Kina (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelserne fra Rådet og Kommissionen om Kina.
Carl Bildt
formand for Rådet. - (EN) Hr. formand! Det giver sig selv, at dette er endnu en væsentlig forhandling. Og selv om emnet er Kina, skal det naturligvis ses på baggrund af den væsentlige udvikling i Xinjiang i den vestlige del af Kina. Jeg ved, at disse hændelser er blevet fulgt af mange parlamentsmedlemmer samt af vores respektive nationale parlamenter i hele Europa.
Rådet har også udtrykt bekymring over rapporterne om urolighederne og opfordret til, at alle parter udviser tilbageholdenhed, samt at situationen løses på fredelig vis. Jeg mener, at det er tid til at sige, at vi tillægger menneskerettighederne stor betydning. Vi beklager også dybt tabet af mennesker og ødelæggelsen af ejendomme samt alt andet, som vi har set ske, og vi kan kun fordømme dem, der er ansvarlige for dette, hvem de så end er.
Lad mig dog også benytte denne lejlighed til at gøre mere bred status over vores forhold til Kina, et land, som vi har en usædvanlig række komplekse relationer til. Da vi i 2003 besluttede at fastlægge disse relationer inden for rammerne af et omfattende strategisk partnerskab, forpligtede vi os faktisk til et særdeles ambitiøst projekt, og dette afspejler sig meget tydeligt i det brede og vidtfavnende forhold, som vi har til Kina i dag.
Kompleksitet medfører naturligvis muligheder. Det medfører også forskellige former for udfordringer. Det, som vi har forsøgt at gøre med dette forhold, er at åbne det op til det punkt, hvor vi åbent og ærligt kan diskutere de bekymringer, vi hver især måtte have. Baggrunden for en sådan åben dialog er den fælles interesse, vi har i at udvikle vores forhold, vores fælles interesse i global fred og stabilitet.
Vi stræber hen imod dette gennem dialog og multilateralisme. Vi har de årlige topmøder, og vi har ret jævnlige møder på udenrigsministerniveau. Vi har også en intens halvårlig dialog om menneskerettighederne samt selvfølgelig sektorbaserede dialoger om forskellige emner, hvor handel naturligvis er et særlig vigtigt emne. Vi har også den årlige dialog på højt niveau om handel og økonomiske spørgsmål. Som De ved, indledte vi i 2007 også forhandlinger om et partnerskab og en samarbejdsaftale. Forhandlingerne skrider frem, men der er stadig mulighed for at øge indsatsen på begge sider i disse forhandlinger.
Vi har en meget klar interesse i at udvikle forholdet til Kina på alle områder, og det medfører, som jeg sagde, muligheden for en åben og ærlig dialog, også om emner, hvor vores værdier måske er forskellige, og vi ved, at sådanne emner findes, herunder emner såsom menneskerettighederne samt anvendelsen af dødsstraf, men også for at forfølge den fælles interesse, som vi selvfølgelig har i disse dage. Den globale økonomiske stabilitet og håndteringen af klimaudfordringen er vigtige spørgsmål.
Udenrigspolitiske spørgsmål er også vigtige, det være sig den situation, vi står over for på Den Koreanske Halvø med DPRK's provokationer, eller situationen i Burma, hvor vi naturligvis er bekymrede over det, som vi kan se ske, men vores bekymring omfatter også situationen i Afrika og behovet for at beskytte de livsvigtige søruter rundt om Afrikas Horn.
Jeg vil ikke komme nærmere ind på dette nu, men jeg ønsker blot at understrege vores bekymring over udviklingen, uden at jeg kan vurdere denne ned i mindste detalje, for den er meget kompleks, vores håb om, at der kan findes en fredelig løsning, og vores vilje til at indgå i en ærlig dialog med de kinesiske myndigheder om disse spørgsmål samt om de mange andre interesser, som vi har til fælles, og som vi har brug for at have en dialog om.
Catherine Ashton
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! At denne forhandling finder sted under den konstituerende plenarforsamling er et tegn på, hvor vigtigt Parlamentet anser vores strategiske forhold til Kina for at være. Jeg glæder mig endnu engang over at få mulighed for at bidrage med en kort skitsering af Kommissionens synspunkt på vegne af min kollega Benita Ferrero-Waldner, der som nævnt uheldigvis er ude at rejse i denne uge og ikke kan være her.
Jeg behøver ikke minde Parlamentet om det enorme fremskridt, som vi har gjort i forhold til vores relationer med Kina siden vores første topmøde for 10 år siden. De økonomiske relationer og handelsrelationerne har ændret sig, de mellemfolkelige kontakter udbygges, og vi indgår i dialog om stadig flere spørgsmål.
Efter det seneste topmøde mellem EU og Kina i maj skrider forhandlingerne om et nyt partnerskab og en ny samarbejdsaftale godt frem, og vi kan drage fordel af et stigende antal kontakter på højt niveau, herunder premierminister Wens yderst vellykkede besøg hos kommissionsformand Barroso tidligere i år og mødet om dialogen på højt niveau om økonomi og handel, som jeg sammen med vicepremierminister Wang Qishan varetog formandskabet for.
I dag fokuserer vi naturligvis på de globale udfordringer, herunder den økonomiske og finansielle krise og klimaændringerne samt regionale spørgsmål. Samtidig har vi stor interesse i situationen i Kina, hvor vi er vidner til mange spektakulære resultater, men også til en bekymrende udvikling. Kinas politik om at åbne sin økonomi op har bragt flere hundrede millioner ud af fattigdom og betydet et fremskridt hen imod de vigtige millenniumudviklingsmål. Kina er dog et enormt land med betragtelige interne udfordringer og forskelle regionerne imellem.
Styrken af vores strategiske partnerskab gør det også muligt på konstruktiv og åben vis at udveksle synspunkter om emner, hvor Europa og Kina har forskellige holdninger. Det kan dreje sig om aspekter ved vores handelssamarbejde eller menneskerettigheder - f.eks. i Tibet, som jeg ved har særlig interesse her i Parlamentet. For nylig udtrykte vi stærk bekymring over urolighederne i Xinjiang, beklagede tabet af menneskeliv og udtrykte vores medfølelse med og sympati for ofrenes familier. Vi har opfordret alle parter til at udvise tilbageholdenhed og omgående stoppe alle voldelige handlinger. Vi håber, at situationen kan løses på fredelig vis gennem dialog, uden at der udgydes mere blod.
EU har igennem årene forsøgt over for de kinesiske myndigheder at udtrykke sin bekymring over situationen for de etniske minoriteter i Kina og at dele sin egen, mange gange smertefulde, erfaring med at håndtere årsagerne til marginalisering, udelukkelse og diskrimination, som de minoriteter ofte står over for.
Vi har alle det samme mål om et mere åbent og gennemsigtigt Kina, som overholder de internationale menneskerettighedsstandarder og samarbejder om at håndtere de globale udfordringer. For at opnå dette må vi fortsat integrere Kina endnu mere i det internationale samfund og arbejde på at udvikle vores strategiske partnerskab på baggrund af konstruktivt engagement.
Elmar Brok
Hr. formand, hr. formand for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer! Jeg er grundlæggende enig i det, som de tidligere talere fra Rådet og Kommissionen sagde. Jeg er også af den mening, at vi skal fortsætte ét-Kina-politikken for at opnå sammenhæng i Kina som en forenet stat, og at vi ikke skal sætte noget af dette på spil. Vi tillader selvfølgelig ikke vold - uanset om det er demonstranter, der udøver vold under særlige omstændigheder, eller det er staten, som udøver vold mod demonstranter, hvilket faktisk var tilfældet. Det ville jeg lige nævne først.
Vi er dog også nødt til at forstå, at den vold, som udøves af den centrale regering i Kina, der i denne multietniske stat med mange kulturelle forskelle ikke viser tilstrækkelige tegn på forståelse, altid vil være et tilbagevendende problem. Derfor er større kulturel autonomi, større muligheder for mobilitet og muligheder for bevarelse af identitet og sprog alt sammen forudsætninger for, at alle borgerne i en multietnisk stat kan leve sammen under et tag.
Kinas historie består af en række løsrivelser og genforeninger med massive voldskampagner. Det kan ses igen og igen igennem hele Kinas historie. Kina er nødt til at indse, at dette ikke kan fortsætte, og at landet skal indføre denne autonomi.
Uighurerne er en moderat sunnitisk minoritet. De udgør ikke nogen direkte terrortrussel. Derfor er der den samme fare, som vi ser i Tibet, og det er, at hvis Kina ikke indgår aftaler med de moderate, vil der altid være nogle unge radikale, som ikke kan og ikke vil vente længere. Derfor er en forsinkelse af en løsning vedrørende identitet en forsinkelse af en langsigtet løsning. Det er særdeles uklogt af den kinesiske regering kun at tale om terrorister, at påstå, at disse mennesker ønsker at ødelægge statens sammenhold, og at sige, at fremmede kræfter såsom Al-Qaeda og andre står bag dette. Jeg mener ikke, at det er en løsning for dette land, og derfor skal vi gøre det klart, at vi ikke accepterer en sådan politik. Alt dette skal forstås på baggrund af det, som jeg nævnte i starten af min tale.
Adrian Severin
for S&D-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Det kinesiske folk gør fuldstændig ret i at spørge os, hvorfor Europa-Parlamentet har sat situationen i Kina på dagsordenen i den første mødeperiode i den nye valgperiode.
Vores svar skal være klart: Det er fordi, Kina er meget vigtig for os, og ikke fordi vi tror, at vores rolle er at lære Kina noget eller pålægge landet vores holdninger til, hvordan følsomme, interne problemer i landet bør løses. Det er netop fordi, Kina er så vigtig for os, at vi skal være særlig opmærksomme på alle hændelser, som påvirker den interne stabilitet i landet, og alle hændelser, der kunne blive en trussel mod landets sikkerhed.
Denne gang var baggrunden de multietniske realiteter i Xinjiangregionen og forventningerne om autonomi hos den etniske gruppe bestående af primært uighurere. Sådanne sammenhænge er altid følsomme, og derfor er respekten for menneske- og mindretalsrettigheder, som fører til en følelse af værdighed og sikkerhed hos både mindretal og flertal, vigtig.
Mindretalsrettigheder skal dog ikke være en undskyldning for, og kan ikke undskylde, de separatistiske politikker, den ekstremistiske måde at fremme disse politikker på og i hvert fald ikke drabene på fredelige civile, som tilhører et mindretal eller et etnisk samfund.
Når vi beder om fuld respekt for menneskerettighederne og mindretalsrettighederne, når vi udtrykker vores medfølelse med alle ofrene for disse rettigheder, når vi beder om en afklaring i forhold til de terroristiske, religiøse, ekstremistiske og separatistiske dimensioner ved disse hændelser, skal Europa-Parlamentet tilbyde sin hjælp til den kinesiske regering og det kinesiske samfund for at klare disse svære realiteter, som også er et problem i nogle af vores lande. Når vi beder den kinesiske regering om at afholde sig fra overdreven brug af magt, skal vi også bede alle andre i verden om at lade være med at bruge mindretalsrettighederne som et middel til at fremme geopolitiske mål.
Graham Watson
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Dette Parlament har længe stillet sig kritisk over for Folkerepublikken Kina på grund af dens behandling af etniske mindretal. Uighurerne i Xinjiangprovinsen har lidt mere end de fleste, særlig siden Folkerepublikken Kinas besættelse af Østturkestan i 1949.
Folkerepublikken påstår, at den ikke søger at udvide sit territorium. Historien viser, at den under det kommunistiske styre har søgt at herske og undertvinge i Østturkestan, Tibet og Taiwan. Derfor må EU ikke ophæve våbenembargoen mod Kina.
At en europæisk premierminister omtaler reaktionen på de seneste uroligheder som "folkemord" er måske en overdrivelse, men at Folkerepublikken klager over indblanding i interne anliggender vidner om et verdenssyn, der er rørende forældet. Hvis verdensøkonomiens konturer tegnes på computeruniversiteterne på USA's vestkyst, i kulcentrene i Indien og på fabrikkerne i Kina, hvis store beslutninger kan kommunikeres fra Beijing til Bruxelles på et nanosekund, så er vi virkelig blevet et globalt samfund, og der er i dette samfund ikke plads til undertrykkelse eller undertvingelse på baggrund af race eller religion eller etnisk oprindelse. Der er ikke plads til islamofobi eller antisemitisme eller andre former for had.
Kinas problemer stammer i dette tilfælde fra, at befolkningen i riget i midten bliver ældre. De har brug for flere unge mennesker til at arbejde andre steder, hvilket ligner de problemer, vi står over for her i EU. Det kunne jeg se, da jeg besøgte Urumqi for fire år siden. Men Folkerepublikken vil finde ud af, at den har brug for politikker til at beskytte økonomiske migranter, politikker til at anerkende de etniske mindretals legitime krav, præcis ligesom os.
Hr. Bildt! Her har EU sin rolle. Vi ved, at demokratier, når de modnes, bliver mere villige til at tillade folket selvstyre og selvbestemmelse. De største problemer i Europa findes således også i de yngre demokratier såsom Spanien og Ungarn. Vi skal hjælpe det kinesiske folk, der er helt i stand til at leve i et demokrati - som man kan se i Taiwan og Hongkong - for at matche deres voksende økonomiske styrke med en øget politisk modenhed i udviklingen af demokrati, og vi skal hjælpe dem med at udvikle politikker, der svarer til politikker såsom Erasmus Mundus, politikker, som kommissæren har omtalt, og som skal øge udvekslingen af mennesker. Jeg er overbevist om, at EU kan spille en vigtig rolle i samarbejdet med Kina om at nå disse mål.
Helga Trüpel
Hr. formand, fru kommissær, hr. formand for Rådet! Jeg fordømmer volden på begge sider, både fra han-kinesernes side og fra uighurernes side, og jeg sørger over alle de uskyldige ofre.
Dette er dog ikke en konflikt, hvor de to sider er lige. Uighurerne er et undertrykt folk, som kun består af 9 mio. mennesker. Jeg mener, at mindretalspolitikken i Folkerepublikken Kina er mislykkedes. Samfundet er heller ikke harmonisk, sådan som kommunistpartiet i Kina påstår. I Xinjiang, uighurernes region, er der lige så lidt kulturel autonomi som i Tibet. Der er ikke noget reelt selvstyre, selv om disse regioner omtales som autonome, og frem for alt - og dette er afgørende for især den yngre generation - har uighurerne ikke de samme sociale og økonomiske rettigheder som resten af befolkningen. Kommunistpartiet i Kina anerkender dog kun én beskyldning, kun én beskyldning, som gentages monotont, om kriminel separatisme. Alle, der støtter menneskerettighederne og demokratiet i Kina, løber den risiko at blive erklæret kriminel og separatist.
Folkerepublikken Kina skal dog forstå, at der kun vil være en reel chance for intern fred, når den kan garantere mindretalsrettighederne. Kun ved at give lige rettigheder vil Kina opnå en fredelig intern udvikling og accept af dette land.
Jeg har en sidste, meget vigtig kommentar til det svenske formandskab. Ja, det er korrekt, at vi har en interesse i et strategisk partnerskab med Kina på grund af klimapolitikken og generelle udenrigspolitiske spørgsmål. Vi kan dog ikke ofre menneskerettighederne og vores kritik vedrørende situationen i Kina af hensyn til en strategisk interesse. Vores strategiske politik i forhold til Kina skal i stedet omfatte en klar udmelding vedrørende mindretalspolitikken og krænkelsen af menneskerettighederne i Kina.
Charles Tannock
for ECR-Gruppen. - (EN) Hr. formand! I århundreder har uighurerne møjsommeligt tjent til livets ophold i en barsk del af et kæmpestort land. De fleste af dem er fredelige tilhængere af islam. Desværre er en del af lokalbefolkningen i de senere år blevet mere og mere radikaliseret af terrorister, som står i ledtog med Al-Qaeda. Kina har aldrig været tolerant over for afvigende meninger eller sine egne mindretal, men jeg deler landets bekymring over truslen fra de islamistiske uighur-terrorister. Faktisk var jeg med til at overbevise Rådet om at forbyde uighurernes befrielsesfront i Østturkestan for tre år siden.
Kinas autoritarisme og han-kinesernes dominans må ikke bruges som en undskyldning af uighur-terroristerne, hvoraf nogle kan findes så langt væk som Guantánamo Bay, for at sprede frygt og vold, eftersom de fleste af ofrene for den seneste vold faktisk var han-kinesere.
Mange af os bekymrer os naturligvis om menneskerettighederne i Kina, og jeg er også engageret som ven af Taiwan. EU går dog fortsat kun ind for en ét-Kina-politik, og i betragtning af at EU officielt anser Taiwan og Tibet for at være en del af Folkerepublikken Kina, skal vi i hvert fald ikke på nogen måde støtte Xinjiangprovinsens løsrivelse.
Et interessant aspekt ved denne sag er, hvorvidt denne kontrovers vil få Kinas muslimske partnere i Afrika såsom Sudan til at tage deres forbindelser med landet op til overvejelse.
Endelig bemærker jeg, at Tyrkiets premierminister Erdogan har hæftet betegnelsen folkemord på denne vold. Det er lidt latterligt, at det skulle komme fra ham, når hans eget land ikke anerkender det armenske folkemord. Hans bestræbelser på at appellere til den pantyrkiske nationalisme er ligeledes hykleriske i betragtning af Tyrkiets behandling af sine egne mindretal og særlig kurderne i Østtyrkiet.
Bastiaan Belder
for EFD-Gruppen. - (NL) Hr. formand! Opfordringen til jihad er allerede blevet udsendt både i og uden for Xinjiang, og nu truer de blodige sammenstød på kinesisk territorium mellem han-kineserne og uighurerne med at eskalere dramatisk, både i og uden for Kina. Det lokale kristne samfund samler absolut al sin kraft mod den farlige religiøse dimension af de etniske opdelinger i Xinjiang. Samfundet beder specifikt for fred, stabilitet og retfærdighed for alle borgerne i Xinjiang.
Irrationelt nok tager den kinesiske regering ikke imod denne hjælpende hånd, men slår den afvisende væk. Det kan man se på den grove kampagne, som regeringsorganer har ført mod fredelige protestantiske hjemmekirker på det seneste. Således blev otte kristne arresteret den 3. juli under en gudstjeneste. Fire af dem tilbageholdes stadig på et hemmeligt sted, mens to kinesisk-amerikanske missionærer ganske enkelt er forsvundet.
Jeg opfordrer Rådet og Kommissionen til omgående at skride ind over for de kinesiske myndigheder for at sikre religionsfriheden for alle i denne kritiske situation i Xinjiang. Dette er den eneste effektive modgift mod opfordringen til jihad, og det vil også bevise over for de kinesiske hjemmekirker, at de er en del af Beijings planer om at skabe et harmonisk samfund.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Hr. formand! "Vold", "mange tilskadekomne", "hundredvis af døde og sårede i Kina under opstanden i Xinjiangprovinsen". Det var de alarmerende rapporter, som vi modtog for 10 dage siden. I Xinjiang var internettet fuldstændig blokeret, hvilket begrænsede kommunikationen til og fra ørkenområdet. I betragtning af det, der skete i Tibet sidste år, burde den seneste udvikling i Østturkestan, også kendt som Xinjiang, være et signal til den kinesiske regering om dens overordnede politikker i forhold til etniske mindretal i Kina.
Den meddelelse, som uighurerne har sendt ud, lyder på, at de politikker er mislykkedes, og at den kinesiske regering skal forstå dette og finde en løsning. Regionens 8 mio. uighurere, har længe klaget over den måde, de bliver behandlet på af den kinesiske centralregering, og den kinesiske regering beskyttede ikke uighurerne mod voldsforbryderne under de seneste racistiske angreb. Det har intet at gøre med krigen mod terror, det kontroversielle begreb, som den kinesiske regering bruger som begrundelse for dens undertrykkelse af uighurerne i Østturkestan.
At præsident Hu Jintao måtte forkorte sin deltagelse ved G8-topmødet i Italien for at vende tilbage til Kina er et tegn på, at den kinesiske regering er ved at indse, at der ikke blot er tale om isolerede hændelser i provinsen. I stedet for at forsøge at finde løsninger ved hjælp af undertrykkelse og afstraffelse har den kinesiske ledelse brug for positive foranstaltninger til håndtering af uighurernes grundlæggende klager, særlig hvis Kina ønsker at vise modenhed og skabe et virkelig harmonisk samfund.
Jeg støtter fuldt ud EU's holdning, som Rådets formand udtrykte, om at opfordre til beherskelse på alle sider og opfordre Kinas regering til at respektere ytrings- og informationsfriheden samt retten til fredelig protest.
Véronique De Keyser
(FR) Hr. formand! De voldelige oprør i den selvstyrende region Xinjiang undertrykkes voldsomt af den kinesiske regering. Sammenstødene mellem uighurerne og han-kineserne har bragt det officielle dødstal op på 186, men blodbadet fortsætter.
Kina præsenterer blot denne vold som en konflikt mellem de etniske grupper han-kinesere og uighurere, selv om den faktisk er et næsten uundgåeligt resultat af landets undertrykkende politik i Xinjiangregionen. Regionen er strategisk, men svær at kontrollere. Som en meget vigtig transitrute og med dens rigdom på naturressourcer - guld, olie og gas - er den væsentlig for Kinas fremtidige energiforsyning. Dens befolkning omfatter dog mange ikkekinesiske etniske grupper, hvoraf den største er uighurerne. Sidstnævnte, som udgør næsten halvdelen af befolkningen, består hovedsagelig af sunnimuslimer af tyrkisk oprindelse. I et årti er de blevet udsat for systematisk forskelsbehandling og truet med assimilering og død, og deres identitet er i fare.
Kinas politik i forhold til disse etniske mindretal var faktisk liberal i 1980'erne, men den er gradvis blevet strengere, og de kinesiske myndigheder benyttede den 11. september 2001 til at offentliggøre deres kamp mod - og læg mærke til, hvordan de alle er smeltet sammen - terrorisme, separatisme og religiøs ekstremisme. I april 2009 udstedte Amnesty International en kraftig advarsel: Efter Tibet kommer Xinjiang. Efter at antivoldspolitikken er mislykkedes, ville de separatistiske uighurere forsøge at finde andre måder at få deres krav om anerkendelse af deres identitet opfyldt, og dette er faktisk sket.
Kina kan dog ikke fortsætte med at opretholde sin samhørighed gennem gentagne blodsudgydelser. Som underskriver af internationale aftaler er landet forpligtet til at beskytte sine etniske mindretal. Desuden forpligter landets forfatning samt dets lov af 1984 om regional selvstændighed det også til at beskytte disse mindretal. Vil Europa fortsat lukke sine øjne og blot fordømme undertrykkelsen og uden held bede om, at de politiske fanger bliver løsladt? Nej. Menneskerettighederne i Kina er et politisk problem, og vi skal turde minde landet om dets forpligtelser over for dets folk og om den risiko, som det løber i forhold til det internationale samfund, hvis det ikke lever op til dem. Vi forventer, at det svenske formandskab træffer strenge foranstaltninger i den henseende.
Tomasz Piotr Poręba
(PL) Hr. formand! Den måde, som protesterne er blevet håndteret på i Xinjiangprovinsen, har yderligere bekræftet den autoritære karakter af de kommunistiske myndigheder i Beijing. Mindst 180 mennesker er nu døde og 1 600 sårede som følge af den væsentligste etniske konflikt i Kina i de seneste årtier. Europa-Parlamentet har pligt til at fordømme volden, som skyldes diskrimination på et etnisk eller religiøst grundlag. Dette bør også være vores reaktion i dette tilfælde, hvor en autoritær stats styrke er blevet sluppet løs over for det uighuriske mindretal. Sidstnævnte er dog ikke det eneste offer for totalitære regeringer.
Borgerne i et Europa, der er baseret på kristne værdier, har en særlig forpligtelse over for de kristne mindretal, som forfølges i andre dele af verden. Uofficielle kilder anfører, at dette mindretal, hvad Kina angår, består af over 30 mio. mennesker. Det betyder, at repræsentanterne for en befolkning på størrelse med befolkningen i et stort europæisk land chikaneres, forfølges, forhindres i at søge beskæftigelse, tortureres og myrdes af de kinesiske kommunistiske myndigheder. Det kinesiske regime er klar over, at der med kristendommen følger en længsel efter frihed og retsstatsprincippet, og derfor forsøger det at stoppe udbredelsen af denne religion. Dets forsøg på at få bugt med kirken lykkes dog ikke, eftersom antallet af troende stiger støt år for år.
De kinesiske myndigheder er nødt til at forstå, at den såkaldte centrale stat ikke kan blive en rigtig moderne stat, før den begynder at respektere de grundlæggende principper om demokrati og religionsfrihed.
Bernd Posselt
(DE) Hr. formand! Dagens forhandling viser endnu engang, at Rådet er det svage led i EU. Parlamentet har en helt klar holdning til menneskerettighederne, og kommissær Ashton har holdt en imponerende klar tale på vegne af Kommissionen. Fra Rådet har jeg dog kun hørt, at de fordømmer begge sider for volden.
Selvfølgelig skal volden fra uighurernes side også fordømmes. Men kan vi virkelig sammenligne den med det, som et kommunistisk diktatur, der ikke har lært noget af massakren på Tiananmen-Pladsen, gør for at undertrykke et helt folk på en brutal og blodig måde og true sit folk med folkemord ved hjælp af en målrettet bosættelsespolitik? Kan vi sammenligne det med hændelser, der ganske enkelt er udtryk for kinesisk propaganda, og som ikke undersøges af nogen på internationalt niveau? Det mener jeg ikke.
Uighurerne beskyldes for øjeblikket for separatisme. Men er det separatisme, hvis der er ild i et hus, og jeg forsøger at flygte fra dette hus? Er det separatisme, hvis jeg uretmæssigt fængsles og forsøger at flygte? Det er ikke separatisme, det er et udtryk for viljen til at leve. Hvis uighurerne i Kina fik plads til at leve i deres hjemland i frihed, værdighed og uafhængighed, ville der ikke længere være nogen separatisme. Det er den eneste måde, hvorpå man kan forhindre separatismen.
Uighurerne er ikke et mindretal, de er et folk ligesom svenskerne, som tilfældigvis er mindre i antal end han-kineserne. Men er et folk forkert, blot fordi det er mindre i antal? Skal vi bøje os for en magt, blot fordi den er større? Det mener jeg ikke. EU har derfor en væsentlig forpligtelse.
Jeg repræsenterer München, og den internationale organisation for uighurere, World Uyghur Congress, ligger i München. Tidligere havde Radio Liberty og Radio Free Europe også base i München. Vi er stadig stolte over at have været frihedens stemme. Jeg er sikker på, at vi en dag vil være lige så stolte over at have været centrum for de frie uighurere, og jeg håber, at alle uighurere en dag vil nyde denne frihed.
Evelyne Gebhardt
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! En ting skal stå helt klart: Der er et samlet system i Kina, og vi ønsker ikke at lade dette system gå i opløsning. Vi respekterer det kinesiske system. Det betyder dog ikke ...
(Afbrydelse af hr. Posselt)
Vi respekterer Kinas samlede system. Det betyder dog ikke, at folkets mangfoldighed i Kina ikke også skal respekteres. Det er det, vi socialdemokrater kræver.
Vi ønsker, at borgerrettighederne, menneskerettighederne og folkets frihed respekteres i Kina. Vi ønsker, at ytringsfriheden respekteres. Vi ønsker, at journalister kan bevæge sig frit rundt, så de kan berette om situationen, som den virkelig er. Det er det, vi ønsker, og vi vil gerne sige en ting meget klart til vores kolleger i Kina: Vi forventer, at det, der for os er et grundlæggende princip, også er et grundlæggende princip for Kina, nemlig at menneskerettighederne er universelle. Det, som politikerne altid siger til os - lad os først løse de sociale problemer og derefter tale om menneskerettighederne - er den forkerte måde at gribe tingene an på. Det skal være lige omvendt. Menneskerettighederne kommer først og så de sociale rettigheder, som ganske enkelt er en del af menneskerettighederne og ikke kan adskilles fra dem.
Derfor blev jeg meget skuffet over det, De sagde, hr. Bildt! Det lod til, at De sagde, at vi skulle samarbejde på økonomisk niveau, at det er vores vigtigste interesse, og at alle de andre ting ikke er særlig interessante for os. Det er ikke den tilgang, vi har brug for. Vi er nødt til at have den tilgang, som Kommissionen viste os, og således sige, at vi først ønsker en fælles baggrund for vores arbejde, som vi så kan bygge vores samarbejde på, for vi ønsker et samarbejde, det er helt sikkert, men ikke på ethvert grundlag, kun på et ordentligt grundlag, hvor den menneskelige værdighed respekteres.
Nirj Deva
(EN) Hr. formand! Lad mig lykønske hr. Bildt med den meget afbalancerede tale, han lige har holdt. Jeg tror ligesom FN på nationalstaternes grænser og er således imod separatistrelateret vold overalt i verden, uanset om det er i Kashmir, Indonesien, Sri Lanka, hvor jeg blev født, Nordirland, hvor jeg blev bombet, Spanien eller endda i Kina.
Jeg beklager, at 1 680 mennesker er blevet såret og 184 slået ihjel i Kina, som er et meget vigtigt land for EU. Problemet startede på en legetøjsfabrik i Guangdong og spredte sig. Blandt dem, som blev slået ihjel i oprørene i Urumqi, var 137 han-kinesere og 46 uighurere. Det er beklageligt. Vi må fordømme det.
Hvis udenlandske kræfter, særlig separatistiske, fundamentalistiske kræfter, opmuntrede til disse handlinger og begik dem, så skal de dømmes ved den internationale forbryderdomstol.
Hvis de var indenlandske, er det en sag for politiet i Kina, og så må vi støtte dem. Vi lever i en lille verden. Vi er nødt til at leve sammen. EU er et tydeligt eksempel herpå. Det er imod EU's ånd at støtte separatisme overalt i verden. Vi kan ikke arbejde på at forene Europa herhjemme og opfordre til opløsningen af Kina i udlandet. Det er vejen til kaos og konflikter.
Csaba Sógor
(HU) Hr. formand! Spørgsmålet er, hvor vi står i forhold til denne sag? Er vi på Kinas eller Tiananmen-Pladsens side? Er vi på Kinas eller Tibets side? Er vi på Kinas eller Uighur-regionens side? Er vi på de 1,2 mia. kineseres eller de 8 mio. uighureres side? Går vi ind for undertrykkelse, indførelsen af en fremmed levevis, et komfortabelt liv, godt helbred og penge, eller for en nomadisk bondefortid, der ganske vist medfører fattigdom og udbredt sygdom, men som bevarer ens egen kultur, og for frihed? De taler, som en eller to af mine kolleger holdt, minder om sproget hos diktatorerne i de tidligere østeuropæiske regimer. Kan en mor til 11 virkelig være terrorist? En kvinde, der sad i fængsel, og som har to børn, der stadig sidder i fængsel? Hvor står vi så? Det er spørgsmålet. Er vi på samme side som den symbolske selvstændighed eller den reelle selvstændighed? Går vi ind for undertrykkelse, en fremmed levevis og udnyttelsen af Uighur-regionens naturressourcer eller for bevarelsen af kulturer, frihed og folkets ret til selvbestemmelse? Det står klart for mig, hvis side jeg er på. Jeg håber, at det også står klart for mine kolleger. Vi skal blive venner med Kina, så de kan lære af os. Vi er dog nødt til at gøre dette ved at være et godt eksempel på områder som menneskerettigheder, friheder, selvbestemmelse og selvstændighed. Vi har stadig et kæmpe arbejde, der skal gøres. I den forbindelse tænker jeg på de lande, som har tilsluttet sig for nylig.
Emine Bozkurt
(NL) Hr. formand! Jeg har lyttet til redegørelserne fra både Rådet og Kommissionen, og måske har det noget med tolkningen at gøre, men jeg har ikke en eneste gang hørt ordet uighurere, og det er naturligvis uighurerne, som vi diskuterer i dag. Der er i hundredvis af døde, hvis bortgang vi beklager, og derudover endnu flere sårede.
EU bakker kraftigt op om de grundlæggende rettigheder, menneskerettighederne, borgerrettighederne og retten til fredelige demonstrationer. Vi ser, at alle disse undertrykkes i alvorlig grad. Jeg hørte selvfølgelig i indledningerne om behovet for dialog. Det behov er ligeledes noget, som jeg ønsker at understrege. At dialog er enormt vigtig. Jeg vil dog virkelig gerne høre fra Rådet og Kommissionen, hvilke konkrete foranstaltninger de vil træffe på kort sigt.
Reinhard Bütikofer
(DE) Hr. formand! Baggrunden for denne forhandling er den universelle karakter af menneskerettighederne, men også behovet for et globalt partnerskab. Der er blevet talt om et harmonisk samfund. Det er et af Kinas kommunistpartis slogans, men det er også noget andet. Det afspejler nemlig et stærkt håb hos det kinesiske folk. Et harmonisk samfund er ikke blot det samme som at skjule autoritære relationer. Jeg mener, det kunne være vores opgave at støtte det kinesiske folk i deres virkeliggørelse af et harmonisk samfund.
Et partnerskab indebærer, at man kan tale åbent. Når vi taler om Xinjiang, skal ordet "uighurere" også nævnes. At udtale sig klart er dog ikke det samme som at være konfrontationssøgende - det skal vi undgå.
Jeg vil gerne sige en sidste ting til hr. Posselt. Han talte om separatisme. Jeg ved, at Deres bayriske parti ved noget om dette, men jeg mener, at vi i stedet skal følge hr. Brok og tale om at fortsætte med ét-Kina-politikken.
Struan Stevenson
(EN) Hr. formand! Det ville være en stor fejl at placere Kina i den samme kategori i dagens forhandling som Iran. EU har et rigtig godt forhold til Kina, og jeg mener, at vi skal sørge for, at vores drøftelser om de seneste hændelser i Urumqi er korrekte og baseret på fakta.
Den hændelse, der fandt sted den 5. juli, omfattede et overlagt angreb på befolkningen af han-kinesere i den by, begået af uighurerne. Som vi ved, er visse af aktivisterne blandt uighurerne i Xinjiang islamiske fundamentalister, der kræver en særskilt stat. De iværksatte et voldeligt angreb, som førte til 137 han-kineseres død. Så langt størstedelen af de dræbte var han-kinesere. Den kinesiske regering indsatte helt korrekt politi og militærpersonale for at dæmpe volden og stoppe han-kinesernes gengældelsesangreb på uighurerne. Hvad kunne man ellers forvente af dem? Så lad os basere vores kritik på fakta og ikke være uretfærdige over for kineserne.
Sabine Lösing
(DE) Hr. formand! Jeg mener, at denne konflikt meget ofte præsenteres på en meget ensidig måde. Jeg er enig med den forrige taler i, at der i denne sag ofte er tale om, at uighurerne angriber han-kineserne, og at nogle af disse angreb faktisk er racistisk motiverede.
(Afbrydelse)
Jeg læste f.eks. et interview med en uighurisk kvinde, som sagde: Kunne De tænke Dem at blive regeret af gule kommunister? Uighurerne har mange privilegier i deres region, f.eks. må de få flere børn, de må praktisere deres religion, også i arbejdstiden, og der er mange andre eksempler. Mange af de lokale han-kinesere er også misundelige på dem.
Vi bør derfor være meget kritiske i vores iagttagelse af denne situation og undersøge årsagerne og virkningerne. Nogle gange ligger problemerne ikke der, hvor de så ud til at ligge ved første øjekast. Vi skal passe på med ikke at være ensidige.
Vi bør støtte kineserne i at løse deres problemer. Den ensidige holdning, der så ofte præsenteres her i Parlamentet, er efter min mening farlig. Den kinesiske regering har ganske vist mangler i sin politik i forhold til mindretalsgrupper, og den har også sine fejl. Den viser dog også sin vilje til at forbedre sig på mange områder. Derfor skal vi hjælpe den i denne henseende gennem samarbejde - og også kritisk samarbejde - baseret på tillid.
Carl Bildt
Hr. formand! Efter min mening har denne forhandling virkelig afspejlet kompleksiteten af de spørgsmål, vi står over for. De ting, der er blevet nævnt her, omfatter emner som det anderledes system i Kina og udviklingen af netop dette system, den betydning, vi tillægger menneskerettighederne, og behovet for at hjælpe Kina med at udvikle sig i retning af et mere åbent samfund med en større respekt for disse menneskerettigheder samt de problemer, der er forbundet med mindretalsrettigheder, problemer, som findes i Kina.
Men Kina er desværre ikke det eneste land i verden, der står over for disse problemer og den vold, den etniske vold, som har kunnet ses de seneste dage i gaderne i Urumqi. Etnisk vold er altid ond. Den skal fordømmes, og vi kan kun støtte dem, der forsøger at bane vej for forsoning i netop denne situation baseret på respekt for menneskerettighederne, idet vi fra vores egen historie ved, hvor indviklede disse spørgsmål er.
Hr. Bütikofer omtalte begrebet harmonisk samfund. Vi ønsker alle at udvikle og leve i harmoniske samfund, og vi er selvfølgelig nødt til at se, hvad vi kan gøre for at hjælpe Kina med at udvikle sig i retning af et samfund, der anses som harmonisk af alle Kinas borgere. De er ikke nået dertil endnu. Nogle få samfund er faktisk, men det har været ret tydeligt. Lad mig desuden bemærke, at de indledende udtalelser fra hr. Brok, hr. Severin og hr. Watson efter min opfattelse var meget fornuftige og kunne vise vej i vores fremtidige bestræbelser på at etablere det vigtige forhold til Kina, som vi søger at opnå, under hensyntagen til alle de komplekse aspekter i dette forhold.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Helmut Scholz  
Konfliktløsning for millioner af uighurere i Kina - dialog, ikke fordømmelse. Vi beklager de blodige sammenstød, de døde og de sårede i Xinjiang-Uighur. Politiets og sikkerhedsstyrkernes handlinger var overdrevne, og de skader den kinesiske regerings mål om vækst og stabilitet. Samtidig er det forkert at beskylde Kina for kulturelt folkemord. Regeringen bestræber sig på at opnå en balance mellem mindretalsgruppernes autonomi og modernisering i en multietnisk stat. Det er også op til os som partner at støtte Kinas udvikling, hvad angår demokrati og retsstatsprincippet, uden at se bort fra de særlige historiske, geografiske og kulturelle aspekter ved denne stat. Forudindtaget information forhindrer dialog og kompenserer ikke for en politik med en utilstrækkelig garanti for menneskerettigheder. Kina er en vigtig partner for Europa sammen med USA og Rusland. Bekæmpelse af finanskrisen, bekæmpelse af fattigdom, bekæmpelse af klimaændringer, tilvejebringelse af energi- og vandforsyningssikkerhed - intet af dette kan opnås uden Folkerepublikken Kinas indsats. Flertallet af uighurerne er rystede over den seneste uges begivenheder og ønsker frem for alt at leve i fred igen. Den kinesiske regering ved, at denne konflikt ikke kan løses med vold. Vi kan støtte dialogen mellem han-kineserne og uighurerne og andre mindretalsgrupper i stedet for fortsat at blande os udefra med vores uegnede metoder, som vi har gjort i flere årtier. Etableringen af en struktureret dialog, som er rettet mod udviklingen af retsstatsprincippet i Kina, er en vigtigere opgave for Europa-Parlamentet.
