2011-budgettet (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om 2011-budgettet.
Jeg vil gerne indlede vores drøftelse. Det lykkedes ikke Europa-Parlamentet og Rådet at nå til enighed om 2011-budgettet på Forligsudvalgets møder. Det beklager vi. Parterne kunne have nået til enighed.
Europa-Parlamentet er klar over, at der skal gennemføres besparelser. Vi var villige til at gå med til at begrænse stigningen i betalingsbevillinger i 2011-budgettet til 2,91 % i forhold til 2010. Vi ønskede til gengæld at fastlægge en metode, der kunne sikre gennemførelsen af Lissabontraktatens bestemmelser, og vi ønskede navnlig at fastlægge procedurerne for kommende budgetforhandlinger. Det er vigtigt, da Lissabontraktaten er trådt i kraft. Vi ønskede ikke på nogen måde at gå ud over traktaten. Vi er klar over, at de fleste medlemsstater ønskede denne aftale.
Nu er vi nødt til hurtigst muligt at finde en løsning på problemet med det manglende budget. Det er alle tre EU-institutioners ansvar. Vi har sagt, at Parlamenter vil acceptere en hasteprocedure, men kun hvis vi får sikkerhed for, at vores krav til procedurerne for de kommende budgetforhandlinger opfyldes.
I de seneste dage er det sket store fremskridt i forhandlingerne med Rådet. Jeg er sikker på, at en aftale er inden for rækkevidde. Europa-Parlamentet er parat til at gå meget langt for at indgå denne aftale så hurtigt som muligt. Vi sluttede forhandlingerne den 15. november kort før midnat. Parlamentet havde betinget sig, at der blev fundet hensigtsmæssige løsninger på to grundlæggende områder i form af en aftale om en fleksibilitetsmekanisme for at sikre finansiering af nye politikker i medfør af Lissabontraktaten samt aftaler om Parlamentets deltagelse i forhandlingsprocessen om kommende flerårige finansielle rammer.
Vi forventer ligeledes, at der forelægges forslag om EU's egne indtægter. Vi tror, at Kommissionen kan spille en afgørende rolle på dette område. Jeg er sikker på, at vi vil nå til enighed, da begge parter er rede til at forhandle. Jeg vil gerne på ny understrege, at Kommissionens rolle efter min opfattelse er afgørende. Vi afventer derfor med interesse kommissionsformand Barrosos indlæg, hvor han både vil fremlægge det nye budgetforslag, som sættes til afstemning den 1. december, og kommentere Parlamentets hovedkrav. Det er naturligvis også navnlig vigtigt for os, hvad formandskabet - ved hr. Wathelet - og hr. Chastel har at sige.
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Budgetforhandlingen kommer på et tidspunkt, hvor vores medborgere er i tvivl på grund af deres svage valuta, og hvor Europa med rette står samlet om at støtte den irske økonomi.
I modsætning til, hvad der måske er blevet sagt om Europa-Parlamentets målsætninger under disse forhandlinger, handler det ikke om magtkampe eller institutionelle stridigheder, og det handler heller ikke om at ignorere de vanskeligheder, som medlemsstaterne står over for, eller den offentlige gældskrise, som vi alle er ramt af. Nej, det handler om at sikre, at Europa kan opfylde sine forpligtelser. Forpligtelser på det sociale område, og her tænker jeg på uddannelse og livslang læring, forpligtelser over for ofrene for naturkatastrofer, og her tænker jeg på bistand til lande, der er ramt af fødevareoptøjer, og forpligtelser over for programmer, der skaber vækst og beskæftigelse, som f.eks. Galileo og ITER.
Ud fra en regnskabsmæssig snarere end politisk betragtning skader de få medlemsstater, der fortsat blokerer forhandlingerne, i virkeligheden 500 mio. europæiske borgeres interesser.
Ved at udpege Europa-Parlamentet som skurken og ved at antyde, at Parlamentet blot ønsker at bruge penge på et tidspunkt, hvor medlemsstaterne strammer livremmen ind, at Parlamentet ønsker at udøve sine beføjelser i medfør af Lissabontraktaten på bekostning af besparelser og europæerne, fjerner disse lande opmærksomheden fra de virkelige problemer.
Hvad er denne virkelighed? Ifølge de seneste økonomiske prognoser er der intet håb for en tilbagevenden til den stærke, bæredygtige og inklusive vækst inden 2020, som EU har sat sig som mål.
Det er også en kendsgerning, at der i det nuværende budgetforslag ikke er afsat midler til finansiering af Unionens nye beføjelser i medfør af Lissabontraktaten, og vores krav om indledning af midtvejsrevisionen af den finansielle ramme for 2007-2013 er ikke blevet opfyldt.
Endelig er det en kendsgerning, at der i budgetforslaget ikke - og jeg mener ikke - er afsat midler til 2020-strategien.
Rådet vedtager kort sagt programmer uden at afsætte midler til disse programmer. Når Europa-Parlamentets formand gør Rådet opmærksom på dets forpligtelser, bliver Rådet tilmed fornærmet, men når en lokal, regional eller national myndighed godkender projekter uden at finansiere dem, fordømmes den pågældende myndighed. Hvorfor er noget, der ikke kan accepteres på lokalt eller nationalt plan, acceptabelt på europæisk plan?
Er det en måde at få borgerne tættere på Europa på? Det tror jeg ikke. Jeg vil gerne klart påpege følgende over for Kommissionen og frem for alt over for Rådet: Regn ikke med min gruppe, regn ikke med, at Parlamentet vil stemme for programmer, der ikke er sikret finansiering. Min gruppe ønsker, at vi på ny lader den sunde fornuft råde, og at der indgås en afbalanceret aftale. Det skal være en samlet aftale, der omfatter 2011-budgetttet, ændringsbudgettet for 2010 med ændringsskrivelser, fleksibilitetsproceduren og endelig garantierne vedrørende finansieringen af fremtidige politikker, hvilket vi kalder den politiske sektion.
Jeg vil gerne understrege, at vores forslag vedrørende denne politiske sektion ikke indebærer ændringer af de eksisterende traktater, og der siges heller ikke noget som helst om beløb, oprindelse eller fordeling af fremtidige EU-midler. Jeg vil også gerne understrege, at en genåbning af debatten om egne indtægter ikke er et nyt forslag fra Parlamentet, men en afgørelse, som Rådet selv traf i maj 2006 på baggrund af en aftale indgået i december 2005 under det britiske formandskab.
Min gruppe støtter fuldt ud målsætningen om ikke blot at lægge loft over, men også reducere medlemsstaternes budgetbidrag. Gældskrisens yderst alvorlige karakter nødvendiggør ganske rigtigt et hovedeftersyn af de europæiske offentlige finanser. Det handler ikke blot om at dele opgaverne mellem nationale og europæiske budgetter, men også om at undersøge de forskellige muligheder for pooling af omkostninger med henblik på at opnå besparelser.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) støtter de to krav, som Rådet stillede den 15. oktober om, at EU-budgettet skal bidrage til fælles finansiel disciplin, og at finansieringen af europæiske målsætninger skal garanteres. Det er vores eneste målsætning under forhandlingerne om 2011-budgettet, og vi er sikre på, at der kan skabes enighed, hvis rådsformanden forhandler effektivt med sine kolleger i Bruxelles.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand! Jeg tror, at den aktuelle krise blev udløst af begivenheder i Deauville. Jeg tror, at den franske præsident og den tyske kansler indgik en aftale med David Cameron i Deauville, hvor han gik med til revisionen af traktaten for stabilitets- og vækstpagten, hvis Det Forenede Kongeriges budgetkrav blev opfyldt. Jeg tager måske fejl, men mistanken er der. En sådan aftale ville være indgået på bekostning af tredjeparter, med andre ord på bekostning af Europa-Parlamentets rettigheder. Det bør derfor ikke komme som en overraskelse, at tredjeparten - i dette tilfælde Europa-Parlamentet - ikke vil acceptere dette.
Det bør i øvrigt heller ikke komme som en overraskelse, at Europas skæbne er ved at blive overladt til euroskeptiske regeringer. I denne situation vil en sådan regering teste, hvor langt den kan gå. Den britiske regering tester i øjeblikket, om resten af Europa vil acceptere landets særrettigheder. Derfor er dette budget eller budgetforhandlingen også en forhandling om, i hvilken retning EU skal udvikle sig. Det handler ikke om penge. Vi er enige om pengene. Jeg mener, at det er et vigtigt budskab til vælgerne og borgerne i Europa. Vi er nået til enighed om pengene, og Parlamentet har opfyldt Det Forenede Kongeriges krav for så vidt angår pengene, nemlig en forhøjelse af udgifterne med 2,91 % - ikke af forpligtelsesbevillinger, men af udgifterne.
Hvis det ikke handler om penge, hvad handler det så om? Det handler om Europa-Parlamentets rettigheder. Det handler om de rettigheder, der er fastlagt i traktaten. Alle Parlamentets krav er i overensstemmelse med traktaten. Spørgsmålet om egne indtægter er omhandlet i artikel 311 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Proceduren for finansiel planlægning på mellemlang sigt er fastlagt i traktaten og forudsætter vedtagelsen af en forordning. Budgetfleksibilitet handler om regeringernes, Kommissionens og Parlamentets fælles interesser og deres evne til at reagere fleksibelt på kortsigtede behov inden for rammerne af budgetbestemmelserne. Det handler ikke om yderligere udgifter, men om hvor effektivt Europa forvaltes - i hvert fald når vi taler om fleksibilitet - og det handler om Parlamentets primære rettigheder.
Jeg er noget overrasket. Regeringslederne i EU er alle parlamentarikere. De er alle mænd og kvinder, der er vokset op med den parlamentariske tradition. Som hr. Daul allerede har formuleret det: "Hvilket nationalt parlament ville acceptere, at den udøvende magt indskrænker dets centrale ret, retten til at udarbejde et budget, efter forgodtbefindende?" De 27 regeringer i EU er den udøvende magt. Vi må imidlertid ikke tillade, at demokratiet i Europa vendes på hovedet. Parlamentet vedtager budgettet, og Parlamentet kontrollerer den udøvende magt. Den britiske regering ønsker i dette tilfælde, at de 27 regeringer kontrollerer Parlamentet, hvilket er det modsatte af parlamentarisk demokrati. Denne afgørelse kunne derfor skabe præcedens. Parlamentet må ikke acceptere at få frataget sine rettigheder.
Hvad sker der derefter? Når de europæiske skatteyderes penge er blevet overført til Bruxelles fra medlemsstaternes statskasser, tilhører de ikke længere medlemsstaterne. Det er EU's penge. De skal således kontrolleres af Parlamentet i EU. Derefter skal budgettet vedtages af Parlamentet, da EU-budgettet ikke vedtages af 27 nationale parlamenter eller af 27 nationale regeringer, men af et demokratisk valgt parlament, med andre ord Europa-Parlamentet.
Finansiel planlægning på mellemlang sigt, fleksibilitetsbestemmelsen og egne indtægter er de tre elementer, som vi er nødt til at drøfte med Rådet, ikke pengene. Vi har drøftet disse spørgsmål i de sidste par timer. Jeg vil gerne på ny gøre det helt klart, at hr. Lamassoure og gruppeformændene har gjort en stor indsats, således at vi kan følge en efter min mening forholdsvis konsekvent linje. Vi må imidlertid ikke opgive denne linje nu. Vi skal gøre det klart over for Rådet, at disse tre elementer handler om vores rettigheder og ikke om yderligere udgifter. Et parlament, der tillader, at dets rettigheder indskrænkes af en regering - en hvilken som helst form for regering - har ingen eksistensberettigelse.
Min gruppe har derfor enstemmigt besluttet, at budgettet ikke vil blive vedtaget, hvis vi ikke når til enighed om disse krav, der blot er et forsøg på at håndhæve Parlamentets rettigheder. Uden et budget vil der ikke være noget ITER-projekt, ingen reaktor til nuklear fusion. Der vil ikke være noget Galileoprojekt, og der vil ikke være nogen Tjeneste for EU's Optræden Udadtil.
Det er op til regeringslederne. De kan enten anerkende Parlamentets rettigheder og dets projekter, eller de kan ydmyge Parlamentet, og i så fald vil budgettet ikke blive vedtaget. Det er den enstemmige holdning i min gruppe.
(Bifald)
(Taleren indvilgede i at besvare et spørgsmål under proceduren med det blå kort i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8.)
Krisztina Morvai
(EN) Hr. formand! Er medlemmerne af Europa-Parlamentet enige i, at der er en anden forfatningsmæssig fortolkning af hele idéen om magtdeling og kontrol? På den internationale arena og på den europæiske politiske scene kan vi ikke blot overføre den nationale model for magtdeling og kontrol.
Som jeg ser det - og måske er mine kolleger enige heri - repræsenterer Rådet i et system med magtdeling og kontrol rent faktisk nationalstaterne, og det, der er tilbage af nationalstaternes suverænitet og uafhængighed efter Lissabontraktatens ikrafttræden. Rådet handler på vegne af nationer med valgte regeringer.
I europæiske demokratier vælges regeringer via et demokratisk valgsystem. De kontrollerer og danner modvægt mod Parlamentets magt på vegne af deres nationer og deres folk. Er medlemmerne af Europa-Parlamentet ikke enige i, at der er en anden fortolkning af kontrol?
Martin Schulz
Hr. formand! Der er mange fortolkninger. Så meget er i hvert fald klart. Deres fortolkning af traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde er muligvis anderledes end min. Det handler imidlertid ikke om fortolkningen, men om anvendelsen af traktaten, og det indbefatter en klar budgetprocedure. De er i øvrigt mig bekendt medlem af det ungarske parti Jobbik, eller hvis ikke, så af et andet parti. De må gerne forklare vælgerne i Deres land, at hvis vi vedtager EU-budgettet, vil det rent faktisk være muligt at udbetale samhørighedsmidlerne i EU på lang sigt. Uden et budget vil det ikke være muligt at udbetale midlerne.
Guy Verhofstadt
Hr. formand! I december 2005 var der en premierminister til stede her i salen. Jeg tror, at vi alle lærte én ting, nemlig at vi virkelig har brug for et radikalt ændret budget fremover. Lad os alle i fællesskab - Kommissionen, Rådet, medlemsstaterne og Europa-Parlamentet - finde ud af, hvordan vi i de kommende år kan skabe enighed om et andet og nyt Europa, hvor budgettet er en rationel del af fremtiden og ikke resultatet af en uheldig studehandel.
Premierministeren var Tony Blair, den mand, der indgik aftalen om de seneste finansielle overslag. Nu står vi her fem år senere. Tony Blair understregede én afgørende ting, som Parlamentet også ønsker, nemlig at EU-institutionerne engagerer sig, at alle berørte parter finder frem til en ny finansiering af Unionen, og at denne finansiering er rationelt baseret og ikke baseret på studehandler, hvilket er tilfældet i dag.
Med hensyn til tallene lad os gøre det helt klart. Det er ingen hemmelighed, at Parlamentet vil være rede til at acceptere Rådets tal, naturligvis inden for rammerne af en bredere aftale. Men vi er også nødt til at nå til enighed om et andet element, nemlig fleksibilitet. Lad os gøre det helt klart. Denne fleksibilitet er ikke en indrømmelse fra Rådets side. Den er nødvendig og uundværlig, idet vi i modsat fald ikke kan finansiere en række vigtige tiltag. Denne fleksibilitet er desuden gældende ret. Den er omfattet af den interinstitutionelle aftale, som allerede er blevet indgået. Rådet har rent faktisk brudt sit ord ved ikke at anerkende dette nu i dette budget. Endelig - og det er det vigtigste - er vi nødt til at nå til enighed om den fremtidige finansiering af Unionen.
Derfor er der ingen tvivl om, at vi er nødt til at genoptage diskussionen om egne ressourcer. Jeg vil gerne gøre det klart, at spørgsmålet om egne indtægter ikke handler om at ændre traktaterne. Spørgsmålet om egne indtægter handler heller ikke om nye kompetencer. Det handler om at anvende de eksisterende traktater, og det handler om finansiering af eksisterende kompetencer, da det altid har været hensigten, at Unionen skulle have sine egne indtægter. Angela Merkel, Nicolas Sarkozy og David Cameron er ikke klar over det, men Unionen blev oprettet på grundlag af egne indtægter. Grundlæggerne finansierede oprettelsen af Unionen med egne indtægter.
Vi er imidlertid alle klar over, at som tiden gik - og godt fremhjulpet af en vis jernlady - blev forbindelsen mellem Unionen og egne indtægter brudt, og nu har vi således absurde diskussioner om, hvem der drager mere, og hvem der drager mindre fordel af Unionen. I dag handler EU-budgettet ikke om at varetage EU's interesser, idet der udelukkende er fokus på de enkelte medlemsstaters nettobetalingsposition.
Det er dagsordenen i øjeblikket med hensyn til budgetanliggender i Unionen. Denne tilgang er ved at tage livet af Unionen - den ødelægger fællesskabsfølelsen i Unionen, og den ødelægger solidariteten i Unionen. Jeg vil gerne gentage, at vi kun kan stille krav om egentlige egne indtægter, hvis vi reducerer de nationale bidrag, hvilket er et ønske fra en række lande. Hvis vi ikke ændrer systemet, vil regeringerne og ikke borgerne forsat have magten. Hvis vi derimod arbejder hen imod egne indtægter, vil borgerne og ikke regeringerne få magten. Man kan kort sagt sige, at egne indtægter til Europa betyder mere europæisk demokrati. Det er grundlaget for et moderne europæisk demokrati.
Jeg har således en anmodning til Dem, kommissionsformand Barroso! Min anmodning er meget simpel. Uanset formen - en konvention, en konference, en regeringskonference med eller uden nationale parlamenter - lyt ikke til fortidens stemmer. Kig fremad, brug Deres initiativret og læg et formelt forslag på bordet hurtigst muligt. Det proeuropæiske flertal i Parlamentet bakker fuld ud op om Dem og om et sådant initiativ.
Daniel Cohn-Bendit
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Hvis vi lytter godt efter, hvad alle siger, står vi ved et vendepunkt i EU's historie. Problemet med budgettet i dag handler - som alle har sagt på deres egen måde - om holdningen til udviklingen af den europæiske idé. Det handler ikke kun om et budget. Der er desuden noget galt med den europæiske idé, og det er altid meget åbenlyst i offentlige debatter.
Vi er vidne til en renationalisering - en fuldstændig absurd renationalisering - af europæiske aktiviteter. Hvorfor? Fordi - og det siger vi alle - De ønsker, at EU skal løse problemer, som De ikke længere er i stand til at løse på nationalt plan, men samtidig ønsker De at allokere midlerne til opgaven til EU og ikke til Europa-Parlamentet.
Derfor siger vi, at vi ikke forsvarer Parlamentets rettigheder, men kun EU's rettigheder og nødvendigheden af EU. Derfor er vi, selv om vi i dag er enige om tre punkter, rent faktisk nødt til i fællesskab at nå til enighed om én ting her, nemlig om vi skal sige ja eller nej. Selv om det tager to, tre eller fire måneder - og det vil være hårdt for alle - vil vi desuden kun godkende det europæiske budget, hvis der er enighed om de punkter, vi rejser.
Vi må ikke være bange, hvis det tager lang tid, og hvis vi ikke stemmer om budgettet i december eller endog i januar eller februar, hvilket meget vel kan være tilfældet. Hvis vi indleder denne debat, men stopper på halvvejen, vil vi stå tilbage som taberen de næste fire år.
Jeg opfordrer derfor alle til at anlægge en ansvarlig tilgang til egne indtægter, og det har hr. Verhofstadt været inde på. Det er trods alt meget enkelt, og derfor er hr. Lamassoures idé om en aftale interessant, fordi debatterne skal afholdes i det europæiske offentlige rum med de nationale parlamenter, med regeringsrepræsentanter og med kommissærer. Egne indtægter gør det muligt at reducere - jeg vil gerne sige det tre gange - at reducere - denne gang var det af hensyn til alle de konservative - at reducere de nationale bidrag og samtidig styrke det europæiske budget. Det er trods alt ikke kompliceret!
Hvis vi kan få dette budskab igennem på den europæiske scene, vil de europæiske borgere være enige med os. Jeg gentager: Vi er nødt til at reducere de nationale bidrag og styrke det europæiske budget. Ja, der vil ganske rigtigt blive indført europæiske skatter, men de stramningsforanstaltninger, som De indfører i øjeblikket på nationalt plan, vil alligevel være en katastrofe for Dem, fordi vi i årevis har vidst, at stramninger er dødsstødet for økonomisk fremdrift og i sidste ende ikke fører noget med sig. Jeg har derfor en bøn til Dem: Vi må ikke lamme Europa, da regeringerne allerede er i gang med at lamme deres egne økonomier derhjemme.
Min sidste kommentar vedrører Irland. Irland er et symbol på neoliberalismes fiasko. Det er et symbol på dereguleringens fiasko. De har i årevis sammen med hr. Griffith drevet os til vanvid med Deres mantra "dereguler, dereguler, reducer erhvervsbeskatningen". Har De nu forstået? Det er en økonomisk katastrofe, og hvad gør den irske regering nu? Den råber "Mammy, mammy, Europa, hjælp os!"
(Formanden fratog taleren ordet)
Lajos Bokros
Hr. formand! Jeg vil gerne forsikre hr. Cohn-Bendit om, at vi godt ved, hvad det indebærer ikke at have et budget. I modsætning til, hvad mange mennesker måske tror, ser ECR-Gruppen meget gerne, at der indgås en aftale mellem budgetmyndighedens to grene. Vi synes, at det er ærgerligt ikke at have et budget efter alle disse vanskelige forligsforhandlinger, da 500 mio. skatteydere i Europa ikke forstår, hvorfor budgetmyndighedens to anerkendte grene ikke kan nå til enighed i Lissabontraktatens første anvendelsesår.
Jeg mener, at begge parter har et ansvar. Parlamentet behøver ikke at tvinge regeringer til at afgive politiske tilsagn, som de desværre ikke kan eller - af en eller anden årsag - vil afgive på dette tidspunkt midt i en krise. Parlamentet behøver heller ikke at gennemtvinge disse tilsagn over længere tid.
På den anden side vil jeg også sige, at Rådet har en stor del af ansvaret. For en uge siden under forhandlingerne i Forligsudvalget var der ikke en eneste regeringsrepræsentant, der gjorde sig den ulejlighed at redegøre for den pågældendes regerings synspunkter. Det var derfor en form for dialog mellem to sider, som ikke engang fremlagde deres egne forslag.
Kommissionen er i gang med at udarbejde et nyt forslag med udgangspunkt i en forhøjelse på 2,91 %. Jeg vil gerne takke kommissær Lewandowski for den meget stor indsats, han har ydet i denne forbindelse. Vi kan indgå et kompromis, hvis vi når til enighed om at anvende fleksibilitet - hvilket i øvrigt er et uheldigt ordvalg, da vi burde anvende udtrykket "reserve" - som led i den interinstitutionelle aftale i de resterende tre år til at finansiere ITER og nogle få andre vigtige projekter.
Parlamentet kunne samtidig beslutte ikke at tvinge Rådet til at fremsætte politiske erklæringer, som en lang række centrale regeringer ikke vil acceptere i øjeblikket. Med denne tilgang kan vi indgå et kompromis. Jeg synes, at hr. Wathelet arbejder meget hårdt på dette. Jeg kan kun opfordre Dem til at fortsætte disse bestræbelser, fordi det vil være endnu mere ærgerligt, hvis vi ikke kan nå til enighed inden årets udgang.
Mairead McGuinness
(EN) (Spørgsmål til hr. Cohn-Bendit under proceduren med det blå kort i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8). Det er rigtigt, og jeg tror ikke, at De fangede mit blik. Jeg har en kommentar og et spørgsmål til Dem, for det tilfælde at De tror, at irlændere ikke lytter til Dem, hr. Cohn-Bendit!
Er De enig i, at Deres bemærkninger om selskabsbeskatning vil skade og ikke afhjælpe denne situation? De kom med en række nedsættende bemærkninger om irlænderne, der har bedt om hjælp, men er De ikke enig i, at EU's hjælp til Irland er hjælp til selvhjælp? Det siger jeg som irsk mammy, da jeg mener, at de brugte dette ordvalg. Lad os opføre os som voksne her i Parlamentet og omtale andre nationalstater med respekt.
Daniel Cohn-Bendit
(EN) (Svar på spørgsmål under proceduren med det blå kort i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8.)
EU er et politisk organ. EU består af en række nationalstater med deres egne politikker, og vi diskuterer politik. Jeg vil endvidere gerne påpege, at en af årsagerne til katastrofen i Irland var den fejlslagne økonomiske politik. De Grønne har også et medansvar. Det er jeg klar over. Det kan jeg sige helt klart. Jeg er ikke blind, og jeg vil blive ved med at sige, at det var en forkert politik. Hvis man fører en forkert politik, og den fører til en katastrofe, er det rimeligt at sige, at det var den forkerte politik. Hvis det havde været den rigtige politik, ville Irland ikke være i denne katastrofale situation.
De europæiske banker har også et medansvar. De spillede kasino, men hvis almindelige mennesker taber penge i et kasino, er pengene tabt. Nu siger bankerne, at de også vil have deres penge tilbage, og vi står i en vanskelig situation, fordi vi ønsker at hjælpe det irske folk, men vi er nødt til at sige, at situationen i Irland skyldes det system, som vi kritiserer.
Lothar Bisky
Hr. formand, mine damer og herrer! Lissabontraktatens tilhængere har fremhævet, at den gør op med det demokratiske underskud i EU. I virkeligheden har det første år vist, at Parlamentet har måttet kæmpe med Rådet og Kommissionen blot for at opnå fælles beslutningstagning og demokratisk kontrol.
Den fælles beslutningsprocedure inden for alle budgetspørgsmål er en demokratisk minimumsstandard. Lad mig gentage det. Det er en minimumsstandard. Parlamentet blev valgt for at vække det europæiske ideal til live og fungere som modvægt til national egoisme. Det er vores pligt ikke at gå på kompromis, når det gælder Parlamentets deltagelse i forhandlingerne om den finansielle ramme for budgetterne for perioden 2013-2020.
Nye opgaver må ikke finansieres ved hjælp af budgetomlægninger, eller i hvert fald må det kun ske i meget begrænset omfang. I en tid, hvor vi står over for stramme budgetter i medlemsstaterne, er det helt uforståeligt, at Rådet nægter at drøfte spørgsmålet om egne ressourcer med Parlamentet.
Det europæiske budget skal være et konkret udtryk for medlemsstaternes solidaritet. Ellers bevæger vi os væk fra den grundlæggende tanke om europæisk integration og mister de europæisk borgeres respekt. Nettobidragsyderne lader til at have glemt det. Mens deres virksomheder tjener på det indre marked, er Tyskland og andre lande nærige, når det gælder om at løfte de fælles udfordringer, som Europa står over for. Solidariteten er blevet omdefineret, og én medlemsstat vil kun hjælpe de andre, hvis det er til dens egen fordel.
De tyske banker er så dybt viklet ind i krisen i den irske finansielle sektor, at livlinen er lige så vigtig for redningslandene som for dem, der bliver reddet. I de seneste år har min gruppe stemt imod EU-budgettet. Vi mener, at prioriteterne heri er forkerte, og at der ikke er tilstrækkelig fokus på at overvinde nedgangen i den miljømæssige og sociale velfærd. Det har udvidet den sociale kløft i EU og i medlemsstaterne.
Det er helt uacceptabelt, at store projekter som ITER skal finansieres på bekostning af projekter, der sikrer direkte finansiering til studerende, arbejdsløse, landdistrikter og lokalsamfund. Sammenfattende vil jeg sige, at det er på høje tid - og jeg vil gerne indrømme, at det er en noget forenklet måde at formulere det - at vi tænker mere på de europæiske borgere i europæiske baner og ikke i egoistiske nationale baner.
(Taleren accepterede at tage et spørgsmål, jf. proceduren med blåt kort, i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Paul Rübig
(DE) Hr. formand! Jeg har et spørgsmål til hr. Bisky. Selskaber genererer overskud, når de fremstiller produkter eller leverer tjenesteydelser, som købes af borgerne. Er hr. Biskys alternativ til det, at virksomheder skal generere tab og fremstille produkter, som ingen har brug for?
Lothar Bisky
(DE) Hr. formand! Jeg forstår hr. Rübigs økonomiske spørgsmål, og de er meget dybe økonomisk set, hvilket jeg respekterer. Jeg mener dog, at det her handler om forholdet mellem budgettet og Parlamentet og dets rettigheder. Det er et andet emne. Det handler om produkter, men i en helt anden forstand.
Marta Andreasen
Hr. formand! Lad os være ærlige. Forhandlingerne om næste års budget brød sammen som følge af Parlamentets ambition om at opnå øgede beføjelser, når det gælder finansieringen af EU, selv om disse beføjelser ikke er fastlagt i Lissabontraktaten. Et sådan krav - som kommer til udtryk i forslaget om en EU-skat - er og har altid været uacceptabelt for os.
Der har været trusler om at blokere finansieringen til de medlemsstater, der nægter at give efter for Parlamentets krav. Tro mig, det ville være de bedste nyheder, vi kunne give til de britiske og til alle de europæiske skatteydere - dem som i sidste ende finansierer både de nationale bidrag og en eventuel EU-skat. Revisorerne har nægtet at godkende 92 % af EU's udgifter for 2009, og de vurderer, at mindst 6 mia. GBP ikke burde have været udbetalt - et beløb, der svarer til beløbet for sidste år, der endnu ikke er inddrevet. Blokering af finansiering til dem, der har anvendt EU-midler ulovligt, ville give EU tilstrækkelige ressourcer til at finansiere de værdige sager, som EU hævder at ville støtte. Samtidig ville det tilføre det europæiske bureaukrati en vis grad af troværdighed. Jeg frygter dog, at det aldrig vil ske.
Angelika Werthmann
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Tre ligeværdige partnere sidder omkring forhandlingsbordet i forbindelse med 2011-budgettet, nemlig Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Parlamentet har godkendt den budgetstigning på 2,9 %, som Rådet har foreslået, men udelukkende i kombination med en politisk pakke. Inden for rammerne af Lissabontraktaten er det et yderst berettiget krav. For så vidt angår stigningens omfang, mener jeg, at det er vigtigt at gøre det klart, at vi stadig arbejder med en EU-budgetvolumen, der stammer fra en tid, hvor der var 15 medlemsstater, og den er derfor tilpasset en Union af denne størrelse. Men der er nu 27 medlemsstater i EU med en række nye opgaver, der skal tages i betragtning.
I betragtning af den økonomiske krise virker det uforståeligt, at vi øger EU-budgettet. Vi er imidlertid nødt til at tage hensyn til, at næsten 95 % af pengene vender tilbage til de europæiske borgere i form af direkte bistand, f.eks. via Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen. Det må i sidste ende stå klart for enhver, at den nuværende budgetsituation i visse medlemsstater er selvforskyldt. Sagen er, at de tre finansielle tilsynsorganer ikke kan finansieres uden et 2011-budget. I lyset af det aktuelle drama i Irland ville det have været godt, hvis disse organer kunne have indledt arbejdet i går.
Melchior Wathelet
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand! Først vil jeg gerne sige, at ingen kan være tilfreds med det manglende forlig den 15. november. Det er rigtigt, at vi ville have foretrukket at have en helt anden drøftelse i dag med en afsluttet forligsprocedure, der kunne være kulmineret i en aftale og i muligheden for, at budgettet også bliver vedtaget af Parlamentet.
Det er rigtigt, at vi helt sikkert alle er skuffede over, at forligsproceduren ikke blev en succes. Samtidig har jeg dog både i Kommissionen, som har fungeret som mægler, og som virkelig har spillet sin rolle som mægler i hele proceduren, og især i Parlamentet hørt et ønske og en påmindelse om dette stærke ønske om at lykkes og om at stræbe efter succes frem for fiasko. Jeg har også hørt det i Rådet.
Det er derfor godt, at det belgiske formandskab umiddelbart efter fiaskoen - vi er helt klart nødt til at opfatte det som sådan - den 15. november søgte at genoptage kontakten og presse på for at sikre, at denne første budgetprocedure på grundlag af Lissabontraktaten bliver en succes frem for en fiasko. Jeg vil ikke desto mindre minde om, at vi alle altid vil kunne finde årsager til ikke at opnå succes, og det er sådan, forligsproceduren brød sammen. Parlamentet vil altid kunne finde forslag, som Rådet har stillet, og som det ikke er enigt i, og Rådet vil altid kunne finde visse af Parlamentets forslag utilfredsstillende.
Der vil altid være en vej til fiasko. Jeg har dog hørt begge institutioner give udtryk for et ønske om at sikre succes. Det er vigtigt, at vi nu alle påtager os vores ansvar og indgår denne aftale frem for at forblive kørt fast.
Hvilket budskab ville vi sende, hvis ikke det lykkedes os at afslutte denne forligsprocedure med en aftale? Hvilket image ville EU få i den øvrige verden i denne særlig ustabile og vanskelige økonomiske sammenhæng, hvis Unionen i disse vanskelige tider ikke var i stand til at stå sammen og indgå de nødvendige kompromisser mellem institutionerne med henblik på at vedtage et budget for at indgå en vellykket aftale mellem vores forskellige institutioner?
Vi må ikke tage fejl af, at der ud over EU's image og ud over en første fiasko i forbindelse med budgetproceduren på grundlag af Lissabontraktaten også ville være meget reelle konsekvenser - og de ville især ramme den europæiske befolkning. Nogle af disse konsekvenser er allerede blevet nævnt, da et budget med foreløbige tolvtedele ville betyde et "nulvækstbudget" for ikke at tale om inflationen. Også Tjenesten for EU's Optræden Udadtil kunne komme i vanskeligheder; de finansielle tilsynsorganer kunne komme i en vanskelig situation; samhørighedspolitikker - jeg skal minde om, at der i budgetforslaget er fastlagt en stigning på 14 % i betalingsbevillinger - og således midler til samhørighedspolitikker ville muligvis ikke blive frigivet; der kunne opstå endnu flere problemer i forbindelse med Europa 2020-strategien; og politiske prioriteter, som Parlamentet værner om, og som var blevet integreret i dette budgetforslag for 2011, hovedsagelig under udgiftsområde 1a, såsom mobilitet, unge og uddannelse, risikerer heller ikke at blive gennemført.
Ud over det negative image, som manglen på en aftale ville give anledning til, ville det derfor også få meget håndgribelige, meget virkelige og meget specifikke konsekvenser, der i hvert fald ikke ville bidrage til at forbedre EU's image i borgernes øjne. Hvis vi ønsker at vende denne tendens, hvis vi ønsker fortsat at være troværdige, og hvis vi ønsker at påtage os en del af ansvaret, skal vi således udnytte disse sidste få uger til at nå frem til en aftale og komme ud af denne konfliktprægede situation.
Vi må gøre det klart, at hvis vi skal gøre det, skal vi have tre ting i tankerne. For det første er der 2011-budgettet som sådan med dets tal, et budget, om hvilket - det har jeg hørt en række gruppeformænd sige her - der kan indgås en aftale, for så vidt angår stigningen på 2,91 % i betalingsbevillinger. Vi kan nå frem til en aftale om selve tallene, om 2011-budgettet og om det, der er på dagsordenen i dag. Jeg vil gerne gentage, at vi ved, at det indebærer en række indrømmelser fra Parlamentets side. Vi ved, at Parlamentet, når det gælder 2011-budgettet, har gjort en række indrømmelser i forhold til sine oprindelige krav.
Det andet emne, som næsten alle har nævnt, er den flerårige finansielle ramme for finansiering af ITER, som angår spørgsmålet om fleksibilitet. Igen bragte det belgiske formandskab i sine bestræbelser på at støtte princippet om enighed omgående de fleksibilitetsrelaterede forslag i spil på ny. Det er den situation, som vi arbejder i på nuværende tidspunkt. Jeg skal dog minde om, at vi er nødt til at opnå enstemmighed, hvis vi skal kunne gå videre med fleksibilitetsspørgsmålet, at det skal omfatte en række områder, og især at budgettets neutralitet skal bevares i den periode, hvor den flerårige finansielle ramme er i kraft.
Vi vil også skulle udnytte enhver mulighed for omlægning og overførsel, inden vi henviser til fleksibilitetsidéen. Vi kan dog sikre fremskridt. Hvis alle gør den nødvendige indsats, mener jeg, at vi kan sikre fremskridt inden for fleksibilitetsidéen, inden for denne opgave og inden for målet om at finansiere ITER i perioden 2012-2013 sammen med spørgsmålet om 2011-budgettet i den strengeste forstand.
Tilbage står et tredje emne, der også er blevet nævnt, nemlig politiske erklæringer. Hvad det angår, må jeg sige, at Rådet ikke kan sige mere end det, der blev sagt mandag under forligsproceduren, selv om jeg ved, at Parlamentet ikke kunne være enigt heri på det pågældende tidspunkt. Jeg ved, at de forpligtelser, der blev nævnt, virkede for svage for parlamentet, men vi vil få mulighed for at rejse disse spørgsmål igen og drøfte dem indbyrdes. Vi skal afholde disse drøftelser, eftersom traktatens artikel 311, 312 og 324 nævner en række høringer, der skal finde sted mellem institutionerne, og vi skal sikre, at de bliver afholdt, da de er fastlagt i traktaten.
Erklæringen henviste til artikel 312 og 324, i henhold til hvilke vi skal afholde disse drøftelser mellem institutionerne fremover. Vi vil imidlertid igen høre en lang række årsager til ikke at ønske en aftale.
Ikke desto mindre har jeg opfattelsen af, at der blandt medlemmerne af Rådet og Parlamentet er en vilje til at få det til at lykkes. Ønsker vi virkelig at sprede panik ved at fortælle hinanden, at vi foretrækker ikke at have et budget, ikke at gennemføre politikkerne i henhold til 2011-budgettet og ikke at gøre det første budget på grundlag af Lissabontraktaten til en succes, eller ønsker vi rent faktisk at anvende en positiv tilgang, hvor vi - en for en - opnår en række aftaler, der gør det muligt at sikre fremskridt for EU og sikre gennemførelse, via 2011-budgettet, af en række politikker, som vi har besluttet at fremme? Jeg håber, at det virkelig er med dette mål for øje, at vi udnytter de kommende uger til at sikre, at denne første procedure i henhold til Lissabontraktaten bliver en succes frem for en fiasko.
José Manuel Barroso
Hr. formand, mine damer og herrer! Under fuld udøvelse af deres initiativret har medlemmerne af Kommissionen netop på et møde her i Strasbourg besluttet, at Kommissionen vil forelægge et nyt budgetforslag inden for de kommende dage og senest den 1. december. Vi håber, at Parlamentet og Rådet vil godkende det inden for de næste 14 dage.
I forslaget vil alle de punkter, som vi blev enige om inden forligsproceduren, der blev afsluttet i sidste uge, blive taget op. Vi var faktisk meget tæt på at nå til enighed, og jeg vil gerne takke alle, der har arbejdet i denne ånd - en sand europæisk ånd af kompromis. Det er en skam, at det i sidste ende ikke var muligt at opnå en aftale. Jeg vil dog fremhæve kommissær Lewandowski, som bidrog med al sin energi og ekspertise, samt mange i Parlamentet, men også det belgiske formandskabs meget konstruktive rolle, og jeg vil gerne takke formandskabet for at have gjort og for fortsat at gøre sit yderste for at opnå en aftale. Jeg mener, at det forslag, som vi vil forelægge, fortjener Parlamentets og Rådets støtte, og at det vil gøre det muligt for os at vedtage et budget inden årets udgang, således at Unionen har et budget inden den 1. januar 2011. Derudover mener jeg, at det ville være meget vanskeligt at forklare de europæiske borgere, at vi i en krise som den, vi gennemgår i Europa på nuværende tidspunkt, ikke kan nå til enighed om budgettet, som reelt er et symbol på Europas evne til at løfte udfordringer som den, Irland eller den europæiske økonomi står over for i øjeblikket.
Vores forslag vil fuldt ud tage hensyn til Parlamentets forslag om at øge forpligtelserne under udgiftsområderne "Konkurrenceevne for vækst og beskæftigelse" og "Eksterne forbindelser" gennem anvendelse af fleksibilitetsinstrumentet. Hermed vil betalingsniveauet blive fastsat med en stigning på 2,91 %. Jeg er overbevist om, at dette forslag vil gøre det muligt for os at sikre en balance, der kan opnå støtte.
Det er indlysende, at aftalen skal være klar, når det gælder spørgsmål om "fremtidig finansiering". Vi skal vise, at alle involverede parter klart forstår konsekvenserne af traktaten, og at tæt samarbejde mellem institutionerne på det højeste politiske niveau er en naturlig følge af vores gensidige forpligtelse til at vedtage den bedst mulige finansielle ramme for fremtiden. Kommissionen vil tage de nødvendige initiativer til en løbende og frugtbar dialog på alle niveauer, herunder blandt institutionernes formænd, med henblik på at udarbejde en fælles plan, der vil gøre det muligt at træffe de nødvendige beslutninger. Jeg vil gerne minde om hr. Buzeks vigtige tale til Det Europæiske Råd den 27. oktober, hvori han understregede Parlamentets styrkede rolle, herunder i budgetanliggender, som fastlagt i Lissabontraktaten, en rolle, som jeg også har haft mulighed for at gøre opmærksom på ved at støtte Parlamentets formands tale til de 27 stats- eller regeringsoverhoveder.
Jeg vil gerne klarlægge Kommissionens holdning til en række nøglepunkter.
Først og fremmest vil vi, som det fremgår af den seneste revision af budgettet, udnytte vores initiativret til at forelægge formelle forslag vedrørende egne ressourcer inden udgangen af juni. I henhold til traktaten skal Parlamentet naturligvis høres om de pågældende forslag, hvilket er i tråd med forventningerne til den interinstitutionelle aftale, der blev indgået i 2006.
For det andet vil vi argumentere for behovet for fuldt ud at tage hensyn til de ændringer, der fremgår af Lissabontraktaten, når vi forelægger forslag, både for de kommende budgetter og for den flerårige finansielle ramme som helhed. Budgettet skal afspejle Unionens reviderede prioriteter i henhold til traktaten.
Jeg skal endvidere gøre det klart, at fleksibiliteten i vores budgetter, som revisionen af budgettet har vist, betyder, at de ressourcer, som vi er i besiddelse af, er koncentreret omkring Unionens politiske målsætninger. Derfor skal fleksibiliteten opretholdes med henblik på at gøre det muligt at vedtage revisioner på under 0,03 % af BNI med kvalificeret flertal.
Til dette formål håber jeg virkelig, at vi snart modtager positive nyheder fra Rådet, så vi opnår de rette politiske vilkår til at sikre, at 2011-budgetproceduren bliver en succes.
Revisionen af EU's budget for nylig, som forelagt af Kommissionen, har med tydelighed vist den betydning, vi tillægger optimeringen af merværdien af EU's udgifter. Vi må ikke lade den mulighed gå til spilde, som vi har fået for at sikre, at Unionens budget reelt gør en forskel ved at fremme vores ambitioner og gennemføre traktatens målsætninger. Kommissionen vil udarbejde en metode, der sigter mod at demonstrere budgettets merværdi, og vi er også villige til at kvantificere omkostningerne ved et "ikke-Europa". Vi skal klart give udtryk for, at fordelene ved EU-medlemskabet ikke blot omhandler tal og statistikker. Mens vi fokuserer på udgifterne i budgettet, skal vi også i højere grad fokusere på dem, der virkelig har gavn af Unionens politikker, og ikke blot på de årlige budgetudgifter.
Jeg giver i dag medlemmerne klare tilsagn på vegne af Kommissionen. Jeg vil bekræfte dem skriftligt over for Parlamentets og Rådets formænd. Hvis det bidrager til at opnå en aftale, er vi også villige til at gentage dem i form af erklæringer som bilag til en aftale mellem Rådet og Parlamentet.
Jeg ved, at mange på alle sider under disse drøftelser har følt, at den kommende flerårige ramme bliver en afgørende prøve for Europa, og jeg deler deres synspunkt. Det vil blive en prøve på vores evne til at sikre reel forandring for millioner af europæere, at bruge dette stærke redskab til at stimulere vores ambitioner for et Europa, der fokuseret på vækst og bæredygtige job for fremtiden, et stærkt Europa på den internationale scene og et Europa, der er baseret på de værdier, som vi går ind for.
Det vil også blive en prøve på vores evne til at udarbejde et intelligent budget, der fokuserer på de områder, hvor ressourcerne bedst kan anvendes, og som kulminerer i håndgribelige resultater, og ikke et budget, der er på galt spor, fordi der blev givet forrang til politisk kompromis frem for kvalitet og effektivitet i udgifterne.
Som de sidste par uger har vist, vil det dog måske frem for alt være en prøve på vores styringssystem, på vores evne til ikke blot at præsentere fornuftige argumenter, men også erkende, at Unionens og Lissabontraktatens styrke ligger i at finde de bedste løsninger for at nå vores fælles mål. De forslag, som Kommissionen forelægger i juni 2011, vil kræve en stor indsats for at opnå den nødvendige konsensus. Kommissionen vil være åben for idéer til, hvordan drøftelserne om vores forslag skal struktureres omkring Lissabontraktatens solide fundament.
Der er meget på spil i de igangværende drøftelser. De fortjener vores fulde opmærksomhed. Jeg er overbevist om, at alle parter vil være fast besluttede på at indgå en aftale. Vi har hovedtrækkene til en løsning baseret på de muligheder, der er under de nuværende betingelser, som er meget, meget følsomme betingelser, der kræver, at vi alle - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - bliver mere ansvarlige, end vi allerede er.
Vi må ikke glemme, at vi drøfter budgettet og ikke et sekundært spørgsmål. Vi drøfter et af de vigtigste redskaber, som Unionen har til rådighed. Dette redskab, der langt fra er en luksus, som vi kan undvære i vanskelige perioder, er absolut afgørende, hvis vi ønsker at genoprette væksten i Europa og skabe beskæftigelse og velstand.
Det europæiske budget er forskelligt fra de nationale budgetter. Jeg vil understrege dette punkt, fordi folk nogle gange er lidt for hurtige til at sammenligne. For det første har det europæiske budget ikke noget underskud. Det er altid i balance. Det er forskelligt fra medlemsstaternes budgetter, da det primært er et investeringsbudget, der bidrager til vækst, og vi ved, i hvor høj grad vi har brug for disse investeringer nu.
Dette redskab er derfor for vigtigt til at blive bragt i fare. Europa har brug for, at EU har et budget. Det er ikke et budget for Bruxelles, men et budget for de europæiske borgere. Det er et budget for de arbejdsløse, der på nuværende tidspunkt leder efter et nyt job. Det er et budget for regionerne i Europa. Det er et budget for innovation i Europa. Vi skal derfor gøre det klart, at det ikke er et budget for bureaukrati og bureaukrater. Det er et budget for de europæiske borgere.
Vi skal forhindre de afbrydelser, som yderligere konflikter ville forårsage, og de usikkerhedsmomenter, der måtte være forbundet med foreløbige tolvtedele. Det er ikke blot usikkerhedsmomenter, det er rigtige tab for rigtige borgere. Hvis der udelukkende blev anvendt foreløbige tolvtedele, ville vores borgere ikke forstå, hvordan visse spørgsmål, omend meget vigtige spørgsmål, kunne stå i vejen for et budget, der har direkte indflydelse på borgernes levebrød og udsigter i hele Unionen.
Derfor har jeg fuld tiltro til, at det med et større engagement - og her vil jeg appellere til den europæiske ånd, især til dem, der ikke udviste en sådan ånd sidste gang - vil være muligt at opnå et 2011-budget og lægge fundamentet for en alvorlig drøftelse om udsigterne til at finansiere EU fremover.
Martin Schulz
(DE) Hr. formand! Formandskonferencen mødes kl. 17.00 på formandens anmodning. Jeg ville ikke have talt igen på nuværende tidspunkt, hvis ikke hr. Wathelet havde fremsat disse bemærkninger. I betragtning af at Formandskonferencen vil drøfte og træffe afgørelse om Parlamentets næste skridt kl. 17.00, ville jeg være taknemmelig, hvis vi kunne få hr. Wathelets indlæg. Jeg må sige, at det, der er blevet sagt, er et skridt i den forkerte retning. Det er mindre, end vi hidtil har hørt fra Rådet. Hvis det er Rådets linje, må jeg sige til hr. Wathelet - og der er ikke tale om en beskyldning rettet mod det belgiske formandskab - at vi har hårde og konfliktfyldte tider foran os. Jeg vil gerne takke hr. Barroso. Hans bemærkninger har vist, at de to fællesskabsinstitutioner, nemlig Parlamentet og Kommissionen, er helt på linje.
Formanden
Hvis vi når gnidningsløst gennem vores drøftelser, kan vi sidst i drøftelserne inden kl. 17.00 give ordet - og forretningsordenen - til hr. Wathelet, og han kan forklare det hele. Lad os være tålmodige. Det er en meget vigtig drøftelse.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Hr. formand, hr. Wathelet, hr. Barroso, kommissær Lewandowski, mine damer og herrer! Min politiske gruppe ønsker et normalt budget for 2011. Mine kolleger, fru Skrzydlewska og fru Trüpel, har arbejdet ekstremt hårdt på at forelægge en bæredygtig plan, der har opbakning fra alle politiske grupper og er i overensstemmelse med behovet for opstramning, som medlemsstaterne gør sig til fortalere for.
Medlemmerne af Parlamentet kommer ikke fra Mars. Vi er tyskere, briter, svenskere, ungarere og spaniere, og vi er bevidste om og oplever konsekvenserne af den ekstremt alvorlige økonomiske og finansielle krise i vores egne lande. Ikke desto mindre føler vi, at et stærkt og velfinansieret europæisk budget er et værdifuldt og afgørende redskab i at genstarte den europæiske økonomi.
En blokering, reduktion eller udvanding af det europæiske budget er paradoksalt nok i strid med de 27 medlemsstaters og de 500 mio. europæiske borgeres interesser. Hvis vi ikke opnår fleksibilitet for de kommende tre år, vil vi ikke gennemføre politikkerne her efter Lissabontraktatens ikrafttræden. Uden en politisk aftale mellem Parlamentet og Rådet om egne ressourcer eller samarbejde om den kommende finansielle ramme vil vi ikke opnå politisk eller finansiel stabilitet. Det er ikke blot et spørgsmål om rettigheder, men et spørgsmål om fælles interesser. S&D-Gruppen og Verts/ALE-Gruppen har ret til at komme til Parlamentet som politiske modstandere, men ingen ved, hvem de er imod. Det er imidlertid ikke til gavn for nogen og da slet ikke for "samhørighedslandene".
Selv om mange politiske ledere på nuværende tidspunkt er interesserede i 2011-budgettet, vil jeg gerne minde om, at jeg har 14 års politisk erfaring med budgetforlig. Intet af det, der er opnået inden for budgettet i alle disse år, er blevet opnået gennem konflikt. Vi har altid opnået resultater gennem samarbejde. Det har overhovedet ingen praktisk værdi at puste sig op, uanset om det er her i Parlamentet eller i Justus Lipsius-bygningen, hvor det også foregår.
Gianni Pittella
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at Parlamentet anmodes om at bekræfte sin tilgang, en tilgang med ansvarlighed, vision og enhed.
For så vidt angår ansvarlighed, ønsker vi at give Europa et værdigt budget. De europæiske borgere, de unge, virksomhederne, landbrugerne, kommunerne og regionerne, arbejdstagerne og de arbejdsløse har brug for et budget med en moderat, bæredygtig og realistisk stigning.
Når vi endnu ikke har opnået et budget, er det ikke på grund af et ødselt Parlament, der glemmer, at vi gennemgår en krise. Det er nærmere på grund af egoistiske, falskt moralistiske nationale regeringer, der er lige så hurtige til at gale op, som de er uvillige til - som for Det Forenede Kongeriges vedkommende - at opgive deres krav på næsten 30 års urimelige privilegier. Hvis tre regeringer er egoistiske og ufornuftige, må de 24 andre ikke give efter for deres vilje, men er nødt til at reagere. De skal vise, hvilket stof de er gjort af!
Vi værner i høj grad om vores borgeres fremtid, når det gælder vores vision for fremtiden. Lissabontraktaten og Europa 2020-strategien fastlægger nye opgaver, nye pligter og nye ambitioner for os om at opbygge en bedre fremtid. Hvordan skal vi varetage disse opgaver? Hvordan skal vi omsætte vores fælles ambitioner i praksis? Hvilke midler kan vi bruge for at komme ud i endnu en kompliceret situation som Lissabonstrategien, der aldrig blev gennemført, hvilket dog under alle omstændigheder ikke skyldes manglende vilje fra Parlamentets side?
Endelig gælder det, at når vi taler om enhed, mener vi enhed mellem medlemmerne af Parlamentet og enhed med Kommissionen. Hr. Barrosos indlæg i aften var godt. Vi skal ikke glatte ud, vi skal spille med musklerne inden for rimelighedens grænser, men med beslutsomhed. Vi har enhed på dette område, og det er et værdifuldt aktiv, en ekstraordinær styrke, der repræsenterer 500 mio. borgere.
Anne E. Jensen
(DA) Hr. formand! Jeg vil sige til både rådsformand Wathelet og kommissionsformand Barroso, at jeg er meget enig i, at vi skal finde en aftale. Selvfølgelig skal vi det. Det synes vi også fra Parlamentets side, og det var også derfor, vi var så villige til at gå ind på det kompromis, Rådet havde fundet. For i Rådet er man heller ikke enig om, hvor stort budgettet skal være. Vi accepterede stigningen i betalingsbevillinger på 2,91 %. Til gengæld må vi så kræve, at vi får nogle muligheder for at få et ordentligt budget de kommende år. Det er et spørgsmål om fleksibilitet, og det er et spørgsmål om dialog om de kommende års budget.
Dette med fleksibilitet er meget håndgribeligt. Ved hjælp af fleksibilitet har vi kunnet indfri nye ønsker. Vi havde ikke som led i genopretningsplanen kunnet sætte gang i energiprojekter - f.eks. hvor man binder elnettet fra de baltiske lande sammen med de nordiske, eller hvor man binder gasnettet i Bulgarien sammen med Vesteuropas, således at Rusland ikke længere kan lukke for varmen - hvis vi ikke havde fundet pengene dertil på landbrugsbudgettet. Vi er nødt til at have sådanne muligheder for at flytte rundt på midlerne på EU's budget. Derfor skal vi have fleksibiliteten.
Det er også vigtigt, at vi får en god dialog mellem Råd, Kommission og Parlament, også med de nationale parlamenter, om EU's budget efter 2013. Man må ikke bringe Europa-Parlamentet i den situation, at vi kun kan sige ja eller nej til den mellemfristede fremskrivning af de finansielle perspektiver. Man risikerer, at vi siger nej; man risikerer, at det går lige som med SWIFT-aftalen.
EU's egne indtægter skal reformeres igen. Det handler ikke om at skabe en EU-skatteskrue, det handler om at skabe et gennemskueligt og forståeligt system, uden særregler, uden rabatter, så man får et system, som borgerne kan forstå. Vi har brug for debatten nu, og derfor er jeg glad for, at Kommissionen har lovet at tage et initiativ og komme med et forslag inden sommer næste år.
Helga Trüpel
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne på ny understrege, at for dette selvsikre Parlament er det vigtigste at sikre respekt for Lissabontraktaten. Det handler ikke om at gå ud over traktatens vilkår, som hr. Barroso så rigtigt har sagt, men derimod om at holde sig til ånden i Lissabontraktaten, når det gælder Parlamentets øgede beføjelser, og sikre, at Rådet ikke skruer tiden tilbage, og at det overholder aftalerne om, hvordan de to institutioner arbejder sammen, og hvordan vi indgår aftaler mellem Parlamentet og Rådet. Det blev fastlagt i 2006 i den interinstitutionelle aftale. Det eneste, vi ønsker, er, at det bliver bekræftet på ny. Jeg vil gerne takke hr. Barroso for igen at fremhæve dette aspekt.
Hr. Wathelet har nu forsøgt at overtale Parlamentet til ikke at gøre så hurtige fremskridt mod en ægte proeuropæisk fremtid, men derimod at holde sig tilbage. Hvis vi gør det, indrømmer vi allerede, at vi har tabt. Som hr. Schulz sagde, handler det reelt om en politisk strid. Hvordan vil vi håndtere Parlamentets styrkede beføjelser og medlemsstaterne, der udviser en mere og mere euroskeptisk adfærd? Hvis vi ønsker, at EU og de europæiske borgere skal have en stærk fremtid, herunder på globalt niveau, skal Parlamentet og Rådet opnå proeuropæisk konsensus. Vi må derfor ikke give op for hurtigt. I stedet skal vi kæmpe for europæisk merværdi, fordi det er i både de nationale regeringers og vores borgeres interesse.
Jan Zahradil
(CS) Hr. formand! Som hr. Schulz sagde, er dette ikke blot en drøftelse om budgettet, det er også en drøftelse om EU's fremtidige form, og det er en kendsgerning. Det fremgår klart her, at under budgetdrøftelserne ligger der bl.a. en skjult debat om, hvordan vi bedst får presset EU's egne finansielle ressourcer igennem og således sikrer større uafhængighed, og hvordan vi reelt skubber EU længere frem imod føderalismen.
Efter min mening er det naturligvis helt uacceptabelt og kan og må ikke ske. Derudover må jeg sige, at det er ved at være trættende at høre den konstant uvenlige tone over for Rådet, og at det er barnligt at give udtryk for forskellige ultimatummer og trusler. Hvis Parlamentet bevæger sig i denne retning, og hvis den konfrontationssøgende tone, som vi har hørt fra en række medlemmer, fortsætter, vil det kun føre til én ting, og det er, at Parlamentet bliver taberen, både i medierne og i offentligheden.
Miguel Portas
(PT) Hr. formand, mine damer og herrer! I morgen går millioner af portugisiske arbejdstagere i strejke. De går i strejke med et meget enkelt budskab, nemlig at det er dem, der arbejder, og ikke pensionisterne, de unge og de arbejdsløse, der skal betale for en krise, som de ikke er ansvarlige for. Det nuværende dødvande i forbindelse med det europæiske budget kan ikke forstås uden at analysere dets kontekst, som er en situation med social krise og besparelsespolitikker, som vores lande påtvinges. Besparelsespolitikker er ikke blot urimelige, de er en kolossal økonomisk fejltagelse, der vil trække EU tilbage i recessionen og skabe en fremtid med arbejdsløshed, og som frem for alt vil øge forskellen mellem de lande, der har overskud, og dem, der har underskud.
I den sammenhæng skal vi være meget klare, når det gælder drøftelserne om budgettet. Vi mener ikke, at der kan være en valuta, hvis den ikke har et betydeligt budget bag sig, og - lad os være realistiske - det 2011-budget, som vi drøfter, er ikke blot beskedent, det er middelmådigt, og det reagerer ikke på krisen, men er derimod en del af krisen. Det er netop derfor, det er vigtigt, at det ikke gentages i 2012, i 2013 eller efter 2014.
Det er det spørgsmål, vi drøfter, nemlig spørgsmålet om fremtiden. Ønsker vi et Europa, der er styret af regeringerne, eller et Europa, der fortsat er en trojansk hest for det finansielle systems interesser? GUE/NGL-Gruppen er faktisk interesseret i at drøfte egne ressourcer. Vi ønsker ikke nye skatter for den europæiske offentlighed, men vi ønsker helt sikkert at drøfte, hvordan vi får den finansielle kapital til at betale, hvad den ikke har betalt for, nemlig det, den skylder. Det er det budskab, som offentligheden - arbejdstagerne og de arbejdsløse - kræver af Parlamentet og EU. Enten ønsker vi et europæisk projekt, der har så få ambitioner om at flyve, at det knap kan lette, eller også gør vi det klart, at vi ikke vil være tilfredse med det scenarie, som Det Forenede Kongerige og en gruppe regeringer ønsker, som er at gøre mere med færre midler. Det er nemlig det Europa, vi tilbyder borgerne.
Timo Soini
(FI) Hr. formand! Vi har virkelig en fremragende situation nu. EU er i krise, og alle EU's institutioner er i krise. Det er den situation, vi søgte, og det er sandheden. Nu er der en mulighed for at vokse.
Centralisering af magten og monetær politik virkede ikke i Sovjetunionen og vil heller ikke virke i Vesten. Der er ingen fælles valuta, der er kun skatteydernes penge i forskellige dele af Europa. Mens der skæres ned på de nationale budgetter - i Finland kunne man ikke engang finde 1 mio. EUR til et hospital for reumatiske sygdomme. Mine vælgere - og der var 130 000 af dem - ønsker i hvert fald ikke, at jeg skal være EU's repræsentant i Finland, men derimod de finske skatteyderes repræsentant i EU, og det er, hvad jeg har til hensigt at være.
Der kommer intet ud af en centraliseret politik. Først faldt Grækenland, nu falder Irland, og bag dem er Portugal og Spanien. Øvelsen vil snart være slut.
Lucas Hartong
(NL) Hr. formand! Jeg er virkelig tilfreds med den britiske og den nederlandske regerings holdning, i hvert fald indtil videre! Med fremragende argumenter er det lykkedes dem at forhindre en stigning i EU-budgettet for 2011, og de har nægtet at indvilge i indførelsen af egne ressourcer, underforstået europæiske skatter. Godt gået! Samtidig må jeg sige, at jeg beklager, at Parlamentet ikke er villigt til at lære af medlemsstaterne. Landene i eurokliken, så virkelighedsfjerne som de er, troede, at de ville få lidt flere penge til deres egne hobbyer. De har nu helt mistet fornemmelsen for, hvad der sker i deres egne borgeres hoved. De bliver ved med at bede om mere, mens Parlamentet og Kommissionen bør forholde sig afventende eller endda skære i deres udgifter. Men det gør de ikke. Nederlandene og de andre medlemsstater har ekstremt gode grunde til at afvise stigningen i EU-budgettet og indførelsen af europæiske skatter. Vi gør det af demokratiske årsager og finder det helt upassende, at visse dele af Parlamentet, herunder PPE-Gruppen, lader til at mene, at Nederlandene skal straffes for det. Som en af de stiftende EU-medlemsstater har Nederlandene næsten altid været den største nettobidragsyder til EU-budgettet. Vi taler om nederlandske skatteyderes penge. Vil hr. Daul nu opfordre til sanktioner mod andre medlemsstater? Er det enden på EU? Man kunne næsten ønske, at det var tilfældet, når man tænker på, hvordan vores borgeres interesser forhandles væk. Det er virkelig sørgeligt, men det er os, der vil blive beskyldt for at være populistiske. Hvis populisme betyder, at vi lytter opmærksomt på, hvad folk siger, at vi repræsenterer dem og tilbyder dem vandtætte argumenter for, hvordan vi kommer ud af den økonomiske krise, som EU også har påtvunget os, vil jeg med glæde bære den titel. Vi vil naturligvis stadig være imod stigningen i 2011-budgettet og europæiske skatter. Inden hr. Schulz går i gang, skal jeg i øvrigt lige sige, at jeg ikke er blond.
László Surján
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Handler disse drøftelser om penge og magt? Nej, det gør de ikke. Den europæiske udvikling er ved at gå i stå. Indtægtssiden af budgettet har afventet en reform i årevis. I henhold til Lissabontraktaten skal indtægterne komme fra vores egne ressourcer. Så hvorfor ikke? Hvorfor kan vi ikke drøfte det? I årevis har eksperter sagt, at det europæiske budget er ufleksibelt, og at det er årsagen til, at EU er handlingslammet. Hvorfor skaber vi så ikke et fleksibelt budget?
Vi kan ikke løfte udfordringerne i en verden i rivende udvikling, hvis vi er bundet - af et syvårigt budget - men samtidig må vi ikke se bort fra de grundlæggende europæiske principper, i henhold til hvilke meningsforskelle skal løses med en åben debat og gennem kompromis. Det er uacceptabelt, at der findes stater, der ikke engang er villige til at indgå i en sådan debat. Det er enden på den europæiske ånd. Vi er fortsat åbne for drøftelser, og ansvaret ligger hos dem, der ikke vil indgå i sådanne.
Nogle siger, at politiske spørgsmål ikke må være forbundet med budgetspørgsmål. Jeg mener det modsatte! Hele EU's historie har handlet om det. Det kan medlemmerne selv undersøge! Her repræsenterer vi befolkningen, og vi kan ikke se dem i øjnene, hvis vi igen og igen præsenterer dem for flotte idéer, såsom Europa 2020-strategien og Lissabonprogrammet, og ikke har midlerne til at gennemføre dem. Det kan ikke fortsætte på den måde! Det er ikke Rådet, der er uenigt med Parlamentet. Det er dem, der er ude af stand til at forstå tidens ånd, der er uenige med dem, som ønsker et Europa, der fungerer.
Göran Färm
(EN) Hr. formand! Lad mig først sige tak til det belgiske formandskab, fordi det virkelig gør en indsats, men det er nødt til at gøre lidt mere. Parlamentet har vist stor velvilje ved at acceptere tallene for 2011, fordi vi forstår den økonomiske situation i medlemsstaterne.
For så vidt angår forpligtelserne, er der selv i realværdi tale om en reduktion af budgettet. Vi har også tilbudt løsninger på en række praktiske aspekter som ITER-institutionerne, de finansielle tilsynsmyndigheder og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil; vi har været konstruktive. Men vi vil ikke acceptere, at den økonomiske krise vil være her for evigt, og at krisen skal sætte grænserne for Europas fremtid. Vi vil ikke acceptere, at ensporede besparelser er vejen ud af krisen. Vi vil ikke acceptere, at krisen kræver mindre Europa eller en antieuropæisk dagsorden. Mere konkret har vi kritiseret manglen på fleksibilitet i EU's budget i årevis, og Kommissionen er enig med os. Hvordan kan løsningen på budgetproblemerne så pludselig være at begrænse fleksibiliteten?
Hvordan kan Europas fremtid være at skære i finansieringen til gensidigt vedtagne prioritetsprogrammer og ikke finansiere nye - ITER er ikke den eneste prioritet - eller selv de vigtigste. Uden rimelig fleksibilitet risikerer vi at opbygge et bjerg af problemer for 2012 og 2013. Lad os forsøge at undgå det.
Hvordan kan det være et problem at involvere Parlamentet i en konstruktiv dialog om den kommende finansielle ramme og det næste langsigtede budget? Det forstår jeg ikke. Lad os igen forsøge at opnå en aftale, men vi skal finde en løsning på fleksibilitet, der ikke er mindre ambitiøs end det, vi allerede har i den interinstitutionelle aftale. Vi skal finde en åben og konstruktiv procedure for den kommende finansielle ramme. Det er vores røde tråd. Jeg vil bede Rådet om at gøre et nyt forsøg.
Carl Haglund
(SV) Hr. formand! Det er nemt at være enig i meget af det, mine kolleger har sagt. For mig og mange andre har det faktisk været et spørgsmål om reel bekymring for fremtiden, en bekymring for, hvordan vi skal komme igennem de kommende år og det kommende årti. Det er vigtigt at huske, at vi i fællesskab er nået til enighed om en temmelig - eller nærmere meget - ambitiøs 2020-strategi for Europa - en strategi, der vil sikre fremskridt for Europa. Det er imidlertid naivt at tro, at en sådan strategi vil finansiere sig selv eller gennemføre sig selv. Det er også givet, at denne strategi og dens succes ikke blot vil være et spørgsmål om penge. Det vil desværre også komme i spil i et vist omfang.
Det er hverken lykkedes Rådet eller Kommissionen at præsentere planer for de kommende år, som vi er tilstrækkeligt imponerede over, hvilket er en af årsagerne til, at vi endte ud i den konflikttilstand, som vi har befundet os i på det seneste. Jeg vil gerne sige til Rådet, at det meget gerne vil inddrages i familieportrættet efter at have godkendt Lissabontraktaten og være nået til enighed om 2020-strategien. Alle de fremtrædende personer står med glæde og fortæller alle, hvor meget de holder af Europa, men når det gælder om at gøre noget og rent faktisk gennemføre tiltagene, har Rådet pludselig problemer. Der er tale om problemer, der nu kommer til udtryk ved, at vi pludselig har en budgetkrise, og problemer, som Rådet som påpeget bør tage fat i og finde løsninger på, da kendsgerningen er, at det ikke blot handler om næste års budget. Det handler om fremtiden. Det er det politiske budskab, som vi har til Rådet i dag.
Vicky Ford
(EN) Hr. formand! I sidste weekend besøgte en delegation fra Kommissionen og IMF Dublin for at give økonomisk rådgivning. Endnu et europæisk land har nu igen været nødt til at udarbejde et nyt nationalt budget, og for vores venner på den anden side af Det Irske Hav er det en ekstremt vanskelig tid.
Der er naturligvis en dyb ironi i, at europæiske tjenestemænd giver deres holdning til et nationalt budget, når vi endnu ikke er nået til enighed om EU's eget budget. I mange måneder har min gruppe advaret om, at det med medlemsstater, der står over for et så stort budgetpres på hjemmefronten, er afgørende, at EU udviser mådehold i forbindelse med sine egne udgifter, idet det sikres, at hver krone af skatteydernes penge bruges på en fornuftig måde. Den seneste afstemning i Parlamentet viste ikke et sådant mådehold, og det er naturligvis et godt tegn, at der nu er enighed om tallene mellem Parlamentet og Rådet, selv om jeg mener, at vi kunne være gået endnu længere ned. Det er imidlertid deprimerende, at der til trods for enighed om tallene, stadig ikke foreligger en aftale om budgettet.
Vores markeder er stadig langt fra stabile. Markeder bliver nervøse, når der er usikkerhed, og jeg vil på det kraftigste opfordre medlemmerne til at tilsidesætte politiske ambitioner og få vedtaget et budget.
Bastiaan Belder
(NL) Hr. formand! Parlamentet forsinker vedtagelsen af 2011-budgettet. Dets krav om, at det skal have indflydelse på finansieringen af EU på lang sigt, omfatter en EU-skat, selv om det ikke eksplicit har kaldt den ved dette navn. Ved at gøre det bliver Parlamentet åbent for mistanke om, at det ikke ønsker at spille en konstruktiv rolle i den årlige budgetprocedure i henhold til traktatens artikel 234. Det tyder ikke godt for det finansielle overslag for perioden 2014-2020, som Parlamentet så brændende ønsker at blive involveret i. Med budgetstigningen på 2,91 % har Parlamentet allerede opnået mere, end hvad der er godt for Europa og de europæiske borgere og virksomheder og medlemsstaternes budgetter. Det er os, der er ansvarlige for at udarbejde fornuftige planer for 2011-budgettet. Det kunne sætte en stopper for disse budgetbegrænsninger, der stadig kunne vise sig at være nyttige.
Philip Claeys
(NL) Hr. formand! Det ville ikke skade, hvis Parlamentet for en gangs skyld gik forud med et godt eksempel og forsvarede princippet om, at EU bør sætte tæring efter næring. I en tid, hvor alle er nødt til at spare, og hvor vores borgere er nødt til at stramme livremmen, er det et helt forkert budskab at argumentere for en betydelig stigning i EU-budgettet. EU er ganske enkelt i gang med at sikre sig nye beføjelser og ønsker flere penge til dette formål. Der er dog rigelige muligheder for at gøre betydelige besparelser. I henhold til Revisionsretten tegner de finansielle konsekvenser af uregelmæssigheder inden for landbrugspolitikken sig for 2-5 % af udgifterne til landbruget. Den finansielle fejlmargen for regionalfondene er på over 5 %, hvilket således overstiger de to største udgiftsposter i budgettet. Vi har derfor brug for bedre kontrol med, hvordan midlerne anvendes, og strengere sanktioner i tilfælde af fejlagtig, ulovlig og svigagtig anvendelse. I stedet for blot konstant at opfordre til stigende indtægter bør Parlamentet også en gang imellem drøfte besparelser. En direkte EU-skat, som er det, Kommissionen ønsker, er uacceptabel af flere årsager. Det er endnu et skridt imod en europæisk superstat, det vil uundgåeligt føre til flere udgifter, og det vil også uundgåeligt - hvilket kommissær Lewandowski da også har indrømmet - føre til en stigning i den generelle skattebyrde for nettobidragsyderne, en idé, der på nuværende tidspunkt ganske enkelt ikke vil kunne sælges.
Alain Lamassoure
(FR) Hr. formand, hr. Wathelet, hr. Barroso! Jeg vil gerne takke Kommissionen og det belgiske formandskab for deres åbne, samarbejdsvillige og europæiske tilgang.
Lad os ikke i disse krisetider glemme at beskytte fremtiden. Sidste år handlede konkurrencen mellem regeringerne om, hvem der kunne bruge flest penge. Alle åbnede for sluserne. I år er det det modsatte. Alle træder på bremsen. Parlamentet accepterer det tal, som Rådet er blevet påtvunget af de mest nøjsomme eller smålige medlemsstater, men på betingelse af at vi er enige om at beskytte fremtiden.
Unionen har ikke længere de nødvendige ressourcer til at finansiere sit budget. I stedet for at være det primære instrument for solidaritet mellem europæerne er EU-budgettet blevet en slagmark for modstridende nationale interesser. Det er nu et år siden, at Lissabontraktaten trådte i kraft. Den giver Unionen længe ventede nye beføjelser. Ikke desto mindre kunne der ikke tildeles yderligere ressourcer til 2010-budgettet, og det samme gælder 2011. Det samme gælder også for Europa 2020-handlingsprogrammet.
I en tid, hvor alle medlemsstaterne forpligter sig til politikker, der skal sikre massive nedskæringer i de offentlige udgifter, har de en enorm interesse i at identificere og benytte sig af potentielle besparelser ved at samle visse udgifter enten mellem flere stater eller mellem alle 27 medlemsstater. Europa, den europæiske vision og europæisk benchmarking kan hjælpe os med at bruge færre midler. Derfor foreslår Parlamentet en aftale mellem vores tre institutioner om en metode til at samarbejde om alle disse forslag for fremtiden.
Personligt kan jeg tilføje, at vi vil spare tid ved at involvere de nationale parlamenter, da de er suveræne inden for beskatnings- og budgetanliggender.
Ivars Godmanis
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne understrege tre ting. For det første gælder det, at når tiderne er hårde for alle, er vi nødt til at arbejde samme. Jeg mener, at lavpunktet i forligsproceduren var, da Rådet nægtede at indlede drøftelser, og det næstlaveste punkt var, da det nægtede at indlede drøftelser om grundlaget for de dokumenter, som Kommissionen havde forelagt, vedrørende den politiske del af vores drøftelser. Men drøftelser er en del af traktaten, og de falder i mindst to dele. For det første fremgår det helt klart, for så vidt angår den flerårige finansielle ramme, af artikel 312, at hvis vi ikke har drøftelser, inden vi når til enighed herom, vil den ikke blive en succes.
For så vidt angår egne ressourcer - som måske er et meget ømtåleligt emne for Rådet - er der ikke nogen stor trussel. Vi starter ikke med nye skatter, men vi indleder drøftelserne i henhold til artikel 311. Jeg mener med 100 % sikkerhed, at vi har brug for et budget. Der er ingen anden løsning. Men hvis vi virkelig ønsker én ting - nemlig at samarbejde og indlede drøftelser (vi ved ikke, hvad resultatet af disse drøftelser vil blive) - anmoder vi Rådet om at tage del i denne fælles opgave. Jeg mener, at vi på den måde kan opnå succes. Ellers håber jeg virkelig, at Rådet ikke vil gå enegang i henhold til artikel 315. Det er muligt, men jeg mener, at en fælles opgave vil være meget bedre end en opdelt.
Hynek Fajmon
(CS) Hr. formand! Jeg vil gerne sige, at jeg er skuffet over forhandlingerne mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet om EU-budgettet for 2011. På nuværende tidspunkt er hele Europa ramt af den økonomiske og finansielle krise. De europæiske regeringer er påvirket af faldende indtægter og behovet for at betale store gældsposter tilbage. Parlamentet kan ikke lade som om, at det er immunt over for dette. Det er ikke rimeligt, at Parlamentet i en så vanskelig situation kræver en 6 %-stigning i budgettet. Det er heller ikke rimeligt, at Parlamentet tilbyder at vedtage budgettet mod et løfte om at give Parlamentet egne ressourcer. Efter min mening bør Parlamentets forhandlere ikke forværre situationen i forbindelse med forhandlingerne, men nærmere sigte mod at indgå en aftale.
Borgerne, husholdningerne, virksomhederne, samfundene og staterne i EU har brug for stabilitet, og det kan kun sikres gennem behørigt vedtagne budgetter, ikke foreløbige budgetter. Jeg opfordrer derfor Parlamentet, Rådet og Kommissionen til at nå til enighed om EU-budgettet for 2011 så hurtigt som muligt.
Diane Dodds
(EN) Hr. formand! Jeg bifalder drøftelserne om budgettet i dag. Det er vanskelige tider i medlemsstaterne, og det er en kendsgerning, som Parlamentet ikke kan ignorere. Ud fra samtaler med mine vælgere kan jeg udlede, at de mener, at dem, der gør sig til fortalere for behovet for budgetstigninger, ikke er i kontakt med deres økonomiske virkelighed, og derudover udhuler hele dette spørgsmål tilliden til de europæiske institutioner.
Den manglende evne til at nå til enighed om et budget skyldes ikke uforsonlighed, men skyldes primært den føderalistiske dagsorden og jagten på den hellige gral, nemlig egne ressourcer. Efter min mening er en EU-skat udelukket.
Som svar på hr. Barrosos erklæring i dag om, at han vil stille forslag om en sådan skat inden juni 2011, vil jeg anmode premierminister Cameron om klart at meddele, at et hvilket som helst skridt i denne retning ville udløse en folkeafstemning i Det Forenede Kongerige.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
Hr. formand! Som ordfører for EU's budget for 2011 vil jeg gerne understrege den konstruktive rolle, som det belgiske formandskab har spillet. Jeg vil også gerne takke Kommissionen for dens engagement. Desværre er vores indsats ikke slut. Tværtimod skal vi nu intensivere den. Personligt mener jeg, at fiaskoen i forhandlingerne om 2011-budgettet er et nederlag for os alle. Jeg vil dog gerne dele min fortolkning af årsagen til mandagens fiasko med medlemmerne.
Vi var vidne til en beklagelig situation, hvor flere medlemsstater forlængede forhandlingerne indtil midnat for at få dem til at ende i fiasko. Det lykkedes os ikke at afslutte forhandlingerne i tide, da der fra flere medlemsstaters side ganske enkelt ikke var forhandlingsvilje. For mig personligt er det en beklagelig og meget overraskende situation, når der omkring forhandlingsbordet sidder diplomater og vicefinansministre, og de ikke ønsker at drøfte finanser eller kommende og nuværende finansiering af EU. Det er helt uforståeligt og uacceptabelt for mig, for hvad skal der ske, hvis politikerne og diplomaterne ikke ønsker at tale med hinanden?
Min næste pointe er, at spændingerne i forbindelse med drøftelserne om 2011-budgettet begyndte, fordi Parlamentet ønsker at rette medlemsstaternes opmærksomhed mod et problem, som vi ser i fremtiden, og som vi allerede kan se i dag, nemlig at EU fortsat påtager sig nye roller og iværksætter nye aktivitetsområder, og at Unionen har voksende ambitioner, men at medlemsstaterne, der støtter disse ambitioner, samtidig ikke vil finansiere ambitionerne, planerne, aktionerne og de nye områder. Vi skal drøfte denne voksende inkonsekvens. I krisetider er det så meget desto vigtigere at drøfte finanser og drøfte, hvordan EU skal finansieres. Parlamentet er desuden så meget mere nødvendigt, og det er ikke det rette tidspunkt at gøre budgettet tabu.
Janusz Wojciechowski
(PL) Hr. formand! Vi har rent faktisk en alvorlig budgetkrise i EU, og som den tidligere taler sagde, er mange parter ansvarlige for den. Parlamentet begik måske en fejl, når det gælder dets forventninger til forhandlingerne - vi ønskede at beskæftige os med for mange spørgsmål på samme tid. Det er et problem for modtagerne, men det er faktisk også en alvorlig politisk krise, der efter min mening skyldes, at euroentusiasmen er gået tabt. Euroentusiasmen skinnede igennem i Parlamentet, da vi drøftede Lissabontraktaten, og dem, der ikke er store tilhængere af EU, blev opfordret til at udvise større entusiasme. Men da forhandlingerne om traktaten blev afsluttet, og integrationen blev forbedret, blev drøftelserne om penge og budgettet indledt, og det viste sig, at der i stedet for euroentusiasme var euroegoisme og et ønske om at betale så lidt som muligt for den øgede europæiske integration. Jeg så gerne større euroentusiasme, når det gælder budgettet.
Reimer Böge
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er bekymret, men ikke over budgettet, den interinstitutionelle aftale eller et eventuelt budget med foreløbige tolvtedele. Jeg er generelt bekymret over den politiske situation, som EU står over for, og som er kommet frem i lyset i dag i forbindelse med budgettet. Jeg er bekymret over tendensen til mellemstatsligt samarbejde og den kendsgerning, at Parlamentets øgede beføjelser tydeligvis vil blive indskrænket, og at selv aftalen fra 2006 ikke respekteres. Jeg er bekymret over, at Lissabontraktaten ikke gennemføres. (Bifald). Jeg bifalder hr. Barrosos udtalelser. Det ville dog måske have været mere nyttigt, hvis han var kommet ti dage tidligere for i højere grad at gøre det klart, at Kommissionen er på Parlamentets side.
For så vidt angår de tre vigtigste emner for vores forhandlinger, er det første, som jeg ønsker at drøfte, fleksibilitetsinstrumentet. Der har tydeligvis været en del bevægelse på området. Jeg har dog på det seneste hørt, at der har været tale om tilbageskridt i forbindelse med de parallelle forhandlinger i Bruxelles. Hvad er det, der sker? Er der en mulighed - og er det for meget at bede om - for at nå til enighed om det samme fleksibilitetsniveau, som vi havde inden Lissabontraktaten, hvilket var den rette løsning og blev opnået efter mange års forhandlinger, der blev indledt med Agenda 2000? Er det i forbindelse med egne ressourcer for meget at bede om, at vi forpligter os til fortsættelsen af, hvad vi - Rådet, Kommissionen og Parlamentet - sagde i 2006 i vores erklæring om den interinstitutionelle aftale? Er det for meget at bede om, at dem, der afviser tanken om en drøftelse om egne ressourcer, skulle prøve at læse traktaten? I henhold til traktaten skal denne drøftelse finde sted.
Er det endelig for meget at bede om, at vi indgår bindende politiske aftaler om alle spørgsmål vedrørende procedurer med samstemmende udtalelse, således at vi kan forhindre kriser i at opstå, og således at vi ikke befinder os i samme situation i forbindelse med andre spørgsmål, herunder eksterne handelsaftaler og den kommende flerårige finansielle ramme? Hvis medlemmerne præsenterer det i den form, det er blevet i dag, vil svaret fra Parlamentet være et klart nej.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Hr. formand! Medlemsstaterne går tydeligvis igennem en vanskelig tid fra et budgetmæssigt synspunkt. På den anden side har det været indlysende, at EU-budgettet har ydet et væsentligt bidrag til de enkelte medlemsstaters udvikling, herunder nettobidragsyderne.
Jeg er overrasket over, at fiaskoen i forligsproceduren ikke skyldtes manglende enighed om tallene, men derimod afvisningen af at indgå i praktiske drøftelser om medlemsstaternes fælles fremtid, med andre ord Europas fremtid. Parlamentet ønsker ikke at overskride sine beføjelser. Det ønsker, at traktaten overholdes, og at beskytte de fremtidige interesser for de borgere, der valgte det.
Hvilke punkter har Rådet nægtet at drøfte?
Parlamentets inddragelse i udarbejdelsen af den flerårige finansielle ramme er en bestemmelse i traktaten. Denne opgave blev udført i 2006, og jeg mener ikke, at 2007-2013-budgettet var dårligt for EU. Tværtimod.
Fleksibilitet - denne mekanisme er blevet anvendt effektivt hidtil, og alle medlemsstater har nydt godt af den.
Egne ressourcer - det er netop den budgetsituation, som medlemsstaterne gennemgår, der bør tilskynde dem til at finde stabile metoder til at finansiere det europæiske budget, som vil sikre, at gennemførelsen af europæiske politikker ikke bringes i fare.
De nye ansvarsområder i henhold til traktaten og 2020-strategien kræver finansiering. Det er ikke acceptabelt, at den samme institution, nemlig Rådet, fastsætter mål for 2020 og samtidig ikke godkender de finansielle midler, der er nødvendige for at leve op til disse krav. Jeg mener, at vi er forpligtede til at indgå en aftale. Vi har et ansvar over for vores borgere. Vi må ikke tillade, at borgernes tillid til de europæiske institutioner vakler.
Giovanni La Via
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! I denne uge skulle vi have vedtaget Den Europæiske Unions almindelige budget for 2011. I stedet står vi over for en situation, hvor der er alvorlig risiko for, at Europa skal indlede det nye år med et foreløbigt budget og vil blive voldsomt hæmmet af ordningen med foreløbige tolvtedele.
Det er almen viden, at Parlamentet, Kommissionen og de fleste medlemsstater var klar til at indgå en aftale, som blev blokeret af et mindretal af lande, der nægtede at indlede en konstruktiv drøftelse med Parlamentet om gennemførelsen af Lissabontraktaten.
Jeg mener, at Parlamentets holdning under forhandlingerne var ansvarlig og moderat. Parlamentet opfordrede til gennemførelse af Lissabontraktaten og opfordrer fortsat indtrængende hertil.
Rådet har for sin del vist sig ude af stand til at indgå en aftale og har vist, at det er dybt splittet i sager af grundlæggende betydning, som et mindretal af stater nedlagde veto imod, idet de afviste at indlede en drøftelse med Parlamentet om de bestemmelser og procedurer, der bør styre gennemførelsen af Lissabontraktaten.
Vi er dog nu nødt til at se fremad og opbygge det fremtidige Europa sammen - og her mener jeg Rådet, Parlamentet og Kommissionen - uden egoisme og uden undskyldninger. Ved at indvilge i de grænser, som Rådet satte for stigningstallet, de 2,91 %, som vi alle er bekendt med, er Parlamentets mål at udsende et stærkt signal om, at det er bevidst om den tid, som vi gennemgår.
Vi er dog alle enige om, at vi, som Kommissionen også bekræftede i dag, skal anmode om større fleksibilitet for at opfylde Europas behov. Jeg er enig i hr. Barrosos ord i dag, da han henviste til de forslag, som Kommissionen vil udarbejde for anvendelsen af sine egne ressourcer og tilpasningen af EU-budgettet til Lissabontraktaten, og jeg håber på større samarbejde fra Rådet i at opbygge fremtidens Europa.
José Manuel Fernandes
(PT) Hr. formand! I forbindelse med forhandlingerne med Rådet om 2011-budgettet gjorde Parlamentet sit yderste for at indgå en aftale. Det eneste krav er, at Rådets løfter indfris, f.eks. når det gælder Europa 2020-strategien og behovet for at finansiere den, samt at Lissabontraktaten respekteres.
I realiteten skal Parlamentet i henhold til traktaten inddrages - ved afstemninger, ved at afgive udtalelser eller ved høring - i den nye interinstitutionelle aftale, i den kommende flerårige finansielle ramme og i fastlæggelsen af nye egne ressourcer. Disse krav er logiske, rimelige, i offentlighedens interesse og bidrager til at forebygge interinstitutionelle risici og konflikter. Det er krav, som Rådet bør dele og efterleve.
For så vidt angår den interinstitutionelle aftale, er det indlysende, at respekt for de tilsagn, som de europæiske institutioner, særlig Rådet, har afgivet, er betinget af tilstedeværelsen af fleksibilitet, for så vidt angår den nuværende flerårige finansielle ramme.
Europa 2020-strategien, ITER-programmet, Tjenesten for EU's Optræden Udadtil og de finansielle tilsynsorganer er eksempler på områder, der kræver finansiering. Rådet skal tage Lissabontraktaten til sig, både for så vidt angår de nye områder, der senest er kommet under EU's jurisdiktion, og som fremgår af budgettet, og for så vidt angår Parlamentets øgede beføjelser, ikke mindst på budgetområdet. Disse ændringer styrker faktisk EU-institutionernes demokratiske legitimitet.
Anvendelsen af fællesskabsmetoden frem for den mellemstatslige tilgang gør vores styreform mere demokratisk. Jeg håber ikke, at nogle få nationale egoer ender med at blokere det europæiske projekt med fred, solidaritet og fremskridt eller bringer det i fare.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Det har været en meget vigtig drøftelse - særlig de politiske aspekter af den - men jeg mener også, at det er vigtigt at tale om nogle af de praktiske dele af drøftelsen. Jeg er landbrugsordfører for 2011-budgettet, og der vil, hvis vi ikke indgår en aftale om budgettet, være reelle konsekvenser for likviditeten i medlemsstater, der har foretaget forudbetalinger til deres landbrugere i de seneste uger. Disse landbrugere står over for finansielle vanskeligheder og manglende indkomster. Der er således meget reelle og praktiske konsekvenser, og det er blot en af dem.
Jeg vil dog tale om fremtiden. Lige nu drøfter vi fremtiden for den fælles landbrugspolitik, og vi anmoder om, at denne politik leverer mere til Europa inden for miljøspørgsmål, fødevaresikkerhed og den territorielle dimension, og alligevel har hele debatten hidtil handlet om, hvordan vi kan skære ned på landbrugsbudgettet. Jeg er meget bekymret for, at vi i denne drøftelse om budgettet for 2011 udbreder et meget negativt syn på budgettet for landbruget og EU efter 2013. Disse to spørgsmål er meget tæt forbundne, og jeg mener, at vi skal være bevidste herom.
Edit Herczog
(HU) Hr. formand! I de seneste ti år har vi fortalt de europæiske borgere, at det var nødvendigt med en traktat om Den Europæiske Union, og landene har da også ratificeret den. I de seneste ti år har vi fortalt borgerne, at forskning og udvikling bedre kan gennemføres og finansieres på EU-niveau. Vi har fortalt dem, at den europæiske rumpolitik bedre kan gennemføres på EU-niveau, og vi har fortalt dem, at energiforskning og kampen mod klimaændringer bedre kan gennemføres i EU end i de enkelte medlemsstater. Da vi sagde det og stod for det, troede vi, at vi fortalte sandheden. Vi kan lige så godt gå hele vejen. Hvis vi stadig tror på det, vi har sagt i de seneste ti år, må vi sikre de nødvendige budgetmidler, og det primære redskab til at opnå det er fleksibilitet, mens det sekundære er indførelsen af Parlamentets egne ressourcer, EU's egne ressourcer. I øvrigt er der brug for EU.
Niki Tzavela
(EN) Hr. formand! Den seneste fælleserklæring efter topmødet mellem EU og USA var den første erklæring i lang tid, hvor Kommissionen udviste alvor, optimisme, styrke og solidaritet og også sammenhæng. Det er paradoksalt, at vi ikke kan finde fælles fodslag, når det gælder budgettet. Hvis vi ønsker, at Europa skal være en international magt, hvilket vi er, kan vi ikke tillade os ikke at have et budget. Det er, hvad jeg ønskede at sige. Fortsæt det gode arbejde.
Giovanni Collino
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Fiaskoen i forbindelse med trilogen er en vigtig politisk mulighed for at overveje Europas nyere historie.
Problemet er ikke blot politisk, men også kulturelt, og involverer mange medlemsstater. Den nuværende økonomiske og finansielle krise er strukturel og ikke et midlertidigt fænomen. Den repræsenterer en transformation, der påvirker økonomien, beskæftigelsen og samfundet i vores tidsalder. Hvis der ikke er nogen politisk og kulturel vækst med en global vision for Europa, vil vi ikke kunne løse problemerne i forbindelse med starten af det tredje årtusinde, herunder velfærd, forskning, energi og miljøpolitik og -sikkerhed, som udelukkende kan håndteres ved en politisk forening af alle EU's medlemsstater.
Mit budskab til mine kolleger er, at selv om trilogen blev en fiasko, er det arbejde, der udføres af Parlamentet, godt arbejde, der fuldt ud lever op til vores mandat til at repræsentere befolkningen. I disse dage vægter Parlamentet højere takket være Lissabontraktaten, og Rådet kan ikke længere indtage en dominerende rolle imod den folkesuverænitet, som Parlamentet repræsenterer.
(Formanden fratog taleren ordet)
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Det er tydeligt, at de traditionelle repræsentanter for Parlamentet opfordrer til omfattende fleksibilitet i budgettet, men jeg har bemærket, at ingen har nævnt nettobidragsydernes interesser eller borgernes interesser.
Det er i sidste ende nettobidragsyderne, der finansierer EU, som var ansvarlige for at genstarte den økonomiske motor efter krisen, hvilket reddede de lande, der havde budgetunderskud, og selve euroen, og som pålægger deres borgere tunge byrder. Efter min mening er det derfor helt forståeligt og berettiget, at disse lande og deres borgere ønsker at holde sig til budgetbevillingerne samt sikre, at nettosaldoen ikke bare lige kan ændres med tilbagevirkende kraft og pengene spredes ad forskellige kanaler. Jeg henviser naturligvis ikke her til den bistand, der ydes efter katastrofer. Den udelader jeg.
Ligeledes har den kritiske tilgang til EU-beskatning intet at gøre med en tilsyneladende mangel på solidaritet. Den skyldes blot, at de fleste medlemsstater er modstandere heraf. Det er derfor indlysende, at vi skal opretholde de nationale parlamenters ratificering af hensyn til subsidiaritetsprincippet.
Monika Hohlmeier
(DE) Hr. formand! For det første vil jeg gerne efter gentagne påstande i Parlamentet gøre det klart, at vi under budgetforhandlingerne ikke har bedt om en krone mere, end Rådet har tilbudt os. Det betyder, at vi var helt på linje med Rådets ønsker. For så vidt angår fleksibilitetsinstrumentet, har vi brug for det, fordi Rådet jævnligt får os i vanskeligheder med dets beslutninger om store projekter, hvortil det ikke har sikret finansiering. Vi skal så sammen med medlemsstaterne forsøge at finde løsninger for disse projekter med henblik på at kunne støtte dem finansielt og lægge fornuftige planer. Vi har heller ikke bedt om mere, end hvad der er fastlagt i Lissabontraktaten. I stedet opfordrer vi til overholdelse af traktaten. Intet andet, intet mere og intet mindre.
For så vidt angår egne ressourcer, er det vel ikke for meget at bede om, når Parlamentet siger, at det i det mindste gerne vil drøfte spørgsmålet og drøfte, hvilken form de kunne få, og hvorvidt egne ressourcer er på plads. Man kan ikke blot nægte at drøfte det og skyde skylden på Parlamentet.
Janusz Lewandowski
Hr. formand! Jeg har nogle korte supplerende bemærkninger til hr. Barrosos ord efter at have lyttet til medlemmernes bemærkninger.
Kommissionens strategi under disse specifikke omstændigheder er meget enkel og baseret på den simple antagelse, at enhed, ikke opsplitning, er, hvad Europa har brug for for at løfte andre udfordringer. Jeg mener, at det belgiske formandskab agerer ud fra samme antagelse.
Vores rolle er klart defineret i traktaterne i tilfælde af enighed - og i tilfælde af uenighed, som ikke var særlig sandsynlig, men som opstod for første gang i 26 år. Vi ser frustrationerne hos millioner af modtagere i hele EU. Vi er derfor nødt til at reagere. Vi forstår, at vi bør arbejde hurtigt, og vi har taget det første skridt i dag mod at opnå enighed om retningslinjerne, og vi vil så - muligvis den 1. december - indgive tallene, der ikke længere er kontroversielle, til forsvar af fleksibilitet, som vi har brug for, med henblik på at nå frem til et forslag om de samarbejdsaftaler, der er indbygget i Lissabontraktaten, og forsvare - hvilket også er vigtigt - Kommissionens initiativret til at præsentere visionen for fremtiden næste år.
Det er vores fælles ansvar at indfri vores løfter og levere det, som modtagerne forventer, det, der er blevet opbygget, som et budget på indtægtssiden, idet vi samtidig fuldt ud respekterer medlemsstaternes suverænitet på skatteområdet. Det handler om et beskedent budget, der stiger halvt så hurtigt som et nationalt budget, til trods for udvidelsen med over 12 nye medlemsstater. Det er et klart bevis på disciplin og stringens. Lad os derfor udføre arbejdet, mens vi arbejder for et bedre scenarie. Jeg appellerer til medlemmernes ansvarsfølelse. Ligesom hr. Barroso føler jeg mig i høj grad opmuntret af dagens drøftelse i Parlamentet.
Melchior Wathelet
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand! Det er sandt, at denne type drøftelse bør hjælpe os med at opnå en aftale frem for at gøre situationen endnu mere vanskelig. Jeg håber at kunne sige, at det virkelig er i den ånd, at vi har afholdt denne drøftelse i eftermiddag.
Ja, der vil ske fremskridt, og vi vil blive nødt til at forsøge at finde en aftale om fleksibilitet og om finansiering af ITER. Ja, udsigterne for 2012- og 2013-budgetterne vil skulle være genstand for en aftale, og vi forsøger virkelig at demonstrere, at vi kan nå til enighed om udsigterne for 2012-2013, særlig for så vidt angår det vigtige spørgsmål om fleksibilitet.
Ja, vi vil skulle afholde drøftelser i henhold til artikel 312 og 324 med henblik på at finde ud af, hvordan vi i praksis kan gennemføre det og sikre, at disse artikler og de nye procedurer bliver en realitet. Vi vil blive nødt til at finde fælles fodslag.
I dag hørte jeg, at Kommissionen vil bruge sine beføjelser til at tage initiativ til lovgivning, både hvad angår spørgsmålet om egne ressourcer, og hvad angår den flerårige finansielle ramme. På grundlag af disse elementer vil vi blive nødt til at mødes, vi vil blive nødt til at afholde drøftelser, vi vil skulle sikre, at vi overholder traktatens artikel 312 og 324, som indeholder bestemmelser om, at alle elementer skal gennemføres for at indgå en aftale, afholde disse møder og gennemføre denne samordning, der vil gøre det muligt at gøre de nye procedurer i henhold til traktaten en realitet.
For så vidt angår den fleksible del for 2012-2013, vil vi skulle gennemføre traktatens artikel 312 og 324, selv om vi igen - jeg må understrege dette - skal sikre, at 2011-budgettet vedtages. EU's troværdighed er på spil. Det, der også er på spil, er effektiviteten i de politikker, der kun vil blive gennemført, hvis 2011-budgettet vedtages. Vi taler udelukkende om samhørighedspolitikkerne; det er det hele. Det, der reelt er på spil her, er vores troværdighed og gennemførelsen af vores politikker.
Lad os for det tredje ikke støtte dem, der ikke ønsker et budget, således at EU får endnu færre midler til rådighed til at gennemføre sine politikker. For at vise, at de tager fejl, skal vi helt sikkert støtte en forsonlig tilgang og få mest muligt ud af de seneste par uger med henblik på at opnå denne tilgang, så vi alle får gavn af den, selv om vi er nødt til at gøre indrømmelser. Det er i det mindste et grundlag, der indebærer fremskridt frem for tilbageskridt, hvilket ville være tilfældet, hvis vi ikke opnår et 2011-budget inden for de næste par uger.
Formanden
Jeg vil sige til formanden for Rådet, at Formandskonferencens møde skal til at starte. Der er derfor brug for reelle spørgsmål og svar i Parlamentet, da det er et meget vigtigt møde. Vi er nødt til at se fremskridt fra Rådets side. Formanden for Rådet har sikkert haft adskillige drøftelser med medlemmerne af Rådet, med medlemsstaterne. Hvordan vil han forklare det for os? Er det muligt at sikre fremskridt i vores retning? Vi har visse forventninger. Rådsformanden kender dem, da de faktisk var emnet for vores seneste forespørgsler - tre punkter sidst på aftenen den 15. november kort før midnat. Det er meget vigtigt for os med et sådant svar fra rådsformanden.
Melchior Wathelet
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand! Jeg hørte godt hr. Schulz' spørgsmål. Efter min mening er ingen blevet skånet.
Jeg mener, at vi enten kan vælge en tilgang, hvor vi peger fingre af hinanden, eller vi kan forsøge at overbevise os selv om at anvende en anden tilgang, hvor begge sider forsøger at sikre fremskridt i retning mod denne forsonlige tilgang. Vi kunne også blive i den tankegang, der desværre førte til uoverensstemmelser den 15. november.
Hvis skyld er det? Jeg kunne have fortalt medlemmerne fra starten, at Parlamentet helt sikkert ville sige, at det var Rådets skyld, og at Rådet helt sikkert ville sige, at det var Parlamentets skyld, mens begge institutioner ville takke Kommissionen for dens indsats i forbindelse med forligsproceduren. Vi må forsøge at bevæge os væk fra denne tilgang og få mest muligt ud af de sidste par uger og dage med henblik på at begynde at tænke i nye baner.
For at besvare formandens spørgsmål om, hvorvidt der kan opnås fremskridt. Ja, der kan opnås fremskridt, for vi ved, at hvis vi opfører os på samme måde som den 15. november, ville vi blot gentage uoverensstemmelserne den dag, særlig for så vidt angår det vigtige spørgsmål om fleksibilitet. Hvorfor er dette spørgsmål så vigtigt? Det er vigtigt, fordi det efter min mening tackler en af Parlamentets vigtigste overvejelser, nemlig at opnå en række udsigter i det mindste for 2012-2013, som er det tidspunkt, hvor den nuværende flerårige finansielle ramme udløber.
Det er årsagen til, at det belgiske formandskab vedrørende dette spørgsmål efter den 15. november straks genoptog kontakterne med henblik på også at sikre fremskridt inden for disse andre punkter. Ja, der er mulighed for enighed i den sammenhæng, men begge sider vil skulle foretage en kovending og anvende en forsonlig tilgang, hvis der skal opnås resultater. Ellers vil vi desværre blive vidne til endnu en fiasko, og jeg har tidligere nævnt de skadelige konsekvenser, en sådan fiasko ville få, hovedsagelig for gennemførelsen af vores politikker. Jeg mener, at de europæiske borgere fortjener mere end det.
Formanden
Jeg vil gerne takke rådsformanden for hans aktivitet under forhandlingerne og for drøftelsen. Vi håber, at der vil blive opnået et positivt resultat så hurtigt som muligt.
Jeg vil også gerne takke kommissionsformand Barroso og kommissær Lewandowski for deres bidrag til drøftelserne.
Jeg har nu nogle vigtige bemærkninger, og jeg vil skifte til mit modersmål.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg vil gerne informere medlemmerne om, at fristen for at indgive bidrag til dette punkt er følgende. Beslutningsforslag - onsdag den 24. november kl. 10.00, ændringsforslag - onsdag den 24. november kl. 15.00.
Afstemningen finder sted torsdag den 25. november 2010.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 149)
Cătălin Sorin Ivan
Vi befinder os på nuværende tidspunkt i et dødvande, der rækker ud over 2011-budgetproceduren. Det er et kritisk skillepunkt, som vil være afgørende for Unionens fremtid og skabe præcedens for kommende budgetprocedurer og den rolle, som Parlamentet vil spille.
Parlamentets klager er ikke latterlige. Det eneste, vi ønsker i praksis, er, at den rolle, som Parlamentet er blevet tillagt i henhold til traktaten, respekteres. Parlamentet har gjort en lang række indrømmelser under forhandlingerne, og vi bliver stadig opfordret til at gøre flere. Jeg håber imidlertid, at vi vil komme igennem denne periode, og at vi vil kunne stemme for det nye budget under mødeperioden i december.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Ikke siden 1988 har Europa oplevet så grundlæggende uenighed mellem Parlamentet og dets institutionelle partnere, når det gælder EU's budget. Det er et historisk øjeblik. Vil Rådet, og især Det Forenede Kongerige, Nederlandene og Danmark, indse, at Europa handler om at samle ressourcerne for at klare sig bedre sammen? Visse medlemsstater anvender en inkonsekvent tilgang. De skærer i deres nationale budgetter i opstramningens navn og opfordrer EU til at løse deres problemer ved at give Unionen ambitiøse opgaver. Og netop som disse ambitioner skal indfris, gør de oprør mod de høje budgetkrav. Galileo, ITER, Europa 2020-strategien og Tjenesten for EU's Optræden Udadtil - de koster alle penge! Vil vi skulle kæmpe hvert år for at opnå et symbolsk bidrag fra stædige medlemsstater, der efterfølgende vil beskylde Europa for at være ineffektiv og overflødig? Jeg støtter derfor en drøftelse om egne ressourcer ud af respekt for Lissabontraktaten og et ambitiøst og realistisk Europa.
Georgios Stavrakakis
Hr. formand! Den ubøjelige holdning hos et lille mindretal af medlemsstaterne er i bund og grund et udtryk for deres klare afvisning af at lægge fundamentet for hurtige og meningsfulde løsninger, når det gælder de europæiske borgeres grundlæggende behov nu, eller når de opstår i den nærmeste fremtid. Vi skal rejse de spørgsmål, som angår de europæiske borgere, på en ansvarlig måde. Vi må ikke glemme, at uanset EU's nye ansvarsområder efter Lissabontraktaten foreslår og vedtager medlemsstaternene hele tiden nye politikker og strategier, herunder Europa 2020-strategien, som EU skal gennemføre; på den anden side siger de, at de ikke vil stille pengene til rådighed til at gennemføre dem og dømmer dem således til fiasko, inden de overhovedet er kommet i gang. Jeg vil også understrege, at Parlamentet ikke anmoder om en stigning i udgifterne eller om flere beføjelser end dem, der er fastlagt i Lissabontraktaten. Parlamentet mener klart, at EU skal have tilstrækkelige ressourcer til rådighed til gnidningsløst at kunne gennemføre politikker, der supplerer medlemsstaternes indsats for at styrke beskæftigelsen, investeringer og den generelle økonomiske vækst. Parlamentets holdning er, at EU-budgettet ikke er en del af krisen; det er - via investeringer i kritiske sektorer - svaret på den.
Róża Gräfin von Thun und Hohenstein
Hr. formand! Jeg er meget bekymret over forvirringen omkring EU-budgettet for 2011, da vi på den ene side ikke må give køb på vores ambitioner om at opbygge et stærkt EU, mens Polen på den anden side vil overtage rådsformandskabet i den anden halvdel af 2011. Hvis EU ikke har vedtaget et budget inden og stadig er nødt til at fastlægge et hver måned, vil det være meget vanskeligt for vores formandskab at opfylde sine forpligtelser. Vi må spørge os selv, hvad der er mest vigtigt. En nem kortsigtet løsning, hvor vi giver efter for en række lande og formandskabet, eller en mere ambitiøs plan, der måske er mere vanskelig, men som på lang sigt vil gøre EU stærkere, og som vi alle vil få gavn af? Efter min mening er det vigtigere for os at opbygge et stærkt EU sammen. Et sådant EU har brug for sine egne ressourcer og et stærkt budget, der er baseret på princippet om solidaritet, og som kan finansiere det, der er brug for. Der er flere EU-medlemsstater, først og fremmest Det Forenede Kongerige, der ikke engang ønsker at drøfte det. Vi kan ikke tillade os at give efter for national egoisme.
