Højtideligt møde - Jordan
Formanden
Ærede medlemmer, hr. Ferrero-Waldner, mine damer og herrer! Det er en særlig ære for Parlamentet at byde Hans Majestæt Abdullah II, konge af det hashimitiske kongerige Jordan, velkommen til Strasbourg i dag. Vi byder Deres Majestæt hjertelig velkommen i Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Jeg byder også medlemmerne af den højtstående delegation, der ledsager kong Abdullah, velkommen, særlig formændene for de to kamre i det jordanske parlament.
(Bifald)
Dagens besøg af kongen af Jordan er det tredje siden 2002, da Hans Majestæt først talte til Parlamentet. I november 2004 besøgte kongen formandskonferencen i Bruxelles. Hans besøg og hans tale i Parlamentet i dag er begge tegn på det stærke partnerskab mellem det hashimitiske kongerige Jordan og Parlamentet, og et opmuntrende varsel for vores fælles fremtid i Middelhavsområdet.
Deres Majestæt, jeg havde forberedt en meget længere tale, men siden vi måtte bede Dem om at vente i nogen tid, vil jeg forkorte den og bare sige, at det er dejligt at have Dem hos os her, og at det nu er mig en stor glæde at bede Dem om at tale til os.
(Bifald)
Abdullah II
konge af det hashimitiske kongerige Jordan. - (EN) Bismillah ar-Rahman ar-Rahim. (I den nådige og barmhjertige Guds navn.) Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer, mine damer og herrer! Tak for Deres varme velkomst; på vegne af Jordans befolkning er det mig en ære endnu en gang at være i denne fornemme institution.
Mine venner, i dag har vi et Europa og et Mellemøsten i forandring. Et Europa, hvor medlemstallet vokser, og som har en visionær mission: om samarbejde på tværs af grænserne og vækst uden barrierer. Et Mellemøsten med nye horisonter og voksende håb; håb om fred blandt naboer, muligheder for vores folk og en fremtid for vores unge.
Disse tendenser finder ikke sted i isolation. Hvis vores regioner når det, de håber på, vil det fremme stabiliteten og skabe nye muligheder for sikkerhed og velstand på verdensplan. Vi har alle en stor interesse i, at det lykkes. Og vi har en afgørende mulighed nu.
For to uger siden mødtes israelere og palæstinensere i Annapolis med støtte fra EU og lande fra begge vores regioner. De forpligtede sig til grundige forhandlinger om en fredstraktat i 2008 og til straks at tage skridt til at opfylde deres forpligtelser i henhold til køreplanen for fred. For første gang i flere år ser vi bevægelse i retning af en permanent ordning og en uafhængig, suveræn og bæredygtig palæstinensisk stat.
(Bifald)
Disse fremskridt er skabt af mange fredsvenner, herunder ledere i Europa og i arabiske stater. Vi mente, at der efter år, hvor krisen blev værre og værre, var behov for en ændring af strategien. Vi opfordrede til et nyt engagement i tostatsløsningen og en målrettet proces for at opnå denne - med en stram tidsplan, målelige krav og delmål undervejs i forløbet.
Det er sjældent, man får en chance til, men jeg tror, at vi har fået en. Der ligger meget reelle udfordringer forude, men Annapolis har tændt en ny gnist af håb. Vi kan og må få denne gnist til at blusse op, så vi får tillid, handling og håndgribelige resultater.
Som vores nabo deler Europa vores interesse i at løse denne den centrale krise i vores tid. Alle parter respekterer Europas neutralitet og model for fremskridt og fred i regionen. I årevis har De været vores partnere i jagten på løsninger. Og det vil De også være, når vi høster fordelene af succes: en levende zone med fred og velstand på hele den halvkugle, vi deler.
Disse realiteter giver Europa en vigtig, ja prominent rolle i den fremtidige fred. Jeg taler især om EU, og om Dem, der er Europas stemme her i Parlamentet. Jeg er kommet her i dag for at opfordre Dem til at engagere Dem aktivt, for at anmode om Deres konkrete, praktiske færdigheder og investering i fremtiden, og for at tilbyde Jordans eget engagement i det arbejde, der ligger forude.
Mine venner, der er store områder her, hvor vi må begynde at gøre noget nu. Det første er at støtte forhandlingerne og deres mål: en endelig løsning, der gør en ende på konflikten og skaber sikkerhed for både Palæstina og Israel og langt om længe skaber en suveræn, uafhængig og levedygtig palæstinensisk stat.
(Bifald)
Vi må ikke undervurdere de vanskelige dage, der forestår. Problemerne er komplicerede og årtier gamle. Man må se de reelle klagepunkter i øjnene - og så lægge dem bag sig. På den positive side forstår israelerne og palæstinenserne deres dybe og fælles engagement i at gøre en ende på konflikten. Og der er allerede blevet gjort et stort arbejde. Fra Oslo via køreplanen over Genèveaftalerne og andre initiativer er parametrene for løsningerne i fokus. Jeg tror, at parterne kan gå i gang med slutspillet.
Men hvis det skal ske, er det bydende nødvendigt, at det internationale samfund engagerer sig. Europa har en enestående erfaring med hensyn til mekanismer og processer til overvindelse af situationen efter en konflikt og til forsoning. Dette inkluderer skabelse af en ramme om sikkerheden, som kan gøre begge parter trygge. Europæiske fredsbevarende styrker har spillet en konstruktiv rolle i Libanon. Deres engagement kan hjælpe til at give en palæstinensisk-israelsk fredsslutning et stort skub fremad.
På stedet er der behov ikke bare for ressourcer, men for partnerskab - for at sætte gang i de økonomiske muligheder, skabe tillid til, at den politiske proces virker, og hjælpe med at skabe de betingelser, der kan bevare freden. Både palæstinenserne og israelerne må se håndgribelige resultater, og det hurtigt. Det betyder sikkerhed mod vold og en afslutning af besættelsen; men det betyder også bedre livsbetingelser. I de besatte områder er den humanitære situation stadig meget alvorlig for palæstinenserne. Folk behøver adgang til arbejdspladser og uddannelse, effektive offentlige tjenester og meget mere. Sådan et initiativ vil i høj grad hjælpe til at indgyde håb og være et stærkt modargument over for ekstremisternes forudsigelse af, at intet kan forandre sig.
I næste uge vil donorlandene og -institutionerne mødes i Paris for at forpligte sig og planlægge vejen frem. Europas lande og EU giver allerede hjælp, et engagement, som folk i hele regionen respekterer.
En anden og hermed forbunden meget vigtig ting er at forstå og udtrykke mulighederne for fred. Vi må nu begynde at se på fremtiden på en ny måde: en region, hvor konflikt er blevet afløst af samarbejde, hvor en regional økonomi bringer 22 landes evner og ressourcer sammen - mere end 300 millioner mennesker, fra Atlanterhavet til Det Indiske Ocean - og hvor grænseoverskridende partnerskaber fremmer udvikling, sundhed, miljø og meget mere.
Det er en fremtid, som gør det muligt for befolkningen fuldt ud at tage del i de globale fremskridt. Og den vil lukke op for et nyt partnerskab med vores europæiske naboer inden for videnskab, teknologi og handel.
Denne lovende fremtid er grunden til, at vi hurtigt må have en omfattende ordning, hvor der gøres noget med hensyn til Syrien og Libanon. Faktisk har den arabiske verden anerkendt vigtigheden af at gå fremad. Det arabiske fredsinitiativ blev enstemmigt bekræftet sidste forår. Og det har fået støtte fra muslimske lande uden for regionen. Muligheden er der omsider for en suveræn, uafhængig og levedygtig palæstinensisk stat og for fuldstændige og normale forhold mellem Israel og 57 arabiske og muslimske lande. Det betyder accept. Accept fra afgørende lande med milliarder af borgere, der udgør omkring en tredjedel af medlemmerne i FN. Og det åbner for en fælles fremtid med sikkerhed, fred og nye partnerskaber.
At nå frem til en sådan fred vil også have væsentlig indvirkning på andre spørgsmål. Inden for regionen vil det skabe et nyt strategisk rum, der giver mulighed for løsning af andre alvorlige problemer fra fattigdom til spredning af atomvåben. De aggressive kræfter vil ikke længere kunne udnytte den palæstinensiske sag til fordel for deres egne ambitioner og interesser.
(Bifald)
Og der vil blive frigjort ressourcer og opmærksomhed til at udnytte regionens potentiale gennem udvikling og reform.
Vi i Jordan er parate til at møde fremtiden. Vi har presset på med vores reformprogram til trods for regional ustabilitet. I det sidste årti har vi fået væsentlige gevinster: stærk økonomisk vækst, en voksende indkomst pr. indbygger og et uddannelsessystem af topkvalitet. Og Europa har været en vigtig partner gennem investeringer i den private sektor såvel som gennem officiel bistand. Lad mig sige, at vi i høj grad påskønner den støtte og det venskab, som Parlamentet og EU har vist.
(Bifald)
Og vi tror, at når der kommer fred, kan vores partnerskab kun udvikle sig endnu mere.
Mine venner, i dag kan vi tænke på et større nærområde, et der strækker sig fra nord for Østersøen til syd for Middelhavet, og et, der deles af Europa og Mellemøsten. Det er basis for Euromed-fællesskabet, vores tværregionale platform for samarbejde og udvikling. Det er et forhold med store fælles interesser og ubegrænset potentiale. Og det er op til os at udvikle vores partnerskab fuldt ud.
I dag bliver unge europæere voksne, som aldrig har kendt et delt Europa. Deres unge modparter i Palæstina og Israel har ikke sådan en positiv erfaring. De er vokset op i en delt verden ramt af konflikt. Nu har vi sammen muligheden for at fjerne barriererne for deres fremtid og lade fortiden bag os.
I dag repræsenterer Parlamentet væsentligt flere medlemsstater, end da jeg talte her for bare fem år siden. Det er resultatet af et engagement i hele regionen i at forøge partnerskabs- og fremskridtszonen. Mellemøsten er i gang med samme vigtige opgave. Nu kan vi sammen hjælpe med at sikre, at dette arbejde lykkes.
I dag er en fornyet fredsproces begyndt. Vi har set sådanne begyndelser slå fejl før. Men denne gang har en enestående kombination af begivenheder skabt nye muligheder for succes. Nu kan og må vi i fællesskab opfylde løftet om fred.
(Bifald)
Mine venner, vi i Jordan ved, at når et oliventræ bliver til, så er plantningen af det kun det første skridt. Derpå går der hundrede processer i gang for at skabe cellerne og livsstrukturerne. Der kommer rødder, der sker vækst, og en kerne af styrke sikrer overlevelsen. Udefra kommer der vand og støtte til at opretholde livet og sætte nye frugter.
I Mellemøsten er der lige blevet plantet en ny olivengren. Nu må det rigtige arbejde begynde. Det ligger i vores hænder at sætte gang i processen og de strukturer, der vil give freden rødder, hjælpe den til at gro og støtte den ind i fremtiden.
Jeg opfordrer Dem alle til at tage del i denne bestræbelse. Vores partnerskab kan skabe en historisk forandring og en rig høst - år med fred og velstand, der vil være til gavn for vores befolkninger og vores verden.
(Medlemmerne rejste sig og gav taleren et stående bifald)
Formanden
Deres Majestæt! Vi takker Dem for Deres besøg i Europa-Parlamentet. Vi takker Dem for denne fremragende tale. Vi er alle, som bifaldet viste, dybt rørte af Deres overbevisning. Der er få personligheder, få ledere, der er så engagerede som De i freden i Mellemøsten. De kalder os venner, og jeg siger til Dem på vegne af Parlamentet: Vi står på Deres side om at skabe en palæstinensisk stat, der kan leve i sikkerhed ...
(Bifald)
... og at få et Israel, som kan leve i sikkerhed. Vi i Parlamentet tror på menneskets værdighed, og den gælder hvert menneske i verden.
(Bifald)
Deres Majestæt, vi ønsker et tæt samarbejde med Deres land, og De er en af de meget få, der har besøgt Parlamentet mere end én gang. Vi i Parlamentet og EU ønsker et stærkt partnerskab, en forbindelse, om muligt et venskab med alle lande i Mellemøsten. Vi står ved Deres side. Lad os arbejde sammen.
Shukran jazilan. Tak, Deres majestæt.
Martin Schulz
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Af hensyn til det formelle møde med kongen af Jordan har alle de andre ledere af de politiske grupper uden tvivl været ude af stand til at benytte lejligheden til at fremsætte en udtalelse i henhold til forretningsordenen om det, der skete lige før. Det vil jeg gerne gøre nu.
Jeg tror, jeg taler for mange medlemmer, når jeg udtrykker min tak, først og fremmest til formanden, hr. Barroso og hr. Sócrates for den værdige måde, hvorpå de forsvarede denne højtidelige handling, underskrivelsen af chartret om grundlæggende rettigheder. De havde det altovervejende flertal her i Parlamentet bag sig.
(Bifald)
Men der er to ting, jeg gerne vil sige til Parlamentet, og dem siger jeg helt personligt og ikke på min gruppes vegne. Jeg taler på egne vegne.
Jeg vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på en sag, som jeg har fået indsigt i som leder af en politisk gruppe. Det er ikke normal praksis at rapportere om diskussionerne i formandskonferencen, men De bør bestemt vide, at den eneste gruppeformand, der bad formandskonferencen om en indbydelse til at være til stede ved den formelle underskrivelse af traktaten i Lissabon, var hr. Bonde. Det synes jeg, Parlamentet bør vide. Ingen andre gruppeformænd fremsatte en sådan anmodning. Hr. Bonde, der laver så meget postyr her, var besluttet på at være til stede ved underskrivelsen af traktaten. Det er den slags dobbeltmoral, vi må leve med her.
En anden kommentar, jeg gerne vil komme med, er, at jeg i gymnasiet i Tyskland lærte om, hvordan taktikken med fælles taktfast råben blev brugt til at overdøve politiske modstandere i Rigsdagen i Weimarrepublikken. Den politiske gruppe, der indførte denne praksis, var den, som Adolf Hitler anførte. Det mindede hændelserne i dag mig om. Tak.
(Højt bifald)
Joseph Daul
(FR) Fru formand! Jeg vil fatte mig i korthed. Også jeg blev meget chokeret tidligere i dag. Dette er et debatkammer, hvor demokratiet hersker, og der er ingen grund til en sådan opførsel, som vi så her til formiddag til glæde for tv-kameraerne. Kommunikation er noget, som vi alle her har ret til. Til dem, der var ansvarlige for balladen her til formiddag i et organ, der er viet til demokrati og frihed, vil jeg simpelthen sige, at de opførte sig skammeligt. Vi vil drøfte det igen i eftermiddag på formandskonferencen med henblik på at forhindre, at situationen forværres.
(Højt bifald)
Francis Wurtz
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne både personligt og - håber jeg i betragtning af, hvad vi så - på vegne af hele min gruppe, udtrykke den stærkest mulige fordømmelse af den skammelige chauvinistiske, antieuropæiske demonstration, der blev foretaget her tidligere i dag.
(Bifald)
Min gruppe går bestemt ind for en folkeafstemning om den nye traktat, og den har spørgsmål til og betænkeligheder ved visse artikler i chartret. Men det har ikke noget at gøre med, hvad der foregik her til formiddag, og det er vigtigt, at man ikke blander tingene sammen. For vores vedkommende støtter vi et fællesskab med værdier, vi støtter, at man fremmer fundamentale rettigheder, vi støtter et Europa med demokrati, og der er ikke plads i vores mission til chauvinisme og dårlig opførsel!
(Højlydt bifald)
Graham Watson
- (EN) Fru formand! En bemærkning til forretningsordenen. Jeg vil gerne fremsætte en formel anmodning om at sikre Parlamentets værdighed. Den opførsel, visse medlemmer af Parlamentet viste, da de overdøvede repræsentanterne fra Parlamentet, Kommissionen og Rådet under underskriftsceremonien, var utålelig og bør ikke tolereres. Den bringer det værste fra fodboldbanen ind i Europas højeste forsamling og minder om, hvad kommunisterne gjorde i den russiske Diet og nationalsocialisterne i den tyske Rigsdag.
(Bifald)
Min formelle anmodning er følgende: Min gruppe forlanger, at formandskabet i fremtiden benytter de beføjelser, det har i henhold til forretningsordenen, til at fjerne medlemmer, der opfører sig sådan, fra salen.
(Højlydt bifald)
Daniel Cohn-Bendit
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg behøver næppe at tilføje, at vi som alle vores kolleger var helt rystede over demonstrationen tidligere. Men jeg vil sige følgende: Lad os nu ikke overdrive. Der er måske 50 tosser til stede i salen, men der er 700 medlemmer til at stå imod dem, så lad os ikke overdrive det, at 50 tåber afbrød underskriftsceremonien, og gøre det til et statsanliggende. Lad os falde ned, og, Graham, lad os ikke insistere på, at de ansvarlige skal smides ud. Efter min opfattelse er et frit parlament et parlament, der kan tolerere et par idioter, selv om de kan være trættende.
(Bifald)
Brian Crowley
- (EN) Fru formand! På min gruppes vegne vil jeg gerne sige, at selv om vi ikke har noget imod robuste meningsudvekslinger, som bør tillades inden for enhver parlamentarisk forsamling, så er det, der skete i formiddags langt ud over, hvad der bør tillades at ske i nogen demokratisk institution. Men i stedet for at forlænge denne diskussion, lad os så gå videre med afstemningen og også få frokost så hurtigt som muligt.
Jens-Peter Bonde
- (EN) Fru formand! Jeg blev angrebet personligt af hr. Schulz, og derfor mener jeg, at vi bør gå over til afstemningen. Jeg tog del i en fredelig manifestation mod fejringen af et charter, der var en del af en forfatning, hvor jeg ikke engang kan få den samlede tekst og se relevansen og betydningen, og det kan De heller ikke. Det, som vi vil underskrive i morgen, er en traktat, som ingen af Dem har læst, simpelthen fordi det ikke er muligt at læse den. De bruger vores afstemningstid til at fejre en sejr over demokratiet, og derfor vil jeg ikke angribe mine kolleger, men jeg må sige til hr. Schulz, at jeg ikke deltog i nogen forbrydelse.
Jeg forstår det fuldstændigt, men vi har en anden tradition i Danmark, så jeg var her med min T-shirt, der opfordrede til en folkeafstemning, og jeg mener, at vi alle bør opfordre til en folkeafstemning. Det er den demokratiske norm, de forsvarer.
Dimitar Stoyanov
(BG) Fru formand! Jeg tager ordet i henhold til den bestemmelse i forretningsordenen, som giver mig ret til en personlig forklaring, fordi hr. Cohn-Bendit fornærmede folk her i salen. Det er personlige fornærmelser, hvor De ikke har ret til at skjule Dem bag Deres parlamentariske immunitet, hr. Cohn-Bendit. Sig, at De giver afkald på den, og prøv så at fornærme medlemmer af Parlamentet. Med hensyn til hvad der skete her, var det kun ytringsfrihed, hvilket ethvert medlem af Parlamentet har.
Jeg vil gerne tale til hr. Daul. Hr. Daul, hvis De ønsker, at medlemmerne skal fjernes med magt, er De så ikke ligesom Hitler, der gjorde nøjagtig det samme i den tyske Rigsdag?
Det største demokrati er det direkte demokrati. Og vi hævede vores stemme, vi udøvede vores ret til at ytre os frit, til direkte demokrati, i stedet for at omgå de europæiske nationer, som De gjorde. Det, der foregår her, er diktatur fra det nye proletariat, der dannes i den nye Union. Som denne gang ikke er sovjetisk, men europæisk.
Joseph Daul
(FR) Fru formand! Mit navn blev nævnt under opfordringen til ophævelse af den parlamentariske immunitet og uddrivning fra salen. Må jeg foreslå, mine damer og herrer, at De begynder med at få styr på medlemmernes navne, før De taler til Parlamentet.
Formanden
Jeg vil nu gå over til afstemningen, men jeg vil bare fremsætte en kommentar, før jeg gør det.
Den 29. november 2007 vedtog Parlamentet chartret om grundlæggende rettigheder med 534 stemmer mod 85, hvor 21 afholdt sig.
(Højlydt bifald)
