellige regioner, og her mener jeg især landets sydlige dele.
Bredere betragtet må en sammenhængende tilgang til støtte for den politiske og økonomiske udvikling i Tunesien omfatte muligheder for, at disse mennesker kan komme lovligt til EU, og udveksling af varer, tjenesteydelser og knowhow.
Der blæser nye vinde over Middelhavet som følge af disse folkelige revolutioner. Disse vinde kan bringe mange positive udviklinger med sig for Tunesien, andre lande og EU. Den nuværende situation på Lampedusa må ikke underminere vores intention om at tilbyde hjælp og støtte til disse opdukkende demokratier og den unge generation, der så engageret og fredeligt har opnået grundlæggende politiske forandringer.
Simon Busuttil
Hr. formand! Den humanitære nødsituation i Italien og især på øen Lampedusa - for det er, hvad det er, en humanitær nødsituation - tvinger os til at handle med det samme.
Jeg foreslår fem skridt. For det første en veritabel Marshallplan for Tunesien og Egypten, der yder konkret hjælp over hele linjen, i forventning om at de tunesiske myndigheder til gengæld samarbejder fuldt ud om at forhindre yderligere ulovlig emigration over havet fra deres kyster.
For det andet er der brug for øjeblikkelig iværksættelse af en Frontexmission i form af et hurtigt grænseindsatshold. Så der er ikke kun brug for to eksperter fra Frontex, som kommissæren foreslog, men en Frontexmission, der skal udsendes med det samme.
For det tredje må vi yde Italien håndgribelig hjælp med at tage imod de tusindvis af mennesker, der er gået i land på Lampedusa. Helt ærligt forstår jeg ikke, hvordan kommissæren kan sige, at Det Europæiske Asylstøttekontor vil sende sine eksperter, når dette EU-kontor endnu ikke er funktionelt, så vi må gøre det på en anden måde.
For det fjerde må vi hjælpe med hjemsendelsen - øjeblikkelig hjemsendelse af folk, der ikke opfylder kravene til asyl. De skal sendes tilbage til Tunesien, hvor de kommer fra.
Og endelig må vi huske, at traktaten indeholder artikel 80, som tydeligt slår fast, at vores immigrationspolitik skal baseres på princippet om solidaritet og på rimelig ansvarsdeling. Jeg synes, det er på høje tid, at Kommissionen gennemfører den artikel.
Juan Fernando López Aguilar
Hr. formand, fru kommissær! Jeg tror, at et stort flertal her i Parlamentet hilser de demokratiske bevægelser i Middelhavslandene velkommen som en udfordring til den europæiske udenrigspolitik og til dens forankring i visse værdier, men også, at mange af os ved, at disse bevægelser ikke er ufarlige. De har humanitære konsekvenser og udsætter nabolande for indvandringspres.
Derfor er tiden inde til at minde om, at Lissabontraktaten er i kraft, og artikel 67, 77, 78, stk. 3 og 80 fastlægger, som det netop blev nævnt, at delt solidaritet og ansvar gør det til en europæisk udfordring. Det er ikke kun en delt, men en fælles udfordring, som derfor påvirker de europæiske institutioner.
Tiden er inde til at sige, at intet land står alene. Tiden er inde til at sige, at dette ikke er et problem for Italien på Lampedusa eller for Malta, Grækenland eller Spanien. Nej! Det er et problem for de europæiske institutioner. Men tiden er også inde til at sige, at vi ikke taler om Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved de Ydre Grænser, som er et operationelt agentur, eller om Det Europæiske Asylstøttekontor, men om det plan, hvor den politiske beslutningstagning foregår. Det indebærer at påpege, at de nødvendige ressourcer må investeres i udviklingssamarbejde og i at hjælpe med disse landes behov i forhold til at etablere og konsolidere demokratiet. Men de nødvendige ressourcer skal også investeres i at hjælpe EU's medlemsstater med de udfordringer, det er at yde primær pleje som følge af indvandringen og at forvalte de fælles grænser.
Derfor er tiden inde til at sige, at Lissabontraktaten indeholder et helt program, der skal gennemføres, og at Parlamentet vil være der for at støtte arbejdet med at håndtere den udfordring, der ligger foran os.
Niccolò Rinaldi
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil starte mit indlæg med en erklæring, som den italienske udenrigsminister angiveligt fremsatte i går i Damaskus, hvor han sagde - hør her - at Syrien er et stabilt land, hvor befolkningens ønske om moderniseringer er blevet opfyldt. Og for et par dage siden fremsatte Italiens indenrigsminister en anden erklæring, hvor han overførte sine ansvarsområder til Europa, som angiveligt har svigtet Italien "som sædvanlig", som han tilføjede med et drillesygt glimt i øjet.
Men som sædvanlig er vi vidner til den sædvanlige bebrejdelse af Europa, når det er belejligt, mens det blot gnavent bliver ignoreret, når Bruxelles misbilliger aftalen om hjemsendelse af personer, der ankommer ad søvejen, hvilket er i strid med den humanitære folkeret og beriger afrikanske diktatorer - hvoraf nogle for tiden er ved at blive væltet - og at man selv i dag fortsætter med at sende milliarder til hr. Gaddafis Libyen eller nægter at modtage 10 mio. EUR i støtte, som Den Europæiske Flygtningefond tilbød den italienske regering, men som Italien besluttede ikke at bruge, muligvis fordi de skulle have været brugt i overensstemmelse med Europas gennemsigtige regler og ikke det italienske civilbeskyttelsesagenturs interne kriterier.
Derfor tror jeg ikke, vi vil opnå noget ved at opføre os på denne måde og ved at udsende disse erklæringer. Man har ikke lært noget af de sidste ugers begivenheder. Lampedusa minder os om, at historien er stærkere end visse politiske spil, og man tyer til erklæringer, der skaber illusioner. Det minder os om, at man ikke kan købe alt for penge, at Europa ikke er noget, man kan ty til, når det passer i ens kram, men er et projekt, man må engagere sig i dagligt, og hvorfra man må kræve rettigheder og solidaritet, men over for hvilket man også må respektere de indgåede tilsagn.
Der er brug for fem ting, hvis migrationen skal reduceres på en varig og målbevidst måde, nemlig demokrati, udvikling, respekt for folkeretten, europæisk solidaritet og frem for alt et stop for den negative retorik.
Barbara Lochbihler
Hr. formand! Ved at begrænse emnet for denne forhandling til støtte til Italien og andre medlemsstater begår vi endnu en gang den fejl kun at fokusere på problemerne i landene ved Middelhavet. Der mangler hensyn til de mennesker, der flygter over havet.
Hvis vi virkelig tager vores principper om beskyttelse af flygtninge alvorligt, må vi først sikre os og om nødvendigt i hver enkelt sag kontrollere, hvilken situation disse mennesker befinder sig i, og derefter garantere, at deres menneskerettigheder bliver beskyttet. Vi må ikke tillade, at folk bliver afvist og vores grænser befæstet. Der henvises konstant til den hjælp, som EU's grænseagentur Frontex kan tilbyde. Det er sandt, at det kunne være til hjælp, hvis det ville rette sine aktiviteter mod at beskytte og redde flygtninge. Vi må ikke afvise både fulde af flygtninge, som vi har gjort førhen. Her i Parlamentet er vi i øjeblikket ved at udarbejde et nyt mandat for Frontex, og jeg håber, at det lykkes os at komme igennem med forbedringer, herunder større gennemsigtighed og specifikke krav om, at agenturet skal handle i overensstemmelse med menneskerettighederne.
Vi er naturligvis også nødt til hurtigt at hjælpe Tunesien med at strukturere sin økonomi på en sådan måde, at folket der får større tillid til, at de har en chance for at tjene til anstændige leveforhold i deres eget land. Vi må gøre det muligt for Tunesien at opnå hurtig og positiv økonomisk udvikling ved hjælp af samhandel med EU og subsidier til projekter i landet. Det er en af de vigtigste forudsætninger for den demokratiske forvandling af Tunesien.
Det er fuldstændig ufatteligt, at mange af EU's medlemsstater igen overlader det til landene omkring Middelhavet at håndtere en uforudset flygtningestrøm. Opfordringen til at yde en frivillig indsats for at hjælpe øer som Lampedusa og Malta er faldet for døve øren. Vi må finde en bindende løsning, der pålægger stater i det centrale og nordlige EU at tage imod flygtninge. Infrastrukturen er på plads. Det eneste, der mangler, er den politiske vilje og solidaritetsfølelsen.
Rui Tavares
Hr. formand, mine damer og herrer! Helt ærligt, så kan vi ikke diskutere problemet med Lampedusa uden at huske på, at der i Tunesien under præsident Ben Ali var en lov, der stadig ikke er ophævet, og som gør det ulovligt at emigrere. Det betyder, at det ikke kun er et spørgsmål for Frontex, for det er trods alt nødvendigt at sikre, at disse mennesker ikke bliver sendt tilbage blot for at ende i et tunesisk fængsel, og det er nødvendigt at overtale den nye regering til at afskaffe denne lov.
Men frem for alt mener jeg, at det afslører en grundlæggende uvirkelighed i vores indvandringspolitik, som afhænger af én person, og det er hverken fru Malmström eller hr. Barroso, men hr. Gaddafi. Hvis hr. Gadaffi bliver væltet, hvilket jeg inderlig håber, han bliver, hvad skal vi så gøre med vores primære buffer for indvandrere fra Nordafrika og Afrika syd for Sahara?
Dette viser desuden, at vi i øjeblikket har en linje fra Marokko til Syrien, hvor hver eneste af de 5 000 km er præget af en forøget humanitær fare, og at vi er nødt til at forberede os på en flygtningekrise måske uden sidestykke i europæisk historie siden Ungarn i 1956. Det indebærer en afslutning på den fælles beslutningsprocedure i forbindelse med genhusning, for vi kunne få flygtningelejre på Europas grænser, hvis en af disse revolutioner ender skidt - hvilket vi håber, ikke vil ske - og én gang for alle sætte en stopper for den europæiske asylpolitik og politikken om delt flytning af asylsøgere i landene i EU.
Fiorello Provera
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi må straks komme med et politisk svar på denne nødsituation. Italien anmoder om følgende akutte interventioner: 1) omdannelse af Frontex fra et koordinationsagentur til en operativ struktur med egne folk og ressourcer, 2) gennemførelse af princippet om byrdefordeling, 3) brug af Europol til efterforskning af terroristers mulige infiltration og kriminel organisering af menneskehandel og 4) afsætning af ressourcer til håndtering af nødsituationen.
Under alle omstændigheder vil intet af dette afhjælpe de strukturelle årsager til revolutionerne i Maghreb, som alle skyldes manglen på reelle politiske partier, fagforeninger, foreninger, en fri presse og frem for alt den manglende respekt for menneskerettighederne. Dybest set mangler de institutionelle værktøjer, der karakteriserer et ægte demokrati og giver folket en stemme. Uden dem bliver der ingen økonomisk udvikling, arbejdspladser, stabilitet og sikkerhed for alle. Det er den reelle politiske udfordring, som Europa må se i øjnene.
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Vi har en konkret nødsituation i Europa. Europa er i øjeblikket ved at blive oversvømmet af islamiske indvandrere fra Barbareskstaterne i Nordafrika.
Titusindvis af lykkeriddere, hvoraf nogle er hærdede forbrydere eller sågar terrorister, er allerede ankommet til Lampedusa, og hundredtusindvis står klar til at følge trop. Europas grænse lader til at være hullet som en si. Italien beskytter ikke vores ydre grænse, og Frontex er overvældet af begivenhederne.
Derfor vil jeg opfordre Rådet og den høje repræsentant, Baroness Ashton, til at indkalde til et krisemøde i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2, med henblik på at Rådet skal iværksætte strenge foranstaltninger til at standse denne indvandringsbølge. Jeg vil også råde premierminister Berlusconi til ikke at bede os om penge til at rydde op i hans rodebutik eller hjælpe med at holde indvandrere ude af hans land. I stedet burde han bruge lidt mindre tid som skørtejæger og i stedet komme i gang med at sende alle indvandrerne tilbage til Afrika.
Mario Mauro
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne starte med at takke kommissæren for hendes hidtidige og kommende indsats for at håndtere denne humanitære nødsituation. Men kommissæren ved lige så godt som jeg, at den virkelige nødsituation ikke er den humanitære - den er kun en sideeffekt - men at Europa under denne historiske opstand i hele Maghreb har fremstået utilstrækkeligt, det vil sige ude af stand til at videreudvikle en strategi for Middelhavsområdet, hvilket det har forsøgt flere gange, altid uden held. Lissabonprocessen er slået fejl, og Middelhavsunionen er slået fuldstændig fejl.
Vi har ikke en ordentlig opfattelse af de virkelige problemer. Vi er nødt til at imødegå dem sammen, men Rådet er ikke til stede i dag. Vi bad Rådet om at se på spørgsmålet om en europæisk strategi, ikke primært for problemet med indvandring og ulovlig indvandring, men for demokrati og frihed i hele Middelhavsområdet.
Da Sovjetblokken kollapsede, stod vi sammen og præsenterede praktiske løsninger, der nemt håndterede problemet med tusinder af polakker, der ankom til vores gader, for vi betragtede problemet med at integrere hele østblokken i Europa. Hvad Middelhavsområdet angår, har vi i dag intet at byde på. I stedet må vi udarbejde en strategi, for uden den vil vi ikke kunne levere svar. Vi sætter pris på Deres gode intentioner, og så stopper vi der.
(Taleren accepterede et spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Miguel Portas
(PT) Hr. formand! Jeg kunne diskutere med Dem om årsagerne til, at Europa ikke har reageret på sine indvandringsproblemer. I princippet ville jeg sige, at det skyldes, at det har søgt et politimæssigt svar på et socialt, økonomisk og politisk problem.
Men det, jeg vil spørge Dem om, vedrører det spørgsmål, som min kollega hr. Tavares stillede. Er det efter Deres mening acceptabelt, at Frontex eller andre operationelle metoder kan hjemsende tunesere, når tunesisk lovgivning stadig indeholder bestemmelser om, at folk, der bliver hjemsendt, skal i fængsel? Alternativt, er det i første omgang nødvendigt at garantere en form for diplomatisk initiativ for at sikre, at loven bliver ophævet, så vi efterfølgende kan drøfte andre former for instrumenter, f.eks. dem jeg netop nævnte?
Mario Mauro
(IT) Hr. formand! Tak for spørgsmålet. Jeg vil påpege, at for et par dage siden, da jeg var i Tunesien med hr. Panzeri, formand for Delegationen for Forbindelserne med Maghreblandene, bemærkede vi, at den midlertidige regering er i færd med at foretage gennemgribende ændringer i retssystemet og i lovgivningen om hele dette emne.
Baseret på den tillid, der eksisterer mellem Europa og det nye panorama, der tager form i Tunesien, mener jeg, at vi kan tage de første skridt i retning af at løse de problemer, De nævner.
Jean-Luc Mélenchon
(FR) Hr. formand! Ja, det er til den tredjesidste taler. Jeg ville spørge min kollega om, hvorfor man mener, at folk på Lampedusa er islamister og forbrydere, og om han har nogen konkret viden, der giver ham mulighed for at bekræfte dette, eller om det faktisk udspringer af hans egen fantasi?
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Det må da bestemt betragtes som almen viden, at de mennesker fra Libyen, der ankommer dertil, for størstedelen er islamiske, og at der er ganske mange forbrydere, endda terrorister, iblandt?
Det antager jeg, at alle her er klar over, og hvis De ikke var klar over det, må De være utrolig naiv.
David-Maria Sassoli
(IT) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Det glæder os at have denne forhandling med Kommissionen om den nordafrikanske migrationskrise. Vi har set disse mennesker ankomme til Lampedusa, der ikke har faciliteterne til at modtage og identificere dem. Faktisk har den italienske regering nedlagt det eksisterende modtagecenter og indskrænket faciliteterne der for nogen tid siden under overskriften "Ingen indvandring" og derved forhindret Italien i at kunne tackle ulovlig indvandring.
Vi ved, at dette problem berører Italien, men det berører også Europa. Der er behov for betydelige økonomiske investeringer for at løse det inden for rammen af en koordineret politik under overholdelse af internationale traktater og med garanti for, at flygtningene beskyttes. Jeg vil bede kommissæren i sit svar redegøre præcist for, hvornår den italienske regering bad Kommissionen om at gribe ind, for der har været en vis polemik, som De ved.
Mara Bizzotto
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Mere end 5 000 indvandrere er ankommet til Italien i de sidste par timer, mens yderligere 100 000 er ved at begive sig af sted til Italien, Frankrig og Tyskland. Den tunesiske justitsminister har bekræftet, at omkring 11 000 fanger, terrorister og forbrydere gemmer sig blandt de ulovlige indvandrere.
Jeg har stillet et hastespørgsmål til Kommissionen på forhånd for at få et svar fra Baroness Ashton - som ganske ubegribeligt ikke er til stede her i dag - og Kommissionen accepterede først at videresende det i dag, og kun fordi den blev tvunget op i et hjørne af Parlamentet i går. Denne larmende tavshed er det tydeligste tegn på den mangel på karakter, som udvises af Europa og dets regering, som endda er bange for at indtage et standpunkt, når den står over for en humanitær krise, der rejser alvorlige humanitære og sikkerhedsmæssige problemer.
En halv time - længere er der ikke afsat til, at denne demokratiske institution kan forhandle om en historisk omvæltning og dens konsekvenser for Europas befolkning. Hvad kan jeg fortælle mine vælgere, som er bange? Hvad vil EU gøre i morgen - og jeg mener i morgen! - for at håndtere denne forfærdelige situation?
Salvatore Iacolino
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Langt ude i Middelhavet ligger der en fortabt ø ved navn Lampedusa. Tilbage i 2008 fik denne ø stor omtale i medierne, fordi 40 000 flygtninge ankom dertil det år. Problemet blev senere løst gennem en aftale - den såkaldte "venskabstraktat" - indgået mellem den italienske og den libyske regering.
Nu står vi igen over for samme situation, men den er langt mere kompliceret denne gang. Fred, stabilitet og nye regeringer i Tunesien og Egypten er drivkraften bag en storm, der pisker Middelhavet op. Jeg er fra Sicilien, og i modsætning til mange medlemmer af Parlamentet, som har haft ordet, har jeg besøgt det tidligere identificerings- og udvisningscenter. Centret var til gavn dengang, men da venskabstraktaten blev indgået, forsvandt dets eksistensberettigelse.
Hvad kan Kommissionen gøre, og hvad kan Frontex gøre? Vi så naturligvis alle gerne det hurtige grænseindsatshold udsendt i praksis. Vi ønsker, at Frontex skal være et fleksibelt, strømlinjet, velstruktureret agentur med egne økonomiske ressourcer, og hr. Busuttil og jeg er ved at gennemgå dets mandat i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Desuden har hr. Mauro bedt Rådet om at gøre noget med det samme og at sætte sagen på sin dagsorden snarest muligt, eftersom det er en topprioritet, i betragtning af at der også er begyndt at ankomme indvandrere fra Egypten.
Der er en reel fare for, at mange flygtninges værdighed og anstændighed vil lide under de uundgåelige forsinkelser, selv om vi er sikre på, at fru Malmström endnu en gang vil sikre, at hendes ord bliver godt modtaget.
Pier Antonio Panzeri
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Den aktuelle strøm af migranter er et alvorligt problem, og det er et europæisk problem. Det, der er brug for, er imidlertid ikke klager, men effektivt samarbejde om at tackle den aktuelle krise på en konstruktiv og fremadskuende måde. Vi må gribe til handling på to niveauer, og der bliver brug for brede skuldre til at bære ansvaret.
Første niveau vedrører den øjeblikkelige situation. Der må stilles yderligere midler til rådighed til håndtering af krisen. Vi må som minimum forberede en europæisk rundbordsdrøftelse af muligheden for at fordele indvandrerne ligeligt blandt landene. Og så må vi mødes med den midlertidige tunesiske regering for at forlange, at der stilles midler og instrumenter til rådighed til at standse den igangværende udvandring.
Andet niveau er i højere grad direkte politisk. Det er fuldstændig afgørende at revidere vores naboskabspolitikker radikalt. Der er brug for handling baseret på en fornyet politik om økonomisk, finansielt og socialt samarbejde, en intelligent indvandringspolitik og effektiv støtte til de økonomiske reformer og den demokratiske overgangsproces, der er i gang i Tunesien.
Kun ved at iværksætte denne type handling vil vi kunne tackle og løse de problemer, Italien og Europa nu står over for. Jeg er sikker på, at kommissæren er enig med os alle i, at det er på høje tid at holde op med at snakke og begynde at gøre noget.
Teresa Jiménez-Becerril Barrio
(ES) Hr. formand! Selv om jeg ikke ønsker at føre sammenligningen mellem terrorisme og indvandring for langt ud, har jeg bemærket, at EU's aktiviteter desværre drives frem af nødsituationer såsom et alvorligt angreb eller ankomsten af mange indvandrere som på Lampedusa i øjeblikket, hvor udvandringen af tunesere til den italienske kyst kunne kulminere i en beretning om en forudsigelig død.
Håbets rejse kunne ende med at blive en forbandet rejse, og den vil tynge samvittigheden hos alle os, som bevidner disse vedvarende, ukontrollerede tilstrømninger uden at sige "nok er nok" med tilstrækkelig fasthed. Når det sker, vil vi slå forfærdet ud med armene, men dagen efter har vi glemt det.
Europæerne har pligt og ret til at kende sandheden, som er, at Middelhavsstrategien ikke fungerer, at den fælles indvandringspolitik vil fortsætte med at være en drøm, indtil de europæiske lande giver tilsagn om at give Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved de Ydre Grænser (Frontex) tilstrækkelige ressourcer til at fungere effektivt.
Det koster ikke noget at tale, men vi er nødt til at handle. Mener De virkelig, at Frontex i øjeblikket kan garantere sikkerheden ved EU's grænser? Det mener jeg ikke. Lad os håbe, at befolkningerne i Egypten, Tunesien og andre lande i Maghreb ikke i store tal beslutter at søge en bedre fremtid i Europa, men at de snarere gør det i deres egne lande, for det er, hvad de har kæmpet for, og vi må hjælpe dem.
Derfor er der brug for solidaritet og ansvarlighed sammen med frem for alt sandheden, når vi taler om en fælles europæisk indvandringspolitik, hvilket der mere end nogensinde er brug for.
Roberta Angelilli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Europa har længe været som Tornerose, når det handler om indvandring, og nu betaler vi prisen for den spildte tid. Sagen er, at indvandring stadig ikke er en prioritet for EU eller for alle 27 medlemsstater, men det overlades ofte til grænselandene at bære byrden alene. Udviklingen af en passende Euro-Middelhavs-strategi burde også være et fælles mål, men også i dette tilfælde må vi indrømme, at Barcelonaprocessen faktisk aldrig er kommet i gang.
Disse emner er ubehagelige at tale om. Visse medlemsstater såsom Italien, Grækenland, Malta og så videre er med rette nødt til at håndtere dem og er forpligtet af solidaritet, mens de fleste medlemsstater står på sidelinjen som passive tilskuere og begrænser sig til at belære de andre.
Der er altså meget, der skal gøres på den lovgivningsmæssige front i forhold til midler og styrkelse af instrumenter - her taler jeg om Frontex - men det, der er størst behov for, er politisk vilje. Netop det vil jeg afslutningsvis gerne takke fru Malmström og hele Kommissionen for - for at minde den italienske regering om dens forpligtelse, hvilket blev gentaget igen i dag, til at tackle den humanitære krise på Lampedusa.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Jeg håber, at de hurtige udviklinger i Nordafrika og Mellemøsten har rystet vores ubekymrede laden stå til i tillid til, at Europa er så fremgangsrig og sikker, at det ikke behøver frygte nogen større sikkerhedsmæssig udfordring.
Denne gang har tiden bare den dårlige vane ikke at stå stille, og det, der virker umuligt i dag, bliver pludselig en realitet i morgen. Det problem, vi drøfter, er både teknisk og politisk. I den forbindelse vil jeg henvise til, at EU med det voksende antal flygtninge fra Nordafrika efter de revolutionere udviklinger for nylig er fanget mellem sin offentlige støtte til dem og den stille nødvendighed af at holde sine porte lukket.
Det eneste, jeg vil sige, er, at hvis vi skal bevare troværdigheden, skal løsningen på vores tekniske problem, som rækker længere end penge og politi, være i overensstemmelse med vores offentlige udtalelser. Derfor vil hårde foranstaltninger af den type, som visse medlemmer for nylig har iværksat over for personer fra andre af EU's medlemsstater, såfremt de vedtages, kun bringe EU i miskredit - denne gang ikke kun internt, men også eksternt.
Sonia Alfano
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke kommissæren for straks at være så villig og fremsynet i sine tilbud om hjælp til Italien, selv om hjælpen i første omgang blev afvist af den italienske regering.
Kommissæren har med rette understreget behovet for at støtte Tunesien på dette stadie i den demokratiske overgang. Men der er noget, der undrer mig, og jeg spørger Dem alle, hvad der er sket med de penge, som Europa har hældt i Tunesien i alle disse år, og som det stadig hælder i Libyen, der - som vi ved - er demokratiske regimer? Derfor er det nu vidunderligt og fantastisk at heppe på denne opvågnen blandt det tunesiske folk, selv om jeg spekulerer på, hvordan i alverden alle de penge nogensinde blev bevilget. Hvilken konklusion ville vi drage, hvis libyerne vågnede i morgen? Ville vi endnu en gang have troet, at vi havde finansieret demokratiske regimer, blot for dagen efter at indse, at vi havde gennemført en katastrofal politik i stedet?
Jeg spørger mig selv, hvordan i alverden Europa har været tavs om denne demokratiske opvågnen, mens kun USA har udvist stærkt lederskab i denne forbindelse.
Jeg vil gerne følge op på det, hr. Portas og hr. Tavares sagde. De påpegede ganske ekstraordinært, at i lande som Tunesien betragtes emigration som en forbrydelse.
For det første angående alle de mennesker, der er ankommet til Lampedusa - og jeg vil minde hr. Madlener om, at de ikke er libyere, men tunesere, selv om det næppe er vigtigt, for der vil også snart ankomme libyere - hvem vil afgøre, om de er flygtninge eller ej i betragtning af den ekstreme forvirring, der hersker i Tunesien i øjeblikket? Men frem for alt, hvordan vil vi have det, hvis vi hjemsender disse mennesker i bevidstheden om, at de bliver smidt i fængsel, så snart de ankommer?
Det er disse ting, jeg mener, vi burde overveje, og frem for alt må vi indse, at racistiske politikker som dem, den italienske regering har indført, beklageligvis kun har medført negative resultater.
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi er kommissæren taknemmelig for de tilsagn, der er givet, selv om det skal siges, at med alle de lønninger, EU udbetaler rundt omkring i verden - med 136 diplomatiske missioner - kunne det måske have indset tidligere, hvad der foregik. Faktisk blev situationen ikke engang forudset af repræsentanter for Socialistisk Internationale, som den rare tunesiske diktator var medlem af. Det var hans fantastiske samfundsmæssige og politiske administration af landet, der førte til alt dette.
Vi vil gerne høre fra Kommissionen, hvorfor den ikke taler ligeud til os om at fordele disse mennesker mellem de europæiske lande. Det er ikke rimeligt - som kyststaterne har sagt længe - at dette problem kun påvirker de lande, der i Middelhavet har en søgrænse til nordafrikanske lande. Det er en grundlæggende pointe, og det er også grundlæggende at huske, at Frontex har meget begrænsede ressourcer. Jeg har hørt, at der er blevet sendt to eksperter af sted. Lampedusa er midt i en enorm krise, ikke mindst på humanitært plan, og den skal håndteres af en taskforce i passende størrelse for at afhjælpe de fejltagelser og svigt, der har fundet sted i den senere tid.
Situationen er yderst alvorlig, og den kan også blive værre ud fra et folkesundhedsmæssigt synspunkt, eftersom Lampedusa måske allerede er begyndt at løbe tør for vand.
Formanden
Jeg vil overholde taletiderne meget nøje, ikke mindst fordi fru Malmström skal forlade Parlamentet kl. 18.00. Hun skal have mulighed for at besvare Deres spørgsmål, som ellers forbliver ubesvarede.
David Casa
(MT) Hr. formand! Vi har talt om denne tragedie, der har fundet sted i Middelhavet, i årevis, men desværre har De ikke hørt efter. De har ignoreret det, fordi, som andre har sagt før mig, det er en falsk solidaritet, der tales om, når det handler om ulovlig indvandring til Europa.
Denne tragedie kan ses på Lampedusa i øjeblikket, og det er en alvorlig tragedie. Når Lampedusa bliver overfyldt - hvilket øen allerede er - vil alle blive sendt til Italien, så situationen i det mindste bliver mere udholdelig. Gud forbyde, at det samme antal var ankommet til Malta, for så ville tragedien have været endnu større. Hvis man kommer til Malta, har man intet andet valg end at blive der. Men Malta kan ikke blive større. Men midlerne kan heller ikke bruges til at forvandle lille Malta til en kæmpe fængsel til alle disse mennesker på øen.
Derfor er der behov for ægte tilsagn fra medlemsstaterne og større solidaritet, især fra de nordeuropæiske lande, for som næstformanden for Parlamentet nævnte, kan vi ikke få øje på nogen solidaritet hos andre EU-medlemsstater.
Rosario Crocetta
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke kommissæren for at bruge tid på Tunesien. Jeg havde faktisk foretrukket, at denne forhandling havde haft et andet navn, nemlig: "Forhandling til støtte for Tunesien og andre lande, der kæmper mod diktaturer og for menneskerettigheder".
I stedet gør vi det til en humanitær krise, at en af verdens stormagter, Italien, er nødt til at tackle problemet med at tage imod 5 000 mennesker. Flygtningene er naturligvis et problem for Lampedusa, selv om der er daglig færgeforbindelse til Sicilien, og der er også en lufthavn, som kan bruges til at føre disse mennesker bort. Vi må indse, at det, vi drøfter i øjeblikket, ikke er problemet med Frontex, eller hvordan man standser bådene, men at vi har at gøre med mennesker, som vi har opfordret til at kæmpe for demokrati, og nu, hvor de så gør det, skal vi være klar til at tage imod dem. Udstedelse af flere visa er én politik, som Italien kunne benytte til at forsøge at hjælpe disse lande.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Den sidste store tilstrømning af flygtninge, der ligner det, vi nu ser som følge af revolutionen i Tunesien, var formentlig i 1989 efter kommunismens sammenbrud. EU har intet lært af fortiden. Flygtningestrømmen har overrasket det fuldstændig. Med ankomsten af alle disse mennesker, der ikke gider smøge ærmerne op og genopbygge deres eget land, bliver Italien opfordret til ikke at sende de tunesiske økonomiske migranter tilbage. Men det er lige præcis problemet. Så længe disse mennesker ikke straks bliver sendt tilbage til deres hjemland uden repatrieringsstøtte, vil vi blive ved med at blive overvældet af bølger af økonomiske migranter. Titusindvis af dem venter allerede i nabolandene.
Masseamnestier og generøse tilbud om at se igennem fingre med, at størstedelen af dem blot er økonomiske migranter, har førhen blot ført til en ny tilstrømning af asylansøgere. Hvis vi indfører kvoter for asylprocedurer i stedet for straks at sende migranterne tilbage, skaber vi bare et incitament for lignende adfærd i fremtiden.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke kommissæren inderligt for denne forhandling, for det, hun har fortalt os, for at have æret os ved sin tilstedeværelse og for de tilsagn, hun har givet, og som viser, i hvor høj grad gensidig forståelse mellem Europa og Italien kan hjælpe mit land med at håndtere krisen.
Jeg vil gerne ind på noget, hun sagde: "Der blæser nye vinde over Middelhavet". Det er sandt. Det er frihedens og demokratiets vinde, der har en øjeblikkelig virkning, som Italien bliver nødt til at håndtere. Når vinden tager til, er der nogen, der bygger mure, og andre bygger vindmøller. I det sydlige Italien, Puglia, hvor hr. Baldassarre, hr. Mauro og jeg selv kommer fra, har man bygget vindmøller i årtier. Det vil sige, at området har udviklet metoder til modtagelse og har arbejdet hårdt på at sikre indvandreres værdighed og give dem en rimelig og anstændig modtagelse. Men vi kan ikke gøre det hele alene. Det ville være vidunderligt, hvis disse vindmøller, som vi har opført i årevis, kunne blive belønnet i form af et opmærksomt og effektivt Europa, der hjælper os med at bygge dem.
Jan Mulder
(NL) Hr. formand! Det virker ironisk, at der kommer en bølge af flygtninge, netop som de første tegn på frihed og demokrati er begyndt at dukke op i Tunesien. Det er lidt svært at tro, at de faktisk ønsker at forlade landet.
Det lader til, at der finder store forandringer sted i hele Mellemøsten, og det er måske kun et forvarsel om ting, der er i vente. Derfor synes jeg, det er godt, at Kommissionen tager alle mulige skridt for at forberede sig. Nu skulle Kommissionen så også bevise, at den kan få situationen under kontrol.
Alle Fællesskabets midler skal benyttes, vi er nødt til at hjælpe Tunesien, men det virker uundgåeligt på mig under netop disse omstændigheder, hvor vi ser de første tegn på frihed i Tunesien, at mange af disse mennesker vil vise sig ikke at være reelle flygtninge. Derfor er det lige så uundgåeligt, at Kommissionen bør tilstræbe at sende et stort antal mennesker tilbage til Tunesien netop for at statuere et eksempel for fremtiden, i betragtning af at det er muligt, at flere flygtninge fra Mellemøsten vil følge efter.
Carlo Fidanza
(IT) Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer! Den ekstraordinære strøm af indvandrere, der indtager den italienske kyst og dermed hele Europa, må tilskynde os til langt om længe at udvikle en fælles tilgang til dette fænomen. I den forbindelse er de igangværende drøftelser mellem de italienske myndigheder og Kommissionen godt på vej til at levere et reaktion på den humanitære krise, vi har diskuteret.
Al respekt til hr. Crocetta, men jeg er nødt til at påpege, at problemet ikke så meget er de 5 000 mennesker, der er ankommet indtil nu, men det potentielt afgørende omfang af omvæltningerne og de mange tusinde flere flygtninge, der kunne ankomme til vores kyster, hvis vi udsender klare politiske budskaber. Vi er nødt til at tage hånd om situationen med største hast. Krisen må overvindes, men derefter er der brug for en strukturel respons.
Vi må styrke Frontex' rolle for at gøre det mere operationelt og i stand til direkte at administrere visse processer med at identificere flygtninge, kontrollere deres oprindelsesland og organisere hjemsendelser. Vi må fremme Europols rolle for at forhindre potentielle terrorister og forbrydere i at slippe ind. Frem for alt må vi reagere hurtigt. Jeg synes, Kommissionen har reageret fint, og jeg håber, at Rådet også vil gøre sin del.
Carmen Romero López
(ES) Hr. formand! Jeg vil gerne stille kommissæren et spørgsmål, for der lader til at være en temmelig hysterisk stemning i Parlamentet her til eftermiddag. Jeg vil gerne spørge Dem, om det er muligt at finde ud af, om de 5 000 personer, der er kommet til Lampedusa, faktisk er terrorister. Kan vi undersøge det? Det burde ikke være så svært.
Det burde ikke være svært, for vi har tilstrækkelige sikkerhedstjenester til at finde ud af, om det er sandt. 5 000. Vi taler om terrorister, men de ankommer i tusindvis i små både i laser og pjalter.
Jeg vil gerne spørge, om det ikke ville være nemmere for Dem at aflægge Lampedusa et humanitært besøg og forsøge at evaluere og se de tilstedeværende ressourcer, som hr. Rinaldi omtaler, og som ikke er blevet anvendt i Italien?
Det ville også være en tur, der var umagen værd.
Det ville også være godt for Dem at tage til Tunesien, for dem, der er ankommet til Lampedusa, stammer måske fra mineområder inde i landet, hvor hr. Ben Alis korruption har kastet beboerne ud i fattigdom. Vi kunne hjælpe dem med regionaludvikling. Så ville De måske kunne se de forandringer og udfordringer, man oplever i Tunesien, og De ville kunne overvåge situationen og blive deres fortaler i Kommissionen.
Tanja Fajon
(SL) Fru formand! Vi er tilskuere til en ny humanitær tragedie på EU's dørtrin. Det er måske Lampedusa i dag, men vi kan forvente en endnu større tilstrømning af indvandrere fra andre nordafrikanske lande.
Det siges, at omkring 600 indvandrere flygter hver måned alene fra Egypten til Israel. Myndighederne kan ikke længere kontrollere situationen.
Der er brug for en hurtig og fælles indgriben. Vi må ikke reagere ved at lukke dørene og ved at ligestille indvandrere med forbrydere. Det ville være en skændsel, hvis der faktisk var nogen, der tænkte sådan i Europa, hvor den fri bevægelighed er en grundlæggende rettighed og et symbol på frihed og lighed.
Vi medlemsstater må bære et fælles ansvar og dele den byrde, der påhviler Italien i dag. Vi må mobilisere kræfter og finansielle ressourcer, for det her handler om menneskeliv.
Vores reaktion på begivenhederne i Tunesien og Egypten for nylig har været usammenhængende og langsom. Lad os demonstrere vores troværdighed nu, og lad os ikke forfalde til det yderste højres og de fremmedfjendske partiers antiindvandringsretorik.
Det er Italien, der har brug for konkret hjælp i dag. I morgen er det måske et andet land. Der er brug for en hurtig reaktion nu.
Wim van de Camp
(NL) Fru formand! Der er muligvis glimrende demokratiske udviklinger undervejs i Nordafrika, men de medfører også forpligtelser for Europa. Nordafrikas problemer kan ikke løses i Sydeuropa. På dette punkt står jeg skulder ved skulder med mine italienske kolleger i Parlamentet.
Jeg vil gerne spørge kommissæren, om der er nogen mulighed for at forkorte procedurerne, indføre hastebehandling af ansøgningerne og sende dem, der ikke er reelle flygtning, tilbage til Tunesien med det samme? For lige nu kan vi se store grupper af unge mænd, der sætter kurs mod Syditalien. Der er sikkert mange økonomiske flygtninge blandt dem, og vi er nødt til at separere de ægte flygtninge fra de økonomiske flygtninge.
Desuden er der naturligvis PR-problemet. Mange europæere har det indtryk, at en horde af tunesere er på vej til Syditalien. Det er et PR-problem, ikke kun for Italien, men også for EU. De væsentlige ting er altså hurtigere procedurer og bedre PR.
Nadja Hirsch
(DE) Fru formand, fru Malmström! Vi glæder os alle ligesom Europas borgere over revolutionerne i Egypten og Tunesien og over, at værdier som frihed og demokrati pludselig er kommet på dagsordenen. Billeder fra disse lande har domineret medierne de sidste par dage. Men i to-tre dage har vi også set billeder af den strøm af flygtninge og folk i både på tv og i aviserne. Vi må handle hurtigt for at sikre, at vi ikke forpasser dette historiske øjeblik, og at det ikke kun er billederne af flygtninge, der fæstner sig i vores hukommelse. Vi må huske, hvad disse lande rent faktisk har opnået.
Vi må forklare offentligheden, at selv om mange mennesker kommer hertil, vil størstedelen rejse hjem, fordi de ikke har ret til asyl, som vi definerer det. Vi må naturligvis stille os selv det spørgsmål, der ofte stilles om økonomiske migranter. Én ting er sikker. Hvis disse unge mennesker ikke har nogen fremtidsudsigter, kommer de igen. Måske ikke de samme, men konstante strømme af nye migranter. Derfor er vi nødt til at håndtere problemet nu.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Fru formand! Middelhavet er ved at gå op i røg. Det er tydeligt, at indvandringen vil vokse. Som et civiliseret folk er vi nødt til at behandle alle disse mennesker humant. Men vi må ikke overse, at de fleste indvandrere kommer fra muslimske lande.
Ifølge den officielle rapport forventes det, at de muslimske befolkningsgrupper vil vokse med 35 % fra 1,6 mia. til 2,2 mia. de næste 20 år. I dag er kun 2,7 % af Europas befolkning muslimsk. Med denne tilstrømning og denne fødselsrate forventes det tal at vokse til 6 % om 20 år. Så som De kan se, er en økonomisk og samfundsmæssig vending i Europas virkemåde, i Europas kultur, på vej.
Derfor må vi se på sagen som EU og ikke lade det være op til medlemsstaterne at tackle sagen på egen hånd.
Seán Kelly
(EN) Fru formand! Som kommissæren sagde, blæser der nye vinde i Nordafrika. Det minder i nogen grad om, hvad der skete i Østeuropa for 20 år siden. Hvis resultatet er det samme - etablering af demokratiske regimer - synes jeg, vi skal glæde os. Ulempen er naturligvis, at vi i hvert fald på kort sigt vil have et flygtninge- og asylproblem, især i Italien.
Eftersom Italien er medlem af EU, er det et problem for Italien, og det er et problem for Europa. Løsningen skal være italiensk, og løsningen skal være europæisk. Vi kan ikke lukke døren for flygtninge, men vi kan heller ikke åbne døren for alle flygtninge og asylansøgere i verden. Så jeg tror, at løsningen virkelig ligger i den flerpunktsplan, som min kollega hr. Busuttil har foreslået, ikke mindst for at sikre, at der finder hjemsendelse sted, når det er på sin plads og sikkert, og naturligvis for at sende asylansøgere tilbage, som ikke har ret til denne status i EU. Vi er nødt til at handle i solidaritet med Italien, og det kan vi også godt.
Miroslav Mikolášik
(SK) Fru formand! Som jeg ser det, er det et paneuropæisk problem, vi drøfter. Vi må forstå, at Europa er nødt til at handle i en ånd af solidaritet og enhed. I dag har vi et problem med Italien og med flygtninge fra Tunesien, men i morgen kan det være fra Algeriet, Egypten eller måske Libyen, hvorfra tusinder allerede er kommet over til os tidligere. Det er naturligvis et problem, at Rådet ikke er her. Rådet er ikke interesseret i denne sag. Jeg er skuffet over, at Rådet ikke sidder her i dag og lytter til Parlamentets forhandling. Efter min mening må vi arbejde sammen med Kommissionen om at finde en løsning, der på den ene side er juridisk i orden, mens vi på den anden, som min kollega hr. Kelly sagde, ikke bare kan acceptere alle de flygtninge, der kommer til Europa fra Nordafrika. Det er bestemt ikke vores mål, og dem, der ikke har ret til politisk asyl, må sendes tilbage til deres oprindelsesland.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Fru formand! Jeg vil gerne hilse kommissæren velkommen og takke hende for at være her. I dag er problemet på Lampedusa. I morgen er det på Malta og Kreta. Og vi kan lige så godt se i øjnene, at det i overmorgen vil være i Milano og kort derefter i Bruxelles eller Paris.
Det er ikke et problem for vores partnerlande sydpå. Det er et europæisk problem. Der er brug for solidaritet. Vi er også nødt til at styrke de midler og metoder, vi har til rådighed, herunder Frontex, Europol og rekognoscering til havs. Men her efter otte år er det også afgørende, at vi tager Dublin II op til grundigt eftersyn og om nødvendigt revision.
Cecilia Malmström
Fru formand! Hvis hr. Busuttil havde hørt efter, hvad jeg sagde i mine indledende bemærkninger, ville han have hørt, at jeg sagde næsten alt, hvad han sagde i sit indlæg, men jeg skal med glæde gentage det. Vi er indstillede på at bruge de midler, vi har til rådighed, til at hjælpe de italienske myndigheder med det samme. Vi er i dialog med dem for at afklare, hvilken form for hjælp de har brug for. Italien har stor erfaring med at håndtere forskellige typer katastrofer, men de har måske brug for humanitær bistand til nødly, fødevarer og medicin, og de har måske også brug for hjælp med screening, bistand og identifikation. Vi vil stille den hjælp til rådighed for dem, og det drøfter vi med dem i øjeblikket.
Her er tale om et europæisk ansvarsområde, og derfor skal vi finde på europæiske løsninger. Vi har medarbejdere fra Frontex på stedet, men vi undersøger også muligheden for - og vi er klar til - at iværksætte en Frontexoperation på meget kort tid, men vi er naturligvis nødt til at drøfte metoderne med Italien og med de andre lande, der måske vil bidrage. Det glæder mig, at hr. Busuttil er ordfører for Frontex, så vi i fremtiden kan få et endnu mere velfungerende Frontex med ændringer.
Hvis vi havde en Frontexoperation i tunesisk farvand, skulle vi naturligvis gøre det i samarbejde med de tunesiske myndigheder. Så langt er vi ikke endnu. Vi opfordrer også de tunesiske myndigheder til at tage de af deres statsborgere tilbage, som ikke har behov for international beskyttelse. Vi ser på loven i den forbindelse, som hr. Tavares og andre har været inde på. Vi håber naturligvis, at den nye demokratiske regering ikke vil have en sådan lov. Hvert enkelt tilfælde skal undersøges for sig og gennemgås nøje. Vi er også villige til at støtte de tunesiske myndigheder med råd, støtte til grænse- og politiforvaltning og med træning, udstyr og midler.
Det Europæiske Asylstøttekontor er endnu ikke operationelt på Malta, men bestyrelsen fungerer, og de har sagt, at de kan sende nationale team til Italien for at hjælpe, hvis de ønsker det. Vi vil også drøfte det næste uge i Udenrigsrådet og på mødet i RIA-Rådet i næste uge. Vi samarbejder med UNHCR for at bede dem hjælpe med identifikation af personer, der har behov for international beskyttelse, og hjælpe os med at foretage analyser for fremtiden. Frontex er også involveret i at analysere hele regionen.
I Tunesien er situationen naturligvis, som de fleste af Dem har nævnt, meget fortrøstningsfuld, og vi støtter alle den demokratiske udvikling der. Lady Ashton var der i går for at gennemføre drøftelser med myndighederne. Vi er klar til at tilbyde dem støtte med at gennemføre valg. Vi diskuterer forskellige måder at styrke andre former for støtte på og udvikle og styrke deres demokratiske udvikling. Der kan ydes økonomisk støtte. Vi diskuterer forskellige mobilitetsprogrammer, og vi er også nødt til at skabe flere muligheder for, at folk kan komme lovligt til Europa. Der er også tale om en donorkonference.
Jeg er enig med hr. Mauro og andre, som har sagt, at vi naturligvis er nødt til at se på hele regionen. Jeg tror, at mange var ganske overraskede, da Berlinmuren blev væltet. Vi stod ikke klar med en handlingsplan oppe i ærmet. Denne situation er ikke helt den samme, men det er klart, at folk, der beder om frihed og demokrati, er noget, vi skal støtte i EU. Vi gennemgår planen for naboskabspolitikken, for begivenhederne har gjort det nødvendigt, og vi ser på hele regionen - især Egypten, men også de andre lande - for at få mest muligt ud af de forskellige instrumenter, midler og politikker, vi har til rådighed, og for at tilpasse dem langt bedre til den seneste udvikling i regionen.
Jeg er sikker på, vi vil vende tilbage til emnet, for spørgsmålet er på dagsordenen, og der vil det formentlig forblive, men jeg vil endnu en gang forsikre Dem om, at Kommissionen følger udviklingen meget nøje. Vi er indstillede på at hjælpe Italien, Tunesien og andre lande, der er påvirket af situationen.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Erminia Mazzoni
Den italienske regerings opfordring til EU er et af privilegierne ved medlemskab. Som mange af mine kolleger har påpeget, skal principperne om solidaritet og rimelig fordeling af ansvarsområderne som fastlagt i traktaterne anvendes i praksis. Den vanskelige situation, som Italien står over for i øjeblikket, hører under europæisk kompetence, som fru Malmström antydede. De europæiske institutioners langsomme reaktion er ikke i tråd med begivenhedernes særdeles hurtige udvikling i landene i Nordafrika.
Italien, især den sydlige del af landet, er Europas første grænsepunkt i Middelhavet, og landet må håndtere et antal ankomne, man kan forestille sig, men ikke planlægge for. Det, vi oplever, viser, hvor alvorligt det er, at vi har forladt Barcelonaprocessen. EU er nødt til at tage sin strategi for Middelhavet op til fornyet overvejelse og igen gøre den til en af sine hovedprioriteter. Den kortsigtede respons i form af økonomisk støtte og ekstraordinær interventionsforanstaltninger vil hjælpe, men det er ikke nok. Den demokratiske forandringsproces, der spreder sig gennem landene på Middelhavets modsatte kyst, skal besvares med mellem- og langsigtede initiativer, der kan tackle de sociale og økonomiske spørgsmål.
Sergio Berlato
Dagens forhandling er særlig vigtig. Faktisk har man registreret, at over 4 000 flygtninge fra nærliggende Tunesien er gået i land på øen Lampedusa alene i de sidste fire dage. En krise for den offentlige sundhed af hidtil uset omfang er altså under udvikling. Man skal også huske, at de lokale myndigheder tackler krisen uden de tilstrækkelige ressourcer og faciliteter, som situationen kræver.
Italien henvendte sig straks til EU for at anmode om hurtig handling. Men mens jeg stærkt støtter denne anmodning om hjælp, vil jeg understrege, at de tilsagn, Frontex - det europæiske agentur, der har til opgave at tackle ankomster i Middelhavet - har givet, er værdifulde, men utilstrækkelige i forhold til at håndtere de ulovlige tunesiske indvandrere, der ankommer. Under det korte møde i februar gav jeg udtryk for min bekymring over forværringen at situationen i landene i Nordafrika og de følger, dette havde for Europa. Jeg vil understrege det igen her i Parlamentet, at EU må engagere sig mere i en effektiv fælles indvandringspolitik, der vil sætte EU i stand til at håndtere ulovlig indvandring og frem for alt hjælpe de lande såsom Italien, der er mere direkte udsat for strømmen af indvandrere.
Dominique Baudis
Tusinder af migranters pludselige ankomst til den lille italienske ø Lampedusa er en ekstraordinær begivenhed. Men denne begivenhed stiller os over for et problem, som vedrører alle europæere. Lige nu er det vigtigt, at den europæiske solidaritet fungerer ordentligt. Jeg er enig med kommissærens opfordring til medlemsstaterne om at yde akut støtte til Italien, både i form af varer og økonomiske midler. I denne type situationer er de lande, som migranterne ankommer til, ikke deres endelige destinationer. Ofte er modtagelsescentrene forældede, og der opstår nogle gange alvorlige spændinger i de områder, hvor migranterne modtages. Vi har allerede passeret nogle væsentlige milepæle i kampen mod ulovlig indvandring og i forhold til at regulere strømmene. Men i en union, hvor de interne grænser praktisk taget er forsvundet, må Europa på længere sigt give sig selv muligheder for at opnå sine ambitioner. Det må udvikle en reel indvandringspolitik, igangsætte en konstruktiv dialog med oprindelseslandene og styrke Det Europæiske Agentur for Forvaltning af det Operative Samarbejde ved de Ydre Grænser (Frontex) i dets missioner.
