Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Carnero González
Hr. formand, goddag. Jeg regner med Deres velvilje til at forelægge følgende:
Som vi sikkert alle husker, er det i dag en trist og skammelig dag for verdens demokratier. General Augusto Pinochet, som er ansvarlig for et af de mest brutale diktatuer, verden har set, og for den død og forsvinden, der har været tilfældet for tusinder af borgere fra hans eget land og andre af europæisk oprindelse, vil i dag gøre krav på at indtage en stilling som æressenator på livstid. Demokraterne i hans land protesterer voldsomt over denne beklagelige kendsgerning. Og jeg finder, at vores Parlament burde gøre det samme og huske på, hvad der stod i den beslutning, som blev vedtaget under vores sidste mødeperiode, i afsnit 1, i forbindelse med den aktuelle og uopsættelige debat: "Det fordømmer, at general Pinochet har til hensigt at acceptere en stilling som senator på livstid.«
Hr. formand, dette ville være en værdig gestus, som jeg anmoder Dem om foran denne forsamling.

Formanden
Hr. Carnero, Parlamentet har ved sit bifald endnu en gang vist, at det godkender denne beslutning, som ydermere er en beslutning taget af alle ordentlige mænd og kvinder. Jeg tror, at vi hermed og uden at gøre os skyldige i retorik, kan betragte denne beslutning som vedtaget.

Gutiérrez Díaz
Hr. formand, i protokollen på side 26, hvor der tales om spørgetiden, står der "Parlamentet vil behandle en række spørgsmål til Kommissionen«, uden at det fremgår, at den fungerende formand, eftersom spørgetiden blev påbegyndt 35 minutter for sent i forhold til det, vi havde vedtaget i dagsordenen, havde undskyldt dette over for medlemmerne af forsamlingen og over for repræsentanterne for Kommissionen.
Jeg vil gerne, hr. formand, anmode om, at det kommer til at fremgå af protokollen, at de første ord, der blev fremført af ham, som ledede mødet, var en undskyldning over for forsamlingen og over for kommissærerne for forsinkelsen på de 35 minutter i forhold til det, vi havde vedtaget i dagsordenen.

Formanden
Tak, hr. Gutiérrez Díaz, det vil blive tilføjet protokollen, at De kom med en undskyldning.

Sindal
Hr. formand, det er første gang, jeg benytter denne mulighed for at gøre opmærksom på et problem. Jeg ved, det måske ikke er det rette sted, men jeg gør det alligevel. Igen i går er tusinder af fugle drevet i land på den danske kyst på grund af olieudslip i Nordsøen. Jeg ved, at der er et direktiv undervejs. Jeg ved, at vi er parat til at gøre noget ved det, men vi må altså sørge for at få fremskyndet denne proces. Der skal handling til. Tre-fire gange om året bliver de danske kyster sået til med fugle, der er smurt ind i olie, fordi vores skibe lukker olie ud i vores farvande. Det kan ikke fortsætte. Jeg vil bede Dem om at rette henvendelse til Kommissionen og Rådet og få dem til at sætte fart i denne proces.

Formanden
Mange tak, hr. Sindal.
(Den således ændrede protokol godkendtes)

Rübig
Hr. formand, jeg vil gerne meddele, at vi har indleveret mere end 100 underskrifter om uopsætteligheden af en forhandling om kriminaliteten, og at jeg har forståelse for, at der ikke vil finde nogen diskussion sted om emnet i denne uge. Jeg vil også gerne takke Dem for Deres brev til de belgiske myndigheder, hvori De foreslår, at politiet i kvarteret gøres mere synligt, og at der kommer en politistation i umiddelbar nærhed af institutionerne med eget nødopkaldsnummer. Jeg vil gerne understrege, at sikkerheden i Bruxelles ikke er noget eksklusivemne for PPE-Gruppen. Vi kan alle selv blive ramt en af de nærmeste dage!

Formanden
Hr. Rübig, jeg vil gerne sige noget til Dem, som jeg allerede har givet udtryk over for Dem to gange pr. brev: Det drejer sig ikke om antallet af underskrifter, det er ikke et aktuelt og uopsætteligt spørgsmål, for det berører ikke menneskerettighederne uden for Unionen. Der er meget alvorlige sager om menneskerettigheder i verden, og det er dét, vi har den aktuelle og uopsættelige debat til, men den skal ikke bruges til behandling i plenarforsamlingen af vores egne sager. Jeg må derfor, uanset hvor mange underskrifter der er på dokumenterne, se mig nødsaget til at afvise dem.

Bistand til ansøgerlande i Central- og Østeuropa - Tiltrædelsespartnerskaber med ansøgerlandene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0081/98 af Oostlander for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender, om forslag til Rådets forordning (EC, Euratom) om bistand som led i præ-tiltrædelsesstrategien til de lande i Central- og Østeuropa, der har ansøgt om tiltrædelse af Den Europæiske Union; -A4-0087/98 af Oostlander for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om forslag til Rådets beslutning om principper, prioriteter, mellemsigtede mål og betingelser for tiltrædelsespartnerskaber med ansøgerlandene.
Oostlander
Hr. formand, både i og uden for Parlamentet er der stor interesse for betænkningerne om udvidelsen. Jeg vil gerne understrege, at kollegerne og jeg også betragter udvidelsen som en meget vigtig sag, en enorm udfordring, realiseringen af en drøm kan man næsten sige, som vi også gerne vil sikre en god fremgang. Det betyder, at vi i enhver henseende vil sørge for, at vi i de kommende år - og det kan godt blive til mange, inden udvidelsesprocessen er afsluttet - sørger for, at institutionerne i Den Europæiske Union, der skal lede hele denne proces og holde den på sporet, holder sig tæt op ad hinanden med hensyn til deres politik. Vi vil sørge for, at der også ved afslutningen af denne proces hele tiden har været en selvfølgelig koordinering mellem de politiske holdninger, der er i de forskellige institutioner, så der ved processens afslutning ikke kan ske ulykker, men at hele udvidelsen og tiltrædelsen af ansøgerlandene hver for sig kan foregå på en fleksibel måde.
Hr. formand, ud fra denne intention har vi vurderet dokumenterne, både forslaget til forordning og de separate partnerskabstraktater. Vi har i den forbindelse nogle bemærkninger, der ligger i forlængelse af det, vi tidligere har sagt i andre beslutninger. Det drejer sig for det første om, at vi i betragtning af den forudgående diskussion var noget overraskede over, at de politiske kriterier, der i København med rette blev sat øverst på dagsordenen, ikke har fået den profil, hverken i forordningen eller i de enkelte partnerskabstraktater, som vi havde kunnet ønske og håbe. Derfor har vi i et ændringsforslag sørget for, at vores mening på dette punkt klart kommer til udtryk i forslaget til beslutning. Vi ønsker således at give de politiske kriterier tilstrækkelig profil, især fordi der efter Amsterdam også gælder klausuler for medlemsstaterne, hvori det hedder, at hvis medlemsstater vedvarende overtræder de retsstatslige aspekter, hvorved de er medlemmer af Den Europæiske Union, kan de eventuelt blive ekskluderet.
Jeg mener således også, at vi skal gøre det klart for ansøgerlandene, at Den Europæiske Union ikke er en forsamling af rige lande, men at vi er en forsamling af demokratiske retsstater, at det er det, det drejer sig om. I øvrigt er det et meget praktisk standpunkt, fordi et lands videre udvikling også er afhængig af kvaliteten af retsstaten og demokratiets funktionsdygtighed i det pågældende land. Vi har faktisk aldrig haft behov for at drøfte dette indbyrdes, fordi vi er en samling af demokratiske retsstater. Hidtil har alle, der har tilsluttet sig Fællesskabet, allerede været retsstater. For de tiltrædende landes vedkommende er det en proces, der ikke altid er helt afsluttet. Jeg tror også, at hvis man i 50-70 år har levet under et diktatur, påvirker det menneskenes intuition. Særligt når det drejer sig om så strenge diktaturer, som de har lidt under.
Hr. formand, dette er baggrunden for vores ændringsforslag på dette punkt i forordningen. Samtidig har vi i forordningen sagt: Dette er en så vigtig sag, at Parlamentet skal høres ved vigtige ændringer i denne forordning, der er rammen for hele tiltrædelsen. Det, mener jeg også, er et helt normalt og rimeligt ønske. Det har vi gentaget ved de enkelte partnerskaber. Vi er i øvrigt også her blevet lidt skuffede over, at retsstaten heller ikke i partnerskaberne har en markant profil.
Vi finder, at der under de mål, der er nævnt på kort sigt, udmærket kan medtages en række målsætninger om genoprettelse af retsstaten, der teknisk er lette at realisere. De behøver ikke at blive udskudt på mellemlangt sigt. F.eks. respekten for grundloven, domstolenes uafhængighed, lige adgang til offentlige tjenester, oppositionens rettigheder og rolle. Det er altsammen forhold, som man allerede havde kunnet vedtage. De skal ikke omfattes af en målsætning på mellemlangt sigt. Men i nogle partnerskabstraktater er disse punkter mærkeligt nok nævnt på mellemlangt sigt. Jeg tror faktisk, at hele Parlamentet føler et stærkt ønske om at skubbe dette fremad. Vi er i øvrigt med hensyn til menneskerettigheder og mindretalsrettigheder også tilhængere af at udvikle klare strategier. Det er forhold, som skal stå på dagsordenen både på kort, mellemlangt og langt sigt.
Hr. formand, også med hensyn til partnerskaberne forlanger vi, at Parlamentet høres ved væsentlige modifikationer af principper, prioriteter og almene betingelser. Vi anmoder derfor Kommissionen og Rådet om at love, at vi også på dette område kan få indflydelse med vores råd i en procedure, der passer til Parlamentets værdighed.

Swoboda
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, som vores kollega Oostlander jo allerede har nævnt, har vi forskellige målsætninger, som skal gennemføres i tiltrædelsespartnerskaberne. Der er for det første, som hr. Oostlander sagde, målsætningen om en nøjere, omhyggeligere og meget målrettet overholdelse af kriterierne fra København, og, vil jeg gerne tilføje, af de beslutninger og resolutioner, som vi har truffet og vedtaget her i Parlamentet ikke mindst i september. Vi har ikke ændret kriterierne fra København, men vi har udvidet dem med nogle meget vigtige specifikke problemstillinger fra miljø- og socialområdet etc.
For det andet har vi overvejelsen om at gennemføre de parlamentariske rettigheder - det spillede jo en stor rolle i diskussionen i vores udvalg. Jeg bruger ikke kun begrebet rettigheder i en rent juridisk, legal betydning, men også i den betydning, at vi som repræsentanter for det europæiske folk har en ret til ikke kun at blande os i disse ting, men også til i sidste ende at afgøre, hvilke lande der kan gennemføre en tiltrædelse hvornår.
For det tredje - og det har min gruppe under ledelse af Gary Titley igen og igen inddraget i debatten - handler det om at sende nogle signaler hurtigt. Vi indtog en så uelastisk holdning i mange spørgsmål, fordi det var vigtigt at vise tiltrædelseslandene nu, at vi efter afgørelsen i december forrige år ikke ønsker at føre lange debatter om forretningsordensområder, om formelle og administrative ting, men at vi derimod ønsker at træffe en hurtig afgørelse.
Det var helt sikkert vanskeligt at finde en fællesnævner for disse ting, og det var også genstand for meget lange og udførlige debatter. Hvor svært det sommetider end var med flere forslag fra vores kollega Oostlander, så forekommer det mig, at vi nu har fundet frem til noget fælles og har kunnet udarbejde en fællesnævner. Det ser desuden ud til - og jeg antager, at det bliver bekræftet i dag - at både Rådet og Kommissionen, der forståeligt nok måske er noget tilbageholdende, hvad Parlamentets medbestemmelsesret angår, alligevel kan godkende vores fremgangsmåde.
For mig er følgende punkt vigtigt set fra min gruppes synspunkt - jeg befandt mig engang på den anden side, og så ser man altid tingene på en noget anden måde: Disse tiltrædelsesstrategier skal bidrage til, at vi overvinder de spændinger, de spaltninger, der findes i Europa på det økonomiske område. Der sker noget i nogle lande, men vi kan på ingen måde sige, at tilnærmelsesprocessen foregår tilstrækkeligt hurtigt og overbevisende.
Nu kommer jeg til det sociale område, som er meget vigtigt for os, fordi vi oplever sociale spændinger, vi har en europæisk socialmodel med forskellige nuancer og betoninger. Vi ønsker ikke at opgive denne europæiske socialmodel. Vi ønsker at hjælpe de andre lande, så de også kan gennemføre de sociale standarder, de grundlæggende sociale rettigheder, og kommer til at gøre det. Det gælder især, og det siger jeg åbent, for grænseregionerne. Vi har brug for et øget grænseoverskridende samarbejde for at motivere især de mennesker, der bor ved grænserne, og hvis frygt måske ikke er helt uberettiget, til at gå entydigt ind for udvidelsen mod øst.
Det handler ganske givet også om demokrati, her giver jeg min kollega Oostlander fuldkommen ret. Det er jo netop os fra vores gruppe, der altid og overalt har forsvaret demokrati, frihed, menneskerettigheder. Det gælder også for Slovakiet, hvor vi p.t. oplever store problemer. Vi er ikke blinde på det ene øje, hverken hvad angår Slovakiet eller noget som helst andet land. Vi må gøre Meciar indtrængende opmærksom på, at han handler til skade for sit folk. Og selvom han overholder forfatningen, så handler han politisk uacceptabelt. Jeg håber, at denne modsigelse kan blive overvundet.
Det er klart, at vi også i dag ønsker at sende et entydigt signal i forbindelse med tiltrædelsespartnerskaberne: Vores vilje til at udvide mod øst, til at udvide Den Europæiske Union, selvfølgelig inklusive Cypern, er ikke svækket! Den holder vi fast i! Vi ønsker ikke nogen forsinkelser, men ønsker en virkelig god, meget detaljeret forberedelse, og det er der skabt grundlag for. Parlamentets udtalelser supplerer dette grundlag fint, så udvidelsen mod øst kan foregå ikke alene hurtigt, men også velforberedt.

Spencer
Hr. formand, jeg vil gerne ønske rådsformanden velkommen her i Europa-Parlamentet. Som han vil vide, er denne formiddags forhandlinger kulminationen på en tre måneder lang diskussion mellem de tre institutioner, og vi venter spændt på at høre, hvad han har at sige om, hvordan Parlamentet vil blive hørt i de spørgsmål, der er rejst i Oostlander-betænkningen.
Han vil, ved jeg, have draget de samme konklusioner af den anden Oostlander-betænkning, som jeg har gjort, og det er, at Parlamentet er i stand til at fremkomme med en sammenhængende og kompleks udtalelse inden for et tidsrum af seks uger.
Hvis jeg må være så fri over for rådsformanden, så forekommer en ufortøvet høring mig ikke at være mere end almindelig høflighed, som denne Unions udøvende magt, Kommissionen og Rådet, bør udvise over for denne Unions lovgivende forsamling, dette Parlament og dets søsterparlamenter i medlemsstaterne. En lejlighed til at få en ordentlig debat er alt, hvad vi beder om, inden vores kvasikejserlige Råd træffer sin afgørelse. Så fortæl mig ikke, at det ville være ønskeligt eller endog politisk muligt at ignorere dette Parlaments synspunkter i tilfælde af et politisk eller økonomisk sammenbrud i en af ansøgerstaterne. Og fortæl mig heller ikke den gamle løgn, at det ville forskrække ansøgerstaterne, hvis spørgsmålet skulle blive henvist til et udvalg i tre uger. Ansøgerstaterne er voksne europæere ligesom os andre. De ved, hvad der foregår. De værdsætter endog demokrati og parlamentarisk demokrati i deres institutioner mere, end vi gør.
Jeg vil gerne i rådsformandens udtalelse se et tilbud om substans i høringen, selvom han måtte være ude af stand til at gøre brug af dette vanskelige ord. Jeg vil gerne høre om en ordentlig procedure, en ordentlig tidsplan og en ordentlig drøftelse af Parlamentets synspunkter, inden Rådet træffer afgørelse. Hvis Rådet ønsker at undgå besværet med en tre ugers henvisning til et udvalg, må det gøre det muligt for formandskabet at engagere sig i denne alvorlige procedure og gøre det her og nu.
Så jeg beder Dem, hr. formand for Rådet, jeg ønsker ikke at høre udtryk som "formandskabet ønsker«. Formandskabet har telefoner. De ved, hvordan de skal bruges. Brug dem, inden vi skal til at stemme. Parlamentet vil hverken tilgive eller glemme, hvis vi blev udsat for en form for institutionelt forræderi ved indledningen til en 15-årig proces, der må og skal være holdbar.

Caccavale
Hr. formand, også jeg mener, at Europa-Parlamentets stemme er af afgørende betydning i denne udvidelsesproces og i dette førtiltrædelsespartnerskab. Det synes jeg ikke mindst, fordi vi i den senere tid har hørt megen tale om ansøgerlandenes økonomiske fremskridt, men - og her er jeg enig med ordføreren - nogle politiske aspekter er i et vist omfang trådt i baggrunden.
Jeg tror, at det er nødvendigt at fokusere mere på de politiske aspekter. Det er nødvendigt at hjælpe disse lande til at blive egentlige retsstater. Det er nødvendigt at sørge for, at de respekterer mindretallene, og at der er korrekte retssystemer, som er baseret på nedfældede lovtekster og på en seriøs uddannelse af retsembedsmænd og advokater, som vil medvirke til at få lovene overholdt og dermed garantere retfærdigheden og sikre mindretallenes rettigheder. Det er nødvendigt at minde om, sådan som det er sket i betænkningen af Oostlander, at vi ikke kan acceptere, at der i den nye Europæiske Union, der også vil omfatte disse nye lande, forekommer dødsstraf: Dette er ganske simpelt ikke acceptabelt. Vi mener ligeledes, at det er af afgørende betydning, at der ved siden af de økonomiske fremskridt sker fremskridt og forbedringer på den politiske front.
Derfor er det vigtigt, at Europa-Parlamentets stemme også høres i forbindelse med tiltrædelsen og udvidelsen af Den Europæiske Union, og det er derfor, hr. formand, at vi anmoder om, at Rådet og Kommissionen tager hensyn til de holdninger, som vi fremsætter.

Cars
Hr. formand, det første, jeg vil forsikre dette kammer om, er, at Europas liberale på alle måder vil lette og fremskynde den udvidelsesproces, som nu indledes, hvis mål er et samlet og helt Europa.
Vi liberale vil også give et klart signal om, at alle lande i Europa, store såvel som små, kristne såvel som muslimske, der ønsker og opfylder Københavnskriterierne er velkomne i Den Europæiske Union. Vi ønsker, at EU viser, hvordan modsætninger kan overkomme, og hvordan demokratier i samvirke ved afstemning kan løse deres problemer og blive en kraft i verden.
Vi liberale har mere end andre partier støttet Kommissionens forslag til forhandlingsoplæg. Vi opfatter ikke , at dette forslag har til formål at forsinke medlemskab af EU for noget land, som ihærdigt anstrenger sig for at opfylde Københavnskriterierne og gennemføre lovændringer, som svarer til EU's acquis . Vi er derfor bekymrede over rygter, der siger, at Kommissionen nu er begyndt at grave grøfter mellem de 5+1 og de øvrige ansøgerlande; grøfter, som bl.a. skulle bestå i, at acquis gennemgangen er forskellig for dem i den første gruppe og for de øvrige ansøgerlande. Indholdet af beslutningen i Luxembourg var jo, sådan som vi forstår det, at lande, der anstrenger sig særligt meget, skal kunne indhente de andre, det vil sige, at det skal være muligt for dem at indhente den første gruppe. Mit spørgsmål til kommissær Van den Broek er: Er disse rygter, som siger, at Kommissionen nu er begyndt at grave grøfter for at udvide kløften mellem de 5+1 og de øvrige ansøgerlande, virkelig sande?
Jeg sagde indledningsvis, at vi ikke har til hensigt at forsinke forhandlingerne. Det indebærer ikke, at vi synes, at Parlamentet nu skal være koblet fra udvidelsesprocessen, indtil det øjeblik, hvor vi skal tage endelig stilling til det, der er opnået ved forhandlingerne: at godkende eller ikke godkende nye medlemmer.
Ligesom vi selvfølgelig anser det for at være nødvendigt, at ansøgerlandenes parlamenter er berørte af udvidelsesprocessen og deltager aktivt i den - jeg kan sige, at mine egne erfaringer fra Sverige, da vi forhandlede om medlemskab, viser betydningen af det - lige så selvfølgeligt finder vi det, at Parlamentet skal deltage i de forskellige faser i forhandlingerne, ikke som forhandlende part, men som en part, som har til opgave at kontrollere og afgive synspunkter og på den måde medvirke til at skabe forståelse for denne utroligt vigtige proces.
Jeg forsikrer, at de europæiske liberale på alle måder støtter den udvidelsesproces, som nu indledes, og at vi ønsker at se hurtige og effektive resultater.

Schroedter
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, udfordringen i udvidelsen af Den Europæiske Union ligger i spørgsmålet: Vil det lykkes at gennemføre denne proces på partnerskabsbasis og uden spændinger? Det kræver forandring på begge sider. Mens man fra EU's side kun indleder de nødvendige reformer tøvende og halvhjertet, kræver EU store reformer, en kalender fuld af lovgivningsmæssige og administrative tilpasninger af tiltrædelseskandidaterne.
Begge sider må imidlertid bidrage til, at der socialt og økonomisk set opnåes et højt niveau for alle landene i Østeuropa i forbindelse med deres økonomiske og politiske integration. Her må udvidelsen ikke kun begrænse sig til en økonomisk integration, men skal også yde et bidrag til styrkelsen af demokratiet i transformationslandene og til større social retfærdighed for den pågældende befolkning.
Det er først og fremmest vigtigt, at man laver sine egne lektier og virkelig fremskynder sine egne reformer. Det første skridt i den retning ville - det har vores kolleger allerede understreget tydeligt - være at inddrage Parlamentet bindende i udvidelsesprocessen. Det betyder også, at disse reformer skabes på partnerskabsbasis, og at byrderne fordeles på begge skuldre, for vi ved, at en mislykket udvidelse ikke kun vil undergrave den økonomiske og demokratiske udvikling i Østeuropa, men derimod også vil påføre Unionen som model på en fredelig, økonomisk og politisk integration enorm skade.
Det er derfor vores opgave, Rådets, Kommissionens og Parlamentets opgave, at sikre, at udvidelsesprocessen ikke kommer til at gå i stå i en ensrettet gade, men derimod bliver en politisk succes.

Hory
Hr. formand, Gruppen Europæisk Radikal Alliance godkender betænkningen af hr. Oostlander, hvis udmærkede arbejde jeg også gerne vil rose sammen med de ændringsforslag, der foreslås af Udenrigsudvalget. Vi glæder os især over valget af en fællesprocedure, der skal finde anvendelse på alle de pågældende lande.
Forskelsbehandlingen af ansøgerlande, som Kommissionen havde i tankerne, og som fru Lalumière på vegne af de venstreradikale havde beklaget, er heldigvis blevet skrinlagt. Jeg vil dog gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på et punkt, som jeg finder meget bekymrende. Jeg mener, at de økonomiske argumenter har en langt større betydning, både med hensyn til Unionens forslag og ansøgerlandenes motiver.
Den Europæiske Union er først og fremmest et politisk projekt, en slags skæbnefællesskab, der bygger på et fælles fundament af humanistiske værdier. Dette projekt har sine rødder i historien, lige fra det store netværk af europæiske universiteter fra slutningen af middelalderen til de prøvelser, der ofte og indtil for nylig har splittet vores befolkninger. Det vil indtage sine naturlige dimensioner, når det udvider sig til hele det europæiske kontinent, men jeg vil gerne understrege, at den europæiske integration først og fremmest svarer til det fortrin, som politik og kultur har i forhold til økonomi og teknik. Jeg kan dog i dag konstatere, at Kommissionens formaninger hovedsagelig vedrører privatiseringer, hvor man med afskaffelsen af de offentlige tjenester risikerer at rydde hele idéen om almennyttig interesse af vejen, og jeg kan se, at man i ansøgerlandene, der allerede har taget de mest beklagelige sider af den amerikanske livsstil til sig, sætter lighedstegn mellem en eventuel tiltrædelse på den ene side og materielle fordele og et accellereret forbrug på den anden.
Hvis det store og flotte projekt omkring en Europæisk Union, der langt om længe er blevet forenet med sin historie og sin geografi, således skulle være indskrænket til blot at være en slags kontinentalt supermarked, er jeg bange for, at der i ansøgerlandenes opinion, der længe har været undertrykt med hensyn til bl.a. deres nationale identitet, opstår tvivl om fordelene ved deres tilhørsforhold til Europa, og at denne skepsis også vil indtage det vestlige Europa.
Vi vil for vores vedkommende i den nærmeste fremtid uafladeligt minde om, at Den Europæiske Union hovedsagelig består i udarbejdelsen af en civilisationsmodel, der bygger på frihed, solidaritet, retsregler og kulturel mangfoldighed til politisk udbredelse af vores idéer.

Blokland
Hr. formand, vi står lige foran starten på forhandlingerne om tiltrædelse af nye stater til Den Europæiske Union. Endelig får den politiske revolution i 1989 politiske følger, og det ser ud til, at en række tidligere østbloklande kommer ud af deres isolation. Det stiller både ansøgerlandene og de nuværende medlemsstater over for en enorm udfordring. Tankegangen om, at lande som Tjekkiet, Polen og Ungarn er de anmodende lande og derfor skal opfylde alle de krav, der formuleres af EU, tilgodeser ikke i tilstrækkelig grad idéen om ligeværdighed mellem ansøgerlandene og landene i Den Europæiske Union. Vi må løse dette problem i fællesskab, og det betyder, at vi ikke kun må være den anmodende part og heller ikke må forvente, at de nye medlemsstater kun er den anmodende part. Nej, vi skal i fællesskab i indbyrdes forhandling søge at nå frem til en løsning af de økonomiske problemer. Også med hensyn til klargøringen af de nye medlemsstater til "acquis communautaire«, til den miljøpolitik, der er ved at tage form i Den Europæiske Union. Det skal der sættes tid og kræfter af til, og det er ikke muligt, uden at Den Europæiske Union gør alt for, at det skal lykkes. Selvfølgelig har hr. Oostlander, og det vil jeg gerne komplimentere ham for, gjort opmærksom på en række vigtige aspekter som f.eks. de grundlæggende menneskerettigheder, og det bør også være sådan, at det politiske demokrati, der er under udvikling, tager videre form. Idéen om retsstaten skal også videreudvikles. Der skal tages hensyn til mindretal. Kun på den måde kan vi nå til gensidig anerkendelse og nå frem til en udvidelse af Den Europæiske Union.

Moretti
Hr. formand, vi er alle klar over betydningen af de afgørelser, vi nu skal til at træffe for at forberede de nye medlemsstaters tiltrædelse. Man kan kritisere den europæiske dimension af dette forehavende, men bestemt ikke den politiske værdi i denne Marshall-plan for landene i Centraleuropa. Når dette er sagt, så tror jeg dog, at man må tage de allerstørste forbehold over for den lovgivningsmæssige strategi, som Kommissionen har foreslået, også selvom den risikerer at blive accepteret af Rådet. Den forordning, som vi skal stemme om, og i endnu højere grad forslagene til afgørelser for hver enkelt kandidatland er noget af det mest generiske, som man kan forestille sig. Risikoen for afvigelser i forvaltningen af støtten eller for ineffektivitet er meget stor. Den alvorlige kritik, som Udenrigsudvalget i sin tid rettede mod det ansvarlige kommissionsmedlem for støtten til Bosnien, der i dag er ansvarlig for forbindelserne med ansøgerlandene, er stadig så tæt på, at vi ikke kan tillade os en alt for afslappet holdning på dette område.
Men det mest skandaløse er det forhold, at Parlamentet er blevet reduceret til en statist og både formelt og substantielt er berøvet enhver mulighed for at påvirke og kontrollere en proces, der på trods af al den gode vilje, der kan udvises, langt fra vil være nem, hverken for ansøgerlandene eller for medlemsstaterne. Efter min opfattelse burde Unionen fra nu af arbejde med to parallelle scenarier: et scenario for den traditionelle fællesskabsregionalpolitik og et andet for en udvidet regionalpolitik for et kontinent med mere end 420 millioner indbyggere. Tror man virkelig, at man kan etablere fornuftige rammer om det, der skal være landbrugspolitikken eller socialpolitikken i en Union, der er udvidet med disse ansøgerlande?
Kommissionen har lovet os, at man den 18. marts vil kunne stille os teksten til de nye foranstaltninger på strukturområdet til rådighed. Vil vi blive stillet over for en ægte reform eller vil det kun være de sædvanlige varme omslag og de interventioner af æstetisk art, som Kommissionen har vænnet os til? Vil man tage hensyn til virkningerne af den næste tiltrædelse af ansøgerlande?

Henderson
Hr. formand, jeg vil for det første gerne sige, at jeg er hr. Oostlander og hans kolleger taknemmelig for deres arbejde med rammeforordningen for tiltrædelsespartnerskaberne. Jeg er meget enig i hr. Oostlanders indledende bemærkninger om, at hvad der end sker under formiddagens møde, så bør udvidelsen ikke holdes tilbage af nogle beslutninger, der kunne træffes. Før jeg kommer ind på de nærmere detaljer, vil jeg gerne placere disse partnerskaber i deres rette sammenhæng.
Sidste sommer henstillede Kommissionens i dens Agenda 2000-forslag til, at Unionen skulle etablere tiltrædelsespartnerskaber med de ti ansøgerlande fra Centraleuropa. Disse partnerskaber vil stå i centrum for vore relationer til de pågældende lande. De vil for det første opstille en dagsorden for ansøgerlandene, der skitserer, hvad de yderligere må gøre for at forberede sig til tiltrædelsen. De vil for det andet etablere en ramme, inden for hvilken de kan planlægge Unionens bistand og sikre, at denne styres derhen, hvor der er mest behov for den. De er på mange måder nøglen til en sikring af, at ansøgerlandene virkelig er rede til fuldt EU-medlemskab, hvilket både betyder forpligtelser og fordele.
Vi bør igangsætte partnerskaberne snarest muligt. Hvis vi forhaler det, vil slutresultatet blive en forsinkelse af selve udvidelsesprocessen. Jeg ved, at dette ville være i modstrid med de ønsker, som et overvældende flertal af dette Parlament nærer, og også, tror jeg, i modstrid med de ønsker, som Europas befolkninger nærer. Vi ønsker alle at se en snarlig og vellykket udvidelse af Unionen, som kan sætte en endelig stopper for den grusomme og kunstige opdeling af vores kontinent, der alt for længe har været en realitet.
Formandskabet, der er i tæt samarbejde med Kommissionen og Parlamentet, er fast besluttet på at få sat effektiv gang i udvidelsesprocessen. I morgen vil stats- og regeringscheferne være i London til Europa-konferencens indledende møde. Det er en lejlighed, der vil understrege udvidelsesprocessens altomfattende karakter. Vi ser ikke udvidelsesprocessen som bølger eller lande, der er inde og lande, som er ude. Det er vores mål at se hver enkelt ansøgerland slutte sig til Unionen, så snart det er rede og tilbyde al den hjælp, vi kan, på vejen. Det vil være budskabet fra begivenhederne i Bruxelles den 30. og 31. marts, der kulminerer i åbningen af regeringskonferencen med seks ansøgerlande.
Jeg håber, at Parlamentet i løbet af denne mødeperiode vil få lejlighed til at udtale sin mening om den foreslåede rammeforordning. Det ville sende et klart og positivt signal til de centraleuropæiske lande, inden de drager til London til Europa-konferencens indledende møde i morgen. Det ville gøre det muligt for os at overholde den deadline, der blev fastsat i Luxembourg i december, og ville ikke efterlade nogen tvivl i nogens sind om, at de tre EU-institutioner samarbejder for at nå frem til en vellykket udvidelsesproces. Jeg har tillid til, at dette er muligt.
Jeg forstår, at der har været nogen bekymring her i Parlamentet om, at Europa-Parlamentet ikke ville blive inddraget tilstrækkeligt i udvidelsesprocessen. Jeg er også parlamentsmedlem i et nationalt parlament, og jeg sætter pris på dette Parlaments ønske om at spille en fuld og passende rolle i processen. Det er formandskabets intention, at dette skal ske. Vi ser udvidelsen som en proces, der på EU-plan omfatter alle tre institutioner. Under alle omstændigheder vil EuropaParlamentet få det sidste ord at skulle have sagt om enhver tiltrædelsestraktat, der måtte blive indgået af de eksisterende medlemsstater.
Parlamentet bør inddrages i hele processen og ikke kun til sidst, og dette gælder også tiltrædelsespartnerskaberne. Derfor skrev den britiske udenrigsminister og formanden for Den Europæiske Union, Robin Cook, til Dem i mandags for at gøre Rådets holdning klar. Vi ønsker, at Parlamentet skal inddrages fuldt ud og have lejlighed til at udtrykke dets synspunkter. Jeg er sikker på, at de foranstaltninger, der er skitseret af Robin Cook, vil fungere godt og give alle her en følelse af egentlig deltagelse i udvidelsesprocessen.
Her til formiddag er der parlamentsmedlemmer, der ønsker, at jeg skal komme nærmere ind på en række spørgsmål, der har været del af de drøftelser, der har fundet sted på det sidste, og hvori jeg og nogle af mine kolleger har deltaget. Jeg vil komme nærmere ind på tre spørgsmål.
For det første vil Europa-Parlamentet i overensstemmelse med artikel 235 blive hørt i tilfælde af ændring af rammeforordningen for tiltrædelsespartnerskaberne. Forslag til ændringer af principper, prioriteringer og målsætninger vedrørende disse partnerskaber vil blive sendt til Europa-Parlamentet til orientering. For det andet forpligter formandskabet sig til at give Europa-Parlamentet passende lejlighed til at udtrykke sine synspunkter på en sådan måde, at Rådet har kendskab til dem, når det skal træffe afgørelse. For det tredje vil formandskabet for Rådet og Kommissionen - i betragtning af den afgørende betydning, som tillægges udvidelsesprocessen for Unionen - stille mundtlige og skriftlige oplysninger til rådighed for Europa-Parlamentet om de vigtigste aspekter og begivenheder vedrørende partnerskaberne og tiltrædelsesforhandlingerne. Det kan i praksis ske på to måder: for det første ved en regelmæssig underretning af Parlamentets relevante udvalg og blandede udvalg og for det andet ved regelmæssigt at stille information til rådighed for et nærmere fastsat antal medlemmer af Europa-Parlamentet, som vælges og udpeges af Parlamentet selv.
Dette er en udtalelse, der burde modtage støtte fra de medlemmer af dette Parlament, der ønsker at bistå og hjælpe med ved udvidelsesprocessen, og som ønsker at levere et positivt bidrag til denne proces. Jeg kan forsikre Parlamentet om, at formandskabet er fuldt ud engageret i udvidelsesprocessen, og at formandskabet tror på en åben og altomfattende tilgang. De forpligtelser, jeg har tilkendegivet, er fornuftige og kan sørge for en effektiv måde til at indhente udtalelser, som der skal tages hensyn til, inden afgørelser træffes. Jeg håber, at denne tilgang er acceptabel for Parlamentet. Tak.

Van den Broek
Hr. formand, må jeg begynde med at komplimentere hr. Oostlander med hans betænkning og sige tak til alle de kolleger, der har medvirket ved forberedelsen heraf. Kommissionen betragter også dagen i dag som vigtig, fordi Parlamentet i dag udtaler sig om en meget vigtig del af tiltrædelsesstrategien, en søjle på vejen mod medlemskab for disse elleve ansøgerlande, der i øvrigt halsende ser frem til lanceringen af udvidelsesprocessen, der vil finde sted den 30. marts i år. Som bekendt vil disse lande allerede på torsdag samles omkring Unionen, når den første Europakonference afholdes.
Jeg har i fuld enighed lyttet til formandskabet, fordi Kommissionen også mener, at Europa-Parlamentet skal være stærkt involveret hele vejen mod tiltrædelse af nye medlemsstater. Allerede tidligere har Kommissionen forpligtet sig til, hvor det er muligt, og også støttet af erfaringer fra tidligere udvidelsesprocesser, at informere Parlamentet så omhyggeligt, fuldstændigt og så tidligt som muligt om fremgangen, såvel med hensyn til forberedelsesprocessen som situationen i forhandlingerne med de lande, som der faktisk forhandles med.
Jeg er meget glad for at kunne konstatere, at der efter en intensiv og værdifuld debat synes at være bred enighed om de procedurer, der skal følges. I sagens natur er der ingen uenighed om Europa-Parlamentets høringsret vedrørende basisforordningen. Men jeg er derudover, hvor det drejer sig om mulige ændringer, som Kommissionen ønsker at foreslå vedrørende prioriteterne, principperne og de almindelige betingelser for partnerskaberne, meget glad for, at hvis de fremlægges for Rådet, at de samtidig også sendes til høring i Parlamentet, og at, således som vi også har hørt det fra formandskabet, at Rådet i hvert fald mener og også har lovet, at Parlamentet vil få en rimelig frist til at fremsætte sine standpunkter, for derefter - sådan forestiller Kommissionen sig det - i nært samarbejde med Rådet at undersøge, hvorledes disse ændringsforslag kan eller ikke kan indarbejdes i den endelige beslutning.
Jeg tror, at det klart afspejler, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet her er enige om vigtigheden af, at denne proces er gennemskuelig. Jeg gentager gerne hr. Oostlanders ord på dette punkt: Det er en proces, der vil strække sig over mange år, og som ikke kun dette Parlament, men også det følgende Parlament og en følgende Kommission og et følgende Råd gerne vil være dybt involveret i. Det er godt, at der også i dag træffes aftaler herom, der også gælder på længere sigt, fordi der, som hr. Oostlander rigtigt har bemærket, også ved afslutningen af forhandlingerne vil finde en afvejning sted om, hvorvidt tiden virkelig er moden til, at de ansøgerlande, der har opfyldt kriterierne, og som med succes har afsluttet forhandlingerne, kan tilbydes fuld integration.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at knytte et par bemærkninger til Oostlander II-betænkningen, og særligt den bemærkning, han har forelagt om prioriteterne, således som de er medtaget i de udkast, der også er fremsendt til Parlamentet. Jeg vil særligt understrege, at i sagens natur skal de politiske betingelser som sådan stå i første række. Efter min beskedne mening er de betingelser både i basisforordningens artikel 1 og i artikel 5 tilstrækkeligt klart formuleret. Men jeg vil gerne henvise til praksis. De drøftelser, som vi har haft med hinanden om politiske, kald det, mangler i en række ansøgerlande, og den dialog, vi har åbnet herom med disse lande og også det, der er medtaget herom i de nuværende prioriteter, afspejler efter min mening den essentielle vigtighed af at sørge for, at de lande, der ønsker at tiltræde, selvfølgelig i første instans skal kvalificere sig som demokratiske lande, lande der respekterer retsstatens principper, menneskerettighederne og særligt beskyttelsen af mindretals rettigheder. Herom må der ikke herske tvivl. Der, hvor basisprincipperne krænkes alvorligt, vil Kommissionen aldrig fremsætte forslag om at starte forhandlinger med et sådant land. Også det er allerede tidligere blevet lovet Parlamentet.
Til sidst, hr. Oostlander har fremsat en bemærkning om det korte og det mellemlange sigt. Er det ikke sådan, at man særligt med hensyn til politiske mangler skal orientere sig på kort sigt? Jo, naturligvis, hr. formand, men det, der i partnerskabskontrakterne er medtaget som prioritet på kort sigt, er de forhold, som vi har tillid til, hvor vi mener, at de faktisk kan realiseres på kort sigt, det vil sige inden for et år, og som også virkelig vil kunne få en virkning, mens de forhold, der er nævnt på mellemlangt sigt er ting, hvor vi siger: Her er der brug for lidt mere tid til at perfektionere det. Det er baggrunden for det skel, der er sat mellem det korte og det mellemlange sigt.
Jeg takker endnu en gang de ærede medlemmer for deres indlæg i denne debat og deres støtte til, at partnerskaberne nu hurtigt kan komme i stand. Vi håber, at Rådet på grundlag af den retsakt, der vedtages i dag, vil være i stand til i de kommende dage, dog senest i næste uge, at vedtage prioriteterne, betingelserne og principperne, så partnerskaberne kan komplementeres, inden den officielle udvidelsesproces lanceres den 30. marts i år.

Christodoulou
Hr. formand, det er med stor glæde, at vi har påhørt det, der er blevet sagt, og jeg håber kun - og har ikke grund til at betvivle det - at det vil blive gennemført på den måde, det er blevet fremlagt her.
Hr. Oostlander anmoder i sin glimrende betænkning om, at der kom en form for deltagelse fra Europa-Parlamentets side i hele denne tiltrædelsesproces, og det er ganske berettiget. Den modstand, der ind imellem er blevet givet udtryk for, synes at basere sig på to bekymringer: Den første er, at de juridiske rammer, som de er udformet i retsgrundlaget for denne procedure, ikke giver mulighed for høring. Hvis det er tilfældet, bør der findes en anden måde at gøre dette på. Den anden bekymring er, at der vil opstå en vis forsinkelse, idet man går ud fra som givet, at Parlamentet har brug for et vist tidsrum til at udforme sine holdninger og analyser. Jeg har det indtryk, som denne forhandling har bestyrket mig i, at disse to problemer kan løses - og jeg vil vende tilbage til de budgetmæssige aspekter om et øjeblik - hvis vi, som det fremgik af rådsformandens indrømmelse og Van den Broeks indlæg for Kommissionen, får en høring med alle kendetegnene herfor - en høring, der ikke må kaldes en høring - ja, så tror jeg ikke, at der er nogen grund til at behandle dette aspekt yderligere. I forbifarten, hr. formand, vil jeg blot anføre, at der er en generel tendens til at udelukke Parlamentet fra procedurer af denne art, og her tænker jeg helt konkret på Colajanni- betænkningen om MEDA-spørgsmålet. Jeg håber, at vi også her kan finde frem til en fremgangsmåde, der gør det muligt for Parlamentet at gribe ind og deltage i hele drøftelsen, så vi også her med udgangspunkt i en godkendelse af principperne - og vi bør også godkende resultaterne - kan holdes underrettede, ikke mindst under selve processens forløb.
Det andet spørgsmål, der var bekymring om, vedrørte en eventuel forsinkelse. Efter min opfattelse er dette problem blevet løst. Vi kan anvende forskellig systemer, hvoraf rådsformanden har anført nogle, og jeg vil selv henlede Deres opmærksomhed på et system, som vi har fulgt i Budgetudvalget. Der er tale om systemet med en permanent ordfører, der har stadig kontakt med de kompetente tjenestegrene i Rådet og Kommissionen, og således på ethvert tidspunkt kan gøre det muligt for det kompetente udvalg at fremlægge en betænkning, hvorved vi kan undgå forsinkelser og spildtid. Tidsrummet på 6 uger er efter min opfattelse tilstrækkeligt til, at vi uden vanskeligheder kan klare disse problemer. Det står derfor kun tilbage at sørge for, at det, der nu er blevet sagt, antager mere konkrete former og fører til en konkret og klar forpligtelse både fra Rådets og Kommissionens side. Og jeg tror, hr. formand, at vi skal koncentrere vores opmærksomhed omkring denne forpligtelse, for hvis vi stiller os til tilfreds med mundtlige forsikringer, som siden på grund af pres fra andre rådsmedlemmer, eller af andre årsager, vil se helt anderledes ud, ja, så frygter jeg, at vi vil komme til at træffe en forkert afgørelse, hvis vi godkender dette. Der skal foreligge et klart, konkret og forpligtende svar fra Rådet, som skal påtage sig dette ansvar og omsætte det til praksis, for kun på denne måde vil Parlamentet kunne spille den rolle, som alle erkender, at det bør spille.
Hvad nu det konkrete spørgsmål vedrørende Budgetudvalget angår, har vi fremsat en række ændringsforslag til artikel 3 og 5, der vedrører Parlamentets beføjelser i forbindelse med budgettet. Jeg vil gerne understrege, at vi ikke må glemme, at Parlamentet er den ene af de to budgetmyndigheder, der har særlige beføjelser med hensyn til udgifter. Det er derfor også i Kommissionens og Rådets interesse, at Parlamentet involveres fra et budgetmæssigt synspunkt i hele proceduren. Det er for længst blevet vist, at mange forsinkelser og overflødige forhandlinger undgås, hvis Parlamentet i sin egenskab af budgetmyndighed involveres, via Budgetudvalget, i disse spørgsmål lige fra starten. Og jeg vil gerne anmode, hr. formand, Rådets og Kommissionens ansvarlige om at tage dette i betragtning, når de udarbejder deres endelige forslag, der, som jeg også sagde før, forhåbentlig vil indeholde forpligtelser inden for de nævnte rammer. Altså en høring, der ikke blot kaldes en høring, men som i virkeligheden er en fuldstændig inddragelse af Parlamentet i lighed med Den Europæiske Unions to andre institutioner.

Aelvoet
Hr. formand, det vigtigste politiske punkt, der behandles her i dag, er den rolle som Europa-Parlamentet vil eller ikke vil kunne spille i hele denne proces. Jeg har nøje lyttet til minister Hendersons mellemkomst, og jeg må sige, at min sult ikke er stillet, fordi Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggenders eksplicitte ønske var, at Parlamentet også officielt ville blive hørt, hvis der sker ændringer vedrørende prioriteter og målsætninger på kort og langt sigt. Vi får tilbudt information, ikke en officiel høringsret. Det er det, vi har anmodet om.
Med hensyn til Bulgarien, to bemærkninger. Det nationale program om regional udvikling er endnu ikke udarbejdet i Bulgarien. Derfor er det umuligt at kræve, at de regionale strukturer, der er nødvendige til det formål, skal være på plads inden udgangen af 1998.
For det andet, vi henstiller udtrykkeligt til, at Bulgarien slettes af negativlisten vedrørende visumordningen.

Donner
Hr. formand, da den tid, jeg har fået tildelt, er meget kort, vil jeg blot sige følgende.
For det første vil jeg gerne, hvad de baltiske republikker angår, erindre om, at disse tre republikker - og kun disse af alle ansøgerlandene - har været besat af Sovjetunionen og betragtet som en del heraf - i modsætning til de andre central- og østeuropæiske lande, der i det mindste nød formel uafhængighed.
For det andet afhænger den sikkerhed og fred i Europa, der er vores primære opgave, af, at vi finder frem til en frugtbar modus vivendi med Rusland. Denne vil blive styrket ved, at de baltiske lande slutter sig til Unionen. Den vil efter min mening ikke blive styrket ved en udvidelse af NATO.
Og endelig håber jeg, at alle tre baltiske lande vil kunne slutte sig til Unionen samtidig.

von Habsburg
Hr. formand, det er en behagelig opgave at præsentere betænkningen om Ungarn, netop set i lyset af det, som er blevet sagt tidligere. Gud være lovet blev der endelig ikke talt så meget om økonomi, men derimod mere om sikkerhed og politik, for i sidste ende er sikkerhed og politik det ror, der styrer skibet.
Sikkerheden er afgørende for, om der overhovedet kan blive tale om et økonomisk opsving. I den henseende er Ungarn i den lykkelige situation, at landet allerede tidligere har kunnet opnå store fremskridt. I de dokumenter, som jeg måtte gennemgå under udarbejdelsen af betænkningen, kunne jeg læse, at lovgivningen i Ungarn allerede siden 1982, det vil sige på et tidspunkt, hvor Ungarn stadig havde et etpartisystem, har været udformet således, at landet faktisk kan blive medlem af Den Europæiske Union. I lang tid har vi derfor ikke haft det samme problem med fællesskabsretten, som visse andre lande desværre stadig har.
Desuden har Ungarn en gammel demokratisk tradition. Jeg var til stede ved det første møde i det ungarske parlament. Jeg studerede parlamentarikerne nøje, og jeg kan kun sige Dem, at de var nøjagtig lige så gode eller nøjagtig lige så dårlige, som vi er. De havde allerede en gammel demokratisk tradition. Der har fundet magtskifter sted i mellemtiden, uden problemer. Vi har et parlament i Ungarn, hvor der ikke er en eneste repræsentant for de radikale partier, hverken til højre eller venstre, og man kan derfor sige, at netop fordi der her lægges vægt på demokrati, fortjener Ungarn at blive optaget i Unionen så hurtigt som muligt, især fordi Unionen først og fremmest er et sikkerhedsfællesskab, der skal give alle dens befolkninger sikkerhed, for sikkerheden er også afgørende for den økonomiske velstand.

Caccavale
Hr. formand, det, som hr. Oostlander har sagt i almindelighed om Unionens udvidelsesproces, gælder i endnu højere grad for Letland. Det er en stor drøm, der kan blive virkelighed. Det land, hvor et fåtal indtil for nylig svingede Sovjetunionens røde faner, kan nu stolt se frem til Europas blå flag med de tolv stjerner. Det er et land, der har gjort enorme fremskridt i den sidste tid. Der er ligevægt på statsbudgettet, inflationen er blevet begrænset, og privatiseringsprocessen er næsten færdiggjort.
Der står stadig to store problemer at løse: problemet med det russisktalende mindretal, og dermed problemerne omkring erhvervelse af statsborgerskab - de såkaldte ikke-statsborgere udgør 30 % af befolkningen - og problemet omkring det retlige og administrative system. Lad mig, hr. formand, herom sige, at det, som Kommissionen har skrevet om opdelingen mellem kortsigtede og mellemsigtede mål, ikke svarer til virkeligheden. Det er et generelt problem - det har hr. Oostlander allerede selv nævnt - for alle landene, men med hensyn til Letland svarer dette altså ikke til virkeligheden. Vi skal passe på, at vi ikke trykker for hårdt på gaspedalen i nogle spørgsmål, der fejlagtigt betragtes som kortsigtede, mens andre i stedet lige så fejlagtigt betragtes som mellemsigtede mål.

Kristoffersen
Hr. formand, ærede kolleger, når man som dansker kaster blikket hen over Østersøen, så bliver man klar over, hvordan det hav i stadig højere grad er med til at binde landene ved Østersøen sammen i en Baltic Area Corporation . Det er et netværk, som i virkeligheden garnerer og ledsager det politiske arbejde for at få bugseret ikke mindst de tre baltiske lande ind i et europæisk samarbejde i Den Europæiske Union. Man læser dagligt i aviserne og hører i radioen, at der er nye trafikprojekter med passagerer og varer, og det er et praktisk udtryk for det nærmere samkvem, som netop også transporterer de politiske perspektiver og mål for alle tre baltiske lande, for Litauen, for Estland og for Letland.
Som dansker ser man i reglen også de tre baltiske lande som en slags nordiske lande. Vi samarbejder også inden for det særlige Østersøråd, og i Danmark ser vi frem til, at Litauen skal være det nye formandsland. Alt dette er i overensstemmelse med Litauens hårde og viljestærke arbejde for at placere sig økonomisk og politisk og i samfundslivet i det hele taget i et integreret europæisk samarbejde og dermed også i EU. Det støtter vi kraftigt fra alle politiske sider i Danmark. Uanset hvem der kommer til at danne regering i aften efter det valg, som foregår i Danmark i dag, vil man støtte disse bestræbelser. Der er den samme klare vilje overalt. Jeg håber også, at der vil komme et klart signal her fra Europa-Parlamentet i dag, således at befolkningerne og ikke bare eliten i de nye medlemslande virkelig forstår og fornemmer, at dette EU siger klart velkommen til dem som nye medlemmer. Lad dem ikke være i tvivl om det et sekund. De tørster nemlig efter at få klar besked i de nye lande.

Hoff
Hr. formand, i forbindelse med forberedelsen af tiltrædelsespartnerskabet for Polen støttede jeg Kommissionens forslag om prioriteter på kort og mellemlangt sigt. Det vil jeg gerne knytte et par bemærkninger til: Ved omstruktureringen af stålsektoren bør Kommissionen også være mere opmærksom på minedriften, fordi det hænger sammen. Kommissionen nævner forvaltningsreformen, hvor antallet af »Vojwodeskaber« skal reduceres fra 40 til ca. 10. Det er især vigtigt, så PHARE-midlerne kan blive anvendt, så det bliver mere gennemskueligt, hvor disse midler bliver af. Det er klart, at der er tale om pressefrihed, om omstrukturering af de offentlige ydelser, om bekæmpelse af kriminalitet og også korruption. Det er vigtige opgaver, man står over for i Polen.
Der mangler et vigtigt punkt, hr. kommissær, der mangler fuldstændig en bemærkning om socialpolitikken. Vi ved alle, at der må ske noget i Polen. I den forbindelse henviser jeg ikke kun til sociale netværk, men vil også sige, at der er brug for en indsats over for især kvinderne og også over for familierne.
Tillad mig at slutte af med en generel bemærkning til fremgangsmåden. Det er virkelig kritisabelt, trods de erklæringer, De har afgivet. Vi mener ikke, at man må blokere hele fremgangsmåden i processen, men det ville nu have været bedre, om De havde ladet demokratiet bestemme. Det forventer vi jo af tiltrædelseslandene. Vi gør det endda til et kriterium for tiltrædelsen. Vi bør selv tage fat dér i vores eget fællesskab.

Carnero González
Hr. formand, jeg vil gerne komme med tre bemærkninger. Jeg tror, som det er blevet sagt mange gange, at udvidelsesprocessen skal følges op af et tættere samarbejde, og i hele denne sag står vi beklageligvis over for en holdning fra de andre institutioners side, som ikke netop er positiv. Dette Parlament er ikke blevet hørt formelt om indholdet i tiltrædelsespartnerskaberne, og vi er derfor i gang med at diskutere en politisk holdning uden bindende juridisk kraft. Vi bør derfor fastholde denne kritik til trods for de intentioner, som rådsformanden har givet udtryk for under dette møde.
For det andet anbringer mange af tiltrædelsespartnerskaberne spørgsmålene om de demokratiske principper og menneskerettighederne på det mellemlange sigt, hvilket på ingen måde er acceptabelt for denne forsamling, som altid har understreget vigtigheden af alle disse kriterier, begyndende med det første kriterium, som er fastsat af Det Europæiske Råd i København, og som henviser til disse essentielle spørgmål.
Og så til den tredje bemærkning, som angår Tjekkiet. Vi ved alle, at dette land har haft en betydelig politisk krise, som på den ene side er normalt i et demokrati, men som uden tvivl kan forsinke opfyldelsen af betingelserne for tiltrædelsen til sin tid. Jeg vil gerne understrege det tidligere fremførte, for der er ingen tvivl om, at vi grundlæggende påpeger to ting: At integrationen af mindretallet af sigøjnere skal opnås på kort sigt og ikke på mellemlangt sigt - der er endnu ikke tydelige foranstaltninger hertil, og vi kan og skal kræve sådanne straks - og også pressefrihed og en reform af retssystemet. Disse spørgsmål burde medtages i aftalen.

Speciale
Hr. formand, jeg mener, at det vigtigste politiske problem, som vi står over for, er Parlamentets krav om fuldt ud at kunne spille sin rolle, samt kravet om, at ordførerne for de enkelte lande får lejlighed til fuldt ud at spille deres rolle under tiltrædelsesforhandlingerne. Dette er det afgørende spørgsmål, og rådsformandskabet har insisteret meget på ordet information. Information er en forudsætning for at tælle med, for at få indflydelse, men det er kun en forudsætning. Nu må vi se i praksis, hvordan Europa-Parlamentet kan få indflydelse og i hvilket omfang, man vil tage hensyn til Europa-Parlamentets holdninger.
Jeg er derimod lidt forvirret over kommissær Van den Broeks svar med hensyn til hr. Oostlanders kritik af opdelingen i kortsigtede og mellemsigtede mål. Efter min mening er denne opdeling i kortsigtede og mellemsigtede mål fortsat en lidt vag og upræcis affære. Endelig tror jeg, at der også er et finansieringsproblem, et problem med at skaffe bistand til ansøgerlandene, og jeg mener, at det er nødvendigt at give denne bistand under hensyn til hvert enkelt lands forskellige evne til at modtage og anvende bistanden.
Hvad nu Slovenien angår, forekommer det mig, at dette land forbereder sig seriøst, og at der derfor er al mulig grund til at iværksætte afgørende og seriøse forhandlinger.

Wiersma
Hr. formand, som ordfører for Slovakiet går jeg ind for Kommissionens holdning i den foreslåede partnerskabskontrakt med Slovakiet. Jeg finder, at Kommissionen har valgt de rigtige prioriteter på kort og langt sigt. I morgen afholder Parlamentet en separat debat om den aktuelle situation i Slovakiet. Den aktuelle situation mærkes naturligvis i vurderingen af forholdet til Slovakiet. De politiske problemer i dette land er konstant i forgrunden og overskygger andre spørgsmål, der spiller en rolle i tiltrædelsesprocessen for dette land. Vi håber, at vi i år, i det mindste efter valgene i Slovakiet, kan konstatere fremgang i dette land, men vi må afvente udviklingen. I øjeblikket er landet uden præsident. Den aktuelle situation er således ikke særlig opmuntrende. Problemet Meciar gør i øjeblikket sære krumspring. Jeg mener, at der skal lægges stor vægt på dette punkt i de kommende måneder under Kommissionens forhandlinger og kontakter med Slovakiet, og vi håber, at Kommissionen vil gøre dette i en atmosfære af dialog og partnerskab, fordi det i den sidste ende ikke drejer sig om den nuværende regerings interesser, men om det slovakiske folks.

Cars
Jeg stillede et meget direkte og konkret spørgsmål til kommissær Van den Broek. Spørgsmålet gik ud på, om acquis -gennemgangen har forskellig betydning for de 5+1 og de øvrige ansøgerlande. Jeg ville være taknemmelig, hvis De, hr. formand, ville bede kommissær Van den Broek besvare mit spørgsmål.

Van den Broek
Naturligvis vil jeg gerne svare, men måske er det bedre, hvis jeg tager det med i mit svar efter indlæggene.

Barón Crespo
Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min støtte til Oostlanders betænkning og til vedtagelsen af samme i dag, for jeg mener, at det inden for politik er vigtigt at komme med passende budskaber og på det rigtige tidspunkt, og vi står lige foran Den Europæiske Konference. Parlamentet - og jeg påpeger, at det har været i stand til at ændre Kommissionens første forslag, og det gav Rådet lejlighed til at kunne tale om en fælles udvidelsesproces, og ydermere om en global proces og med optagelseskriterier for alle, hvilket vil sige, at opdelingen mellem 5+1 og resten blev brudt - bør i dag komme med et positivt budskab i forbindelse med udvidelsen og Parlamentets rolle.
I forlængelse af vores linje vil jeg gerne påpege, at jeg finder, at vi bør optræde positivt i forhold til den styrkede udvidelsesproces, og jeg mener ikke, at vi bør opfatte vores rolle defensivt, som strenge kritikere eller censorer; vi skal støtte og ledsage de lande, som er ved at vinde demokratiet, konsolidere deres økonomi og lære om sameksistens. Vi skal optræde positivt.
Jeg har i dag hørt nogle indlæg, hvori det fremstod, som om vi konstituerede os i en slags storjury i forhold til disse lande. Og jeg mener, at det budskab, vi skal give, er positivt.
Og i forhold til Parlamentets rolle vil jeg gerne bede formanden for Rådet og kommissæren om at præcisere den værdi, som formanden hr. Cooks brev har, og brevet fra formanden for Kommissionen, hr. Santer, som blev sendt til formanden for Parlamentet, som i morgen skal møde i Den Europæiske Konference: jeg forstår, at disse breve og det forslag, som Rådsformanden er kommet med, har den værdi, som angelsakserne kalder "constitutional convention«, det vil sige, et forslag om en konstitutionel aftale, som svarer til det vi i Parlamentet, i Unionen, forstår som interinstitutionelle aftaler. Og jeg forstår, at hvis dette kompromis bliver vedtaget af Rådet og Kommissionen, skal vi acceptere det. Det skal registreres med den formalitet, som en udtalelse fra Parlamentets plenarforsamling skal have. Og dette bør være den adfærdsnorm, som vi alle bør følge, for jeg tror ikke, at det er særlig fornuftigt, at vi på et tidspunkt, hvor Parlamentet bidrager så positivt til udvidelsesprocessen, skal begrænse vores handling til en klage.
Hvis der er kommet et svar, så lad dette svar få officiel værdi, og lad fremover dette være adfærdsnormen for en så tankevækkende og kompleks proces.

Brok
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, at Europa-Parlamentet med Oostlander-betænkningen yder et vigtigt bidrag til at fremskynde udvidelsesprocessen konstruktivt. For os er denne udvidelse en af de væsentlige opgaver i de kommende år, og Europa-Parlamentet vil helt sikkert kunne give nogle afgørende impulser i den forbindelse.
Det er også vigtigt at konstatere, at vi ikke kun lægger vægt på de økonomiske kriterier og heller ikke betragter udvidelsen som et rent økonomisk fænomen. Vi lægger snarere stor vægt på, at det politiske kriterium fra København, nemlig demokrati og menneskerettigheder, bliver gennemført, og at det står klart helt fra starten i denne udvidelsesrunde, at Den Europæiske Union har en politisk dimension og ikke kun en økonomisk. I den forstand kan forhandlingslederne også regne med EuropaParlamentet. Netop dette punkt skal spille en betydningsfuld rolle, da vi jo skal ratificere til sidst.
Jeg er kommissæren og rådsformanden taknemmelig for nogle af deres præciseringer i forbindelse med Europa-Parlamentets deltagelse i processen som led i partnerskaberne, og også i hele udvidelsesprocessen. Jeg går ud fra, at formandskabets commitment er af en sådan art, at det også bliver gennemført i Rådet. Jeg vil gerne tilslutte mig den antagelse, at det så vil blive godkendt tilsvarende af Rådet, da der ellers vil opstå en troværdighedskrise institutionerne imellem.
Jeg er også sikker på, hr. formand for Rådet og hr. kommissær, at Rådet og Kommissionen vil forhandle om resultaterne af parlamentsbeslutningerne i en egnet form, og måske ville det være godt, hvis det også kom til udtryk her.
Derudover vil jeg gerne stille endnu et spørgsmål, hr. formand for Rådet. Hvad menes der med appropriate opportunity ? Menes der f.eks., at Europa-Parlamentet højst har seks uger eller, som hr. kommissæren sagde, tilstrækkelig tid til rådighed til at forhandle om disse informationer?

Raschhofer
Hr. formand, mine damer og herrer, de central- og østeuropæiske ansøgerlandes førtiltrædelse til EU's politiske og økonomiske standarder er en absolut nødvendighed for på langt sigt at gøre det muligt at optage disse lande i EU uden samtidig at tilsidesætte medlemsstaternes beskyttelsesværdige interesser. Tiltrædelsespartnerskaberne med ansøgerlandene er det vigtigste instrument til at udforme denne førtiltrædelse så effektivt som muligt i alles interesse.
Desværre bedømmer Kommissionen og Rådet gang på gang Parlamentets argumenter i forbindelse med udformningen af tiltrædelsespartnerskaberne anderledes og vurderer dermed adskillige vigtige faktorer anderledes end Europa-Parlamentet. Det er for mig uforståeligt, hvorfor tiltrædelsespartnerskaberne ikke blev udformet således, at det var muligt at komme mere specifikt ind på den enkelte stats særlige behov. Det er jo indlysende, at f.eks. Sloveniens problemer er anderledes end Letlands på grund af de økonomiske, politiske og geografiske forhold.
Jeg anser det i det hele taget for absolut nødvendigt, at Parlamentet inddrages i større omfang. Kriterier for tiltrædelsespartnerskaberne, som opfattes som vigtige og ufravigelige, tilsidesættes nemlig foreløbigt, eller mulighederne for at gennemføre meget omfangsrige og komplicerede foranstaltninger vurderes anderledes. At dette bliver ændret, og at der bliver taget hensyn til Parlamentets holdning, er efter min mening et fælles anliggende for denne sal.

Titley
Hr. formand, udvidelsen af Den Europæiske Union er en historisk proces. Disse tiltrædelsespartnerskaber er selve hjørnestenen for den altomfattende udvidelsesproces, som Parlamentet har forlangt.
I betragtning af deres betydning er det meget vigtigt, at vi står sammen. De tre institutioner må samarbejde. Jeg er meget glad for de udtalelser, der er fremsat herom af Rådet og Kommissionen. Vi må også arbejde i partnerskab med ansøgerlandene. Hr. Cars har fuldstændig ret. Vi må arbejde i partnerskab med alle 26 nationale parlamenter. Så vigtig er denne proces, at vi ikke må tillade os selv at hengive os til andre anfald af institutionel afhængighed eller bryde ud i selviske egotrip under denne forhandling.
Rent personligt har det været mig en stor fornøjelse her i de sidste uger at opdage, at de britiske konservative nu gør sig til talsmænd for Europa-Parlamentets rettigheder, selv om jeg beklager, at dette er sket på bekostning af deres tidligere engagement for udvidelsen af Den Europæiske Union. Dette er uden tvivl en del af hr. Hagues reformer.
Vi har hørt nogle tale om forsinkelse - en forsinkelse på et par uger. Mit svar herpå er at minde Parlamentet om disse ord fra William Shakespeares Julius Caesar : «Som tidevandet veksler men'skers gerning, benyttes floden, fører det til lykken«. Dette er sådan et tidspunkt. Eller for at sige det, som den afdøde store Elvis Presley ville have sagt det: "Det er nu eller aldrig .... i morgen vil det være for sent«.
Jeg vil blot forlange en ting af Rådet og Kommissionen. Det største problem, som de lande, der søger om tiltrædelse, står overfor, er deres civiletats, deres administrative systemers og deres retssystemers evne til at magte det såkaldte acquis communautaire . Jeg forlanger, at vi lægger størst mulig vægt på disse aspekter i tiltrædelsespartnerskaberne, således at de vil være rede til at slutte sig til os snarest muligt.
Lad mig minde Dem om, hvad jeg har sagt. Tiden er inde nu. I morgen vil det være for sent.

Paisley
Hr. formand, der er et klart behov for økonomisk bistand til ansøgerlandene for at få gang i udvidelsesprocessen. Det er imidlertid rigtigt, at Parlamentet bør lægge vægt på, at udviklingen af demokrati og respekt for retsregler er en prioritet, og at der vil blive taget skridt, hvis et ansøgerland udviser tydelige mangler i denne henseende.
Det er i øvrigt rigtigt, at dette Parlament må høres først vedrørende principper og betingelser for de partnerskaber, der skal etableres af Unionen med hvert enkelt ansøgerland. For når alt kommer til alt, har Europa-Parlamentet det sidste ord at skulle have sagt, når det gælder om at afgøre, om et ansøgerland kommer med eller ej. Den bedste vej frem for alle Europas folk ligger i at gøre Den Europæiske Union bredere snarere fremfor at gøre den dybere og i at gøre den mere demokratisk og forskelligartet fremfor mere bureaukratisk og centraliseret. Folket ønsker fornuftigt samarbejde og ikke dogmatisk føderalisme.

Berès
Hr. formand, jeg tror, at ingen i dette Parlament hverken vil eller kan forsinke dette store stævnemøde, som venter os, nemlig den kommende udvidelse. Ingen hverken vil, kan eller skal tage denne udvidelse som gidsel i en institutionel kamp. Det er ikke vores hensigt.
Vi glæder os over den meget hurtige vedtagelse af rammeforordningen og af beslutningen, der blev truffet på dette grundlag med kvalificeret flertal om principper og prioriteter, mellemliggende mål og betingelserne for hvert individuelt partnerskab. Vi glæder os ligeledes over erklæringen her til morgen fra Rådet og Kommissionen ifølge den fortolkning, der blev givet af vores kollega Enrique Baron Crespo.
Vi skal dog ikke tage fejl af den politiske betydning af det, som er på spil, og af den debat, som vi har ført her i en måned. De har en meget tung politisk betydning med hensyn til hver enkelts institutionelle rolle. Europa-Parlamentet hverken ønsker eller anmoder om at forhandle om disse udvidelser på vegne af Rådet eller Kommissionen. Den politiske betydning af en anmodning om gennemsigtighed, læsbarhed og information, endog om eventuel vejledning, om disse spørgsmål, der er fundamentale for vores Unions fremtid, er til gengæld helt klar: Ja, Parlamentet agter på dette område at spille sin rolle og vi skal støtte initiativer i denne retning.
Jeg vil gerne henlede Rådets opmærksomhed på, at det ikke skal tage fejl af betydningen af de taler og den dialog, som det indgår med os på dette grundlag. Det gælder læsbarheden af vores europæiske konstruktion for ansøgerlandene. Det gælder også vores medborgeres forståelse for udvidelsesprocessens betydning. Hvis den proces, der er indledt, lider af manglende gennemsigtighed, vil vores medborgere ikke kunne forstå det arbejde, som vi er gået i gang med.
Til slut, hr. formand, tillad mig at benytte denne lejlighed til at understrege vores fulde støtte til konklusionerne - alle konklusionerne - fra Det Europæiske Råds møde i Luxembourg. I denne henseende vil jeg gerne insistere på følgende aspekter. For det første naturligvis de institutionelle forudsætninger. Hvad angår denne forpligtelse forventer vi en række forslag med hensyn til metode og tidsplan, og dette haster. For det andet tillægger vi den europæiske konference stor betydning. Vi glæder os over åbningen af denne konference i morgen. Vi lægger stor vægt på dens indhold, herunder for så vidt angår udenrigspolitik, sikkerhed og forsvar. Det haster for partnerskabet og det haster for demokratiet.

Cellai
Hr. formand, målsætningen med de talrige initiativer, der skal stå centralt i udvidelsesstrategien, er at garantere, at ansøgerlandene opfylder de politiske og økonomiske kriterier, som Den Europæiske Union fastsatte i København. Dette vil gøre det muligt at holde grundlaget for forhandlingerne fast på et afgørende princip for udvidelsesprocessen og at afvise enhver form for genvej eller forlængelse i forhold til de én gang fastsatte politiske målsætninger for ansøgerlandene.
Vi er klar over, at tiltrædelsespartnerskaberne og planlægnings- og vurderingssystemet er et vigtigt led i forsøget på at sætte større kraft bag denne tilnærmelsesfase og et afgørende element i hele tiltrædelsesstrategien samt at den støtte, som EU yder, skal bidrage til nye rammer, nemlig til et tiltrædelsespartnerskab med hvert enkelt ansøgerland.
Kommissionens indføjelse af en såkaldt konditionalitetsklausul i den nye tiltrædelsesstrategi forekommer fornuftig. Tildeling af førtiltrædelsesstøtte bør forudsætte opfyldelse af målsætningerne hvert år og af de forpligtelser, man har påtaget sig, samt afhænge af fremskridtene i de nationale tiltrædelsesprogrammer.
Landene i Central- og Østeuropa bør strengt respektere de forpligtelser, de har påtaget sig med hensyn til demokrati og menneskerettigheder, beskyttelse af mindretallene, overtagelsen af Fællesskabets regelværk, for ellers bør partnerskabet suspenderes. Endelig vil jeg gerne henvise til...
(Formanden afbryder taleren)

Stenzel
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på to punkter i denne debat. Vi står foran en vigtig udvikling i Europa, en udvidelsesproces, der - som parlamentsmedlem Spencer korrekt sagde - helt sikkert vil beskæftige os de næste ti, femten år, måske endda endnu længere, for det vil ikke være gjort med de nuværende elleve kandidater. Der vil komme til at stå flere og banke på Den Europæiske Unions dør og vente på at få adgang.
Stillet over for denne proces er det absolut nødvendigt, at Europa-Parlamentet her involveres kontinuerligt og regelmæssigt som en direkte repræsentant for Europas befolkninger, ikke kun på den måde, at det i begyndelsen nærmest udsteder en blankocheck til denne proces og så endnu en gang kan udtale sig om, hvad det mener om det, om det mener ja eller nej. Jeg mener derfor, at det er en vigtig tanke at involvere Parlamentet, under såvel førtiltrædelsesprocessen som i tiltrædelsespartnerskaberne. Hvad jeg derimod gerne vil undgå, er, at Europa-Parlamentet sender et forkert signal. Det skal ikke være vores opgave at smække døren til udvidelsesprocessen i i hovedet på kandidatlandene. Derfor håber jeg, at vi kan indgå et kompromis i denne sag.
(Formanden fratog taleren ordet)

Henderson
Hr. formand, De har været meget rundhåndet med den tid, De har givet rådsformanden. Må jeg lige tage to spørgsmål op, der er blevet rejst under forhandlingen?
For det første var der et spørgsmål om statusen af brevet fra hr. Cook til Dem, hr. formand, og også om statusen af de bemærkninger, jeg kom med tidligere her til formiddag. Det blev rejst af hr. Barón og også af hr. Brok. Brevet fra hr. Cook var et baggrundspapir fra formandskabet. Den holdning, jeg skitserede her til formiddag i mit tidligere indlæg, er en udtalelse fra formandskabet, der har Rådets opbakning og derfor Rådets autoritet. Jeg håber, at det vil hjælpe kollegerne med at give nogle af de meget væsentligt spørgsmål, som jeg forsøgte at rejse i mit tidligere indlæg, yderligere overvejelse.
Fru Berès rejste et spørgsmål om tid, og det er et vigtigt spørgsmål. Hvad angår spørgsmålet om, hvor langt et tidsrum Parlamentet skal have til at komme med sin udtalelse, ville det være forkert af os at binde os fast til et konkret tidsrum for hver gang. Måske ville det være nyttigt, hvis jeg forklarede, at min tolkning af et passende tidsrum ville være den tid, der tager at sikre en normal afvikling af en procedure i institutionerne, svarende til tidsrummet fra en mødeperiode til den efterfølgende og fra en samling af Rådet til den efterfølgende, dvs. fire, fem eller seks uger. Jeg kan ikke se, at det kan være længere end seks uger. Det vil ofte være kortere, og der kan være gange, hvor der er tale om spørgsmål af meget hastende karakter, der vil skulle behandles over et tidsrum, der er meget kortere end fire uger. Under normale omstændigheder vil det være sådan et tidsrum af op til fire, fem eller måske seks ugers varighed, og jeg håber, at dette vil være nyttigt.
Det tredje punkt, der er rejst af flere talere her til formiddag, er det generelle spørgsmål om den europæiske befolknings deltagelse. Lad mig gøre det helt klart, at formandskabet og Rådet er fuldt ud engageret i udvidelsesprocessen. Ikke alt vil være lige ud af landevejen. Udvidelsen har mange fordele med en mulighed for stort udbytte i relation til sikkerhed og økonomiske fremtidsudsigter, men der er ting, som Unionen må se på i det tidsrum, der fører op til udvidelsen, og nogle af disse vil medføre, at der skal træffes vanskelige beslutninger. Det er vigtigt, at vi har den offentlige mening med os, således at offentligheden er fuldt ud informeret og klar over de ting, der er på spil i denne proces. Derfor mener jeg, at det er meget vigtigt, at Europa-Parlamentet får tildelt en rolle, der gør det muligt for det at fremsætte en udtalelse, gå i dialog med den offentlige mening og holde offentligheden underrettet om disse spørgsmål. Det er vigtigt, at Parlamentet har denne mulighed for at udtrykke sin holdning, som bør udtrykkes, inden Rådet træffer en afgørelse om de spørgsmål, der ligger foran os.
Jeg takker Dem, hr. formand, for atter at have givet mig en mulighed for at forsøge at afklare nogle af disse spørgsmål, og jeg håber, at der vil blive givet Parlamentet garantier, der vil gøre det muligt for det at fremsætte en udtalelse, således at det bliver muligt for udvidelsesprocessen at skride frem på en hurtig og effektiv måde.

Spencer
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. I henhold til artikel 60 skal jeg senere her til formiddag som formand for det relevante udvalg henstille til dette Parlament, om vi skal henvise dette til udvalg eller ej. Dette er derfor den sidste anledning, jeg har, til på Parlamentets vegne at bede formandskabet om at afklare et sidste spørgsmål. Jeg takker ham for det fremskridt, vi har gjort under denne formiddags forhandlinger, især hvad angår tid og afklaring af Rådets holdning.
Jeg vil bede ham om at tage et sidste skridt frem imod os. Jeg har givet ham et dokument, der blev fremsendt til ham i går, og som præciserer holdningen: efter afstemningen på plenarmødet vil Rådet og Kommissionen benytte sig af den førstkommende lejlighed til at behandle Parlamentets udtalelse. For øjeblikket er essensen i det, De siger, at vi har en mulighed for at udtrykke Parlamentets synspunkter.
Hr. rådsformand, den mulighed har vi hele tiden. Vi ønsker en bekræftelse fra Dem om, at De og Kommissionen, som hr. Van den Broek foreslog, tager vores synspunkter i betragtning, for det er vejen til at sikre offentlighedens støtte, som De med rette henviste til, gennem en parlamentarisk kanal, for det, vi forsøger at gøre i relation til udvidelsen. Hvis han kunne give mig den forsikring nu, vil vi ikke få nogen ubehageligheder på et senere tidspunkt.

Henderson
Hr. formand, jeg er meget glad for at kunne sige, at det er formandskabets intention, at Parlamentets synspunkter bliver overvejet af Rådet, inden det træffer afgørelse. Der ville ikke være noget formål med at have høringer ...
... og høre synspunkterne, medmindre der ville blive taget hensyn til dem. Selvfølgelig vil der blive taget hensyn til dem.

Muscardini
Hr. formand, Alleanza Nazionale vil stemme for denne betænkning, idet vi dog gør opmærksom på de forbehold, som vi mange gange har givet udtryk for i denne mødesal, hvad angår udvidelsen med nogle lande, der endnu ikke synes at udvise en tiltrædelsesånd, der svarer til den, der er fremherskende i Den Europæiske Unions politik. Jeg vil nøjes med at minde om, hvorledes den slovenske ambassadør i Rom for nogle dage siden indtog en fuldstændig utrolig holdning med hensyn til de ejendele, som blev konfiskeret fra italienerne og ofrene for fordrivelsen. Jeg mener, at det er vigtigt og rigtigt at udvide EU til andre lande, men at denne union kun bør gennemføres, når vi har nået en politisk union, der er den eneste forudsætning for at kunne sikre freden og fremskridtet i alle vores medlemsstater. Det er derfor en tilslutning med forbehold, for at man kan se, at Alleanza Nazionale går ind for Europa og udvidelsen, men er imod en union, der kun er en økonomisk union og udelukkende baseret på de store kapitalinteressers behov og på enkelte unionslandes ønsker.

Van den Broek
Hr. formand, må jeg til denne feststemning føje, at Kommissionen ikke kun er villig til, men også vil tage de nødvendige skridt for sammen med Rådet at undersøge Parlamentets standpunkter. Hvis denne selvfølgelighed i dag endnu en gang klart bekræftes, kan det kun komme klarheden til gode.
Jeg formoder, at alle procedureaspekter dermed er blevet grundigt belyst, fordi der i vidt omfang er enighed herom. Jeg vil derfor gerne indskrænke mig til at besvare et enkelt spørgsmål, der er blevet stillet specifikt, først og fremmest af hr. Cars, der tvivler på, hvorvidt den alt omfattende udvidelsesproces lades tilstrækkeligt intakt ved den procedure, som vi har til hensigt at følge ved den såkaldte screening. Netop for at lade denne alt omfattende proces, som der i Luxembourg er brugt så megen tid på, komme til sin ret, har jeg besluttet at begynde starten af screeningen med alle elleve lande samlet, hvorefter der naturligvis fortsættes i to grupper og derefter pr. land. Hvorfor i to grupper? Fordi denne undersøgelse af "acquisen« for den gruppe, der skal forhandle, har til formål at finde frem til de emner, der skal forhandles om, mens evalueringen af "acquisen«, for den gruppe, der stadig forbereder sig på forhandlingerne, har til formål at fremskynde indhentningsprocessen, så de så hurtigt som muligt kan opfylde betingelserne for at deltage i forhandlinger. Derudover vil det naturligvis også for hvert enkelt forhandlingsland blive undersøgt, hvorvidt det stadig kan foregå med alle seks samtidig eller om det skal foregå separat. Jeg kan forestille mig, at det meget hurtigt er nødvendigt at fortsætte på bilateral basis, fordi de emner, der skal forhandles om, vil være forskellige fra land til land.
Jeg vender alligevel tilbage til de bemærkninger, der er fremsat om kort og langt sigt, fordi jeg har på fornemmelsen, at vi ikke har gjort det helt klart. Det viser sig nok i praksis, tror jeg, men kort og langt sigt er ikke først og fremmest fastsat for at angive hvor hastende et problem er. Skellet mellem kort og langt sigt fastsættes særligt på grundlag af en forventning om, det der faktisk kan realiseres på kort sigt, og det som derimod vil tage længere tid. Det har vi forsøgt at forklare i disse partnerskaber ved definitionen af prioriteterne.
Jeg vil endvidere gerne forsikre hr. Titley om - det har vi i øvrigt også gjort ved tidligere drøftelser - at hele aspektet vedrørende styrkelsen af den administrative og juridiske kapacitet også for myndighedsorganerne i ansøgerlandene overalt har høj prioritet. Det kan man slet ikke indpasse på kort sigt af den simple grund, at det normalt drejer sig om processer af et omfang, så man mindst taler om flere år, hvilket ikke vil sige, at man ikke skal begynde med det samme. Det er derfor, at der også har fundet en omprioritering sted af PHARE, hvor alt, der drejer sig om "institution building« og styrkelse af administrationen, er omfattet af kategorien 30 % af PHARE-midlerne, der er angivet som et råt overslag over de midler, der vil blive anvendt hertil. Det får således al den opmærksomhed, det fortjener.
Det var de bemærkninger, som jeg ville gøre som svar på de stillede spørgsmål.

Oostlander
Hr. formand, det er netop dette punkt om kort og mellemlangt sigt, som det drejede sig om. Det mærkelige er, at kommissæren nu siger: Det drejer sig om vores forventninger om, hvornår noget kan realiseres. Når vi så taler om domstolenes uafhængighed og respekten for grundloven og lige adgang til offentlige tjenester, der i nogle tilfælde er nævnt under middellangt sigt, betyder det altså, at Kommissionen ikke tror på, at det pågældende land er villigt til at realisere denne uafhængighed, tilgængelighed og så videre på kort sigt. Men så drejer det sig ikke længere om, hvor kompliceret processen er, men om Deres vurdering af et lands villighed til at opføre sig normalt på kort sigt. Det kan da ikke være meningen med denne inddeling på kort og langt sigt, hr. formand?

Van den Broek
Hr. formand, med på kort sigt forstår vi det, som, vi tror, kan realiseres i 1998. Og så siger jeg ikke, at bestemte dele af den politiske konstellation eller mangler ved demokratiet, menneskerettighederne og lignende eventuelt ikke også vil kunne forbedres i år. En nøjagtig grænse er det naturligvis vanskeligt at trække, men jeg håber, at der er skabt klarhed om, at der med kort og langt sigt ikke gives en vurdering af, hvor meget en sag, der skal gennemføres, haster, men en vurdering af den tid, der er nødvendig, før disse hold i deres helhed er bragt i orden.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted kl. 11.30.

Situationen i Kosovo
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets redegørelse om situationen i Kosovo.

Henderson
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at takke dem, der har fremsat dette forslag til beslutning i dag til denne forhandling, for de har givet dette Parlament en anledning til at udtrykke den meget store bekymring, som jeg er sikker på, at vi alle deler over for de alvorlige voldshandlinger, der har fundet sted i Kosovo i de seneste to uger. Jeg ved, at denne bekymring deles af alle EU-medlemsstater.
Politiaktioner omkring landsbyerne Drenica og Prekaz i den seneste uge synes at have ført til mindst 80 dræbte. Myndighederne i Beograd hævder, at der var tale om en legitim antiterroraktion fra politiets side. Men der synes ikke at have været nogen retssag inden drabene, og tragisk nok var mange af de dræbte ifølge lokale pressekilder kvinder, børn og ældre.
Beograd kan ikke udgive sådanne repressive handlinger for at være et rent internt anliggende. Krænkelser af menneskerettighederne er en sag for os alle, og Den Europæiske Union har et særligt ansvar, når det gælder om at mindske spændingerne i regionen, da de fører til ustabilitet i de omkringliggende lande.
Det er meget vigtigt, at den internationale reaktion på krisen fremstår som en forenet og sammenhængende reaktion. Vi ved af dyrekøbt erfaring fra begyndelsen af krigen i Bosnien, at international splittelse underminerer vores indsats.
Formandskabet har søgt at tale med fast og klar stemme på vegne af EU-medlemsstaterne. Hvad har vi så gjort? For det første fremsatte vi den 2. marts en aftalt udtalelse, hvori vi uforbeholdent fordømte begge parters anvendelse af vold, og hvori vi opfordrede begge parter til at løse konflikten gennem en grundig og konstruktiv dialog.
For det andet besøgte Robin Cook den 5. marts Beograd på formandskabets vegne for at underrette præsident Milosevic om den uro, man følte inden for Den Europæiske Union.
For det tredje var hr. Cook vært ved et møde i Kontaktgruppen for det tidligere Jugoslavien i London den 9. marts. Gruppen enedes om en skrap handlingsplan, der har til formål at stabilisere sikkerheden i Kosovo, herunder øjeblikkelige foranstaltninger imod Den Jugoslaviske Føderale Republik; en utvetydig liste over de skridt, som vi forventer, at præsident Milosevic tager inden ti dage for at standse volden og indlede en meningsfuld politisk dialog; og en forpligtelse til at mødes igen den 25. marts for at vurdere situationen og om fornødent vedtage yderligere foranstaltninger.
Min kollega, Tony Lloyd, er for nærværende på besøg i regionen som udsending for formandskabet. I Beograd vil han videregive budskabet om Den Europæiske Unions og kontaktgruppelandenes beslutsomhed. Andre steder vil det primære mål med besøget være at lytte til, hvad nabolandene har at sige vedrørende Kosovo-situationens implikationer for sikkerheden i regionen og drøfte, hvad der kan gøres for at imødekomme disse bekymringer.
For det femte vil vi i løbet af de næste par dage føre en aktiv drøftelse med vores partnere og andre om, hvad der ellers kan gøres for at gøre budskabet begribeligt for præsident Milosevic om, at han er nødt til at ændre kurs. Der er en række lejligheder, hvor dette kan gøres. Europa-konferencen med de associerede lande den 12. marts - altså i morgen - udgør en en helt åbenlys lejlighed. EU-landenes udenrigsministres uformelle møde i Edinburgh den 14. og 15. marts er endnu en lejlighed, og i dag vil Parlamentets synspunkter være særlig betimelige.
Folk spørger om, hvad Den Europæiske Unions holdning er hertil. Lad mig forsøge også at gøre dette klart. Vi støtter ikke separatisme og uafhængighed i Kosovo, men vi insisterer på, at Beograd giver området reelt selvstyre. Det er ironisk, at Kosovo-albanerne havde mere selvstyre under tidligere regimer, end de har under præsident Milosevics styre.
Den eneste mulighed for at nå frem til en fredelig løsning er at få myndighederne i Beograd og Kosovo-albanernes ledere til at indlede en meningsfuld dialog om de ting, der skiller dem ad. Det er tragisk, at de seneste militære aktiviteter i Kosovo netop kan have tjent udelukkende til at underminere de moderate i begge lejre og øge støtten til terrorismen.
Et stop for alle politiaktioner i Kosovo er en klar forudsætning for dialog. Derfor må Den Europæiske Union og resten af det internationale samfund gøre alt, hvad vi kan, for at bevare presset mod præsident Milosevic og forhindre gryden i Kosovo i at koge over.
Jeg forstår fra nyhedsmedierne her til morgen, at den serbiske regering har fremsat en udtalelse som reaktion på de foranstaltninger, der blev truffet tidligere på ugen. Jeg kan ikke her og nu reagere på denne udtalelse, da jeg endnu ikke har modtaget den fulde tekst. Men jeg kan forpligte mig til, at vi vil se nærmere på og foretage en fuld vurdering af, i hvilket omfang denne udtalelse imødegår de bekymringer og den uro, der kom til udtryk ved Kontaktgruppens møde sidste mandag.
Jeg håber, at disse bemærkninger kan danne grundlag for en drøftelse her til formiddag om denne forfærdeligt alvorlige og på mange måder forværrede situation i Kosovo.

Van den Broek
Må jeg slutte mig til formandskabet og udtrykke vores store foruroligelse over den eksplosive situation i Kosovo. Jeg havde den fornøjelse at deltage i Kontaktgruppens møde i London, der blev meget behændigt ledet af udenrigsminister Cook, og hvor vi føler, at der er blevet givet en række klare signaler til præsident Milosevic for at overtale ham til at tage initiativer til en dialog og en fredelig løsning ved at sætte klare parametre for, hvad vi kan støtte og hvad vi ikke kan støtte.
Det fremgik meget klart fra dette møde, at det ikke kan tages for givet, at præsident Milosevic vil handle i retning af det, der måtte være nødvendigt for at forhindre en eksplosion i Kosovo med alle de katastrofale menneskelige følger og andre grænseoverskridende og destabiliserende følger, som kan blive resultatet af en manglende løsning af konflikten. Derfor var det meget klogt af udenrigsminister Cook at foreslå at genindkalde Kontaktgruppen - der formentlig vil mødes i Washington den 25. marts - og også at sætte Kosovo på dagsordenen for det uformelle udenrigsministermøde, der vil blive holdt næste fredag og lørdag.
Europa-Kommissionen er i færd med at udarbejde sin regelmæssige rapport om regionale udviklinger på Balkan, og det er klart for enhver, at man ikke under de foreliggende omstændigheder kan forvente, at Kommissionen vil henstille til Rådet at genoptage de uafhængige handelsforanstaltninger for Den Jugoslaviske Føderale Republik eller vil gå videre og henstille til, at republikken bliver omfattet af PHARE-programmet eller indlede forhandlingerne ved at bede om et forhandlingsmandat med henblik på at nå frem til en handels- og samarbejdsaftale.
Vi ser også for nærværende nøje på de konklusioner, der blev draget af Kontaktgruppen, vedrørende andre økonomiske og finansielle foranstaltninger med henblik på en forøgelse af presset på republikken for at få dem til at tage konstruktive initiativer.
Jeg behøver næppe gentage efter formandskabet, at Europa-Kommissionen fuldt ud deler den meget store bekymring, der hersker med hensyn til det, der foregår dér. Vi kan ikke se på situationen i Kosovo uden at huske på, hvordan det hele startede i 1991. Vi må tage i betragtning, at det kan blive nødvendigt med meget mere vidtrækkende foranstaltninger, hvis vi skal forhindre en katastrofe i at ske.
Europa-Kommissionen ønsker meget stærkt, at Den Europæiske Union og dens allierede for det første vil have mod til at træffe de nødvendige foranstaltninger, der måtte vise sig at være uundgåelige i den nærmeste fremtid.

Swoboda
Hr. formand, højtærede damer og herrer, hr. formand for Rådet, hr. kommissær. Det, De har sagt her, skal selvfølgelig støttes fuldt ud. Men, tillad mig dog at fremsætte et par kritiske bemærkninger i starten af min korte tale. Hr. kommissær, først gav jeg Dem jo min fulde støtte i Deres diskussion med Oostlander - jeg ved ikke, om det fremgik klart - men jeg må dog efterfølgende stille et kritisk spørgsmål om, hvorvidt Den Europæiske Union var forberedt på det, som nu sker i Kosovo.
Det er jo ikke første gang, vi taler om Kosovo. Bl.a. Sydøsteuropa-delegationens besøg med fru Pack som formand fik os her i Parlamentet til at gøre opmærksom på den krudttønde, som Kosovo er. Der er ikke sket meget fra Den Europæiske Unions side. Man har hverken krævet eftertrykkeligt, at Den Europæiske Union åbner et kontor dér, eller foreslået en repræsentant, hvilket vi også forlangte officielt til sidst.
For mig er det beskæmmende, hr. formand for Rådet og hr. kommissær, når jeg, som det f.eks. var tilfældet i morges, kan tænde for fjernsynet og se USA's repræsentant i Pristina, men ingen europæisk repræsentant. Ja, Storbritanniens udenrigsminister var i Beograd, ja, der er nu en medarbejder, men hvorfor har Den Europæiske Union - velvidende, at det er Europas største krudttønde, velvidende, at den kan udløse en steppebrand - ikke gjort sig større anstrengelser allerede tidligere?
Jeg ved, at det ikke er let, fordi vi ikke har nogen virkelig forhandlingspartner på den jugoslaviske eller serbiske side. Men det er nu engang igen sådan, at amerikanerne er på stedet med en repræsentant, og at hele Europa og hele verden ser, hvem der bekymrer sig om problemerne på stedet - det er ikke Den Europæiske Union, men derimod USA! Jeg vil ikke beskylde nogen personligt nu, men vi må slå os selv for brystet. Vi har været forsømmelige, vi har endnu en gang forsømt en europæisk region.
Hvorfor er det så vigtigt, at dette Europa bekymrer sig? For det første, fordi det står klart, at det er de mest grundlæggende menneskerettigheder, der står på spil dér! Derfor må vi råbe til hr. Milosevic, at det ikke er acceptabelt, når han påstår, at dette er et rent internt problem. Nej, beskyttelsen af mindretallet eller i dette tilfælde endda flertallet i regionen er et anliggende, som går langt ud over nationale grænser.
Måske drejer det sig også om noget andet, måske har vi ikke gjort det klart nok for en Rugova og hans folk, at vi kun går ind for én selvstændighedsordning i Jugoslavien. Det, som nemlig sker nu, at hr. Rugova og andre råber højere og højere på uafhængighed, på selvstændighed, på ændring af grænserne, er for os uacceptabelt. Det budskab skal selvfølgelig ikke kun frem til Milosevic, men også til Rugova og albanerne. Men det er muligt, at det er for sent i det mindste for stemningens vedkommende, fordi frustrationen nu selvfølgelig munder ud i et endnu større råb om uafhængighed. Jeg er fuldstændig indforstået med foranstaltningerne, hr. kommissær. Vi må sørge for at berolige denne brands arnested og hjælpe dem, f.eks. især Makedonien, som er særlig hårdt ramt.
Nu er jeg fremme ved det andet punkt, nemlig hvorfor det er så vigtigt, og det er det, fordi situationen kan udløse en steppebrand, fordi Albanien jo ikke er stabiliseret, fordi der desværre også er kræfter i Albanien, især ledet af den tidligere præsident Berisha, der nu ophidser gemytterne, der nu fremmaner en stemning, der nu forsøger at gyde olie på ilden og derigennem også drive Fatus Nano, ministerpræsidenten, der først var meget tilbageholdende, ud i en relativt ekstrem position.
For det tredje ser det selvfølgelig også igen ud til, at vi får en strid mellem det kristelige Europa og Islam. Det bliver også inddraget i debatten igen. Sidste fredag havde jeg en udførlig samtale med Silajdzic, ministerpræsidenten i BosnienHerzegovina, hvor det også allerede begyndte at fremgå tydeligt igen, og derfor er det særlig farligt, og derfor må vi tage os af det i særlig grad.
Jeg giver Dem ret: Politisk pres, økonomisk pres dér, hvor det forekommer nødvendigt, også selvom jeg ikke ser omfattende sanktioner som det stærkeste instrument, men jeg er fuldt ud indforstået med det, som kontaktgruppen har gjort. Vi bør overveje, om vi kunne komme i en situation, hvor vi sætter politiet ind. Det forudsætter selvfølgelig tilslutning på begge sider for i det mindste at opnå en rolig situation. Den kendsgerning, at albanerne jo hovedsageligt kun står over for serbisk politi, er selvfølgelig et problem. Milosevic må nu vide, at hvis han virkelig går brutalt frem, så vil det være muligt, at der bliver tale om en militær indsats. Det må han vide, netop for at forhindre en militær indsats, for at drive Milosevic til det, som hr. rådsformanden har sagt.
Hr. formand, jeg vil gerne støtte det, som er blevet sagt her, men endnu en gang gøre opmærksom på, at vi desværre har undladt at skabe forudsætningerne i god tid og at gå eftertrykkeligt ind for sagen. Jeg kunne godt tænke mig, at Den Europæiske Union går ind for Kosovos selvstændighed, men at den absolut forhindrer grænser og grænseændringer i denne region. Det ville føre til en ny steppebrand.

Pack
Hr. formand, højtærede kolleger. Jeg kan tilslutte mig hr. Swobodas ord på næsten alle punkter. Jeg vil gerne indlede med at fastslå, at det internationale samfund står over for en opgave, hvis løsning det har skubbet foran sig i de sidste ni år, skubbet foran sig helt bevidst. I januar 1991 og siden da har jeg igen og igen bragt Kosovo-problemet op i Parlamentet, igen og igen opfordret til at gøre noget ved det. Den daværende rådsformand, den nuværende kommissær, som jeg sætter meget højt, anklagede mig dengang i denne plenarforsamling for at være naiv, fordi jeg sagde: «Det, som er sket i Kosovo, er starten på Jugoslaviens endeligt.« Ingen så det, ingen ville se det. Man ville ganske enkelt ikke indrømme det og så bevidst den anden vej. Man gjorde det heller ikke til et punkt på dagsordenen i Dayton. Man skulle have gjort det til et punkt på dagsordenen. Man skulle heller ikke have anerkendt Jugoslavien, uden at Milosevic havde taget et skridt til at løse problemet politisk.
Udenrigspolitikken lever bogstaveligt talt fra hånden i munden. Den er aldrig præventiv. Den er altid stakåndet, uden en egentlig strategi eller endda en vision. Otte års fredelig, passiv albansk modstand har ikke ført til, at vi kom dem til hjælp. I årevis har serberne tortureret albanske mænd og kvinder, i årevis har arrestationer været på dagsordenen. Et parallelt skoleog universitetssystem, der arbejder under jorden, giver kun de unge få perspektiver. Men alene tv-reportagerne om blodige demonstrationer har rusket op i verdenssamfundet.
Jeg hilser Rådets erklærede enighed velkommen. Det er også fint, at kontaktgruppen endelig er begyndt at beskæftige sig med Kosovo, også selvom resultatet er beskedent og f.eks. truslen om en våbenembargo endda er latterlig. En våbenembargo mod et militærisk veludstyret land, der selv fremstiller våben, er et stumpt sværd.
OSCE's tilstedeværelse i området ville være ufravigelig, finansielle og økonomiske sanktioner ville være nødvendige. Andre midler har vi desværre ikke til rådighed. Serbien frabeder sig enhver indblanding i landets såkaldte indre anliggende Kosovo. Landet betegner kontaktgruppens beslutninger som ugyldige, da gruppen er selvbestaltet. Vi oplever således nu hævnen for, at vesten i mange år har set den anden vej. Hvis Milosevic ikke snart for alvor søger en politisk udvej med Rugova og andre gennem international formidling, kan det ikke forhindres, at volden eskalerer.
Albanerne er træt af det ni år lange apartheidregime. Albanerne i Makedonien, i Albanien og også i Montenegro ville kunne erklære sig solidariske. Steppebranden ville overstige omfanget af krigen i Bosnien. Milosevic er eneansvarlig for, at denne krise har bredt sig internationalt. Han forstår kun hårdhed, altså kan vi også kun møde ham med enighed og hårdhed. Det sidste middel er, som Swoboda har været inde på: Hvis der ikke er anden udvej, må vi også komme de mennesker, der tortureres og myrdes, til hjælp med militær eller politi.

Daskalaki
Hr. formand, endnu en gang står Den Europæiske Union over for en på forhånd bebudet krise i nærheden af det tidligere Jugoslaviens geografiske område, og igen er det for os en lærestreg, der ledsages af voldelige episoder, som først alt for sent går op for os, som det allerede er blevet nævnt.
Så hvis vi nu bagefter overvejer, hvad der skulle være sket, for at en sådan udvikling i det tidligere Jugoslavien kunne undgås og dens dramatiske konsekvenser kunne begrænses, så må vi konstatere, at vi kun i meget begrænset omfang har bidraget til løsningen. Selvom det, der sker i dag, ikke er helt uden tilknytning til det, der før er sket. Det er i hvert tilfælde ikke helt uden tilknytning til den overraskende uvidenhed, som Vesten har udvist, med hensyn til denne usædvanligt vanskelige regions sammensatte historiske virkelighed eller med hensyn til den manglende behændighed og ensidighed, hvormed det har reageret på i hver tilfælde størstedelen af den jugoslaviske tragedie.
Og nu skal vi igen til at tage stilling til for længst afgjorte begivenheder, men denne gang er det faren for, at en ny genopblussen bliver konkret og følelig, og denne gang bør vi i det mindste søge at vurdere situationen i alle dens facetter. Kosovo er et område med særlig historisk vægt for både serberne og albanerne, og de historiske minder forsvinder ikke på grund af internationale interventioner alene. På den anden side bebos området af et overvældende flertal af albanere, som også engang blev tvunget til at flytte på grund af andre krigsmagter, der intervenerede.
Titos Jugoslavien gav dem en selvstændighed, som desværre fratoges dem siden. Det er indlysende, at ingen - og det burde vi være de første til at vide - kan sætte spørgsmålstegn ved disse menneskers ret til deres eget sprog, uddannelse og til at udtrykke sig frit, kort sagt deres menneskerettigheder. Og de bør så hurtigt som muligt genetableres via en direkte forpligtelse fra Beograds side og med inddragelse af det albanske mindretals talsmænd.
En genopblussen af krisen her vil føre til, at uroen breder sig som ringe i vandet, og der vil være fare for, at krisen spreder sig mod syd og dermed kunne få den ambitiøse udvidelse mod Øst, som Unionen har besluttet, til at løbe af sporet.
Ethvert initiativ i retning af en undgåelse af nye sammenstød og til fremme af forståelsen med Kosovoalbanernes moderate ledere er derfor mere end velkomment, og EU har pligt til at tage alle de initiativer, det overhovedet kan, som det er nævnt før.
Vi må også se på de bestræbelser, som landene i regionen selv gør, nemlig Grækenland, Tyrkiet, Bulgarien, Rumænien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, og ikke mindst den albanske regerings forsigtige og fornuftige holdning. Det er presserende at tage Rugova-Milosevic-aftalen i anvendelse, men endnu mere presserende at undgå at begå fortidens fejl og altså at undgå endnu en gang at gribe ind uden resultater og med USA i stjernerollen.
Beograd må igen bringes til at forstå, at en tilnærmelse til EU ikke kan lade sig gøre ved vold, og at et indre anliggende, som sætter freden i en større region i fare, langt fra er så indre et anliggende, som det hævder.
Det er indlysende, at vi ubetinget vil fordømme anvendelse af vold og blodig undertrykkelse, men der er brug for mere, og dette mere er konkrete politiske handlinger, som de fremgår af den fælles beslutning, og hvoraf mange er blevet nævnt her, men også et mere dybtgående forsøg på at forstå problematikken og dens historiske rødder, der rækker langt - flere århundreder - bagud i tiden før 1991.

De Vries
Hr. formand, alle de faktorer, der i Bosnien har ført til krigsforbrydelser, forbrydelser mod menneskeheden og folkemord er tilstede i Kosovo. På ny synes de vestlige regeringers hovedmål at være at holde sig uden for konflikten. Militær indgriben kan koste stemmer. For regeringerne i USA og Europa vejer risikoen for at blive upopulær i hjemlandet tungere end risikoen for nye massemord i Det Tidligere Jugoslavien. Har man da ikke af Bosnien lært, at passivitet ved et sådant blodbad automatisk fører til medansvar? Har man overhovedet lært noget af begivenhederne i Bosnien? Afgjort, Europa har i Bosnien ikke monopol på fejlvurderinger. Sikkerhedsrådet begik en fejl, da det under pres fra Rusland ikke forlængede den fredsbevarende styrkes mandat i Makedonien. Amerikanernes løfte om at lempe sanktionerne mod Serbien var et forkert signal. Et andet forkert signal var den amerikanske forhandler Gelbards bemærkning om, at Milosevic i Kosovo har at gøre med terrorister. Et lige så stort fejltrin som da James Baker i 1991 sagde, at Jugoslavien fremfor alt måtte forblive ét land.
Kontaktgruppen traf i mandags en række halve og svage forholdsregler. Åbenbart har man stadig ikke lært den vigtige lektie fra Bosnien. Denne lektie var, at i Det tidligere Jugoslavien kan vold kun standses med militære midler. Politisk pres og økonomiske sanktioner virker ikke. Det eneste sprog, som Milosevic forstår, er en troværdig trussel om militær intervention af USA og andre NATO-stater. En eventuel FN-våbenembargo vil Milosevic omgå lige så effektivt som de eksisterende økonomiske sanktioner. Det eneste effektive middel er militært pres. Det er nødvendigt at stationere en international fredsstyrke i regionen, her Makedonien og Nordalbanien. Den Europæiske Unions svar på krisen i Kosovo er beskæmmende skinhellig. I Amsterdam-traktaten besluttede de femten stats- og regeringschefer højtideligt at gøre opretholdelsen af fred til en opgave for Unionen. Dette løfte var, som det nu viser sig, ikke det papir værd, det var skrevet på. I Europa-Parlamentet, vort Parlament, der så ofte har opfordret til en effektiv europæisk sikkerhedspolitik, viser socialisterne og de kristne demokrater sig nu, hvor det ikke kommer an på ord, men på handling, at være lige så svage i knæene som Ministerrådet.
Jeg fastslår med bitterhed, hr. formand, at de to store grupper har afslået enhver henvisning i den fælles beslutning til muligheden for at anvende militært pres. Endog min gruppes forslag om at forlænge mandatet for den fredsbevarende styrke i Makedonien blev afvist. I stedet for indeholder beslutningen af PS og PPE et opråb til præsident Milosevic om at give journalister adgang til Kosovo. Europa-Parlamentet truer med at indsætte journalister. Det skal nok gøre indtryk i Kosovo.
Jeg konkluderer, hr. formand, at den beslutning, som i dag foreslås af de to store grupper, er den svageste, som Parlamentet nogen sinde har vedtaget om situationen i Kosovo. I denne form er den for min gruppe helt uantagelig. Tag skyklapperne af, kolleger. Konflikten i Kosovo er farligere for den internationale fred end konflikten i Bosnien nogensinde har været. Nu er tiden inde til at tage ved lære af den bosniske katastrofe. Den, der ikke vil tage ved lære, gør sig medansvarlig for følgerne.

Theonas
Hr. formand, udviklingerne i Kosovo i øjeblikket indebærer store farer for en generel genopblussen i hele Balkanområdet, som ikke vil lade hverken Bulgarien, Albanien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien eller Grækenland urørt.
Ud fra dette synspunkt er de militaristiske stemmer, der har lydt i denne mødesal, helt uacceptable. Vi frygter i høj grad, at vi står over for endnu en opdeling af Jugoslavien. På et tidspunkt bliver vi nødt til at lære af resultaterne af stormagternes politik i Balkan og påtage os det ansvar, der også tilkommer dette Parlament, for de dramatiske udviklinger, som befolkningerne i det tidligere Jugoslavien lider under. Det albanske Kosovo-mindretals rettigheder er, ligesom alle andre mindretals rettigheder i eksisterende stater og inden for eksisterende grænser, rettigheder, der skal respekteres og slås fast.
Hvis Europa-Parlamentet virkelig ønsker at være sit gode navn bekendt, så bør det over for alle parter bekende sin faste vilje til ikke at acceptere grænseændringer i Balkanområdet og til at forpligte alle disse lande, hvad enten de er i Balkan eller ej, til at betragte grænserne som ukrænkelige og uoverskridelige, modsætte sig trusler om voldsanvendelse og fordømme truslen om en ny embargo mod Serbien - befolkningerne har for længst betalt med lidelser i rigt mål på grund af disse embargoer - samt tilkendegive sin vilje til positivt at medvirke til at starte en oprigtig dialog mellem de serbiske myndigheder og det kosovoalbanske mindretals ledere.

Aelvoet
Hr. formand, vi kan selvfølgelig ikke påstå, at voldshandlingerne i Kosovo er kommet helt uventet. Hvis der er en konflikt og et udbrud af vold, der er blevet varslet for flere år siden, så er det vel i Kosovo, og det beviser endnu en gang, at Den Europæiske Union i praksis ikke har noget ståsted, når det drejer sig om reel forebyggelse af konflikter.
For det andet kan vi selvfølgelig ikke påstå, at løsningen af konflikten vil blive nem. Det er klart, og her er jeg enig med de kolleger, der har sagt, at den nuværende status, som Kosovo er blevet påtvunget med vold, er helt uacceptabel, og derfor også uden omsvøb bør forkastes af Unionen. På den anden side er det sådan, og her må man være ærlig, at de albanske ledere længe før 1989 ønskede meget mere end kulturel og politisk autonomi. De ønskede uafhængighed, og det er grundlaget for konflikten. Vedrørende dette punkt vil jeg derfor pege på, at den daværende præsident for Jugoslavien den 30. marts 1993 i Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender fremlagde interessante forslag, hvor han henviste til nødvendigheden af at gennemføre en territorial afgrænsning af Kosovo med mange flere beføjelser. Han er blevet sat ud af spillet af Milosevic, men han har heller ikke fundet gehør i Parlamentet. Derfor er en ensidig løsning af problemet af det onde.
Selvfølgelig er det, der foregår her helt uacceptabelt i enhver stat, der kalder sig en retsstat. Det er forfærdeligt at måtte konstatere, hvordan hele familier målbevidst er blevet udryddet, herunder børn, de steder, hvor man formodede, at de havde noget at gøre med den væbnede modstand. Det er altså helt uacceptabelt.
Jeg er enig med de kolleger, der siger, at kontaktgruppens resultater er beklagelige og alt for svage. Jeg er også enig med kollega De Vries om, at den fælles beslutning er tandløs. Alligevel mener jeg, at den indeholder en række interessante ting.
For det første, at presset på Beograd skal øges, og at hvis der ikke gøres fremskridt på forhandlingsplan - for en dialog er selvfølgelig ikke nok, det er nødvendigt, at der indledes forhandlinger - at der så skal iværksættes sanktioner, og at der skal reageres meget hurtigt. På dette punkt vil jeg gerne vide, hvordan formandskabet har tænkt sig at overvåge dette med henblik på en meget adækvat intervention i begivenhederne dag for dag.
For det andet finder jeg det meget vigtigt, at FN-tropperne bliver i Makedonien. Vi havde også en bestemmelse herom i vores tekst. For det tredje, ingen udvisning af asylansøgere fra dette område af lande i EU. Der er steder, hvor dette foregår. Hvis vi er seriøse på dette punkt, tror jeg, at vi kommer meget længere.

Dell'Alba
Hr. formand, jeg taler på egne vegne. Sandt at sige har jeg efter gruppeformand de Vries' indlæg ikke meget at tilføje til hans glimrende analyse.
På mit eget smukke sprog, hr. formand, er det et ordsprog, der siger: "Den, der sår vind, høster storm«. Jeg ved ikke, hvordan det skal oversættes, men det er helt sikkert, at vi har sået megen vind ved at undlade at medtage Kosovo i Dayton-aftalerne, for på det tidspunkt havde vi kunnet gøre det, hvis ikke den dobbeltmoral, som hersker ikke blot i kontaktgruppen, men i Den Europæiske Union og selv i vores Parlament, havde forhindret det. Så hvis denne dobbeltmoral ikke havde været så fremherskende, så var vi måske ikke nået til dette punkt, for alle var jo klar over, at Kosovo er en krudttønde. I dag er Parlamentet ikke i stand til over hele to sider bare en eneste gang at nævne ordet "sanktioner«. Dette forekommer mig at være et så indlysende budskab til Milosevic om, at han blot kan fortsætte på denne måde, og at det derfor er det rigtige, vi gør, når vi nægter at stemme for denne tekst.

Souchet
Hr. formand, det europæiske diplomati skal vise, at det er i stand til at reagere over for krisen i Kosovo med samme saglighed og effektivitet som i forbindelse med krisen i Irak. Det drejer sig om en krise, der kan udvikle sig på farlig vis, men som det stadig er muligt at kontrollere, bl.a. hvis de europæiske diplomatier ligesom ved den meget præcise indsats, der er gjort af Frankrig og Tyskland, kan udvise dømmekraft og beslutsomhed. De skal vise deres evne til at tage højde for alle faktorer, navnlig at Kosovo både er serbernes symbolske hovedstad og i dag er befolket med 90 % albanere. De skal huske, at nedbrydningen af Jugoslavien startede med, at der blev sat spørgsmålstegn ved den store selvstændighed, som Kosovo nød godt af inden for den gamle føderation.
Siden har konflikten bare ligget og ulmet. Den mere og mere hårde kurs, der har udviklet sig parallelt hos de albanske separatister og de serbiske myndigheder, har bragt krisen ind i en ny fase, som er meget bekymrende. Det internationale samfund bør derfor fordoble sine aktiviteter, også selvom det ikke har samme udgangspunkt for at handle som i Bosnien, hvis uafhængighed det havde godkendt. Men risikoen for internationalisering, i tilfælde af en skærpelse af konflikten, er så stor, især i Makedonien, hvor en fjerdedel af befolkningen er albansk, og selvfølgelig med et mere og mere nervøst Albanien, at spørgsmålet om Kosovo ikke må betragtes som et rent internt anliggende.
Selvom det internationale samfunds holdning i dag bedst kommer til udtryk gennem de seks lande i kontaktgruppen, og det er vigtigt på dette område at handle sammenhængende, skal de europæiske diplomatiers aktivitet inden for dette forum være afgørende for at undgå, at visse lande pludselig bevæger sig i modsat retning eller modsætter sig en internationalisering af problemet. Det er glædeligt, at der på kontaktgruppens møde i går i London igen blev opfordret til en forhandlingsløsning, som det blev foreslået af Paris og Bonn, og som skal munde ud i en særlig overgangsstatus mellem uafhængighed og status quo, hvoraf ingen af delene udgør en tilfredsstillende løsning. Det drejer sig ligeledes om at finde nogle effektive pressionsmidler, samt en korrekt dosering deraf, for at overtale alle parter om ikke at give ny næring til denne onde konfliktcirkel.
Det er derfor vigtigt, hr. formand, at fordoble de positive stimulerende sanktioner, der bl.a. vedrører de forskellige måder, hvorpå Beograd på ny kan integreres i det internationale samfund. Det er denne løsningsmodel, der blev valgt i London under europæernes indflydelse, og det er europæerne, der skal bevare initiativet. Det er den rigtige fremgangsmåde, og vi skal fortsætte uforanderligt og beslutsomt.

Formanden
Jeg har modtaget otte forslag til beslutning, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Van den Broek
Hr. formand, jeg vil kun lige bemærke, at jeg er enig i meget af det, der er blevet sagt her i formiddag, hvor man presser på for en aktiv holdning i en situation, der på ingen måde kan betragtes som overraskende eller ny. Samtidig mener jeg dog, at Den Europæiske Union vil være tjent med ikke kun og udelukkende at drukne sig i selvkritik i retning af, at vi ikke gør noget som helst. Jeg vil til fru Pack særligt sige, at Kosovo-spørgsmålet konstant er på Rådets dagsorden, at sagen konstant drøftes i OECD-regi, at den forhenværende statsminister Gonzales er blevet bedt om at formidle, men at det også kræver, at Beograd medvirker. Vi går stærkt ind for, at formidling af forhenværende statsminister Gonsales på ny bringes kraftigt frem, hvis dialogen ikke kommer i gang på kort sigt. Personligt har jeg ikke ret stor tiltro til, at dialogen kommer i gang på så kort sigt. Det er nødvendigt at presse mere på.
Kommissionen sendte 15. februar en "fact finding mission« til Kosovo for at undersøge, hvad der kan gøres. Tony Lloyd vil om kort tid tage derned. Minister Cook var på besøg i sidste uge. Selv tager jeg til Pristina og Skopje. Man kan sandelig ikke sige, at EU ikke er til stede. Men det, som vil være afgørende er, hvilket pres det internationale samfund er villig til at mobilisere i det øjeblik, Milosevic ikke tager de rigtige initiativer - og det afhænger helt af ham. Det er det, det drejer sig om. På det punkt har man også en del erfaring med Irak.

Formanden
Forhandlingen afbrydes her og vil blive genoptaget kl. 15.00.
Vi går nu over til afstemning.

Afstemning
Formanden
Vi går nu over til afstemningen, og første punkt er valget af en næstformand for Europa-Parlamentet som følge af, at hr. Capucho er trådt tilbage. Jeg har fra Det Europæiske Folkepartis gruppe modtaget en meddelelse om, at hr. Francesco Antonio Lucas Pires gerne vil stille op til denne post. Hr. Lucas Pires er den eneste kandidat, og jeg vil gerne foreslå Parlamentet, at han bliver valgt med akklamation i overensstemmelse med bestemmelserne i forretningsordenens artikel 13, stk. 1.
(Hr. Lucas Pires valgtes med akklamation)

Spencer
Hr. formand, jeg tager ordet med henvisning til artikel 60 i forretningsordenen for at bemærke, at Kommissionen har angivet, at den ikke vil acceptere nogen af Parlamentets ændringsforslag. Det beklager jeg. Men det er ikke Kommissionen, der har været problemet i denne interinstitutionelle trekant, som vi har udforsket i tre måneder. Problemet har været Rådets holdning.
Jeg er glad for at kunne sige, at rådsformanden under forhandlingen her til formiddag var i stand til på Rådets vegne at give os tilstrækkelige garantier for, hvad der er i alt væsentligt er strukturen i en høringsproces, som jeg ikke vil anbefale, at vi henviser til fornyet udvalgsbehandling. Vi har modtaget garantier fra ham, og vi har noteret os hvert enkelt ord, som han har udtalt her til formiddag, og som har givet tilstrækkelige løfter om tid og Rådets overvejelse af vores synspunkter til at tilfredsstille mig som formand for Udenrigsudvalget om, at vi rent faktisk har en interinstitutionel aftale, som vi kan få til at fungere på pragmatisk vis.
Jeg vil gerne hylde rådsformanden og kommissær Van den Broek og derfor ikke anbefale Parlamentet, at dette spørgsmål bliver henvist til fornyet udvalgsbehandling.
)
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Falconer
Hr. formand, som De ved, blev De og jeg valgt den samme dag i juni 1984. Jeg har altid påtaget mig at fjerne enhver byrde fra Deres mægtige skuldre. Jeg vil derfor gerne underrette Dem om, at jeg ikke blot er til stede i Parlamentet i dag, jeg vil også deltage i afstemningerne.

Formanden
Det er meget generøst af Dem, hr. Falconer.

Crowley
Hr. formand, jeg bad om at få ordet, inden de indledte afstemningerne, for at meddele, at jeg er til stede, og at jeg ikke ville deltage i afstemningen.
(Formanden erklærede den fælles holdning for vedtaget med ændringer)

Lulling
Hr. formand, vi var syv politiske grupper, som var blevet enige om at fremsætte en fælles beslutning som afslutning på en meget interessant debat, som fandt sted her i mandags i forbindelse med den internationale kvindedag.
Min gruppe beklager, at to grupper, efter at der var opnået enighed om en fælles beslutning, har fundet det nødvendigt at fremsætte ændringsforslag om emner, der ikke var omfattet af den fælles beslutning. Vi kunne godt have gjort det samme, hovedsagelig fordi en lang række punkter i vores beslutning, som man valgte at se bort fra, vedrørte nogle problemer, der ligeledes var vigtige for kvinderne i Fællesskabet.
Jeg mener, at enhver, der ikke længere er enig i en fælles beslutning, selvom vedkommende - sammen med andre - havde accepteret ikke at fremsætte ændringsforslag, skal fjerne sin underskrift på denne fælles beslutning.
Min gruppe har af disse principielle årsager besluttet ikke at stemme for noget ændringsforslag, selvom indholdet i nogle af disse ændringsforslag får vores fulde sympati. Vi mener dog, at man skal følge reglerne, og det er i protest, at vi ikke stemmer for disse ændringsforslag.

Formanden
De kan være uenig, men det er gruppernes legitime ret at fremsætte ændringsforslag selv til fælles beslutningsforslag.
(Forslaget til fælles beslutning vedtoges)

Crowley
Hr. formand, jeg vil gerne i henhold til Præsidiets nye regler meddele, at jeg er til stede men ikke har i sinde at deltage i denne afstemning.

Formanden
Jeg vil gerne præcisere for medlemmerne, at det fremsendte notat fra kvæstorerne fastslog, at »Et medlem, der ikke ønsker at deltage i en afstemning ved navneopråb, kan sørge for at få sin tilstedeværelse ved mødet noteret inden afstemningen.« Det betyder ikke umiddelbart før hver enkelt afstemning. Det betyder ved mødets begyndelse. De informerede mig ved mødets begyndelse, at De var til stede. Jeg har noteret, at De er her. Hvis De ikke deltager i afstemninger, må vi formode, at det er af principielle årsager, at De ikke deltager.

McMillan-Scott
Hr. formand, ville det ikke være meget enklere, hvis medlemmerne i stedet for at rejse sig og meddele Dem deres tilstedeværelse ligesom jeg ganske enkelt indgiver en skriftlig meddelelse herom til Mødetjenesten?

Formanden
Det ville være meget enklere og meget at foretrække, men der er nogle medlemmer, der har deres egne små julelege, som de ønsker at lege her. Det handler ikke om enkelthed men om at gøre vanskeligheder.
(Blandet reaktion)
Efter afstemningen om ændringsforslag 4
(Mødet udsat kl. 12.00 og genoptaget kl. 12.30)

Pasty
Hr. formand, for en bemærkning til forretningsordenen under henvisning til artikel 127, stk. 2, der netop handler om bemærkninger til forretningsordenen.
Der var for lidt siden en meget alvorlig hændelse, der i et betydeligt omfang forstyrrede afstemningen om betænkningen af hr. Cornelissen. Vores kollega hr. Crowley gav sig til kende for at anmode om ordet for en bemærkning til forretningsordenen. De nægtede udtrykkeligt at give ham ordet. Jeg rejste mig da sammen med min kollega Claudio Azzolini, der er formand for Gruppen Union for Europa, for at anmode Dem om at følge forretningsordenen og således give hr. Crowley mulighed for at tale.
De ønskede helt åbenlyst ikke at give ham ordet, hvilket er en klar overtrædelse af forretningsordenen, fordi enhver folkevalgt, der i et parlament anmoder om ordet for en bemærkning til forretningsordenen, skal kunne gøre dette, og vores forretningsorden er tydelig på dette punkt, idet der står, at "en bemærkning til forretningsordenen har forrang for alle andre indlæg«.
De har således ikke overholdt forretningsordenen. Jeg er overbevist om, at hvis nogen havde rejst sig i denne side af salen...
(Kraftigt bifald) skulle De nok have givet ham ordet...
(Formanden fratog taleren ordet) .
Formanden
Hr. Pasty, siden De er så forhippet på forretningsordenen, vil jeg gerne påpege, at De har ret til at få ordet i et minut. Vær venlig at sætte Dem nu. De har overskredet Deres ene minut. Jeg vil blot gerne sige, at når jeg sidder i formandsstolen, så glemmer jeg, hvilken politisk gruppe jeg kommer fra. Jeg behandler alle medlemmer og gruppemedlemmer ens.
(Blandet reaktion) Jeg vil gerne gøre det klart, at bestemmelserne i forretningsordenens artikel 127 fastslår, at et medlem kan få ordet for at henlede formandens opmærksomhed på en tilsidesættelse af forretningsordenen. I artikel 19 står der, at formanden har alle de beføjelser, som er nødvendige for at føre forsædet ved Parlamentets forhandlinger og sikre, at de afvikles korrekt. Det er det, jeg forsøger at gøre. Jeg må sige, at jeg forventer, at gruppelederne opfører sig med større værdighed og støtter formanden, når De befinder sig i dette Parlament.

Crowley
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en bemærkning i henhold til artikel 127. Det, jeg ønsker at anføre - selvom spørgsmålet ikke længere er relevant, er, at et medlem efter Deres fortolkning af bestemmelserne blot behøver at meddele sin tilstedeværelse og ikke behøver at deltage ved afstemningstidens begyndelse. Sådan som jeg læser de bestemmelser, der blev vedtaget af Præsidiet uden forudgående høring af Parlamentet, har jeg som medlem ret til at rejse mig ved hver enkelt afstemning ved navneopråb og erklære, at jeg er til stede men ikke deltager i afstemningen. Det er bestemmelsen, som den blev vedtaget af Præsidiet uden forudgående høring af Parlamentet om disse bestemmelser.
For det andet omhandler artikel 19 opretholdelse af god orden og korrekt afvikling af Parlamentets forhandlinger. Men artikel 127 fastslår, at formanden skal træffe afgørelse, om han vil godkende bemærkningen, og at han kan vente i helt op til 24 timer, inden han træffer denne afgørelse. Det gjorde De ikke, da jeg fremkom med min oprindelige bemærkning til forretningsordenen. Derfor tager De fejl med hensyn til forreningsordenen. Og det er meget fornærmende og arrogant af Dem at behandle Parlamentet på denne måde!
(Kraftigt bifald)

Formanden
Brian, vi har været gode venner i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder i fire år. Jeg beundrer det arbejde, du gør, og jeg håber, at du måske vil reflektere over din sidste sætning. Jeg ville blot gøre det klart, at den artikel, som kvæstorerne har omdelt, fastslår, at "Et medlem, der ikke ønsker at deltage i en afstemning ved navneopråb, kan sørge for at få sin tilstedeværelse noteret inden afstemningen«. Ikke inden hver enkelt afstemning men ved afstemningstidens begyndelse. Jeg gav dig den fortolkning. Jeg besvarede din bemærkning til forretningsordenen. Jeg havde ikke i sinde at have en proceduremæssig drøftelse med dig midt under en afstemning. Vi var i gang med at drøfte Cornelissenbetænkningen, som er en meget vigtig betænkning.

Kellett-Bowman
Hr. formand, jeg ønsker ikke at angribe nogen med det, jeg har at sige. Jeg mener, at Parlamentet var ude af kontrol i adskillige minutter. Det er ikke nogen acceptabel situation. Jeg ser gerne, at De tager Deres fortolkning af den bestemmelse, som kvæstorerne har udsendt, op til fornyet overvejelse. Det er den, der er skyld i alle vanskelighederne. Jeg vil gerne foreslå, at afstemninger, der er registreret under denne tumult, ikke tages i betragtning i Præsidiets bureaukratiske system. For hvordan kan man vide, hvornår afstemningerne finder sted?

Formanden
Jeg beklager. Jeg er enig i Deres første bemærkning. Jeg er altid glad for at overveje ting, men hvad den anden bemærkning angår, så vil de blive taget i betragtning.

Dell'Alba
Hr. formand, det vi nu er vidne til - beklager at måtte sige det - er resultatet af den arrogante holdning, som De indtog for kort tid siden. Jeg vil gerne minde Dem om, hr. formand, at der foruden alt det, der er blevet nævnt for et øjeblik siden, findes en artikel 18, som især pålægger formanden at sørge for, at forretningsordenen overholdes. Nu forholder det sig ikke sådan, at en mødeformand er over forretningsordenen. Han er netop i den rolle for at sørge for, at forretningsordenen overholdes, men af forretningsordenen fremgår det faktisk, at formanden giver medlemmerne ordet for indlæg til forretningsordenen, især hvis det er formanden for en stor gruppe, der beder om ordet, men under alle omstændigheder gælder dette for ethvert medlem. De har ikke sørget for, at forretningsordenen er blevet overholdt, og De indtager fortsat en holdning, der - og jeg beklager at måtte sige det - er arrogant og bestemt ikke medvirker til at skabe ro her i salen.

Formanden
Som De ved, kan jeg hverken tale eller læse italiensk, men Mødetjenesten har fortalt mig, at det på italiensk også klart er "kan«.

Green
Hr. formand, jeg er sikker på, at det er sammen med det overvældende flertal af dette Parlament, at jeg ønsker at sige, at vi nærer stor respekt for den måde, hvorpå De leder dette plenarmøde, og den integritet, hvormed De gør det.
Ved det sidste plenarmøde blev det aftalt, at hele spørgsmålet omkring disse administrative bestemmelser, der er fastsat af Præsidiet, skulle tages op til drøftelse efter tre måneder. Det er at gå videre. Præsidiet og formandskonferencen bekræftede, at der var spørgsmål, som man måtte se nærmere på. Det, vi så tidligere, var atter en gang folk, der forsøger at udnytte denne beslutning politisk. Vi så gerne, at De - og jeg er sikker på, at min gruppe vil støtte dette fuldt ud - fortsætter med afstemningerne. Præsidiet vil se på dette spørgsmål, som det har besluttet.
(Bifald) )
Ewing
Hr. formand, min bemærkning til forretningsordenen relaterer til den måde, hvorpå De bruger ordet "Rules«. Jeg har altid ved tidligere bemærkninger til forretningsordenen, da dette spørgsmål første gang blev rejst, hævdet, at hvis der var tale om en ændring af forretningsordenen - og det må være en bestemmelse i forretningsordenen, hvis den har politiske følger, som kontanter-for-stemmer så afgjort har - må den henvises til Udvalget om Forretningsorden, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet og derefter drøftes i Parlamentet.
De henviste til de bestemmelser, som kvæstorerne har udsendt. De har ladet den sag gå fra dem, som jeg hele tiden har støttet. Dette er en ændring af forretningsordenen, der har politiske følger. Den bør forelægges for Udvalget om Forretningsordenen og dette Parlament på normal vis.

Formanden
Fru Ewing, jeg ved, at De er en fremragende jurist, men jeg må sige, at hvis De ser på artikel 5, så siger den, at "Præsidiet fastsætter bestemmelser om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til medlemmerne.« Der er mere end én slags bestemmelser: der er Parlamentets forretningsorden, og der er andre bestemmelser.

Chichester
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg forsøgte at få ordet under tumulten, og det gjorde jeg, fordi jeg ikke kunne høre, hvad De sagde om, hvilke afstemninger der fandt sted, og det var en meget forvirrende situation. Jeg vil med respekt udtale, at jeg synes, at det ville have været bedre at afbryde afstemningen lidt tidligere i tilfælde af, at kollegerne stemte forkert, fordi de ikke vidste, hvad afstemningen handlede om. En anden gang kunne vi måske lade stemningen ebbe ud, inden vi genoptager afstemningen.

Formanden
Jeg kan gå ind for den bemærkning. Den eneste grund til, at jeg tøver er, at jeg ikke bryder mig om at give efter for gadens parlament.

Martens
Hr. formand, jeg har stor beundring for Deres talent og færdigheder. Jeg beklager dog, at De ikke er gået ind på et spørgsmål fra en person, der henviser til forretningsordenen. Men det gør ikke min respekt for Deres arbejde mindre, men jeg finder, at De for lidt siden burde have givet ordet til dem, der påberåbte sig forretningsordenen.
For det andet vil jeg som fru Green appellere til alle. Vi har vedtaget at anvende forretningsordenen i tre måneder og i mellemtiden afprøve den. Jeg henstiller til alle medlemmer af Parlamentet, at de på en korrekt måde respekterer beslutningerne i en periode på tre måneder. Efter tre måneder må vi afgøre om, der eventuelt skal finde en tilpasning sted.

Formanden
Der er stadig mange medlemmer, der ønsker at få ordet. I lyset af den forudgående holdning og de kommentarer, der er blevet fremsat, vil jeg lade alle, der ønsker det, få ordet. Jeg vil blot påpege, at bestemmelsen om afstemning ved navneopråb stadig gælder.

Ephremidis
Hr. formand, De henviste til et eller andet stykke i en eller anden artikel og sagde, at formanden - sammen med andre ting han havde - havde beføjelse til også at styre medlemmernes vederlag og det knyttede De til det problem, vi nu taler om. Det var noget med, at hvis man er til stede, så stemmer man, og hvis man ikke stemmer eller hvis man ikke er med, får man intet vederlag. Jeg vil gerne sige, at selvom den artikel virkelig findes, så er Deres fortolkning forkert. Formanden kan under ingen omstændigheder ved blot at fortolke en artikel forvandle parlamentsmedlemmerne til lønmodtagere. Skulle man få et vederlag, hvis man stemmer for eller hvis man stemmer imod, men hvis man hverken gør det ene eller det andet, får man ikke nogen løn, og altså ikke noget vederlag? Dette er helt uacceptabelt og jeg forstår ikke, hvordan et ungt menneske som De, oven i købet med Deres erfaring, kan henvise til en sådan regel, der skamløst forvandler os til lønmodtagere. Skal jeg nu til at stå til regning for, om jeg stemmer eller ikke stemmer, fordi min løn kommer til at afhænge af det? Det er uacceptabelt, hr. formand.

Formanden
Tak, men det er ikke min bestemmelse, det er Præsidiets bestemmelse.

Wijsenbeek
Hr. formand, jeg støtter Deres politik i denne sag, men det er min gruppe, der klart har påpeget, at systemet, sådan som det nu anvendes af Præsidiet, ikke er korrekt. Det er min gruppe, der har påpeget, at det skal ændres. Det undersøges i øjeblikket. Det er ikke rigtigt, når to medlemmer hele tiden for hver enkelt afstemning forsøger at forsinke Parlamentet. Det er nu på tide, at Præsidiet reviderer sine alt for bureaukratiske regler. Men det er også på tide, at Parlamentet går til arbejdet igen, og at De opretholder ordenen i denne forsamling.

McKenna
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. For det første vil jeg gerne sige, at vi bør udsætte denne drøftelse til en anden gang, for spørgsmålet bør drøftes. Der er en stor mængde sager, der skal stemmes om. Vi behøver blot en garanti om, at formanden vil respektere folk, der ønsker at komme med bemærkninger til forretningsordenen. Jeg er ikke for, at folk som Alex Falconer springer op og ned hver gang, der er en afstemning ved navneopråb. Lad os udsætte denne drøftelse til en anden gang, og fortsætte afstemningen.

Formanden
Det skal være mig en fornøjelse at gøre dette, men førnævnte hr. Falconer har ordet.

Falconer
Hr. formand, jeg vil gerne komme ind på to enkle punkter. Det ene er et svar på hr. Pastys påstand om, at De behandler denne side af Parlamentet anderledes, end De behandler den anden side af Parlamentet. Jeg er sikker på, at Deres sekretariat og andre har noteret sig, at også jeg bad om ordet umiddelbart efter, at Brian Crowley blev nægtet ordet. Derfor bør De, hr. Pasty, trække denne påstand tilbage.
Det anden punkt, jeg gerne vil komme ind på, er, at vi ikke kan fortsætte med én fortolkning, når vi har én formand og en anden fortolkning, når vi har en anden. Vi har et enkelt notat fra kvæstorerne. Kvæstorerne burde egentlig få ordet og give deres fortolkning af deres notat for at afklare situationen.

Tillich
Hr. formand, De har besluttet Dem for at fortsætte afstemningen, selvom der har været en hel del støj i salen. Da denne afstemning, der til dels har bestået i afstemninger ved navneopråb, vedrører et følsomt område, og da der tidligere har fundet mange forhandlinger sted, gjorde støjen, at man hverken kunne høre Dem som formand eller oversættelsen. Derfor anmoder jeg Dem om at følge forslaget fra hr. Kellett-Bowman og påbegynde afstemningen igen. Man kunne ikke høre, hvilken afstemning der var tale om, og hvad afstemningsresultatet blev.

Formanden
De har ret, og i den forbindelse vil jeg komme med en undskyldning til hr. Cornelissen. Hans betænkning er faldet som uskyldigt offer for dette. Men jeg er bange for, at jeg ikke kan starte afstemningen igen.

d'Aboville
Hr. formand, i Deres svar til hr. Pasty sagde De, at De forventede en smule mere værdighed fra en gruppeformand. Det var Deres egne ord, som jeg har noteret.
Jeg vil gerne vide, hr. formand, om De mener, at en gruppeformand ikke optræder værdigt, når han støtter et medlem af sin gruppe, der anmoder om ordet for en bemærkning til forretningsordenen?

Formanden
Blot for at vise, at formanden har en vis ydmyghed - selvom dele af Parlamentet ikke tror det - jeg svarede lidt vredt der, og jeg vil gerne komme med en undskyldning til hr. Pasty for den udtalelse.

Oomen-Ruijten
Jeg vil indtrængende anmode Dem om følgende: Vær så venlig at forsætte afstemningen. Lad os gøre denne betænkning færdig, og glem så resten.

Formanden
Jeg er enig med Dem, men flere medlemmer har sagt, at når formanden får øje på en, der ønsker ordet, så må han lade denne få ordet. Vi må have lidt klarhed omkring dette. Medlemmerne kan ikke få det på begge måder. Når de ønsker at fortsætte, vil de ikke have, at formanden lader nogen komme med bemærkninger til forretningsordenen.

de Vries
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Vi bør alle i dette Parlament erkende, at en af de vanskeligste opgaver, nogen af os kan komme til at stå over for i dette Parlament, er at skulle lede dets møder. Vi ved alle, at der nogen gange kan være divergerende meninger om fortolkning af bestemmelserne. Disse divergerende meninger er legitime, og de bør drøftes, men der er en rette tid og et rette sted til at drøfte sådanne spørgsmål.
Jeg vil gerne appellere til alle de kolleger, der er til stede, om ikke at misbruge deres rettigheder i henhold til forretningsordenen til at trække dette plenarmøde ind i en drøftelse, der nedgør hele institutionens værdighed.
For det andet er det rette sted til en drøftelse af dette først og fremmest Præsidiet. Det var dér, beslutningen blev truffet. Præsidiet har sagt, at det vil se på praksis igen tre måneder efter, at de reformer, der er vedtaget, er blevet implementeret. Vi ved alle, at medlemmerne af Præsidiet er blandt de mest erfarne medlemmer af dette Parlament, og jeg er sikker på, at de vil tage deres ansvar meget alvorligt. Lad mig gentage de kommentarer, der er blevet fremsat af fru Green og hr. Martens. Lad ingen være under nogen form for illusion. Dette Parlament har brug for en intern reform. Og et af elementerne i Præsident Klestils tale lige nu var at minde os om den offentlige mening.
Kolleger, vi er alle udsat for den offentlige menings sanktion, og de kolleger, der ønsker at ignorere den offentlig mening, vil komme til at betale prisen, og de vil få vores Parlament til at betale prisen, og det er ikke den pris værd.
)

Muscardini
Hr. formand, det drejer sig om et indlæg, ikke til forretningsordenen, men til den demokratisk indstilling, der burde være i højsædet her i Parlamentet. Hvis kollegerne havde fået tildelt ordet før, så havde vi sparet os selv 25 minutters debat, og vi havde givet omverdenen et bedre indtryk af vores arbejde. Jeg vil også gerne sige til den engelske kollega, der fornærmede mig i korridoren, fordi jeg sammen med andre kolleger krævede, at man respekterede rettighederne for den taler, der ønskede ordet, at han har opført sig ukorrekt over for sig selv og over for sit land, og hvis det er den måde, han vil deltage i Europa-Parlamentet, så ville det være klogere, hvis han rejste hjem.

Formanden
Jeg vil blot gøre det klart, at jeg gav hr. Crowley ordet. Jeg gjorde det ikke ved hans andet forsøg på at få ordet.

Barton
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg så gerne, at De sætter det under afstemning, om vi nu fortsætter med dagsordenen og med afstemningen.

Formanden
Eftersom De er den sidste taler på min liste, vil vi gøre det alligevel.

Ephremidis
Hr. formand, jeg afgav mundtlig stemmeforklaring til Rådets budget, Kommissionens forslag og betænkning af Oostlander. Disse tre tekster indeholder indviklede, mangesidede og nykolonialistiske forpligtelser for de lande, som de vedrører, nemlig de central- og østeuropæiske lande. Og dette sker udelukkende for at tilfredsstille de multinationale koncerners interesser, så de kan investere i disse områder ved hjælp af disse nykolonialistiske påfund og udbytte områdernes fysiske rigdomme og menneskelige ressourcer og dermed skabe endnu flere imperialistiske zoner under deres overherredømme i hele området. De skyldige, de medskyldige, for hele dette spørgsmål er de politiske og økonomiske mafiaer, der i øjeblikket styrer disse lande, og jeg vil gerne sige, at Parlamentet ved at sige ja til denne betænkning bliver moralsk medskyldig i denne virksomhed, hvis mål det er at slavebinde og udbytte disse befolkninger. Dette vil medføre oprør og omvæltninger i et sådant omfang, at Parlamentet bør indtage en vis afstand til sådanne holdninger.

Bonde og Sandbæk
JuniBevægelsen støtter optagelsen af alle de nye ansøgerlande, der opfylder de grundlæggende krav om demokrati, retssikkerhed, menneskerettigheder og mindretalsrettigheder og har derfor ikke stemt imod Oostlanders betænkninger. Men vi kan heller ikke stemme for, fordi vi er uenige i den form for optagelsesprocedure, som er vedtaget. For det første fordi ansøgerlandene er opdelt i et A- og et B-hold. For det andet fordi ansøgerlandene stilles over for en række svære krav og betingelser for medlemskab, som de i realiteten ikke selv kan være med til at forhandle. De har kun valget mellem enten at være med i EU udelukkende på vores præmisser eller fortsat stå udenfor.
Med Amsterdam-traktaten opstilles der flere betingelser for medlemskab, som vil gøre det endnu sværere at blive medlem af EU, og som derfor vil forsinke udvidelsesprocessen. Vi kan ikke blive ved med at integrere i dybden, hvis vi samtidig ønsker at integrere i bredden. Hvis vi ønsker et europæisk samarbejde, hvor alle lande deltager på lige fod med hinanden, må grundlaget for samarbejdet sættes til forhandling. I JuniBevægelsen mener vi, at det vil være mere holdbart for Europas fremtid, hvis vi inviterede ansøgerlandene med til en fælles drøftelse, hvor vi sammen kunne skabe rammerne for et europæisk samarbejde. De nuværende forhandlinger om udvidelse består ikke i, at vi spørger ansøgerlandene, hvordan de kunne tænke sig at arbejde sammen med os. Forhandlingerne handler alene om at finde ud af, hvornår ansøgerlandene og ikke mindst hvornår vi selv er klar til, at den fællesskabsret, som vi har vedtaget, kan optages i ansøgerlandenes lovgivning. Enhver EUlov er pr. definition den bedst mulige. Det kan ikke diskuteres. Undtagelser og specielle hensyn skal kun være midlertidige, og det er mest af hensyn til os selv.
I JuniBevægelsen mener vi, at de europæiske lande er for forskellige til, at man kan bruge EU's totalharmoniseringsmetode, hvor lovgivningen skal være fuldstændig ens i alle lande. Vores vision for et europæisk samarbejde er ikke en europæisk stat, men et fleksibelt, demokratisk og frit samarbejde, hvor alle lande er ligeværdige og har indflydelse på deres egen lovgivning. Vi har undladt at stemme for Oostlanders betænkninger, fordi vi ikke vil bremse for udvidelsesprocessen. Men vi er dybt uenige i den form for optagelsesprocedure, som er vedtaget.

Eriksson og Sjöstedt
Vi har stemt for disse betænkninger. Flere af punkterne i betænkningerne drejer sig om at styrke Europa-Parlamentets ret til information om udviklingen af tiltrædelsespartnerskaberne. Vi anser dette for at være rigtigt. Eftersom Europa-Parlamentet i den sidste ende træffer beslutning i spørgsmålet om godkendelse af nye medlemmer i EU, er det også rigtigt, at Parlamentet skal have fuldstændig information om udviklingen af tiltrædelsesprocessen.
Vi vil dog understrege, at den endelige afgørelse altid bør ligge hos folket i hver nation, som vil tilslutte sig til EU. Derfor er en folkeafstemning om medlemskabet af EU at anbefale for alle de stater, som kan blive aktuelle for medlemskab.

Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt ja til betænkningen af Oostlander. Dette er begrundet i, at vi støtter hele udvidelsesprojektet, hvilket vi mener er et af de vigtigste skridt, der er taget af Det Europæiske Fællesskab i vores tid. Det må være alle europæeres mål at sikre fred og stabilitet i vores verdensdel. Vi står over for en stor udfordring, der består i at få de øst- og centraleuropæiske lande demokratiseret, hvilket muliggør en hurtig og gnidningsløs udvidelse.
Det er vigtigt, at Parlamentet støtter tiltaget med partnerskabsprincippet, der skal støtte de enkelte kandidatlandes arbejde henimod optagelse i Den Europæiske Union. Rammen, der bliver lagt for EU's bistand til kandidatlandenes forberedelse til EU-medlemskab, er det vigtigste instrument, vi har til at sikre de fremtidige medlemslandes tilpasning til EU. Gennem tiltrædelsespartnerskaberne skal EU støtte udviklingen af lovgrundlaget og velfungerende administrative systemer, som er nødvendige for, at samfundene kan komme til at fungere ordentligt. Det er væsentligt for os at pointere, at indsatsen ikke blot bør koncentreres om tilpasningen til det indre marked, men at støtten til miljø- og arbejdsmarkedslovgivningen får en lige så høj prioritet.
Det er et problem, at Parlamentet kun har haft meget kort tid til at komme med en udtalelse til Rådets forordning, vi har kun haft ca. 2 måneder til at behandle dette meget vigtige emne. Men det må vi ikke bruge som begrundelse for at forsinke processen henimod de øst- og centraleuropæiske landes optagelse i Den Europæiske Union. Med partnerskabsprincippet får vi sendt et meget vigtigt budskab til kandidatlandene, nemlig at de alle er velkomne i Den Europæiske Union. Selv om ikke alle lande vil være parate til at blive optaget på samme tid, er det vigtigt, at vi signalerer, at de alle er med i processen. Yderligere er partnerskabet en god kontrakt mellem de enkelte kandidatlande og EU, da de øst- og centraleuropæiske lande kan se frem til at blive optaget i Unionen, når de har opfyldt betingelserne i aftalerne.

Souchet
Der er i virkeligheden meget lidt at sige om Oostlander-betænkningerne. De begrænser sig til at kræve en systematisk høring af Europa-Parlamentet i alle faser uden undtagelse af udarbejdelsen og iværksættelsen af partnerskaberne med henblik på de øst- og centraleuropæiske landes tiltrædelse. Der er således intet nyt under solen: Vi står igen over for den sædvanlige umættelige bulimi, der kendetegner Europa-Parlamentets Udvalg om Udenrigs- Sikkerhedsog Forsvarsanliggender, som ustandseligt forlanger at blive hørt og hørt igen om alle emner, der på tæt eller fjernt hold berører alle udenrigsspørgsmål.
Den væsentligste effekt af denne høring af Europa-Parlamentet ville i dette tilfælde være at tynge de procedurer, der allerede er utrolig komplekse, og som er fastsat i rammeforordningen, samt forlænge fristerne, hvis der skulle foregå en systematisk gennemgang af hovedlinjerne i hvert enkelt partnerskab.
Det beslutningsforslag, der fremsættes, synes desuden at indeholde en fortolkningsfejl i det omfang, hvor det i artikel 3 og 4 betragter de mellemsigtede prioriteter som udsat. Rådet har i virkeligheden udtrykkeligt vedtaget, at de mellemsigtede prioriteter skal iværksættes allerede fra 1998. Kun resultaterne kan ikke nås på mellemlangt sigt og under alle omstændigheder ikke før tiltrædelsen.
Oostlander-betænkningerne, der er meget emsige med hensyn til den permanente høring af Europa-Parlamentet, tager dog ikke fat på de egentlige problemer, som skal behandles på den europæiske konference. Der sættes ingen spørgsmålstegn ved den splittelse, som risikerer at opstå som følge af, at der føres to modsigende politikker. Hvordan skal man således udvide, samtidig med at man opbygger den fælles mønt og bevarer de gamle institutioner med integrationistiske tilbøjeligheder, hvis levetid er blevet forlænget i mangel af en gennemgribende reform?
Der gives heller ingen kommentar om de vedvarende tvetydige forbindelser med Tyrkiet, der ikke vil være til stede på konferencen, selvom denne løsning i vid udstrækning tog højde for dette land, som man vil give et »europæisk kald«, det vil sige, ifølge den ene eller den anden part, et kald til at blive eller ikke at blive medlem af Den Europæiske Union.
Der gives ikke udtryk for nogen bekymring med hensyn til Cypern, selvom tiltrædelsen af en delt ø vil have som resultat at omdanne den »grønne linje«, der adskiller de to samfund, til en »udvendig grænse i Unionen«.
Der gives ikke udtryk for nogen rådvildhed med hensyn til, om en udvidet Union skal eller ikke skal have til opgave at garantere de baltiske landes sikkerhed, først og fremmest Estland, over for et land som Rusland, der forbliver uden for Unionen.
Men lad det ligge. Maskinen er sat i gang. Det er nok. Vi er tilfredse. Den permanente arbejdsplads er en målsætning i sig selv. Vi kan måske på et senere tidspunkt spørge os selv om denne nye europæiske konstruktions karakter og formål og om dens geografiske grænser.
Betænkning af Oostlander (A4-0087/98)
Papakyriazis
Med sin forhandling om og afstemning af initiativbetænkningen af Oostlander sender Europa-Parlamentet i dag den 11. marts 1998, op til Europa-konferencen og især før den officielle indledning af tiltrædelsesforhandlingerne den 30. marts, et vigtigt politisk budskab:
Europa-Parlamentet går ind for og støtter det politiske valg, som udvidelsen af Den Europæiske Union med landene i det østlige Europa er, som en garanti for en stabil udvikling i Europa og i hele verden. Denne historiske bestræbelses lange og vanskelige vej er pr. definition parallel og tæt knyttet til fordybningen, dynamiseringen og styrkelsen af det EU, som vi kender i dag.
Tiltrædelsesprocessen er ens og begynder på samme tid og med samme udgangspunkt for alle ansøgerlandene i det østlige, det centrale, det nordlige, og det sydøstlige Europa. Alle de ti ansøgerlande, der har bestræbt sig vidt i deres store indsats for at tilnærme sig Unionen, har gjort det på hver sin særlige måde.
De ti lande plus et land. Eller rettere et land plus ti lande: Cypern er nemlig et helt specielt tilfælde, der har særlig prioritet i betragtning af Den Europæiske Unions gæld til historien.
Europa-Parlamentet kan og skal spille en betydelig, ligevægtig institutionel rolle i hele udvidelsesprocessen på en ansvarlig og gennemskuelig måde. Europa-Parlamentets deltagelse er en garanti for respekten for og overholdelsen af Københavnsafgørelserne og -kriterierne, i overensstemmelse med kravene i Amsterdam-traktaten, inden for rammerne af de afgørelser og betingelser, som blev vedtaget på topmødet i Luxembourg (december 1997).
Europa-Parlamentet, som har godkendt principperne og vilkårene for tiltrædelsen og som især har ansvaret for den endelige godkendelse af et hvilket som helst lands tiltrædelse af Den Europæiske Union, må og skal følge og udtale sig om alle faserne i triltrædelsesproceduren.
Som formand for Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Bulgarien vil jeg gerne understrege de store bestræbelser og den kreative indsats, som Bulgarien har udvist. Der er ikke tvivl om, at dette land som de øvrige lande har brug for en forstærket støtte før tiltrædelsen, som bør være både positiv og produktiv.
(Ved denne lejlighed vil jeg også gerne gentage, at jeg finder det uacceptabelt, at Bulgarien i lighed med Rumænien er omfattet af "den sorte liste« vedrørende visa - dette er en uretfærdighed, der snarest bør rettes op på) .

Sindal
De danske socialdemokrater har i dag stemt ja til betænkningen af Oostlander. Dette er gjort ud fra en betragtning om, at betænkningen indeholder flere gode socialdemokratiske mærkesager. Vi støtter ordførerens udtalelser om, at strukturstøtten skal forvaltes mere decentralt, således at strukturforanstaltningerne bliver mere effektive, og omkostningerne reduceres. Yderligere støtter vi ønsket om, at Parlamentet for eftertiden skal høres ved ændringer i tiltrædelsespartnerskaberne, og vi deler opfattelsen af, at det er beklageligt, at Kommissionen og Rådet ikke har ønsket en udtalelse fra Parlamentet om de mellemsigtede mål og betingelser for tiltrædelsespartnerskaberne.
Betænkningen af Oostlander er dog på nogle områder problematisk, blandt andet hvad angår udtalelserne om de enkelte lande i begrundelsen. Det er de danske socialdemokraters holdning, at betænkningen ikke er objektiv i sin behandling af de forskellige lande. Vi henviser til, at f.eks. tilstandene i Polen kun bliver overfladisk behandlet, hvorimod der gives en grundigere behandling af f.eks. Letlands interne forhold. Dette giver et indtryk af, at Parlamentet har en forudfattet holdning til, hvilke lande der er mest egnede til at blive medlemmer af Den Europæiske Union, hvilket vi finder meget problematisk.
Vi er specielt uenige i betænkningens behandling af de baltiske lande, hvor der bliver givet en meget kritisk udtalelse om disse landes beskyttelse af mindretalsrettigheder med specielt henblik på det russisktalende mindretal. Vi mener, at dette let kunne give indtryk af, at de baltiske lande har større problemer med menneskerettigheder og demokrati, end tilfældet er. I betænkningen bliver der lagt vægt på, at Parlamentet skal høres på dette område. Det er derfor essentielt, at vi giver en objektiv og gennemarbejdet kritik af ansøgerlandene. Vi mener, at alle ansøgerlandene er potentielle kandidatlande, og derfor skal alle behandles objektivt.
Indstilling ved andenbehandling af Watts (A4-0068/98)
Caudron
Som parlamentsmedlem, valgt i det nordlige Frankrig, er jeg godt klar over de problemer det vil medføre for søfarten mellem Calais og Dover at indføre et nyt europæisk direktiv om registrering af personer, der rejser om bord på passagerskibe, der sejler fra eller til havne i Det Europæiske Fællesskab.
Havnene i Calais og Dover samt de selskaber, der sejler på denne rute, har i løbet af de seneste år øget deres indsats for at nedbringe havnetransitten for at være mere konkurrencedygtige over for tunnelen.
Eftersom de ikke er omfattet af dette direktiv, vil pendultoget (shuttle), der benytter tunnelen mellem Calais og Folkestone, ikke være udsat for en forlængelse af omladningstiden, som vil være en naturlig konsekvens af denne foranstaltning. Der vil således opstå en alvorlig konkurrenceforvridning mellem disse to transportmidler.
Direktivforslaget bringer desuden de betydelige investeringer, som handels- og industrikammeret i Calais har foretaget for at modernisere sin terminal, i fare. Alle havneinfrastrukturer, der har til formål at accellere indskibning og udskibning om bord på færgerne, er således i stor udstrækning blevet finansieret af Det Europæiske Fællesskab (gennem FEDER), hvilket bringer direktivet i strid med tidligere, men dog nylige, beslutninger, idet arbejdet endnu ikke er helt overstået.
Det er derfor, at jeg støtter og stemmer for ændringsforslagene fra min kollega, Mark Watts, der har til formål at opretholde en loyal konkurrence mellem færgerne og "shuttlen«, samtidig med, at man overholder de europæiske målsætninger.
Jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil tage disse ændringsforslag til efterretning.

Van Dam
Europa-Parlamentet har lige stemt om Watts-betænkningen. I denne henstilling ved andenbehandlingen fastsætter Europa-Parlamentet i ændringsforslag 4, 5 og 7, at selskaber, der driver en jernbanetunnel, med hensyn til registreringen af passagererne skal opfylde de samme krav som selskaber, der driver et passagerskib. Argumentet er, at der på den måde er lige konkurrenceforhold mellem Kanaltunnelen og færgeruterne.
Rådet har i sin fælles holdning angivet, at de nævnte ændringsforslag falder uden for direktivet. Direktivet har således til formål at harmonisere en vigtig SOLAS-forskrift, og SOLAS-konventionen vedrører skibe.
Ud over Rådets formelle juridiske argument har Kommissionen også indvendinger. Den mener, at man ikke uden videre kan anvende sikkerhedsforskrifter, der gælder for et transportmiddel på et andet. Der gælder andre sikkerhedsregler for tog end for færger.
Efter min opfattelse er Kommissionens argument overbevisende. Ærlig konkurrence mellem forskellige transportsystemer betyder, at hvert enkelt system kan gøre brug af sine stærke sider. Registreringen af de ombordværende på passagerskibe er nødvendig for, at man kan yde effektiv hjælp ved katastrofer med færger. Hvis en lignende forholdsregel ved transport gennem en togtunnel ikke øger sikkerheden for passagererne, skal den udelades.
Derfor har jeg stemt imod ændringsforslag 4, 5 og 7.
Darras (PSE), Bernardini (PSE), skriftlig. (FR) Denne betænkning er en lejlighed for os til at udtrykke vores enighed i en europæisk politik for sikkerhed til søs: sikkerhed om bord på skibene, sikkerhed med hensyn til det sejlende personales uddannelse og endelig og især passagernes sikkerhed.
De katastrofer til søs, der indtil videre har fundet sted, herunder Estonias forlis, har ført til dette fornuftige forslag om at registrere passagerer på færger, der sejler mindst 20 mil, for at undgå, at skibets maksimale kapacitet overskrides, for at fremme rednings- og eftersøgningsaktioner og for at give de nødvendige informationer så hurtigt som muligt.
Dette forslag er således endnu en gang præget af fornuft og hensynet til sikkerheden, dog med den undtagelse, at det vil medføre en alvorlig konkurrenceforvridning med de undersøiske tunneler (Shuttle), der vil blive fritaget for disse sikkerhedsforanstaltninger (bl.a. i den engelske kanal).
Som folkevalgt fra et kystområde kan jeg kun skrive under på vores ordførers forslag om at udvide direktivets anvendelsesområde til disse undersøiske tunneler, der omfatter en togstrækning på over 20 mil. Det gælder passagerernes sikkerhed og en loyal gennemførelse af konkurrencereglerne inden for Den Europæiske Union.

Decourrière
Jeg støtter betænkningen af hr. Watts og især ændringsforslagene, der har til formål at udvide de skærpede sikkerhedsforanstaltninger for indskibning af personer, der rejser om bord på passagerskibe, til også at gælde undersøiske jernbanetunneler.
Europa-Parlamentet bør optræde konsekvent og styrke sin afstemning fra førstebehandlingen. Det er nødvendigt at udvide bestemmelserne i denne tekst til "shuttlen« under den engelske kanal. Vi bør gå endnu længere end Rådet og Kommissionen. Det gælder den offentlige sikkerhed og respekten for konkurrencereglerne. Den brand, der for nylig opstod i "shuttlen«, viser, at den manglende detaljerede registrering af passagerer gjorde redningsmandskabets arbejde mere besværligt både under og efter branden.
Hvad angår konkurrencereglerne vil en skærpelse af reglerne for registrering af personer, der rejser om bord på passagerskibe, gennem øgede formaliteter og en forlængelse af fristerne, som vil være resultatet for denne type transport, på betydelig vis forvride konkurrencen mellem færger og "shuttle«, og de investeringer, der er foretaget af handels- og industrikammeret i Calais med en betydelig støtte fra FEDER for at modernisere havnefaciliteterne og accelerere indskibningen, vil være forgæves.
Det er store krav, men de er uundværlige for at forbedre sikkerheden, for beskæftigelsen og for den fremtid, der venter søfarten over den engelske kanal.

Rovsing
Kommissionens direktivforslag vil gøre reglerne om registrering af skibspassagerer mere ensartede i medlemsstaterne. Det er efter min mening et helt igennem fornuftigt og nødvendigt initiativ, idet redningsopgaver, lægehjælp og retlige spørgsmål derved kan klares bedre og hurtigere ved skibsulykker overalt i Unionen. Det er forståeligt, at udvalget i sin indstilling genfremsætter en del af de ændringsforslag fra førstebehandlingen, som Rådet desværre ikke har accepteret i sin fælles holdning.
Men jeg vil gerne understrege, at jeg og min gruppe ikke kan acceptere forslaget om, at forudgående passagerregistrering også skal gennemføres for togtransport gennem undersøiske jernbanetunneler. Den effektive, enkle og hurtige måde, hvorpå man i dag kan købe billet til togrejser indtil få minutter før afgang, ville forsvinde med indførelse af en sådan regel. Gevinsten ved reglen ville være alt for beskeden i forhold til den ødelæggelse af togenes konkurrenceevne, den ville resultere i. Togtrafik har fået en berettiget høj prioritet i planlægningen af EU's transeuropæiske net og har en stigende succes på transportmarkedet. Det vil efter min opfattelse være uklogt at påtvinge denne sektor urimelige konkurrencevilkår. Jeg er tilhænger af, at der vedtages et sæt fornuftige skibssikkerhedsregler inden for rammerne af det foreslåede direktiv og stemmer derfor for indstillingen, idet jeg håber, tog vil blive holdt uden for direktivets anvendelsesområde.
Indstilling ved andenbehandling af Novo Belenguer (A4-0069/98)
Rovsing
Transport af farligt gods kræver en klar og ensartet regulering, for at myndigheder kan arbejde hurtigt og effektivt ved ulykker. Dette gælder også for søtransport, og derfor er EU's direktiv 93/75/EØF et nødvendigt retsinstrument. Det er endvidere særdeles prisværdigt, at Kommissionen gennem den foreslåede direktivændring ønsker at inddrage transport af nukleart brændsel, plutonium og højradioaktivt affald i direktivets anvendelsesområde. Det er naturligt, at Parlamentet har støttet dette mål i sin førstebehandling, da det vil medføre et bedre sikkerhedsniveau. Rådet har endvidere accepteret fornuftige parlamentsforslag om udvalgsproceduren i forbindelse med tilpasning af direktivets bilag. Mange andre ændringsforslag er imidlertid blevet forkastet i Rådets fælles holdning - blandt andet under henvisning til, at Parlamentets ønske om regler for transit af EU-farvande for skibe på vej til havne i tredjelande vil blive vedtaget i et selvstændigt direktiv. Uanset hvorledes Parlamentets forslag bliver gennemført, er den foreslåede direktivændring ønskelig, og jeg støtter derfor indstillingen ved andenbehandling.
Betænkning af Trakatellis (A4-0067/98)
Bebear
Europæernes individuelle levestandard er tredoblet som følge af den økonomiske vækst i de seneste tredive år. Samtidig er antallet af selvmord også tredoblet for alle aldersgrupper. 50 % af de selvmordsforsøg, der finder sted hvert år, gentages. Selvmord er således den eneste dødsårsag, der ikke er faldet i Europa.
Det medicinske system i Europa er i dag ude af stand til at tackle det stigende antal personer med psykiske lidelser, som kan antages at forsøge at begå selvmord. Vi skal hurtigst muligt finde en løsning på dette betydelige problem for folkesundheden.
Det er nødvendigt med konkrete og originale forslag, idet kun 38 % af de unge, der har forsøgt at begå selvmord, er i behandling hos en læge. Det hører til Den Europæiske Unions kompetenceområde at støtte programmer for anvendt forskning på dette område med iværksættelse af et netværk af personaliserede strukturer. Der foretages en række forsøg, f.eks. af doktor Xavier Pommereau, der på hospitalet i Bordeaux, hvor jeg ligeledes praktiserer, har oprettet en enhed til behandling af unge, der udviser selvmordstendenser.
Der findes også kollektive årsager til denne akkumulering af individuelle tragedier. Vi bør bidrage til at afdække disse årsager for at finde frem til nogle forebyggende foranstaltninger. Anvendt forskning kan således meget nyttigt suppleres med en undersøgelse af forbindelserne mellem f.eks. arbejdsløshedskurven og selvmordskurven.
Jeg støtter betænkningen af min kollega, doktor Trakatellis. Jeg vil dog gerne henlede opmærksomheden på de beskedne budgetmæssige midler, der er afsat, og som sikkert hurtigt vil vise sig at være utilstrækkelige.

Blokland
Blandt de fire betænkninger om folkesundheden, som vi har stemt om, indtager Trakatellis-betænkningen efter min opfattelse en særlig plads. Forebyggelsen af personskader som målsætning i sig selv går vores gruppe også varmt ind for. Spørgsmålet er bare: På hvilket politisk plan skal dette problem behandles? Via Kommissionens aktionsramme er der kommet et program om forebyggelse af personskader op på EU-plan. Jeg kan ikke indse, at det har nogen merværdi.
Ved programmet om sjældne sygdomme er det let at se den europæiske merværdi: Udveksling af data og terapier mellem medlemsstaterne fører her direkte til resultater. Mennesker med en sjælden sygdom opdager, at de ikke er de eneste, der kan gøre noget.
Også i betænkingen-Cabrol om forureningsrelaterede sygdomme ser jeg en beskeden rolle for EU.
For programmet om personskader i hjemmet eller i fritiden ser jeg ikke denne rolle. Det er typisk et emne, der er omfattet af subsidiaritetsprincippet. Medlemsstaterne skal selv, tilpasset deres befolkninger og kulturer, informere befolkningen om forebyggelse af personskader. EU-politik kan ikke udrette meget på dette område.
Endvidere ligger det mig meget på sinde at understrege, at jeg finder, at tilføjelsen af selvmord til listen over personskader, som programmet vedrører, er uheldigt. Årsagerne til selvmordsforsøg kan slet ikke sammenlignes med f.eks. forkert brug af produkter eller sport. Det kræver derfor en helt anden indgangsvinkel.

Holm
Målsætningen med Kommissionens handlingsprogram er uden tvivl god, det vil sige, at man vil forhindre selvmord og ulykker. Spørgsmålet, jeg stiller mig selv, er dog, om det virkelig er det bedste at lade EU agere på dette område. Det synes jeg ikke. Jeg mener derimod, i henhold til subsidiaritetsprincippet, at disse anliggender bedst kan løses på nationalt plan eller på lavere niveauer i samfundet.
Selvfølgelig er jeg ikke imod et samarbejde mellem medlemsstater om disse spørgsmål, men jeg tror, det kan varetages, nøjagtig som i dag, via et samarbejde mellem de erhvervsgrupper, der arbejder med spørgsmålene. Der findes allerede et sådant samarbejde i dag, og jeg mener bestemt ikke, at EU skal forsøge at overtage eller blande sig i dette arbejde. Risikoen for dobbeltarbejde er betydelig.
Jeg savner også en analyse omkring, hvorfor så mange mennesker begår selvmord og kommer ud for ulykker. At begå selvmord bliver desværre stadig mere almindeligt blandt unge mennesker, som har mistet håbet om fremtiden. En analyse omkring denne problematik ville have været værdifuld at få, før Europa-Parlamentets beslutning om sagen.
Betænkning af Viceconte (A4-0074/98)
Howitt
Hr. formand, jeg tager ordet for at støtte denne betænkning om sjældne sygdomme. Koordinatoren af en støttegruppe for en sådan sjælden sygdom, "Action on Tracheotomies«, bor i Billericay, i min valgkreds. Jeg vil især gerne støtte deltagelsen af patienter og patienters familiemedlemmer, der nyder godt af programmet.
I betragtning af nedskæringen af det oprindeligt foreslåede budget og min egen erfaring med omkostningerne og ineffektiviteten i forbindelse med Handinets europæiske handicapdatabase sætter jeg spørgsmålstegn ved, om det vil være en fornuftig anvendelse af det begrænsede budget at bruge så meget på databasen og kun ECU 0, 2 millioner det første år til støttegrupper. Men jeg støtter forslaget om patienters direkte repræsentation i det rådgivende udvalg.
Endelig opfordrer jeg Kommissionen til at fremsætte dets forslag til forordning om "orphan« præparater snarest muligt og samarbejde med medicinalvirksomhederne for at sikre støtte til pleje i dag såvel som helbredelse i morgen for patienter, der oplever både isolering og uvished som følge af deres sygdom.
Betænkning af Cabrol (A4-0075/98)
Díez de Rivera Icaza
De forureningsrelaterede sygdomme kan ikke udelukkende begrænses til dem, der har med luftforurening at gøre, som, endskønt de er alvorlige, ikke er de eneste.
Støj er i dag en af de største forureningskilder og har alvorlig indvirkning på befolkningens sundhed og hvile. Jeg erinder i dag her om min betænkning om denne kilde til forurening og også om de kommende møder, med deltagelse af repræsentanter fra hele Unionen, som skal afholdes i København til maj om dette emne. Det er derfor, at dette "larmende« fravær som minimum må betegnes som overraskende.
Man burde ligeledes have givet større opmærksomhed til forholdet mellem de forurenende stoffer og stigningen i de forskellige allergier, som vi bliver mere og mere berørt af i byerne.
Endelig er det også overraskende, at Kommissionen overhovedet ikke har nævnt de sygdomme, der er relaterede til forurening af drikkevandet; som eksempel kan nævnes de, der skyldes nitrat, som forårsager kræft i maven og i spiserøret, eller de, der skyldes badevandet. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har dog heldigvis ændret forslaget på passende vis, og det kan regne med min stemme.

Holm
Hvis EU virkelig har til hensigt at forhindre sygdomme forårsaget af miljøforurening, så ville det være bedst, hvis EU standsede en række af de beslutninger, som EU har truffet og som direkte vil forårsage flere sygdomme på grund af miljøforurening. Så længe man fortsætter med at subventionere et miljøskadeligt landbrug, hvor bekæmpningsmidler hyldes, hvor man satser på den miljøfjendtlige vejtrafik og støtter atomkraftproduktion, så vil sygdomme på grund af denne miljøfjendtlige politik fortsat stige. Desværre er der ingen tilløb angående denne indsigt, hverken i Kommissionens eller Europa-Parlamentets dokumenter.
I stedet ønsker man, at EU skal begynde at agere på områder, som vedrører konsekvenserne af EU's politik. Formålet med Kommissionens handlingsprogram er selvfølgelig godt, men man må alligevel spørge sig, om det virkelig er det bedste at lade EU agere på dette område. Det synes jeg ikke. Jeg mener derimod, i henhold til subsidiaritetsprincippet, at disse anliggender bedst kan løses på nationalt plan eller på lavere niveauer i samfundet. Det er ikke i første omgang flere undersøgelser og sammenligninger, der er behov for, men derimod konkrete handlinger for at forhindre, at sygdomstilfældene fortsætter med at stige.
Selvfølgelig er jeg ikke imod et samarbejde mellem medlemsstater om disse spørgsmål, men jeg tror, det kan varetages, nøjagtig som i dag, via et samarbejde mellem de erhvervsgrupper, der arbejder med spørgsmålene. Der findes allerede et sådant samarbejde i dag og jeg mener bestemt ikke, at EU skal forsøge at overtage eller blande sig i dette arbejde. Risikoen for dobbeltarbejde er betydelig.

Nicholson
Jeg er enig i ordførerens synspunkt, som er udtrykt i hans betænkning om, at Kommissionens forslag til en begrænsning af forureningsrelaterede sygdomme ikke går langt nok. Kommissionen synes at have forspildt en chance til at fremsætte forslag, som behandler forureningsrelaterede sygdomme i al almindelighed frem for udelukkende luftforureningsrelaterede sygdomme. Ordføreren har ret, når han opfordrer til et bredere program, der også kunne behandle støj-, levnedsmiddel-, vand- og affaldsforureningsrelaterede sygdomme.
En ting, jeg gerne så behandlet i et bredere program end det, der er foreslået af Kommissionen, er spørgsmålet om sygdomme, som man mener er relaterede til brugen af organisk fosforholdig desinficerende middel til fårevask. Medens der har været stor uenighed blandt videnskabsmænd om virkningerne af organisk fosforholdig desinficerende middel til fårevask for de fåreavlere, der har anvendt det, er der øgede beviser til støtte for forkæmperes argumenter om, at brugen af organisk fosforholdig desinficerende middel til fårevask kan føre til skader på nervesystemet. Jeg så gerne et program fra Kommissionen om forureningsrelaterede sygdomme, der er bredt nok til at omfatte spørgsmål som det, jeg har skitseret.
Betænkninger af Trakatellis, Vicceconte og Cabrol
Caudron
Jeg vil allerførst gerne rose de tre ordførere for at have udført dette arbejde og for at have været i stand til at forene deres synspunkter og give mulighed for en bedre indfaldsvinkel til folkesundheden på unionsplan. Hvilket fremskridt i forhold til en ikke så fjern fortid.
Jeg deler uden forbehold hr. Antonio Trakatellis' ønsker med hensyn til forebyggelse og iværksættelse af et informationsnet til brug for ofre for skader af enhver art.
Betænkningen af hr. Viceconte markerer en vigtig etape i behandlingen af sjældne sygdomme. Jeg støtter forslaget om at invitere Det Europæiske Fællesskab til at indgå i forskningen omkring disse sygdomme.
For at gøre denne forskning mere effektiv og for at forbedre spredningen af informationer derom, mener jeg således også, at det er nødvendigt at oprette en database, der er gratis og tilgængelig for alle, der kan antages at bidrage til vores viden om disse sjældne sygdomme, som rammer mange familier.
Jeg støtter ligeledes hr. Cabrol i sine anstrengelser for at udvide virkefeltet for programmet til bekæmpelse af sjældne sygdomme, der skyldes forurening.
Jeg mener således, at det er nødvendigt med en undersøgelse af forureningens langtsigtede virkninger og den mulige synergi mellem forskellige forureningsfaktorer.
Endelig, med udgangspunkt i samfundets betydelige udgifter til folkesundhed kan en investering på ECU 14 millioner på sigt kun være til gavn for befolkningens velvære men ligeledes udmøntes i en nedbringelse af de budgetter, som vi har afsat til den sociale dækning.

Eriksson og Sjöstedt
Vi svenske venstrepartimedlemmer har stemt imod de aktuelle betænkninger. Vi mener, at spørgsmål, som vedrører sygepleje og bekæmpelse af visse sygdomme, bedst håndteres på nationalt plan. For det internationale samarbejde, som også behøves på området, findes der allerede en række strukturer, deriblandt Verdenssundhedsorganisationen.
Vi er også imod Parlamentets anmodning om kraftigt at forøge bevillingerne til de foreslåede programmer.

Verwaerde
Jeg vil gerne lykønske de tre ordførere Viceconte, Trakatellis og Cabrol for det udmærkede stykke arbejde, som de har udført vedrørende Den Europæiske Unions handlingsprogram på sundhedsområdet for 1999-2003.
De tre betænkninger, som Parlamentet netop har vedtaget, og som vedrører handlingsprogrammerne på fællesskabsplan for sjældne sygdomme, forebyggelse af skader og forureningsrelaterede sygdomme er en klar forbedring af de forslag, der er fremsat af Den Europæiske Kommission.
De sjældne sygdomme, hvoraf 80 % er arveligt betingede, vil fremover være genstand for en reel forpligtelse fra Den Europæiske Union, og det glæder mig. Tidlig påvisning og fælles anvendelse af de videnskabelige data på EU-plan vil ligeledes gøre det muligt at opnå de hurtige fremskridt, som alle forventer. Jeg tænker f.eks. på Creutzfeldt-Jacobs sygdom, men ligeledes på andre mindre kendte men lige så alvorlige sygdomme.
Hvad angår programmet om forebyggelse af skader insisterer jeg på, at Fælleskabets informationssystemer, det ene om skader, der forårsages ved uheld eller forsætligt, det andet om skader, der skyldes selvmordsforsøg, kan iværksættes, lige som vores ordfører ønsker det. Jeg er ligeledes fuldt ud enig med ham i at give højeste prioritet til de grupper, der er mest udsat for disse skader: børn, kvinder (vold inden for ægteskabet) og ældre mennesker.
Endelig finder jeg de forureningsrelaterede sygdomme i dag mere og mere utålelige. Disse sygdomme, der er en konsekvens af luftforureningen, der bl.a. skyldes transport, af vandforureningen, men også af støjen og byggematerialerne (f.eks. asbest), skal være genstand for et ambitiøst program, som vores ordfører har fremsat ønske om.
Jeg ønsker således, at Kommissionen og Rådet så vidt muligt tager højde for Parlamentets ønsker.
Betænkninger af Trakatellis, Viceconte, Cabrol og Flemming
Sindal
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har stemt for betænkningerne af Trakatellis, Viceconte, Cabrol og Flemming vedrørende programmer for folkesundheden i EU. Programmerne skal dække forskning og samarbejde mellem medlemslandene frem til år 2003. Vi mener, at samarbejde om sundhed og især udveksling af erfaringer er godt. Problemet med programmerne er, at de i deres analyse omfatter alt og dermed implicit lover en masse, men når det kommer til stykket, er der ikke penge til ret megen yderligere sundhed for Europas borgere.
Desuden vil vi gøre opmærksom på, at disse programmer henhører under artikel 129 i traktaten, som foreskriver samarbejde mellem medlemslandene, hvilket ikke er ensbetydende med harmonisering af landenes sundhedspolitikker. En EUsundhedspolitik er lig med en EU-miljø- og forbrugerpolitik, hvor man har kompetencen. Integrering af sundhedsprincipper, hvor det er relevant, og faktisk anvendelse af forsigtighedsprincippet er tilsammen mere værd end disse programmer, der kan have karakter af skueret.
Betænkning af Bazin (A4-0072/98)
Bernardini
Betænkningen af formanden for vores Udvalg for Transport og Turisme forekommer mig at være særdeles fornuftig.
Formålet med dette forslag til retsakt er at supplere den nuværende produktion af statistiske, harmoniserede informationer om godstransport. Det var desuden vigtigt inden for rammerne af enhedsmarkedet at sikre en beskrivelse af de internationale transporters oprindelse og regionale bestemmelse.
Denne indsamling af statistiske oplysninger vil gøre det muligt at analysere trafikkorridorerne, at analysere de såkaldte følsomme ruter og at fremme overvejelserne i forbindelse med den fælles transportpolitik.
Gennemførelsen af denne målsætning kræver en finansiel indsats af EU for at støtte medlemsstaternes indsats. Vi kan kun glæde os over budgetudvalgets holdning, idet de agter at forny vores deltagelse med ECU 300.000 for 1998 og 1999.
Ud over vores store tilfredshed med dette forslag, tillad mig at tilføje den store tilfredshed hos de faglige organisationer vedrørende vejtransport, der har deltaget i arbejdet.
Kvinders rettigheder
Caudron
Det er måske lidt paradoksalt at sige det i dag, men: Ja, jeg ville ønske, at der aldrig nogen sinde blev nogen international kvindedag mere.
Det ville for mig være beviset på, at der ikke længere var nogen ulighed mellem mænd og kvinder, at der ikke længere var nogen vold, under nogen som helst form, mod kvinder, og at kvinder ikke længere var udsat for nogen som helst form for diskriminering. Men man er godt klar over det og man kan med bitterhed konstatere det: Der er stadig lang vej igen, og kvindedagen har stadig »nogle gode dage foran sig«. Jeg må tilføje, at man i år med anklagerne mod den middelalderlige obskurantisme i Kabul - som kommissær Bonino så godt har bidraget til at anklage - når nye højdepunkter i den ulykke, der stadig rammer så mange kvinder i verden.
De afghanske kvinder er blevet til »levende døde« og resten af verden synes ikke at kunne gøre noget. Det er tragisk! Hvis man så tilføjer de algeriske kvinders smerte og de terrorhandlinger, der rammer disse kvinder, kan man se, at det måske mere end nogensinde er nødvendigt at udtrykke vores støtte til alle kvinder i verden her på denne 8. marts.

Crawley
Jeg hilser den opfordring velkommen, som dette Parlament kommer med med henblik på at forpligte alle EU-institutioner til at forny deres indsats på at forbedre europæiske kvinders liv på arbejdspladsen såvel som i hjemmet.
Men på denne særlige internationale kvindedag (8. marts 1998) retter vi vor opmærksomhed på de frygtelige smerter og lidelser, som afghanske kvinder lider under under det grusomme Taliban-regime, som har berøvet dem deres bevægelsesfrihed og deres frihed til at arbejde og forsørge deres familier såvel som deres ret til ordentlig sundhedspleje. Vi hylder det arbejde, som kommissær Bonino har udført, og den verdensomspændende opmærksomhed, hun har rettet mod de vilkår, som afghanske kvinder lever under. Vi opfordrer FN-landene til at lægge et alvorligt og vedholdende politisk og økonomisk pres på Taliban-regimet.
Kvinder bør være fri til at træffe deres eget livsvalg, og deres liv og helbred må ikke længere bringes i fare af Taliban-regimet.

Ephremidis
»Jubilæumshøjtidelighederne« og festtalerne i anledning af den 8. marts ville være smukke, hvis de ikke var så tilstræbt afsvækkede, at de ikke opfordrer kvinderne, der fortsat er en af befolkningens allersvageste grupper, til at kæmpe for deres rettigheder, som så voldsomt undertrykkes af nutidens sociale og økonomiske system. Overalt på denne klode, hvor de undertrykkes af totalitære regimer og opfattelser, kulturel og økonomisk tilbageståenhed, hunger, fattigdom, hvor der er krige og oprør, og hvor konservative og tilbagestående sociale og økonomiske bestemmelser følges, er kvinderne de første til at betale prisen og drage konsekvenserne.
Kvinder overalt i verden er blevet stærkt præget af de fortsatte og stadige kampe, som de har måttet udkæmpe, ikke blot for kvinderne selv, men for udviklingen af hele samfund. Det er styrken i disse kampe, som vi i dag bør ære, idet vi ihukommer, at kampene nødvendigvis må fortsættes, fordi grundlæggende problemer stadig forbliver uløste og andre nye problemer truer kvindernes rettigheder og erobringer.
Som ofre for religiøs fanatisme, internationale forbrydersyndikater, arbejdsløshed og social marginalisering er den kvindelige værdighed på hårdeste vis udsat for påvirkningerne fra en verden, der som helhed misrøgter den menneskelige værdighed og dimension, som er lige så dårligt stillet, selvom det er på forskellige måder, i landene i den tredje verden som her i de udviklede lande, i Den Europæiske Unions medlemsstater.
Ligestilling for kvinderne kan ikke lade sig gøre i et samfund uden lige sociale muligheder, i et samfund med arbejdsløshed, underbeskæftigelse, uden en velfærdsstat, i et samfund, hvor den menneskelige værdighed gøres til genstand for udgiftsberegninger og kommercialiseringer. De sociale rettigheder og erobringer er ikke alene ikke udvidet, men indskrænkes stadigt mere, fordi de betragtes som alt for kostbare og belastende, og det rammer især kvinderne, som skal bære mange byrder og spille en dobbelt eller tredobbelt social rolle.
De fleksible, tilpasningsdygtige beskæftigelsesformer, der rundhåndet tilbydes kvinder, er ikke et resultat af en udvikling, men et påfund fra de økonomisk stærke kræfter for at modvirke den økonomiske krise og sikre konkurrencedygtigheden til skade for lønmodtagerne, og hvor de første ofre er kvinderne, som stadig er de lavest lønnede for samme arbejde, står over for flere problemer og ikke har de samme muligheder for adgang til arbejdsmarkedet. De skal fortsat finde sig i at få tildelt hovedsagelig dårlige og ufaglærte stillinger og have begrænset indflydelse på højere administrative stillinger i det økonomiske, sociale og politiske liv.
En lovfæstet beskyttelse af kvinderne mod enhver form for forskelsbehandling og en sikring af positiv forskelsbehandling i det sociale, økonomiske og politiske liv kan ikke ske og gennemføres uafhængigt af en omstrukturering og en helt grundlæggende omlægning af vores samfunds udviklingsmodeller.
Over for krigs-, udbytnings- og undertrykkelsestendenserne og over for diskriminationsstrategien må kvinderne gå på barrikaderne og kræve deres rettigheder inden for rammerne af en bred folkelig kampfront i hvert enkelt land og på europæisk og internationalt plan for i fællesskab at udtrykke deres modstand mod denne politik, indtil den bliver væltet og indtil folkets magt bliver genetableret.

Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin, Waidelich og Wibe
Vi ser positivt på de anstrengelser, Kommissionen gør sig med hensyn til større trafiksikkerhed. Der er behov for gennemgribende aktiviteter for at reducere antallet vejtrafikulykker i EU, hvilket Kommissionen også har præsenteret i sit handlingsprogram.
Mange ulykker skyldes stadig indtagelse af alkohol i forbindelse med bilkørsel. Vi hilser derfor forslaget, som begrænser det højeste tilladte alkoholindhold i blodet til 0, 5 mg alkohol pr. ml blod, velkommen. Det er et skridt i den rigtige retning. Af principielle årsager vil vi desuden stemme for en lavere tilladt grænse, nemlig 0, 2 mg alkohol pr. ml blod.

Caudron
Jeg har med stor opmærksomhed læst betænkningen af vores kollega Pétrus Cornelissen, og jeg støtter fuldt ud de ønsker og målsætninger, der kommer til udtryk i denne tekst.
Det kan virke absurd at forsøge at reducere antallet af ofre i en tekst, men under hensyntagen til omfanget af de tal, der er fastsat på EU-niveau, er det nødvendigt straks at fastsætte nogle finansielle foranstaltninger.
Jeg vil gerne påpege, at de skæbner, der rammer tusinder af familier, koster hele samfundet meget dyrt.
Hr. Cornelissens tekst indeholder nogle gode idéer, både hvad angår forebyggelse og bekæmpelse, og jeg er af den opfattelse, at en sammenkædning af social lovgivning og sikkerhed inden for vejtransport er yderst hensigtsmæssig.
Det særdeles tragiske uheld, der for nylig fandt sted på motorvejen mellem Lille og Gent, tvinger os til - hvilket også er i tråd med hr. Cornelissens tekst - at træffe specifikke foranstaltninger i tilfælde af ekstreme klimaforhold, der fremmer de mest morderiske sammenstød.
Tågen er statistisk set den mest graverende faktor, herunder på motorvejene. Jeg har allerede anmodet Kommissionen om at overveje, hvilke specifikke foranstaltninger der kunne træffes i tilfælde af særdeles tæt tåge, og jeg vil gerne benytte behandlingen af denne tekst til at opfordre alle medlemmerne af Europa-Parlamentet til at blive enige om en eventuel midlertidig lukning af motorveje i tilfælde af tæt tåge.
Dette forslag vil helt sikkert overraske visse kolleger. Det skal dog ses i lyset af den høje pris, som betales af tusinder af borgere, der dræbes eller såres under lignende forhold.

Ephremidis
Antallet af døde og sårede hvert eneste år på Den Europæiske Unions veje svarer til tabstallene i en rigtig krig. Hvad skulle man ellers mene om 45.000 dødsfald, 500.000 hospitalsindlæggelser eller 160.000 kvæstelser! Desværre er det mit eget land, der sandsynligvis indtager vinderpladsen i denne triste konkurrence, i hvert tilfælde i forhold til dets befolkningstal, med 2.000 dødsfald, 32.000 kvæstede og omkring 22.000 ulykker om året.
Uanset hvor mange planer, der udarbejdes, og programmer, der gennemføres, og uanset hvor gode viljerne er, er der desværre ikke udsigt til, at denne situation ændrer sig afgørende, så længe der ikke sker en radikal ændring i den almindelige transportpolitik, som vil føre til, at størstedelen af transporten fjernes fra private, individuelle transportmidler til offentlige massetransportmidler med det formål - blandt andre det formål - at formindske eller i det mindste at begrænse antallet af biler på vejene og opnå en større kontrol med disse bilers sikkerhedstilstand.
En fortsættelse af den uhæmmede politiske støtte til og forøgelse af profitten fra de store bilfabrikanters produktion uden indførelse af egnede infrastrukturer, der kan modtage det stadigt større antal køretøjer, aldringen af bilparken på grund af de forværrede levevilkår for borgerne, forværringen af vejnettets situation og de stadig dårligere infrastrukturer på grund af stramningerne af budgetterne samt den fortsatte tilsidesættelse af sikkerhedsbestemmelserne og arbejdstagernes rettigheder i transportsektoren på den uhæmmede konkurrenceevnes alter og for at øge profitterne er efter vores mening alt sammen de grundlæggende årsager til, at problemet i den grad er blevet skærpet og fortsat varer ved.
Foruden den voldsomme pris i menneskeliv i form af ofre for færdselsulykker må man også medtage de betydelige sociale og økonomiske udgifter, som befolkningen som helhed skal bære, selvom de i stedet burde væltes over på de direkte ansvarlige, der burde bære udgifterne til de nødvendige investeringer og til at sikre de rigtige foranstaltninger for at undgå alle disse ulykker.
Vi mener, at betænkningen indeholder positive forslag og forbedrer Kommissionens forslag ved at fremlægge forslag til forbedring af vejnettet og de øvrige nødvendige infrastrukturer, til udvikling af bilernes sikkerhed og til overholdelse af sikkerhedsstandarder og adfærdsmønstre, der er betinget af den menneskelig faktor.
Vi mener imidlertid, at det vigtigste er, at disse foranstaltninger gennemføres i praksis, at de ikke strander på grund af tekniske eller kunstige forhindringer, at de gøres til genstand for en grundig drøftelse og forbedring, og at de især ledsages af uddannelse af borgerne lige fra de yngste og op igennem alle uddannelsessystemets trin i færdselsreglerne samt af social kontrol med overholdelse af de forebyggende foranstaltninger, der vedrører både brugerne, lønmodtagerne inden for transportsektoren, samt ikke mindst overholdelsen af sikkerhedsforskrifter for biler og infrastrukturer.

Lindqvist
Hvis lovgivning overhovedet skal komme på tale på EU-plan, må det være i form af minimumsregler. Hvert land skal have ret til at gå foran ved at beholde eller indføre strengere regler.

Moreau
Betænkningen af hr. Cornelissen indeholder med rette en målsætning om en kraftig og hurtig reduktion af antallet af trafikulykker, der hvert år dræber 45.000 mennesker i Den Europæiske Union, for ikke at tale om de sårede, der beløber sig til 1, 6 million.
I betænkningen langes der ud efter den individuelle adfærd, der bringer andre menneskers liv i fare, foruden livet på den person, der opfører sig således. Der lægges ligeledes vægt på behovet for en samlet strategi for færdselssikkerhed, både hvad angår køretøjernes sikkerhed og valget af transportmiddel.
Jeg glæder mig i denne henseende over, at man har taget højde for de synspunkter, som jeg havde givet udtryk for vedrørende behovet for en genskabelse af ligevægten i forhold til jernbanetransporten, en nedbringelse af chaufførernes arbejdstid og kontrol af den eksisterende lovgivning. Der hersker ingen tvivl om forbindelsen mellem træthed og risiko for uheld.
Hvad angår færdselssikkerheden kan hver enkelt kun gøres mere ansvarlig gennem en levering af de nødvendige finansielle midler til at skabe bedre sikkerhedsforhold.

des Places
Vi kan ikke andet end være berørt af de tragiske trafikulykker og færdselssikkerhedens store betydning. Vejtransporten er således ansvarlig for tæt ved 95 % af at det samlede antal trafikofre, hvilket repræsenterer for alle medlemsstaterne i EU 900 dødsulykker om ugen og omkring 500.000 hospitalsindlæggelser om året, hvoraf 25 % bliver permanent invalide i forskelligt omfang.
Vi kan derfor ikke være andet end enige i de forskellige målsætninger, som ordføreren fremlægger. Det er således særdeles vigtigt at beskytte vores børn ved skoleudgangen, at forbedre standardiseringen af køretøjernes sikkerhedssystemer, at garantere cyklisternes og fodgængernes sikkerhed, at undervise i førstehjælp på køreskolerne osv.
Ordføreren ønsker dog i afsnit 7, pkt. c, at forbyde salget af alkoholholdige drikkevarer på servicestationer på motervejene. Det skal påpeges, at det er forbudt at indtage alkohol på motorvejsrestauranter, hvis dette ikke sker i forbindelse med et måltid. Vi finder denne foranstaltning tilstrækkelig, idet den er forbundet med maksimumgrænsen for alkoholkoncentrationen i blod på 0, 5 mg/ml.
Hvad angår dette salg af alkoholholdige drikkevarer på motorvejenes servicestationer vil vi gerne især for vinsektoren påpege, at motorvejene gennemløber produktionsområder, og at det derfor logisk her at sælge regionale produkter. Disse produkter købes af forbrugerne og forbruges på deres bestemmelsessted.
Som konklusion ville dette forbud ikke medføre nogen forbedring i forhold til den aktuelle situation, men ville tværtimod medføre en negativ effekt for de salgsfremmende foranstaltninger for regionale produkter og bevarelsen af de regionale kulturer i de forskellige EU-medlemsstater.

Titley
I betragtning af, at en ud af tre indbyggere i Den Europæiske Union for nærværende kan forvente at komme under hospitalsbehandling på et eller andet tidspunkt for skader pådraget i et trafikuheld, bør vi hilse Kommissionens trafiksikkerhedsprogram velkommen.
Betænkningen opfordrer med rette til en prioritering af EU-initiativer, der sikrer, at motorkøretøjer produceres med sikkerhed øverst på alle producenters dagsorden, og som giver forbrugerne et sikkerhedsvurderingssystem, som de kan have i erindring, når de køber et køretøj.
I betragtning af det antal mennesker, der nu kører i andre EU-lande end deres eget, er det også en god idé at overveje at indføre et kørekortsystem med strafpoints på EU-plan. På samme måde kan sikkerheden for både erhvervschauffører og alle andre på Europas veje øges ved en styrkelse af hvileperioder og køretidsbegrænsninger.
Jeg håber, at Kommissionen vil tage denne betænknings sikkerhedsforslag til sig, således at vi alle kan bekymre os mindre i fremtiden om, hvorvidt vi vil være den uheldige ud af tre, der har brug for hospitalsbehandling for skader pådraget i trafikken.

Schlechter
Jeg mener, at den udmærkede betænkning af vores kollega P. Cornelissen udgør et godt diskussionsgrundlag. P. Cornelissen sætter fingeren på mange ømme punkter, der vedrører færdselssikkerheden. Han skuffer mig dog en smule, når han taler om behovet for en bedre skoling af bilisterne gennem bedre fungerende køreskoler.
Det er bevist - og statistikkerne er meget tydelige på dette punkt - at det bl.a. er den overdrevne hastighed, en mangelfuld skoling, fordi den er forældet, og en klar mangel på omtanke bag rattet, der ligger til grund for denne nye menneskelige svøbe. Men at ville ændre denne situation er ensbetydende med at ville revolutionere den måde, som køreskolerne fungerer på. Man skal ikke længere lære at køre i langsomme biler med en maksimal hastighed på 20 km/t i byerne og 80 km/t på landevejene.
Jeg må ærligt sige, at det skærer mig i hjertet, når jeg hører eller læser, at et ungt menneske, der oftest kun har haft sit kørekort i nogle dage, måske endog kun nogle timer, har mistet livet, fordi vores samfund ikke fungerer som det burde. Jeg beklager derfor, at vores ordfører ikke har taget højde for det gode eksempel, som Frankrig giver med indførelsen af den ledsagede kørsel.
Vi har her et formelt bevis - og formand Jean-Pierre Bazin har på min anmodning bekræftet dette - for at tusindvis af unge franske bilister har taget deres kørekort ved hjælp af kørsel med ledsager. Disse unge bilister har som regel kørt mellem 3.000 og 5.000 km i løbet af deres oplæring i stedet for 200 til 300 km i det traditionelle skolesystem. Men det mest fortræffelige resultat, der er opnået ved ledsaget kørsel, er, at antallet af ulykker hos disse unge bilister er langt lavere end hos de unge, der har fulgt en klassisk oplæring, hvilket også kan bevises statistisk.
Det, som jeg dog finder endnu mere vigtigt, er, at denne nye form for oplæring etablerer et nyt forhold, der er yderst nyttigt, mellem eleven og forældrene, der i bogstavelig forstand er på stedet, det vil sige ved siden af eleven, for at prædike om forsigtighed, give gode råd og udvikle elevens ansvarlighed for hans eller hendes eget liv og for andres liv.
Hvorledes fungerer den ledsagede kørsel? Princippet med den ledsagede kørsel omfatter tre etaper. Først en indledende oplæring i en godkendt køreskole. Denne oplæring kan starte allerede i 16-års alderen. Derefter kørsel med en eller flere ledsagere, der er udpeget til dette, er fyldt 28 år og har haft kørekort i mindst tre år. Den unge elev skal gennemføre mindst 3.000 km under disse forhold inden for en frist på 1-2 år og med indlagte pædagogiske møder. Det er så muligt at tage kørekortet efter at være fyldt 18 år.
Jeg vil gerne komme med en anden bemærkning. Vores ordfører kommer kun meget kort ind på kørekortsystemet med strafpoints. Jeg er dog overbevist om, at indførelsen af kørekort med points ville have en direkte positiv effekt på færdselssikkerheden og bevidstgørelsen om denne, og det ville helt sikkert reducere antallet af ulykker i de forskellige lande.
Det er sikkert en god ting for statskasserne, fortsat at hæve bøderne, men når alt kommer til alt, er det en asocial foranstaltning, idet nogle kan betale og andre ikke. Ved at trække points fra kørekortet ville man i det mindste stille alle lige. Jeg mener helt seriøst, at man ikke skal undervurdere det psykologiske chok for problembilister, der således har udsigt til fornyet skoling, og for de mest forhærdede en tilbagetrækning af kørekortet i en periode.
En tredje bemærkning vedrører nedsættelsen af hastigheden i byområder. Jeg er helt enig med ordføreren i, at der skal gøres et eller andet. Med hensyn til midlerne til at opnå en reduktion af hastigheden i byområderne, mener jeg, at man bør generalisere den højre vigepligt i alle byzoner. Dette ville ikke være dyrt men effektivt.
Betænkning af Kreissl-Dörfler (A4-0073/98)
Berthu
Hr. formand, Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa støtter fuldt ud kritikken af udkastet til en multilateral aftale om internationale investeringer, som netop er blevet vedtaget med Kreissl-Dörfler-betænkningen. Vi mener således, at hvis det er nyttigt at fastsætte nogle generelle juridiske rammer for disse investeringer, burde artikel 1 i aftalen fastslå befolkningernes uafhændelige suverænitet og deres ret til at vælge de love og den type samfund, de ønsker.
Der kan for vores vedkommende ikke være tale om at acceptere det forslag, der i øjeblikket forberedes af OECD, og som synes at stille staterne på anklagebænken, som om deres aktion kun havde som resultat at forhindre de multinationale firmaer i at arbejde til fælles gavn for alle. Hvad der er endnu værre er, at man i dette forslag begynder at kunne se omridset af en verden, hvor de multinationale er de væsentligste aktører, og hvor staterne på en måde bliver begrænset til en rolle som underleverandører af hensyn til den lokale sikkerhed. Denne udvikling er i strid med vores opfattelse af staternes suverænitet og af den vigtige katalyserende rolle, som politik har.
Vi glæder os derfor over denne pludselige manifestation af modstand fra Europa-Parlamentets side, idet vi bemærker, at vores protest mod GATT langsomt har fundet fodfæste og måske langt om længe har båret frugt, eftersom en række af de forslag, der er blevet stemt om i dag, f.eks. om behovet for en klausul om anerkendelse af de regionale præferencezoner, burde have været omfattet af GATT, hvis man den gang havde lyttet til vores ønsker.
Men denne protestmanifestation fra Parlamentet er ikke tilstrækkelig, for forslaget til den multilaterale investeringsaftale et kun et aspekt i en mere generel udvikling, der finder sted på flere niveauer, og som sigter på at fratage befolkningerne deres kontrolkompetence og forhindrer dem i at have det sidste ord med henblik på at styre deres egen skæbne. Amsterdamprojektet tvinger os således, på et andet niveau, i samme retning, ved at omgå de nationale demokratier, ved at forringe den demokratiske kontrolmulighed i Europa og ved at fremme forekomsten af en teknokratisk, europæisk magt, der vil rette sig efter pres fra de verdensomspændende finansielle interesser langt mere end fra vores befolkninger. Derfor bør man ikke alene afvise AMI, men også Amsterdam-traktaten.

Howitt
Hr. formand, jeg har fornøjelsen af at støtte denne betænkning, som rejser alvorlige, grundlæggende bekymringer med hensyn til den multilaterale investeringsaftale og opfordrer de medlemsstater, der er ansvarlige for forhandlingen heraf, til at reagere. Jeg har deltaget i møder med vores britiske regeringsrepræsentanter og ved, at de lytter til bekymringerne. De har allerede fremsat forslag til en lang række undtagelser, et forslag om særbehandling og differentieret behandling af udviklingslande, målet om at overføre drøftelser til WTO og om en undersøgelse af aftalens indvirkning på udviklingen, som alt sammen er i overensstemmelse med vores forslag til beslutning her i dag.
Jeg vil komme med to yderligere principielle argumenter: for det første er det op til dem, der foreslog aftalen at begrunde, hvorfor der bør ydes investoren en anden standard for retlig beskyttelse som en ret i sammenligning med det ansvar, denne har med hensyn til menneskerettigheder, arbejdskraft, sociale eller miljømæssige standarder; for det andet må vi i vor støtte til indføjelsen af OECD-retningslinjerne for multinationale virksomheder som et bilag til MAI, anerkende, at disse kan og må gøres mere effektive, og at vi, i Den Europæiske Union, har et direkte ansvar, når det gælder om at tilskynde til passende adfærdskodekser.

Ahlqvist og Theorin
Vi er kritiske over for MAI-aftalen, som den ser ud i dag. Den giver alt for vidtgående rettigheder for de multinationale investorer, mens de nationale regeringers politiske indflydelse alvorligt indskrænkes. Demokratiet risikerer at blive kraftigt udhulet. Vi stemmer for betænkningen, som tager mangler i aftalen op, og vi vil særligt understrege vægten af ændringsforslag 1.
Vi beklager, at debatten om en sådan aftale, som alvorligt indskrænker demokratiet, er blevet ført bag lukkede døre, og at den er ført i OECD og ikke i et internationalt organ, hvor udviklingslandene har mulighed for at være med og påvirke aftalens indhold.

Andersson, Hulthén, Lööw og Waidelich
Vi vil takke ordføreren for et godt gennemført arbejde med en meget vigtig betænkning. Vi mener, at den kritik af OECD-aftalen om en multilateral aftale for investeringer (MAI), som fremføres i betænkningen, er højst berettiget. Vi mener, at de tanker om MAI, som nu foreligger, indeholder en serie uacceptable indslag, hvilket stiller store krav til, at man i Den Europæiske Union sammen agerer for afgørende ændringer.
Sagen viser også betydningen af stærke sammenslutninger af den type, som Den Europæiske Union indebærer, samt behovet for, at Europa-Parlamentet får muligheder for at udtale sig om Unionens medvirken i denne aftale. Spørgsmålet om MAI behøver yderligere og tydelige granskninger, hvorved Europa-Parlamentets rolle må ses som en vigtig del i en sådan granskning.

Dury
Vi er det første parlament, der diskuterer udkastet til multilateral investeringsaftale og afgiver en udtalelse derom. Vi mener ikke, at regeringerne bør acceptere aftalen i den foreliggende form. For det første bestrider vi selve fremgangsmåden. Ugennemsigtige og hemmelige forhandlinger inden for OECD uden egentlig debat om målsætningerne, relevansen og formålet med denne type aftale. Vi bestrider det ideologiske grundlag. Den verdensomspændende liberalisme vil således afgøre, hvorledes der regeres eller ikke regeres.
Vores ordfører spørger sig selv, om udkastet til multilateral aftale vil være kompatibelt med de internationale aftale, herunder aftalerne fra Rio, Agenda 21 eller FN-henstillingen om forbrugerbeskyttelse? Som det understreges af vores ordfører: Hvilken garanti har vi for, at de miljømæssige, sociale og kulturelle politikker, der føres af Den Europæiske Union og af medlemsstaterne, overholdes? Ordføreren spørger også om, hvilke mekanismer vi bør iværksætte for at beskytte kulturen mod en kritikløs liberalisering?
Der kan for socialisterne ikke være tale om at acceptere en sådan aftale i den foreliggende form. Vi advarer regeringerne, der ikke må afskære sig selv for deres muligheder til handling og regulering. Borgerne har ofte et indtryk af at blive frataget deres egne skæbne af en almægtig økonomisk globalisering. Regeringerne bør dele denne bekymring.

Jensen, Lis
Kreissl-Dörflers betænkning indeholder en lang række fornuftige synspunkter, alligevel kan jeg ikke støtte den. Pointen er, at jeg mener, at denne betænkning i bund og grund er overflødig af den simple årsag, som der står i pkt. 8 i selve betænkningen, at EU ikke er medlem af OECD. Derfor kan jeg på ingen måde glæde mig over, at Kommissionen deltager aktivt i forhandlinger om en multilateral investeringsaftale i OECD-regi. Jeg finder, at det er en uskik, at Kommissionen - som vi i stadig stigende omfang oplever det - i internationale forhandlingssituationer bliver sidestillet med EU-medlemsstaterne. Der er dog for mig ingen tvivl om, hvad hensigten er med dette - det er forsøget på at give EU status som økonomisk og politisk supermagt.
Afslutningsvis vil jeg påpege, at det da er udmærket, at Kreissl-Dörfler-betænkningen er modstander af, at denne fremtidige OECD-aftale - muligvis - via en indskrænkning af EU-retten vil vanskeliggøre muligheden for at vedtage nye EU-love på eksempelvis miljøområdet. I den sammenhæng vil jeg dog blot indskyde, at EU's egne medlemsstater i dag er ramt af de samme indskrænkninger i forhold til deres nationale lovgivning. En situation forårsaget af netop EU-traktaternes i bund og grund rigide og centralistiske form.

Lienemann
Betænkningen af hr. Kreissl-Dörfler viser tydeligt de betydelige risici, som på grund af AMI truer vores sociale, kulturelle og politiske model i Europa og mere grundlæggende demokratiet og befolkningernes mulighed for at styre deres egen skæbne.
Jeg godkendte ændringsforslaget fra den socialistiske gruppe, der opfordrede Europa-Parlamentet til at insistere over for de nationale regeringer og parlamenter for at de ikke underskriver aftalen i den foreliggende form. Det er i virkeligheden hele den logik, der i øjeblikket gør sig gældende, der skal fordømmes, afvises og standses.
Sådan som den er lanceret, udgør AMI en ny etape, der i øvrigt er af afgørende betydning, mod en frigørelse, en globalisering af økonomien uden beskyttende regler, uden demokratisk regulering, der - det er tydeligt - ikke er til fordel for flertallet af befolkningerne eller jordens indbyggere, selv i de udviklede lande.
Hvis en sådan aftale kom i stand, ville vi fratage staterne, Den Europæiske Union og de offentlige myndigheder de afgørende værktøjer til at handle og udøve deres suverænitet, f.eks. for at udstikke sociale og miljømæssige regler, forpligtelser til fremme af den regionale udvikling, beskæftigelsen og for at anvende strukturfonde, tilskyndende og selektive foranstaltninger.
De multinationale firmaer, som hersker over vores verden i det frie markeds og den fri konkurrences hellige navn, har hele magten og bl.a. muligheden - hvilket er topmålet - for at bringe staterne for en domstol med en begrundelse om "tab af en mulighed for profit«, idet en virksomheds profit kommer før en befolknings valg og interesser!
Hvad vil der være tilbage til vores demokratier, hvis ikke bare krummerne fra magtens bord, som disse almægtige kræfter har villet levne os? Hvis den blev til en realitet, villle AMI gøre konstruktionen af et politisk og socialt Europa endnu mere vanskeligt og det ville fjerne dets indhold.
Et fællesskab, der selv bestemmer over sin egen skæbne, og som er i stand til at skabe et område med solidaritet, frihed, kreativitet og kulturel forskelligartethed, vil kort sagt ikke længere have nogen mening eller nogen effektiv mulighed for at realisere sig selv. Der skal derfor sættes en stopper for denne skæve udvikling. Vi kan selvfølgelig kun støtte en bedre organisation af mulighederne for investering inden for nogle gennemsigtige og korrekte rammer, og betænkningen indeholder da også de betingelser, der stilles, for at en sådan aftale kan accepteres.
Denne aftale skal være verdensomspændende og kan ikke begrænses til de rige eller udviklede lande. OECD er derfor ikke en passende instans. WTO eller endnu bedre UNCTAD eller FN ville give et mere repræsentativt grundlag for forhandling.
Man bør udelukke ethvert initiativ, så længe der ikke er blevet fastsat nogle globale sociale og miljømæssige normer.
Staterne og de mellemstatslige politiske og offentlige organisationer som Den Europæiske Union skal bevare deres mulighed for at handle, for at forsvare deres befolkningers interesser, for at regulere økonomien i kraft af sociale, skattemæssige og miljømæssige regler. Den demokratiske suverænitet må kort sagt ikke give efter for de magtfulde økonomiske interesser.
AMI-aftalen kan ikke accepteres!

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen og Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm og Schörling (V), Bonde, Jensen, Lis og Sandbæk (I-EDN)
Vi nordiske EU-kritikere støtter den stærke kritik af MAI-aftalen, som fremføres i betænkningen. Vi mener, at aftalen i dens nuværende form har så store negative konsekvenser, at den ikke bør underskrives.
Det er urimeligt, at en aftale med omfattende globale konsekvenser udelukkende forhandles mellem de rige industrinationer i OECD. Aftalen burde i stedet forhandles inden for FN's eller eventuelt WTO's rammer. Behandlingen i OECD-landene præges desuden af stor lukkethed og mangel på parlamentarisk kontrol.
Aftalens indhold er helt uacceptabelt. Dens forslag indebærer, at de transnationale virksomheder får omfattende rettigheder på staternes bekostning. Det indebærer, at virksomhederne, via domstol, kan ophæve demokratisk trufne beslutninger på vigtige områder såsom miljø, forvaltning af naturressourcer og sociale vilkår. Aftalen mangler i det hele taget formuleringer, der garanterer arbejdstagernes rettigheder, miljøstandarder og nationale interesser.
Der er også dele i betænkningen, som vi ikke kan acceptere. Dertil hører det positive syn på Kommissionens rolle i forhandlingerne samt kravene om, at EU skal gives beslutningsret i spørgsmål vedrørende direkte udenlandske investeringer.

Ribeiro
Som en gruppe, der samler flere under sig, bør stemmeforklaringen fra Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe lægge vægt på det, der har begrundet stemmeafgivningen for dens dele og for alle dens medlemmer, hvilket i dette som i andre tilfælde ikke nødvendigvis har fået det samme udtryk.
I den interne diskussion om Kreissl-Dörfler-betænkningen og i de indlæg, som medlemmer af vores gruppe har holdt, har man været enige om at fordømme den måde, som MAI-aftalen er blevet udarbejdet på, idet den næsten op til dens underskrivelse blev til stort set uden den offentlighed og den demokratiske diskussion, der altid er ønskelig, og som aftalens vigtighed krævede, ikke kun i forhold til opinionen i Den Europæiske Unions medlemsstater, men også i forhold til tredjelande uden for OECD.
Det skal fremhæves, at Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, med kammerat Luciana Castellina som formand, tog initiativ til udarbejdelse af en betænkning, hvilket er dette Parlament til megen ære, fordi det derved har givet en institutionel dimension til de udtryk for protest og afstandtagen, som fremkom, da aftalen blev kendt, især på det kulturelle og det kunstneriske område. Og hr. Kreissl-Dörflers betænkning har, selv med de mange kompromisser, der var nødvendige for, at den kunne blive til en beslutning i dette Parlament, givet form hertil gennem dens utilsløret kritiske holdning til den måde, hvorpå aftalen blev til, og til dens resultat.
At Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe forskellige dele og dens medlemmer har stemt, som de har gjort, har også grundlag i en fælles modvilje mod en situation, hvor multilaterale investeringsaftaler, udarbejdet og forhandlet mellem politiske ledere og ledere af store virksomhedgrupper, skal være gældende frem for nationale lovgivninger, der på baggrund af demokratiske strukturer og mekanismer varetager nationale holdninger på alle områder, hvad enten det er økonomi, sociale forhold, kultur eller miljø.

Theonas
Storkapitalen har med OECD-staterne som lakajer og med USA og EU i spidsen besluttet at gøre et heftigt anslag mod de nationale suveræniteter og selvbestemmelsesmuligheder ved at eliminere befolkningernes basale ret til at vælge den udvikling, som de selv ønsker.
Indtil i dag har der, med nogle begrænsninger som følge af stormagternes overherredømme, været en vis mulighed for at udøve en selvstændig økonomisk politik, medmindre staterne er blevet trukket voldsomme stabiliseringsprogrammer ned over hovedet af de internationale finansielle organisationer eller af regionale unionsbestræbelser, ligesom der har været mulighed for at indgå bilaterale aftaler, der i et vist omfang tog de deltagende parters gensidige interesser i betragtning. Med den aftale, der nu er under udarbejdelse, vil profithensyn og udenlandske investorers interesser bestemme enhver social, miljømæssig, udviklingsmæssig eller regionalpolitisk foranstaltning under trusler om særdeles strenge sanktioner i tilfælde af krænkelse af bestemmelserne, der fuldstændigt og udelukkende beskytter udenlandske investeringer.
Aftalen er så provokerende, at man roligt kan tale om en slags charter for de multinationale selskabers rettigheder og befolkningernes og regeringernes forpligtelser. Det er karakteristisk, at det kun er de udenlandske investorer, der har ret til at klage over overholdelsen af aftalen, mens staterne ikke får en tilsvarende mulighed.
Aftalen giver alle multinationale virksomheder ret til at kræve af værtslandet, at det afholder sig fra ethvert forsøg på at støtte den nationale produktion, nationale sektorer eller bestemte regioner gennem statsstøtte eller andre former for lettelse. De udenlandske investeringer må ikke knyttes sammen med betingelser om støtte til lokal produktion, beskæftigelse af lokal arbejdskraft eller overholdelse af lokale arbejdsmarkedsforhold. Staterne kan ikke kræve eller selv gennemføre forhandlinger med de multinationale om den mindste forpligtelse til at geninvestere en del af profitten eller til teknologioverførsel. Tværtimod kan de multinationale virksomheder på ethvert tidspunkt kræve ret til at eksportere hele deres profit og al deres kapital og gennemføre enhver anden omlægning, som, de mener, er gavnlig. Endvidere vil anvendelsen af aftalen gøre det muligt for de multinationale virksomheder at erklære enhver eventuel forpligtelse i forbindelse med investeringer, som de allerede har foretaget, for ugyldig.
Aftalen er en alvorlig trussel mod lønmodtagernes rettigheder og tvinger regeringerne til at slå hårdt ned på enhver form for uro på arbejdsmarkedet ved at anvende truslen om erstatningskrav fra den flygtende kapital på grund af strejker, sociale forstyrrelser eller endog, således som det ganske karakteristisk anføres, revolutioner. Samtidig gør standstill-princippet alle foranstaltninger med henblik på liberalisering og deregulering permanente, da enhver ny forholdsregel til at beskytte de sociale rettigheder kan betragtes som en beskyttelsesforanstaltning og derfor kan annulleres.
Det er især bemærkelsesværdigt, at denne tekst, hvis mål er at gøre hele verdens befolkninger til slaver af profithensynet, er blevet forhandlet i den største hemmelighed, og at udviklingslandene på grund af undertegnelsesproceduren vil blive forpligtet til at spille spillet eller også stå helt udenfor. Noget helt nyt i folkeretten er også det forhold, at muligheden for at forlade aftalen er afskaffet, fordi staterne forpligter sig for mindst 5 år fra undertegnelsestidspunktet og op til 15 år fra det tidspunkt, hvor aftalen træder i kraft.
Det centrale spørgsmål - som er den øjeblikkelige standsning af enhver videre forhandling og annullering af alle bestræbelser på at omsætte sådanne planer - kommer ikke tilstrækkelig frem i lyset, hvis man udelukkende retter opmærksomheden mod undtagelser for visse sektorer fra aftalens anvendelsesområde. Hvis denne aftale i sidste ende træder i kraft, kan vores holdning kun være én enkel: afvisning uden betingelser. Folkene kan ikke acceptere de multinationale koncerners forsøg på at indføre et diktatur på dette område og vil gøre alt for at undgå det.

Vaz da Silva
Der hersker en euforisk stemning omkring de internationale aftaler, hvilket har den perverse følge, at de positive virkninger, som man søger at opnå med dem, ophæves ved, at man går til yderligheder.
Den Europæiske Union har udvist en tilbøjelighed til at undertegne stadig flere aftaler uden at standse op for, ved hver enkelt af dem, at tænke over, om de bringer noget nyt, og fremfor alt for at se, om de ikke kommer til at stride mod samfundets grundlæggende interesser som helhed, også set i et fremadrettet perspektiv. Jeg peger på de forhandlinger, der i øjeblikket foregår med USA - med enorme konsekvenser for en europæisk samfundsmodel - som et eksempel, men ikke det eneste.
I MAI-aftalen, inden for rammerne af OECD, kan Den Europæiske Union få en stor vægt, hvis alle dens medlemmer står sammen om at forsvare et langsigtet perspektiv, der ikke sætter det europæiske miljø og dets kulturelle arv på spil til fordel for markedet.
Det, der aftales inden for MAI, adskiller sig fra WTO ikke kun ved typen og antallet af involverede lande, med ved typen af forhandlinger. I GATT/OMC var det for at forsvare de europæiske audiovisuelle interesser nok, at landene ikke gjorde indrømmelse på dette område. Nu, i MAI, der i maj måned nærmer sig sin afslutning, er det nødvendigt eksplicit at sikre undtagelserne på det audiovisuelle område. Det vil blive Unionens ildprøve. Må Gud ville, at vi ikke bliver skuffet.

Wibe
Jeg stemmer for betænkningen - under forudsætning af at ændringsforslag 1 vedtages - da den er kritisk til MAI-aftalen og i praksis kræver, at den skal omforhandles.
Jeg tager dog forbehold over for visse formuleringer, f.eks. punkt 22 i forslaget til betænkningen, som vil godkende et forbud mod investeringssubventioner. Det ville skade svensk regionalpolitik, som delvis bygger på netop investeringssubventioner. Det er også en del andre punkter, som jeg stiller mig skeptisk til i betænkningen, og som jeg gerne så skrevet på en noget anden måde.
Betænkning af Flemming (A4-0022/98)
Bebear
Som læge og ansvarlig for en hospitalsafdeling, der beskæftiger sig med øre-, næse- og halslidelser, ser jeg dagligt de skader, der skyldes overdreven rygning. Dog er jeg ikke af den mening, at man for at garantere folkesundheden over en periode på ti år bør afskaffe støtten til dyrkning af tobak i Europa.
Denne form for forbud mod tobak, der skader vores økonomi, vil kun have en meget lille indflydelse på en reduktion af det årlige cigaretforbrug, eftersom man bare kan købe ind hos de amerikanske eller asiatiske producenter, der i øvrigt hele tiden er ude efter nye afsætningsmuligheder.
Denne afskaffelse skulle være ledsaget af økonomisk støtte til tobaksbranchen med henblik på omstilling til andre landbrugsproduktioner. Der vil automatisk opstår en belastning af budgettet, som endnu ikke er blevet vurderet. Der vil desuden være et reel problem med hensyn til valget af arten af omstillinger, idet der skal tages højde for det kvotesystem og de overproduktioner, der allerede findes for en lang række produkter.
I hvilken situation, vil vi så bringe de producenter, der allerede bekymrer sig? Vil vi ikke bare afskaffe arbejdspladser uden at forbedre sundhedstilstanden?
Forslaget om at finde tobakssorter, der kan dyrkes, og som indeholder mindre nikotin, forekommer mig derimod at være meget mere logisk med hensyn til de medicinske og økonomiske konsekvenser. Det ville reelt forbedre forbrugernes beskyttelse.
Samtidig med at jeg støtter det princip, der danner udgangspunkt for betænkningen af Flemming, vil jeg gerne insistere på, at de fleste forslag i praksis vil være urealistiske og utopiske.

Díez de Rivera Icaza
Som det er alle bekendt, så forstærker Amsterdam-Traktaten i dens artikel 129 Den Europæiske Unions pligt til at beskytte såvel folkesundheden som forbrugernes sundhed. Det betyder, at Unionen for at klare dens nye forpligtelser inden for disse områder og ikke mindst kravet om indarbejdelse af beskyttelsen af folkesundheden i fællesskabspolitikkerne, skal fremlægge nye forslag for at kunne opfylde Amsterdam-Traktaten ordentligt.
Den betænkning, som Kommissionen har fremlagt, er korrekt og detaljeret; Unionen kræver dog nu, med det nye skridt der er taget i Amsterdam inden for disse områder, nye indfaldsvinkler. Vi anmoder derfor om en grønbog for, som det er nævnt ovenfor, at få kendskab til Kommissionens nye aktioner for at kunne opfylde Unionens nye sundhedspolitik.

Holm
Rapporten fra Kommissionen samt Europa-Parlamentets betænkning er begge velkomne dokumenter. Jeg tror, at det er vigtigt, at folkesundhedsaspekterne tages med, når EU udformer sin politik, bl.a. med hensyn til trafiksatsningerne og landbrugspolitikken.
Samtidig overrasker rapporterne mig, da man faktisk indirekte kritiserer de beslutninger, der træffes i EU, bl.a. sidste år. Der kan nævnes flere områder, f.eks. genmodificerede fødevareprodukter, støtte til miljøgifte i landbruget, frit frem for salmonella og antibiotika, støtte til flere infrastruktursatsninger inden for vejtrafikken og støtte til tobaksdyrkning. Fælles for alle disse områder er jo, at de påvirker folkesundheden og derfor ikke burde være udformet på den måde, som det faktisk er sket.
Jeg støtter fuldt ud punkt 10 i betænkningen, hvor det fastslås, at målet med dagens tobaksstøtte er, at den skal udfases for på længere sigt fuldstændig at ophøre. Jeg håber, at Europa-Parlamentet træffer denne beslutning, da flertallet så mange gange tidligere har støttet fortsat støtte til tobaksdyrkerne.

Lindqvist
Ligesom politiske beslutninger, der påvirker miljøet, bør ledsages af miljøkonsekvensbeskrivelser, bør beslutninger, der påvirker sundheden og forbrugerbeskyttelsen, ledsages af sundhedseffektbeskrivelser. Der mangler dog grund til at opbygge et eget kontrolapparat på EU-plan. Dette bør overlades til medlemsstaterne.
Miljø, sundhed og forbrugeranliggender må prioriteres højere i det politiske arbejde på europæisk niveau. Flertalsbeslutninger kan være berettigede, men der skal da være tale om minimumsregler. Hver medlemsstat skal have ret til at beholde strengere krav eller indføre strengere regler end EU.
Vedrørende tobaksdyrkning bør retningen være, at subventioner til tobaksdyrkning skal udfases inden for en fem- til tiårig periode. For at arbejdsløsheden ikke skal stige, skal tobaksdyrkerne tilbydes alternative afgrøder og støtte til at udvikle disse. Jeg har stemt ja til betænkningen.

Novo
Det er unødvendigt at understrege, hvor vigtig sundhedspolitikken er i Den Europæiske Union. Derfor fortjener den i dag vedtagne betænkning støtte fra alle sider, både fordi den ønsker, at der udarbejdes en grønbog, hvor de fremtidige opgaveområder for den europæiske sundhedspolitik skal analyseres, at eksamensbeviser inden for denne sektor skal kunne anerkendes gensidigt, at patienternes rettigheder skal styrkes - herunder retten til skadeserstatning efter fejlbehandling -, at der skal indføres en høj standard for sikkerhed på veterinær-og plantesundhedsområdet, og at der bør ske en reorganisering og klargørelse af ansvaret for dette problemfelt i Kommissionen.
Men som man siger i Portugal: «Der er ingen roser uden torne«. Og hvad angår tobak, insisterer betænkningen, i øvrigt i forlængelse af andre, på en partisk behandling.
Den går nemlig let hen over det ønskelige i at befordre en pædagogisk indsats og i at tage forholdsregler med henblik på at undgå tobaksforbrug, der udgør en indlysende og klar sundhedsfare. Den stiller ingen forslag om at forhindre eller forbyde tobaksreklamer, navnlig ved sportsarrangementer. Den lægger, især i punkt 10, kun vægt på det ønskelige i at indstille støtten til tobaksproduktionen i Den Europæiske Union, idet den ligefrem sætter en tidsfrist, der ikke må overstige 10 år, for at dette skal ske. Den forbigår således på en måde, der nærmer sig hykleri, at en sådan politik ville kunne afstedkomme tusinder af nye arbejdsløse i visse regioner, hvor der ikke findes alternativer på hverken kort eller mellemlangt sigt, og den forbigår sjovt nok, at et produktionsstop i Den Europæiske Union kun ville medføre en stigning i importen og i de store multinationale tobaksproducenters profitter, hvis dominans man ikke vil røre ved, og som slet ikke omtales i betænkningen.
Vi tager afstand fra denne partiske behandling af tobaksforbrugets følger for sundheden (og fra den tydelige varetagelse af producenternes interesser). Derfor stemmer vi imod de punkter, hvor denne partiskhed er mest synlig og udpræget, og for de ændringsforslag, der søgte at reducere den, og som heldigvis endte med at blive antaget.

des Places
Som ordføreren forklarede det i sin begrundelse er min gruppe også meget bevidst om rygningens virkning på helbredet. Hvis man anslår det årlige antal dødsfald på grund af rygning i Den Europæiske Union til 500.000, skal det dog samtidig præsiceres, at de seneste epidemiologiske undersøgelser i USA har vist, at dødeligheden på grund af rygning ikke var faldende men konstant. Tobaksforbruget har ellers været støt faldende i mere end 20 år.
Vores gruppe har fremsat et ændringsforslag til afsnit 10 i beslutningsforslaget. Ordføreren præciserer således, at det er nødvendigt at reducere, endog afskaffe støtten til tobaksproducenterne. Vi har i løbet af de seneste år gentagne gange gjort opmærksom på, at Den Europæiske Union importerer over 70 % af sit tobaksforbrug, og at man derfor ikke skulle søge nogen forbindelse mellem støtten til tobaksproducenternes indtægter på den ene side og rygningen og dens virkning på helbredet på den anden side.
Det er på denne måde, at min gruppe ønsker, at der findes en begrænsningspolitik med hensyn til foranstaltninger til fremme af tobaksforbruget. Man skal ikke forveksle rygningen, der skyldes tobaksforbruget, og produktionen.
Vi vil gerne gøre opmærksom på, at hvis vi afskaffer støtten til tobaksproducenternes indtægt, vil den europæiske produktion straks ophøre med alvorlige konsekvenser for beskæftigelsen. Importen af tobak fra tredjelande ville stige kraftigt for at kompensere for faldet i den europæiske produktion. Der ville ikke være nogen virkning på rygningen overhovedet, og EuropaKommissionen ville således fremprovokere en stigning i arbejdsløsheden i Unionen, især i de områder, der allerede er dårligt stillet og hårdt ramt af arbejdsløshed.
Alzheimers sygdom
Caudron
Jeg støtter uden forbehold denne række spørgsmål vedrørende Alzheimers sygdom. Det var på høje tid, at de blev stillet.
Jeg finder det således nødvendigt at iværksætte et handlingsprogram for denne sygdom, der rammer et ikke ubetydeligt antal ældre i Den Europæiske Union, og nogle gange også unge mennesker. Det er altafgørende, at et program af denne type bygger dels på forskning, dels på forebyggelse og behandling. Jeg tilføjer, at ethvert fremskridt i bekæmpelsen af denne sygdom skal betragtes som en forøgelse af livskvaliteten for den ældre befolkning.
Det skal desuden præciseres, at der ud over det egentlige sundhedsmæssige aspekt findes en social og ganske enkelt menneskelig dimension. Hvis et stort antal ældre mennesker allerede er afskåret fra resten af samfundet, forstærker Alzheimers sygdom kun denne triste konstatering.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at rose det sanitære og geriatriske personale for deres kvaliteten af deres arbejde. Man bør fremme specialuddannelserne for bedre at kunne opfylde behovet hos de patienter, der rammes af denne forfærdelige sygdom, som dømmer dem til at leve i isolation.
Det er opmuntrende at se vores Parlament beskæftige sig med dette.

Pradier
Det er nu to år siden, at Parlamentet vedtog betænkningen af Poggiolini, hvormed Kommissionen blev anmodet om at fremsætte et handlingsprogram til bekæmpelse af Alzheimers sygdom og de neurologiske sygdomstegn, der forringer de kognitive funktioner.
Den gang blev der i teksten anmodet om, at dette program blev iværksat "så hurtigt som muligt«. Man må i dag konstatere, at disse frister har været længere end forventet.
Sagen er ganske vist kompliceret, vi har et begrænset kendskab til sygdommen, årsagerne er stadig ikke klarlagt, de epidemiologiske undersøgelser er begrænset til en række vestlige lande og det behandlende personale er som helhed ikke forberedt på at behandle disse sygdomme. Dette er dog kun en grund mere til at komme videre med det videnskabelige arbejde: neurobiologisk, epidemiologisk og terapeutisk.
Kommissionen skal forstærke sin indsats, støtte forskningen og træffe budgetmæssige foranstaltninger for at fremskynde en forbedring af den behandling, som disse patienter fortjener.

Theonas
Et stort antal mennesker rammes af Alzheimers sygdom, især i de udviklede lande. Antallet af sygdomsofre har allerede nået en tærskel, der svarer til andre farlige sygdomme, som f.eks. AIDS. På trods heraf er det hverken gennem oplysning, videnskabelig forskning, forebyggelse og behandling af de syge lykkedes at gennemføre det nødvendige, systematiske, omfattende, sociale og kollektive forsøg på at begrænse Alzheimers sygdom, som er så nødvendigt i betragtning af sygdommens alvor. Monstro det er fordi, at man har den opfattelse, at denne sygdom hovedsageligt rammer ældre mennesker?
Indtil nu har der kun været forskningsprogrammer for et begrænset område, ligesom finansieringen af programmerne ikke svarer til de videnskabelige og sociale interesser, der her er på spil. Det er fortsat udelukkende de syges familier, der med store økonomiske, psykologiske og sociale tab til følge må bære de lægelige udgifter og sociale omkostninger.
Alzheimers sygdom er ikke centrum for et eneste udgiftsprogram under de sociale sikringsinstitutioner, og hverken medlemsstaterne eller Kommissionen har været i stand til at besvare behovet for at optrappe bestræbelserne for at bekæmpe en sygdom, der er på vej til at udvikle sig til en samfundsplage, hvis - som forventet - 8 millioner mennesker rammes af sygdommen op til 2000. Efter indskrænkningerne i pensionerne og de sociale ydelser i profittens og konkurrencedygtighedens navn opdyrker staterne og de sociale sikringsinstitutioner nu en ny form for racisme, der går ud over den mest udsatte del af befolkningen, når det gælder denne type sygdomme. Reglerne på det uhæmmede frie marked går ind for døden, når den er billigere end livet.
På det socialpolitiske område udsætter man til stadighed behandlingen af dette spørgsmål til en gang i fremtiden, men det er en meget usikker fremtid for de tusindvis af lidende, som vi kunne hjælpe nu ved at træffe foranstaltninger til at støtte dem og skabe de behandlingsstrukturer, sygehuse og uddannelsesprogrammer for uddannelse af plejepersonale til de syge og personale til at støtte deres familier i disses kamp med sygdommens sociale konsekvenser, som nu en gang er nødvendige. Det er ligeledes nødvendigt straks at finansiere forskning i årsagerne til, forebyggelse af og tidligere diagnosticering og behandling af Alzheimers sygdom, såvel som andre tilsvarende syndromer.
Et samfund, der påstår, at det ønsker at øge den gennemsnitlige levealder og sørge for, at disse år bliver de bedst mulige, hvad levevilkår angår, kan ikke acceptere, at man giver fortabt og overgiver de gamles ånd og personlighed på profittens alter til en for både den syge og dennes omgivelser så skadelig og ødelæggende en sygdom, som Alzheimers sygdom er.
(Mødet udsat kl. 13.30 og genoptaget kl. 15.00)

Situationen i Kosovo (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er den fortsatte forhandling om Rådets erklæring om situationen i Kosovo.

Roubatis
Fru formand, det er lidt trist at skulle fortsætte en forhandling, der synes at være afsluttet allerede.
Kosovoalbanerne kræver noget, der efter min mening er logisk og indlysende, og har gjort det i mange år: de kræver at få anerkendt deres ret til selv at bestemme deres skæbne. De kræver respekt for deres menneskerettigheder, men ledergruppen i Beograd under Slobodan Milosevic vælger i stedet konfrontationspolitikken. Det er en politik, der fremmer de ekstremistiske elementer, som også findes blandt den albanske befolkning.
Terroristerne i den såkaldte Kosovos Befrielseshær hjælper efter min mening ikke Kosovoalbanerne gennem vold og drab. På sin side har Slobodan Milosevic ikke givet indtryk af at have lært meget af de stadig ømme sår efter borgerkrigen i det tidligere Jugoslavien. Begivenhederne i Kosovo er til fare for hele regionen. Det bør være helt centralt i EU's indsats at undgå, at krisen breder sig til de omkringliggende stater, Albanien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Efter min mening er de skridt, som rådsformandskabet har taget og især hr. Cooks initiativer meget fornuftige.
Der er allerede nu ved at opstå alvorlige problemer på grund af befolkningsbevægelserne mod syd og mod vest. Hvis flere tusinde flygtninge tvinges til at flygte til de omkringliggende lande, får regeringerne i Tirana og Skopje alvorlige problemer. Dette vil også betyde, at alt det fornuftige arbejde, som Fatos Nano har udført i Albanien for at stabilisere landet, er tabt på gulvet. En destabilisering af hele regionen vil være konsekvensen, og dette vil få uanede følger for freden på Balkan.
EU bør ikke tillade nogen form for ændringer af de eksisterede grænser. Vi kan på den anden side heller ikke tillade et nyt blodbad i Balkan. I denne forbindelse er udtalelserne af hr. Van den Broek og hr. Henderson positive. Det er nødvendigt straks at indlede en dialog med henblik på at nå frem til en løsning. Og det bør være Milosevic, der tager dette skridt. Det skylder han det serbiske folk, som har betalt meget dyrt for hans stædighed.

Bianco
Fru formand, endnu en gang har vi set de frygtelige billeder af børn og kvinder, der er blevet slået til ukendelighed på grund af den serbiske politivold, og endnu en gang er vi nået for sent frem, på trods af at disse episoder har været bebudet af en hel række begivenheder. Allerede i oktober måned krævede 3.000 albanere en helt elementær ret, nemlig retten til at gå i skole på deres eget sprog, og de blev jaget væk under kraftig voldsanvendelse fra det serbiske regeringspolitis side, medens Den Europæiske Unions diplomatiske myndigheder tav.
Den Europæiske Union har vedtaget et dokument, der her til morgen er blevet nævnt af rådsformanden, og jeg tror, at det er et godt dokument, det er der ingen grund til ikke at erkende, det er en tekst med fornuftige oplysninger. Men problemet er noget andet: vil det lykkes for Dem, hr. formand, at gennemføre det, der står i Deres erklæring? Det er det store spørgsmål! Når den serbiske regerings repræsentant ikke vil iværksætte en dialog om anerkendelse af rettigheder, før albanerne har anerkendt den serbiske forfatning, ja så sætter han en objektivt set uacceptabel betingelse, fordi netop denne forfatning, som De selv nævnede, repræsenterer den største forhindring for igangsættelsen af forhandlingerne.
Situationen bliver yderligere vanskeliggjort af det forhold, at parterne snarere end at nærme sig hinanden har fjernet sig fra hinanden. I dag er selv de mere moderate ledere, som f.eks. Rugova, gjort til talsmænd for fløjsynspunkter. Det er derfor nødvendigt, at Rådet arbejder meget energisk for at undgå blodsudgydelser og for at der ikke endnu en gang skal bryde en krig ud i dette område, en krig, hvis resultater er helt uoverskuelige.

Van Bladel
Fru formand, under forhandlingerne om Maastricht-traktaten begyndte krigen i Jugoslavien, og landet splittedes. Umiddelbart før starten på udvidelsesforhandlingerne hænger mareridtet om en Balkankrig over os. Kollegerne de Vries, Swoboda og Pack har allerede givet en omfattende analyse af denne sag, som jeg er enig i. Jeg begrænser mig derfor til et par spørgsmål til formanden for Unionen.
Er Rådets formand med hensyn til Kosovo om nødvendigt villig til at give det samme signal som til Irak? Er der planer om at sende militærobservatører til den albanske grænse? For som De ved, er landet fyldt til randen med våben, og man siger, at dette land forsyner den lille befrielseshær.
Kosovos autonomi synes at ligge formanden meget på sinde. Hvordan har han tænkt sig at få Milosevic til at realisere dette?

Alavanos
Fru formand, på trods af vanskelighederne og de mange døde, der har været i Kosovo, mener jeg, at der er elementer, der kan give os grund til håb, i hvert tilfælde hvad angår Bosnien. I tilfældet Bosnien har vi en kroatisk befolkning i Bosnien og over for dem en nationalistisk og provokerende Tudjman. I tilfældet Kosovo har vi den albanske befolkning, men samtidig har vi Fatos Nano, der er moderat og fornuftig. I tilfældet Bosnien havde vi delte helheder. I tilfældet Kosovo har vi grænser inden for rammerne af Forbundsrepublikken Jugoslavien. Derfor er forsigtighed og moderation nødvendigt. Der er naturligvis brug for pres, men det er også nødvendigt at give Jugoslavien i form af Serbien den nødvendige sikkerhed, så det kan gennemføre den udvikling, det skal gennemgå. Vi må ikke glemme den frygt, som hersker i Jugoslavien for en ny deling, frygten for et Vojvodina efter Kosovo, frygten for et Montenegro efter Vojvodina, og fra dette synspunkt tror jeg, at forsikringerne om de faste grænser vil medvirke til at gøre den jugoslaviske regering mere forhandlingsvenlig.

Titley
Fru formand, jeg håber ikke, at der er nogen i dette Parlament, der ikke er klar over, eller som er i tvivl om, alvoren af den krise, vi står overfor i dag. Efter krigen i Bosnien var der mange af os, der frygtede, at der ville være nogen, der ville benytte freden som en anledning til blot at samle kræfter, inden de vendte tilbage til deres onde gerninger. Jeg frygter, at vi for nærværende er ved at se disse spådomme gå i opfyldelse.
Præsident Tudjmans nylige tale til sin partikongres i Kroatien, situationen i Østslavonien og den måde, hvorpå Dayton-aftalen ikke håndhæves effektivt nok antyder alt sammen, at det internationale samfund ikke må opgive sin bevogtning af regionen.
I Kosovo tror præsident Milosevic helt klart, at han er stærk nok til at udfordre det internationale samfund og dets beslutsomhed. Vi må derfor udsende et meget klart budskab om, at vi stadig er engageret i en permanent genoprettelse af fred og stabilitet i regionen. Vi må opnå en fuldstændig enighed om formålet i det internationale samfund. Den mindste opfattede divergens vil blive blæst op af Milosevic og brugt til at retfærdiggøre hans brutalitet. Vores fordømmelse af den serbiske undertrykkelses brutalitet må være klar og tydelig, og vi må samtidig gøre det klart, at vi ikke vil have noget som helst at gøre med terrorisme.
Jeg lykønsker formandskabet og Kontaktgruppen med den prompte reaktion, de har udvist over for den seneste krise. Men vi må sikre, at sanktionerne bliver håndhævet effektivt mod Serbien, og vi må støtte de bestræbelser, som den albanske, den bulgarske og den tidligere jugoslaviske republik Makedonien gør for at forsøge at forhindre krisen i at sprede sig og destabilisere hele regionen.
Parlamentets Udvalg om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender foreslog for nylig, at der blev udpeget en høj repræsentant for Kosovo. Derfor er vi meget glade for den nye mission og opgave, der er betroet Felipe González som OSCEformandskabets personlige repræsentant for det tidligere Jugoslavien.
Hvis vi er i stand til at løse de kortsigtede problemer, må vi øge vores bestræbelser på at løse de langsigtede.Vi må især forsøge at få gennemført uddannelsesaftalen, og vi må gøre fremskridt med civile byggeforanstaltninger inden for Kosovo.

Lambrias
Fru formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på et aspekt, der ikke er blevet nævnt. Fem lande med Grækenland først, det eneste faste medlem af Den Europæiske Union, og dernæst Bulgarien, Rumænien, Tyrkiet og, efter forslag fra Grækenland, også Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, indtog i forgårs en fælles holdning til det eksplosive problem i Kosovo. Det er disse fem lande, der mere end nogle andre er klar over, at en genopblussen af krisen i denne plagede region vil sprænge freden på Balkan i luften, selvom den er ladet med så meget blod, så mange tårer og voldsomme skader efter opdelingen af Jugoslavien. Disse fem lande vil være de første til at lide under virkningerne af en ukontrollerbar oprørssituation.
I disse dage er Albaniens præsident, hr. Mejdani, på officielt besøg i Athen, og han har ladet forlyde, at løsningen af det dramatiske problem kan findes på to fronter: for det første udelukkelse af enhver grænseændring på Balkan og for det andet anerkendelse af bred selvbestemmelsesret, gennemførelse af frie valg og genetablering af retsstaten i Kosovo. Total respekt for de etniske rettigheder, fortsættelse af fredsbestræbelserne og anvendelse af aftaler på uddannelsesområdet er den eneste vej frem til en konstruktiv dialog, der kan bryde den onde cirkel af terroristiske angreb og brutal undertrykkelse. Alt andet er det samme som at kaste tændte fakler på Europas krudttønde.

Pettinari
Fru formand, det er tydeligt, at Europa og dets institutioner endnu en gang er kommet for sent til et tragisk og specifikt europæisk problem. Det er imidlertid vigtigt, at kontaktgruppen klart har fastslået vilkårene for en politisk løsning af konflikten. Jeg understreger, at det skal være en politisk og ikke en militær løsning, som det selv i denne forhandling helt absurd er blevet foreslået.
Nu må vi afvise enhver anklage om indblanding, for man kan ikke tale om indblanding, når militæret tages i brug i en politisk strid. Samtidig må vi afvise de uafhængighedskrav, der også her i formiddag er fremsat netop vedrørende Kosovo.
Efter min mening bør Europa udvirke et meget stærkt tryk for at få Milosevic til på ny at tage den direkte dialog med det albanske samfund i brug. Dette er et problem, som nu må løses, og der er kun én mulig vej, nemlig dialogen mellem de berørte parter. Formålet bør være at vende tilbage til den selvbestemmelse, som Kosovo har haft, og som netop regeringen i Beograd har nægtet det. Dette er efter min mening den mulighed, som Rådet beslutsomt må tage i anvendelse i overensstemmelse med de retningslinjer, som jeg tilslutter mig, der er fastlagt af kontaktgruppen.

Carnero González
Fru formand, vi har nu mulighed for i Kosovo gennem det forebyggende diplomati at undgå det, som vi ikke kunne undgå i 1991 i det tidligere Jugoslavien. Præsident Milosevic skal derfor presses til straks at opgive repressionen, til at påbegynde en dialog med repræsentanterne for Kosovo og til at genindføre det selvstyre i området, som for flere år siden blev sat ud af kraft.
Samtidig med at vi presser Milosevic på denne måde, skal vi fordømme terrorismen, som ikke dur, og som hverken kan du eller være acceptabel til at forsvare politiske mål. Og vi bør således støtte den internationale politiske aktion ved hjælp af politiske skridt, baseret på to betragtninger: for det første er det, der sker i Kosovo langt fra et internt problem - når vi taler om demokratiske principper, menneskerettigheder og menneskeliv er der naturligvis ingen suverænitetsret - og for det andet, så skal en hvilken som helst løsning for Kosovo holde sig inden for rammerne af de nuværende grænser, hvis vi ikke ønsker at skabe yderligere problemer.
Vi vil derfor støtte de foranstaltninger, der er vedtaget af Kontaktgruppen, anmode om at Europa spiller en større rolle og naturligvis støtte den mission, der tilsyneladende er blevet accepteret af den tidligere spanske regeringschef, Felipe González.

Henderson
Jeg vil gerne komme med en række kommentarer til de argumenter, der er blevet rejst af kolleger under forhandlingen.
Jeg afviser for det første enhver antydning om, at formandskabet skulle have været inaktivt, når det gælder om at forsøge at gøre, hvad der er praktisk og realistisk i tacklingen af problemerne i Kosovo. Som jeg sagde i min indledning, besøgte udenrigsminister Cook i sin egenskab af formand for Rådet Beograd og mødtes med hr. Milosevic sidste torsdag. Han var ledsaget af Kommissionen.
Mandag mødtes Kontaktgruppen i London og fire aftaleområder som del af en politisk aktion blev sat i kraft: en våbenembargo, et afslag om at levere udstyr, der kan anvendes repressivt, visarestriktioner og et moratorium for finansielle kreditter til området. Det var det grundlag, hvorpå det internationale samfund har talt og taget affære.
I dag befinder min kollega, minister Lloyd, sig i området som udsending for formandskabet, og det har han været siden mandag. Han vil besøge Beograd. Han vil også besøge andre nabolande for at høre om deres særlige problemer og bekymringer, således at han kan bringe disse oplysninger tilbage til centrum. Desuden er Europa-konferencen, der finder sted i morgen i London, en anden lejlighed til at drøfte spørgsmålene, og udenrigsministrenes uformelle møde i Edinburgh på fredag og lørdag er endnu en lejlighed. Hvis der er andre idéer da, kan de drøftes og bringes i anvendelse.
Der har været megen aktivitet fra formandskabets side, hvori Rådet har været inddraget, og det er også som svar på hr. Biancos spørgsmål.
Som svar til fru van Bladel vil jeg sige, at det for nærværende er målet at forsøge at nå frem til en politisk løsning. Spørgsmålet om en militæraktion har ikke været rejst. Hvis det skulle blive rejst, ville det være nødvendigt at overveje, om det var i overensstemmelse med international lovgivning, og om det ville være en passende og effektiv aktion. Hvis svaret på begge disse spørgsmål var ja, ville det skulle besluttes, hvem der ville deltage i den, hvad formålet var, hvordan en eventuel militæraktion ville ende, og hvilken politisk løsning der skulle til. Der er en masse spørgsmål over hele linjen til alle disse problemstillinger. Det vigtige er at forsøge at nå frem til en politisk løsning af dette problem. Som en af deltagerne i forhandlingerne sagde nær afslutningen: hvis det anerkendes, at den jugoslaviske regerings adfærd i Kosovo er uacceptabel for det internationale samfund, kan der rettes op på situationen ved at gengive Kosovos folk omfattende selvstyre, således at de hvad deres interne anliggender angår kan træffe afgørelse om deres egen fremtid.
Der har været aktivitet, formandskabet har været aktivt, Rådet har været aktivt, og det internationale samfund har rent faktisk reageret på krisen. Dette reflekteres også i, at der er en debat i Parlamentet her i dag, og at Parlamentet selv spiller sin rolle ved at tale for Den Europæiske Unions folk om, hvor alvorligt de anser situationen for at være, og hvordan vi forhåbentlig vil være i stand til at søge en løsning baseret på en politisk bilæggelse af konflikten.

Swoboda
Fru formand, rådsformanden så på mig, da han afviste beskyldningen om, at rådsformanden ikke havde været særlig aktiv. Måske var det, fordi jeg er en af de få, der er til stede, men jeg må klart udtale, at min kritik ikke var rettet mod den nuværende rådsformand men mod formandskabet, Kommissionen og endog Parlamentet, som i mange år anerkendte problemet uden at gøre nok ved det. Jeg håber, at det nuværende formandskab vil bidrage meget til at løse problemet og krisen.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

ASEM-processen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B4-0174/98 - O-0004/98 og B4-0175/98 af Swoboda og Titley for PSE-Gruppen til henholdsvis Rådet og Kommissionen om ASEM-processen; -B4-0176/98 - O-0018/98 af Bertens for ELDR-Gruppen til Rådet om det næste møde mellem Europa og Asien (ASEM); -B4-0178/98 - O-0055/98 af Jarzembowski m.fl. for PPE-Gruppen til Rådet om ASEM-processen; -B4-0180/98 - O-0058/98 af Telkämper m.fl. for V-Gruppen til Rådet om det andet Asien/Europa-topmøde i London i april (ASEM II); -B4-0261/98 - O-0061/98 af Vinci for GUE/NGL-Gruppen til Rådet om topmødet i Asien/Europa; -B4-0264/98 - O-0064/98 af Pompidou for UPE-Gruppen til Rådet om ASEM-processen; -B4-0268/98 - O-0068/98 af Dupuis og Vandemeulebroucke for ARE-Gruppen til Rådet om næste asiatisk-europæisk topmøde (ASEM) i London i april.
Titley
Fru formand, for nylig bebudede en større virksomhed i min valgkreds omfattende fyringer, fordi man var gået glip af en ordre fra Det Fjerne Østen. Det bestyrkede mig i min tro på de farer, som den nuværende krise udgør for Europa. Vores banker er yderst udsatte, og vores afhængighed af handel gør os meget sårbare over for denne type krise på verdensmarkederne. Vi bør derfor helt klart bruge ASEM-processen til at se, hvordan vi kan sikre, at denne krise overvindes hurtigt og sikre, at krisen ikke bliver værre.
Især må vi notere os, at i det mindste en del af denne krise kan tilskrives det, man kunne kalde nepotisme, og som andre ligeud ville kalde korruption i nogle af de pågældende lande. Der er blevet gjort for mange "magelige« forretninger for andre folks penge, og folk har været rede til at vende det blinde øje til svaghederne ved disse forretninger. Vi kan helt klart ikke udskille økonomisk frihed fra politisk frihed. De krav, som dette Parlament hyppigt stiller om overholdelse af menneskerettigheder, er en lige så vigtig del af processen som kravene om økonomisk frihed.
Vi må sikre gennemsigtighed i den politiske proces i Det Fjerne Østen. Jeg vil gerne høre fra Rådet og Kommissionen, hvordan de har i sinde at bruge ASEM-topmødet til at understrege betydningen af udviklingsprojekter, der sigter mod god ledelse i Det Fjerne Østen, således at vi kan bygge ud fra en stærkere økonomi i fremtiden. Vi burde se parlamenterne få en meget stærkere rolle at spille i denne proces, for ved at have en parlamentarisk dimension vil vi sikre, at ingen vender det blinde øje til nepotisme og korruption.
Endelig må vi se på en reform af de finansielle institutioner. Der er nogen af os, der har mistanke til, at de redningspakker, der for nærværende bliver påtvunget dem, mere handler om at redde folk, der har gjort dårlige forretninger, end om at genopbygge samfundene og økonomierne i landene i Det Fjerne Østen. Jeg vil være interesseret i at høre, hvad Rådet og Kommissionen har at sige om, hvordan de har i sinde at gribe ASEM-topmødet an ud fra disse synsvinkler.

Bertens
Fru formand, fungerende formand, ASEM-topmødet er selvfølgelig af stor betydning. Den usikre situation, der økonomisk er opstået i Sydøst-Asien, dér burde EU have været med fra starten. Det hører også med til en ligevægtig og ligeværdig dialog mellem denne del af Asien og EU. De asiatiske lande skal gennemføre store reformer, men Unionen skal støtte denne proces og samarbejde herom med IMF. Jeg vil spørge Rådet, om det deler denne opfattelse, og endvidere vil jeg sætte pris på, om Rådet kan oplyse, hvordan man kunne have undgået, at Den Europæiske Union har fået image af at være den store fraværende ved den nylige finansiel-økonomiske krise i Sydøst-Asien. Hvordan vil Rådet rette op på dette? Vi støtter ASEAN-landenes fælles initiativ om at oprette en fælles overvågningsmekanisme, og sammen kan de afværge en eventuel ny krise og inddæmme den kendte finansiel-økonomiske dominoeffekt. Er Rådet enig med mig i, at en støttende rolle for EU muligvis kan være nyttig? Et simpelt spørgsmål, måske et langt svar, men i hvert fald: Tænk på det.
Min gruppe, Den Liberale Gruppe, lægger også stor vægt på, at der ikke kun behandles finansielle emner på topmødet. Politisk dialog er i et ligevægtigt og ligeværdigt forhold mindst lige så vigtigt. I overensstemmelse med ministerrådsmødet i begyndelsen af sidste år anmoder jeg derfor Rådet om også at sætte menneskerettighederne på ASEM-topmødets plenardagsorden. Måske kan de behandles på de kendte små bilaterale møder mellem forskellige lande. Vil Rådet love, at dette også sker?

Jarzembowski
Fru formand, hr. formand for Rådet, kære hr. kommissær, også min gruppe er meget spændt på svaret på de fire skriftlige spørgsmål, for de asiatisk-europæiske forbindelser har stor betydning for både vores udenrigspolitiske forbindelser og de økonomiske og socialpolitiske forhold i de pågældende 25 stater. Vi mener, at Asienprocessen netop ikke må overlades til udenrigsministrene og bureaukraterne, men at Europa-Parlamentet og de asiatiske parlamenter, der repræsenterer befolkningerne i denne proces, skal inddrages.
Vi støtter denne proces, der skal bestå i et vidtgående samarbejde lige fra politisk dialog over økonomisk samarbejde til socialt og kulturelt samarbejde. Vi vil også gerne vide, om Rådet vil tale med de asiatiske kolleger om en udvidelse af ASEMdeltagerstaterne. Vi mener, det kunne være interessant at inddrage Indien, Pakistan, Bangladesh, New Zealand og Australien. Men jeg indrømmer, at vores asiatiske partnere selv må træffe den afgørelse, på nøjagtig samme måde som vi har forbehold over for Burma på grund af menneskerettighedssituationen og ikke kan acceptere Burma.
Hvis der skal opnåes et godt resultat i London, så er det kun muligt, hvis de 25 stats- og regeringschefer kan dokumentere, at vi finder sammen om en metode til at afslutte finanskrisen i Asien. Det afhænger af, om der kan skabes mere gennemskuelighed i den internationale banksektor. Det afhænger af, om der også kan findes frem til en mekanisme, der bremser fremtidige valutaspekulationer. Jeg støtter de personer i Rådet og i Kommissionen, der mener, at et land som Indonesien, der ikke alene undlader at realisere de aftaler, der er indgået med Den Internationale Valutafond, men også afviser dem vilkårligt, bare ikke kan regne med støtte fra de asiatisk-europæiske partnere, men at Fællesskabet og også de asiatiske partnere derimod må arbejde for at ændre de politiske og økonomiske forhold i dette land.
Jeg er også enig med nogle af mine kolleger, der giver udtryk for, at når vi taler om økonomi, om handel, om finanser, om udenrigspolitik, så skal de grundlæggende problemer, som vores europæiske stater og de asiatiske partnere har til fælles, nemlig bekæmpelsen af fattigdom, overholdelsen af menneskerettigheder, udviklingen af demokrati og retsregler samt miljøbeskyttelsen - jeg tillader mig her at minde om skovbrandene i bestemte dele af Asien, som ikke kun har lokale, men også globale konsekvenser - diskuteres på ASEM-topmødet.
Endelig mener jeg - som nogle af de foregående talere allerede har sagt - at det er vigtigt, at Europa-Parlamentet og de asiatiske parlamenter inddrages i processen. Det er også en mulighed for at styrke demokratiseringsprocessen generelt, at ansvaret hos de delegerede for de internationale forbindelser øges. Derfor er det meget vigtigt at inddrage de asiatiske parlamenter og Europa-Parlamentet.
Tillad mig at sige to ting til sidst. For det første: Det ville glæde mig meget, hvis formanden for Rådet og måske også vores ærede kommissær, Sir Leon Brittan, ville meddele, at de vil afgive en officiel erklæring om resultaterne på topmødet i London på plenarmødet i Bruxelles i slutningen af april, så vi kan debattere resultaterne endnu en gang. I dag debatterer vi forventningerne, men det vil være vigtigt, at Parlamentet også kommer til at diskutere resultaterne på grundlag af en officiel erklæring fra Rådet og Kommissionen. I øvrigt, mine damer og herrer, tillader jeg mig at ønske Rådet og Kommissionen held og lykke med ASEM-topmødet i London.

Telkämper
Fru formand, det andet møde mellem ASEM-statscheferne og de europæiske regeringschefer 3.-4. april finder sted på baggrund af en alvorlig økonomisk og finansiel krise i Øst- og Sydøstasien, en krise, der forværrer og i højere grad vil forværre de sædvanlige konsekvenser af kapitalistisk økonomisk vækst i megabyer - usikre og dårligt betalte arbejdspladser, hensynløs og ukontrolleret udnyttelse af natur- og jordressourcerne samt af og til meget voldsomme krænkelser af menneskerettighederne.
OECD-prognoser går ud fra, at de europæiske økonomier også vil blive angrebet som følge af krisen, hvis der ikke sker noget hurtigt og holdbart i Sydøstasien, og hvis der ikke sker en bedring. Der har jo også været mange kolleger her i Parlamentet, der har hyldet tigerstaterne, deres boom, de hurtige penges politik dér. Jeg mener, at vi her har brug for nye mekanismer og især et politisk primat, vi har her brug for en ny ramme, der bør fastlægges i London.
Hvis vi holder os for øje, at ASEM-staterne frembringer mere end halvdelen af hele verdens bruttonationalprodukt, så afspejler det, at der hviler et stort ansvar på dette møde i London. I løbet af de sidste måneder har vi i dette Parlament gentagne gange krævet demokratisering i Burma, kun handelsforbindelser med Burma, hvis menneskerettighederne overholdes og forholdene udvikler sig i retning mod demokrati, med hensyn til Nordkorea, at der ikke ensidigt må gives penge ud til KEDO-projektet, men at vi bruger pengene på at lindre eller mildne hungersnøden, at vi her fremmer en udvikling af hjemmemarkedet og dermed også et stykke fredspolitik i Korea. Man skal komme ind på disse projekter. Hr. Kinkel talte om en ny Timor-politik. Måske kan Rådet og Kommissionen gøre noget for denne nye politik over for repressionsstaten Indonesien. Så urskovsbrandene. Det er ikke tilfældigt, at urskovene brænder. De bliver antændt. Jeg mener, at vi her har brug for klimabeskyttelsesprogrammer.
Vi vil gerne vide, hvordan De har tænkt Dem at tage fat på de problemer, som vi har diskuteret mange gange, hvilke initiativer De vil tage? Hvad mener De f.eks. om indførelsen af en Tobin-afgift på baggrund af den økonomiske og finansielle krise? Hvordan vil De gøre det klart for regeringerne, at der skal indledes et nyt samarbejde? Jeg tror, det ville være godt, hvis De fik en pakke med fra Parlamentet til forhandlingerne og næste gang rapporterer til Parlamentet, som hr. Jarzembowski også sagde, om det, De har forhandlet om, hvordan De har forhandlet, og med hvilket fælles perspektiv vi kan tilrettelægge en fælles politik over for Øst- og Sydøstasien under demokratisk ansvar.

Pompidou
Fru formand, kære kolleger, det er i mine øjne vigtigt med henblik på det andet ASEM-topmøde at definere, hvilken rolle Den Europæiske Union kan og bør spille inden for rammerne af samarbejdet og udviklingen af forbindelserne med Asien, hvilke prioriteter der skal gælde for Den Europæiske Union, og hvilke foranstaltninger der skal træffes for at samordne og koncentrere det arbejde, der skal iværksættes.
ASEM-topmødet, der har til formål at stimulere dialogen med vores asiatiske partnere, kan således bidrage til at fremme den gensidige forståelse og stramme båndene mellem vores to kontinenter. Disse bånd, som i forbindelse med den meget vigtige globalisering, der i øjeblikket finder sted, skal konkretiseres ved iværksættelsen af et euro-asiatisk samarbejde om regionale og internationale spørgsmål af større betydning, herunder om de økonomiske og finansielle, videnskabelige og teknologiske samt miljømæssige, kulturelle og humanitære aspekter.
Det er derfor nødvendigt, inden for rammerne af det nye partnerskab med Asien, at EU spiller en afgørende rolle i udviklingen og iværksættelsen af sine instrumenter, der vil gøre det muligt at opnå synergi og partnerskab på disse områder.
Jeg kan derfor ikke andet end støtte alle de initiativer, der blev lagt frem på det første ASEM-topmøde, og de forslag, der er fremsat med henblik på det andet Asia-Europe Business Forum i Bangkok, der burde forbedre det generelle klima og fremme gensidige investeringer.
Hvad angår den krise, der nu i nogle måneder har ramt en stor del af Asien, hvilket sikkert vil blive et thema på topmødet i London, er det vigtigt, at Den Europæiske Union deltager aktivt i iværksættelsen af finansielle og økonomiske foranstaltninger, der kan standse tilbagegangen.
EU skal dels opmuntre til de reformer, der er nødvendige i de sektorer, der er ramt af krisen, dels genskabe de udenlandske investoreres tillid.
Som konklusion og med det formål at give ASEM-processen en parlamentarisk dimension, er det nødvendigt at støtte oprettelsen af et parlamentarisk partnerskab mellem Asien og Europa, det vil sige ASEP, og at delagtiggøre vores Parlament.

Ewing
Fru formand, jeg havde den fornøjelse at være med i den ASEAN-delegation, der besøgte Malaysia og Singapore i januar. Vi mødte ikke Malaysias og Singapores premierministre, for de var ikke hjemme, men vi mødte udenrigsministrene og blev meget vel modtaget.
Den finansielle krise var hovedemnet for drøftelserne, og i den henseende var der én ting, der kom til at fremstå meget klart for delegationsmedlemmerne. Den Europæiske Union får for lidt omtale, selvom vi til en vis del er dem, der punger ud i forbindelse med IMF. Hvis Clinton aflægger besøg, får han en masse omtale i pressen. Hvis EU-ministre aflægger besøg, får de kun liden omtale. Vi må have dette i erindring, for det er ikke rigtig fair over for Den Europæiske Union. Vi har en dyb følelse af engagement over for denne del af verden og over for de lande, der har lidt under krisen.
De var også meget interesserede i ØMU'en og mente, at den kunne være til hjælp i den globale monetære situation, hvor de har haft et så alvorligt sammenbrud. I dagens presse bemærker jeg, at en leder påstår, at Indonesien står over for et totalt sammenbrud, og at den genvalgte Suharto har sagt, at han ikke vil overholde de betingelser, der er stillet af IMF. Dette er meget alvorligt for hele processen. Vi må tilskynde til demokrati og menneskerettigheder i alle disse lande.
Vi besøgte også Skovbrugsministeriet i Malaysia og blev meget imponerede over miljøhensynene der. Jeg mener, at vi kunne tilbyde mere hjælp til deres projekter. Vi vil gerne se dialogen udvidet til også at omfatte kultur, sociale spørgsmål og politik i alle landene. Vi mødte også NGO'er og så gerne mere opmuntring fra Den Europæiske Union til disse hårdtarbejdende organisationer.

Henderson
Fru formand, det andet møde mellem Asien og Europa, der vil blive afholdt i London den 3. og 4. april, vil være en vigtig milepæl i udviklingen af Europas forhold til Asien. Rækkevidden og dybden i parlamentsmedlemmernes spørgsmål understreger ASEM's betydning og de forventninger, det har rejst. Siden det første ASEM-møde i Bangkok i 1996 har vi set resultater inden for alle de tre nøgledimensioner af ASEM-processen.
Nogle parlamentsmedlemmer har spurgt til resultater. For det første har vi på politisk plan haft en række ministermøder: udenrigsministrene, økonomiministrene og finansministrene mødtes alle hver for sig i 1997 og øgede hermed forståelsen for de problemstillinger, som vi må arbejde med for at bringe de to regioner nærmere hinanden. Der har også været kontakter med en noget lavere profil, men som har været meget nyttige, mellem embedsmænd, og som har uddybet forbindelserne på det arbejdsmæssige plan. F.eks. har arbejdsgrupper bestående af toldembedsmænd mødtes for at fremsætte forslag til, hvordan man kan harmonisere procedurer og håndhæve regler for at få handelen mellem de to regioner til at fungere bedre.
På det økonomiske plan har der været en erhvervsdialog mellem virksomheder og regeringer, og det er centralt for ASEMprocessen. Asia-Europe Business Forum har allerede holdt to møder, i Paris i 1996 og i Bangkok i november sidste år. Det tredje møde i Business Forum vil finde sted i London samtidig med ASEM II-topmødet, og det vil være en enestående lejlighed for erhvervsfolk til at få en direkte dialog med landenes ledere om en lang række anliggender, herunder en yderligere liberalisering af handel og investeringer.
For det tredje har ASEM-økonomiministrene udarbejdet og bifaldet en handlingsplan for investeringer. Den omfatter en række fremmende aktiviteter og sikrer en yderligere dialog om regulerende spørgsmål. Gennemførelsen er blevet betroet en investeringsekspertgruppe, der lige som planen selv vil blive lanceret ved ASEM II i april. Vi håber, at lederne vil vedtage en ASEM-handlingsplan for handel, hvis rammer allerede er blevet bifaldet af ASEM-økonomiministrene. Planen sigter på at nedbringe non-tarifbarrierer og forretningsomkostninger og på at fremme handelsmulighederne mellem de to regioner.
Jeg ved, at der er blevet udtrykt interesse i andre forbindelser, "people-to-people«-forbindelser, om De vil, og der har været en række andre udviklinger siden det sidste ASEM-møde. Asien-Europa-Stiftelsen blev etableret i februar 1997 med det formål at fremme forbindelser mellem ASEM-medlemmerne på det civile samfundsplan. Det har støttet en række foredrag og konferencer, herunder et seminar om menneskerettigheder og retssamfund, der blev afholdt i Sverige i december sidste år. Kulturelle forbindelser vil være højt prioriteret ved ASEM II. Der vil være et fuldt program af kulturelle begivenheder og kunstbegivenheder, der finder sted samtidig med topmødet. Nogle af disse vil blive besøgt af topmødedeltagerne, og jeg håber, at der vil blive taget nogle idéer med tilbage med inspiration heri. Begivenhederne strækker sig fra en Øst-Vest filmfestival til udstillinger af asiatisk kunst og koncerter med asiatisk musik.
Mange kolleger har rejst spørgsmålet om den finansielle krise, og hvad der kan gøres for at genskabe stabilitet. Betydningen af ASEM-processen i almindelighed og ASEM II i særdeleshed bliver meget klarere på et tidspunkt, hvor der er behov for en bedre forståelse af respektive økonomiske situationer og af behovet for at hjælpe med til at bringe stabilitet i situationen i Asien. Det giver os en anledning til at gøre noget ved en eventuel opfattelse i Asien, og også her, af, at Europa har været længe om at reagere på deres problemer og vise, at Europa har gjort, og stadig gør, en reel indsats for at hjælpe. Vi hjælper både gennem de internationale finansielle institutioner og bilateralt. Det er også en anledning til at understrege behovet for, at de asiatiske lande handler i overensstemmelse med IMF's henstillinger. Vi vil benytte ASEM II-lejligheden til at levere budskabet om, at protektionisme ikke er løsningen, og at markederne må blive mere, og ikke mindre, åbne som en del af reaktionen herpå.
Hvilke andre områder vil så blive dækket ved ASEM II? Unionen vil gå efter en omfattende politisk dialog ved ASEM II. Vi håber, at drøftelserne vil omfatte regionale problemstillinger i Asien og Europa såvel som internationale problemstillinger og vil beskæftige sig med problemstillinger i relation til grundlæggende rettigheder. Rådet er forpligtet til at give de tre dimensioner i ASEM-processen lige stor prioritet og hilser samarbejdet mellem de europæiske og asiatiske lande inden for talrige områder, såsom miljø, børns velfærd og uddannelse velkommen. Vi ser en stor mulighed for, at topmødet kan vise, at ASEM kan levere resultater på områder, der betyder noget for folk.
Vi forventer, at miljøspørgsmål vil være et af temaerne for drøftelserne mellem lederne ved ASEM II. I betragtning af spørgsmålets aktualitet og den bekymring, som deles af de asiatiske og europæiske medlemmer af ASEM, vil bistand til tackling af den akutte miljøforringelse, håber jeg, være blandt de emner, der bliver rejst. Problemet med skovbrande i Sydøstasien, som der allerede er blevet henvist til under forhandlingen, vil helt klart være et spørgsmål af umiddelbar interesse.
Der er også blevet rejst spørgsmål om fremtidigt medlemskab af ASEM. Jeg kan bekræfte, at deltagelsen i ASEM II vil være den samme som i ASEM I. Men Unionen forventer, at medlemskab vil blive et tema ved ASEM II. Fremtidige udvidelser vil afhænge af enighed blandt de nuværende medlemmer.
Så hvad ligger der foran os? Der vil blive taget vigtige skridt ved ASEM II til at fastsætte prioriteter for det fremtidige samarbejde mellem de to regioner. Unionen ser frem til vedtagelsen ved ASEM II af et rammeprogram for samarbejde mellem Asien og Europa, der skal fokusere på og styre ASEM-aktiviteterne. Vi forventer også at se lanceringen af en Asien-Europavisionsgruppe, der skal se på de langfristede mål for ASEM. Denne vil aflægge beretning til udenrigsministrene i 1999 i god tid, således at dens konklusioner kan blive anvendt i forbindelse med ASEM III i år 2000.
ASEM II i april har en solid dagsorden. Den finansielle krise i Asien vil gøre Asien-Europa-dialogen vigtigere end nogensinde. Formandskabet ser sammen med Rådet frem til et frugtbart møde i april.

Brittan, Sir Leon
Siden det første ASEM-møde er der gjort meget hastige fremskridt. På det politiske område er der indledt en vigtig politisk dialog på både minister- og embedsmandsplan, der både beskæftiger sig med globale og regionale spørgsmål. Selv menneskerettighedsområdet har været åbent for drøftelse med et uformelt seminar i Sverige i december, som ser ud til at være indledningen til en række sådanne seminarer. Ved det seneste møde for højtstående embedsmænd i London oplevede man en bemærkelsesværdigt åben udveksling af synspunkter om Cambodja, Irak, den koreanske halvø og udvidelsen af EU.
På det økonomiske område har økonomiministre og embedsmænd gjort store fremskridt med at udarbejde handlingsplaner både til fremme af investeringer og handel og med at nå frem til fælles synspunkter om WTO-relaterede spørgsmål samt om sådanne temaer som infrastruktur og vedvarede vækst. Finansministre og embedsmænd er blevet enige om, at der ligger et betydeligt potentiale i et større samarbejde mellem finanstilsynførende i vores to regioner. De er også blevet enige om, at bedre ordninger til udveksling af information og deling af oplysninger om bedste praksis vil fremme en bedre finansiel stabilitet. Et intensivt samarbejde er etableret inden for toldområdet, og den private sektor har etableret sin egen vedvarende dialog via Asia-Europe Business Forum og andre møder.
På det kulturelle og sociale område sørger Asien-Europa-Stiftelsen for et flagskibsinitiativ, der søger at fremme gensidig viden mellem vores to regioner. Forskellige andre initiativer er ligeledes blevet taget eller forberedt inden for sådanne områder som teknologi, miljø, ungdomskontakter og uddannelsesudvekslinger. Andre vigtige begivenheder såsom Manila Forum on Culture and Values in Asia and Europe har valgt retning efter det vejkort, som ASEP har tegnet.
Jeg noterer mig, at der i perioden siden topmødet i Bangkok er blevet tænkt mange tanker om spørgsmål om proces, koordinering og vision. Især forslagene om at etablere et asiatisk-europæisk rammeprogram for samarbejde og en asiatiskeuropæisk visionsgruppe vil sandsynligvis blive taget frem ved London-topmødet.
Med hensyn til fremtiden så forløber topmødeforberedelserne smidigt og konstruktivt. De kommende to år vil først og fremmest være en konsolideringsperiode. Men vi må vise mere konkrete og håndgribelige resultater inden år 2000. ASEMprocessen har været og bør fortsat være en uformel proces, der primært bør fungere som en politisk katalysator til opnåelse af gensidig forståelse, dialog og samarbejde. ASEM bør ikke udvikle sig til en institution med sekretariat eller noget i den retning. Men vi må fokusere processen mere klart på et begrænset antal prioriterede områder. En indsats på at gøre dette er indledt i regi af Asien-Europa rammeprogrammet for samarbejde, der skal vedtages ved London-topmødet.
Topmødet forventes at træffe nogle vigtige beslutninger om ASEM's fremtid, nemlig om at vedtage handlingsplanen for handel og handlingsplanen for investeringer, oprette Asiatisk-Europæisk Center for Miljøteknologi i Thailand, vedtage rammeprogrammet for samarbejde mellem Asien og Europa og etablere ASEM-visionsgruppen, der vil bestå af fremtrædende personligheder fra alle ASEM-partnerne, og som vil få mandat til at fremsætte et uafhængigt synspunkt på den mellemlangog langsigtede udvikling i forbindelserne mellem Asien og Europa inden for ASEM. Kommissionen har udpeget Percy Barnevik, tidligere administrerende direktør for ASEA Brown Boveri og for nærværende formand for Investa Koncernen, som sin repræsentant. Topmødet vil ligeledes lancere en række nye initiativer, eventuelt inden for sådanne områder som hvidvaskning af penge, børnevelfærd, miljø m.v.
Finanskrisen i Asien øger helt klart betydningen af et samarbejde mellem Asien og Europa og af ASEM. London-topmødet vil hellige den en hel del opmærksomhed. Vi må give stærke politiske budskaber og også fremsætte initiativer, der kan hjælpe med til at overvinde krisen. Det britiske formandskab har lige sendt en mission på højt plan til de sydøstasiatiske lande for at rette op på eventuelle misforståelser omkring omfanget af Europas rolle i håndteringen af situationen og for at hjælpe med til at forberede topmødets budskab om dette emne.
Topmødet vil skulle levere et stærkt politisk budskab med hensyn til krisen, der anerkender dens globale indvirkninger, der fremhæver de bidrag, som europæiske partnere har ydet, der bekræfter ASEM-partnernes forpligtelse til at gennemføre de nødvendige reformer, og som understreger behovet for at modstå fristelsen til protektionisme og forfølge yderligere liberalisering som den mest effektive modgift til eventuelle tilskyndelser til protektionisme i både Asien og Europa. Vi overvejer, hvordan vi kan yde yderligere bistand til styrkelse af den finansielle overvågning og tage hånd om krisens sociale indvirkninger.
Det er hensigten med ASEM at etablere et omfattende partnerskab, der går videre end til regeringer og administrationer, og som omfatter en dialog mellem parlamentsmedlemmer i de to regioner. Det var derfor hensigtsmæssigt, at det første ASEMmøde fulgtes af et møde for Asien-Europa Parlamentspartnerskabet her i april 1996. Jeg håber, at dette kan fortsætte.
Det er også bemærkelsesværdigt, at Asien-Europa-Stiftelsen er i færd med at planlægge et program, der skal føre unge parlamentarikere fra begge regioner sammen. Denne form for uformel tilgang blandt parlamentarikere skulle være særlig nyttig.
Endelig bør jeg nævne, at Kommissionen med glæde vil aflægge beretning for Parlamentet om resultatet af topmødet.

Randzio-Plath
Fru formand, svarene fra rådsformandskabet og Kommissionen understreger chancerne for en vellykket ASEM-konference i London. Jeg mener, det er virkelig vigtigt, at vi netop i denne tid finder frem til et budskab om, at begge verdensregioner kan finde sammen i et vellykket samarbejde. Endelig skal ASEM-processen ikke erstatte nogen form for multilateralt samarbejde, men dog fremme partnerskabet mellem Europa og Asien i visse spørgsmål.
Jeg tænker her ikke kun på mulige løsninger som svar på krisen i Asien, men også på, at reformen af de internationale finansinstitutioner kan opnå nogle fremskridt, hvis der udvikles fælles forestillinger i begge verdensregioner. Jeg tænker også på, at vi faktisk har brug for andre tilsynsregler, og vi har formentlig også brug for andre definitioner af offentlig udlandsgæld. Det vil helt sikkert også blive drøftet i denne forbindelse. Derfor forventer jeg, at denne ASEM-konference kommer til at betyde et fremskridt. Det bør helt sikkert også understreges på ASEM-konferencen, at euroen ikke kun kan bidrage til en stabilisering af monetære og økonomiske forbindelser i Den Europæiske Union, men også til en international monetær stabilisering. Det er et vigtigt budskab, der bør udgå fra denne konference.
Jeg vil gerne understrege endnu en gang, hvor nødvendigt det er med et godt samarbejde mellem disse så vigtige verdensregioner. Trods vores forskellige traditioner og kulturer er der mulighed for samarbejde, der også er nødvendigt, netop fordi vi allerede har et så veludviklet økonomisk samarbejde. Derfor har vi også brug for politisk stabilitet i begge verdensregioner. Det bør denne dybe politiske dialog bidrage til. Det kan den også, for sikkerhedsanliggender i Asien er vores sikkerhedsanliggender, og der bør fokuseres mere og mere på emnet good governments i den politiske dialog.
Men vi må ikke glemme i den forbindelse, at samarbejdet mellem Asien og Europa ikke kun er et samarbejde mellem regeringerne og parlamenterne, men også mellem de ikke-statslige organisationer, mellem de unge i Asien og Europa, mellem kvinderne i Asien og Europa. Der er mange emner her, som man bør komme ind på og frem for alt bør gennemføre i dialogen people to people . Jeg opfordrer rådsformandskabet og Kommissionen til at vise en klar samarbejdsprofil på alle niveauer helt konkret i projekter og programmer.

Kittelmann
Fru formand, det beroliger mig meget at høre, at vi efter krisen er kommet i tanke om overordentligt mange ting, som vi skal gøre. Analysen af det, som var før krisen, har vist den beroligende kendsgerning, at vi har gjort meget. Jeg beder om, at det ikke bliver glemt på topmødet i London, hvad der tidligere blev betragtet som årsager, og hvad der ikke kunne gennemføres. Hvis man ser nøje på, hvad der var årsag til krisen, så er man relativt enig om, at det hovedsageligt drejede sig om et for højt underskud på betalingsbalancens løbende poster i de pågældende nationaløkonomier, om en stor udlandsgæld, især i den private sektor, begunstiget af faste valutakurssystemer, finansieringen af uproduktive områder og meget andet.
Vi kan i øjeblikket konstatere, at alle er forskrækkede, trækker sig tilbage, til dels trækker lån tilbage som f.eks. i Taiwan, hvor krisen i grunden ikke er så udpræget, og hvor man netop skulle blive i stedet for at trække sig tilbage. Men i stedet flygter kapitalen ud af regionen, og politikerne giver gode råd. De gode råd, politikerne skal give for fremtiden, interesserer os også som Parlament. Derfor betragter vi forhandlingen her som en første begyndelse.
Jeg er taknemmelig over, Sir Leon - jeg antager, at formandskabet ser det på samme måde - at vi fortsætter diskussionen her i Europa-Parlamentet og kommer til at tale om resultaterne. Men vi er selvfølgelig også overordentligt interesserede i de politiske forhold mellem de asiatiske tigre, der jo næsten ikke har kunnet løbe i den sidste tid af bar arrogance på visse områder, og har givet os, europæerne, råd, mens de nu, efter at krisen har fundet sted, henvender sig til os for at få hjælp. Vi må allesammen lære, at det, som skete i Asien, også skyldes, at mange europæere ikke kunne investere dér hurtigt nok til at kunne tjene hurtige penge og heller ikke holdt sig tilbage, selvom de kendte til risikoen, men nu trækker sig tilbage og til dels efterlader asiatiske lande i bitter fattigdom.
Jeg tillader mig at minde om, at det ikke kun er økonomien, der er beskadiget, men at vi også oplever social tilbagegang og nødsituationer, at eksistensen er ødelagt for hundrede tusinder eller millioner af mennesker, der har haft tillid til, at politikerne, økonomerne, gør det rigtige, at der hersker sult og nød i regionen. Jeg beder om, at man i London også tænker på, hvordan vi kan hjælpe disse mennesker med hjælpeprogrammer, for Indonesien viser jo som landet med den fjerdestørste befolkning i øjeblikket, at det i denne vanskelige situation ikke er så demokratisk orienteret, men har sine egne forestillinger om, hvordan tingene skal gennemføres, og jeg er spændt på, hvordan man reagerer på, at det ikke opfylder kravene fra Den Internationale Valutafond og går enegang.
Asien var en læreproces, allerede da det var en succes. Nu er det en bitter læreproces. Jeg er spændt på, hvad der sker i Asien, og på resultaterne, som vi vil diskutere videre her.

Janssen van Raay
Fru formand, naturligvis kommer krisen på tale i London, som bl.a. hr. Pompidou har anmodet om, men vores anmodning drejer sig om at give befolkningerne i, må jeg sige, vores tidligere kolonier særlig opmærksomhed. Japan har en enestående chance for at gøre den skade, som det under besættelsen af disse områder har forårsaget over for befolkningen, god igen. Jeg anmoder Dem specielt om at tænke på - nu hvor De er blevet udpeget som formand - at disse områder blev besat af Japan og befriet af britiske tropper, det må De ikke glemme, fru formand, i Burmakampagnen. I "War Chapel« i Rangon står håndskrevet de britiske ofre, der faldt efter 5. maj og før 15. august. Jeg har anmodet Rådet - og jeg udbeder mig svar - om at flage europæisk 15. august. Det var også for Nederlandene afslutningen på den anden verdenskrig. Glem ikke disse folk. Japan er allerede begyndt at betale skadeserstatning til Indonesien.

Ford
Fru formand, som Storbritanniens udenrigsminister, Robin Cook, udtalte her i januar, er nationerne i dag lige så indbyrdes afhængige, som de en gang var uafhængige. Det samme gælder forbindelserne mellem Europa og Asien og mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union. ASEM II-topmødet vil forsamle stats- og regeringscheferne fra ti asiatiske lande og fra de femten EU-medlemsstater.
Mødet i London vil være en lejlighed, et middel til at knytte stærkere økonomiske, politiske og kulturelle bånd mellem to økonomiske magtfaktorer, som sidder på over 50 % af verdenshandelen. Det første topmøde i Bangkok i marts 1996, ASEM I, fastsatte rammerne for de fremtidige forbindelser mellem EU og Asien. Det igangsatte en række parallelle dialoger, der sigtede på at finde et fælles fundament for et samarbejde om fred og stabilitet, skabte betingelser, der bidrog til at skabe økonomisk og social udvikling, politisk dialog baseret på gensidig respekt, lighed og fremme af grundlæggende menneskerettigheder.
Sideløbende hermed har vi den parlamentariske dialog, og i 1996 mødtes parlamentsdelegationer fra de asiatiske lande med relevante medlemmer af Europa-Parlamentet her i Strasbourg. Vi er nu i færd med at forberede ASSEP II i regi af AsienEuropa-Stiftelsen, der blev etableret efter det første Asien-topmøde, og jeg håber, at det vil finde sted i Kuala Lumpur midt i august-måned efter generalforsamlingen i ASEM's tværparlamentariske organisation, hvor Europa atter vil mødes med ASEAN uden hr. Myanmar.
Det er i både Asiens og Europas interesse at samarbejde til vores fælles bedste. Der er mange områder, hvor vi allerede samarbejder. Der er områder, hvor Asiens lande bistår i Europa. F.eks. kan jeg som næstformand for Europa-Parlamentets Japan-delegation berette, at Japan bidrager med ca. ECU 500 millioner til Bosniens genopbygning. Det har et støtte- og bistandsprogram til palæstinenserne til at hjælpe med at nå frem til en løsning af det palæstinensiske problem. Det bistår i oprensningen efter Tjernobyl-ulykken, og til gengæld deltager vi i det meget vigtige Kedo-projekt.
Krisen i Asien har en indvirkning på Europa. Det er ikke noget, vi blot kan overlade til dem selv. Jeg vil slutte af med at sige, at april-måneds Asien-Europa-topmøde og august-måneds parlamentsmøde er to yderligere skridt henimod et nyt verdensomspændende partnerskab.

Formanden
Jeg kan meddele Dem, at jeg har modtaget syv beslutningsforslag i henhold til artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

International kriminaldomstol
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B4-0179/98 - O-0056/98 af De Vries for ELDR-Gruppen til Rådet om oprettelse af en international domstol til behandling af straffesager; -B4-0262/98 - O-0062/98 af Puerta m.fl. for GUE/NGL-Gruppen til Rådet om den mellemfolkelige straffedomstol; -B4-0263/98 - O-0063/98 af Van Bladel for UPE-Gruppen til Rådet om oprettelse af en international krigsforbryderdomstol; -B4-0265/98 - O-0065/98 af Aglietta m.fl. V-Gruppen til Rådet om oprettelse af en international kriminaldomstol; -B4-0267/98 - O-0067/98 af Swoboda for PSE-Gruppen til Rådet om oprettelse af en international straffedomstol; -B4-0269/98 - O-0069/98 af Dell'Alba for ARE-Gruppen til Rådet om oprettelse af en international kriminaldomstol; -B4-0270/98 - O-0070/98 af Oostlander m.fl. for PPE-Gruppen til Rådet om den internationale strafferetlige domstol.
Brinkhorst
Fru formand, det er i sandhed et meget belejligt tidspunkt til at drøfte spørgsmålet om den internationale kriminaldomstol. Vi står på tærskelen til det sidste forberedende møde inden Rom-konferencen. I juni skulle vi endelig have etableret de grundlæggende principper.
I så mange år efter anden verdenskrig troede Europa, at det var sikkert hvad angår beskyttelsen af menneskerettighederne. Vi oprettede Europarådet, Konventionen om menneskerettigheder og hele det minutiøse system, men det er blevet meget klart i de sidste par år, at Europa ikke er sikkert, når det gælder menneskerettighedsspørgsmålet. Bortset fra resten af verden foregik 250 krænkelser af menneskerettighederne blot 1500 km fra denne by. I Bosnien blev kvinder voldtaget, børn blev bortført, og mennesker blev slagtet. Der er ingen grund til forstillelse i dette Parlament, for menneskerettighederne kan rent faktisk krænkes hvor som helst, selv i Europa. Vi hørte i går og i dag rådsformanden tale om Kosovo-problematikken. Det er meget klart, at der også dér kan ske nye krænkelser.
På denne baggrund er det meget vigtigt, at Den Europæiske Union og nu Europa-Parlamentet bør udøve nyt lederskab. Hvis vi virkelig ønsker at fremstå med et klart budskab, kan vi give et signal om, at vi ønsker at få en international kriminaldomstol, med en rigtig uafhængig offentlig anklager. Som forslaget til beslutning fremfører, har vi et spørgsmål om kerneforbrydelser, hvor alle kerneforbrydelser mod menneskeheden er omfattet. Vi må være uafhængige af Sikkerhedsrådet.
De fleste EU-medlemsstater støtter disse grundlæggende principper. Der er et par stykker, der er tøvende, og det er på denne baggrund, at det er yderst vigtigt, at dette Parlament giver et klart og samstemmigt signal. Jeg håber, at både Kommissionen og Rådet vil støtte de linjer, der er forelagt af dem, der fremsatte dette forslag til beslutning.

Pettinari
Fru formand, processen med oprettelse af en international domstol bør støttes, og det er ikke første gang, at jeg selv tager ordet i denne mødesal for at støtte dette forslag. Der er tale om et vigtigt instrument for at garantere, at retfærdigheden sker fyldest, og for at sikre, at forbrydelser mod menneskeheden og folkedrab kan bringes for en domstol. Det er vigtigt, at den diplomatiske konference i Rom i juli definitivt fastsætter en statut for domstolen. I denne forbindelse håber jeg, at mit lands regering, den italienske regering, vil udføre et effektivt forarbejde for at sikre mødets forløb, naturligvis i samarbejde med Unionens øvrige medlemmer.
Det ville være nyttigt, hvis Rådet op til den diplomatiske konference i overensstemmelse med traktaten vedtog en fælles holdning, hvori det støtter domstolen. Tillad mig endvidere at sige, at Rådet efter min opfattelse bør afvise enhver tanke om at lade domstolen være underlagt FN's Sikkerhedsråd.
Vi kan ikke acceptere, at vetoretten i Sikkerhedsrådet, der er en ren og skær historisk efterladenskab, blokerer domstolens retlige gøremål og dermed forhindrer, at de forbrydelser, der begås, bliver bragt for domstolen. Jeg tillader mig derfor at anmode rådsformanden om så vidt muligt at forpligte sig vedrørende dette spørgsmål, der er af afgørende betydning: det er meget vigtigt, at domstolen ikke har nogen forbindelse til FN's Sikkerhedsråd.
Endelig henvender jeg mig til Kommissionen og Rådet for at bede dem om at sikre en passende finansiering af domstolen, idet der bør oprettes en post hertil på fællesskabsbudgettet, der kan sikre en vellykket afvikling af arbejdet i den internationale straffedomstol.

Van Bladel
Fru formand, for tre måneder siden forhandlede vi i Parlamentet en beslutning, der gik ind for oprettelsen af en permanent international kriminaldomstol. Siden da er de spørgsmål, som jeg stillede den gang, ikke blevet besvaret. Ad hoc-domstolene i Arusha og Haag om Rwanda og Jugoslavien har desværre ikke kunnet få tag i de mest ansvarlige anstiftere af massemordene. I Haag er der endvidere, det må erkendes, desværre ikke kommet ret meget konkret materiale på bordet. Undersøgelsen har også koncentreret sig for meget om krigens første del. For nylig er der kommet en række tilfælde frem om EU-soldater fra ESFOR, der i en cafe hyggeligt tager en drink med én af de små krigsforbrydere.
Fru formand, kan Rådet sige mig: Bliver det en krigsforbryderdomstol eller er det indirekte meningen, at bekæmpelsen af den internationale terrorisme og narkotikahandel institutionaliseres? Hvad kan Rådet oplyse herom? Der går også rygter om, at USA ikke vil anerkende en sådan domstols jurisdiktion. Hvad ved Rådet herom? Hvilke nationaliteter med hvilken retsfølelse skal bemande den offentlige anklagers kontor?
Fru formand, i betragtning af den enorme mængde skrivelser til mit kontor i Bruxelles om nødvendigheden af en domstol, og her er jeg blevet noget mistroisk med hensyn til, hvem det er, der for enhver pris vil gennemføre denne sag. Halvtreds år efter menneskerettighedserklæringen bør den international domstol bruges mere. Jeg tænker her på Saddam Hussein og Milosevic. Men til det formål skal strukturen for en sådan domstol være klar og gennemførlig. Så længe det ikke er tilfældet, og der ikke har fundet en grundig evaluering sted af ad-hoc-domstolene, bliver jeg ved med at sætte spørgsmålstegn ved dem.

Aelvoet
Fru formand, jeg tror, at når vi taler om princippet om en international domstol, kan man næsten ikke undervurdere, hvilke vidtrækkende følger det ville kunne få. Men jeg er enig med fru Van Bladel om, at man her må sige: "Ville kunne få«, fordi der desværre er mere end nok beviser på, at domstolen i både Arusha og i Haag om Det Tidligere Jugoslavien absolut ikke har haft det resultat, som man forventede. Men efter min mening siger det mere om manglen på midler, manglen på klarhed og på frihed til at gribe ind end om princippet om en sådan domstol.
Jeg vil derfor på vegne af Den Grønne Gruppe udtale min støtte til en velfungerende international domstol i straffesager, men vel vidende, at den så må udstyres med tilstrækkelige midler. Og hvor får man dem fra? Endvidere skal først og fremmest anklagemyndigheden have frihed til at gribe ind uden forudgående godkendelse af Sikkerhedsrådet eller af en hvilken som helst anden instans.

Swoboda
Fru formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, jeg har allerede forsøgt at gøre opmærksom på i dag, hvad en borger bliver udsat for, når han tænder for fjernsynet, og har gjort opmærksom på, hvor negativt indtrykket egentlig må være, når vi som Europæisk Union ikke har nogen repræsentant i Kosovo og amerikanerne meget vel er repræsenteret.
Det, som også må være påfaldende for en gennemsnitlig, retskaffen borger, der er interesseret i lov og orden, er hele skuespillet omkring hr. Pinochet, et menneske, der har ledet et regime af bødler og mordere, og som, efter at han i mange år havde været chef for militæret, nu indtager en helt sikkert velbetalt senatorpost med mange goder. Jeg ved godt, hvilken politisk kalkyle der ligger bag, men det kan ikke stille nogen af os tilfreds, at der findes folk, der myrder, dræber og torturerer andre, hvorefter man smigrer dem og overdrager dem statslige funktioner.
Hvad Bosnien angår, så er vi på ingen måde tilfredse, selvom der er opnået nogle fremskridt. Men de skrivebordsforbrydere, der igennem historien altid har kunnet unddrage sig forfølgelse, har også i stort omfang unddraget sig ansvaret. Derfor er Den Internationale Straffedomstols anliggende så vigtigt og så svært at gennemføre. Jeg ved, hvilken politisk kalkyle der spiller en rolle her, hvor man mener, at det ikke er vigtigt, hvor man nogle gange hellere slutter fred end udleverer nogen. Men krigen og striden fortsætter. Vi burde forfølge en politik, der sigter mod begge ting, nemlig at kunne slutte fred og alligevel virkelig drage de ansvarlige for massemord, for de alvorlige forbrydelser, til ansvar.
Jeg prædiker ikke moral, og jeg ved også, at politik ikke altid har noget med moral at gøre, men det glæder mig meget, at det britiske formandskab med hr. Cook i spidsen, og også Dem, hr. Henderson, altid har gjort opmærksom på, at der også skal være plads til et vist minimum af moralitet og moral i udenrigspolitikken, uanset om det drejer sig om våben og våbenoverførsel, eller om det drejer sig om en international domstol. En moralsk dimension i udenrigspolitikken er absolut påkrævet, og borgerne vil også kun acceptere denne form for politik, hvis den er forbundet med en smule moral. På vegne af min gruppe giver jeg derfor min fulde støtte til dette vores fælles forslag. Det indeholder præcis vores målsætninger, nemlig en uafhængig domstol. Politikken har andre opgaver end en domstol, men denne domstol skal kunne agere uafhængigt. Der skal kunne indkaldes vidner, der også skal møde op, og som ikke, som det var tilfældet med en kroatisk politiker, kan unddrage sig at afgive forklaring. Domstolens uafhængighed skal være sikret, og i den forstand vil vi også give vores fulde tilslutning til det fælles forslag i morgen.

Dell'Alba
Fru formand, hr. rådsformand, det er ikke første gang, at Parlamentet udtaler sig om den internationale straffedomstol. Jeg tror, at det vil tage stilling med et stort flertal, måske endda med enstemmighed, således som det også har gjort det før. Min holdning er den, at dette kan være det bedste budskab til Rådet, nemlig at Den Europæiske Unions valgte repræsentanter støtter en tekst, der, som De har set, hr. rådsformand, er en meget præcis tekst, som er i overensstemmelse med og lægger sig tæt op af holdningen i de såkaldte like-minded countries i en mere forsigtig udgave, en udgave, der lader muligheden stå åben for, at alle kan blive enige om denne klare holdning, som tillige udviser forståelse for de årsager, som endnu af nogle lande ses som en bremse for domstolens virkemåde, men ikke for selve oprettelsen af domstolen. Jeg mener endvidere, at dette kan hjælpe det britiske formandskab til at opnå den samhørighed, som synes at mangle i øjeblikket, især fordi en af medlemsstaterne, der også er medlem af Sikkerhedsrådet, fortsat sætter spørgsmålstegn ved den linje, som vi i morgen vil vedtage og godkende med et stort flertal.
Den 16. marts begynder det sidste møde som led i forberedelsesforhandlingerne, hvorefter konferencen i Rom begynder den 15. juni, altså i en af Den Europæiske Unions medlemsstater, hvorved Unionen får tildelt en nøglerolle. Jeg håber, hr. rådsformand, at De i Deres svar vil berolige os med hensyn til de forsøg, som De i øjeblikket utvivlsomt gør for at nå frem til en ensartet holdning, og at De især er enig med os i den afgørende betydning, som oprettelsen af domstolen kan få for udviklingen af den internationale ret og endda for den rolle, som EU kan spille for et sådant initiativ på borgerrettighedsområdet, der skal medvirke til at bringe den straffrihed, som mange kriminelle overalt i verden endnu i dag nyder, til ophør.

Oostlander
Fru formand, det, der engang begyndte som et plaster på såret i stedet for en kraftig politik vedrørende Jugoslavien, nemlig krigsforbryderdomstolen om Jugoslavien, er i færd med at blive et initiativ af permanent og almen karakter. Jeg må erkende, at det er meget meget mere, end vi nogensinde havde turdet håbe. Jeg tror, at det er meget vigtigt, fordi vi også ser, at domstolen for Jugoslavien og domstolen for Rwanda faktisk kan påvirke udviklingen. Efterhånden som disse domstole får større succes med deres arbejde vil der også udgå en større forebyggende virkning mod personer, der tenderer i retning af folkemord og massemord, men eventuelt også i forhold til stater, fordi det ikke er utænkeligt, at fænomenet kriminelle stater vil optræde stadigt oftere i denne verden. Også da tror jeg, at vi har brug for en sådan international domstol.
Domstolen for Jugoslavien og for Rwanda havde imidlertid et klart mål. Vi vidste, hvad der skulle undersøges, og hvad der skulle indbringes for retten. Ved den permanente domstol er det faktisk ikke så klart. Jeg spørger mig selv: Hvem starter en undersøgelse? De vil måske sige: Den offentlige anklager. Men i en normal retsstat har anklageren også et eller andet sted over sig i hierarkiet en justitsminister, der også kan prioritere, hvilke sager der skal undersøges og indbringes for retten, og hvilke der skal prioriteres lavere.
I nærværende tilfælde må der da også være en instans, der har en relation til den offentlige anklager. Hvem udnævner ham, hvem udnævner dommerne? Det er altsammen forhold, som, jeg formoder, vil blive behandlet i FN-udvalget, og som vil være lækkerbiskner for juridiske specialister. Under alle omstændigheder skal det undgås, at en sådan domstol bliver afhængig af vetoer fra bestemte lande, der derved forsøger at beskytte deres venner.
Jeg tror, at hele vores gruppe går stærkt ind for den foreliggende beslutning. Men jeg vil gerne understrege, at jeg finder, at det er meget vigtigt, at det politiske og diplomatiske ansvar adskilles skarpt fra f.eks. NGO-ernes. Heldigvis står det nu korrekt i den nederlandske oversættelse. NGO'erne deltager ikke i diplomatkonferencen, men de bliver bedt om at yde et bidrag, der kan anvendes af konferencen. Vi skal passe på, også med de bedste hensigter, at vi ikke forfalder i organisk tankegang og kooperatisme på disse områder. Jeg håber, at det er muligt under ordnede forhold, at samfundet og de specialiserede organisationer kan bidrage til, at denne internationale domstol bliver en succes.

Henderson
Fru formand, Rådet støtter fuldt ud etableringen af den internationale kriminaldomstol, der skal tage sig af retsforfølgningen af de mest alvorlige forbrydelser og krænkelser af international lovgivning, som optager det internationale samfund, herunder folkemord, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser. Forhandlingerne om et udkast til statutten for domstolen er af historisk betydning, og verdenssamfundet har et særligt ansvar for at benytte sig af den fremdrift, der er skabt i løbet af de sidste par år. Domstolen vil sikre, at de, der begår de groveste forbrydelser af international interesse, ikke vil være i stand til at gøre dette ustraffet, og det vil således have en afskrækkende virkning. Man håber, at bevidstheden om, at de, der har begået uhyrlige handlinger, bliver retsforfulgt, kan hjælpe ofrene til at deltage i en forsoningsproces.
Den Europæiske Union føler sig opmuntret af det stadig stigende antal lande, der støtter etableringen af denne domstol. Det ses af den brede internationale deltagelse og en generel samarbejdsånd ved møderne i det forberedende udvalg, der har været afholdt i New York. Unionens medlemsstater har selv spillet en aktiv rolle i møderne i det forberedende udvalg, og vi ønsker at hylde den uvurderlige rolle, som formanden for det forberedende udvalg, Adriaan Bos, har spillet. Unionen ser frem til den diplomatiske konference, der vil blive holdt i juni og juli i år. Vi er den italienske regering taknemmelig for, at den har tilbudt at være vært for konferencen. Det er vigtigt, at det størst mulige antal stater deltager i konferencen. Adskillige medlemsstater og Europa-Kommissionen har derfor bidraget til et FN-legat til støtte for de mindst udviklede landes deltagelse i konferencen. Vi er også meget glade for den rolle, som NGO'er spiller i processen med at etablere domstolen. Mange af disse har ved deres engagement og ekspertise bidraget betydeligt og positivt til dette arbejde.
Unionens koordineringsmøder er blevet holdt regelmæssigt forud for og under møder i det forberedende udvalg. Formandskabet vil på Unionens vegne fremsætte en udtalelse ved åbningen af konferencen i Rom. Det britiske formandskab indkaldte til et to dages ekspertmøde i London i sidste måned. Ved mødet fandt der en nyttig meningsudveksling sted om forskellige væsentlige spørgsmål såvel som en drøftelse af, hvordan forhandlingerne ved domstolen bedst kan foregå. Unionen søger ikke at nå frem til fælles holdninger på forhånd om de nærmere bestemmelser i domstolens statut. Men der er en betydelig grad af enighed om mange spørgsmål. Vi er især enige om en række væsentlige principper, herunder følgende: domstolen bør være effektiv, den bør stå sin prøve, og den bør komplettere de nationale kriminalretssystemer. Domstolen bør trække på erfaringen fra de to ad hoc-domstole for det tidligere Jugoslavien og for Rwanda, hvis arbejde vi også støtter.
Unionen udtrykker sit håb og sin tillid til, at det vil være muligt at nå et vellykket resultat af den diplomatiske konference, der skal lægge en sidste hånd på og vedtage en omfattende og verdensomspændende konvention om etablering af den internationale kriminaldomstol. Vi opfordrer alle stater til at udvise den samarbejdsånd, der er nødvendig for at udføre denne opgave.

Bontempi
Fru formand, også jeg mener, at blandt de mange gode årsager til et afstemningsresultat, der vil vise en bred, hvis ikke ligefrem enstemmig, enighed fra Parlamentets side, er der nogle, der i særlig grad bør fremhæves. Den første vedrører den store symbolske betydning af et stærkt initiativ fra EU's side. Fra dette synspunkt er jeg tilfreds med det, som ministeren har sagt med den forpligtelse, som det forekommer mig, at formandskabet har påtaget sig, og jeg vil gerne understrege vigtigheden af et stærkt og klart budskab fra EU til fordel for oprettelsen af en domstol, der repræsenterer et klart "nej« til straffrihed og også repræsenterer en slags svar på et udbredt ønske blandt borgerne, som gamle og utilpassede instrumenter og stive systemer ofte ikke er i stand til at imødekomme fuldstændigt.
Den anden grund er, at der i denne globale verden er behov for mange regler, men en af de væsentligste regler er det grundlæggende kriterium om retfærdighed og muligheden for, at alle de demokratiske lande og hele det internationale civile samfund finder og straffer de, der er skyldige i alvorlige forbrydelser mod menneskeheden. Dette er - som vi alle ved - en af forudsætningerne for, at demokratier kan overleve, og derfor er de regler, som denne domstol skal beskytte, vigtige regler for at garantere de demokratiske systemers overlevelse. Denne domstol bør selvfølgelig have de kendetegn, som vi kender fra vores egne modeller: uafhængighed og retsstatslige, proceduremæssige garantier for de anklagede.

Ferrer
Hr. formand for Rådet, et samfund, som kalder sig civiliseret, bør gøre respekten af menneskets ypperste værdi og dets værdighed, og som følge heraf forsvaret af de rettigheder, som udspringer af denne værdighed, til de grundlæggende principper, som det skal bygge sin politiske handling på.
Men mennesket er desværre i for mange tilfælde stadigvæk en ulv for mennesket - bevis herpå er krigsforbrydelser, forbrydelser ne mod menneskeheden, folkedrab, som stadig begås fuldstændigt straffrit, uden at der er noget, som kan retfærdiggøre disse forbrydelsers meningsløshed, og som derfor bør dømmes og fordømmes.
Det er derfor, at der er et uopsætteligt behov for en uafhængig international kriminaldomstol, som er i stand til at dømme og fordømme de skyldige i sådanne grusomheder.
Men vi kan derfor også kun glæde os over indkaldelsen til den diplomatiske konference, som begynder i Rom til juni for at afslutte den statut, som skal styre denne domstols funktion: denne konference er en milepæl, som kan blive afgørende for at vinde kampen for oprettelsen af en international justits - en milepæl - og det skal retfærdigvis indrømmes -, som i meget stort omfang har været mulig takket være den utrættelige og beslutsomme støtte fra så mange ikke-statslige organisationer, som har følt sig forpligtet i denne sag.
Det kan afhænge af Rom-konferencens succes, om verden går ind i vores civilisations tredje årtusinde med nyt håb. Målet med den beslutning, som Europa-Parlamentet har udarbejdet, er netop at foranledige, at dette håb kan blive til virkelighed. Nu har Rådet og Kommissionen og med dem medlemsstaterne ordet.

Carnero González
Fru formand, det er en fantastisk nyhed, at der næste sommer vil blive oprettet en International Kriminaldomstol. Oprettelsen af denne domstol vil uden tvivl være den bedste forebyggende diplomatiske foranstaltning, der kan iværksættes for at undgå konflikter, og naturligvis den bedste foranstaltning, der kan iværksættes for at tage modet fra de kriminelle, som i den sidste tid har gjort, hvad der passede dem. Der er ingen tvivl om, at erfaringen med ad hoc domstolene for det tidligere Jugoslavien og Rwanda med al tydelighed har demonstreret behovet for at oprette denne Internationale Kriminaldomstol.
Men det er ikke nok at oprette den. Det skal være en International Kriminaldomstol, som er uafhængig af Sikkerhedsrådet, som har sin egen kompetence til at iværksætte initiativer, som har en bred jurisdiktion, som omfatter forbrydelser mod menneskeheden, folkedrab, krigsforbrydelser og derfor alvorlige overtrædelser af menneskerettighederne, og som ikke er underlagt den nationale ret. Ved alle møderne i det forberedende udvalg for den diplomatiske konference er det uomgængeligt nødvendigt, at Den Europæiske Union har en fælles holdning til sagen. En holdning, som forpligter medlemsstaterne til at fremme oprettelsen af en virkelig uafhængig International Kriminaldomstol, som ikke er underlagt gamle fossiler i den internationale ret som f.eks. muligheden for veto i FN's Sikkerhedsråd.

Formanden
Jeg kan meddele Dem, at jeg har modtaget seks beslutningsforslag i henhold til artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Konkurrenceevnen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Rådet om problemer med hensyn til konkurrenceevnen.

Beckett
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for, at det i dag giver mig lejlighed til at tale om konkurrenceevnen. Det er en stor fornøjelse for mig at være her som formand for Rådet. Den nye Labour-regering i Det Forenede Kongerige hilser den fantastiske lejlighed velkommen, som disse seks måneder tilbyder, og jeg glæder mig personligt til udsigten til et tæt samarbejde med mine kolleger på tværs af Europa for at sikre, at den europæiske industrisektor er tilstrækkelig konkurrencedygtig til at klare de udfordringer, vi alle står over for i dag.
Problemer med konkurrenceevnen er ikke unikke for ét land alene: alle medlemsstater står over for de samme udfordringer. Europa må leve op til kravene fra en verden i hurtig bevægelse med konstant nyskabelse og tekniske forandringer. Vi må ruste os til en mere konkurrenceminded verden, hvor virksomhederne er nødt til at tilpasse sig markeder i forandring, og arbejdstagerne må have de kvalifikationer, der er behov for og mulighederne for at bruge dem. Udfordringen er nu at få en positiv tilgang til reformen af vores økonomier, nemlig en forbedring af livskvaliteten og respekt for og tilskyndelse til de nationale, regionale og lokale forskelligartetheder, der er en vigtig del af Europas styrke.
Der er behov for en tredje vej, der skaber en balance mellem virksomhedernes, arbejdstagernes og husholdningernes interesser, der bruger markedskræfterne til at forbedre konkurrenceevnen samtidig med, at den tilskynder til solide grundlæggende standarder for social beskyttelse. Som handlingsplanen for det indre marked udtrykker det: Europa har behov for et marked, der er et dynamisk, vidensbaseret marked, der er socialt ansvarligt og følsomt over for de bekymringer, der næres af alle, der er berørt af det. Der hersker enighed i Rådet, Kommissionen og Parlamentet om, at vi i det nuværende globale miljø ikke kun skal forbedre Europas industrielle konkurrenceevne, således at den kan stå mål med verdens bedste, vi må også til stadighed bevare den position, vi har nået.
Amsterdam-topmødet sidste år konkluderede, at Europas industris konkurrenceevne skaber grundlaget for vækst, job og øget levestandard.
Tre hovedelementer er nødvendige for at imødekomme de udfordringer, vi står over for: vi må sikre, at vores markeder er stærke, at vores virksomheder er moderne, og at vi fremmer iværksætteri for at lægge grundstenen for vores fremtid.
Stærke markeder er af en lang række årsager af vital betydning - ikke mindst fordi de udsætter vores virksomheder for deres konkurrenters bedste praksis. Europas indre marked siges at have gjort mere til at forbedre EU's konkurrenceevne end nogen anden fælles politik. Det indre marked har allerede øget EU's BNP med mellem 1, 1 og 1, 5 %, skabt op mod 900, 000 flere arbejdspladser og holdt inflationen omkring 1 % lavere, end den ville have været uden det indre marked. Men der skal gøres mere. Det, at alle EU-institutionerne er fast besluttede på at gennemføre handlingsplanen for det indre marked, er et væsentligt skridt. Jeg håber, at Parlamentet ligesom Kommissionen og Rådet vil stræbe efter at sikre, at vi overholder handlingsplanen inden for den fastsatte tidsfrist.
Konkurrenceevne og liberalisering er nøglekomponenter for et stærkt marked. Vi gør ikke de europæiske virksomheder nogen tjeneste ved at tillade monopolerne at fortsætte eller udvikle sig. I Det Forenede Kongerige forsøger jeg at styrke konkurrencelovgivningen på tværs af økonomien og bringe den mere i overensstemmelse med EU-lovgivningen. På EU-plan er en særlig illustration af dette liberaliseringen af telesektoren, der allerede giver fordele både til forbrugere og virksomheder. Kommissionens rapport i sidste måned viser, at telemarkederne er i meget stærk vækst. Priserne er i nogle medlemsstater faldet med op til 40 % siden 1990, og de liberaliseringsforanstaltninger, man er enedes om for energisektoren, skulle snart have en lignende effekt på disse markeder. Det forventes rent faktisk, at mere end 50 % af elektricitetsmarkedet vil være åbent til næste år.
For at det indre marked skal blive en succes - både for virksomheder og forbrugere - er det nødvendigt, at forbrugerne får en "fair deal«, det vil sige valgmuligheder og beskyttelse. Velinformerede og krævende forbrugere vil fremme nyskabelse, konkurrenceevne og vækst, og de må have den nødvendige beskyttelse for at gøre dem trygge ved at handle på tværs af grænserne. Liberaliseringen må også respektere de offentlige servicevirksomheders rolle og på passende vis beskytte samfundets sårbare og miljøet.
Der er naturligvis nye markeder - fremtidens markeder. Udvidelsen vil bringe yderligere 100 millioner forbrugere med sig med hurtigt stigende indkomster ind i det indre marked. Efterspørgsel og vækst vil blive stimuleret, og handelen med varer og tjenesteydelser vil blive åbnet yderligere mellem Nord og Syd, Øst og Vest. Forbrugerne vil få flere valgmuligheder og virksomhederne flere muligheder.
Udvidelsen betyder også store udfordringer. Fordelene ved at udvide det indre marked vil kun kunne realiseres, hvis ansøgerlandene er ordentligt forberedt til deres deltagelse. Men jeg har tillid til, at Den Europæiske Union etablerer de rigtige førtiltrædelsesstrukturer.
De europæiske strukturfonde kan yde et væsentligt bidrag til den regionale konkurrenceevne og nyskabelse, men også de vil føre til nye udfordringer, hvis der skal være råd til dem, og hvis de skal kunne fortsætte i en udvidet Europæiske Union. Hvis de reformerede fonde skal være relevante for de problemer, der gør sig gældende i Europas mindre udviklede regioner, må de tage sig af nyskabelse, beskæftigelsesevne og konkurrenceevne, og vi må, hvilket er vigtigt, finde en retfærdig løsning. Hvis det ikke lykkes for os, vil det underminere meget af det, vi forsøger at gøre inden for andre områder.
Og til det andet element, jeg nævnte: moderne, dynamiske virksomheder; virksomheder, der kan få succes i en global økonomi. Vi må hjælpe Europas virksomheder ved at forbedre infrastrukturerne, øge adgangen til risikovillig kapital og sikre en bedre regulering af produktmarkederne. Vi må sikre, at Den Europæiske Union skaber moderne fremadsynede lovgivningsmæssige rammer, der er klare, let tilgængelige og fremmer virksomhedernes konkurrenceevne.
I det indre marked bør europæiske virksomheder have muligheden for en fælles lovgivningsmæssig ramme, hvis de skulle ønske det. Det britiske formandskab arbejder hårdt på, at vi skal komme ud af dødvandet med den europæiske virksomhedsstatut, der har forhalet fremskridtet i over 20 år.
Det er også vigtigt at fremme fairness på arbejdspladsen, herunder moderne partnerskaber mellem arbejdsgivere og arbejdsstyrke. I sin rapport, "Konkurrenceevne for beskæftigelse«, fremkommer EU's Rådgivende Gruppe om Konkurrenceevne med det budskab, at skabelsen af nye jobs og lavere arbejdsløshed er et biprodukt af globalt konkurrencedygtige virksomheder.
Modstand mod industrielle forandringer er et dårligt valg for beskæftigelsen. Men vi må forberede os på sådanne forandringer ved at udstyre vores befolkninger som individder med de kvalifikationer, der er nødvendige for med held at kunne omstille sig. Vi bør fremme arbejdsmarkeder, der kan omstille sig tilstrækkeligt til at kunne omsætte økonomisk succes til nye arbejdspladser. Dette er de væsentligste temaer i EU's beskæftigelsesretningslinjer, der blev vedtaget i november. Medlemsstaterne har forpligtet sig til at levere handlingsplaner, der påviser fremskridt, inden midten af april-måned. Formandskabet mener, at det haster med at udarbejde handlingsplaner for beskæftigelsen og sørge for, at de gennemføres.
I Det Forenede Kongerige er vi ved at indføre en national mindsteløn, fremme investeringer i kvalificerede job og bekæmpe lønnernes nedadgående spiral, hvilket kun fører til udbytning af arbejderne og en økonomi med lav værditilvækst. Herudover har vi kastet os over ungdomsarbejdsløshedsproblemet gennem en ny ordning for unge, der giver folk de kvalifikationer og den erfaring, de har behov for for at komme ind på arbejdsmarkedet.
Regeringer kan gøre meget for at tilskynde til udveksling af bedste praksis. Moderne virksomheder bør tilskyndes til at konkurrere på kvalitet og ikke kun på pris. Kommissionen, Rådet og Parlamentet har alle understreget betydningen af benchmarking i denne sammenhæng, og medlemsstaterne samarbejder med henblik på at tilskynde virksomhederne til at sammenligne sig selv med de bedste i EU og de bedste i verden, for i sidste ende må vi tilskynde til iværksætterånd i Europa.
De beskæftigelsesretningslinjer, der blev vedtaget i Luxembourg, pegede på iværksætteri som et af fire nøgleområder til forbedring af beskæftigelsen. Selvom tilgangene varierer fra medlemsstat til medlemsstat, kan man trygt sige, at Europa sammenlignet med USA er langt bagud, når det gælder om at forstå eller sørge for det miljø, der skal til for at støtte iværksættere og hjælpe små og meget små virksomheder til at vokse sig store og blive fremtidens arbejdsgivere.
Der er mange måder, hvorpå vi kan forbedre vores situation. Reglerne må være enkle. De må være så gennemskuelige som muligt og undgå at lægge byrder på virksomhederne, og de må udformes på en sådan måde, at de tilskynder til investering og nyskabelse frem for at risikere at kvæle den. Vi må sikre, at vores virksomheder er nyskabende og står rustet over for kravene om konkurrenceevne, eftersom de vil fortsætte med at udvikle sig i fremtiden; krav, som ændrer sig med en forbløffende fart, efterhånden som informationsteknologien forbedres, elektronisk handel bliver mere udbredt, og miljøudfordringerne bliver taget op.
Som formand for industriministerrådet hilser jeg det velkommen, at vi skal have den første drøftelse om finansiering af innovation ved industriministerrådsmødet i maj, og vores budskab kan ikke udelukkende fokusere på store virksomheder. Jeg vil om nogen være en stærk fortaler for de mindre virksomheder i denne debat. De er en betydelig drivkraft i jobskabelsen. Der ligger andre væsentlige nye udfordringer foran os i de næste par år, som vil få en væsentlig indvirkning på EU's konkurrenceevne, herunder indførelsen af den fælles valuta i nogle medlemsstater. Dette vil sikkert få en væsentlig indvirkning på EU's konkurrenceevne. Som De ved, blev der på grund af splittelserne i den daværende britiske regering gjort så få forberedelser i Det Forenede Kongerige, at vores erhvervsliv simpelthen ikke vil være rede til, at vi kan overveje medlemskab af ØMU'en før om adskillige år. Men jeg er meget glad for, at Det Forenede Kongerige har formandskabet på et tidspunkt, hvor der bliver truffet meget vigtige beslutninger om medlemskab. Vi er fast besluttede på at spille en fuld og konstruktiv rolle, når det gælder om at gøre søsætningen af Den Økonomiske og Monetære Union til en succes.
Herudover er det nødvendigt, for at Den Økonomiske og Monetære Union skal blive en succes, at vi bygger på et solidt grundlag af makroøkonomisk stabilitet, at vi reformerer vores arbejdsmarkeder, produktmarkeder og kapitalmarkeder, og at vi tackler arbejdsløshedssvøben på måder, der sikrer, at den sociale retfærdighed bevares. Hvis vi ikke gennemfører reformerne, vil vi forsømme den rige lejlighed, som ØMU'en tilbyder. Jeg håber, at handlingsplanerne for beskæftigelse vil give os en praktisk og politisk betydningsfuld start på denne proces.
Sidste år under det nederlandske formandskab konkluderede industriministerrådet, at medlemsstaterne og Kommissionen skulle øge deres bevidsthed om den indvirkning, som deres aktioner kan have på konkurrenceevnen, og under det luxembourgske formandskab vedtog Rådet et arbejdsprogram til videreførelse af dette. Vi anerkendte alle, at benchmarking er et værdifuldt værktøj. Det hjælper også både erhvervsliv og lovgivere med at sørge for en bedre forståelse af de processer, der fører til konkurrencefordele.
Rådet støtter fuldt ud Kommissionens arbejde med at tilskynde erhvervslivet til at gøre brug af benchmarking på sektor- og virksomhedsniveau. Vi må også gøre brug af det til at sammenligne vores politikker, hvilket jeg argumenterede for ved det OECD-industriministerrådsmøde, der blev afholdt for nylig, og som jeg ledede. Kommissionen og Rådet samarbejder om en række pilotprojekter til undersøgelse af en række nøglefaktorer, der understreger konkurrenceevnen: finansiering af innovation, som jeg allerede har nævnt, kvalifikationer, transport og organisatorisk forandring.
Formandskabet bringer både ansvar og muligheder med sig. Jeg er fast besluttet på at bygge videre på den fremdrift, der allerede er skabt af Kommissionen og de forudgående formandskaber, og styre de igangværende sager i industriministerrådet. Men jeg vil også benytte mig af denne lejlighed til at understrege min tro på, at vi bør samarbejde i partnerskab med erhvervslivet. Jeg håber, at jeg kan hjælpe med til at udvikle dette partnerskab ved at bringe ministre og repræsentanter for erhvervslivet sammen om aftenen før rådsmødet for at drøfte, hvad vi skal gøre for at forbedre konkurrenceevnen.
Når Rådet mødes den 7. maj, vil vi fortsætte drøftelsen om nøglefaktorer, der har indvirkning på EU's konkurrenceevne. Vi vil ikke finde alle løsningerne på én gang, men vi må i det mindste identificere problemerne og se på, hvordan vi bedst kan tackle dem enten på EU- eller på nationalt plan, ja eller begge dele. Alle medlemsstater står over for lignende udfordringer.
Jeg håber, at vi kan samarbejde for at styrke Europa og Europas erhvervsliv. Der kan nås meget på medlemsstatsplan, hvor nationale særegenheder kan ordinere forskellige løsninger, og meget må gøres af erhvervslivet selv, som har hovedansvaret for dets egen konkurrenceevne. Men på EU-plan kan vi udveksle bedste praksis og søge veje, når det gælder spørgsmål, der er fælles for alle befolkningerne i Europa. Jeg håber, at den tilgang, jeg har skitseret her, vil nyde Parlamentets støtte, og jeg glæder mig meget til at høre Parlamentets synspunkter.

Caudron
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe rette en varm tak til ministeren for hendes deltagelse i denne debat. De skal vide, fru minister, at vi er særdeles glade for at tage imod Dem for en diskussion, der er i centrum for vores arbejde og vores prioriteter. Det drejer sig således for os om, at finde nogle måder, hvorpå vi kan forbedre vores europæiske industris konkurrenceevne for at opnå større vækst, flere arbejdspladser og selvfølgelig mindre arbejdsløshed.
Fru minister, jeg har lyttet til Deres indlæg og må sige, at jeg er fuldt ud enig med Dem. Der er ingen tvivl om, at spørgsmålene fra vores kolleger, og især Deres svar, vil gøre det muligt at komme videre ad den vej, der blev åbnet i Amsterdam og afmærket i Luxembourg.
Jeg vil også gerne, fru minister, idet jeg nu i nogle måneder har været ordfører i denne sag, nogle uger før sagen går videre til det økonomiske udvalg og inden den sandsynligvis positive afstemning under mødeperioden i maj, gentage min personlige vilje til et konkret arbejde, i direkte kontakt med de økonomiske og sociale operatører på terrænet, for at nå frem til konkrete idéer, forslag og initiativer, der gør det muligt for os at gøre fremskridt i den rigtige retning.
Jeg går ind for en åben fremgangsmåde - og jeg mener at have vist dette - for at forsøge at drage fordel af vores stærke sider, for at reducere stivheden og finde frem til de faktorer, der reelt skal forbedre vores konkurrenceevne. Der er ingen visheder på dette område, men jeg har dog én. Der findes ingen mirakelløsning og der findes heller ingen generel løsning. Man skal forsøge altid at kombinere og tilpasse flere, hvis ikke mange løsninger. Jeg er overbevist om, at vores debat vil hjælpe mig til at fuldende min betænkning, og jeg takker på forhånd alle mine kolleger og Dem, fru minister.
Tillad mig at afslutte med to spørgsmål, hr. formand. For det første, alle er enige om, at forskning er en grundlæggende faktor til at forbedre konkurrenceevnen. Jeg ville derfor gerne, fru minister, høre Deres mening om beslutningen fra Rådet (forskning) af 12. februar, hvormed det femte ramme-program reduceres til ECU 14 milliarder. Mit andet spørgsmål vedrører det europæiske observationsorgan for tekstilbranchen, som skulle være på plads i slutningen af 1998. Jeg vil gerne spørge, om dette observationsorgans fremtid står på dagsordenen for den næste samling af Rådet (industri).

Cassidy
Tak, hr. formand, og jeg håber, at De vil være lige så tolerant over for mig, hvis jeg ved et uheld skulle komme til at overskride min taletid. Jeg vil gøre mit bedste for ikke at gøre det.
Jeg vil gerne lykønske rådsformanden med hendes tale, der kunne have været skrevet, ja eller fremsat af hendes forgænger, så lig var dens budskaber dem, vi hørte fra den tidligere regering. Må jeg udtrykke ønsket om, at det vil vare ved længe, selvom jeg selvfølgelig erkender, at hun var nødt til at komme med bestemte rituelle reverenser i bestemte retninger, især den med mindstelønnen. Men jeg havde den fornøjelse - og jeg kan forsikre rådsformanden, at det var en fornøjelse - at se ansigtsudtrykkene hos nogle af kollegerne på bænkene bag hende. Det var et syn for guder! Måske vil deres stab kunne lade Dem få en kopi af disse ansigter og de dystre udtryk i dem, når de atter drager hjem til London.
Jeg er enig i store dele af den analyse, som rådsformanden fremsatte. Jeg ville måske have udtrykt det noget mere brutalt, end hun gjorde. Problemet med Europa for øjeblikket er, at selvom vi oplever en begyndende vækst, så ligner det indtil nu meget en vækst uden jobskabelse. Vi oplever en række problemer. Rådsformanden talte med rette om betydningen af innovation. For innovation var faktisk en af de ting, Kommissionen producerede en fremragende grønbog om sidste år. Men en af de ting, som Kommissionen i sin grønbog identificerede som en hindring for innovation - i relation til at skabe virksomheder - var bureaukrati, det være sig fra Kommissionens, nationale regeringers og temmelig ofte lokale myndigheders side. Jeg så gerne et ord eller to fra rådsformanden om dette.
Mine to sidste spørgsmål er: for det første tror rådsformanden, at 35 timers ugen vil hjælpe Europas konkurrenceevne? Og for det andet, hvordan tror rådsformanden, at den nationale mindsteløn vil hjælpe Europas konkurrenceevne?

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, fru minister, mine damer og herrer, denne forhandling om konkurrenceevnen på Unions-niveau er virkelig meget belejlig. De har korrekt henvist til et engelsk udtryk, som ikke kan oversættes direkte til spansk, benchmarking . Det vil sige anvendte og fastsatte niveauer for konkurrenceevnen inden for de forskellige industrier, og det har tydeligvis været et fremskridt, som har tjent til at fastslå de områder, hvor Den Europæiske Union virkelig er konkurrencedygtig, og dem hvor den er knapt så langt fremme som vores vigtigste internationale konkurrenter. Blandt disse finder vi netop de sektorer, som i dag stadigvæk er for beskyttede: telekommunikation, den audiovisuelle sektor, energi, lufttransport ...., og hvor dette Parlament har gjort en indsats for at forsøge at få forøget liberaliseringen lidt, sådan som det blev fastlagt ved virkeliggørelsen af det indre markedet, og Den Liberale Gruppe har været førende i dette forsøg.
Dette Parlament har desværre ikke altid støttet denne liberaliseringsproces, som det burde være tilfældet, f.eks. på energiområdet. Ministeren har vedholdende henvist til det indre marked, men hun er ikke kommet så meget ind på spørgsmålet om behovet for at øge konkurrenceevnen, når vi har fået Den Monetære Union og euroen. Og dette er et spørgmål, som ændrer den europæiske økonomis dimension, ikke kun kvantitativt men også kvalitativt.
Til slut vil jeg gerne som et resultat af disse overvejelser over for ministeren rejse spørgsmålet om Europa-Kommissionens bidrag, under iagttagelse af Rådets anvisninger, især efter Cardiff-aftalen, for at lave gennemførlige niveauer for konkurrenceevnen og beskæftigelsen.

Moreau
Fru minister, hr. formand, målsætningen om at forbedre virksomhedernes konkurrenceevne, som fremlægges af ministeren, har i virkeligheden som logisk konsekvens en reduktion af prisen på arbejde og en deregulering af samhandelen, hvilket kun kan have alvorlige konsekvenser for beskæftigelsen i EU-medlemsstaterne.
Jeg kan som bevis bare henvise til det, der skete her til morgen med Kommissionens vedtagelse af udkastet til transatlantisk aftale, kaldet NTM, som er brygget sammen af kommissær Brittan. Denne aftale, der blev vedtaget uden afstemning og forhandlet i største hemmelighed, favoriserer helt klart forretningslivet. Den sigter på at fjerne enhver hindring for samhandelen, at afskaffe alle toldafgifter på industrielle produkter inden 2010 og at oprette et frihandelsområde for tjenesteydelser, herunder posttjenester. Til trods for den stigende modstand mod den multilaterale investeringsaftale, som med et stort flertal blev afvist af Europa-Parlamentet her til morgen, fastholder Kommissionen sin kurs.
NTM-udkastet er uacceptabelt, fordi det forskertser de stærke økonomiske, sociale og kulturelle sider i vores lande, og jeg kunne godt tænke mig, fru minister, eftersom De beærer os med Deres tilstedeværelse, at høre Deres mening om dette.
Min gruppe er af den opfattelse, at dette udkast skal afvises af alle stater, fordi det ikke svarer til EU-medlemsstaternes interesser. Det burde afføde en bred mobilisering blandt befolkningerne for at standse disse ultraliberale idéer og for at fremme et internationalt samarbejde, der respekterer befolkningernes rettigheder.

Wolf
Hr. formand, kære kolleger, vi havde her en meget imponerende øvelse i politisk semantik. Jeg vil heller ikke sige, at vi allerede har fundet nøglen til, hvad denne politiske semantik betyder. Talen om en tredje vej skal virkelig tages alvorligt. Men en tredje vej mellem hvad? Det kan vel ikke være rigtigt, at den tredje vej findes mellem efterkrigstidens kontinentaleuropæiske velfærdskapitalisme og USA's nuværende deregulerede kapitalisme, det vil altså sige et pænt ord for yderligere deregulering, privatisering og mikroøkonomisering af vores samfund. Det har jeg virkelig nogle spørgsmål til.
Det undrer mig noget, at det indre marked her i den grad behandles som en succeshistorie. Selvfølgelig har der været succeser, men massearbejdsløshed og polarisering af regionerne, den nye fattigdom, udelukkelse, disinfranchisement , som jeg slet ikke kan gengive lige så plastisk på tysk, og som har ramt store dele af vores befolkning, er dog symptomer på en strukturel krise, som vi er langt fra at have overvundet.
Jeg har med interesse ladet mig fortælle, at der her var tale om en fair deal , endda om en new deal . Vi har som grønne politikere i årevis talt om en økologisk-social new deal , der skulle indgåes. Det ville imidlertid åbne en tredje vej, ikke mellem de to former for klassisk-kapitalistisk økonomi, men derimod mellem en fortsat form for kapitalakkumulation og et demokratisk ansvar for en videreudvikling af de europæiske samfund, der er økologisk bæredygtig og baseret på muligheden for socialt sammenhold. Dette skal også være en model og et tilbud for resten af verden og ikke en slags - sagt på newspeak - neoimperialisme.

Ewing
Hr. formand, må jeg sige, hvor glad jeg er for at se rådsformanden her. Hun har tilføjet et temmelig kedeligt Parlament noget farve og charme, mens alle mændene er i mørkt tøj. Jeg tror, at jeg taler for alle kvinder her, når jeg siger dette.
Jeg vil gerne sige, at jeg er glad for omtalen af små virksomheder. Vi i Skotland har en hel masse af disse, og vi har en høj eksportprocent og succes med kvalitetsvarer, men jeg vil gerne spørge hende, om hun igen vil se på Den Europæiske Investeringsbanks ordning med lån til lav rente, som omfattede banker over hele Den Europæiske Union, og som var frygtelig effektiv, men som synes at være gået lidt i stå. Jeg var også glad for, at strukturfondene blev nævnt, for her står jeg med hjertet i halsen og bliver belært af kommissæren i forbindelse med beslutningen om, hvorvidt det skotske højland og øerne fortsætter som mål 1-område om, at der ikke er nogen enestående steder i Europa. Jeg håber, at rådsformanden snarere støtter det synspunkt, der er blevet fremsat af ministeren for Skotland, Donald Dewar, der argumenterer for en fortsættelse af den simple grund, at vi er enestående. Konkurrenceevne afhænger især af omkostninger i forbindelse med afstande, klima, små lokalsamfund og tyndt befolkede områder - de tyndest befolkede i Fællesskabet, som ofte er blevet kaldt den sidste ødemark, selvom det er en menneskabt ødemark.
Vi har ikke i vores anvendelse af mål 1-midler til det skotske højland og øerne at gøre med en industrigrens hedengang, vi har at gøre med et folks hedengang. Vi har i årtier mistet vores unge generation, og først nu begynder mål 1 at få den rigtige virkning og holde vores unge hjemme for første gang i generationer. Jeg håber derfor, at De vil støtte ministeren for Skotland i hans kamp for mål 1.

Beckett
Jeg takker hr. Caudron for hans venlige og støttende bemærkninger. Vi glæder os meget til hans gruppes betænkning. Jeg er fuldt ud enig med ham i, at det er vigtigt for Den Europæiske Union at spille på vores styrke. Det er dér, vi vil finde konkurrencefordele. Jeg er også fuldt ud enig med ham i, at der ikke findes et enkelt vidundermiddel, ikke findes et enkelt apokalyptisk skridt, som vi kan tage, og som på en eller anden måde vil løse alle disse problemer og skabe velstand helt af sig selv. Vi må søge at tackle en lang række problemer. Det kan være mindre dramatisk, men det vil sikkert være mere effektivt.
Han stillede mig to konkrete spørgsmål om forsknings- og udvilingsprogrammet og om tekstilobservationsorganet. Beslutningen om det femte rammeprogram er blevet enstemmigt vedtaget af Rådet. Det var noget af en kompromisholdning, da der var medlemsstater - som han måske ved - der ikke ønskede at se så meget som den mindste forøgelse i den kontantsum, der var til rådighed fra det foregående program. Men man blev i sidste ende enige, og medlemmerne af Rådet har enstemmigt vedtaget at fremsætte de forslag, som vi har fremsat.
Hvad tekstilobservationsorganet angår, er jeg bange for, at det ikke er på dagsordenen for det næste møde i industriministerrådet, for vi har ikke noget forslag fremsat af Kommissionen. Det ville have sat det på dagsordenen. Jeg er bange for, at det ikke vil blive drøftet ved det kommende rådsmøde.
Jeg nød hr. Cassidys indlæg. Skægt nok kunne jeg have forudset det uden noget besvær overhovedet. Han nævnte rituel reverens. Jeg troede netop, at det var det, han udviste, nemlig rituel reverens over for det, som Det Konservative Parti i Det Forenede Kongerige ønskede, at han skulle sige. Når de er blevet enige med sig selv, om vi er fuldstændig forskellige fra dem og derfor katastrofale, eller fuldstændig magen til, vil det blive meget nemmere at kende til debattens vilkår.
Han talte om innovation og bureaukrati, der kvæler innovation, og spurgte om, hvad der blev gjort. På europæisk plan foreligger der et forslag, som jeg hilser meget velkommen, om at nedsætte en gruppe bestående af erhvervsfolk til på et meget tidligt stadium at undersøge fremsatte forslag, for at se, om de er praktiske og konstruktive. På samme måde har vi på nationalt plan afhjulpet en mangel - som jeg ser det - der blev efterladt af den regering, som han støttede. F.eks. var de små virksomheder så godt som ikke repræsenteret i det udvalg, der så på regulering. Vi har nu sørget for, at halvdelen af medlemmerne i det udvalg, kommer fra små virksomheder, der er særligt ømtfindtlige over for problemerne med bureaukrati. Selv inden det sidste valg havde vi etableret pilotprojekter med lokale myndigheder for at forsøge at sætte nogle praktiske ting i gang med henblik på at tackle sådanne programmer på lokalt plan. Vi kører pilotprojekter og arbejder med denne tilgang.
Han spurgte i denne sammenhæng til en 35 timers uge og også til en national mindsteløn. Medlemsstaterne må tage sig af deres egne anliggender og vilkår hvad angår spørgsmål om sådanne ting som en 35 timers uge. Spørgsmålet om en national mindsteløn berører kun Det Forenede Kongerige. Vi var det eneste udviklede land uden nogen form for lønsikkerhed. Jeg tror, at det vil bidrage både til nyskabelse og til konkurrenceevne, eftersom det er en væsentlig komponent i en stræben efter kvalitet og en konkurrenceevne på grundlag af kvalitet og ikke kun på grundlag af den laveste pris at have grundlæggende og fair minimumsstandarder på arbejdspladsen, hvor en national mindsteløn så ubetinget udgør en sådan.
(Bifald fra venstre) Jeg var ikke klar over, at ordet »benchmarking« ikke var til at oversætte. Jeg er spændt på at høre, hvordan medlemmet klarede at beskrive det. Måske er tiden inden til, at vi opfandt et nyt ord, som kan oversættes for at lette alles besvær. Jeg kan imidlertid fuldt ud støtte hans kommentarer om processens værdi, uanset hvad den kaldes.
Det blev så forelagt for mig, at en frigørelse af handelen og en liberalisering var egentlig skadelige for beskæftigelsen, og et spørgsmål blev rejst om mulighederne for en eller anden form for aftale mellem Den Europæiske Union og USA. Jeg er bange for, at jeg ikke er enig heri. Hele historien om f.eks. Det Forenede Kongerige er baseret på frihandelens udvikling og på velstand gennem gensidig udveksling eller multilateral handel. Det har rent faktisk været en kilde til beskæftigelse og økonomiske resultater igennem mange århundreder i vores del af verden. Så opfattelsen af, at det automatisk fører til problemer, er ikke en, som jeg kan bifalde.
Hvad angår de forslag, der er blevet fremsat af kommissær Brittan, så tror jeg ikke, at der endnu er tale om at underskrive en traktat. Jeg forstår, at han vil fremsætte nogle forslag om initiativer til en mere liberaliseret handel mellem Den Europæiske Union og USA. Det blev, så vidt jeg forstår, bifaldet af Kommissionen som helhed. Det vil helt klart skulle drøftes i Rådet. Hvis medlemmet spørger mig om mit synspunkt, så tror jeg, at dette har betydelige potentielle fordele. Vi befinder os på det tidligst mulige stadium. Det vil være meget vigtigt at se på de nærmere enkeltheder i det, der drøftes og foreslås, og på, hvad dets virkninger vil kunne blive. Men i princippet er idéen om et større samarbejde mellem Den Europæiske Union og USA velkommen.
Vores kollega på de bagestee bænke spurgte, hvad middelvejen var, og om det var en middelvej mellem en amerikansk model og velstand. Jeg håber ikke, at jeg misforstod, hvad han sagde. For det første tror jeg ikke, at man, uanset hvilken kritik man måtte have tilovers for USA, kan påstå, at det ikke generelt set er velstående. Jeg er enig i det, jeg tror er hans bekymring om, at denne velstand ikke altid er så ligeligt fordelt, som vi gerne ser det i Den Europæiske Union og dens medlemsstater. Han beskyldte mig for simpelt ordvalg. Med stor respekt for ham kunne jeg returnere beskyldningen.
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg ved, hvad demokratisk ansvar for økonomisk effektiv social udvikling som en model for styringen af en økonomi helt betyder. Men jeg tror, at han og jeg, hvis vi arbejdede på det, ville kunne nå til enighed om, at vi begge ønsker, at vores økonomier, vores lande og Den Europæiske Union som helhed skal trives; at vi begge ønsker, at der skal være høje beskæftigelsesniveauer, således at folk er tilfredse i deres arbejdsliv og er i stand til at tjene nok til at give dem velvære i deres personlige liv. Jeg tror, at vi begge mener, at økonomisk effektivitet skal og bør gå hånd i hånd med social retfærdighed. Måske burde vi arbejde mere på de ting, som vi kan enes om.
Fru Ewing udtrykte tilfredshed med den vægt, der bliver lagt på de små og mellemstore virksomheder. Det er jeg hende meget taknemmelig for, og jeg er meget interesseret i de idéer, hun fremførte. Der ligger nu et forslag i Rådet om at se på ordninger, skaffe finansiering til små og mellemstore virksomheder, herunder en lånegarantiordning, der opbakkes af Den Europæiske Investeringsbank. Vi i Det Forenede Kongerige, ja og i alle medlemsstater, lægger øget vægt på de små og mellemstore virksomheders rolle og betydning, især deres rolle i jobskabelsen, der er så vigtig for hele Europa. Vi undersøger ivrigt alle disse valgmuligheder. Vi håber, at dette forslag vil blive vel modtaget.
Hun spurgte mig også om strukturfondene og rejste det særlige spørgsmål om håndteringen af det skotske højland og øerne. Vi har endnu ikke set kommissærens forslag. Jeg kan kun sige, at jeg forstår hendes argument, og det var ikke et tilfælde, at jeg beskrev mit ønske om, at disse forslag skulle handle om en ordning, der er retfærdig.

Formanden
Tak, fru Beckett.
Da vi kun har femten minutters taletid til rådighed, vil jeg kun give ordet til nogle af talerne.

Carlsson
Hr. formand, jeg vil benytte lejligheden til virkelig at takke Dem, fru minister, fordi De valgte at tale om udvidelse med så positive ord og som en mulighed.
Jeg vil gerne spørge, hvordan De ser på de tendenser, som bl.a. jeg kan komme ud for i dette Parlament, hvor man er bange for social dumping . Hvordan vil De i Rådet imødegå denne type af argumentation, som er både ikke-solidarisk, kortsigtet og protektionistisk?
Jeg vil samtidig bede om undskyldning for, at jeg nu går og ikke bliver og hører svaret. Det skyldes, at jeg i dag skal møde en række forretningsfolk, som har valgt at komme netop for at deltage i den meget vigtige debat, som vi nu fører. Jeg lover dog, at jeg vil vise stor interesse for svaret i protokollen og for videre diskussioner.

Beckett
Jeg forstår det faktisk godt. Vi står alle over for de samme problemer med sammenfaldende møder.
Jeg takker hende for den velkomst, hun gav mine bemærkninger om udvidelsen. Vi kan alle forstå den angst og frygt, der er tilkendegivet. Det er et spørgsmål om at tilskynde til tillid hos medlemsstaterne og hos alle deltagerne i denne drøftelse og forhandling om, at dette rent faktisk er vejen frem for Europa. Vi har enhver ret til at lade tankerne gå tilbage til de principper, der inspirerede de folk, der først begyndte at skabe det, der dengang var Den Europæiske Union. Dengang var der argumenter og diskussion om, hvorvidt en gruppe af lande, der gik sammen, var Europa eller ej.
Efterhånden som Europa er vokset, er det blevet mere og mere vanskeligt at hævde, at dette virkelig ikke er Europa. Det forekommer mig, at det både i henseende til politikken og filosofien omkring Den Europæiske Unions udvikling og fremtid ville være kriminelt uansvarligt - og også utroligt kortsigtet - ikke at gøre brug af den fantastiske lejlighed, der åbner sig for hele Europa, hvis vi er i stand til at udvide og åbne vores arme for de lande i øst, der ansøger om medlemskab. Det er en lejlighed til udvikling for hele Europa af en art, som vores forgængere ikke ville have kunnet forestille sig. Jeg kan ikke tro, at vi vil svigte fremtidige generationer ved at ignorere eller lade den lejlighed gå til spilde.

Donnelly, Alan John
Mon jeg kunne spørge rådsformanden om spørgsmålet om investering. Et af de problemer, vi står over for i Den Europæiske Union, er, at vi i løbet af konsolideringsperioden under forberedelserne til den fælles valuta har haft nulvækst i investeringerne over hele Unionen, både i den private og i den offentlige sektor. Investeringerne udgør nu kun omkring 18 % af Europas bruttonationalprodukt.
Ministeren nævnte USA. De har oplevet betydelige og stabile stigninger i investeringerne i de senere år. Helt ærligt må vi, hvis vi er interesserede i Den Europæiske Unions konkurrenceevne, og hvis vi er særlig interesserede i jobskabelse, sikre, at vores økonomis vækstkapacitet udvides. Kunne hun mon skitsere for os, hvordan vi kan samarbejde både i den offentlige sektor og i den private sektor på at øge investeringsniveauerne i Den Europæiske Union i håbet om, at dette herefter vil føre til jobskabelse?

Beckett
Jeg deler medlemmets store bekymring både hvad angår de nuværende investeringsniveauer og behovet for at forbedre disse investeringsniveauer som basis for fremtidig vækst og fremtidig velstand.
Svaret ligger i en kombineret anvendelse af to værktøjer. Det første er anvendelsen af benchmarking, hvilket betyder, at vi ser os om for at se, hvad andre gør, og så ser på, hvilken succes det har ført til. Det vil især være værdifuldt blandt lande, men også blandt virksomheder.
Det andet værktøj, vi kan bruge ud over det tekniske skridt, som benchmarking i sig selv er, er at gøre brug af, hvad der burde være tættere forbindelser og partnerskaber og en tovejsstrøm af informationer med erhvervslivet. En vigtig lektie, vi alle kan lære ved at se på, hvad der sker i praksis, er, at de mest fremgangsrige virksomheder har en kombination af investering i fremtiden, en langsigtet vækst- og beskæftigelsesstrategi, hvor de udnytter deres arbejdsstyrkes kreativitet og kvalifikationer og med hold-ånd samarbejder med arbejdsstyrken. Alt dette er lærdom, som vil blive overtaget af virksomheder og lande, efterhånden som de ser, at de giver succes. Det er en rolle, som politikere især kan spille men ved at trække på erhvervslivets praktiske erfaringer.
Jeg har altid ment, at medens politik til dels er en proces, hvor man nogen gange har lejlighed til at træffe beslutninger, så bør det også være en uddannelsesproces - og vi har også behov for at uddanne os.

Rübig
Hr. formand, der er to punkter, der forekommer mig at være ret vigtige: Det ene punkt er SLIMinitiativet. SLIM skal føre til, at virksomhederne bliver aflastet. Tror De, at det ville være muligt, at SLIM-programmet også inddrager Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik eller Regionsudvalget, således at det først og fremmest er disse udvalg, der koncentrerer sig om SLIM-projekter? Det andet punkt er fiche d'impact . Jeg har dokumenterne til dagens møde her. Europa-Parlamentet har i dag en yderst omfattende pakke af dokumenter liggende foran sig, som det skal arbejde sig igennem. Jeg mener, det ville være hensigtsmæssigt at overveje, hvordan lovgivningsområdet kunne forenkles. Fiche d'impact er således et fremragende arbejdsgrundlag. Påtænker formandskabet at tage flere initiativer på det område fremover?

Beckett
Hr. formand, medlemmet spurgte mig, hvad jeg mener om SLIM-initiativet. Jeg mener, at det er et værdifuldt initiativ, som er værd at tage med. Jeg er ikke helt sikker, men måske antydede han over for mig, at det er en praksis, der i påkommende tilfælde kunne tiltale nogle af de organer, som vi deltager i. Hvis det var det, han mente, så tøver jeg med at trænge mig på privat sorg. Det er klart, at hvis det, han rent faktisk siger, er, at vi alle i de forskellige roller, vi spiller, må være klar over indvirkningerne og rækkevidden af de forslag, vi stiller, så er dette fuldstændig rigtigt. Vi vil helt bestemt bestræbe os på at have dette for øje i formandskabets arbejde.

Mann, Erika
Fru formand for Rådet, det er en fornøjelse at lytte til Dem. Det er ret morsomt! Den politiske elokvens, som De lægger for dagen, er virkelig meget imponerende.
Jeg har to korte spørgsmål: De har her gjort stort indtryk med Deres skildring af den model, som De har betegnet som en ny konkurrencemodel, som fair konkurrence. Indbefatter det efter Deres mening også et forslag på internationalt plan, som Sir Leon Brittan allerede har stræbt efter længe, og vil De støtte det?
Mit andet spørgsmål drejer sig om et andet kompleks, nemlig det, som vi kalder elektronisk handel. De ved, at der er fremsat et forslag på europæisk og amerikansk plan. I hvor høj grad mener De, at man skal tage flere initiativer på europæisk plan? I hvor høj grad skal vi adskille os fra det, som sker på amerikansk eller internationalt plan, og hvor ligger succesmodellen for fremtiden?
Mit tredje punkt er en ganske kort bemærkning - min højtærede kollega Moreau, jeg vil kun minde Dem om, at det forslag, som Sir Leon Brittan fremsatte i morges, har været ønsket af dette Parlament. Vi havde en kommentar til det. Det blev vedtaget i mit udvalg, Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser. Parlamentet godkendte det med overvældende flertal.

Beckett
Hr. formand, jeg støtter initiativer til en fortsat udvikling af den internationale handel. Jeg er medlemmet taknemmelig både for hendes venlige bemærkninger og også for den afklaring, hun har givet den nærmere sammenhæng for denne drøftelse.
Hvad elektronisk handel angår, så er det uden tvivl et område, der vil ændre det klima, hvori vi forsøger at gøre Europa konkurrencedygtigt; det klima, hvori vores virksomheder arbejder, ja og baggrunden og rammerne. Det er kun en del af de mange, mange udviklinger, der foregår i informationssamfundet, og som jeg tror vil ændre vores liv og arbejdsmetoder grundlæggende.
Det ærede medlem henviste med rette til de initiativer, der finder sted i Japan og USA. Både inden for medlemsstaterne og i EU som helhed bør vi overveje, hvordan vi anvender dette værktøj - for det er, hvad det er - til at forme vores liv på en måde, som vi vælger, frem for at lade det forme vores liv for os. Hvis jeg med respekt for vores kollega på den bagestee bænk tør sige det, så er det et spørgsmål om at forsøge at finde den tredje vej og se, hvordan vi kan vende sådanne muligheder til vor fordel i stedet for at lade dem opstille dagsordenen for os. Dette er et yderst kompliceret spørgsmål, hvor vi må vurdere, hvilke lovgivningsrammer, der skal til, og den forskel den vil udgøre for beskæftigelsesmønsteret, for de måder hvorpå virksomheder ledes, for udvekslinger mellem individder m.v.
Jeg må indrømme, at jeg ikke indtager den holdning, som undertiden bliver fremsat om, at denne hele informationssamfundspakke betyder, at folk aldrig mere vil komme sammen i sociale grupper. For det tror jeg ganske simpelthen ikke på. Men det er muligt, at det kan drives blot på basis af lejligheder for handel uden vores forsøg på at bedømme, hvordan vi kan bruge det til vores fordel. Det ville være en alvorlig fejltagelse. Dette er et spørgsmål, som vi vil komme tilbage til igen og igen i mange forskellige forhandlinger.

Murphy
Hr. formand, jeg vil gerne takke rådsformanden for hendes kommentarer, især om den enkle forordning - SLIM-initiativet. Det har været et godt eksempel på partnerskab mellem skiftende formandskaber. Luxembourg indledte det, det britiske formandskab bringer det videre i tæt samarbejde med det østrigske formandskab, og jeg forstår, at det østrigske formandskab nu taler med tyskerne, som vil overtage formandskabet til sin tid.
Men der er en ting, som vi finder frustrerende i dette Parlament, og som underminerer den enklere lovgivning for enhedsmarkedsinitiativet, og det er noget, som vi kalder "guldbelægning«, hvor nationale myndigheder tilføjer til den lovgivning, vi producerer i dette Parlament. Mon rådsformanden ville kommentere, hvad der kan gøres på rådsplan for at sikre, at de bureaukratiske bestemmelser, som vi udsteder herfra, afhjælper situationen og ikke bliver obstrueret ved, at de nationale offentlige myndigheder øger "guldbelægningen« uden nogen god grund?

Beckett
Jeg forstår fuldt ud hr. Murphys argument. Først vil jeg gerne kort bemærke, at vi ikke kun i denne men også i andre henseender har samarbejdet med det luxembourgske formandskab for at forsøge at sikre, at vi fremmer de samme sager i den samme retning ved samarbejde. Vi samarbejder nu, som han sagde, med det næste, østrigske, formandskab, og det samarbejder med tyskerne. Det er del af en voksende erkendelse blandt medlemsstaterne af, at vi vil nå mere inden for Den Europæiske Union som helhed, hvis de skiftende formandskaber arbejder efter samme dagsorden og forsøger at bygge videre på og med succes fremme Rådets og Parlamentets arbejdsprogram.
Han stillede mig endvidere spørgsmålet om »guldbelægning«. Da hr. Cassidy spurgte mig om bureaukrati, var jeg lige ved at komme ind på det, men jeg ønskede ikke at bruge for lang tid i forbindelse med det svar. Jeg er meget bevidst om, hvor følsom kommissær Bangemann er over for påstanden om, at der kommer for meget bureaukrati fra EU-institutionerne, og om det dokument, han udarbejdede for temmelig længe siden, og som viste, at det meste bureaukrati rent faktisk stammer fra medlemsstaterne. Jeg accepterer fuldt ud dette argument.
Jeg har en mistanke om, og jeg håber ikke, at jeg fornærmer alt for mange medlemmer ved at sige dette, at en af grundene til dette er, at disse sager alt for ofte falder i hænderne på jurister på nationalt plan. Han spurgte mig, hvad vi kunne gøre for at rette op på dette på rådsplan. Bortset fra et konstant pres om at reducere bureaukratiet så meget som muligt og se på, hvad andre gør, og indse, at "guldbelægning« af direktiver kan være et konkurrenceminus, så er det sådan, at jo mere vi er i stand til at udvikle vores dialog med de andre arbejdsmarkedsparter og erhvervslivet, jo mere sandsynligt er det, at vi vil få en klar og præcis identifikation af virkningerne af "guldbelægninger« af den art, som han peger på. Jeg hilser principielt initiativer til at øge denne dialog velkommen, fordi jeg har en stærk tiltro til et øget partnerskab. Dette er et godt praktisk eksempel på nogle af de andre fordele, det kan have.

Formanden
Jeg takker Dem igen, fru Beckett. Det har været en interessant meningsudveksling. Jeg undskylder mig over for de kolleger, som jeg ikke har kunnet give ordet, men man siger jo, at tiden ikke passer den, som ikke passer tiden!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Spørgetid (Rådet)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Rådet (B4-0260/98).
Spørgsmål nr. 1 af María Izquierdo Rojo (H-0164/98):
Om: Ny fælles markedsordning for råtobak og beskæftigelsesfremme i ugunstigt stillede områder
Rådet bedes i forbindelse med de data, som det behandler før vedtagelsen af en reform af forordning 2075/92 om den fælles markedsordning for råtobak , oplyse, hvilke virkninger denne reform vil få for beskæftigelsen. Er det forslag, som Kommissionen har forelagt Rådet, i modstrid med de nye politikker til fremme af beskæftigelsen i de mest ugunstigt stillede områder? Hvilken socioøkonomisk virkning vil forslaget få for Granada, Extremadura og de mest ugunstigt stillede områder i Middelhavsregionen?

Henderson
Hr. formand, tak for Deres hjælpsomme forslag, der vil gøre det muligt for mig at tage de gode nyheder med mig fra Parlamentet i dag til Europa-konferencen i morgen formiddag. Som svar på det ærede medlems spørgsmål kan jeg udtale, at Kommissionens forslag om en revision af den fælles markedsordning for råtobak først er blevet fremsat for ganske nylig. Det følger op på de omfattende drøftelser, der har været både i Rådet og Europa-Parlamentet om Kommissionens optionsdokumenter om reformer af tobaksordningen.
Rådets arbejde med Kommissionens forslag befinder sig på et tidligt stadium, men når vi behandler forslaget, vil vi helt bestemt overveje, om ændringerne til den nuværende tobaksordning vil få en ugunstig virkning på beskæftigelsen i Fællesskabet eller på visse Middelhavsområders økonomiske velbefindende. Vi vil også overveje, om ændringer af ordningen kan skabe fordele såsom en mindskelse af omkostningerne eller svindelen, en forbedring af folkesundheden eller en forøgelse af effektiviteten og konkurrenceevnen. Eftersom Kommissionens forslag om tobak har hjemmel i artikel 43, er EuropaParlamentet blevet opfordret til at afgive en udtalelse herom. Jeg er sikker på, at Parlamentet i forbindelse med forberedelsen af dets udtalelse vil ønske at overveje de beskæftigelsesspørgsmål, som det ærede medlem har rejst i sit spørgsmål.

Izquierdo Rojo
Hr. formand for Rådet, landbefolkningen i Granada, mænd og kvinder, er bange for, at efter det brutale angreb på olivenolien, som de fremstiller, så kan den næste markedsordning for oliven og også for tobak - for øjeblikket især den for tobak - betyde et tilbageskridt i forhold til den nuværende situation.
Sig mig hr. Rådsformand, om De vil være i stand til at reducere arbejdspladserne i de ugunstigt stillede områder, som behøver dem, når tobaksproduktionen i Den Europæiske Union udgør 25 % af forbruget, og på et tidspunkt hvor beskæftigelen, ifølge Dem, har førsteprioritet.
Vil De være i stand til at begå en så stor fejl. Jeg beder Dem sige noget, som beroliger mine vælgere, tobaksarbejderne i Granada, for de har kun dette, mere end 2000 familier, for fortsat at kunne eksistere. Hvad er det, De siger til mig, at vi skal undersøge?
De er formand for Rådet. Sig, hvad De skal sige: at der ikke vil blive en eneste arbejdsplads mindre til tobaksarbejderne i de mest ugunstigt stillede områder, fordi vi er bevidste om Den Europæiske Unions førsteprioritet, beskæftigelsen.
Jeg beder Dem om en udtalelse.

Formanden
Tak fru Izquierdo. Jeg forstår den heftighed og iver, som De lægger i forsvaret af interesserne i et område, som er så smukt som Granada, men jeg må endnu en gang bede Dem om, at De gør det inden for den tid, jeg har tildelt Dem.
Hr. Henderson, jeg opfordrer Dem til at svare på fru Izquierdo Rojos bekymringer for denne så smukke provins, som jeg formoder, De kender, men i modsat fald er jeg sikker på, at fru Izquierdo vil invitere Dem, så De kan lære den at kende.

Camisón Asensio
Hr.formand for Rådet, det som parlamentsmedlem fru Izquierdo Rojo har sagt om Granada er også fuldstændigt dækkende for det spanske område kaldet Extremadura, inklusive invitationen, så De virkeligt kan lære det sociale problem, der kan opstå i disse områder, at kende.
I en nylig beslutning fra denne forsamling om markedsordningen for tobak vedtog denne plenarforsamling spørgsmål som de følgende: i en ny markedsordning for tobakssektoren har de beskæftigelsesfremmende politikker og kampen mod nedlæggelsen af arbejdspladser førsteprioritet i Den Europæiske Union, eller ydelsen af støtte til tobaksdyrkningen løser de strukturelle vanskeligheder i de ugunstigt stillede områder.
Kan Rådet over for os komme med en virkelig afklaring af Rådets holdning til arbejdskraftens betydning ved tobaksdyrkningen i disse områder i Middelhavsregionen, eftersom dette overhovedet ikke er blevet klart for os i den forrige forklaring?

Henderson
Jeg må sige til det ærede medlem, at jeg ikke kan gå videre, end jeg allerede er gået i mit indledende svar og i det tillægssvar, jeg gav den første spørger. Stillingen er den, at der foreligger et kommissionsforslag, Rådet ser på det, og en af de faktorer, der vil blive taget hensyn til, er beskæftigelsesfaktoren. Det gælder for alle tobaksdyrkningsområderne.

Redondo Jiménez
Hr. formand for Rådet, dette kan synes en debat mellem spaniere og Dem, som det i dag påhviler at svare på vegne af Rådet.
Når man tager i betragtning, at arbejdsløsheden i Spanien er dobbelt så høj som gennemsnittet i Den Europæiske Union (De har netop sagt til os, at en af de grundlæggende faktorer, man skal tage hensyn til i denne markedsordning, vil blive arbejdsløsheden), kan De så fortælle mig, hvad der bliver de andre faktorer, som Rådet vil tage hensyn til, når den skal vurdere Kommissionens forslag?

Henderson
Jeg må sige til det ærede medlem, at det ikke kun er et initiativ, der berører Spanien, det berører en række af vores partneres landbrugsområder. Jeg må virkelig henvise til mit oprindelige svar, som var, at beskæftigelse er en vigtig faktor, som der bør tages hensyn til, men der er også andre faktorer. Vi vil ønske at overveje, om ændringer i ordningen kan bibringe fordele såsom en mindskelse af omkostningerne eller en forbedring i bekæmpelsen af svindel, om der vil være nogen virkninger på folkesundheden og hvilke indvirkninger, et eventuelt forslag kan få på effektiviteten og konkurrenceevnen. Så der vil blive taget hensyn til en lang række kriterier. Rådet vil se på alle disse aspekter, når den overvejer sit syn på Kommissionens forslag.

Formanden
Spørgsmål nr. 2 er trukket tilbage af spørgeren.
Spørgsmål nr. 3 af Carlos Carnero González (H-0170/98):
Om: Fredsprocessen i Mellemøsten og eventuel suspension af aftalerne mellem EU og Israel
Stagnationen i fredsprocessen i Mellemøsten - der først og fremmest skyldes den israelske regerings manglende opfyldelse af sine forpligtelser i henhold til Oslo-aftalen og andre aftaler, der er indgået med Den Palæstinensiske Myndighed, og som garanteres af det internationale samfund - er ved at nå et ekstraordinært farligt punkt, som alvorligt truer stabiliteten i området og de hidtil opnåede resultater. Mener Rådet ikke på baggrund af de drøftelser, der har været ført i de seneste måneder om den af kommissær Manuel Marín forelagte meddelelse om Unionens rolle i Mellemøsten, at det ville være hensigtsmæssigt at lægge et effektivt politisk pres på myndighederne i Tel Aviv for at få dem til at gøre en positiv indsats for freden og opfylde deres forpligtelser over for den palæstinensiske part? Et sådant pres kunne bestå i en midlertidig suspension af de gældende aftaler mellem EU og Israel, indtil premierminister Netanyahu accepterer at gå med til en sådan indsats.

Henderson
Den 23. februar drøftede Rådet (almindelige anliggender) udførligt kommissær Maríns meddelelse og foreslog en række måder, hvorpå tilvejebringelsen af EU-bistand til palæstinenserne kan gøres mere effektiv. Ved denne lejlighed gentog Rådet Unionens beslutsomhed, når det gælder om at yde et konstruktivt og effektivt bidrag til de internationale bestræbelser på at genskabe tilliden til fredsprocessen og etablere et fast grundlag for en genoptagelse af forhandlingerne.
Det vedtog, at Unionen skulle demonstrere sit fortsatte engagement i fredsprocessen gennem en fornyelse af dens finansielle bidrag til den palæstinensiske myndighed efter udløbet af den nuværende femårs periode, som den har forpligtet sig til. Rådet understregede også Unionens beslutsomhed om at intensivere dens dialog med Israel om fjernelsen af hindringer for Palæstinas økonomiske udvikling. Vi tror på, at de nuværende forhandlingsrammer giver det bedste håb om en retfærdig og vedvarende fred mellem Israel og palæstinenserne. En suspension af de økonomiske aftaler mellem Unionen og Israel på nuværende tidspunkt ville ikke bryde det nuværende dødvande.

Carnero González
Hr. formand for Rådet, den foranstaltning, som jeg foreslår i mit spørgsmål, ville næppe på afgørende vis, siger De, medvirke til at få genoptaget den afbrudte fredsproces. Men spørgsmålet er, om processen er afbrudt. Jeg ved ikke, om De ved, at den israelske premierminister i et interview med avisen El País , som blev bragt sidste søndag, forsikrede, i en sætning, som er så god for Den Europæiske Union og dens handlinger, som den følgende, at europæerne ikke ved noget om Mellemøsten (jeg formoder, at De føler Dem truffet, for det gør jeg selvfølgelig). Dette er en sætning udtalt af hr. Netanyahou.
Spørgmålet er følgende, hr. formand for Rådet: enhver aftale, der underskrives af Fællesskabet og et tredjeland indeholder en klausul om demokrati og respekt for menneskerettighederne. Her til morgen, med forbehold af de mulige forskelle, fremlagde vi foranstaltninger til at presse den jugoslaviske præsident Milosevic i forbindelse med det, der sker i Kosovo. Nyder hr. Netanyahou mon en særlig gunst, siden han ikke bliver genstand for denne type diskusssioner?

Henderson
Unionens stilling er den, at der er ved at blive taget en lang række initiativer til at bryde dødvandet i den mellemøstlige fredsproces. Vi har opfordret den israelske regering til at være mere modtagelig over for behovet for at bryde dødvandet og tage mere hensyn til en række faktorer, som vil bidrage til at opbygge en fredsproces.
Der er ingen særbehandling for hr. Netanyahu. Unionen forventer, at hr. Netanyahu og hans regering ærer de samme principper, som er indbygget i andre handelsaftaler med tredjelande. Det er vigtigt, at handelsaftalen med Israel er succesrig, eftersom en del af denne aftale gør det muligt for produkter fra den palæstinensiske sektor af deres økonomi at blive eksporteret gennem Israel, og hvis der blev taget initiativ til at indskrænke handelen, ville det have en skadelig virkning for det palæstinensiske folk, uden at det nødvendigvis ville øve nogen væsentlig indflydelse på den israelske regerings holdning. Det er en bevægelse i denne holdning, som verdenssamfundet nu forsøger at overtale hr. Netanyahu til, og det er det, vi vil lægge hovedvægten på.

Günther
Hr. formand, hr. formand for Rådet, jeg vil gerne spørge Dem, om De ikke også mener, at vi i Israels tilfælde har at gøre med et stabilt demokrati, der har afsværget terrorisme, mens vi ikke finder samme erklæringer hos palæstinenserne i samme omfang, og om De ikke også mener, at vi ikke ubetinget skal give Israels regering formaninger. Jeg har ikke indtryk af, at Israel på sin side har ophævet Oslo-konventionen, eller ser De en anden politik her? Jeg vil også gerne understrege, at jeg meget gerne så, at formaningerne til Israel rettes til palæstinenserne på samme måde.

Henderson
Selvom jeg godt forstår, hvor det ærede medlem vil hen med sit spørgsmål, vil jeg stadig hævde, at der er behov for en ny holdning fra den israelske regerings side. Der bør være en større bevidsthed om, at dødvandet skal brydes. Det betyder, at den må være mere modtagelig over for nogle af de idéer, der er udgået fra Oslo-processen - f.eks. om havnen og lufthavnen i Palæstina - for at være i stand til at støtte de dele af befolkningen, der ønsker at få et stabilt samfund, hvilket betyder, at de må have mere økonomisk stabilitet. Det er et grundlag, eller mere af et grundlag, for politisk stabilitet. Det bør anerkendes af hr. Netanyahu, og han må tage initiativ til at skabe større forandring i henhold til tankerne i Oslo-processen. Dér, hvor terrorisme er en trussel i et hvilket som helst tredjepartsland, vil Unionen naturligvis gøre alt, hvad den kan for at hjælpe med til at imødegå en sådan trussel.

Newman
Jeg vil gerne rose rådsformandens støtte til Oslo-fredsprocessen som vejen frem. Er rådformanden enig med mig i, at økonomiske sanktioner mod Israel rent faktisk ville oppiske situationen? Det ville være en politisk gestus, der virkede imod hensigten, og som ville føre til større økonomisk skade for Europa end for Israel på grund af den handelsbalance, vi har.
Er han enig i, at det ikke hjælper at oppiske situationen med latterlige sammenligninger mellem Israel og Serbien? Er han enig i, at den finansielle bistand til den palæstinensiske myndighed i stedet burde optrappes, og at en dialog med en demokratisk valgt regering i Israel og en demokratisk valgt palæstinensisk myndighed er den bedste måde, hvorpå man kan få sat skub i fredsprocessen i Mellemøsten ved at understrege de gode punkter i Oslo-fredsprocessen for alle parter i denne triste konflikt?

Henderson
Jeg kan sige til det ærede medlem, at der ikke er tale om at bringe en handelsaftale med Israel til ophør. Det, vi ønsker at se, er, at denne handelsaftale udgør grundlaget for en større bevægelse fra den israelske regerings side og en større anerkendelse af, hvad den må gøre for at få sat gang i Oslo-fredsprocessen. Konsekvensen af et afbrydelse af handelen kunne være, at Den Europæiske Union ville lide økonomisk snarere end Israel, men det er ren spekulation. Det ville ikke nødvendigvis være en faktor, hvis det var politisk nødvendigt med en afbrydelse af handelen.
En af mine største bekymringer er, at den palæstinensiske økonomi ville komme til at lide uvurderlig skade ved en sådan afbrydelse af handelen. Det ville også på en måde virke dobbelt skadeligt for håbene for fredsprocessen. Jeg er også enig i, at der er behov for at fortsætte med at yde finansiel bistand til den palæstinensiske økonomi for at hjælpe den med at begynde at opbygge styrke, som er vigtig, hvis eventuelle politiske initiativer skal understøttes af økonomisk stabilitet.

Formanden
Spørgsmål nr. 4 af Christoph Konrad (H-0175/98):
Om: Kommissionens reformforslag vedrørende EU's markedsordning for bananer (angives nøjagtigt)
Kommissionens planer om reform af den siden 1993 eksisterende EU-markedsordning for bananer, som den for kort tid siden har forelagt, er meget omstridte, da de på mange punkter giver udtryk for protektionisme og hindrer den frie konkurrence.
Hvad agter Rådet at gøre for at opfylde WTO's bestemmelse om, at reformen indtil senest udgangen af 1998 afsluttes på en sådan måde, at EU's markedsordning for bananer kan anses for at være forenelig med den frie verdenshandels bestemmelser?

Henderson
Rådet er enigt om, at forordningen om markedsordningen for bananer efter Verdenshandelsorganisationens kendelse imod visse aspekter af EU's markedsordning for bananer må gøres forenelig med WTO. Vi må prioritere det højt at nå frem til en aftale inden udgangen af juni, for at der kan blive tid til at implementere forordningerne, så de kan træde i kraft fra 1. januar 1999.
Kommissionen fremsatte sine forslag til en revision af forordningen for Rådet (landbrug) den 20. januar. Forslaget er stadig under behandling i Rådet, og det er derfor for tidligt for mig at gætte på Rådets endelige holdning. I forbindelse med, at Rådet skal træffe endelig afgørelse om dets holdning, vil det ønske at kende til både Europa-Parlamentets og Det Økonomiske og Sociale Udvalgs synspunkter, så snart disse er modtaget.
Jeg bør også nævne, at konsolideringen og styrkelsen af det multilaterale handelssystem forbliver en af Rådets højest prioriterede sager inden for området eksterne økonomiske forbindelser. Unionen tror på retsregler for den internationale handel, og det er Verdenshandelsorganisationen, vi må vende os til for at etablere sådanne retsregler.

Konrad
Hr. formand, hr. formand for Rådet, mange tak for forespørgslen og svaret. Mit spørgsmål går i retning af, om De ikke deler min opfattelse af, at Kommissionens svar, at dens forslag som før er præget af protektionisme. Med en straftold på DEM 150, DEM 600 og DEM 1.500 pr. ton bananer kan man vel være af den opfattelse. Deler De ikke min opfattelse af, at vi med dommen fra De Europæiske Fællesskabers Domstols i går har en fuldstændig ny situation? De ved, at EU's rammeaftale med de fire centralamerikanske produktionslande blev erklæret ugyldig. Derfor står vi i en fuldstændig ny situation, det vil sige, at markedsordningen skal korrigeres efter dommen, og derfor er spørgsmålet her, om De ikke vil lukke denne afdeling af galehuset med et initiativ, der afviger virkelig meget fra det, som Kommissionen har tilbudt her, i den allernærmeste fremtid.

Henderson
Jeg takker hr. Konrad for hans tillægsspørgsmål. Jeg kender ikke til Domstolens kendelse, men vil se på den, så snart mine embedsmænd har forelagt den for mig. Jeg vil gerne gentage det argument, jeg fremsatte i min indledning. Den almindelige holdning er, at kommissionsforslag skal være i overensstemmelse med Verdenshandelsorganisationens bestemmelser. Vi vil se på kommissionsforslaget. Vi vil se på, om det er en type forslag, der er fair og afbalanceret i forhold til Rådets interesser. Når vi er kommet frem til en beslutning om dette, må vi også være fuldstændig på det rene med, om den er i overensstemmelse med WTO-bestemmelserne. Så vidt jeg ved, har Kommissionen foretaget den fornødne vurdering og vil være i stand til at give os dens synspunkt i forbindelse med enhver fortsat dialog mellem Rådet og Kommissionen. Det er vigtigt, at en eventuel endelig konklusion er i overensstemmelse med det, der ville have været nødvendigt i henhold til WTO-bestemmelserne.

Formanden
Tak hr. Henderson. De to tillægsspørgsmål, jeg har, er fra hr. von Habsburg og hr. Medina. Fru Redondo beder mig vedholdende om et tillægsspørgsmål, men jeg er nødt til at gøre hende opmærksom på, at i henhold til Forretningsordenen om spørgsmål til Rådet er det kun tilladt hvert parlamentsmedlem at stille ét tillægsspørgsmål. Det er korrekt, at Præsidiet takket være hr. von Habsburgs forslag har besluttet at anmode Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet om, at det snarest muligt ændrer forretningsordenen, så at man også kan stille to tillægsspørgsmål, men for nærværende er det mig ikke muligt at give hende ordet, sådan som jeg kunne have ønsket det, og jeg giver det med stor fornøjelse til hr. von Habsburg, så han kan stille sit tillægsspørgsmål.

von Habsburg
Er rådsformanden ikke klar over, at åbningen af bananmarkedet i Europa vil betyde en meget tung byrde for de mindre producenter på Kanarieøerne og andre europæiske territorier? Er det ikke vigtigt, at vi giver dem så meget beskyttelse, som vi kan imod de kolossale amerikanske interesser, som med deres enorme kapital og enorme propagandapotentiale, som vi har følt, forsøger at invadere vores marked for at ødelægge de bananer, der bliver fremstillet på europæisk territorium?

Henderson
Jeg vil gerne sige til hr. von Habsburg, som jeg sagde til hr. Konrad, at det er nødvendigt for Rådet at vurdere de forskellige indvirkninger på medlemsstaterne. Kanarieøernes producenter er en af disse faktorer, og de caribiske producenter er et andet område, der skal tages hensyn til. Rådet er også nødt til at afveje disse interesser mod behovet for overensstemmelse med WTO-bestemmelserne. Hemmeligheden bag en succesrig konklusion på dette vil være at opnå den type resultat, der opfylder disse kriterier.

Medina Ortega
Hr. formand for Rådet, jeg takker Dem for Deres svar.
De har henvist til det faktum, at der tages hensyn til Parlamentets synspunkt. Jeg vil gerne spørge Dem, om De er klar over, at dette Parlament gentagne gange med stort flertal har udtalt sig til fordel for en beskyttelse af de små producenter i Unionen og for de små producenter på Antillerne og i andre udviklingslande over for de multinationale selskabers ønske om at dominere verdensmarkedet for bananer.
Og for at berolige Dem og hr. Konrak vil jeg sige til Dem, at afgørelserne i går ikke ændrer noget med hensyn til Verdenshandelsorganisationens beslutning og ej heller på nogen måde bringer den beskyttelse, som vi bør give disse producenter, i fare.

Henderson
Jeg kan sige til hr. Medina Ortega, at jeg forstår det argument, han fremsætter. For de eksakt samme lobbyister har været i kontakt med mig i min nationale kapacitet, og jeg vil tage disse spørgsmål i betragtning.
Jeg kan forstå, at Parlamentet ønsker at beskytte de områder af Unionen og dens territorier, hvor der er en vigtig interesse. Jeg vil også forvente, at Parlamentet ønsker at støtte WTO's bestemmelser som værende væsentlige for et handelsfælleskab som Den Europæiske Union. Det er nødvendigt at opfylde begge kriterier. Som jeg sagde til hr. von Habsburg, er det ikke kun et spørgsmål om at være i stand til at imødekomme de caribiske producenters eller de kanariske producenters eller andres interesser, vi må opfylde begge kriterier. Hvis vi ikke gør det, vil vi ikke få held til at nå frem til nogen aftale, for de aftaler, vi har indgået i vor midte, vil ikke være i overensstemmelse med WTO-bestemmelserne, og vi vil få problemer i fremtiden. Derfor er det vigtigt, at vi alle bruger tid på de nødvendige overvejelser og granskninger af disse spørgsmål og forsøger at nå frem til noget, der er acceptabelt.

Formanden
Spørgsmål nr. 5 af José Valverde López (H-0188/98):
Om: Rådsformandskabet
Rådets formand henviste under sit indlæg i plenarforsamlingen i Strasbourg gentagne gange til »unionsformandskabet«, hvilket også blev gengivet i medierne.
Da udtrykket »unionsformandskabet« er utilbørligt, ikke er i overensstemmelse med traktaterne og fejlinformerer offentligheden, bedes Rådet oplyse, hvilke skridt det agter at tage for at sikre, at der ikke i formandskabets indlæg, erklæringer og officielle dokumenter forekommer udtrykket »unionsformandskabet«, men altid udtrykket »rådsformandskabet«. Det er vigtigt, at der ikke skabes forvirring i offentligheden om EF-institutionernes karakter.
Der findes ikke noget »unionsformandskab«. Hver institution har sin egen formand.

Henderson
Jeg vil gerne sige til hr. Valverde López, at det er almindelig praksis at referere til rådsformandskabet som unionsformandskabet.

Valverde López
Hr. formand for Rådet, De har netop sagt til os, at vi i dette Parlament og i alle institutionerne skal henholde os til vores forpligtelser. Jeg erindrer Dem om, at traktaten ingen steder taler om noget unionsformandskab, kun om rådsformandskabet.
Når jeg har fremført dette spørgsmål, er det ikke sket som en kritik, langt fra. Det er tværtimod sket i en positiv forstand, fordi vi netop ønsker at udnytte de halvårsperioder, som et land har rådsformandskabet, når det har lettere ved at nå ud til den offentlige mening, til at forklare dels, hvad der er de forskellige institutioners egenart, og dels at bringe dem nærmere på borgerne. Hvis vi anvender et sprog, som ikke henholder sig til traktaterne, så giver vi anledning til forvirring. Det har ikke været en kritik, tværtimod, for her i dette Parlament tager vi altid godt imod formanden for Rådet, og endnu mere hvis han er britisk, for det skyldes netop den parlamentariske tradition i Storbritannien, at vi har spørgetiden.

Henderson
Hr. Valverde López er helt klart en erfaren mand, når det gælder parlamentariske procedurer. Når han så at sige sludrer med den forreste bænk, begynder han med at rose dem, hvilket gør det uhyre vanskeligt at give et negativt svar.
Det britiske formandskab har fulgt de tidligere formandskabers terminologi. Det franske og irske formandskab indarbejdede f.eks. termen "formandskab« i deres logo. Vi anvender en kommunikationsstil, der er forståelig for befolkningen. Hvis spørgmålet blev stillet i det britiske parlament, ville svaret være, at medlemmer af min valgkreds ikke ville forstå, hvad Rådet, Parlamentet, Kommissionen og andre institutioner var for nogen, men de ville ønske at vide, at Den Europæiske Union gjorde et godt stykke arbejde og gjorde deres liv bedre, og hvis formandskabet havde en rolle at spille heri, ville det være en positiv rolle. Det er de spørgsmål, vi behandler, og de værdier, vi kæmper for, som vi må kommunikere ud til Europas folk. Jeg siger på intet tidspunkt, at vi ikke skal være præcise i vores beskrivelser. Som rådsformand vil jeg være glad for at gøre dette. Men jeg tror, at det måske bør prioriteres højere at forme den offentlige mening og stålsætte en offentlig forståelse omkring Den Europæiske Union.

Formanden
Spørgsmål nr. 6 af André Sainjon (H-0189/98):
Om: Situationen med hensyn til børnearbejde i Det Forenede Kongerige
Situationen i Det Forenede Kongerige med hensyn til udbredelsen af børnearbejde er uacceptabel. I betragtning af de flere hundrede tusinder af børn under 13 år, som udfører børnefjendtligt arbejde uden nogen form for social beskyttelse, er vi sat over hundrede år tilbage i tiden. Hvorledes skal vi kunne forlange, at udviklingslandene overholder diverse mindstenormer, hvis Den Europæiske Union ikke selv giver et godt eksempel?
Der er tale om en klar overtrædelse af ILO-konvention nr. 29 om afskaffelse af tvangsarbejde. Hvilke foranstaltninger agter den regering, som for øjeblikket har formandskabet for Rådet, at iværksætte for at bringe denne situation til ophør, og er den rede til at ratificere konvention nr. 138 om børnearbejde?

Henderson
Rådets direktiv nr. 94/33/EF om beskyttelse af unge i arbejde omfatter bestemmelser, der klart begrænser det antal timer, som børn under 16 må arbejde i, og de typer arbejde, som de må varetage. Disse bestemmelser vil blive implementeret i Det Forenede Kongerige gennem forordninger, der vil træde i kraft i august. De vil yderligere forstærke den allerede vidtrækkende lovgivningsmæssige beskyttelse, der gælder for arbejdende børn i Det Forenede Kongerige.

Sainjon
Hr. formand, det siger sig selv, at svaret fra Rådets formand ikke er fuldt ud tilfredsstillende, fordi det, som bekymrer mig, er at vide, hvorledes Den Europæiske Union kan overbevise udviklingslandene, når den bl.a. inden for rammerne af WTO og ILO tager fat på problemerne omkring respekten for sociale normer inden for verdenshandelen.
Jeg tror virkelig, at vores lande giver et dårligt eksempel ved stadig at anvende metoder fra en anden tid og ved stadig at benytte børnearbejde. Rådets formandskab burde være mere målrettet og bekræfte sin politiske vilje til at forbyde børnearbejde inden for EU.

Henderson
Det er Unionens politik i Rådet, at der bør være beskyttelse imod børnearbejde i alle medlemsstater. Rådet er bevidst om, at den er blevet implementeret. Dér, hvor der finder ændringer til lovgivningen sted, bliver de implementeret.

Formanden
Spørgsmål nr. 7 af Maj Theorin (H-0191/98):
Om: Støtte til kampen mod narkotika
Organisationen Cities on Drug Policy arbejder for legalisering af narkotika. Det oplyses, at den i 1996 fik tildelt godt 6 millioner svenske kroner og et tilsvarende beløb i 1997. European Cities Against Drugs arbejder, som det fremgår af navnet, for et narkotikafrit samfund. 180 byer er medlemmer af organisationen, som modtager medlemsbidrag fra kommunerne. ECAD har søgt om 1, 5 millioner svenske kroner fra EU til information, uddannelse og trykning af materiale på flere sprog, men fik ikke bevilget nogen midler.
Der ydes ikke tilskud til den eneste store internationale organisation, som arbejder for en restriktiv narkotikapolitik, men derimod gives der rundhåndede bidrag til de organisationer og lande, som vil legalisere narkotika. Kan borgerne i EU opfatte denne afgørelse på anden måde, end at EU har opgivet kampen mod narkotika? Gælder dette også Rådet? Eller er Rådet indstillet på at tage kampen mod narkotika op?

Henderson
Rådet har altid været fuldt ud engageret i at bekæmpe narkotikatruslen i vores gader. Men foranstaltninger i forbindelse med den nævnte organisation hører ikke ind under Rådets kompetence. Det Europæiske Råd vedtog ved dets møde i Cannes en femårig handlingsplan for narkotikabekæmpelse. En supplerende strategi, der fokuserer på foranstaltninger til bekæmpelse af illegal narkotikahandel, blev derefter støttet af Det Europæiske Råd ved dets møde i Madrid.
I forbindelse med implementeringen af disse har Rådet igangsat projekter både inden for Unionen og inden for det bredere globale samfund. Aktiviteterne er for talrige til at nævne dem her men omfatter bl.a. et rådsinitiativ, der har til formål at dæmme op for strømmen af narkotika via Det Caribiske Hav og Latinamerika til Europa; et initiativ, der har til formål at skabe et sikkerhedsbælte omkring Afghanistan ved at samarbejde med de centralasiatiske stater for at hjælpe dem med en forbedring af deres narkotikabekæmpelseskapacitet; etableringen af Det Europæiske Overvågningscenter i Lissabon, der har til formål at give et klart og objektivt billede af narkotikaproblemet på tværs af Europa; etableringen af Europol, kort sagt at blive fuldt ud operationel med henblik på at sikre, at alle vores lovhåndhævende organer har hurtig adgang til de informationer, som de har brug for på tværs af Den Europæiske Union.

Theorin
Jeg takker mange gange for svaret. Det er naturligvis sådan, at Den Europæiske Unions handlingsplan til bekæmpelse af narkotika udgør en ramme for EU's og medlemsstaternes virksomhed for at forebygge risici forbundet med narkotikaafhængighed. En sådan handlingsplan kan, så vidt jeg kan se, næppe være forenelig med støtte til narkotikaliberale projekter.
Mit spørgsmål, som jeg indirekte har stillet tidligere, er, om det også er Rådets mening, at en sådan handlingsplan mod narkotika ikke kan være forenelig med støtte til narkotikaliberale projekter. Trods denne handlingsplan, støtter EU altså European Cities on Drug Policy , som arbejder for en legalisering af narkotika. Hvordan skal EU's medlemmer egentlig fortolke dette? På den ene side har vi en handlingsplan til bekæmpelse af narkotika, på den anden side støtte til legalisering af narkotika. Mit hovedspørgsmål er altså: Udsendes der ikke et dobbelt budskab fra EU?

Henderson
Jeg har en hel del sympati for det, som fru Theorin har sagt. Hvis der på én gang fandt finansiering sted af både narkotikabekæmpelse og legalisering af narkotika, så ville der rent faktisk være tale om finansiering af to processer, der modarbejder hinanden. Det ville helt bestemt blive opfattet sådan af befolkningen i Den Europæiske Union.
Spørgsmålet om finansiering af den organisation, der nævnes i spørgsmålet, er en sag for Kommissionen og ikke for Rådet. Det ville være bedre, hvis det ærede medlem tog sagen op med dem.

Lindholm
Som bekendt har vi jo to forskellige politiske standpunkter, når det gælder narkotika: et, som repræsenterer de konventioner, som medlemslandene har underskrevet, og et, som repræsenterer et mere liberalt syn. Som svensker er det klart, at jeg helst ser, at støtten gik til projekter og lignende, der repræsenterer det syn, som FN-konventionerne har. Men kunne Rådet tænke sig at støtte og mene, at det er rimeligt, at bidragene i det mindste fordeles fifty-fifty mellem disse to forskellige politiske standpunkter?

Henderson
Det kan være et spørgsmål om rent teoretiske spekulationer lige nu om, hvilken måde der er bedst til at forsøge at få folk fra at tage illegale stoffer og forhindre den elendighed, der dermed forårsages, men Rådets holdning er ret klar. Der er en række initiativer, som vi mener bør tages, og som jeg specificerede i mit indledende indlæg. Det er at forsøge at standse strømmen af illegale stoffer til mennesker inden for Den Europæiske Union og især vores unge; at overvåge, hvad der sker i de samfund, hvor der er mange stofmisbrugssager; at styrke organer som Europol, der kan komme til at spille en potentielt vigtig rolle i bekæmpelsen af denne illegale handel.
Derfor mener jeg, at det er rigtigt for Rådet at bygge videre på disse initiativer. Jeg forventer, at Kommissionen i forbindelse med dens tildeling af midler lader sig lede af de politikker, der er vedtaget om disse spørgsmål.

Lindqvist
Jeg vil gerne følge op med information, som vi helt for nylig fik af kommissær Gradin på et møde med den svenske gruppe.
Der beslaglægges store mængder narkotika i EU, som er kommet ind fra lande uden for EU. Snakken om legalisering gør, at offentligheden får et helt forkert indtryk, et indtryk, som vi ikke vil formidle fra EU. Derimod vil vi gerne formidle, at vi stiller strengere krav også over for omverdenen.
Mit spørgsmål er: Hvilke krav stiller EU internationalt set i relationer med andre lande, det vil sige, de gange vi har lejlighed til at spørge andre lande, hvilken narkotikapolitik de fører og kan beskrive hvilken narkotikapolitik vi vil føre, f.eks. i de aftaler, vi indgår med USA eller Latinamerika, eller i de relationer, vi har via Europol, som Rådet nævner, men også med Interpol?

Henderson
Jeg takker hr.Lindqvist. Han hørte det svar, jeg allerede har givet til de to tidligere spørgere for så vidt angår Rådets holdning. Han rejser et interessant spørgsmål om aktiviteter, der kan gennemføres i samarbejde med andre lovhåndhævelsesorganer uden for Den Europæiske Union. Overvejelser omkring dette spørgsmål er rent faktisk et af de vigtige punkter, som Europa-Konferencen vil se på i morgen i London. Det angiver den alvor, hvormed Rådet ser på behovet for en aktion til bekæmpelse af denne illegale handel med narkotika.

Formanden
Spørgsmål nr. 8 af Richard Corbett (H-0195/98):
Om: Finansielle overslag
I henhold til de finansielle overslag, som Kommissionen fremlægger i Agenda 2000 for perioden 2000-2006, vil to store udgiftsområder dominere budgettet: nemlig landbrug og strukturfondene. I betragtning af, at visse medlemsstater for begge disse områders vedkommende nyder langt større fordele end andre, vil der være risiko for, at nogle medlemsstater ikke vil være særlig interesserede i øgede EU-udgifter og vil være tilbøjelige til at modsætte sig enhver forhøjelse af EU-budgettet. Er Rådet enig i, at det er vigtigt også at udvikle de udgiftsområder, som samtlige medlemsstater har gavn af, navnlig i de tilfælde, hvor fælles udgifter via EU-budgettet i kraft af større effektivitet og stordriftsfordele medfører besparelser for de nationale budgetter?

Henderson
Rådet kan ikke acceptere, at landbrugs- og strukturudgifterne kun er af interesse for nogen medlemsstater, medens andre udgifter er af interesse for alle medlemsstater. Alle de finansielle overslags kategorier er af interesse for alle medlemsstater og for Fællesskabet.
Kommissionens detaljerede forslag om opdeling af udgifterne mellem de finansielle overslags kategorier forventes om meget kort tid og vil da blive drøftet i Rådet. Det ville være forhastet af Rådet at indtage en holdning nu om de spørgsmål, der er rejst af det ærede medlem.
Rådet minder om, at budgetdisciplin og effektivt udgiftsforbrug er væsentligt på unionsplan ligesom det er det på medlemsstatsplan. Spørgsmålet om fremtidige udgiftsstrømme i Unionen som et resultat af reformen af Unionens væsentligste politikker, som understreget af det ærede medlem, er et spørgsmål, der helt bestemt vil blive behandlet grundigt i de kommende måneder i løbet af Rådets overvejelser af Kommissionens forslag.

Corbett
Jeg takker rådsformanden for dette svar. Spørgsmålet havde ikke til hensigt at lade forstå, at der var medlemsstater, der ikke var interesseret i emner som strukturfondsfinansiering. Alle medlemsstater nyder helt klart gavn af en god og afbalanceret regional udvikling i Den Europæiske Union, og det er noget, som jeg helt bestemt vil støtte stærkt. Men der er en opfattelse blandt nogle medlemsstater - eller der er en fare for en sådan opfattelse - af, at de er til mindre gavn end andre.
Når vi i løbet af de næste få år bevæger os henimod en udvidet Union med næsten 30 medlemsstater, er vi i fare for at indgå i forhandlinger om de fremtidige finansielle overslag i en situation, hvor der er en voldsom ubalance i det, medlemsstater opfatter som værende deres relative fordel. Ville det ikke være en fordel på langt sigt for Den Europæiske Union at udvikle yderligere udgiftsområder ud over disse to, således at vi kan nå en bedre interessebalance for alle?

Henderson
Jeg må sige til det ærede medlem, at det er en interessant tese, at Unionen skulle overveje nye udgiftsområder. Jeg vil gerne minde ham om, at der i de fleste medlemsstater bliver lagt betydeligt pres på regeringerne om at reducere udgiftsniveauerne, og der er ofte tale om snævre dækningsområder. Jeg kan ikke helt udelukke idéen om nye områder inden for Den Europæiske Union, men det ville være på denne politiske baggrund, at beslutningerne skulle træffes.
Hvad angår de nuværende forhandlinger, som Unionen står over for, glæder Rådet sig til at modtage Kommissionens forslag, som jeg forstår vil blive offentliggjort den 18. marts. Det vil så være op til Rådet at forsøge at gøre fremskridt med disse spørgsmål så hurtigt som muligt i erkendelse af, at nogle af dem er meget komplicerede, og at det vil være nødvendigt at bruge nogen tid herpå. Medlemsstaternes forskellige synspunkter vil blive fremsat ved Rådsmødet.
Det er vigtigt for Unionen, at prioriteten for Unionen og for dens sammenhæng ved afslutningen af processen er en faktor, som alle medlemsstater vil tage hensyn til, når de fremsætter deres synspunkter til Rådet for at gøre det muligt for det at træffe afgørelse om disse vigtige spørgsmål.

Rübig
Hr. formand, jeg vil især gerne komme ind på grænseområdeproblematikken. Halvdelen af Østrigs grænser løber langs de nye tiltrædelseslande. Jeg vil gerne spørge, hvad man påtænker at gøre på dette område.

Henderson
Geografisk set vil grænselande have særlige spørgsmål at se på i forbindelse med udvidelsen af Unionen, hvoraf mange vil være forbundet med nærheden til grænser og menneskers og varers bevægelse på tværs af disse grænser. Det anerkendes af Rådet. Et andet væsentligt spørgsmål, som Rådet er nødt til at overveje i forbindelse med Kommissionens forslag, er, i hvilken grad der skal ydes støtte til disse lande i Central- og Østeuropa, der søger om at tiltræde Den Europæiske Union, som en del af de samlede ressourcer, der er til rådighed til udgifter inden for den eksisterende Union.
Der er mange stridsspørgsmål om, hvordan denne udgift vil blive bevilget inden for den eksisterende Union. Den første beslutning, som må træffes af Rådet, er spørgsmålet om, hvor langt Kommissionen vil kunne hjælpe disse nye lande, der søger om tiltrædelse af Unionen. Det kan meget vel have afledte konsekvenser for grænsestater. Jeg ved, at stater som Østrig vil gøre forestillinger om disse spørgsmål ad de normale kanaler.

Formanden
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 9.
Spørgsmål nr. 10 af Brian Crowley (H-0199/98):
Om: Salg af afgiftspligtige varer i internationalt farvand
Har Rådet anmodet Kommissionen om at redegøre for de ordninger, som fra den 1. juli 1999 vil gælde for salg af afgiftspligtige varer på mobile transportmidler, som f.eks. færger og krydstogtskibe, under passage af internationalt farvand og/eller forskellige medlemsstaters territorialfarvand under en rejse inden for EU, og, hvis det ikke er tilfældet, vil Rådet så foretage dette?

Henderson
Dette er helt klart et spørgsmål, som medlemmerne føler er af væsentlig betydning. Jeg ved, at vi drøftede nogle andre indvirkninger af dette under sidste spørgetid.
Som svar på det konkrete spørgsmål, der er blevet rejst ved denne lejlighed, har Rådet ikke fremsat sådan en anmodning. Rådets direktiv nr. 92/12/EØF om ordningerne for forbrugsafgifter fastslår det generelle princip om, at afgifter betales i forbrugslandet. Hvis dette spørgsmål rejses af en medlemsstat, og der er enighed herom i Rådet, vil Kommissionen helt bestemt blive bedt om råd med hensyn til, hvilke præcise ordninger der skal gælde efter 1. juli 1999.

Crowley
Jeg ved, at rådsformanden brugte lidt tid i sidste måned på at drøfte dette spørgsmål meget indgående. Men det spørgsmål, jeg har rejst, er et meget exceptionelt spørgsmål. Hvis en færge f.eks. sejler fra Irland til Frankrig, så bevæger den sig på et tidspunkt under dens rejse ud af EU eller nationale territorialfarvande og over i internationale farvande. Ved en strikt fortolkning af den afgørelse, som ministeren refererede til, ville de være berettiget til at sælge toldfrie varer på båden på dette særlige tidspunkt.
Det andet punkt, jeg gerne vil pege på her, er den manglende dialog mellem de forskellige institutioner og operatørerne selv. Jeg ved, at Kommissionen og medlemmer af Rådet har rådført sig med Association of Scheduled Airlines, der repræsenterer de større flyselskaber i Europa, men man har ikke rådført sig med charterselskaber og heller ikke med lufthavnsdirektører eller færgeselskaber.
Jeg vil gerne spørge, om rådsformanden kan give os et tilsagn om, at der vil blive foretaget bredere høringer i fremtiden?

Henderson
Hvad spørgsmålet om indholdet angår, så har Kommissionen et ansvar, når det gælder om at forklare de nye arbejdsgange. I denne henseende er der allerede bestemmelser i international ret, og Kommissionens råd skal være i overensstemmelse med den eksisterende internationale lovgivning på området. Det vil derfor være et spørgsmål om færgeselskabernes og andres fortolkning af, hvad der er deres ansvar med hensyn til, hvad de kan sælge, til hvilken afgiftssats og hvor.
På spørgsmålet om høring, så er jeg ikke klar over nogen klager over manglende adgang til at gøre forestillinger over for Kommissionen. Hvis man henviser særlige eksempler herpå til mig, vil jeg med fornøjelse se på disse og se, om jeg kan få en drøftelse med Kommissionen om dem, men jeg har aldrig fundet, at Kommissionen har været vanskelig, når det gjaldt om at modtage forestillinger. Det kunne være, at hvis de, som føler, at deres synspunkter ikke er blevet luftet ordentligt, henvendte sig til Kommissionen igen, så ville de finde ud af, at det var muligt for dem at fremsætte deres sag. Men det er ikke rigtig nogen sag for Rådet. Rådet vil se på de indholdsmæssige spørgsmål og ønske at høre Kommissionens råd, og så vil det være op til operatørerne at indføre den nye ordning.

McIntosh
Kan rådsformanden bekræfte for Parlamentet her i dag, at formandskabet er indstillet på at give Kommissionen mandat til at foretage en undersøgelse af den økonomiske indvirkning og de eventuelle potentielle tab af arbejdspladser som følge af den eksisterende beslutning om, at den toldfrie handel vil ophøre, og at der vil gælde normale forbrugsafgifter efter 1. juli 1999. Hvis han er i stand til at bekræfte dette, er det i sandhed meget glædelige nyheder i betragtning af, at vi i North Essex- og South Suffolk-valgkredsen både har havnen Harwich og lufthavnen Stansted. Måske er formandskabet ikke klar over det, men KLM, som nu opererer fra denne lufthavn, har allerede bebudet nedlæggelse af arbejdspladser som følge af denne beslutning, der vil træde i kraft om ca. 15 måneder. Jeg håber, at han er i stand til at bekræfte dette for Parlamentet her i eftermiddag.

Henderson
Jeg må forklare fru McIntosh, at det efter almindelige økonomiske teorier er sådan, at hvis der er en detailforretning, og en arbejdsplads går tabt, fordi denne detailforretning ikke længere eksisterer, og der stadig er et offentligt ønske om at konsumere produkterne via en anden detailforretning, så kan det betyde, at der skabes en ekstra arbejdsplads et andet sted. Jeg siger ikke, at der nødvendigvis vil blive ligelighed herved, idet virksomheder nogen gange, når der sker ændringer, beslutter at benytte sig af det produktivitetspotentiale, der er åbent for dem. Men dette generelle spørgsmål må man have i baghovedet.
Kommissionen har allerede dette mandat, og den har fremsat sine forslag. Rådet har vedtaget en holdning i bevidstheden om, at mandatet var til stede.

Watts
Som De vil vide, er mange af os bekymrede for, at der vil blive kaos i de europæiske farvande, når den toldfri handel afskaffes.
Jeg vil give Dem et eksempel - en rute, som De sikkert kender mellem Det Forenede Kongerige og Nederlandene, hvor man skal betale britisk forbrugsafgift i britiske territorialfarvande, ingen afgifter overhovedet i internationalt farvand og nederlandsk afgift på sidste del af rejsen. På vejen tilbage vil det vende, således at de færger, der opererer mellem Det Forenede Kongerige og Nederlandene, skal opkræve seks forskellige priser for varer på en enkelt rejse frem og tilbage. Hvordan mener ministeren, at dette bidrager til gennemførelsen af det indre marked? Hvordan vil han sælge dette til Europas folk? Der er helt klart ingen mening i det, og Rådet bør bede Kommissionen om at se på dette meget alvorlige spørgsmål, for der kunne meget vel komme kaos ud af det, som vil underminere netop det princip, som vi alle forsøger at bidrage til, nemlig gennemførelsen af det indre marked. En afskaffelse af den toldfri handel vil ikke bidrage det mindste hertil.

Henderson
Det er anerkendt vidt og bredt, at initiativet til et indre marked er noget, som ikke bør kunne stoppes, og som bestemt er ønskværdigt inden for Unionen. Vi er alle forpligtede til at forsøge at gøre, hvad vi kan, for at fjerne hindringer. Men beskatningssystemerne varierer ret meget fra medlemsstat til medlemsstat. I overvejelsen af, hvilke initiativer der kan tages henimod et indre marked, er disse ordninger ikke på nuværende tidspunkt med. Det er en politisk realitet. Jeg er sikker på, at det ærede medlem vil anerkende, at der ikke er udsigt til større ændringer i den øjeblikkelige politiske fremtid. Man kan aldrig tale om den meget fjerne fremtid. Det ville være meget dumt af mig at forsøge at spå om, hvilken vej opinionen vil gå.
Hvis min mor var ombord på den båd, ville hun vide, hvornår hun skulle købe tingene. Jeg tror, at forbrugerne i stor udstrækning vil indtage dette synspunkt over hele Unionen.

Formanden
Spørgsmål nr. 11 af Liam Hyland (H-0202/98):
Om: Uld
I april 1996 vedtog Europa-Parlamentet enstemmigt en beslutning med en opfordring til udvikling af en europæisk uldindustri. Har Rådet haft lejlighed til at behandle forslagne i beslutningen, og vil det i givet fald nu være rede til at indlede forhandlinger med Kommissionen om gennemførelse af praktiske skridt i retning af en realisering af de muligheder, der findes for udviklingen af en europæisk uldindustri?

Henderson
Allerførst vil jeg sige, at svaret er nej. Men det ærede medlem vil være klar over, at uld ikke er nævnt i bilag II til Romtraktaten og derfor ikke bliver anset som et landbrugsprodukt. Derfor er der ingen direkte EU-støttesystemer for uld og ingen fælles markedsordning. Det vil være meget vanskeligt at opnå en ændring til traktaten med henblik på at benævne uld som et landbrugsprodukt, og det vil kræve enighed blandt alle medlemsstater.
Der er allerede bistandsmuligheder til rådighed for uldproducenter fra Unionens strukturfondsprogrammer. Denne bistand er betinget af, at projektet opfylder de mål, der gælder for det pågældende program, at den ikke overlapper finansiering, der allerede er til rådighed fra EU-kilder, og at den er i overensstemmelse med statslige bestemmelser om bistand.

Henderson
Dette er ikke på Rådets dagsorden for øjeblikket. Enhver ændring heraf ville kræve enstemmighed. Et medlem af Rådet skulle i så fald gøre forestillinger over for formandskabet og anmode om, at et spørgsmål som dette blev sat på dagsordenen, således at der kunne finde en drøftelse sted om vejen frem og om, hvorvidt der burde indføres nogen ændringer. For nærværende har jeg ikke fået nogen sådan henvendelse. Hvis jeg fik en sådan henvendelse, så ville spørgsmålet blive overvejet. Men for nærværende er der ingen planer om ændringer i den gældende lovgivning.

Crowley
Jeg er opmærksom på, hvad ministeren har sagt og også på, hvad hr. Hyland har sagt, men hr. Cunningham har givet et tilsagn om, at denne sag ville blive drøftet nærmere ved landbrugsministerrådsmødet. Jeg vil gerne spørge Dem, om De via Deres gode kontorer ikke kan sørge for at få den sat på dagsordenen, for dette kunne blive en meget vigtig sektor, som vil skabe vækst både i beskæftigelsen og i økonomisk henseende, og det ville rent faktisk betyde, at Den Europæiske Union ikke mister arbejdspladser. På nuværende tidspunkt eksporteres ubehandlet uld ud af Unionen.

Henderson
Jeg må minde hr. Crowley om, at jeg ikke er her som repræsentant for den britiske regering. Jeg er her som repræsentant for Rådet, som formand for Rådet. Jeg har ikke modtaget nogen henvendelse fra den britiske regering i denne henseende. Hvis den britiske regerings medlemmer i Ministerrådet fik en henvendelse fra deres kolleger i Landbrugsministeriet, så kunne det være, at de ville overveje spørgsmålet. Men nu må jeg som formand for Rådet gentage mit oprindelige svar til det ærede medlems ærede ven.

Gallagher
Jeg tager ordet for at komme med en politisk anklage om, at der ikke synes at finde noget som helst samarbejde sted mellem de britiske ministre, statssekretærer og udenrigsministeren. Hr. Hendersom kom her i sidste måned og besvarede spørgsmål i relation til den toldfri handel, og han var ikke klar over, hvad vice-premierminister John Prescott havde udtalt i dette Parlament nogen tid forinden. Måske råder embedsmændene ham til ikke at besvare mine spørgsmål. Jeg fremkommer med en politisk anklage, og jeg forventer, at en politiker vil svare på det.
Jeg foreslår, at der burde finde et større samarbejde sted. Landbrugs-, Fiskeri- og Fødevareminister Jack Cunningham kom her og gav nogle garantier, og Europaministeren er ikke en gang klar over det! Jeg vil gerne via formanden sige, hr. minister, at Parlamentet har anmodet om, at der fremsættes forslag. Har det britiske formandskab nu besluttet sig til at ignorere Parlamentets enstemmige synspunkter?

Henderson
Jeg er blevet opdraget i forfatningsskolen og i regelbøger og anerkendelse af ens ansvar i denne henseende, og mit ansvar denne eftermiddag er ganske klart. Det er mit ansvar her at berette og rapportere på vegne af Rådet og ikke på vegne af den britiske regering. Det er i denne funktion, at jeg fremsætter mine svar.
Jeg sagde ikke, at jeg ikke kendte til et synspunkt, som min kollega er fremkommet med i Rådet (landbrug). Det, jeg sagde, var, at jeg ikke havde fået nogen henvendelse som national repræsentant, og at udenrigsministeren ikke havde modtaget nogen særlig henvendelse om at rejse dette spørgsmål i Rådet på nuværende tidspunkt. Det er en anden sag.
En passant må jeg sige, at jeg heller ikke har fået nogen henvendelse fra den irske regering i Rådet, der lod mig forstå, at den irske regering ønskede dette spørgsmål rejst. Det kan da godt være, at den irske regering gerne vil have spørgsmålet rejst. Og hvis det er tilfældet, er jeg sikker på, at den vil henvende sig til mig for at få spørgsmålet drøftet i Rådet.

Formanden
Spørgsmål nr. 12 af Robin Teverson (H-0203/98):
Om: Valg til Europa-Parlamentet i 1999
Rådet bedes oplyse, hvad den gør for at sikre, at ALLE borgere i Den Europæiske Union, herunder borgerne i Gibraltar, bliver repræsenteret på demokratisk vis i Europa-Parlamentet efter det næste valg i juni 1999?

Henderson
Det ærede medlem er sikkert klar over, at bilag 2 til lov af september 1976 om valg af repræsentanter til Europa-Parlamentet ved direkte valg fastslår, at Det Forenede Kongerige kun anvender lovens bestemmelser over for Det Forenede Kongerige, det vil sige foruden Gibraltar.
En ændring heraf ville kræve enighed blandt alle medlemsstater og alle medlemsstaters ratificering. 1976-loven blev vedtaget med hjemmel i artikel 138 (3) i EF-Traktaten på grundlag af et udkast udarbejdet af Europa-Parlamentet, som overhovedet ikke kom ind på Gibraltars særlige tilfælde.

Teverson
Jeg takker rådsformanden for hans svar. Jeg beklager, at dette spørgsmål ikke blev fremsat i sidste måned. Jeg forstår godt retsgrundlaget for dette, men det er et grundlæggende princip, at Den Europæiske Unions borgere bør være demokratisk repræsenteret inden for deres institutioner. Det tror jeg ikke, at der er nogen, der vil være uenig i. Og dog har vi en skævhed, som jeg ikke tror forekommer i andre medlemsstater. Deres territorier, som er del af Den Europæiske Union, selvom de ikke er del af deres hovedlandmasse, er alle repræsenterede her. Det er meget beklageligt, at dette ikke er tilfældet for Gibraltars indbyggere.
Eftersom rådsformanden holder sin stilling i den britiske regering og som repræsentant for Rådet adskilt, kunne jeg så ikke opfordre ham som rådsformand til at invitere den behørige medlemsstat til at begynde at udarbejde behørige ændringsforslag for at sikre, at alle borgere er demokratisk repræsenteret i Parlamentet?

Henderson
Jeg vil gerne sige til det ærede medlem, at vi med hensyn til dette spørgsmål alle er tynget af historien. Hvis Rådet skulle invitere den medlemsstat, hvortil der hentydes, til at gøre forestillinger i denne sag, ville medlemsstatens vurdering være, at det ville være meget vanskeligt at gøre de nødvendige fremskridt for at opnå nogen reelle forandringer.

Robles Piquer
Hr. Henderson, jeg vil gerne takke Dem for Deres klare svar og understrege, at De naturligvis, som formand for Rådet, udmærket ved, at dette er et problem, som støder ind i historiske og politiske hindringer, som hidrører fra den kendsgerning, at Gibraltar ikke, i egentlig og fuld forstand, hører til Den Europæiske Union, fordi det er en koloni, som er anerkendt som en sådan af den britiske regering, som understregede dette i en officiel meddelelse, som blev sendt til FN for mange år siden, og som aldrig er blevet ændret.
Jeg formoder derfor, at formanden for Rådet udmærket ved, at sålænge der ikke ændres på denne situation, så vil det være umuligt at opnå det, som hr. Henderson - uden tvivl med den bedste vilje - søger at opnå.

Henderson
Gibraltar er rent faktisk et oversøisk territorium og ikke en britisk koloni. Det ændrer ikke konteksten for det svar, jeg oprindelig gav Parlamentet. Jeg fremlagde den juridiske stilling og noget af historien. Jeg har ikke yderligere at tilføje.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, hr. formand for Rådet, i juli 1997 fremsatte de to store partier i det engelske Underhus en indsigelse, der netop vedrørte valgretten til nationale valg og også europavalg i Gibraltar. Mit spørgsmål, som jeg stillede for en måned siden, blev besvaret med, at denne procedure som hidtil i grunden er svævende. Jeg er ikke sikker på, om det er rigtigt, eller hvad den nuværende situation er.
Har jeg ret, når jeg antager, idet jeg tager Deres kommentar og det retsgrundlag, som De netop nævnte, i betragtning, at indsigelsen i det engelske Underhus dermed sandsynligvis bliver uaktuel, fordi det, det drejer sig om, ikke kan gennemføres retligt i praksis? Det andet spørgsmål, som jeg gerne vil tilføje, vedrører Gibraltar, der - som De jo ved efter Utrecht-aftalen - i grunden er todelt, nemlig i spørgsmålet om the rock og spørgsmålet om istmen. Det frembringer spørgsmålet om, hvordan De bedømmer de to dele.

Henderson
Jeg kan ikke se, at dette skulle være en sag for Rådet. Spørgsmålet om Gibraltars retlige status er noget, der er klart benævnt og nedfældet i lovgivningen. Hvis det ærede medlem ønsker at rette en henvendelse til den britiske regering, er jeg sikker på, at man der med glæde vil tage nogle af de spørgsmål op, der er rejst om proceduren inden for Det Forenede Kongerige, men det er ikke en sag for Rådet.

Formanden
Spørgsmål nr. 13 af Sören Wibe (H-0204/98):
Om: Situationen i Algeriet
Dagligt berettes der i medierne om nye massakrer i Algeriet. Det er endnu uklart, hvem der står bag alle disse vanvittige gerninger. Der er i dag formodninger om, at der findes flere forskellige politiske aktører, som terroriserer befolkningen. Der er også mistanke om, at der findes lyssky elementer internt blandt de algeriske myndigheder, som udøver terror for at opretholde et ustabilt samfund af egne magtpolitiske hensyn. Europa-Parlamentets delegation besøgte Algeriet i februar 1998 og dens konklusion gik mere i retning af, at myndighederne ikke er skyld i massakrerne.
Hvad er Rådets opfattelse af denne mistanke?

Henderson
Rådet har gentagne gange udtrykt dets direkte fordømmelse af disse afskyelige terrorhandlinger og vilkårlige voldshandlinger. Som det ærede medlem vil vide, besøgte en ministeriel trojkamission Algeriet den 19. og 20. januar 1998. Rådet hilste dette besøg velkomment som et effektivt udtryk ikke kun for den dybe bekymring, som Den Europæiske Union nærer over for situationen i Algeriet men også som et udtryk for den stærke sympati, som Den Europæiske Unions folk føler for det algeriske folks lidelser.
Rådet mener ikke, at der er nogen troværdige beviser, som kan understøtte påstandene om de algeriske myndigheders deltagelse i disse massakrer. Rådet fortsætter med at presse på for at opnå større åbenhed, medieadgang og gennemsigtighed fra den algeriske regerings side. Dette ville forbedre den internationale forståelse for situationen. Med dette for øje har Rådet også tilskyndet til parlamentsudvekslinger. Jeg håber, at sådanne kontakter vil bidrage til at styrke demokratiet og retsstaten i Algeriet. Det seneste besøg af europæiske parlamentarikere er et vigtigt skridt i den fortsatte dialog mellem Den Europæiske Union og Algeriet.

Wibe
Jeg skal forsøge at fatte mig meget kort. Det er rigtigt, at der ikke findes nogle troværdige beviser egentlig i nogen retning, hverken mod myndighederne eller mod de muslimske grupper, ikke mindst fordi den algeriske regering nægter at gå med til en international undersøgelseskommission. Men er det ikke sådan, hr. Henderson, at der alligevel er ganske troværdige indikationer fra bl.a. den forhenværende premiærminister i Algeriet og fra Amnesty International, som peger på, at der kan findes grupper inden for de algeriske myndigheder, som står bag disse, som De siger, frygtelige massakrer, der sker dagligt? Man skal derfor måske ikke være så sikker på, hvem der er skyldig.

Henderson
Jeg erkender, at situationen ikke er fuldstændig klar, hvilket i øvrigt var grunden til overhovedet at sende missionen afsted. Der er håb om, at der vil blive tale om et yderligere møde mellem den algeriske udenrigsminister og formandskabet for at forsøge at behandle de sager, som det ærede medlem har rejst.

Formanden
Tak for Deres svar, hr. Henderson. Vi ønsker Dem en god rejse.
Jeg giver ordet til hr. Posselt, som har en bemærkning til forretningsordenen.

Posselt
Hr. formand, det gør mig ondt. De har sandsynligvis allerede besvaret spørgsmålet. Jeg måtte deltage i mødet i Det Blandede Udvalg EF-Den Tjekkiske Republik. Derfor kommer jeg for sent. Jeg ville blot spørge, hvorfor spørgetiden sluttede allerede før kl. 19.00 i dag. Spørgetiden i sig selv skal jo vare til kl. 19.00. Jeg ville også spørge, om den startede til tiden.

Formanden
For det første vil jeg gerne sige til Dem, at spørgetiden er begyndt nøjagtigt til tiden. Klokken var 17.30, et meget kendt tidspunkt inden for tyrefægtning for resten, da jeg indtog forsædet, og vi påbegyndte spørgetiden til Rådet. Forud herfor havde jeg en samtale med hr. Henderson, som havde foreslået mig, at vi begyndte ti minutter tidligere, for at han kunne nå en flyver, da tiden var meget presset. Jeg har ikke fundet, at det var muligt at starte ti minutter tidligere, og jeg har derfor foreslået ham, at vi tog det sidste spørgsmål klokken ti minutter i syv. Så det har ikke forholdt sig således. Jeg er gået for vidt, jeg har ikke til fulde holdt mit løfte, og vi er blevet færdige fire minutter senere, end det jeg havde lovet hr. Henderson. Jeg håber ikke, at disse fire minutter gør, at han kommer for sent til flyveren, og jeg håber, at hr. Posselt forstår, at vi på visse tidspunkter må være fleksible på grund at de vanskeligheder med flyforbindelserne, som vi alle kommer ud for, når vi kommer til Strasbourg, denne smukke og hyggelige by.
Da den tid, der er afsat til spørgetid til Rådet, er udløbet, vil spørgsmål nr. 14 til 40 blive besvaret skriftligt.
(Mødet udsat kl. 18.55 og genoptaget kl. 21.00)

Demografisk rapport 1997
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0056/98) af Cabezón Alonso for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens demografiske rapport 1997 (KOM(97)0361 - C4-0505/97).

Cabezón Alonso
Hr. formand, sådan som det kom til udtryk i Kommissionens betænkning om demografi, så er befolkningspyramiden i Den Europæiske Union under forandring, og man må være opmærksom på de konsekvenser, det kan få.
Der har siden 1975 været et fald i befolkningstilvæksten, og samtidig er befolkningen i Den Europæiske Union blevet ældre. Og til disse objektive realiteter skal lægges nogle tendenser: den tid vores unge bruger til studier og uddannelse bliver længere, og pensionsalderen falder, i generelle tal.
Hvis de aktuelle tendenser fortsætter uændret, vil Den Europæiske Unions befolkning udvikle sig på følgende måde i de næste 30 år: befolkningen over 60 år vil vokse med 50 %, antallet af voksne mellem 20 og 59 år vil falde med 6 %, og antallet af unge op til 19 år vil falde med omkring 11 %. Disse tendenser er også blevet præsenteret i andre betænkninger om demografi, som er blevet vedtaget af Parlamentet i tidligere år.
Disse data tvinger os til at tænke over bestemte konsekvenser, som vi allerede kan se i dag, og det er dét denne betænkning, som vi forhandler i dag, handler om.
De aktuelle demografiske tendenser har og vil få konsekvenser for finansieringen og organiseringen af den sociale beskyttelse. Antallet af pensionister vokser, den andel af budgetterne, der anvendes til pensioner, vokser, udgifterne til sundhedsbistand vokser - på grund af væksten i den del af befolkningen, der skal sikres, og på grund af en højere forventet levealder - og de sociale udgifter til ældre med plejebehov vokser.
Det er nødvendigt med udgangspunkt i den sociale beskyttelses nuværende niveau at modernisere forvaltningssystemerne, så at de gavner konkurrenceevnen og beskæftigelsen. Og det er ligeledes vigtigt at sondre mellem kilderne til finansiering af de offentlige beskyttelsesordninger, uanset om det er ydelser af universel karakter eller ydelser, som finansieres af arbejdsgivernes og arbejdstagernes direkte bidrag. Den demografiske udvikling vil ikke løse beskæftigelsesproblemet, men den vil helt sikkert få indvirkning på arbejdsmarkedet.
Forudsætningen for at forsvare og bevare velfærdssamfundet, den såkaldte europæiske sociale model, er at bevare en sund økonomisk vækst, forøge produktiviteten og forbedre beskæftigelsen. Den balance, der har været i den arbejdsdygtige del af befolkningen i de sidste to årtier, vil forsvinde i fremtiden, og det vil blive nødvendigt at øge kvindernes andel på arbejdsmarkedet, idet der stadig er behov for at få kvinderne ud på arbejdsmarkedet.
Den forventede aldring af den disponible arbejdskraft, gruppen af personer mellem 50 og 64 år, som vil stige med 25 %, vil kræve ændringer i organiseringen af arbejdet, af erhvervsuddannelsernes indhold og form, og i al almindelighed, af en tilpasning af skatte- og arbejdslovgivningen til den nye virkelighed. For det er en ny virkelighed, som forhandlingen i dag bygger på, og som vi skal finde svar på, hvor fordelingen af forpligtelserne og den indbyrdes balance samt foreningen af det familie-, erhvervs- og uddannelsesmæssige ansvar vil blive fundamentale elementer.
Den nye virkelighed, hr. formand, de nye behov må ikke udgøre hindringer eller forhindringer for det lønnede arbejde og betyde dårlig social sikring for de personer, som påtager sig denne nye virkelighed, disse nye familiemæssige og sociale behov. Tendenserne i befolkningen kan resultere i forskelle mellem regionerne, som vil få følger for arbejdsmarkedet, bolig-, sundheds- og omsorgspolitikken samt for miljøet som følge af en mindre landbefolkning. Disse tendenser i befolkningen på regionalt plan er hypoteser, som skal verificeres, men det er uden tvivl tendenser, som vi kan se allerede i dag.
Man skal også være opmærksom på de demografiske data i de ansøgerlande, som søger om optagelse i Den Europæiske Union. Og disse data, disse nye tendenser, skal også bruges som reference i forhandlingen med disse lande, når man ser på data som den erhvervsaktive del af befolkningen, arbejdsløsheden, niveauerne for social beskyttelse, bevægeligheden på tværs af grænserne osv.
Hypotesen om en mulig vækst i udvandringen fra ansøgerlandene til de nuværende medlemsstater i Den Europæiske Union vil forøge, eller kan forøge, presset på de sociale sikringssystemer såvel i de nuværende medlemsstater som i ansøgerlandene.
De aktuelle demografiske tendenser i Den Europæiske Union vil også få følger for definitionen af de nye aktive beskæftigespolitikker - hvad skal der forstås ved dem og mod hvilken befolkning skal disse nye aktive beskæftigelsespolitikker være rettet - for de offentlige udgifter til social sikring, for selve forvaltningen af beskæftigelsen og uddannelsen, for ydelserne til familierne og for den interne samhørighed og for balancen i vores samfund.
Ved forhandlingen af denne betænkning i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender accepterede jeg villigt de ændringsforslag, som kolleger fra andre politiske grupper havde fremlagt - fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe, Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre, Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe osv. og jeg medtog også indstillingerne fra Udvalget om Kvinders rettigheder. Jeg ville under alle omstændigheder gerne have, at denne betænkning omfattede meninger og forslag fra det størst mulige antal af medlemmer fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og betænkningen blev faktisk vedtaget i udvalget, hvor kun ét medlem undlod at stemme.
Ved afstemningen om betænkningen bør man efter min mening ikke vedtage ændringsforslagene fra Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa (Koordinationsgruppen), for alle de ændringsforslag, som denne gruppe har fremlagt, drejer sig om et spørgsmål, som ingen har bragt på banen i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og man kunne derfor ikke lægge sig fast på en holdning. Min personlige mening som ordfører er, at denne plenarforsamling ikke skal vedtage disse ændringsforslag.
Endelig vil jeg, hr. formand, gerne takke for alle medlemmerne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for samarbejdet ved udarbejdelsen af denne betænkning, og jeg håber, at den opnår denne plenarforsamlings fulde støtte.

Daskalakis
Hr. formand, jeg vil først gerne takke hr. Cabezón Alonso for hans glimrende betænkning og også takke Socialudvalget for det forhold, at det i den endelig tekst medtog hovedpunkterne i udtalelsen fra Udvalget om Kvinders Rettigheder.
Der er vist ingen grund til at understrege, hvor vigtigt det demografiske problem i Europa er. Mit udvalg har fremhævet de problemer, der opstår, når befolkningen bliver stadig ældre, og kvinderne får en stadig større andel i plejen af disse plejeafhængige mennesker, ofte uden løn eller social sikring og altid med en samtidig opgivelse af deres adgangsmuligheder til arbejdsmarkedet. Vi har anmodet Kommissionen og medlemsstaterne om i lige høj grad at rette deres bestræbelser mod mænd og kvinder, når de tager initiativer til at forlige familielivet med arbejdslivet og til at sørge for, at der er muligheder for videreuddannelse og reintegrering på arbejdsmarkedet for de, der af ovenstående årsager bliver nødt til at afbryde deres arbejde, og de er som oftest kvinder.
Hertil kommer, at der er fare for, at der opstår mere specialiserede pensionssystemer, hvilket ikke i sig selv er forkasteligt, og at der vil opstå en yderligere forskelsbehandling af kvinder, hvis der ikke træffes konkrete foranstaltninger.
Den Europæiske Union g¢r sig klar til en ny og vigtig udvidelse med landene i Central- og Østeuropa, som vil få betydning også for vores demografiske sammensætning. Det er derfor ikke uden grund, at der i den endelige betænkning henvises til børnedødeligheden, og at Kommissionen anmodes om at stille oplysninger til rådighed fordelt på køn, om den demografiske udvikling i ansøgerlandene. Det næste århundrede vil vise et Europa, hvor forøgelsen af den gennemsnitlige levealder, der vil være højere hos kvinderne end hos mændene, foruden en positiv side også vil medføre problemer. En fjerde generation af ældre og mere plejeafhængige mennesker vil præge samfundet, og et flertal af denne generations medlemmer vil være kvinder. Derfor må de aktive kvinders fremtidige rolle i det europæiske samfund beskyttes og styrkes med ligestillingsforpligtelser- og rettigheder, både på arbejdsmarkedet og i familielivet. Kun på denne måde kan det demografiske problem imødegås effektivt, og kun i denne ånd kan såvel Kommissionen som vi selv arbejde for at støtte vores egne holdninger på en fornuftig måde.

McMahon
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med en udmærket betænkning og henvise til et voksende problem i Den Europæiske Union, nemlig de demografiske tendenser og den kendsgerning, at folk lever længere. Disse tendenser udgør en meget stor udfordring for Den Europæiske Union, specielt nu hvor vi nærmer os årtusindeskiftet.
Som hr. Cabezón fremhæver i sin betænkning, har den forlængede levetid, forbundet med yngre generationers faldende fertilitet, resulteret i et stigende antal ældre i vores samfund sammenlignet med dem, der stadig arbejder eller er erhvervsaktive. Der er på nuværende tidspunkt i Den Europæiske Union 48 millioner mennesker over 65 år, hvoraf 20 millioner er over 75, hvilket giver et fingerpeg om problemet. Ved århundredeskiftet vil den gruppe udgøre en femtedel af befolkningen i Den Europæiske Union, og i år 2020 vil den udgøre en fjerdedel.
Hvis vi vender blikket mod mit eget land, Skotland, viser tallene en lignende tendens. I 1996 var 20, 18 % af befolkningen over 58 år. I år 2006, ti år senere, vil dette tal være steget til 24, 6 %, og i år 2036 vil det være steget til 31 % - næsten en tredjedel. Så det er en indikation af tendenserne. Disse tal er ikke blot statistiske, kolleger, de repræsenterer store udfordringer for os som politikere. Vi er nødt til at tilpasse os disse omstændigheder. Vi må forberede det europæiske samfund på det. Vi er nødt til at sikre økonomisk sikkerhed for de ældre trods stigende sociale omkostninger. Vi er nødt til at sikre, at de ældre forbliver integreret i samfundet, at solidariteten mellem generationerne fremmes, og at ældre mennesker er sikret værdighed og ikke- forskelsbehandling i alderdommen.
I Skotland og i det meste af EU står de ældre over for en alvorlig trussel om økonomisk usikkerhed og stigende ulighed. Indtil for få år siden var det dog kun Det Forenede Kongeriges forhenværende regering der, af samtlige europæiske regeringer, havde besluttet at skære ned på ældreforsorgen. Det er mig en glæde at kunne sige, at den britiske konservative regering var undtagelsen i Den Europæiske Union. Ikke desto mindre er der siden valget i maj sidste år sket en klimaændring, en miljøændring, og vi har set foranstaltninger, der hjælper de ældre. F.eks. er momsen på brændstof blevet halveret. Der har været yderligere hjælp og praktiske foranstaltninger, der skal hjælpe de ældre.
I hele Europa, ikke kun i Det Forenede Kongerige og ikke kun i Skotland, står regeringer over for en udfordring. Vi er nødt til at indføre politikker for at anerkende den kendsgerning, at vores befolkninger bliver ældre. De demografiske tendenser er således, at der er færre mennesker i den lavere aldersgruppe og flere i den ældre aldersgruppe, og vi er nødt til at se på disse ændringer. Det glæder mig at kunne fortælle medlemmerne, der er til stede her til aften, at vi har forslagene om en pensionistforsamling. I oktober i år fremlægger vi Socialudvalgets synspunkter, Parlamentets synspunkter vedrørende denne tendens, for at komme med anbefalinger til FN's Ældreår.

Chanterie
Hr. formand, fru kommissær, ærede kolleger, allerførst vil jeg takke ordføreren hr. Cabezón, for samarbejdet og lykønske ham med den betænkning, som han i dag forelægger for os. Når vi ser på den demografiske rapport fra Kommissionen, må vi konstatere, at Kommissionen i modsætning til de to forrige rapporter ikke begrænser sig til Den Europæiske Union, men også retter blikket mod Central- og Østeuropa. Med rette, fordi en stor del af de mennesker i disse lande, som inden for en overskuelig fremtid vil være borgere i Den Europæiske Union, allerede er født.
Det er klart, at Polen og Slovakiet, både hvad angår hele befolkningen og befolkningen i den arbejdsdygtige alder, vil vise en beskeden vækst indtil 2015, men væksten vil dog være lavere end for Unionen. Mens både de baltiske lande og Tjekkiet, Ungarn, Rumænien og Bulgarien vil vise et fald. Den lave fertilitet og høje dødelighed i kombination med en betydelig migration er ansvarlig for denne befolkningsstilstand eller -tilbagegang. Der mangler forklaringer på en række dermed sammenhængende fænomener, såsom børnedødeligheden i Rumænien, kløften mellem by og land, forskellen mellem kønnene og andre fænomener. Disse fænomener vil være af afgørende betydning for, om udvidelsen vil få succes. PPE-Gruppen er derfor glad for, at mange af de ændringsforslag, vi har foreslået, er medtaget i kollega Cabezóns forslag til beslutning.
En anden innovation i betænkningen vedrører interessen for den interregionale dimension. Det drejer sig om socialt og økonomisk relevante tegn på en bemærkelsesværdig differentiering mellem delområder eller forskelle inden for medlemsstaterne. I lande som Belgien, Tyskland, Italien og Spanien er de intranationale forskelle ikke uden betydning. Befolkningstilvæksten forløber uregelmæssigt, men synes helt at ophøre i nogle områder hen mod 2015. Stigningen i de ældre aldersgrupper vil omkring 2015 føre til en øget divergens i aldersopbygningen. Faldet i den erhvervsaktive befolkning vil finde sted i bestemte områder omkring år 2000, og i andre først efter 2010. Dette vil medføre et fald i arbejdskraften og et stigende behov for geografisk mobilitet. Aldringen af den erhvervsaktive del af befolkningen optræder næsten overalt, men ikke samtidig og ikke jævnt. Dette vil i alle tilfælde resultere i et udtalt behov for permanent formning af og en kontinuerlig læreproces for hovedsageligt ældre arbejdstagere. Jeg kan konstatere, at mine forslag om arbejdsmarkedsundersøgelse, mobilitetsfremme, grænseoverskridende erhvervsoplæring og lignende alle er accepteret.
Hr. formand, ærede kolleger, der er også andre temaer, der vil kunne fremdrages her, men tiden mangler. Jeg anmoder ordføreren om at henlede opmærksomheden på ét ændringsforslag, som jeg har indgivet med hensyn til punkt U. Men globalt set kan vi give vores støtte til denne betænkning, og jeg lykønsker endnu en gang ordføreren med denne betænkning.

Crowley
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for en glimrende betænkning og ligeledes ordføreren for Udvalget om Kvinders Rettigheder for hendes bidrag.
Spørgsmålet om de ændringer, der vil finde sted i løbet af de næste par år vedrørende alderspyramiden i Den Europæiske Union, og den virkning den vil have, er noget, der ligger os alle stærkt på sinde, ikke blot som følge af de rent økonomiske aspekter - hvordan kan vi betale alderspension til personer over 65, hvordan kan vi få et nyt kuld arbejdere på arbejdsmarkedet for at sikre, at de betaler tilstrækkeligt meget i sociale ydelser osv. der er også det store spørgsmål om, hvordan vi tager os af de ældre. Min kollega, hr. McMahon, har allerede påpeget, at som følge af den forbedrede sundhed og øgede levetid er antallet af mennesker over 75 i Den Europæiske Union, der kræver større personlig omsorg og opmærksomhed, steget.
Jeg vil gerne bede ordføreren, om muligt, at medtage en idé, jeg fremlagde her i Parlamentet for to år siden, og som jeg stadig forsøger at opnå støtte til, hvilket er et charter om plejeres rettigheder. De vedrører et nyt »folkefærd« primært bestående af kvinder, der løbende yder omsorg over for de ældre og handicappede slægtninge uden anerkendelse af det arbejde, de præsterer, uden anerkendelse af det, de sparer samfundet for, uden anerkendelse af det bidrag, de leverer til social solidaritet ved at holde folk i hjemmet så længe som muligt.
Desuden er der spørgsmålet om, hvordan de politikker vi har i dag vil klare sig om 10 til 15 år, når denne befolkning bliver ældre. Vil vi være nødt til at ændre vores beslutning om en kortere arbejdsuge? Vil vi være nødt til at ændre vores beslutninger vedrørende det at få folk til at gå på pension tidligere? Disse er spørgsmål, som visse medlemmer allerede har været inde på.
Afslutningsvis er der spørgsmålet om afvandringen fra landområderne. Vi har nu fået et scenario, hvor der i store dele af Den Europæiske Union er befolkninger, hvor gennemsnitsalderen er 50-56 år, fordi de yngre er rejst, de er flyttet til større byområder. Det har en uhyre stor knock-out-effekt. Medlemmerne bør huske på dette, når vi stemmer om budgettet i år til Cork-erklæringen for at sikre, at vi tilskynder industrien og menneskene til at vende tilbage til landområderne.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, fru kommissær, ordføreren har arbejdet godt sammen med Parlamentet og overtaget det bedste fra alle grupper, og der foreligger nu en omfattende betænkning, som jeg håber, seriøst vil blive taget til efterretning af Kommissionen. Sidste år havde jeg selv den fornøjelse at være ordfører for det samme emne, og jeg tror, at det er særdeles vigtigt, at vi fortsat har opmærksomheden henledt på dette emne.
Befolkningen i verden aftager ikke som sådan, men vi kan konstatere, at den rolle, Europa spiller demografisk set i forhold til verdensbefolkningen, er aftagende. Dernæst, som allerede påpeget af nogle ordførere, øges den ældre del af befolkningen, og antallet af unge især i Vesteuropa er i aftagende. Hvordan tackler vi dette? Jeg tror ikke, at vi bare skal afvente tingenes skæve gang, men vi skal først og fremmest slå ind på fornyelsens vej. Jeg nævner et par eksempler. Med fornyelse på området for ældreforsorgen kan der forebygges store omkostninger. De demografiske oplysninger og undersøgelsesdata viser, at omkostningerne forbundet med aldersforskydningen også forrykkes. Det forholder sig ikke sådan, at alle mennesker, der bliver ældre, har brug for mere social forsorg. Der er også et enormt potentiale blandt de ældre, som vi kan gøre brug af på mange måder.
Dermed er jeg nået til et andet punkt. Nemlig arbejdsmarkedet. Vi har en lang tradition for, at pensionsalderen indtræder på et stadig tidligere tidspunkt, og det kan diskuteres, om vi ikke nu, hvor vi lever længere, skal have en slags fleksibel pensionsalder og f.eks. medtage den i vores årlige beskæftigelsesrapport. Det samme gælder for pensionerne. Hvis vi i fællesskab er rede til at søge efter kreative løsninger, er det ganske givet muligt at holde pensionerne på et acceptabelt niveau, i hele Europa. Men det hjælper ikke at stikke hovedet i busken, vi skal gøre noget ved problemerne. Derfor synes jeg, at de demografiske oplysninger egentlig burde være en del af den årlige beskæftigelsesrapport, og at de løsninger, som skabes pr. medlemsstat i form af benchmarking burde komme på tale. I øvrigt indeholder denne betænkning en række gode anbefalinger. Jeg tror også, at vi kan følge ordførerens anbefalinger med hensyn til afstemningen.

Ojala
Hr. formand, fru kommissær, Europa er ved at blive grå i en gevaldig fart, det ved vi alle. Hr. Cabezón Alonso har helt rigtigt i sin fortræffelige betænkning fremhævet, at den demografiske aldersstigning i Europa også kræver ændringer på arbejdsmarkedet, så det bedre svarer til de ældres behov.
I de kommende år vil de europæiske arbejdsgivere blive nødt til at ændre deres holdning til ældre og aldrende arbejdstagere radikalt. Når der ikke kommer unge på arbejdsmarkedet i samme omfang som før, bliver arbejdsgiverne nødt til på en helt ny måde at sørge for arbejdsevnen og kunnen hos de arbejdsaktive, aldrende arbejdstagere. Det er særlig vigtigt at forsøge forebyggende at opretholde arbejdstagernes arbejdsevne, og ikke først at tage fat i sagen, når sygdomme og skader er dukket op.
Der bør tages højde for forskellige stærke og svage sider hos mennesker i forskellige aldre allerede ved planlægningen af arbejdet. En god planlægning betyder ikke kun ergonomiske hensyn, men også planlægningen af arbejdet, f.eks. planlægning af arbejdstider, således at de aldrende arbejdstageres behov imødekommes. I Finland har man udviklet et begreb "aldersstyring«, som netop betyder hensyntagen til arbejdstagere i forskellige aldre ved arbejdsplanlægningen.
I det moderne arbejdsliv betyder arbejdsevnen i tiltagende grad også den åndelige arbejdsevne og trivsel på arbejdet. For at opretholde dette skal arbejdspladserne udvikles, således at de aldrende arbejdstagere kan føle, at deres færdigheder bliver værdsat, der satses på efteruddannelse af dem, og at de også selv har en mulighed for at påvirke udviklingen af arbejdsmiljøet. Det er meget vigtigt for de aldrende arbejdstagere, at de i god tid informeres om ændringer på arbejdspladsen, og at deres mening også bliver hørt.
Det er naturligt, at også de aldrende medarbejdere har brug for uddannelse. Der skal specielt sørges for, at indførelse af nye teknikker på arbejdspladsen ikke betyder forbigåelse af de ældre medarbejdere. Også de ældre arbejdstagere er i stand til at lære ny teknologi, når uddannelsen tilrettelægges på deres egne præmisser. De unge er vokset op med computere, men de ældre kan ofte have fordomme over for dem og undervurderer også ofte deres egne evner.
De ældre arbejdstageres viden og erfaring kan være en uerstattelig ressource for en virksomhed, når de udnyttes på en rigtig måde. En virksomhed, der anvender denne aldersstyring, hvorved der tages hensyn til de individuelle forudsætninger hos alle medarbejdere, er en god arbejdsplads for alle, og ikke kun for de ældre arbejdstagere. På en sådan arbejdsplads trives produktivitet og effektivitet også bedst.
Desværre er hr. Crowley ikke til stede, men jeg håber, at jeg i anden sammenhæng kan fortælle ham om den finske godtgørelse for pasning af pårørende, som muliggør opnåelsen af en godtgørelse for, at nogen passer deres pårørende derhjemme.

Schörling
Hr. formand, jeg vil også lykønske ordføreren med betænkningen, som behandler mange vigtige aspekter om, hvad vi må tænke på og hvordan vi må agere, når vi analyserer befolkningsudviklingen i perioden frem til år 2015.
Vi ved jo, at antallet af ældre vil stige og at antallet af erhvervsaktive i befolkningen vil falde, hvilket gør, at vores sociale velfærdssystemer vil blive meget belastede. Vi må naturligvis være meget kreative, når vi skal forsøge at reducere omkostningerne; jeg er enig i meget af det, som min finske kollega sagde om dette.
Jeg vil gerne pege på nogle punkter, som vi helt specielt må tænke på, når vi skal udforme disse nye systemer, bl.a. social tryghed. De, der har båret ansvaret for familien, de, der har passet børn og ældre, må nemlig ikke blive straffet i form af ringere sociale ydelser. Man skal derimod, som man har gjort i en del lande, huske på også at medregne husligt som pensionsberettigende arbejde.

Seillier
Hr. formand, størstedelen af de europæiske lande er i færd med at begå demografisk selvmord uden selv at være bevidst derom. Dette er en stærk udtalelse, et udsagn, der stammer fra vores tidligere premierminister, hr. Michel Rocard, fra den første konference om familien i Frankrig i 1981.
Bevidstgørelsen er på vej. Dette ses i Kommissionens og mine forskellige kollegers arbejde gennem årene, og også i år med de betænkninger, vi har her. Jeg vil tillade mig at gå lidt videre for at fremme denne bevidstgørelse. Jeg tror f.eks. ikke på, at der uundgåeligt vil ske en demografisk nedgang og en deraf følgende aldring i alle de europæiske lande. Dette siger jeg ikke på grundlag af ubegrundede forventninger, men fordi jeg har mødt utrolig mange kvinder, par og unge inden konferencerne i Kairo og Beijing. I Fru Gisserots meget veldokumenterede betænkning, som De kender, fru kommissær, om kvindernes situation i Frankrig inden Beijing-konferencen, bemærker hun med videnskablig hæderlighed, at kvinderne, de franske par, giver udtryk for - og jeg vil tro, at det samme er gældende i de andre lande - en lyst til at få børn, en lyst, der er større end virkeligheden afspejler, og især et ønske om barn nr. tre. Det lader til, at det er et ægte ønske, måske i øvrigt et nyt, der opstår.
Selvfølgelig er det ikke politikernes opgave at tvinge nogen til at få børn eller til at lade være, dette er overhovedet ikke mit ærinde, men jeg mener på den anden side, at vi har et stort ansvar for at gøre det muligt for vores medborgere at træffe et valg, især når det drejer sig om et valg som dette.
I visse udtalelser fra mine kolleger, måske lidt spagfærdigt i Deres betænkning, hr. Cabezon Alonso, og ligeledes i Deres tekst, fru Daskalaki, samt i det forrige indlæg, gentages det, som et antal eksperter, endda økonomiske eksperter, utvetydigt slog fast allerede på den internationale konference i Beijing og især på det sociale topmøde i København. Vi må genfinde den store betydning af børn og familie, også på økonomisk niveau. Selvfølgelig er børnene først og fremmest en nations rigdom med hensyn til landets værdier, livsglæde, kultur, idealer, men børn er også en rigdom for en nation rent økonomisk. Det har vi måske glemt i forbifarten. Som Jean Bodin sagde, findes der ingen anden rigdom end mennesket.
Vi er af gode grunde knyttet til en europæisk social model, selvom de sociale politikker i vores lande er meget dyre. Men er det ikke på høje tid, at man, samtidig med at man respekterer de enkelte pars og familiers totale frihed til at vælge - igen går jeg overhovedet ikke ind for nogen form for tvang - gør sig bevidst om, at en familiepolitik ud fra alle synspunkter vil være uendelig mere økonomisk, og at vi således ville kunne undgå mange sociale udgifter i det efterfølgende forløb.
Det ulønnede arbejde, som familiemoderen udfører, bør nyde behørig anseelse. Familiemødre har altid arbejdet. Man må ikke modstille de kvinder, der arbejder, og de, der ikke arbejder - jeg bryder mig ikke om disse udtryk. Indtil urbaniseringsperioden har kvinder altid arbejdet i landbruget eller inden for håndværk, men opdragede samtidig deres børn. Dette skete på samme sted og samme tid.
Vi står over for andre udfordringer, og vi må træffe de nødvendige konsekvenser, men jeg tror, at vi skal være kreative, hvis Europa skal genfinde sin vitalitet på alle niveauer, men også hvis det skal blive et mere generøst Europa, der er i stand til - og hvorfor ikke - at sætte ikke bare materiel bistand, men også unge mennesker til rådighed for udviklingslandene, drenge og piger, der, for en periode af deres liv, vil være glade for at tilbyde udviklingslandene den kompetence, som de har fået i deres eget land. Jeg tror, at det er muligt på ny at genfinde betydningen af et generøst Europa.

Formanden
Fru Seillier, jeg var lidt bange for, at der ville opstå flere problemer, da jeg tillod hr. McMahon at overskride sin tid en smule. Nu ser vi det jo tydeligt!

Raschhofer
Hr. formand, hvert år får Parlamentet forelagt rapporten om den demografiske situation i Unionen. Den vedvarende observation af befolkningsudviklingen er også god nok og rigtig nok, for det at kunne se tendenser er en forudsætning for fremtidsorienterede ændringer i politikken.
Det er ikke første gang, at rapporten gør opmærksom på den snigende samfundsaldring, de foreslåede foranstaltninger til kontrastyring er gammelkendte. Vi ved også, at folkepensionssystemet og sundhedsvæsenet skal tilpasses. Samtidig ved vi dog også, at det er vanskeligt at få færre bidragydere, øgede omkostninger i det offentlige sundhedsvæsen og de stramme budgetter, som fastlægges ud fra konvergenskriterierne, til at gå op i en højere enhed.
Men jo længere disse problemer forbliver uløst, desto vanskeligere bliver det at løse dem og først og fremmest at finansiere dem. Her melder sig naturligvis spørgsmålet om, hvorvidt det er den rigtige løsning, hvis uligevægten mellem udbud og efterspørgsel på de regionale arbejdsmarkeder skal udlignes ved hjælp af migrationsforenklende initiativer. Jeg forestiller mig en samfundsmodel, som sætter familien i centrum for overvejelserne og dermed ikke anser en øget tilgang af immigranter for at være løsningen på de faldende fødselstal.

Schiedermeier
Hr. formand, først vil jeg gerne sige hjertelig tak til ordføreren for denne rapport om den demografiske situation 1997, først og fremmest for, at han bekender sig til den sociale markedsøkonomi, hvilket jo ikke er en selvfølge. Hr. formand, med Deres samtykke vil jeg gerne benytte lejligheden til at ønske min kollega ordføreren hjerteligt til lykke med fødselsdagen i mandags.
Rapporten får uvægerligt én til at tænke på, at det forholder sig med pensionisterne som med de små og mellemstore virksomheder i Europa. I den forbindelse er der allerede blevet erkendt, sagt og krævet meget, og alligevel er der få konkrete resultater. Det forekommer mig, at det også forholder sig sådan med pensionisterne. Det er rigtigt, at den arbejdsdygtige andel af befolkningen fortsat vil falde på grund af den aftagende befolkningsvækst. Det vil føre store sociale omkostninger med sig og har også allerede gjort det.
Det er svært at besvare spørgsmålet om finansieringen. Man overvejer forskellige muligheder, ingen af dem er ideelle. Følgerne for arbejdsmarkedet er der stadig. Hverken pensionisterne eller virksomhederne er særlig interesserede i at gøre brug af muligheden for en glidende overgang til pensionisttilværelsen. Overtagelsen af frivilligt og ulønnet arbejde alene er heller ikke løsningen. Videregivelse af erfaringer til yngre mennesker er i dag af og til slet ikke efterspurgt - desværre er det sådan.
Kvinderne er i en situation - det har Kvindeudvalget desværre kun alt for ret i - hvor de udsættes for pres fra to sider: Først er de erhversaktive, derefter kommer ønsket om børn. Det udskydes på grund af erhvervsaktiviteten, og så skal børnepasningsfasen klares samtidig med omsorgsfasen, og sådan fortsætter det. Her melder spørgsmålet sig om, hvorvidt de huslige og erhvervsmæssige pligter for mænd og kvinder kan forenes. I den forbindelse burde man simpelthen sørge for, at arbejdet i familien i højere grad anerkendes fremover, for hidtil har vi egentlig kun taget to skridt i den retning i forskellige lande: Det ene er omsorgen, og det andet er forældreorloven, og før eller senere skal vi fortsætte ad den vej, hvis vi vil undgå at lide samfundspolitisk skibbrud med den sociale markedsøkonomi i Europa.

González Álvarez
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at takke hr. Cabezón Alonso, som har accepteret næsten alle vores ændringsforslag i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender; jeg tror, at det vil betyde, at han i morgen ikke vil få nogen problemer med at få vedtaget betænkningen. Som han selv så udmærket sagde i begyndelsen af sit indlæg, så vil der om 30 år være mere end 50 % flere ældre over 60 år, mens de yngres andel af befolkningen vil falde, og det vil få bekymrende følger for de sociale udgifter til de ældre, men også for den rolle som disse ældre skal spille.
Efter pensioneringen skal de ældres rolle i samfundet være meget betydningsfuld. I et "De ældres Parlament«, som blev afholdt i Luxembourg, var en af de største bekymringer netop at påpege, at man spildte deres kundskaber og erfaring, og at samfundet burde opfange disse kundskaber og denne erfaring, eftersom det er godt for selve samfundet. Denne ændring i befolkningen vil også få følger for kvinderne, og det på to områder:
For det første fordi der er en tendens til at tænke - og noget høres der også her i forsamlingen - at kvinderne skal blive ved med at tage sig af de ældre, afhængige eller mindre afhængige, og af børnene i hjemmet. Alternativet er naturligvis, som det så ofte bliver sagt i dette Parlament, og ikke mindst i Udvalget om Kvinders Rettigheder, at forene arbejdet uden for hjemmet med arbejdet i hjemmet. Det vil være det bedste for hele samfundet. Kvinder kan forvente at leve længere, og det er dem, der har de laveste indtægter, enker modtager kun en lille del af pensionen, ældre kvinder plejer at få en lavere pension, og der vil derfor være et yderligere problem her. Kære formand, jeg er enig i nogle af betragtningerne - og som afslutning vil jeg nævne tre af disse - i Cabezón Alonsos betænkning.
For det første at en virkelig social samhørighed også bør være en konvergens; vi er meget optaget af de økonomiske konvergenstal, mens vi er mindre optaget af de sociale konvergenstal. Og det omhandler ordføreren i et af sine afsnit.
For det andet deler jeg ordførerens bekymring, for i Europa er der mange førtidspensioneringer, som ikke er betinget af en nyansættelse, og jeg siger det, fordi jeg bor i en region, Asturien, hvor man har mistet mere end 12.000 egentlige arbejdspladser, og der er ikke blevet ansat unge i stedet.
Og for det tredje, at et af de grundlæggende forhold for at kunne klare de demografiske ændringer er en fortsat nettoskabelse af nye job; hvis der ikke er tilstrækkelige job, uden bidrag, vil der kun være få muligheder for at klare de sociale udgifter, som denne ændring i befolkningen vil medføre.

Hatzidakis
Hr. formand, det er allerede blevet nævnt, at der sker en betydelig forøgelse af de ældre generationer i Den Europæiske Union, samtidig med at den økonomiske aktive del af befolkningen formindskes, og antallet af unge under 20 år bliver stadig lavere.
Alt dette betyder blandt andet, at der er lagt en tidsindstillet bombe under det sociale sikringssystem. Færre og færre arbejdstagere skal støtte flere og flere pensionister. Hvad skal vi gøre? Jeg vil omtale tre aspekter:
Jeg vil først gerne sige, at vi bør gennemføre en liberalisering af det sociale sikringssystem. Der må ske en forøgelse af den private sektors deltagelse, en forøgelse af den forsikredes personlige ansvar for størrelsen af hans pension, en kraftig styrkelse af det kapitaldannende system i stedet for det nuværende distributive system, som lægger vægt på solidaritet mellem generationerne, hvilket under de nuværende betingelser ikke synes at være den mest effektive løsning.
For det andet bør vi træffe koordinerede foranstaltninger til bekæmpelse af de unges arbejdsløshed, for kun på den måde vil vi få flere sikrede ind i systemet. Hvordan kan dette nu ske? Ved hjælp af foranstaltninger, der fremmer fleksibiliteten på arbejdsmarkedet, erhvervsuddannelse og - efteruddannelsen samt de unges foretagsomhed.
Den tredje og sidste bemærkning, som jeg gerne vil fremkomme med, er at vi formentlig samtidig må indføre en fødselsfremmende politik, og det kan ske på to niveauer: med hensyn til den generelle indstilling, og her er en stor sensibiliseringskampagne i alle Unionens medlemsstater nok hensigtsmæssig, og med hensyn til en væsentlig økonomisk støtte. Dette problem er meget alvorligt, og her er der virkelig brug for en national indsats i alle medlemsstaterne.
På min side skal jeg nok love at gøre, hvad jeg kan, for i fremtiden personligt at hjælpe med til løsningen af det demografiske problem.

Cresson
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed over, at De har taget dette vigtige problem op. Jeg takker især ordføreren, hr. Cabezón Alonzo, for det glimrende arbejde, han har udført.
Dette års betænkning om den demografiske situation i Unionen koncentreres om tre specifikke aktionsområder: arbejdsmarkedet, de regionale skævheder og de udfordringer, som ansøgerlandene står over for.
Tillad mig først og fremmest at omtale det, der står i betænkningen med hensyn til arbejdsmarkedet. Om ca. 10 år vil babyboom-generationen nå pensionsalderen. Fra dette tidspunkt vil vi kunne se en klar nedgang i den aktive befolkning, og vi vil være vidner til en hurtig vækst i antallet af ældre arbejdstagere. Vi er i stand til at forberede os på dette, og det bør vi gøre. Vi bør især antage nye indfaldsvinkler til alle de spørgsmål, der vedrører forbindelsen mellem alder og arbejdsmarked. Vi bør bekæmpe enhver diskriminerende praksis, der skyldes alder, og opfordre virksomhederne til i højere grad at tage hensyn til konsekvenserne af disse demografiske tendenser. Vi bør vedtage nye foranstaltninger til organisering af arbejdet, som skal sigte mod at forbedre anvendeligheden, produktiviteten og motivationen hos de ældste arbejdstagere. Det er netop vores manglende evne til at tage hensyn til aldersaspektet ved tilrettelæggelsen af beskæftigelsen og arbejdspladserne, der de seneste år har medført en stigende tendens til at afskedige de ældste medarbejdere.
Definitionen af en aktiv strategi med hensyn til alderdom forudsætter først og fremmest en voksende bevidstgørelse og en udbredelse af den bedste praksis inden for området. De politikker, som sigter mod at holde ældre arbejdstagere aktive, kan dog ikke opnå den forventede succes, så længe kvalifikationerne og kompetencen hos de berørte ikke tilpasses behovet på arbejdsmarkedet. Vi må iværksætte hensigtsmæssige politikker til forbedring af den aldrende arbejdsstyrkes anvendelighed. For at opnå dette må man planlægge oplæringsstrukturer gennem hele livet, der skal sikre enhver arbejdstager tilpasningsmuligheder og ajourføring af kompetencer i overensstemmelse med udviklingen på arbejdsmarkedet.
Kønsaspektet, hvis betydning man kender fra de demografiske tendenser, fortjener ligeledes særlig opmærksomhed. I betænkningen påpeges det, at kvinderne i løbet af de næste 15 år vil komme til at udgøre den vigtigste kilde til arbejdsstyrkens vækst. Dette aspekt skal i højere grad integreres både i de generelle og de specifikke politikker.
Udsigten til kvindernes voksende deltagelse på arbejdsmarkedet rejser ligeledes spørgsmålet om familielivets forening med det professionelle liv. På trods af de senere års fremskridt, er et barns fødsel ofte ensbetydende med, at kvindens professionelle liv ophører, eller at hun skifter til deltidsarbejde. Af flere grunde, der skyldes såvel manglende mulighed for børnepasning som kulturelle faktorer, er de ændringer, et barns fødsel medfører, sommetider permanente.
Overalt i Europa er kvinderne i højere og højere grad ansvarlige for at tjene penge til hjemmet. Dog ser man sjældent tegn på fremskridt i mandens deltagelse i de huslige pligter. Derfor er der en risiko for, at aldringen i samfundet vil medføre et større ansvar for kvinderne med hensyn til at hjælpe afhængige personer, som vil begrænse deres stigende deltagelse i det økonomiske og sociale liv.
Betænkningens 2. del omhandler det regionale aspekt. Det påvises, at effekten af de demografiske ændringer varierer betydeligt fra én region til en anden. Risikoen for en regional polarisering er en vigtig udfordring for de politiske beslutningstagere. Det regionale aspekt af disse ændringer kan bringe den samlede præstation på national eller endog europæisk niveau i fare.
Endelig skildres situationen i de 12 ansøgerlande i betænkningen. Disse lande har ligeledes en aldrende befolkning, og dette skal ses sammen med omfattende økonomiske og sociale ændringer. De skal løse en række komplekse problemer, som f.eks. skævheden mellem by- og landzoner, som gør situationen endnu mere vanskelig.
Både for Kommissionen og Parlamentet er de demografiske ændringer en vigtig udfordring. I Deres beslutningsforslag fremhæves et vist antal strategiske temaer, heraf deltagelse på arbejdsmarkedet, de regionale skævheder og udviklingen i familiestrukturen. Kommissionen vil behandle Deres beslutningsforslag yderligere, men jeg kan godt sige Dem, at vi allerede nu arbejder på et nogle af de punkter, der nævnes.
Jeg takker Deres ordfører og Parlamentet for denne betænkning. Det forekommer mig, at vi vil i samme retning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.00.

Europæisk erhvervsuddannelsesinstitut
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0032/98) af Boogerd-Quaak for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets forordning (EF) om anden ændring af forordning (EØF) nr. 1360/90 om oprettelse af et europæisk erhvervsuddannelsesinstitut (KOM(97)0177 - C4-0261/97-97/0126(CNS)).

Boogerd-Quaak
Hr. formand, fru kommissær, kolleger, betænkningen om det europæiske erhvervsuddannelsesinstitut, som vi behandler i aften, passer som fod i hose til det problem, som blev behandlet i formiddags på grundlag af Oostlander-betænkningen om hjælp til ansøgerlandene i Central- og Østeuropa. I den forbindelse er jeg overbevist om, at instituttet kan bidrage i ikke ubetydelig grad til udviklingen af undervisnings- og uddannelsesprogrammer i de nye medlemsstater. Dette er da også det vigtigste politiske budskab, som findes i min betænkning, som behandles i aften.
Instituttet udgør efter min mening et af de ideelle instrumenter inden for Den Europæiske Unions tiltrædelsesstrategi, som skal anvendes meget mere. Samarbejde inden for erhvervsuddannelsesområdet er af strategisk betydning. Undervisning og uddannelse udgør grundlaget for social integration, varig regional udvikling og succesrige økonomiske omstillingsprocesser i de central- og østeuropæiske lande. På denne måde kan disse lande hurtigt opfylde acquis communautaire . Uddannelsesinstituttets rolle er dog stadig underbenyttet ved nye medlemsstaters tiltræden fra Central- og Østeuropa. Af den eksterne evaluering over de første tre år, som er foretaget for Kommissionen, fremgår det, at instituttet i for høj grad har koncentreret sig om styringen af programmer og for lidt om adviseringen med hensyn til retningslinjer. Dette skal ændres på kort sigt. Instituttet skal have en mere klart defineret rolle inden for tiltrædelsesstrategien for partnerlande fra Central- og Østeuropa. I den anledning skal instituttets rolle som forbindelsescenter styrkes ved at intensivere kontakterne med partnerlandene. I praksis betyder det, at instituttet skal inddrages ved gennemførelsen af tiltrædelsespartnerskaber. Til støtte for dette standpunkt har jeg indgivet ændringsforslag 1, 2, 3, 6, 7 og 8, og jeg håber, at Kommissionen vil gennemføre disse ændringsforslag i samme ånd. Samtidig forventer jeg af Kommissionen, at den forbedrer den uklare situation med hensyn til rollefordelingen mellem instituttet og de pågældende Kommissionstjenester, især DG XII og DG IA.
Stadigvæk er det uklart, hvad der er instituttets rolle ved forberedelsen af PHARE-TACIS-foranstaltninger på erhvervsuddannelsesområdet. Som jeg skrev i min betænkning, mener jeg, at de skriftlige bidrag, som instituttet forelægger på anmodning af Kommissionen, ikke er en tilfredsstillende procedure. Instituttet og Kommissionen bør i fællesskab afstikke arbejdsopgaven. Generelle rettesnore for strategien, som foreslået af Kommissionen, er udmærket, så længe de ikke pålægges ensidigt. Et ændringsforslag fra mig forsøger at genoprette ligevægten på dette punkt mellem de to parter.
Kolleger, fru kommissær, et stort antal nye ansøgninger om partnerskab inden for sektorer som miljø, sundhedsvæsen, telekommunikation for ikke at glemme øvrigheden venter på at blive gennemført. Dette kan imidlertid kun lade sig gøre, hvis vi omgås instituttet seriøst og også lader det spille den rolle, det skal udfylde. Derfor anmoder jeg i min betænkning Kommissionen om inden 1. juli 1998 at rapportere om de finansielle følger af den ændrede forordning for instituttets arbejde. Dette er så meget desto vigtigere, eftersom instituttets aktiviteter udvides til MEDA-landene. Oplæring og uddannelse spiller også en vigtig rolle for disse lande på områder som økonomi, miljø og styrkelse af demokratiet.
Kolleger, hvis vi tager hinanden alvorligt, og hvis vi tager instituttet alvorligt, må vi se nærmere og med kritiske øjne på de finansielle følger deraf. Jeg spørger imidlertid mig selv om, hvorvidt Kommissionen agter at overtage Europa-Parlamentets syn på instituttet, da Rådet allerede har truffet en beslutning om instituttet. Dette gælder ikke kun for de ændringsforslag, jeg allerede har nævnt, men også de ændringsforslag, jeg har indgivet med hensyn til instituttets interne organisation, herunder forbedring af det adviserende organs repræsentativitet og sikringen af instituttets uafhængighed. Jeg håber, at De, fru kommissær, kan give mig et håbefuldt svar i aften, idet Rådets beslutninger ikke i sig selv afviger meget fra det, som Parlamentet vil, og det som Parlamentet ønsker kan også udmærket bevirkes af Kommissionen.
Til sidst vil jeg opfordre medlemsstaterne til at spille en aktiv rolle i instituttets arbejde. I fremtiden vil de nationale observationsposter efter min mening kunne udfyldes af partnerlandenes ministerier, således at der står et bredere budget til rådighed for investeringer og kvalifikationsforanstaltninger inden for erhvervsuddannelsesområdet. Det kan ikke være meningen, at Europa qua udførelse og finansiering skal trække dette læs alene. Jeg troede, at dette var en sag, som det måske ikke var muligt at tage op, men på et minisymposium, som jeg havde organiseret i Nederlandene, viste det sig, at det nederlandske undervisningsministerium i alle tilfælde ikke står afvisende over for en drøftelse heraf.

Pronk
Hr. formand, jeg kan helt tilslutte mig lykønskningerne til fru Boogerd-Quaak. Hun har arbejdet sig godt ind i dette vigtige, men også tekniske emne. Jeg deler hendes nysgerrighed med hensyn til Kommissionens reaktion på ændringsforslagene, for det er egentlig altid på dette punkt, vi skal finde den vigtigste vurdering i den forbindelse.
Jeg tror, vi kan konstatere, at det europæiske erhvervsuddannelsesinstitut har haft en kort, men succesrig historie. Formålet med instituttet var at hjælpe lande fra Central- og Østeuropa i deres bestræbelser på at omstrukturere deres erhvervsuddannelser. Først var det lande, som faldt ind under PHARE-programmet, derefter kom TACIS-landene, og nu åbnes der for MEDA-landene. Dette program er så vigtigt, fordi det netop er disse mennesker, der først får med markedsvirkningen at gøre. Denne type samarbejdsforbindelser er derfor meget vigtige. Det er en kendt sag, at mennesker også gennem undervisning påvirkes i deres måde at tænke på. Når man forsyner dem med basiselementerne, kan man vise dem, at markedsøkonomien ikke er et løsrevet faktum, men kan samtidig give dem indsigt i, at markedsøkonomien også kender til randbetingelser. Herved kan ungdommen i Central- og Østeuropa og nu også i MEDA-landene lære den sociale markedsøkonomi at kende, som er opbygget i Vesteuropa. Overgangen fra en centralstyret økonomi til en markedsøkonomi er et spørgsmål om udbud og efterspørgsel. Indretningen af et nyt samfund stilles også over for et valg. Valget mellem den angelsaksiske model eller den model, der håndteres i USA og EU. For et stabilt demokrati er det nødvendigt, at den sociale dimension, som er helt rodfæstet i den europæiske tankegang, også finder et ståsted. Derfor skal det også indrømme instituttet i Turin en vigtig plads. Netop for managers, som skal gøres fortrolige med den sociale dimension, vil denne støtte være vigtig i et nyt økonomisk system. Dette er grunden til ændringsforslaget, hvori der ud over menneskerettighederne og lige muligheder også skal nævnes den sociale dimension som en integral del af pakken, som skal fremme instituttet i Turin. Instituttet har udviklet sig med succes inden for de store problemer, som nu engang hænger sammen med et instituts eksistens og nu engang er karakteristisk for dette fællesskab.
Som budgetordfører har jeg kunnet konstatere, at de finansielle midler er anvendt hensigtsmæssigt. At MEDA-landene nu også inddrages i dette institut, er i den forbindelse særdeles fornuftigt. Godt nok kan problematikken i MEDA-landene ikke præcist sammenlignes med TACIS-landene, men den ekspertise, der er bygget op, må ikke gå tabt, og må ikke begrænses til disse lande. Derfor, hr. formand, dette institut er en virkelig god ting, og derfor mener jeg, at vi egentlig kan fortsætte med ændringsforslagene på den allerede valgte vej.

Garosci
Hr. formand, Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut, som er hjemmehørende i Torino, hvor det oprettedes i 1995, er et af de bedste eksempler på, hvordan fællesskabsinstitutionerne kan bidrage til vækst på arbejdsmarkedet gennem deres målsætninger, der på samme tid er af økonomisk og social art.
Instituttets hovedmål her tre år efter dets iværksættelse - som ikke fandt sted på et nemt tidspunkt i Fællesskabets udvikling - synes at ville kunne nås og er allerede til dels nået: at yde bistand til modtagerlandene, kontrollere effektiviteten af støtten til erhvervsuddannelsen, sprede information og fremme udveksling af erfaringer samt endelig at fremme joint ventures med det mål at støtte informationsindsatsen.
Der foreslås nu enkelte korrektioner - efter at de første analyser af instituttets aktiviteter er gennemført - som blandt andet går ud på at udvide instituttets mandat, således at det i højere grad kan inddrage de nye fællesskabspartnere, især i Middelhavsområdet. Vi tilslutter os derfor ordførerens forslag og takker hende for det udførte arbejde, som er rettet mod at knytte instituttet nærmere til Unionens politiske prioriteringer, og dermed også opnå et bredere samarbejde med CEDEFOP (Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse) og en styrkelse af de finansielle instrumenter, der - ikke mindst i betragtning af instituttet i Torinos fremtidige rolle - er nødvendig.
Til slut vil vi opfordre Kommissionen, der har været så forudseende i tide at oprette dette institut, til at tage hensyn til erhvervsuddannelsens betydning for MEDA-landene i Middelhavsområdet og derigennem forbedre instituttets aktiviteter og mål. Dette er et naturligt valg og går hånd i hånd med fornyelsen af tilliden til instituttet, dets uafhængighed, dets direktør og udløbet af arbejdsprogrammerne over en femårig periode. Erhvervsuddannelsen er et afgørende instrument til at forbedre og revitalisere hele arbejdsmarkedet.

Kerr
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske Johanna med hendes betænkning, som jeg mener er meget god. Det er yderst passende, at vi diskuterer dette i aften, eftersom konferencen om udvidelsen af Den Europæiske Union begynder i morgen i London, og jeg mener, at den centrale rolle, som uddannelse spiller med henblik på udvidelsen, er meget vigtig.
Jeg er til tider en smule skeptisk med hensyn til europæiske institutter inden for andre europæiske institutter, og jeg har besøgt en del i min tid. Jeg ser dem altid gerne ordentligt overvåget og evalueret, og det glæder mig, at det gøres i dette tilfælde, og jeg håber, at de reagerer på nogle af de eksterne evalueringer samt Kommissionens evaluering. Idet jeg særligt taler på vegne af De Grønne, ønsker jeg naturligvis at understrege vigtigheden af uddannelse inden for miljøstyring og -overvågning som følge af de central- og østeuropæiske landes miljøproblemer. For det andet er spørgsmålet om udvikling af en borgerkultur til ikke-statslige organisationer meget vigtigt. Specielle uddannelsesprogrammer og ekspertise inden for det område ville ligeledes være til gavn i betænkningen.

Papakyriazis
Hr. formand, heller ikke jeg vil undlade først at takke ordføreren, for det er lykkedes hende, på sin egen facon, at behandle et spørgsmål, der er vanskeligere, end det ser ud til.
Det har været en betænkning, der i sidste ende fik enstemmig tilslutning fra Socialudvalget, og en betænkning, som efter min mening udmærker sig ved at være ledsaget af en særdeles indgående begrundelse, der virkelig belyser problemet fra alle sider.
Også jeg vil gerne henvise til det sammenfald - som jeg egentlig ikke ved, om er et sammenfald - at vi forhandler denne betænkning efter formiddagsforhandlingen om perspektiverne, gennemførelsen og målene for udvidelsen, og dagen før, ja faktisk kun få timer før Europakonferencen åbnes officielt. Og tillad mig, fru Cresson, at nævne endnu en forudsætning, en ramme i disse dage, hvor vi forhandler om Kundskabernes Europa, en ramme, hvor dagens emne efter min mening hører hjemme, når vi taler om partnerne i Den Europæiske Union og om aktionerne rundt omkring i Den Europæiske Union.
Jeg er af den opfattelse, at betænkningens ændringsforslag vil forbedre et såkaldt andengenerationsorgan, som først blev skabt i 1995, og i løbet af ganske kort tid har vist sin værdi, og at betænkningen derfor netop vil forbedre, tilpasse og skabe bedre rammer for driften af dette organ.
Og i denne forbindelse vil jeg gerne opholde mig lidt ved den tendens, der fremgår af ændringsforslag 2, som ordføreren selv foreslår, et ændringsforslag som virkelig giver en ny dynamik til dette organ, fordi det skaber en tæt og klar forbindelse mellem driften af organet - ud over dets betydning for videreuddannelsen i praksis - og dets betydning for styrkelsen af de demokratiske bånd. Jeg læser op: "styrke den sociale dimension, respekten for menneskerettighederne og lige muligheder«.
Jeg vil ikke undlade at nævne et særligt punkt, som også ordføreren kort kommer ind på, og som vi har drøftet en del i Socialudvalget: behovet for et samarbejde med CEDEFOP, den institution, der skal fremme videreuddannelsen, jeg mener, at dette er et vigtigt aspekt, og at dette samarbejde kan blive endnu mere positivt end det allerede positive samarbejde mellem organet i Torino og det tilsvarende i Tessaloniki. Det er et samarbejde, der pr. definition er institutionelt og stærkt. Jeg mener endvidere, at i vore dages Kundskabernes Europa, er der behov for, at CEDEFOP får en øget betydning, og at det også er klar hertil. Torino-organet skal simpelthen blot have et endnu snævrere samarbejde med CEDEFOP.

Morris
Hr. formand, centerets rolle er at sørge for uddannelse og efteruddannelse som grundlag for social integration, en vedvarende regional udvikling og en vellykket økonomisk reformproces. Jeg hilser fru Boogerd-Quaaks betænkning velkommen og takker hende herfor. Den understreger behovet for at forøge Instituttets bidrag til EU's forberedelser til udvidelsen. Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut kan vise sig brugbart som et værktøj til hjælp med gennemførelsen af væsentlige partnerskaber og vil stå for de nye programmer og de formelle rammer i forbindelse med EUstøtte til fordel for ansøgerlande.
Både uafhængige evalueringer og Kommissionen understreger behovet for at forstærke Instituttets rolle med hensyn til erhvervsuddannelsesbistand til partnerlande. Instituttets policy-rådgivning bør forstærkes. Vi er nødt til at understrege det særlige punkt.
Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut skal forberedes tilstrækkeligt til at dække MEDA-lande. Jeg støtter udvalgets standpunkt om klarhed i strukturerne inden for Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut, med tre specifikke arbejdsgrupper om henholdsvis ansøgerlandene, PHARE- og TACIS-landene samt MEDA-landene.
Jeg opfordrer Parlamentet til at vedtage det standpunkt, der er blevet enstemmigt godkendt af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.

Elchlepp
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke ordføreren hjerteligt for hendes gode betænkning og for, at der i vid udstrækning er taget hensyn til forslagene fra Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om instituttets indholdsmæssige og organisatoriske opgaver og dets rolle i opbygningen af en praksisorienteret erhvervsuddannelse i tredjelande.
Jeg vil gerne sige klart og tydeligt, at instituttet har gjort et godt stykke arbejde. Jeg hilser den nylige udvidelse af opgaverne for erhvervsuddannelse velkommen. Evalueringen af dets hidtidige arbejde vil føre til den nødvendige afklaring af instituttets status og dets forhold til Kommissionen, hvilket er meget vigtigt for de engagerede medarbejdere, som jeg har set med egne øjne.
Her til aften understregedes med rette den rolle, som en moderne erhvervsuddannelse spiller i disse lande for nye økonomiske og beskæftigelsesmæssige strukturer, for bedre udenrigshandelsforbindelser mellem disse lande. Det er ikke blot nødvendigt med økonomisk hjælp, men især også med en modernisering af systemerne for erhvervsmæssig uddannelse og videreuddannelse, og det på alle niveauer i virksomheden, ikke kun i ledelsen.
Kommission opfordres nu til fuldt ud at benytte sig af instituttets faglige viden i forbindelse med forberedelsen af de centralog østeuropæiske lande, som kandiderer til at tiltræde Unionen, for at fremme tilnærmelsesprocessen så hurtigt som muligt, og jeg håber også, at der her ydes et bidrag til at fremskynde udstrømningen af midler fra PHARE. De erfaringer, som instituttet hidtil har gjort, kan hurtigt bringes med ind i Middelhavssamarbejdet, og instituttet skal også i den forbindelse have overdraget selvstændigt ansvar på synlige områder.
Det forekommer mig dog, at der hidtil ikke er sket meget med hensyn til ledsagende foranstaltninger til MEDA-programmet. Det ville være godt, fru kommissær, hvis Kommissionen så hurtigt som muligt fremlægger en beretning herom for Parlamentet. Bruxelles skal ikke afgrænse instituttets handlingsmuligheder for meget. Instituttets projektorienterede samarbejde med partnerstaterne skal intensiveres.

Cresson
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil gerne takke Parlamentet og især fru Boogerd-Quaak fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for kvaliteten af hendes betænkning, hvori hun fremhæver de vigtigste retningslinjer for Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstituts arbejde.
Som De ved, opstod Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut af en politisk vilje fra stats- og regeringscheferne på et møde her i Strasbourg i december 1989. Disse lagde vægt på uddannelse, som er en væsentlig faktor for udviklingen af de central- og østeuropæiske lande og for deres overgang til markedsøkonomi. Det blev senere Det Europæiske Råd i Bruxelles, der i oktober 1993 besluttede at vælge Torino som hjemsted for instituttet.
I forbindelse med førtiltrædelsesstrategien, der er bekræftet af Det Europæiske Råd i Luxembourg, skal vores naboer i Central- og Østeuropa i højere og højere grad integreres i det vidende Europa, som fremhæves i Agenda 2000. Det er dette europæiske uddannelsesrum, vi påtænker at skabe i fællesskab med ansøgerlandene. Instituttets resultater indtil nu har bevist dets evne til at bidrage til erhvervsuddannelsesreformen hos vores partnere i de østeuropæiske og nye uafhængige stater.
I sin rapport af 18. juli 1997 til Parlamentet, Rådet og Økonomiudvalget har Kommissionen beskrevet Erhvervsuddannelsesinstituttets fremskridt og de stort set positive resultater. Kommissionens forslag sigter mod at udvide Erhvervsuddannelsesinstituttets aktionsområde til Middelhavslandene, og dermed leve op til konklusionerne fra Euro-Middelhavskonferencen i Barcelona i november 1995, der blev bekræftet af Det Europæiske Råd i Madrid i december samme år.
På grundlag af en status over Erhvervsuddannelsesinstituttets tre første aktivitetsår mener Kommissionen, at instituttet udgør en privilegeret institutionel ramme, der gør det muligt at stille fællesskabserfaringen til rådighed for vores partnere omkring Middelhavet. Den kan således levere en fleksibel løsning på de forskellige udviklingsbehov inden for erhvervsuddannelse, en løsning, der udgør en solid base for de sociale og økonomiske reformer, som MEDA-programmet sigter imod.
Kommissionens forslag indeholder ligeledes visse følgeforanstaltninger, som er inspireret af den erfaring, der er opnået gennem Erhvervsuddannelsesinstituttets arbejde indtil nu. Rådet vedtog allerede den 7. oktober 1997 en politisk aftale. Denne politiske aftale indeholder i store træk Kommissionens forslag. Udvalget om Økonomi og Sociale Anliggender afgav ligeledes den 29. oktober 1997 en positiv udtalelse, og Rådet skulle tage endelig stilling inden udgangen af første halvår 1998 under det britiske formandskab.
Jeg takker de forskellige parlamentariske udvalg, som har undersøgt forslaget til forordning, og for den gode modtagelse, som de gav Kommissionens tekst. Jeg vil gerne understrege betydningen, herunder den politiske betydning af disse retningslinjer, som Kommissionen vil tage større hensyn til ved iværksættelsen af den ændrede forordning, samtidig med, at vi ikke ønsker at anvende dem i form af ændringer til forordningen. Kommissionen vil gøre Erhvervsuddannelsesinstituttets bestyrelse og direktør opmærksom på de retningslinjer, Parlamentet har foreslået, og vil forsøge at sikre, at de følges op i praksis.
Med hensyn til ændringsforslag 1 til 9 om Erhvervsuddannelsesinstituttets politiske orientering, dets mission og dets driftsform, vil jeg gerne understrege, at de punkter, der er fremhævet i disse ændringsforslag, allerede i høj grad er taget i betragtning i udviklingen af den måde, hvorpå instituttet fungerer, og dette inden for rammerne af den forordning, der er gældende i øjeblikket.
For at følge konkret op på de prioriteter, Parlamentet har givet udtryk for, både i de østeuropæiske lande og i Middelhavslandene, har Kommissionen og Erhvervsuddannelsesinstituttet til hensigt at fremhæve disse i en målsætningserklæring. Denne erklæring skal fremlægges til godkendelse hos instituttets bestyrelse i oktober 1998 og derefter videresendes til Parlamentet med henblik på en diskussion i det kompetente udvalg.
I denne forbindelse vil instituttet i sit arbejde lade sig inspirere af Fællesskabets erhvervsuddannelsespolitikker og i særdeleshed af de politikker, der vedrører adgang til uddannelse og lige muligheder. Instituttet vil prioritere fornyende aktioner og udveksling af erfaringer og god praksis og især pilotprojekter, der er iværksat i samarbejde mellem medlemsstaterne.
Med hensyn til ændringsforslag 10 og 16 om instituttets budgetmæssige procedurer, er der allerede truffet konkrete foranstaltninger for at leve op til Parlamentets krav. Der vil især blive lagt vægt på oprettelsen af tætte forbindelser mellem instituttets arbejdsprogram og dets budget. Indtil efteråret vil instituttet i detaljer analysere omkostningerne af sine aktiviteter. Arbejdsprogrammet for 1999 vil tage resultaterne af analysen og de budgetmæssige krav i betragning. I instituttets budget fastsættes allerede antallet af ansatte.
Med hensyn til ændringsforslag 14, 15 og 17, som berører den måde, hvorpå instituttet fungerer, mener vi, at Kommissionens forslag allerede i høj grad tager hensyn til de ændringer, Parlamentet foreslår. Ændringsforlag 14 om proceduren for direktørens udnævnelse og definitionen af hans mandat svarer til den eksisterende praksis. Der er blevet taget hensyn til ændringsforslag 15 om komplementaritet med andre af Fællesskabets aktioner i den styrkede samarbejdsstrategi mellem instituttet og Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse. Ændringsforslag 17 om retningslinjerne for evaluering af instituttet svarer ligeledes til den nuværende praksis. Kommissionen har til hensigt at tage Parlamentets bemærkninger til efterretning og aflægge rapport om resultaterne af enhver evaluering af instituttet.
Kommissionen er ikke fuldt ud overbevist om det hensigtsmæssige i ændringsforslag 11 til 13 om en ændring og en reduktion af instituttets rådgivende organs sammensætning og en opdeling i regionale grupper. Derimod har Kommissionen foreslået at styrke dette organs rolle med deltagelse af eksperter, der er udpeget af Kommissionen for at tydeliggøre de relevante fællesskabsaktioner. Selvom Kommissionen deler Parlamentets ønske om at få det rådgivende organ til at fungere effektivt på trods af dets størrelse, mener vi, at dette organ allerede nu har udført et betydningsfuldt arbejde. Desuden har udvekslingen af synspunkter og den dialog, der er indledt mellem eksperterne i de forskellige regioner, vist sig at være et værdifuldt element.
Jeg håber at have bevist for Dem, at Kommissionen er meget opmærksom på Parlamentets henstillinger, hvorfra den vil hente inspiration til den målsætningserklæring, De vil modtage i oktober 1998. Jeg er overbevist om, at den nye forordning vil gøre det muligt for Erhvervsuddannelsesinstituttet at påtage sig de nye opgaver i Middelhavsregionen.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hendes svar, men jeg forbeholder mig retten til grundigt at undersøge, hvad hun nu egentlig har lovet. Fordi vi sidder nemlig med det problem, at det ser ud til, at der er tilsagt meget, men at en række sager ikke er overtaget, og jeg spørger mig selv om det alligevel ikke er muligt at få overtaget nogle punkter, når Rådet skal træffe den endelige beslutning.

Formanden
Fru Boogerd-Quaak, jeg tror, at fru Cresson har taget Deres bemærkninger til efterretning.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Handlingsplan for og støtte til Ukraine
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0059/98 af Titley for Udvalget om Udenrigs- Sikkerheds- og Forsvarsanliggender om Kommissionens meddelelse til Rådet vedrørende en handlingsplan for Ukraine (KOM(96)0593 - C4-0103/97); -A4-0063/98 af Hoff for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr 6/96 om TACIS-støtte til Ukraine (C40350/97).
Titley
Hr. formand, den engelske historiker, C.V. Wedgwood, skrev i sin endelige redegørelse om Trediveårskrigen, at Tyskland i det 17. århundrede var grundstenen i europæisk politik. Jeg vil tillade mig at mene, at det i det nye Europa, der er ved at udvikle sig, nu er Ukraine, der er grundstenen i europæisk politik. Og det budskab jeg mere end noget andet ønsker at komme med i aften er, at Ukraine er vigtig for det europæiske kontinent, og at det er et område, som vi må tage meget alvorligt.
Udvidelsen af Den Europæiske Union vil give os en fælles grænse med Ukraine. Befolkningen i Ukraine er på 52 millioner mennesker. Det er en stor stat i befolkningssammenhæng. Det er også en stor stat geografisk. Den udgør bl.a. derfor et meget stort marked. Dens landbrug gjorde den engang til spisekammeret for Sovjetunionen, og den er derfor den potentielle kilde til fremtidig rigdom. Geografisk er den placeret på grænsen mellem Sortehavet, Belarus og Rusland, og den er derfor strategisk yderst vigtig. Gas- og olieledninger til vesten løber gennem Ukraines territorium.
Spørgsmålene i løbet af historien har været følgende: Hvor hører Ukraine til? Hvad er landets identitet? Det har i nyere historie kun flygtigt været uafhængigt. Det har haft to perioder med uafhængighed. For det første, ironisk nok, efter Trediveårskrigen og for det andet i 1918. Begge disse perioder mislykkedes, fordi Ukraine ikke var i stand til at få fodfæste uden for den polske og russiske sfære.
Denne gang søger regeringen en europæisk identitet, et europæisk referencepunkt. Det gør den til trods for, at mindst halvdelen af befolkningen mener, at landets fremtid er knyttet til Rusland. Deri ligger udfordringen for Europa. Vi må give Ukraine mulighed for at bygge bro til vesten, såfremt Ukraine måtte ønske en sådan bro. Det må vi gøre uden nødvendigvis at støde Rusland fra os og uden at forårsage en reaktion hos den ukrainske befolkning.
Derfor slår Kommissionen fast i sin handlingsplan, at en af målsætningerne er at give signal om styrke og politisk støtte til Ukraine, og det gør den på opfordring af den ukrainske regering. Det må dertil siges, at den resterende del af handlingsplanen ikke indeholder noget nyt. Den er snarere koncentreret om en uddybning og udvidelse af eksisterende kontakter med Ukraine og om at udvikle større synergi mellem EU og dets medlemsstater i Ukraine.
Det er tydeligt, at Den Europæiske Union allerede har gjort meget inden for dette område. Siden uafhængigheden er den tekniske og økonomiske hjælp beløbet til noget, der ligner USD 4, 6 milliarder, og det sammenlignet med USA's hjælp på ca. USD 2, 18 milliarder. Vi har nu en partnerskabs- og samarbejdsaftale med Ukraine, der blev ratificeret for nylig. Som en sidebemærkning, er Den Europæiske Union nødt til at komme ind på livet af spørgsmålet om ratificering af disse vigtige aftaler. Medlemsstaterne er alt for langsomme i optrækket i den henseende.
Vi har også for nylig angivet en overordnet strategi for støtte til reformprocessen i Ukraine. Som Kommissionen påpeger i sin handlingsplan, har Ukraine gjort store fremskridt siden uafhængigheden. Politisk set har udviklingen mod demokrati været til at føle, som vi har set via Ukraines optagelse i Europarådet. Økonomisk set, efter en meget sløv start, er vi nu ved at kunne se fremskridt med en makroøkonomisk stabiliseringspolitik, fremskridt med en administrativ reform, skattereform og privatisering.
Vi har i Ukraine set konsolideringen af uafhængighed og dens evne til at modstå det brudstykkeagtige pres, som vi har set andre steder, men som ikke desto mindre, som nylige begivenheder viser, forbliver meget virkeligt. Inden for udenrigspolitikken har Ukraine vist sig, som kommissæren siger, som en stabiliserende faktor i regionen. Landet har fulgt en atomnedrustningspolitik. De har holdt fast i en politik om forebyggende diplomati ved at deltage i I-FOR og S-FOR, en international politistyrke. De deltager også i FN-styrken i det østlige Slavonien. De har holdt fast i en forsoningspolitik over for Rusland og en tilnærmelsespolitik over for vesten ved at underskrive charteret om et markant partnerskab mellem NATO og Ukraine samt ved for nylig at nægte at levere turbiner til Irans atomkraftprojekt.
Men der er dog stadig uden tvivl svagheder. Som Kommissionen har angivet, befinder Ukraine sig ved flodbredden og vil gerne krydse den, men afstanden til den anden bred er i løbet af udarbejdelsen af denne betænkning blevet større. Yderligere arbejde vedrørende konsolideringen af demokratiet er nødvendigt. Vi ser frem til valgene i slutningen af denne måned med henblik på at forstærke konsolideringen af demokratiet i Ukraine.
Men den store udfordring består i den økonomiske omstruktureringsproces, hvor udviklingen ærlig talt har været al for langsom. For at Ukraine skal kunne tage et afgørende skridt fremad, er landet nødt til at tilbyde et mere imødekommende miljø for udenlandske investorer, og manglende herredømme over den økonomiske reformproces underminerer det forløb, som vi har set det i nylige udtalelser fra amerikanerne.
Vi er nødt til at fremskynde reformprocessen inden for landbruget. Kun 7 % af jorden i Ukraine er privatejet, ikke mindst på grund af at salget af land teknisk set forbliver ulovligt i Ukraine. Det betyder, at landmænd ofte er underlagt private handelsfirmaer, der tager urimelige priser for sine ydelser. Vi har stadig statsmonopolkontrol af oplagring og distribution, hvor der opretholdes meget høje priser.
Der er enorme problemer i energisektoren, der er forstærket af den kendsgerning, at Gasprom for nylig præsenterede Ukraine for en regning på USD 900 millioner, hvilket udgør mere end 40 % af Ukraines udenlandske ressourcer. EU må derfor fortsat støtte den økonomiske reformproces. Vi må fortsat støtte omstruktureringen af samfundet, særligt de lovgivningsmæssige og administrative reformer. Vi må fortsat knytte Ukraine sammen med den europæiske sikkerhedsstruktur. Morgendagens start på den Europæiske Konference giver os yderligere en mulighed for at tilbyde Ukraine vores venskab, fordi vi kan tilbyde dem en fremtidig rolle som observatør eller associerede partnere i den Europæiske Konference. Vi kunne rent faktisk tilbyde dem en rolle i den såkaldte Petersburg Task, der skal føres af den Vesteuropæiske Union efter ratificeringen af Amsterdamtraktaten. Vi er nødt til at uddybe vores eksisterende overenskomster.
Ukraine er vigtig for kontinentet. Den Europæiske Union skal spille en stor rolle i forbindelse med stabiliteten i Ukraine og landets fremtid. Lad os ikke gå glip af den mulighed. Lad os uddybe vores forhold. Lad os bevæge os hen imod en ny fremtid, et nyt forhold mellem Den Europæiske Union og Ukraine.

Mann, Erika
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne tale på vegne af fru Magdalene Hoff, som desværre ikke kunne være til stede i aften. Hun er i London og beder mig undskylde, men jeg ved, at De vil have forståelse for det.
Den 15. maj 1997 forelagde Revisionsretten en særberetning om TACIS-støtten til Ukraine for Europa-Parlamentet. Hvis man ser på Ukraine i årene fra 1991 til 1996 med hensyn til anvendelsen af programmet, kan man konstatere, at der kun er udbetalt 37, 5 % af de i alt ECU 342, 62 millioner bundne budgetmidler. Hvis man ser på programmerne inden for rammerne af den nukleare sikkerhed, så ligger procentdelen af midler, som gives ud, kun på 25 %. Det ser dog ud til, at udstrømningen af midler er blevet væsentligt forbedret i 1997.
Ukraine er til dels selv skyld i, at programmerne er blevet implementeret så dårligt, men Kommissionen har også noget af skylden. Revisionsretten kommer bl.a. med den bebrejdelse, at der er utilstrækkelige og ustabile personaleressourcer i alle de implicerede afdelinger i Kommissionen og på nationalt plan, navnlig i Kommissionens Kiev-delegation. Man kritiserer også opsplitningen af midlerne på mange relativt små projekter, hvilket medfører en stor administrativ belastning. Man beklager ligeledes, at strategierne og prioriteterne ikke opfattes ens af Kommissionen og modtagerne i Ukraine.
Koordineringen og fordelingen af ansvaret mellem Kommissionen på den ene side og udenlandske hjælpeorganisationer og ukrainske partnerorganisationer på den anden side lader ligeledes noget tilbage at ønske. Kun få af Revisionsrettens seneste beretninger efterlader et så vedholdende indtryk som særberetningen om TACIS-støtten til Ukraine.
Hvis jeg ganske kort må sige noget på vegne af fru Magdalene Hoff, også til de afsnit, som omhandler den nukleare sikkerhed: Det fremgår af Revisionsrettens beretning, at det største svage punkt i TACIS-programmet til Ukraine er den nukleare sikkerhed. Bebrejdelserne er til dels chokerende: ubetalte lønninger, fravær uden grund, mangel på reservedele og forsømmelse af den daglige vedligeholdelse.
Situationen bliver farlig, hvis man på grund af emnets politisk følsomme natur tilbageholder informationer om Ukraines atomenergiøkonomi og energipolitik og dette så fører til afvigende ekspertudtalelser. Kommissionen forklarer, at den ikke er i stand til i praksis at styre den tekniske udvikling i landet bare nogenlunde. De konklusioner, som man må drage af denne situation, er entydige. Kommissionen har brug for en klar strategisk forestilling om, hvad den vil opnå. Derfor har den også brug for de nødvendige tekniske, økonomiske og administrative forudsætninger og et program, som kan gennemføres af en hertil egnet projektleder på baggrund af tekniske og ikke politiske kriterier.
Efter ordfører fru Magdalene Hoffs opfattelse er den nukleare situation og sikkerhed så vigtig, at Unionen også fremover skal bevilge betragtelige budgetmidler til dette område. Generelt tillader Revisionsrettens beretning, at man konkluderer, at den konstaterede forhaling og ineffektivitet i forbindelse med hyppige meningsforskelle om metoder og prioriteter fører til udgifter, som ikke svarer til de reelle behov, og til projekter, som ikke kunne opnå en maksimal effekt. Hertil skal dog også siges, at Kommissionen heller ikke kan unddrage sig kritikken. Dens Kiev-delegation er håbløst underbemandet og derfor ikke i stand til at spille nogen nævneværdig rolle i gennemførelsen af programmerne eller afviklingen af projekterne.
Alt dette får vidtrækkende politiske konsekvenser. I det mindste med hensyn til Ukraine yder TACIS ikke den hjælp til overgangsprocessen, som budgetmyndigheden oprindelig havde forestillet sig, og netop i Ukraine, hvor der stadig skal ydes så meget på den vanskelige vej mod de nødvendige politiske og økonomiske reformer, burde Den Europæiske Union sørge for størst mulig effektivitet med sin hjælp.

Mann, Erika
Hr. formand, til at begynde med vil jeg gerne på vegne af Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser komme ind på hr. Gary Titleys betænkning og derefter gå over til fru Madgalene Hoffs betænkning.
De afgørende ting, som vi har liggende foran os i øjeblikket - og hr. Gary Titley har forelagt en fremragende betænkning for os, som vi også kan referere til fremover - er tre elementer, som berøres i handlingsplanen. For det første: Handlingsplanen er et tegn på bekræftelsen af Det Europæiske Fællesskabs støtte. Det andet, som handlingsplanen viser, er en videreudvikling af de eksisterende former for fællesskabsstøtte. For det tredje - og det er det væsentligste - viser de synergieffekter, som findes mellem både de enkelte programmer og aftaler, men også i højere og højere grad i Den Europæiske Unions foranstaltninger, i de foranstaltninger, som medlemsstaterne lader tilgå Ukraine, og i de foranstaltninger, som tredjestaterne lader tilgå Ukraine. Det vil sige, at vi bør samarbejde meget mere på dette område, og det både i Den Europæiske Union i forhold til medlemsstaterne og i Den Europæiske Union i forhold til tredjestaterne.
Hr. Gary Titley har gjort opmærksom på, at handlingsplanen ikke er et nyt instrument, den er ikke et nyt program, men består derimod af en samling, og den repræsenterer i sig selv et sammenhængende instrument og et sammenhængende koncept i Den Europæiske Union. Alligevel har den visse mangler. Manglerne består i, at den ikke har en vision. Den har ingen strategi, den har intet koncept, som går ud over en opremsning af forskellige programmer og forskellige handlinger, som vi allerede har foretaget. Den viser ikke logikken i en samlet europæisk politik over for de central- og østeuropæiske stater. Den går ikke ud over det udvidelseskoncept, som vi har haft indtil nu. Den siger ikke noget om, hvad der følger efter, hvad der følger efter det første skridt i udvidelsesprocessen, hvad der følger efter det andet skridt i udvidelsesprocessen, hvad der sker, hvis vi vi får nye grænser, og Ukraine og Polen pludselig støder sammen, og Ukraine pludselig sættes i en situation, hvor der er tale om en helt anden grænsesituation, og hvor vi overfører vores grænsepolitik til Polen? Vi står allerede i denne situation.
Hvad sker der, hvis de østeuropæiske og centraleuropæiske magtcentre pludselig forskubber sig? Det har vi hidtil ikke fundet noget svar på. Vi har ingen skitse til en fælles europæisk økonomi- og handelspolitik. Vi har vink om, at vi vil udarbejde et koncept for frihandelszoner. Hvornår går vi i gang med forhandlingerne? Er der i mellemtiden blevet udarbejdet et koncept for det? Vi går ind for, at Ukraine optages i WTO. Hvad gør vi for at træffe forberedelser? Hvad gør vi derudover for at lade Ukraine deltage i Europakonferencen? Vi ved, at Ukraine har bedt om observatørstatus. Hvordan forholder Kommissionen sig til det, hvilken mening har den om det?
Det, vi har brug for, er en realistisk og effektiv energipolitik, et koncept, som går ud over lukningen af Tjernobyl. Jeg har netop læst det nye aide memoire , som blev fremlagt af kabinettet Van den Broek. Det er fremragende. Der er ikke noget i vejen med det. Men det siger ingenting om en energipolitik og heller ikke noget om en energipolitik for den nukleare sikkerhed i Ukraine. Det siger kun noget om det, som vi allerede foretager os. Det siger ikke noget om, hvad der skal ske bagefter, hvordan de nye strategier, de nye udviklingslinjer ser ud. Alt det mangler vi.
Jeg vil virkelig ønske, at vi kan finde frem til en ny vurdering her, som går langt ud over det, som foreligger indtil videre.

Botz
Hr. formand, som medlem af Ukraine-delegationen vil jeg også gerne takke ordføreren for hans fremragende betænkning og især berøre ét punkt, punkt 23, hvori han udtrykkeligt gør opmærksom på, at vi skal tillægge de særlige betingelser i den økonomiske transformationsproces i Ukraine større betydning.
Mine damer og herrer, hr. formand, kære kommissær, som vesteuropæere skal vi igen og igen huske på, at vi her har med en virkelig enestående transformationsproces - den er i hvert fald enkeltstående, måske endda enestående - at gøre, som har en anden dimension, end vi hidtil har kendt til i Vesteuropa. Sådan en proces har vi endnu ikke oplevet, og derfor er der naturligvis heller ikke nogen, som med sikkerhed kan bestemme og definere den, fordi vi stifter bekendtskab med den for første gang.
Når fagfolk vurderer, at 30 %, formodentlig endda allerede 40 %, af Ukraines nationaløkonomi imidlertid er præget af måneskinsarbejde, så dukker der et spørgsmål op: Hvordan kan og naturligvis skal det fremover lykkes på fredelig og fornuftig vis at ændre sådan en økonomi til en retsstatsligt fungerende social markedsøkonomi. Vi ved heller ikke, hvordan det helt nøjagtigt skal foregå. Jeg tillader mig at komme med en vurdering på baggrund af flere besøg. Det kan i hvert fald ikke gå særlig hurtigt. Vi skal være tålmodige, og vi skal først og fremmest sørge for, at udviklingen munder ud i en vedvarende stabil udvikling.
Jeg vil også gerne sige noget om problemet i fru Hoffs betænkning, altså om TACIS. Her drejer det sig også om landbrugssektoren. Jeg havde sammen med nogle kolleger lejlighed til at se på nogle TACIS-projekter inden for landbruget i Ukraine. Det er rigtigt - og det vil jeg gerne gøre udtrykkeligt opmærksom på her også af hensyn til dem, som er de endeligt begunstigede i Ukraine - at tilløbsfasen var så lang af de nævnte årsager, at der nu simpelthen ikke er tid til en fornuftig, vedvarende gennemførelse af især landbrugsmæssige projekter. I den forbindelse vil jeg gerne komme med en påmindelse om i det mindste at forlænge landbrugsmæssige projekter, støtte dem fremover, ellers er de ikke til megen nytte.
Jeg vil endvidere også gerne komme ind på den måde, som visse projekter er opbygget på - det gælder naturligvis ikke dem alle. Det fremmedgjorde os dog noget, at man i en region som Ukraine, som har været præget så anderledes de sidste 75 år med hensyn til størrelsen på virksomhederne, udtrykkeligt og næsten udelukkende forsøger at opbygge enkeltmandsvirksomheder med plads til tyve svin.
Mine damer og herrer, kære hr. formand, fru kommissær, jeg tror ikke, at vi gør klogt i kun at holde os til sådanne projekter. Det er sikkert fornuftigt også at støtte andre projekter, som er bedre tilpasset til de faktiske forhold. Jeg ønskede blot at sige det indtrængende her endnu en gang.

Gomolka
Hr. formand, kære fru kommissær, mine damer og herrer. Den, der ønsker en præventiv og stabilitetsorienteret politik i og for Europa, kan kun eftertrykkeligt give sit samtykke til handlingsplanen for Ukraine, den klare og forstandige betænkning fra min kollega Titley og udtalelserne fra udvalgene. Den nuværende situation i Ukraine er stadig kompliceret. Det er et imponerende politisk resultat, at det ved hjælp af Ruslands og Ukraines indgåelse af venskabs- og samarbejdsaftalen i maj 1997 lykkedes at standse eller nedbryde de spændinger, som har varet ved i årevis. Dermed er der større forudsætninger for, at Ukraine kan varetage sin funktion med i højere grad at bidrage til stabilisering i en ret følsom storregion.
Over for dette står stadig vedvarende indenrigspolitiske problemer. Spændinger på grund af den etniske sammensætning af befolkningen er dog aftaget, men er stadig latent til stede. Der er stadig massive løsrivelsesbestræbelser på Krim. I den vestlige del af landet er der et selvfølgeligt ønske om at samarbejde med den Europæiske Union, i den østlige del af landet er det en meget usædvanlig udtalelse. De økonomiske reformer skal gennemføres mere konsekvent end hidtil. Reformernes hastighed skal øges ikke blot i erhvervslivet, men også i forvaltningen, i lovgivningen og i retspraksis.
Det er sikkert også præsident Kutjmas fortjeneste på grund af hans velafbalancerede og konsekvente politik, at det lykkedes at holde denne problematiske situation i balance, og at det endda lykkedes at opnå et udenrigspolitisk spillerum. Det er dog lige så meget det arbejde, som borgerne har gjort, et arbejde, som viser noget om evnen til at improvisere, men også, lad mig sige det helt klart og tydeligt, om menneskets evne til at lide.
Om nogle dage, den 29. marts, kan borgerne i Ukraine igen gå til valg. Derved bliver vores udtalelse mere aktuel og vægtig. Hjælp er og bliver tvingende nødvendig. Der skal ydes ukompliceret hjælp. Hjælpen gennem handlingsplanen kan effektiviseres. Hjælpen skal dog også ydes hurtigt. I den henseende melder der sig nogle spørgsmål i forbindelse med den hidtidige procedure. Det varede kun to dage, inden Kommissionen ikke blot fremlagde planen for Rådet, men også informerede Parlamentet. Rådet brugte kun ca. to uger på at bekræfte planen, men der gik næsten fire måneder fra fremsendelsen af planen til Parlamentet til formandens meddelelse om, at udvalgene beskæftiger sig med den. Her er der stadig reserver til overs. Et langt stykke hen ad vejen har vi ikke udnyttet dem.

Frischenschlager
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren hjerteligt, ikke blot for hele hans betænkning, men også for hans redegørelse i dag, hvor han understregede Ukraines virkelig store betydning for den økonomiske og politiske stabilitet i hele Europa. Derfor er det også vigtigt, at vi helt klart vedkender os hjælpen til Ukraine, selvom der naturligvis er store vanskeligheder i Ukraine, hvilket Hoffs betænkning viste, og vi på den anden side også har vanskeligheder i Den Europæiske Union.
I den forbindelse er det dog meget vigtigt for mig, at vi her kommer ind på to punkter, som også omtales i betænkningen. Det ene er dødsstraffen, som praktiseres i Ukraine. Jeg synes, at det er utåleligt, at Ukraine er tiltrådt Menneskerettighedskonventionen og også har lovet at standse fuldbyrdelsen af dødsstraffe, og alligevel, hvilket også fremgår meget tydeligt af betænkningen, har fuldbyrdet 13 dødsdomme i det forgangne år.
Det er simpelthen en tilstand, som vi ikke bør acceptere. Vi måler jo også Ukraine med en anden målestok, fordi landet ønsker en europæisk identitet. Jeg anser også dette punkt for at være så vigtigt, fordi vi oplever, at dødsstraffen nærmest har fået en renæssance i mange østeuropæiske lande. Der er politisk pres for enten at bibeholde dødsstraffen eller delvis at genindføre den. Det er vigtigt, at vi lægger Den Europæiske Unions funktion som forbillede med på vægten, når vi forhandler med Ukraine.
Det andet punkt vedrører energipolitikken. Jeg er fuldt og helt af den mening, som kommer til udtryk i punkt 18 i Titleys betænkning, nemlig at vi skal være med til at sikre Tjernobyl til en vis grad. Men jeg er helt klart imod punkt 19, fordi man her forsøger at drive dæmonerne ud ved Beelzebul, det vil sige, at man godt nok vil lukke Tjernobyl, men at man samtidig vil bygge nye atomkraftværker. Det er lige netop den forkerte vej at gå, og jeg holder for meget af hver eneste ecu til at lade den blive brugt til sådan en forkert energipolitik. Jeg håber, at de ændringsforslag, som blev fremsat herom, vil blive vedtaget i morgen ved afstemningen.

Féret
Hr. formand, det er beroligende at konstatere, at Kommissionen og ordføreren udtrykker deres vilje til at sætte en stopper for opdelingen af vores kontinent i øst og vest, idet de passer på ikke bare at flytte det gamle jerntæppe lidt længere mod øst.
Betænkningen af vores kollega Titley afstedkommer dog nogle bemærkninger. For det første beklager jeg, at de fleste vesteuropæiske politikere stædigt hilser det ønske, der udtrykkes af flere central- og østeuropæiske lande om at blive tilsluttet NATO, velkommen. Hvornår vil vi forstå, at det ikke er i europæernes interesse at gøre vores militære forsvar afhængigt af USA's præsident.
Man kan heller ikke andet end undre sig over kravet om, at Ukraine afskaffer dødsstraffen, når man ved, at den i Belgien f.eks., hvor den for nylig blev slettet fra straffeloven, stadig bliver anvendt på uskyldige børn af monstre som Dutroux.
Endelig vil jeg gerne komme med følgende bemærkning. Ukraine er medlem af Samfundet af Uafhængige Stater, som sidste uge i Minsk, hovedstaden i Hviderusland, fejrede sin 6-års fødselsdag. Jeg havde den ære at være inviteret til at deltage i dets arbejde. Siden oprettelsen af Samfundet af Uafhængige Stater har de tolv medlemsstater næsten kun begrænset sig til at afgive hensigtserklæringer til trods for de konstruktive forslag fra den hviderussiske præsident Alexander Loubachenko og medlemsstaternes åbenlyse gode vilje.
Ukraine har givet udtryk for sin hensigt om at sætte Tjernobyl-centralen ude at stand til at gøre skade, hvilket er meget prisværdigt og helt klart fortjener en international og især europæisk hjælp, men det skal ikke få os til at glemme det hviderussiske folks lidelser siden den forfærdelige ulykke på den ukrainske central.
Det er efter min mening af allerstørste betydning, at den interparlamentariske dialog, der uden nogen gyldig begrundelse blev afbrudt med Hviderusland, hurtigst muligt genoptages, og dette parallelt og i harmoni med de gode forbindelser, som vi heldigvis har med Ukraine.

Adam
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordførerne med kvaliteten i deres betænkninger. Ud fra egen viden om Ukraine, er jeg sikker på, at begge betænkninger rammer de centrale emner, som vi er nødt til at tage fat på. Men her til aften ønsker jeg at kommentere den energimæssige side af sagen.
Vi burde være enige. Økonomien i Ukraine vil ikke vokse, og demokratiet vil ikke blomstre op, medmindre vi får den energimæssige faktor på plads, specielt på elektricitetsmarkedet. Det er overraskende, at kun 20 % af den elektricitet, der leveres i Ukraine, rent faktisk betales kontant. Det er over vores fatteevne, hvordan systemet kan fungere så godt, som det gør for øjeblikket.
Hoff-betænkningen kræver med rette en højere grad af koordinering mellem finansieringsorganisationerne. Dette gælder i allerhøjeste grad for energisektoren. Jeg er klar over, at direktoraterne i Kommissionen nu har et mere effektivt samarbejde med henblik på at opnå dette. Men et af de store problemer er, at vi i Den Europæiske Union har et ambivalent forhold til spørgsmålet om atomkraft. Det indvirker på arbejdet i sektoren for atomkraftsikkerhed.
Vi har aftalememorandummet vedrørende lukningen af Tjernobyl. Men vi er nødt til at implementere atom- såvel som fossile energikilder i den aftale. Vi er alt for lang tid om at beslutte, hvorvidt vi skal støtte færdiggørelsen af atomreaktorerne Rovno og Khmelnitsky. Jeg kan fortælle Parlamentet, at antallet af russiske videnskabsfolk og ingeniører i Khmelnitsky-området er steget kraftigt i de sidste par uger. Vi er nødt til at beslutte os. Skal vi færdiggøre de atomreaktorer i overensstemmelse med vestlig standard, eller skal vi lade det være op til russerne og lade aftalememorandummet falde tungt til jorden? Det er det valg, vi skal træffe. Jeg håber, at Kommissionen vil presse EBRD til at beslutte sig på et meget tidligt tidspunkt.
Vi er nødt til at have færre projekter og mere klare prioriteter. Det seneste TACIS-dokument, der opstiller energiprojekterne for 1998, der beløber sig til ECU 7 millioner, er opdelt i fire projekter. Jeg tror ikke, at de vil gøre den store forskel. Vi er virkelig nødt til at koncentrere os om el-værkerne og få dem til at operere effektivt, før vi kan gøre os håb om at behandle energisituationen som helhed.

Rack
Hr. formand, når europæisk støtte anvendes dårligt, skader det hele to grupper, modtagerne og betalerne. Når der er tale om flere hundrede millioner ecu, hvilket er tilfældet i Hoffs betænkning om anvendelse af TACIS-midler til Ukraine, er skaderne betragtelige. I Ukraine når man ikke det mål, som man vil nå med europæiske midler. Meget af det, der er planlagt, og som er nødvendigt, bliver ikke til noget. For en væsentlig del af TACIS-programmet til Ukraine, nemlig den nukleare sikkerhed, er vejen fra en situation, hvor der næsten er dødvande inden for den nukleare sikkerhed, som betænkningen taler om, til en situation, hvor der næsten er katastrofetilstand, ikke så lang.
De europæiske borgere, hvis penge bliver anvendt så dårligt her, er med rette utilfredse. Europa mister sin troværdighed på den måde. Hvad er det for mangler, som Hoff opremser meget klart og, desværre i ordets negative forstand, meget virkningsfuldt i sin betænkning? Hvad kan og skal man gøre, for at tingene kan ændres hurtigt? Ud over de mangler, som har med modtagerlandet at gøre, ligner kataloget over mangler det katalog over mangler, som man i årevis igen og igen og også i andre sammenhænge desværre også har bebrejdet de europæiske institutioner og først og fremmest Kommissionen selv, når der er tale om støtte: ingen entydig beslutningstagningsprocedure, for stor spredning af de økonomiske midler på mange små projekter, for store og ud fra et teknisk synspunkt kontraproduktive bestræbelser på at inkludere lokale partnere, mangel på fagteknisk viden i Kommissionen med undtagelse af procedurerne, administrativ overbelastning af projektlederne, tidsrøvende bureaukratiske procedurer og, vi har hørt det en gang tidligere i dag, intet reelt europæisk koncept for en politik om den nukleare sikkerhed.
Hvad skal vi gøre for at finde en udvej? SEM 2000 hedder et af de nye slagord, sound and effective management . Mindre er mere: nogle klare mål med korte gennemførelsesfrister, en fornuftig personalestruktur, god ledelse af velmotiverede medarbejdere, god koordination mellem alle involverede parter. SEM - sound and effective management - men helst ikke først fra år 2000, men nu med det samme, så begge de programmer, som Den Europæiske Union stiller til rådighed for vores naboer i Østeuropa og derudover, ud over TACIS netop også PHARE, kan bidrage til en positiv udvikling i vores nærmeste og fjernere omgivelser, og den europæiske integrationsproces bliver til en proces, som man i de kommende år kan imødese fortrøstningsfuldt, og som man ikke på forhånd skal forvente skader af.

Virrankoski
Hr. formand, hr. Titleys betænkning belyser meget godt forholdet mellem Ukraine og EU. Det siger jeg tusinde tak for til ordføreren. Kommissionen udarbejdede en meddelelse om emnet allerede for halvandet år siden, så det var på høje tid at tage sagen op til behandling i Parlamentet. Tusind tak også for fru Hoffs betænkning.
Ukraine er et stort land, som for EU er en vigtig samarbejdspartner og på grund af landets geografiske beliggenhed også et vigtigt trafikalt knudepunkt. Ukraines særlige problem er kernekraftværker, som er i dårlig stand. Uheldet i Tjernobyl var i sin tid verdens største enkelte katastrofe.
Det store problem er forbedring af kernekraftsikkerheden. Et ensidigt krav om, at Ukraine bare skal lukke sine kernekraftværker, kan ikke blive den eneste politiske linje. Ukraine har hårdt brug for al den energi, det er i stand til at producere. Derfor er formålet at gøre energiproduktionen mere alsidig, som gentaget flere gange i betænkningen, vigtig og hensigtsmæssig. Men som et midlertidigt formål bør accepteres, at to næsten færdige kernekraftværker, Hmelnitski 2 og Rovne 4, færdiggøres, hvorved ophøret af de svageste kernekraftværker i Tjernobyl muliggøres. Dette arbejde, som både er nævnt i Kommissionens meddelelse og i Titleys betænkning, må færdiggøres. Med denne bemærkning er jeg parat til at stemme for betænkningen.

Müller
Hr. formand, kære fru kommissær Cresson, vil De være venlig at meddele Deres kolleger i Kommissionen og især Deres værdsatte kollega, hr. Van den Broek, at der ikke vil blive meddelt decharge til Kommissionen til april, og at en af grundene hertil er fru Hoffs betænkning, som vi diskuterer i dag. Jeg vil gerne sige klart og tydeligt, at jeg personligt er mere engageret i Bosnien. Der er ikke kun et problem TACIS/Ukraine. Der er ikke kun et problem med genopbygningen i Bosnien. Der er ikke kun et problem med den manglende udstrømning af PHARE-midler, men hvad der først og fremmest er et problem, der hedder GD I a og Kommissionens fuldstændig manglende evne til at reagere på tidens udfordringer.
Jeg citerer fra fru Hoffs betænkning: Demotiveringen i GD I a er stor. Det samme kunne jeg sige om Bosnien, når jeg ser, hvordan kollegerne i Sarajevo arbejder. Der er ingen strategi. Det samme gælder for Bosnien! Kommissionen håndterer problematikken i Ukraine på en håbløs måde, som er virkelighedsfjern. Jeg kan kun give min tilslutning hertil og ikke blot dér, men også på mange andre områder i udenrigspolitikken, som hr. Van den Broek er ansvarlig for.
Jeg vil gerne fortælle Dem, hvilke konsekvenser det får: Det skader ikke kun Den Europæiske Unions anseelse. Det skader sagen, både den nukleare sikkerhed i Ukraine og genopbygningen af Bosnien. Men hvad der er meget værre, er, at det helt konkret skader menneskene på stedet, som håber på vores hjælp, og som også forventer præcis og effektiv hjælp! Hvis De vil være så venlig, fru Cresson, at meddele hr. Van den Broek, at han skal sige til Parlamentet, hvornår og på hvilken måde han er parat til at tage ansvaret for det uden dermed at snakke sig fra det ved at sige, at også Ministerrådet og naturligvis også andre projektpartnere andre steder i verden har et vist ansvar! Det er sikkert rigtigt, men det er først og fremmest hans ansvar!

Formanden
Fru Müller, jeg har sagt, at jeg ville have forståelse for overskridelser af taletiden, men nu har De talt mere end det dobbelte af Deres taletid. Jeg kan ikke give Dem mere, desværre. Jeg har sagt før, at de politiske grupper ikke bør give en taletid på ét minut. Og de bliver alligevel ved med at give en taletid på ét minut! Jeg indrømmer, at jeg skammer mig over at måtte afbryde en taler, der kun har et minut til rådighed. Men jeg kan altså ikke gå så vidt som til at fordoble taletiden. Vær venlig at bede Deres grupper om at sørge for, at talsmændene får tilstrækkelig tid til rådighed.

Bösch
Hr. formand, mine damer og herrer, måske kan jeg fortsætte dér, hvor min kollega Müller slap. Det er virkelig en meget interessant historie, at vi i dag har hørt en meget lidenskabelig ordfører Titley med en god betænkning om handlingsplanen for Ukraine og samtidig diskuterer, hvad der reelt sker med vores gode forsæt, som vi har formuleret i forbindelse med Ukraine. Det er således, som min kollega Müller sagde: De udenrigspolitiske beretninger, som vi får fra Revisionsretten, kan udskiftes med hinanden. Det er fuldstændig ligemeget, om det hedder PHARE, TACIS, humanitarian aid eller det tidligere Jugoslavien, mottoet er hver gang: Stor ståhej for ingenting!
Der går dårligt en uge uden indbildske meddelelser fra Kommissionen om, hvilket område den netop er i gang med at tildele midler. Når vi så noget tid senere som budgetmyndighed ser på, hvad der er blevet af disse meddelelser og af disse penge, så kan vi konstatere, at det egentlig - hvilket også er tilfældet her - kun er en lille del og endda en meget lille del, der i sidste ende blev givet ud til det, som vi havde budgetteret midlerne til.
Det er særlig frustrerende, at det ikke kun er modtagerlandenes skyld - det gjorde min kollega Müller absolut med rette opmærksom på - men at det først og fremmest er Kommissionen, der i vid udstrækning glimrer ved sine manglende evner. Jeg vil gerne give Dem blot ét eksempel fra Revisionsrettens beretning, for at De kan danne Dem et billede af de manglende evner i denne sammenhæng.
Jeg citerer fra punkt 2.12: « I delegationen - altså i Ukraine - er en lokalt ansat alene om ansvaret for at føre tilsyn med de nukleare sikkerhedsprojekter. Det drejer sig om mere end hundrede projekter, som tegner sig for næsten halvdelen af TACIS-midlerne til Ukraine, « osv. Fru kommissær, er det sådan vi omgås de europæiske skatteyderes penge? Det kan man i sidste ende ikke forsvare over for nogen, heller ikke over for vores vælgere. Og hvad angår medarbejdernes motivation: De europæiske politikere kan ikke være afhængige af, om det snart lykkes kommissær Van den Broek at motivere sine medarbejdere i generaldirektorat IA eller ej! Vær venlig at tage det til efterretning. I den nærmeste fremtid skal vi igen debattere sådanne udenrigspolitiske programmer. Det er ikke Rådet, det er ikke medlemsstaterne, det er ikke Parlamentet, det er udelukkende en hjemmeopgave, som De forhåbentlig snart løser tilfredsstillende i unionsskatteydernes interesse!

Dimitrakopoulos
Hr. formand, også jeg vil gerne takke hr. Titley og fru Hoff og fru Mann for deres glimrende arbejde, og begrænse mig til nogle ganske få bemærkninger.
Første bemærkning: fru Manns omtale af Ukraines manglende deltagelse i Europakonferencen, der begynder i morgen. Det mener jeg er en stor fejltagelse, fordi Ukraine på grund af landets geografiske beliggenhed, hvor det danner en bro til Rusland, Kaukasus og Centralasien, og dermed er nøglen til denne geopolitiske sektor, burde deltage, især i betragtning af, at denne Europakonference drøfter spørgsmålet om udvidelsen, der ikke vil kunne gennemføres tilfredsstillende, hvis den ikke ledsages af en EU-politik over for tredjelandene.
Anden bemærkning: det brændende emne om nuklear sikkerhed. Mens der stadig foregår drøftelser omkring Tjernobyl, selvom Ukraine allerede har taget en række skridt hvad den militære side af atomudstyret angår, rejser der sig, netop med udgangspunkt i Ukraine, et nyt og bredere spørgsmål om atomenergiens fremtid, for vi må ikke glemme, at Tjernobyl var en katastrofe, der involverede den fredelige anvendelse af atomenergien.
Tredje bemærkning: Ukraines skridt på lufttransportområdet for at styrke Petersberg-opgaverne. Det er en sektor og en aktivitet som EU lægger meget stor vægt på. Og da netop Ukraine har spillet sin rolle bør det hjælpes særligt på dette område.
Fjerde bemærkning: EU's repræsentation i Ukraine. Også jeg tilslutter mig, at Den Europæiske Unions repræsentation i Ukraine styrkes, og der bør samtidig sikres en mere korrekt anvendelse af de midler, der stilles til rådighed til Ukraine under TACIS-programmet.
Af denne grund, hr. formand, mener jeg, at punkterne i Kommissionens handlingsprogram udgør et grundlag, men at de kun udgør et grundlag for en begyndelse. Vi har brug for et forbedret forslag, et globalt forslag, et forslag med målsætninger for de fremtidige forbindelser mellem Den Europæiske Union og Ukraine.

Cresson
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil allerførst gerne takke EuropaParlamentet for den store interesse, som det har vist forholdet mellem EU og Ukraine. Vi bør glæde os over de betænkninger, som vi diskuterer i dag, og over de to ordføreres arbejde.
Jeg vil først sige et par ord om betænkningen af hr. Titley om handlingsplanen for Ukraine. Partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Ukraine, der trådte i kraft 1. marts 1998, har åbnet et nyt kapitel i forbindelserne mellem EU og dette land. Den skulle give mulighed for en udvidelse af samarbejdet på de politiske, økonomiske og andre områder.
Aftalen om partnerskab og samarbejde er et instrument til tilnærmelse mellem Den Europæiske Union og Ukraine, der fra dette land kræver en betydelig indsats med henblik på at harmonisere sin lovgivning og administrative praksis på mange områder. En tættere associering med Ukraine kunne tage form som et frihandelsområde, som fastsat i partnerskabs- og samarbejdsaftalen, den dag, hvor Ukraine er tilstrækkelig omstruktureret.
Det første samarbejdsråd mellem EU og Ukraine vil holde møde i juni måned, og det første interparlamentariske udvalg vil mødes så hurtigt som muligt. Det selvstændige Ukraine står over for tre store udfordringer: at grundfæste demokratiet, at styrke sin selvstændighed og enhed og at indføre markedsøkonomi. Resultaterne er opmuntrende med hensyn til de to første aspekter, men bekymrende med hensyn til det sidste. Ukraine har lagt fundamentet for et demokrati og styrket sin internationale stilling. Dets underskrivelse i maj 1997 af venskabsaftalen med Rusland har bidraget til at stabilisere forholdet mellem disse to lande, og dets underskrivelse i juli 1997 af NATO-Ukraine-charteret baner vejen for Ukraines integration i et euro-atlantisk sikkerhedsområde. Ukraine befinder sig dog i en kritisk fase af den økonomiske omstilling. Den Europæiske Union og samtlige internationale bidragsydere er bekymrede over blokeringen af de økonomiske reformer og håber, at udfaldet af valget den 29. marts i år vil give mulighed for igen at sætte det nødvendige skub i de økonomiske reformer.
De talrige handelsmæssige problemer mellem EU og Ukraine illustrerer den manglende færdiggørelse af den økonomiske omstrukturering. Et udvalg fra Kommissionen befinder sig i denne uge i Kiev for at diskutere disse spørgsmål, herunder situationen på bilmarkedet, der risikerer at blive lukket for udenlandske producenter.
Handlingsplanen for Ukraine var først og fremmest et politisk dokument som svar på et ukrainsk ønske. Iværksættelsen skrider frem på tilfredsstillende vis. De aktioner, der iværksættes af Kommissionen, er stort set i overensstemmelse med anbefalingerne i Titley-betænkningen. Kommissionen er især fuldt ud enig i, at udviklingen af det civile samfund i Ukraine har stor betydning, hvilket er den anden anbefaling. En fælles delegation med USA er i øjeblikket i færd med at forberede et støtteprogram til fordel for det civile samfund i Ukraine takket være ændringsforslaget fra Europa-Parlamentet, hvormed der afsættes ECU 2, 5 millioner til fælles aktioner med USA i det tidligere Sovjetunionen.
Det er ud fra et politisk synspunkt særdeles vigtigt at gøre fremskridt med hensyn til Tjernobyl. Som De ved, omfatter aftalen med Ukraine lukningen af Tjernobyl i år 2000. Iværksættelsen af denne aftale skrider frem. Kommissionen foreslog sidste år en supplerende finansiering på ECU 100 millioner til indkapsling af centralen, og vi håber, at Europa-Parlamentet vil støtte os i forbindelse med næste plenarmøde ved at godkende forslaget. Samtidig fortsætter Kommisisonen med at støtte omstruktureringen af energisektoren i Ukraine, der lige fra starten har været en prioritet for Fællesskabets støtte. Denne holdning er i overensstemmelse med G7-gruppens holdning, ifølge hvilken der er en klar sammenhæng mellem støtten til lukningen af Tjernobyl og den langtsigtede reform af energisektoren i Ukraine.
Jeg vil nu gerne give udtryk for vores opfattelse af betænkningen af fru Hoff, der blev fremlagt af fru Mann, og som hovedsagelig vedrører den nukleare sikkerhed i Ukraine. Jeg vil først og fremmest takke fru Mann for den store interesse, som hun - og fru Hoff - har vist for TACIS-programmets situation i Ukraine. Jeg kan forsikre Dem for, at denne betænkning har medført interne overvejelser om vores programmer, især om nukleare forhold, både hvad angår substans og forvaltningsprocedurer.
Vi er efter vores overvejelser nået frem til følgende konklusioner. Først, hvad angår substansen, skal der foretages mere målrettede aktioner på centralerne, idet der gives prioritet til de nukleare installationer, der giver flest problemer, der skal lægges større vægt på forvaltningen af radioaktivt affald - Kommissionen er således i færd med sammen med sine partnere i Barentshavets euro-arktiske råd at udvikle et specifikt program for radioaktivt affald i det nordvestlige Rusland - og der skal ydes støtte til overførelsen af knowhow og teknologi ved en forstærket tilskyndelse til industrielt samarbejde. Jeg kan på nuværende tidspunkt allerede sige, at Kommissionens bidrag til lukningen af Tjernobyl inden år 2000, i overensstemmelse med G7's hensigtserklæring, fortsætter inden for rammerne af denne omlægning.
Hvad angår procedurerne, herunder procedurerne for forvaltning, har betænkningen af fru Hoff, der blev fremlagt af fru Mann, givet inspiration til en række foranstaltninger, der skal gøre det muligt at forbedre koordinationen af programmet. Kommissionen vil i større grad end hidtil gøre brug af rammekontrakter for at begrænse opdelingen af programmerne. Denne fremgangsmåde har ligeledes den fordel at nedbringe de forsinkelser, der skyldes Kommissionens tjenestegrene med hensyn til iværksættelse af projekterne, men også antallet af kontrakter, der skal styres.
Kommissionen har ligeledes truffet andre ledsagende foranstaltninger. Den har oprettet en ekspertgruppe, der vil have til opgave i fuld uafhængighed at rådgive om programmernes orientering og iværksættelse samt om de nukleare risici i partnerlandene, og den har truffet foranstaltninger til at styrke den interne koordinering på det nukleare område.
Som konklusion vil jeg gerne understrege, at der med hensyn til Titley-betænkningen er overensstemmelse mellem Kommissionen og ordføreren om de store retningslinjer i vores strategi over for Ukraine, og at Kommissionen med hensyn til Hoff-betænkningen tager ordførerens bemærkninger nøje til efterretning med henblik på at forbedre vores bistand.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Forbrugerbeskyttelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om indstilling ved andenbehandling (A4-0062/98) af Verde I Aldea for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om søgsmål med påstand om forbud inden for området beskyttelse af forbrugernes interesser (C4-0585/97-96/0025(COD)).

Verde i Aldea
Hr. formand, vi står nu foran andenbehandlingen af et direktiv, hvis betydning fortjener at blive fremhævet til trods for dets beskedne titel.
Forbrugerne har faktisk fået særlig opmærksomhed i Den Europæiske Union, og der er mange direktiver, som giver forbrugerne rettigheder. Det har dog altid drejet sig om rettigheder, som burde være grundlæggende, men forbundet med den vanskelighed, at man i Den Europæiske Union ikke kan ensrette retsforfølgelserne, idet man i de forskellige medlemslande står over for meget forskellige rets- og processystemer.
Dette direktiv regulerer for første gang procesretten og giver habilitet til forbrugerorganisationer i et hvilket som helst land i Unionen. Det er tilstrækkeligt, at de i et land er anerkendt som sådanne, for at de kan anlægge sag mod overtrædelse af direktiver om grundlæggende rettigheder for forbrugerne i et hvilket som helst land. Det synes jeg er et virkelig betydningsfuldt fremskridt, og på en vis måde - jeg finder, at det er en stor nyhed - bør det fremhæves.
Det andet forhold, jeg gerne vil påpege, er, at dette direktiv, på dets forskellige niveauer, har betydet et stort samarbejde mellem Kommissionen - som udarbejdede det første udkast - Europa-Parlamentet ved førstebehandlingen - i meget tæt samarbejde med Kommissionen - og endelige Rådets fælles holdning, som har inddraget den arbejdsånd, som EuropaParlamentet havde udvist, og som, hr. formand - og det er jeg ikke ked af at skulle sige - har forbedret dette direktiv teknisk set. Rådet har gjort et seriøst arbejde, og når det gør det, så skal det anerkendes, ligesom vi nogle gange plejer at kritiserer dets manglende effektivitet på andre områder.
På grund af Rådets seriøse arbejde har undertegnede foreslået og Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder derfor vedtaget ved en flertalsbeslutning ikke at fremlægge ændringsforslag ved andenbehandlingen samt godkende direktivet ved andenbehandlingen, som det blev fremlagt af Rådet. Formålet hermed er at fremskynde direktivets ikrafttræden mest muligt og således tilgodese, at det er et godt direktiv.
Nogle af de ændringsforslag, som trods alt er blevet fremlagt, henviser til den kendsgerning, at man i direktivet har udeladt organisationer af handlende, erhvervsdrivende etc., hvis interesser uden tvivl kan forsvares på samme måde, som man har gjort for forbrugerne, men som i virkeligheden ikke er en del af den gruppe, vi kender som forbrugere, og som er genstand for de direktiver, som er anført i bilaget. Jeg vil derfor, hr. formand, anbefale plenarforsamlingen, at den vedtager dette direktiv og forkaster de fremlagte ændringsforslag, for jeg mener, at det er et godt direktiv, og at Parlamentet kan føle sig tilfreds med det arbejde, det har udført, og med det samarbejde, der har ført til, at dette direktiv er blevet fremmet.

Oddy
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans udmærkede arbejde på et vigtigt forslag fra Kommissionen. Det er et vigtigt punkt i beskyttelsen af forbrugere og forbrugerrelationer. Det er et meget vigtigt projekt for den tredje søjle vedrørende samarbejdet om retslige anliggender. Indtil nu har vi haft meget få forslag på dette område, og jeg hilser derfor dette særligt velkommen.
Det giver forbrugere mulighed for få nedlagt forbud mod overtrædelse af visse fællesskabsdirektiver. Det glæder mig, at Kommissionen anerkender skarpsindigheden i Parlamentets arbejde og accepterer 17 af 20 ændringsforslag fremlagt af Parlamentet ved førstebehandlingen og dermed undgår behovet for forlig. Jeg er enig med hr. Verde i, at jo før dette direktiv implementeres, jo bedre.
Med den øgede turisme, rejser i uddannelsesøjemed samt forretningsrejser er behovet for forbrugerrettigheder på tværs af grænserne blevet større. Der er blot et særligt punkt, som jeg ønsker at fremhæve. Jeg ved, at Gruppen Forbrugere i Europa er skuffet over, at ét ændringsforslag ikke blev fremlagt på ny. Jeg er dog enig med hr. Verde i, at det var bedre at komme igennem med dette direktiv så hurtigt som muligt. Som det ser ud nu, gælder dette direktiv dog kun de direktiver, der er opstillet i bilag 1, og der er et antal direktiver, som de gerne havde set inden for dette direktivs anvendelsesområde, f.eks. sikkerhed i forbindelse med legetøj, lavspændingsgasapparater og personligt beskyttelsesudstyr.
Jeg vil derfor høfligst foreslå Kommissionen, når dette direktiv er fuldt implementeret, at den gennemgår direktivets virkning og ser på muligheden for at udvide det i fremtiden til områder som garantier og fjernsalg af finansielle tjenesteydelser, således at der kan opnås størst mulig fordel for forbrugerne.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg tager her til aften ordet på vegne af min kollega Añoveros Trias de Bes og på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe. Og som sådan vil jeg gerne først fremhæve Rådets arbejde, som det blev gjort af ordføreren. På mange områder forbedrer den fælles holdning faktisk de idéer, der blev bragt frem af dette Parlament ved førstebehandlingen. Sådan forholder det sig, og det må vi erkende.
Det Europæiske Folkepartis Gruppe har dog fremlagt fire ændringsforslag, som grundlæggende omhandler idéer, som blev vedtaget ved førstebehandlingen, og som blev medtaget af Kommissionen i dens ændrede forslag. Det Europæiske Folkepartis Gruppe fremlægger dem endnu en gang af følgende årsager:
For det første, med hensyn til anvendelsesområdet, og uden at ville begynde at kommentere det - selvom vi i Det Europæiske Folkepartis Gruppe er enige med det fru Oddy sagde om det betimelige i at have inkluderet andre direktiver, som f.eks. det om sikkert legetøj, så bør jeg anføre, at i artikel 1 fastlægges der et anvendelsesområde med en slags - tillad mig udtrykket - sektorafgrænsning. Der omhandles kun forbrugernes interesser, og man har udeladt virksomhedernes, håndværkernes og de erhvervsdrivendes interesser, det vil sige kollektive interesser, som er omhandlet i de direktiver, der står i bilaget. Hr. formand, enhver der ved, hvad der er retsanvendelse i de forskellige medlemsstater, vil forstå, at det til en begyndelse vil skabe en åbenbar juridisk usikkerhed. For fortolkning af, hvad der er forbrugernes kollektive interesse og virksomhedernes interesse, vil ikke være den samme i Spanien og i Tyskland, hvorfor vi er ved at lave et direktiv, som i stedet for at koordinere og harmonisere, vil skabe usikkerhed, og Det Europæiske Folkepartis Gruppe vil fastholde dette ændringsforslag, selvom det ikke vedtages, på grund af dets karakter af en slags vidnesbyrd og for at denne kendsgerning skal være ført frem.
For det andet, og også med hensyn til anvendelsesområdet, så bør jeg sige, at det ikke giver nogen mening at skelne mellem forbrugernes interesser og andre kollektivers interesser, som er omhandlet i disse direktiver, for når alt kommer til alt, så er formålet at sikre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende. Der sker også en anden uforståelig forskelsbehandling, og det er, at det er underforstået, at forbrugernes interesser kun kan forsvares af forbrugerorganisationerne, hvilket er helt forkert, ukorrekt.
I artikel 3 og med en ordlyd, der i det mindste på spansk er juridisk forkert, taler man om "finalidad«. Der bør stå "objeto«. Ordet "finalidad« eksisterer ikke i spansk ret. "Finalidad« omfatter det indre område. Det, der tæller ved grundlæggelsen af en forening eller hvilket som helst foretagende, er dets "objeto« (formål).
Lad os tage eksemplet med det første direktiv på listen, det om vildledende reklame. Betyder det, at en organisation af erhvervsdrivende i et land - lad os antage, at det er Spanien - ikke retmæssigt kan forsvare tyske forbrugeres interesser over for en praksis, der udøves af en virksomhed i et hvilket som helst land - lad os igen sige i Spanien - eller at en organisation af tyske erhvervsdrivende ikke kan forsvare forbrugernes kollektive interesser i et andet land? Jeg tror, at vi i dette tilfælde er ved at få skabt en falsk legitimering, som også vil give anledning til juridisk usikkerhed, når den skal anvendes. For eftersom interessen ad causam - ikke interessen for ad processem - eftersom legitimering af en sag vil være op til medlemsstaternes forgodtbefindende, så vil det heller ikke blive fortolket på samme måde, hvad der er en bestemt organisations interesse.
Det tredje ændringsforslag findes i punkt 1, og det fjerde ændringsforslag findes i artikel 6 og hænger sammen med de to forrige.
Hr. formand, Det Europæiske Folkepartis Gruppe er positiv over for dette direktiv, det underskriver betænkningen, men vi vil gerne gøre det helt klart, at det skaber problemer, og at vi vil se det om fem år.

Thors
Hr. formand, også vi i vores gruppe hilser dette direktiv velkommen. Som Oddy og ordføreren sagde, er det en stor nyhed, at vi får dette direktiv, som vedrører det retlige samarbejde. Personligt er jeg blevet stadig mere frustreret over, at vi får et hurtigt samarbejde inden for den første søjle for at beskytte økonomiske interesser, men når vi så behøver beskyttelse i form af retligt samarbejde, ofte netop udtrykkeligt for at beskytte borgerne, er dette svært at få i stand, hvilket af og til bidrager til, at der skabes et forkert billede af Unionen og dens formål.
Jeg tror, at det er vigtigt, som ordføreren sagde, at direktivet hurtigt kan træde i kraft. Ud over de situationer, som Oddy nævnte, er nemlig også hele spørgsmålet om f.eks. telemarkedsføring aktuelt.
De få gange, jeg har mulighed for at se TV, bliver jeg i dag stadig mere forbavset over hvordan jeg, også i Skandinavien, i Finland, hvor vildledende reklame er forbudt, kan se f.eks. reklame for tingester, som kan forvandle en hvilken som helst klumpedumpe til en sylfide med de mest fantastiske fitnesspræparater. Jeg tror, det er vigtigt, at f.eks. forbrugerorganisationer og myndigheder har mulighed for at gribe ind i dette. Det er også vigtigt, at vi får ansøgerlandene med i denne proces, da jeg også ser, at markedsføring af denne art går via disse lande.
Jeg beklager derimod, at de europæiske forbrugerorganisationer ikke får ret til at repræsentere forbrugerne på den måde, vi havde foreslået, og at anvendelsesområdet blev begrænset. For hurtigt at få dette direktiv igennem, støtter vi ordføreren. Vores gruppe støtter dog ikke ændringsforslagene fra PPE-gruppen. Jeg tror også, at vi ville få lige så store retlige vanskeligheder ved at definere hvilken type af organisationer, som man tager hensyn til i det forslag. Vi vil derfor støtte ordførerens betænkning.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, ud fra et forbrugerbeskyttelsesmæssigt synspunkt og de retlige muligheder vil jeg gerne berøre et videregående perspektiv, nemlig den situation, som vi oplever på kød- og benmelsområdet. Siden den 1.4.1997 skal man overholde en bestemt standard, når man fodrer med kød- og benmel. Medlemsstaterne bruger imidlertid ikke denne standard, selvom der er tale om fællesskabsret. Vores overvejelser - og dem vil jeg gerne diskutere for første gang i aften - går ud på, at Kommissionen skal have mulighed for, hvis der er fare for, at formålet forspildes, at tage en produktion ud af handelen, hvis den kan være til fare for forbrugerne.
Med hensyn til BSE er det tydeligt, at den stammer fra smittet kød- og benmel. Men Kommissionen har ikke mulighed for at gribe ind. Vi har pålagt Europa-Parlamentets juridiske tjeneste og Kommissionen snart at gå aktivt ind på dette område, så vi kan tage et politisk initiativ, så Kommissionen også kan gribe ind over for Rådet, som ikke overholder sine egne love i medlemsstaterne, og det som led i et fogedforbud for at få gennemført forbrugerbeskyttelsen på de pågældende områder.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, kære kolleger, i går måtte jeg i forbindelse med den multilaterale investeringsaftale understrege, at økonomien først og fremmest skal tjene menneskene. Det gælder naturligvis ligeledes de direktiver, som vi har udstedt. Allerede under førstebehandlingen vedtog Europa-Parlamentet ændringsforslag til det konkrete direktiv, som ud over begrebet forbrugerinteresser inkluderer offentlighedens interesse og interessen hos dem, der arbejder i handels-, håndværks- og industrisektoren. Det kan da ikke være rigtigt, at det kun er forbrugerinteresserne der tæller, når der er mulighed for at indbringe klager fra forbundene, hvis en negativ adfærd medfører ulemper for en anden medlemsstat. Negativ adfærd er, hvilket Kommissionen allerede konstaterede for to år siden, skadelig for det indre markeds funktion og medfører en konkurrenceforvridning til skade for størstedelen af de virksomheder, der overholder de nationale love. Disse forvridninger svækker igen forbrugernes tillid og er altså også i modstrid med offentlighedens interesse.
I de forskellige betænkninger fastholder vi igen og igen, at det er i Unionens interesse, altså i offentlighedens interesse, at lovbestemmelserne formuleres, så de gavner alle. Alligevel er vi dog afgjort imod, at forbrugerbeskyttelsespolitikken bruges som påskud for at gribe grundlæggende ind i de nationale retsplejelove. Diverse stater, og ikke mindst Tyskland, var jo imod forbundsklagen. Derfor vil vi netop forankre, at målet med dette direktiv er en tilnærmelse af forskrifterne, hvilket er i forbrugernes interesse, af interesse for dem, der arbejder i handels-, håndværks- og industrisektoren samt for offentligheden. For at sikre denne tidligere omtalte tillid er det nødvendigt, at man inkluderer de urimelige følger for konkurrenterne i definitionen på en overtrædelse af direktivet.
Det drejer sig ikke, for at udtrykke det i henhold til de politiske modsætninger, om forbrugerinteresser i klassekampteoriens ånd, men om en kundedefinition, sådan som den anvendes i erhvervslivet, hvor man beskæftiger sig indgående med kvalitetsledelse, altså med total quality management . Og i den forbindelse er der altså ikke kun tale om en ensrettet vej, her inkluderes alle involverede.

Cresson
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, for det første glæder Kommissionen sig over de fremskridt, der er opnået med hensyn til direktivforslaget om søgsmål med påstand om forbud inden for området beskyttelse af forbrugernes interesser, der kun to år efter at være blevet fremlagt, er nået frem til andenbehandling på Europa-Parlamentets plenarmøde. Herefter glæder Kommissionen sig over det interinstitutionelle samarbejdes meget flotte resultater, der har gjort det muligt at opnå en fælles holdning fra Rådet og en godkendelse fra Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, hvilket er tegn på en høj grad af enighed om beskyttelse af forbrugernes fælles interesser.
Fordi den mekanisme, som direktivet sigter på at indføre, er nyskabende, skal der foretages en første evaluering af dens effekt to og et halvt år efter iværksættelsen på medlemsstatsplan. Det vil i denne kontekst være muligt at overveje at foretage de nødvendige justeringer i lyset af de konkrete erfaringer.
Hvad angår de otte sidste ændringsforslag må jeg konstatere, at de er en gentagelse af visse ændringsforslag, der blev diskuteret i Parlamentets Retsudvalg. Visse af disse ændringsforslag, bl.a. 1, 3 og 5, genoptager den debat, der allerede har fundet sted i Parlamentets Retsudvalg. Disse ændringsforslag sætter spørgsmålstegn ved de konklusioner, som Retsudvalget var nået frem til, og som i øvrigt var ganske realistiske. Som Retsudvalget konkluderede, er den mekanisme i to etaper, der findes i den fælles holdning, således både afbalanceret og realistisk. Denne mekanisme går ud på at overveje muligheden for at lade søgsmålene med påstand om forbud omfatte andre kollektive interesser end forbrugernes interesser, f.eks. industriens, de handlendes og håndværkernes interesser, to og et halvt år efter direktivets iværksættelse og på grundlag af en rapport fra Kommissionen, for således at tage højde for visse medlemsstaters nuværende tilbageholdenhed og den erfaring, der er opnået i løbet af den første fase af direktivets gennemførelse.
Jeg mener derfor på vegne af Kommissionen, at man bør holde sig til konklusionerne fra Parlamentets Retsudvalg, der allerede har afvist disse ændringsforslag, og således vise forståelse for betydningen af en hurtig vedtagelse af dette forslag til direktiv.
Hvad angår ændringsforslag 2, 4, 6 og 7, i det omfang, hvor de sigter på at etablere en forbindelse mellem national lovgivning og de kompetente organers handleevne, samt for at forebygge overtrædelser, er disse ændringsforslag lidt tilbageholdende i forhold til den fælles holdning. Jeg har på den ene side svært ved at forstå, at Parlamentet er mindre positivt indstillet over for beskyttelsen af forbrugernes interesser end Rådet. På den anden side ville disse ændringsforslag bringe selve formålet med direktivforslaget i fare, nemlig den gensidige anerkendelse af de organer, der har kompetence til at foretage søgsmål.
Begrebet om overtrædelse af de europæiske direktivers gennemførelsesbestemmelser kan desuden ikke overlades alene til den nationale lovgivning. Kommissionen anmoder Dem derfor om at tage højde for teksten i den fælles holdning, således som den er blevet godkendt af Parlamentets Retsudvalg, og afvise de pågældende ændringsforslag.
Som konklusion vil jeg gerne dels lykønske hr. Verde I Aldea for sit udmærkede arbejde samt for sit bidrag til en hurtig behandling af dette forslag, dels invitere Dem til at følge den bevægelse, som Retsudvalgets arbejde har udløst, ved at godkende den fælles holdning. Dette vil gøre det muligt både at tage et betydeligt skridt inden for beskyttelsen af den europæiske forbruger og at give et fyldestgørende svar på beskyttelsen af de fælles interesser, der er omfattet af den europæiske lovgivning.

