Resultaterne af Det Europæiske Råd (Bruxelles, 13. og 14. marts 2008) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er beretning fra Det Europæiske Råd og redegørelse fra Kommissionen - Resultaterne af Det Europæiske Råd (Bruxelles, 13. og 14. marts 2008).
Janez Janša
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Det Europæiske Råds mødeperiode i marts blev indledt med en tale af formanden for Europa-Parlamentet, Hans-Gert Pöttering. Hans tale gav os et godt udgangspunkt for debat og beslutningstagning om de væsentligste emner. Dem var der tre af: fortsat økonomisk vækst og skabelse af nye arbejdspladser, indsats over for klimaforandringer og stabilisering af finansielle markeder.
Tre af mødeperiodens beslutninger opsummerer, hvad der blev opnået: Vi lancerede en ambitiøs og mere moderne treårig cyklus for Lissabonstrategien, hvilket giver en bedre balance mellem omsorg for mennesker og miljøet på den ene side og en konkurrencedygtig, videnbaseret markedsøkonomi på den anden side. Dernæst stadfæstede vi de grundlæggende principper og tidsplanen for vedtagelse af energi- og klimapakken. Endelig fastlagde vi yderligere foranstaltninger til stabilisering af de finansielle markeder.
I Lissabonstrategiens nye cyklus prioriteres først og fremmest reformernes gennemførelse. Vi har på det seneste ofte været vidne til den fejlopfattelse, at de stigende detailpriser og ustabile finansielle markeder skyldes, at EU er økonomisk svagt funderet. Det forholder sig lige præcis omvendt. Det er den relativt fast funderede europæiske økonomi, der er forklaringen på, at usikkerheden på det globale finansielle marked og prisen på råolie og andre varer har haft mindre betydning for EU, end de ville have haft, hvis EU havde været økonomisk svagt funderet.
Lad os kaste et blik på nogle af de økonomiske indikatorer. EU's underskud på de offentlige finanser er faldet med mere end halvdelen siden 2005. Den offentlige gæld er nedbragt til mindre end 60 %. Den økonomiske vækst nåede op på næsten 3 % i 2007. Arbejdsmarkedet byder på 6,5 millioner flere arbejdspladser end for to år siden. Disse resultater skyldes i stor udstrækning den fornyede Lissabonstrategi. Dette giver anledning til en beskeden stolthed og en større selvtillid, men ikke til selvtilfredshed. I en tid med konstant stigende uforudsigelighed i den globale økonomi vil det være meget forkert at hvile på laurbærrene og holde inde med reformerne.
Da Lissabonstrategiens anden cyklus, eller den anden Lissaboncyklus, blev lanceret, betonede Det Europæiske Råd, at vi i perioden 2008-2010 må koncentrere hele vores indsats om en konsekvent gennemførelse af reformerne. Vi understøttes af de stabile integrerede retningslinjer, som stadig gælder, og af de vedtagne specifikke anbefalinger, som medlemsstaterne vil kunne anvende til at forny og realisere deres nationale reformprogrammer endnu hurtigere. De prioriterede områder vil fortsat være de samme: viden og innovation, stimulering af iværksætterpotentiale, modernisering af arbejdsmarkederne samt klimaforandringer og energi.
For hvert af disse områder har vi udpeget konkrete foranstaltninger med udgangspunkt i en berømt erkendelse, der blev sammenfattet af Francis Bacon for 400 år siden, nemlig den, at viden er magt. I EU i dag har viden lige så stor betydning, som kul havde før i tiden - eller større. Den er katalysator for økonomisk vækst, strukturtilpasninger og social inklusion.
Derfor indførte Det Europæiske Råd den femte frihed på området viden og innovation. Den femte frihed vil fjerne barriererne for fri videnudveksling. Den vil give mobilitet for dygtige mennesker og fri adgang til viden og innovation, hvilket burde tiltrække endnu flere europæere, som vil deltage i kreative processer. Etableringen af det nye Europæiske Institut for Innovation og Teknologi, som blev bekræftet af Europa-Parlamentet for to uger siden, byder også på nye muligheder for at udnytte Europas forsknings- og udviklingspotentiale.
Til styrkelse af virksomhedernes konkurrenceevne, især for små og mellemstore virksomheders vedkommende, planlægger EU foranstaltninger, der skal lette driften og sætte skub i udviklingen på det fælles marked. I betragtning af, at små og mellemstore virksomheder beskæftiger det største antal mennesker og udgør en vigtig styrke inden for forskning og udvikling, skal der tilvejebringes en egnet lovgivning, lettere adgang til finansieringsmidler og navnlig et mere intensivt samarbejde omkring innovation.
Lissabonstrategiens sociale dimension blev stærkt fremhævet ved dette møde i Det Europæiske Råd. Jeg tror, at den fik den kraftigste støtte, den har fået til dato. Vi har bekræftet, hvor vigtigt det er at investere i menneskelige ressourcer. Gennem læring og uddannelse kan vi eliminere ulighed og fattigdom, nedbringe arbejdsløsheden blandt unge, skabe nye og bedre arbejdspladser og lette overgangen til en videnbaseret økonomi. Derfor har vi inviteret Kommissionen med til at udarbejde en oversigt over EU's videnkrav indtil 2020.
Samtidig har medlemsstaterne forpligtet sig til at indføre de fælles principper om flexicurity, der skal øge den sociale inklusion og sørge for en gennemført sammenkobling af økonomi-, beskæftigelses- og socialpolitikkerne. De vedtagne konklusioner afspejler Europa-Parlamentets og de europæiske arbejdsmarkedsparters position.
Viden er også af afgørende betydning, når vi skal håndtere klimaforandringerne. Kun ved hjælp af ny teknologi vil vi kunne indfri de ambitiøse mål, som vi satte ved Det Europæiske Råds forårsmøde sidste år. Den strategiske energiteknologiplan udgør grundlaget for den koordinerede europæiske politik på dette område, som skal yde støtte til en økologisk forsvarlig, grøn industri. Som vores arbejdsmarkedsparter bekræftede ved trepartstopmødet, som blev afholdt i tilknytning til Det Europæiske Råds møde, medfører klimaforandringerne muligheder for alle, dvs. både virksomheder og lønmodtagere. Økoindustrien alene vokser med 5 % om året og beskæftiger i dag 3,4 millioner mennesker.
I energi- og klimapakken er vi nået til enighed om de grundlæggende principper og tidsplanen. Dette er sandsynligvis den største bedrift, der blev opnået ved dette møde i Det Europæiske Råd. Vores ambitioner på området klimaforandringer og energi blev bekræftet. Det har stor betydning, at vi mindre end to måneder efter pakkens offentliggørelse den 23. januar havde lavet aftale om to hovedelementer til befordring af debatten om grundlæggende principper og tidsplan.
Medlemsstaternes ledere har forpligtet sig til at nå til enighed inden udgangen af 2008, så pakken kan vedtages inden for tidsfristen, eller i hvert fald inden Europa-Parlamentets nuværende mandat udløber. Hvorvidt det vil lykkes, afhænger af Dem, mine damer og herrer. Kun hvis vi vedtager pakken inden for tidsfristen, vil vi kunne justere alle europæiske borgeres forventninger og sende et positivt signal til vores partnere ude i verden, navnlig i betragtning af forhandlingerne om den overordnede aftale efter Kyoto næste år i København. Jeg vil navnlig understrege dette sidste punkt.
Det Europæiske Råd har bekræftet tre grundlæggende principper, som skal vejlede os i fordelingen af opgaver og mål mellem medlemsstaterne: For det første økonomisk fremgang og omkostningseffektivitet, for det andet solidaritet og retfærdighed og for det tredje gennemsigtighed. Det glædede mig at bemærke, at medlemsstaterne ikke længere betragter denne proces som en deling af byrder, men som en ny udviklingsmulighed.
Jeg er også opmærksom på, at Det Europæiske Råd er nået til enighed om at udforme et fælles europæisk system til begrænsning af og handel med emissioner og dermed belønne de eksisterende systemer med nationale grænser. Det Europæiske Råd stod også over for den mulighed, at det i tilfælde af, at de internationale forhandlinger skulle slå fejl, skulle støtte de energitunge sektorer i EU, fordi udflytning af dem til lande med lavere miljøstandarder ville kunne betyde tab af arbejdspladser i EU og samtidig øge drivhusgasserne generelt.
Et vigtigt punkt på dagsordenen var spørgsmålet om liberalisering af det indre energimarked. Det stod klart, allerede da Kommissionen offentliggjorde sit første forslag til direktiverne i begyndelsen af 1990'erne, at det ikke ville blive let at skabe et fælles marked, men at det derimod ville blive en langvarig proces. Nu, 17 år senere, med Det Europæiske Råds opfordring til, at den politiske aftale vedtages i juni i år, nærmer vi os målet. Også her vil nøglen til succes være et styrket samarbejde med Europa-Parlamentet.
Smeltende gletsjere, længere tørkeperioder og ændrede nedbørsmønstre har en direkte effekt på geostrategiske og sikkerhedsmæssige interesser. Den rapport, som den højtstående repræsentant, hr. Solana, og Kommissionen har udarbejdet om klimaforandringernes sikkerhedsaspekter, fremstiller på realistisk vis situationen og de risici, som EU står over for. Dette dokument var det første af sin art, som har været debatteret. Det Europæiske Råd støttede denne rapport som udgangspunkt for yderligere tiltag.
Energi- og klimaspørgsmål vil være hovedemnerne ved samtlige fremtidige topmøder mellem EU og tredjelande eller -regioner indtil udgangen af juni 2008, især med Japan, Latinamerika og Vestindien, Den Russiske Føderation og USA. For at vi kan tale og handle samstemmigt, er vi nødt til at nærme os hinanden i de kommende måneder.
Nu til noget om de finansielle markeder. På grund af krisen på de finansielle markeder har Det Europæiske Råd enstemmigt bekræftet behovet for fire foranstaltninger: for det første øget gennemsigtighed, for det andet forbedrede evalueringsstandarder, for det tredje styrket kreditværdighed og for det fjerde øget markedseffektivitet og tilvejebringelse af strukturelle incitamenter.
Midlerne fra de statslige aktiver spiller en positiv rolle med hensyn til sikring af kapitalen og likviditeten, selv i disse usikre tider. Der er imidlertid dukket nogle nye aktører op, hvis investeringsstrategier ikke er helt gennemsigtige, og det giver anledning til betænkeligheder om urentable fremgangsmåder. Medlemsstaternes ledere er blevet enige om et initiativ til udvikling af et frivilligt adfærdskodeks for disse midler.
Det Europæiske Råd afsatte en del tid til en aftale om styrkelse af Barcelonaprocessen. Efter min opfattelse var det en væsentlig bedrift, at vi fik anbragt en debat, som hidtil havde været uformel og lukket - eller begrænset til lukkede kredse og uformelle kanaler - i en institutionel ramme. Ifølge den aftale, der blev indgået ved det sidste møde i Det Europæiske Råd, vil samtlige EU-medlemsstater og de øvrige Middelhavslande deltage i Barcelonaprocessen, dvs. Middelhavsunionen. I betragtning af den almene praksis i Barcelonaprocessen er det helt forståeligt, at Europa-Parlamentet, som er en særdeles betydelig aktør i Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-samarbejdet, bliver passende inddraget i debatten om de fremtidige tiltag.
Da det slovenske formandskab tilstræber en afbalanceret holdning til alle EU's naboer, vil vi gerne gøre opmærksom på den østlige dimension af EU's politik over for vores naboer, som skal styrkes parallelt med middelhavsdimensionen. Vi forventer, at disse spørgsmål vil blive drøftet i enkeltheder ved Det Europæiske Råds junimøde på grundlag af det forslag, som vores polske kolleger har fremsat.
Parterne ved det sociale trepartstopmøde og Det Europæiske Råd er opmærksomme på, at ingen af foranstaltningerne kan have nogen virkning alene, men må integreres på meningsfuld vis med andre foranstaltninger. Samtidig er de integrerede foranstaltninger ikke nok - hverken Lissabonstrategien eller energi- og klimaforanstaltningerne - medmindre vi er fuldstændig bevidste om deres vigtighed og bidrager til at gennemføre dem. På længere sigt vil disse emner kræve langt mere end upersonlige foranstaltninger. De vil kræve grundlæggende omlægninger og en vaneændring, altså en ændring af vores måde at leve på.
Kong Fuzi har sagt: "Hvis du tænker et år frem, skal du så et frø. Hvis du tænker 10 år frem, skal du plante træer. Hvis du tænker 100 år frem, skal du uddanne folket." Vi bør alle sammen lære at leve en mere kreativ tilværelse. Vi må lære at udveksle oplysninger hurtigt og tillægge os vaner, der skåner miljøet. Den mest effektive måde at lære noget fra sig på er at fremstå som et godt eksempel. Derfor er medlemsstaternes regeringer ved Det Europæiske Råd blevet enige om at nedsætte energiforbruget i deres egne bygninger og fra deres egne biler samt at sørge for internetforbindelser til alle skoler inden 2010.
Efter Det Europæiske Råds martsmøde kan vi sige, at debatterne og konklusionerne var koncentreret om de europæiske spørgsmål, der er mest presserende i øjeblikket. Medierne fandt det dog ikke særlig gunstigt, fordi - og det betragter jeg som en succes - det lykkedes os at undgå visse debatter, som ville have afledt vores opmærksomhed fra de vigtigste udviklingsspørgsmål og ville have betydet, at vi ikke fandt frem til nogen løsninger. Dette var en af årsagerne til, at vi formåede at komme et par skridt videre, men vi er ikke færdige endnu.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Inden for de sidste par år har vi ofte haft lejlighed til at diskutere betydningen af partnerskab. At det er EU's ambition, at europæere på alle niveauer skal beskæftiges. At vi har brug for en fælles vision om, hvor vi skal hen. At EU's institutioner er nødt til at arbejde sammen for at indfri vores borgeres forventninger.
Efter Det Europæiske Råds forårsmøde ser vi klart opgaverne for os for resten af året og fremefter. Jeg vil gerne komplimentere det slovenske formandskab og premierminister Janša for den meget kompetente måde, hvorpå han har varetaget sit formandskab for Det Europæiske Råd. Jeg tror på, at vi nu er bedre i stand til at se, hvordan partnerskabet vil give os fremgang, nemlig med hensyn til konkret indfrielse.
Dette må i sandhed være et afgørende år for vores ambitioner om et "resultaternes Europa" - konkrete resultater til vores borgere. Vi skal bevise, at Europa har tilstrækkelig styrke og fokus til at kunne modstå det globale pres og se de globale udfordringer i øjnene. Og vi skal vise, at EU er den rigtige måde at indføre de påkrævede forandringer på.
Det Europæiske Råds forårsmøde var et sandhedens øjeblik. Ville ambitionerne - dvs. om den nye Lissabonstrategi for vækst og beskæftigelse, men også ambitionerne om vores politik om klimaforandringer og energipolitik - ville de ambitioner, som blev fastsat, da det økonomiske klima var mere gunstigt, stadig holde, når vi kom ud i mere oprørte vande? Det var mange i tvivl om inden Det Europæiske Råds møde. Jeg selv talte om Europas behov for at overholde sine forpligtelser, så vi kan fremstå som troværdige. Efter Det Europæiske Råds møde kan jeg med glæde sige, at vi havde en særdeles god og væsentlig debat, hvor Det Europæiske Råd ikke alene bekræftede, at det fortsat forpligter sig til de mål, det havde fastsat vedrørende energi og klimaforandringer, men også underbyggede dem ved at nå til enighed om nøjagtige tidsfrister. Endvidere bekræftede Det Europæiske Råd målene vedrørende den fornyede Lissabonstrategi for vækst og beskæftigelse.
Lad mig komme nærmere ind på nogle af de emner, der blev diskuteret, med særlig fokus på, hvordan Kommissionen har til hensigt at gå videre med arbejdet.
Som der efterhånden er tradition for ved forårsmødet, gennemgik Det Europæiske Råd den økonomiske situation i Europa.
Der tegner sig et sammensat billede: Mens de grundlæggende økonomiske forhold i Europa fortsat er sunde, forringes de globale økonomiske udsigter som følge af opbremsningen af økonomisk aktivitet i USA. Tiltroen til vores evne til at tackle fremtiden skal således parres med agtpågivenhed. Tiltro og agtpågivenhed.
Dette gælder også i forbindelse med den vedvarende turbulens på de internationale finansielle markeder. Budskabet fra Det Europæiske Råd har været tydeligt: Samtlige myndigheder i EU står klar til om nødvendigt at træffe forskrifts- og tilsynsmæssige foranstaltninger. Det er nu op til Økofin-Rådet hurtigt og med alle midler at gennemføre den køreplan, som blev aftalt i efteråret, og derved styrke de finansielle markeders gennemsigtighed og funktion. EU må være agtpågivende - og vise sig som værende agtpågivende - efterhånden som situationen udvikler sig.
Det glæder mig også, at Det Europæiske Råd endosserede Kommissionens dokument om statsejede investeringsfonde og derved bifaldt behovet for en fælleseuropæisk tilgang og målsætningen om at nå til enighed på internationalt plan om et frivilligt adfærdskodeks for statsejede investeringsfonde samt om at fastsætte principper på internationalt plan for bestemmelsesstater.
Det Europæiske Råd bekræftede ligeledes sin beslutning om en fortsat reformindsats gennem fuld gennemførelse af den reviderede Lissabonstrategi. Konsensussen i Det Europæiske Råd omkring denne prioritet var virkelig imponerende. Og vi gav Lissabonstrategien et rask skub med lanceringen af en ambitiøs ny cyklus.
Det glædede mig, at Det Europæiske Råd fulgte vores forslag om at lægge særlig vægt på at investere i mennesker og navnlig på at nedbringe antallet af unge, der er dårlige læsere, og personer med kort skolegang.
Flexicurity er også væsentligt. Vi må drage fordel af den nylige, meget positive aftale mellem arbejdsmarkedets parter og se de pågældende principper omsat til resultater overalt i EU's medlemsstater.
Et andet eksempel er målet om en femte frihed: fri bevægelighed for viden. Det Europæiske Råd angav de primære foranstaltninger, der skal til for at virkeliggøre denne frihed. F.eks. skal der stilles højhastighedsinternet til rådighed for alle skoler inden 2010, og der vil ligeledes blive sat ambitiøse mål for husholdningers adgang til internettet.
Vi skal nu presse på for at sikre, at reformernes resultater kan mærkes på alle niveauer. Målene - som f.eks. at investere i mennesker, frigøre forretningsmulighederne, få det interne marked til at fungere, investere i forskning og innovation - skal understøttes af forbedringer, der kan mærkes ude blandt borgerne og virksomhederne. Dette var også et punkt, som mange her i Parlamentet lagde vægt på under den debat, vi havde før Det Europæiske Råds møde. Jeg regner med Parlamentets fortsatte støtte, så det sikres, at en indsats på europæisk og nationalt plan indfrier de mål, vi selv har sat.
Det Europæiske Råd udstak også en tydelig køreplan og satte skub i det igangværende lovgivende arbejde.
Ligesom premierminister Janša netop har gjort, vil jeg specielt nævne de to primære tidsfrister, som blev fastsat af Det Europæiske Råd, for det indre energimarked og for energi- og klimapakken. Disse tidsfrister handler ikke bare om at få "ryddet op på skrivebordet" inden næste års institutionelle ændringer. De handler om at indføre væsentlige ændringer så hurtigt som muligt, så EU kan blive verdensførende i dette meget vigtige spørgsmål.
Hvad angår pakken om det indre energimarked, er vi nødt til at nå til enighed om at vise, at institutionerne kan levere resultater, der er i borgernes, forbrugernes og virksomhedernes interesse, og her forpligtede vi os til at forsøge at nå til politisk enighed inden udgangen af juni 2008. Kommissionen holder fast i sin holdning om, at opsplitning af den fulde ejendomsret er den bedste vej frem, men vi har fortsat gjort det klart, at vi er villige til at overveje alternativer, der er funktionsmæssigt tilsvarende. Og vi vil fortsætte det tætte samarbejde med Parlamentet og Rådet for at medvirke til udfyldning af de resterende huller.
Hvad angår energi- og klimapakken, vil opnåelse af politisk enighed inden udgangen af i år være det tydeligste signal, vi kan sende til vores internationale partnere - et signal om, at Europa tager sine forpligtelser alvorligt. Dette vil gøre det muligt at vedtage forslagene inden for Parlamentets valgperiode i begyndelsen af 2009. Dette er af afgørende betydning, idet vi går ind i det sidste opløb på vej mod en international aftale om klimaforandringer i København næste år.
Denne internationale aftale er vores højeste prioritet og den eneste optimale metode til såvel at nedbringe de globale emissioner som at sikre, at vores energitunge industrier vil få de lige vilkår, de har behov for.
I mellemtiden bør vi i den reviderede emissionshandelsordning præcisere de foranstaltninger, vi vil træffe, hvis der er problemer i visse sektorer eller delsektorer, der risikerer CO2-lækage, fordi de ikke er i stand til at dække omkostningerne ind. I samarbejde med alle berørte parter, herunder især med arbejdsmarkedsparterne, vil Kommissionen intensivere arbejdet med at indsamle data og finde frem til den løsning, der for eftertiden skal anvendes i sådanne tilfælde.
Jeg ved, at Europa-Parlamentet koncentrerer sig særligt om disse to spørgsmål. Jeg håber, at De vil kunne tilslutte Dem Rådet med hensyn til tidsfristerne, så vores forhandlingsposition på globalt plan kan fremstå som troværdig.
På en række områder så Det Europæiske Råd frem til specifikke forslag fra Kommissionen i de kommende måneder. Jeg vil gerne give Dem en forsmag på tre områder, hvor vi vil arbejde på at fremsætte forslag inden sommeren.
For det første er der fornyelsen af vores sociale dagsorden. Vores mål er at bane vejen for en bred europæisk konsensus om en social vision for det 21. århundrede:
en social vision, der er orienteret mod nye udfordringer, såsom globalisering og demografiske forandringer;
en vision, der er baseret på princippet om at give "livschancer" til alle gennem muligheder, adgang og solidaritet;
en vision, der ser på de sociale udfordringer for samfundet som helhed og tager fat om spørgsmål som unge, migration, aldring samt interkulturel dialog;
en vision, som naturligvis tager mere specifikt højde for de fattigdomsproblemer, som vi stadig har i vores Europa.
Vi vil bygge videre på den igangværende høring efter vores sociale evaluering og udarbejde konkrete forslag - nøjagtig som vi gjorde ved evalueringen af det indre marked i november. Forummet om den sociale dagsorden, som vi tilrettelægger i maj, er en god lejlighed for os til at få afprøvet denne tilgang.
For det andet er der det kommende forslag om loven om små virksomheder. Nøglen til vores tankegang er, at man er nødt til at se på de små og mellemstore virksomheders livscyklus som helhed. Det nytter ikke meget at hjælpe små og mellemstore virksomheder med opstart, hvis de derefter forhindres i at vokse.
Erhvervslivet har gjort det særdeles klart, at de små virksomheder ikke har brug for endnu en politisk erklæring, men for reel handling. Det vil sige fjernelse af hindringer for vækst, forenkling af reglerne, bedre e-forvaltning, lettere adgang til offentlige kontrakter og nedbringning af unødige ventetider - generelt set fjernelse af bureaukratiet. Jeg ser frem til at diskutere med Parlamentet, hvordan vi går videre med disse idéer.
Det tredje område, hvor vi hurtigt vil fremkomme med forslag, er Middelhavsunionen. Kommissionen slutter stærkt op om arbejdet med at give vores middelhavspolitik et rask skub.
Jeg er glad for, at der nu er konsensus om, at projektet skal fortsætte med alle 27 medlemsstater, hvilket bringer Barcelonaprocessen et skridt videre. Og jeg er meget stolt af den tillid, som Det Europæiske Råd viste os i Kommissionen ved bede os fremsætte de nødvendige forslag, som skal definere modaliteterne for denne union for middelhavsområdet. Det Europæiske Råd anerkendte, at Kommissionen er i den bedste position til at udtænke en institutionel arkitektur, der lader sig forene med traktaten og med den række aktiviteter og fora, der findes i forvejen. Vi vil arbejde hurtigt på at finde frem til den rette institutionelle arkitektur og tilvejebringe et nyt ambitionsniveau - et niveau, der hjælper os til at komme hurtigt frem med håndgribelige projekter med vores partnere omkring Middelhavet.
Men vi skal være klar over, at institutionerne og instrumenterne alene ikke vil kunne levere resultater. Det, vi har mest brug for, når vores ambitioner skal omsættes til handling, er politisk vilje - på begge sider af Middelhavet. Vi kan komme med forslag til nye institutionelle ordninger, men hvis der ikke er politisk vilje på begge sider, vil vi ikke frembringe konkrete resultater.
Jeg ved, at dette er en bekymring, som mange af de ærede medlemmer deler, og jeg vil derfor naturligvis sørge for, at De inddrages fuldt ud i det videre arbejde. Faktisk har jeg lejlighed til at tale for Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-partnerskabet i Athen senere på ugen.
Det er min overbevisning, at Det Europæiske Råds møde virkelig var et betydningsfuldt fremskridt. Nu skal EU-partnerskabet levere resultater og gøre 2008 til en milepæl for Europa.
Joseph Daul
Hr. formand, hr. formand for Det Europæiske Råd, hr. formand for Europa-Kommissionen, mine damer og herrer! Det netop overståede møde i Det Europæiske Råd var hovedsagelig koncentreret om at definere Lissabonstrategiens nye cyklus og fandt sted i en yderst vanskelig international økonomisk og finansiel kontekst. Indikatorerne i Unionen er imidlertid nogenlunde opløftende: flere arbejdspladser, en vækstrate på 2,9 % i 2007 og et faldende budgetunderskud.
Denne fremgang er naturligvis først og fremmest en følge af indsatsen til omstrukturering af virksomheder, men den er ligeledes en følge af reformer og solid administration i de fleste medlemsstater. Denne indsats er ansporet af Kommissionen, som jeg gratulerer for dens målbevidsthed og vedholdende arbejde hen imod dette. Vindene, der blæser fra den modsatte side af Atlanten, varsler ilde, og vækstprognoserne for 2008 er lavere, end vi havde håbet på.
I en sådan situation er det særdeles fristende at trække sig ind i sig selv, stille reformerne i bero og beskytte sine grænser, mens man venter på bedre tider. Fristelsen er stor - og vores politiske modstandere giver alt for ofte efter for den - til at bruge penge, som vi ikke har, på at få borgerne i Europa til at tro, at alt kan fortsætte som før. Vores parlamentsgruppe går oprigtigt ind for en ansvarlig politik, en politik om bevægelse, reform og solidaritet.
Vi vil bede Kommissionen fremlægge sine retningslinjer for økonomiske politikker og retningslinjer for beskæftigelse for os, så de kan blive indført hurtigst muligt. De nationale myndigheder må præcisere tydeligere over for deres respektive befolkninger, hvad fordelene er ved de reformer, der påtænkes i Lissabonstrategien. Disse reformer fremstilles ofte forkert uden at blive gennemført tilstrækkeligt. De har stadig vanskeligt ved at gøre sig gældende. Vores gruppe vil dog fortsætte med at forsvare dem og med at gå imod dem, der for at lefle for deres vælgere stræber efter at nedtone reformerne eller udsætte dem i det uendelige.
Vi ønsker at gå endnu længere og sætte den europæiske videnpolitik op i højeste gear. Vi foreslår, at den frie bevægelse for forskere, studerende og videnskabsfolk skal fremmes, og at der skal vedtages et fælles regime for beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder. Vi opfordrer til, at hindringer for gensidig anerkendelse af kvalifikationer fjernes, og at vores europæiske universiteter moderniseres med finansiel støtte fra EU.
Det Europæiske Råds anden opgave var at præcisere vilkårene for gennemførelsen af de ambitiøse klimaforandringsmål, som blev vedtaget i marts 2007. Disse detaljer var afgørende for, at de berørte virksomheder på længere sigt kunne lægge planer for fremtiden. En væsentlig indsats til "afkarbonisering" af økonomien må jo ikke påvirke de energitunge industriers konkurrenceevne.
Endelig hilser jeg den aftale om Middelhavsunionen velkommen, som Frankrig har foreslået Rådet med udgangspunkt i, at Barcelonaprocessen ikke har givet de ønskede resultater. Dette initiativ tilstræber at give Euro-Middelhavs-relationerne et løft. Vi er alle opmærksomme på, i hvor høj grad udfordringerne omkring udvikling, migration og politisk stabilitet i disse lande påvirker os direkte. Vi håber derfor, at dette projekt vil blive et vendepunkt i vores forhold til middelhavslandene, som skal blive mere konkret, mere effektivt og frem for alt mere politisk med henblik på at opnå egentlig fred i Mellemøsten.
Martin Schulz
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Den økonomiske situation i EU er stabil, men truet. Det er den konklusion, som Det Europæiske Råd drager. Væksten er stadig stabil, og beskæftigelsen er stigende, men ikke desto mindre er den truet. Spørgsmålet er: Hvad er årsagen til denne trussel? Truslen kommer fra opbremsningen af den økonomiske aktivitet i USA, som er en følge af den finansielle krise i landets store korporative banker, dvs. investeringsbankerne.
Formand Barroso! De sagde, at Rådet fremfører som en af sine konklusioner, at vi i EU om nødvendigt skal være rede til at træffe forskrifts- og tilsynsmæssige foranstaltninger som et modtræk mod denne udvikling på de internationale finansielle markeder. Lad mig stille Dem følgende spørgsmål: Hvornår skal denne indsats igangsættes, hvis ikke nu? Det er nu, vi skal se på de nøjagtige mekanismer, som anvendes af den wild west-kapitalisme, der føres af investorerne på de internationale finansielle markeder, til at bringe Europas vækst i fare. Efter min opfattelse skulle Det Europæiske Råd som en af sine konklusioner have angivet langt mere udførligt, hvilke instrumenter vi skal anvende for at gennemføre denne nøje granskning.
(Bifald)
Hr. formand! Vi har noteret os, at Rådet har gjort sig umage med at behandle Europas sociale dimension en smule mere udførligt. Men i stedet for at Rådet kommer med en sammenhængende model, får vi den bid for bid. F.eks. er den femte frihed, premierminister Janša, en del af socialpolitikken. De har ret: viden er magt; det er fuldstændig rigtigt. Men viden skaber også muligheder for adgang til økonomisk udvikling i verden, og viden skaber muligheder for at have en interesse i et i stigende grad uensartet arbejdsmarked.
I alle erhvervssektorer er den bedst stillede lønmodtager den, som er velkvalificeret, har adgang til viden og er i stand til løbende at opdatere sin viden. Derfor er adgang til viden også ensbetydende med adgang til social retfærdighed. Når vi taler om Europas sociale dimension, vil det for vores vedkommende sige, at vi skal vælge en samlet tilgang. Det vil ikke sige, at vi blot skal komme med et par kommentarer hist og her om socialpolitik. Derfor har Rådet, sådan som vi ser det - sådan som Den Socialistiske Gruppe ser det - endnu en gang ikke levet op til vores forventninger med hensyn til Europas sociale dimension.
Derfor lyttede vi med stor interesse, da De sagde, at Kommissionen til sommer vil foretage en sammenhængende evaluering af det indre markeds sociale dimension, EU's sociale dimension, og at den vil fremlægge resultaterne af denne proces for os. Den vil vi anvende som målestok, når vi bedømmer Deres arbejde. De sigter her mod at gøre fremskridt, og vi vil følge med i, hvordan De lever op til dette. Vi vil imidlertid også måle Deres arbejde i en anden forstand. Det er uacceptabelt - og jeg henvender mig til Dem, premierminister Janša, og til Dem, hr. kommissionsformand - at Rådet ignorerer Europa-Parlamentets holdning.
Jeg har her en liste over de officielle dokumenter, der er indgivet til Rådet. Den omfatter otte dokumenter indgivet fra forskellige grupper af Rådet, en udtalelse fra ØSU vedrørende beskæftigelse af prioriterede kategorier (Lissabonstrategien) og en resolution fra Regionsudvalget. Der er ikke et eneste dokument fra Europa-Parlamentet på denne liste, ikke engang det dokument, vi har udarbejdet om Lissabonstrategien. Dette er efter min gruppes opfattelse stærkt beklageligt, fordi det viser, at De ikke tager den sociale dimension, selve Europa-Parlamentet og Parlamentets holdning tilstrækkeligt alvorligt.
(Bifald)
Der er gjort fremskridt - det er, hvad mine kolleger sagde, da vi spurgte dem under gruppedebatten, hvad de mente om klimapolitikken. Ja, det er korrekt, at klimaforandringerne er den vigtigste udfordring, som vi står over for, og der er gjort betydeligt fremskridt ved dette rådsmøde, hvor der er fundet en balance mellem klimapolitikkens krav på den ene side og industriens krav på den anden side. At opnå denne balance er en opgave for alle institutioner.
Bare så der ikke skal foreligge misforståelser: Der findes visse industrilobbyister, der vil tolke det, som at der ikke er nok kontrol og nok pres på industrien, når Rådet kommer med sådanne udtalelser. Faktisk er det modsatte tilfældet. Vi vil kun nå vores klimamål, hvis industrien gør sit. Men på samme måde vil vi kun nå vores mål, hvis vi lader industrien gøre sit. Begge sider af sagen er væsentlige. Hvis vi ønsker at tackle klimaforandringerne, så skal vi gøre det i Europa, og derfor giver de internationale aftaler med god grund den europæiske industri mulighed for at konkurrere på lige fod med industrien andre steder i verden. Den konklusion var den rigtige, og vi hilser den hjertelig velkommen.
Lad mig komme med en sidste kommentar vedrørende Middelhavsunionen, som De nu finder nævnt på side 19 i konklusionerne, og det i sig selv er endnu et budskab fra Rådet. Det glæder os, at der nu er klarhed omkring dette spørgsmål, og De har ret i det, De har sagt om naboskabspolitik i middelhavsområdet. Premierminister Janša har med rette påpeget, at partnerskabspolitik her må indebære partnerskabspolitik andre steder. Min kollega hr. Swoboda vil om et øjeblik kommentere især den østlige dimension på vegne af vores gruppe, da vi vil fremsætte vores egne forslag vedrørende dette forhold.
Lad mig afslutte med en vurdering. Dette var et normalt rådsmøde. Det forfejlede målet med hensyn til socialpolitik. Det er desværre blevet standarden i EU, men det er noget, der kan gøres noget ved. Det var "business as usual", hvad angår Middelhavsunionen. Her så vi "helikoptermetoden" blive taget i brug: En støvstorm blev pisket op, og før støvet nåede at lægge sig, lettede helikopteren igen. Vi har brug for noget mere håndgribeligt her; det har De helt ret i. Hvis disse håndgribelige resultater skal leveres - og denne sidste sætning er rettet mod Dem, hr. formand - så skal de leveres gennem samarbejde med Europa-Parlamentet. Sagen er den, at alt, hvad der bliver besluttet inden for rammerne af Middelhavsunionen, kræver finansiering fra Europa-Parlamentet, og derfor er det overmåde vigtigt, at der i konklusionerne står, at Europa-Parlamentet vil blive inddraget til fulde i Middelhavsunionens fremtidige opbygning.
Jeg takker for Deres opmærksomhed og vil ligeledes gerne takke vores som altid muntre kolleger fra CSU, som har måttet udvise så stor overbærenhed med mig.
(Bifald)
Adina-Ioana Vălean
Hr. formand! En ting er sikker: Uden pres fra kollektive tiltag og kollektiv ansvarlighed ville medlemsstaterne ikke have viljen til at gribe ind over for klimaforandringerne, og alligevel er det en ubekvem sandhed for EU, at topmødets konklusioner ofte indeholder masser af retorik og kun få resultater. Vi ser allerede tegn på, at medlemsstater søger efter måder, hvorpå de kan skyde genvej og reducere de omkostninger, der følger af sidste års politiske forpligtelser, selv om Sternrapporten fra 2006 advarede om, at de omkostninger, der er forbundet med at gribe ind nu, vil være langt mindre end de omkostninger, der vil være forbundet med ikke at gribe ind. En del af formuleringen i den endelige konklusion antyder, at det akutte behov for og krav om at gribe ind over for klimaforandringerne allerede er på retur. Dette ville være en katastrofe såvel for vores klima som for vores troværdighed.
Noget, der er blevet en smule overset i denne debat, er energieffektivitet, den enkleste og mest omkostningseffektive måde at nedbringe vores samlede emissioner på. Et af de første udkast til Rådets konklusioner forpligtede medlemsstaterne til at reducere energiforbruget i regeringsbygninger og -biler med 10 %, men nu står der blot "betydelige fremskridt". Det ville være en lille, men betydelig gestus at vise, at regeringerne går foran med et godt eksempel. Skatte- og afgiftspolitikker, der tilskynder til mere miljøvenlig adfærd, bør så sandelig udnyttes. Emissionshandelsordningen har vist sit værd og har været anvendt som global norm for at indføre økonomiske incitamenter til reduktion af emissioner. Grønne afgifter, såsom reducerede momssatser, kan ligeledes have en lignende effekt, idet de stimulerer efterspørgslen på lavenergibiler og -husholdningsapparater.
Hvis vi skal se på topmødets økonomiske aspekter, praler konklusionerne med, at de grundlæggende økonomiske forhold i EU stadig er sunde, men sådan opfattes udsigterne ikke af en stor del af vores borgere, der står med højere regninger og en voksende gæld, hvilket bør afholde os fra at være alt for optimistiske.
Det er værd at huske på Lissabonstrategiens underliggende principper: Strukturelle reformer, finanspolitisk disciplin og målrettede investeringer i produktive områder, der vil give fremtidig vækst. Med en eller to ærefulde undtagelser har EU's medlemsstater stadig ikke indfriet deres forpligtelse til at bruge 3 % af deres bruttonationalprodukt på forskning og udvikling. Nu taler vi om en femte frihed for viden og innovation, men vi bør ikke glemme, at vi endnu ikke har formået at gennemføre de oprindelige fire friheder, navnlig på området fri bevægelighed for arbejdskraft og tjenesteydelser på tværs af EU.
Endelig udpeges støtte til små og mellemstore virksomheder med rette som væsentlig for økonomisk vækst og innovation. Vi skal sætte dem i stand til at høste de fulde fordele af det indre marked, men Rådet kunne udrette meget for Europas konkurrenceevne ved at få afsluttet den langvarige stridighed om en europæisk lov om patenter og private virksomheder. Rådets konklusioner erklærer forsigtigt, at udfordringen er at levere resultater. Det vil Parlamentet helt sikkert gøre.
Brian Crowley
Hr. formand! Jeg vil gerne takke rådsformanden og kommissionsformanden for deres indlæg i dag. Det er ret interessant, at når vi taler om truslen for vækst og økonomi, ryger en del personer tilbage til deres udgangspunkt: Man er enten for kapitalismen eller imod kapitalismen. De ser aldrig, at der også findes en mellemvej og et område, som man kan arbejde inden for. Der findes et gammelt ordsprog på investeringsplatformen: "Når der er blod i gaderne, er der penge at tjene".
I virkeligheden udgøres den reelle trussel for jobskabelsen og den økonomiske vækst i EU ikke så meget af krisen på subprimemarkedet i USA, men af vores manglende evne eller vilje til at løbe risici og være nytænkende med hensyn til at se muligheder på disse kriseområder.
Det er interessant, at hvis man ser tilbage på de seneste 100 år, så har enten USA eller EU på hvert trin i den industrielle udvikling og hvert trin i den økonomiske udvikling udgjort kernen i skabelsen af en ny industri - skabelsen af et nyt økonomisk opsving - på grund af et problem, der blev mærket på nogle områder, og som der blev grebet fat i på et andet område.
Et af de positive resultater af Det Europæiske Råds møde er, at Rådet har set, at der er risiko- og faremomenter - det være sig klimaforandringer, stigende krav til innovation og teknologi eller regelbyrden for små og mellemstore virksomheder - men der er også muligheder. Ved at gribe ind nu kan vi operere med en langsigtet strategi, som premierministeren udtrykte ved hjælp af Kong Fuzis analogi: Hvis vi planter et træ, ser vi 10 år frem i tiden.
Det er den virkelige måde, hvorpå vi kan opnå reel vækst og udvikling i EU på kort sigt og samtidig lægge et solidt fundament på lang sigt, selv om nogle af de overskrifter, man læser, fortæller noget negativt. Overskriften i en af dagens aviser handler om, at Jaguar og Land Rover overtages af en indisk virksomhed, hvilket er et eksempel på, at den økonomiske styrke har forskubbet sig fra vest mod øst. Det forholder sig sådan, at korporative og statsejede investeringsfonde investerer i industri og i erhverv. Vi må finde frem til en måde, hvorpå det kan sikres, at vi ikke blot indfanger denne formue og disse midler, men garanterer, at de giver udbytte, som tilføres vores egen økonomi, ved at skabe større økonomisk vækst og øget beskæftigelse.
Når vi taler om innovation og teknologi, er det vigtigt at huske på, at 73 % af den arbejdsstyrke i EU, som arbejder i 2017, allerede er på plads. Men kun 10 % af den teknologi, som vi kommer til at anvende i 2017, eksisterer i dag. Derfor er behovet for at investere yderligere i uddannelse og opkvalificering af folk, oplæring af dem og tilførsel af ny viden, så vi kan klare de nye økonomier, af afgørende betydning.
Det sidste, jeg vil komme ind på - og som hr. Schulz berørte på en meget væsentlig måde - er, at EU's fremgang inden for de seneste 20 år har været baseret på en tosporet tilgang med økonomisk vækst samt social udvikling og beskyttelse. Man kan ikke nøjes med blot den ene. Vi skal i samtlige faser af vores økonomiske udvikling ikke kun sikre, at de rige bliver rigere - det sker jo alligevel - men at vi får større mulighed for at vise generøsitet og solidaritet blandt vores folk - og ikke kun på energimarkederne og de finansielle markeder - så det garanteres, at vi alle vil kunne drage fordel af den vækst og de frembringelser, der har fundet sted.
Rebecca Harms
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! I løbet af debatten fik jeg det indtryk, at vi talte om to helt forskellige begivenheder. Jeg overværede rådsmødet på vegne af min gruppe, men fik slet ikke det indtryk af den pågældende begivenhed, at Rådet f.eks. tilstræbte at skabe nogle nye, mere avancerede, ambitiøse initiativer til en fælles klimapolitik.
Som De måske husker, afslørede Javier Solana kort før rådsmødet sit klimascenarie set fra et sikkerhedsperspektiv. Hvis De Grønne havde udgivet noget i den stil, som beskriver, hvordan klimaforandringerne vil optrappe konflikter i hele verden, hvilket navnlig vil øge presset på den udviklede verden, så ville alle formentlig have sagt: "De Grønne har mistet taget, når de fremsætter sådanne undergangsscenarier".
Faktisk er der megen sandhed i Solanas dokument, og jeg er overrasket over, at ingen af de velbegrundede argumenter, han fremsætter deri, blev taget op af Rådet. På områder, hvor Rådet burde have været mere konsekvent i forhold til det, der blev fremlagt sidste år, ser vi nu faktisk en større mangel på konsekvens. Især vores forbundskansler, Angela Merkel, som jeg var meget stolt af sidste år, var netop den person, der kæmpede for udsættelse, opbremsning og fritagelser. Lad os ikke ligge under for en misforståelse: Hvis vi laver fritagelsesregler for den europæiske industri vedrørende emissionshandel, som er et fokusområde for Rådet i øjeblikket, så må vi fra starten gå ud fra, at Rådet har svigtet. Jeg synes, det er et ekstremt negativt budskab at sende til resten af verden, hvis vi taler om fritagelser for emissionshandel inden for det næste årti. Hvordan kan vi under de pågældende omstændigheder indfri det ambitiøse mål om at få resten af verden med om bord i Poznan eller København?
Efter min opfattelse er der sket en selvopfyldende profeti. Det vil jeg gerne sige klart og tydeligt på vegne af min gruppe. Vi ønsker en ordentlig emissionshandel, ikke fritagelser. Vi vil hellere beskytte en bæredygtig europæisk industri ved vores ydre grænser end på dette kritiske tidspunkt i klimaprocessen at bukke under for presset fra stål- og bilindustrien og andre lobbyister, der, som det fremgår af en nyere rapport, allerede benytter sig af en direkte og i sandhed alt for stor indflydelse på de beslutninger, der tages i Bruxelles.
Efter min opfattelse var dette ikke et ambitiøst topmøde - det var frygtsomt. Dette skyldes ikke alene Angela Merkels nye rolle, efter at hun er stoppet som "klimakansler". Det skyldes ligeledes, at så mange lande i Europa kører deres eget løb. Nogle lande forhandler særskilt om visumaftaler. Andre diskuterer deres egen holdning til missilforsvar med amerikanerne. Der er ingen enhed om Kosovo eller om spørgsmålet om energisikkerhed: Tyskerne gør deres egne forretninger med det russiske Gasprom, og italienerne og ungarerne laver også deres egne forretninger. Middelhavsunionen var egentlig blot hr. Sarkozys idé til, hvordan man kunne sikre uranimporten til Frankrig til gengæld for eksport af våben og nuklear teknologi. Efter min opfattelse var den overordnede ramme for dette topmøde særdeles ringe, og resultaterne er negativt påvirket af alt for meget sololøb og alt for lidt fællesskab. I mine øjne er en ambitiøs tilgang og frygtsomhed to forskellige ting, og mit generelle indtryk af dette topmøde er frygtsomhed. Det er bestemt ikke positivt, men det er endnu værre, at der er så lidt ærlighed omkring det i Parlamentet i dag.
Dimitrios Papadimoulis
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet! Det er til en vis grad forståeligt, at De kommer her og forsøger at renvaske resultaterne af topmødet. Jeg ventede mig imidlertid en større oprigtighed og større beskedenhed fra Dem.
Jeg havde forventet, at De i stedet for blot at gratulere hinanden og rose Dem selv ligeledes ville tale om manglerne ved Deres politik og om de ting, der er mislykkedes for Dem. Jeg havde forventet, at De ville tale om den sociale dagsorden og den sociale svaghed, der på iøjnefaldende vis blev udeladt af diskussionen på topmødet: de 70 millioner fattige, hvoraf 20 millioner er børn.
I stedet for at sige: "Vi har skabt beskæftigelse" burde De have sagt, at den pågældende beskæftigelse er dårligt betalt og har fleksible ansættelsesvilkår, og at der er 20 millioner fattige lønmodtagere i EU. De burde tale om Deres fornyede undersøgelse af Deres egne Lissabonmål, hr. Barroso: Af Lissabonstrategiens tre søjler (konkurrenceevne, miljø og samhørighed) har De bortelimineret social, regional og territorial samhørighed og nedprioriteret miljøspørgsmålene.
Hvad angår klimaforandringer, indrømmede rådsformanden selv, at en række medlemsstater forsamlet i Rådet fra starten havde forsøgt gradvist at skære ned på Deres forslagspakke, hr. Barroso, for konkurrenceevnens skyld. Kommissionen og Rådet forsøger at fritage store sektorer af industrien og økonomien i stedet for at se, hvordan de kan gøre deres mål mere ambitiøse og mere forpligtende, når de kommer til København.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at i en tid, hvor selv verdens mest fanatiske nyliberalister er ved at opdage meningen med offentlig intervention, og i en tid med faldende aktiemarkeder og kreditkrise lader Rådet og Kommissionen alligevel en dogmatisk unilateral, ukontrolleret centralbank beskæftige sig udelukkende med inflation og glemmer den risiko, som en alvorlig økonomisk krise eller nul vækst udgør for den europæiske økonomi.
(Bifald)
Johannes Blokland
Hr. formand! Ved forårsmødet sidste år gav Det Europæiske Råd udtryk for et ønske om en ambitiøs klimapolitik. Den 23. januar blev en sådan politik skabt i konkret form via lovgivningsforslag, som blev hilst varmt velkommen i Parlamentet. Det er min overbevisning, at hvis den skal have en effekt, så må vi sørge for, at der bliver indgået en konstruktiv aftale mellem Rådet og Parlamentet inden POZNAN, og vi må derfor undgå procedurer, der umuliggør en aftale ved førstebehandlingen. En sådan aftale kræver fleksibilitet fra Parlamentets og bestemt også fra Rådets side.
EU's indsats er værdifuld, men den ville være endnu mere værdifuld, hvis hele det internationale samfund koncentrerede sig om miljø- og klimaspørgsmålet. Der blev taget et vigtigt skridt på Bali. Det glæder mig, at Rådet fortsat vil gøre en intensiv indsats for at nå til enighed med alle deltagerne i POZNAN.
Der arbejdes ihærdigt på at gennemføre Lissabonstrategien som følge af det seneste forårsmøde. Det er en god nyhed. Det tyder på, at statsoverhovederne eller regeringerne ser behovet for en social dimension. Kan rådsformanden, hr. Janša, fortælle os mere om dette? Kan vi forvente nogle yderligere forslag?
Endelig er ytringsfriheden en positiv ting. Den vidner om en moden indstilling, der er meget fornuftig. I Nederlandene er et medlem af parlamentet ved at lave en kontroversiel film om islam. Jeg håber, at Europa vil stå sammen, hvis dette mod forventning skulle give anledning til uro.
Roger Helmer
- (EN) Hr. formand! Formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd indeholder alle de sædvanlige klicheer om sociale dimensioner og små og mellemstore virksomheder og beskæftiger sig overhovedet ikke med de europæiske økonomiers hovedproblem, nemlig at Europa er afgiftsplaget og overreguleret og derfor ude af stand til at tage de udfordringer op, der er forbundet med den globale konkurrenceevne. Jeg må sige, at rapporten ligeledes skilte sig ud ved det, den ikke indeholdt. Vi hører en masse om Lissabonprocessen, men faktisk meget lidt om Lissabontraktaten, der, som vi alle ved, i virkeligheden er den mislykkede forfatning.
På trods af alle de løfter, som er blevet givet de europæiske borgere, har vi besluttet at ratificere denne traktat i de fleste medlemsstater uden folkeafstemninger. Den beslutning har vi taget, fordi vi ved, at folket ikke vil give deres samtykke. I min region har en brevafstemning for nylig afsløret, at næsten 90 % af befolkningen var imod traktaten. Dette strider mod demokratiet.
Senere i eftermiddag skal vi diskutere spørgsmålet om Tibet, men før vi kritiserer det for voldsomt, bør vi måske se meget nøje på, hvor demokratisk ansvarlige vi selv er. I mellemtiden bør vi ganske rigtig se på Tibetspørgsmålet og fordømme Kina for dets skandaløse adfærd og undertrykkelse af rettigheder. Jeg synes, tiden er inde til seriøst at overveje, om de frie nationer kan deltage i festlighederne i Beijing ved De Olympiske Lege senere på året.
Giles Chichester
- (EN) Hr. formand! Jeg hilser Rådets konklusioner velkommen og vil koncentrere mine kommentarer om det afsnit, der bærer titlen "Klimaforandringer og energi". Mange har konstateret, at disse er de vigtigste problemer, vi står over for i verden i dag, og det er positivt, at EU går i spidsen i spørgsmålet om klimaforandringer.
Vi har dog lidt af et renomme for at vedtage meget ambitiøse mål, som hidtil har vist sig vanskelige at nå. Derfor ser jeg det som noget positivt, at jeg i dele af teksten sporer, at der manes til forsigtighed. Jeg støtter opfordringerne til, at overgangen til en lav-CO2-økonomi skal foregå således, at den harmonerer med EU's bæredygtige udvikling, konkurrenceevne, leveringssikkerhed og sunde og bæredygtige offentlige finanser, især når de er forbundet med en anerkendelse af risikoen for CO2-lækage eller "offshore-outsourcing" af europæiske arbejdspladser og kobles sammen med opfordringen til fleksibilitet omkring indfrielsen af nationale mål for vedvarende energi. Det er min opfattelse, at vi har lagt for stor vægt på vedvarende energikilder som et mål snarere end et middel, for det er min fuldstændige overbevisning, at vedvarende energi ikke er hele løsningen. Sådan som jeg ser det, skulle vi snarere gøre os tanker om vores virkelige mål, som jeg går ud fra er at reducere CO2-emissionerne med 60 % inden 2050, og derefter se på en række muligheder for, hvordan vi kan opnå det. Vi har allerede i kraft af byrdefordelingsprincippet erkendt, at de forskellige medlemsstater har meget forskellige energisituationer, så hvorfor ikke nøjes med at fastsætte det mål og lade medlemsstaterne selv afgøre, hvordan de vil indfri det? Lad mig i den forbindelse rose Det Forenede Kongeriges regering - hvilket ikke er noget, jeg gør uden videre - for dens bekendtgørelser om mulighederne for kerneenergi.
Hannes Swoboda
- (EN) Hr. formand! Der er langt flere og bedre årsager til at støtte den britiske regering, hr. Chichester, men lad mig komme til sagen.
(DE) Jeg vil gerne tage to emner op, hvor jeg ligeledes mener, at topmødets resultater ikke har levet op til vores forventninger, nemlig ekstern energipolitik og energisikkerhed. Hr. formand for Kommissionen! Da Deres Kommission blev dannet, bad vi to kommissærer med ansvar for eksterne forbindelser og energi om at deltage meget proaktivt på dette område.
Rådets indsats har også været meget lille, og jeg ser ikke andet end generaliseringer her. Så vidt jeg husker, påpegede Thomas Ilves under sit besøg i Parlamentet i Strasbourg, at Rusland har en naboskabspolitik og en ekstern energipolitik. Det har vi desværre ikke, og det er en svaghed i forhold til vores konkurrenceevne. Det er på tide at lade generaliseringerne bag os og tage nogle praktiske foranstaltninger i brug. Jeg håber, at der, når det næste topmøde skal finde sted i juni, vil komme nogle rigtige forslag på dagsordenen om en mere fælles indsats.
Det andet emne, som allerede er blevet berørt af Martin Schulz, vedrører spørgsmålet om Middelhavsunionen og Sortehavsunionen. Det bekymrer mig, at der ikke er balance mellem vores samarbejde i middelhavsområdet og i sortehavsområdet. Er lande som Ukraine, Republikken Moldova, Georgien og øvrige lande, såsom landene i Sydkaukasus, virkelig mindre vigtige? Er deres rettigheder ringere, er de i mindre grad end middelhavslandene berettiget til et mere intensivt samarbejde? Det mener jeg ikke, de er.
I lighed med Martin Schulz og alle andre i min gruppe er jeg stærk tilhænger af Middelhavsunionen som en "tvungen" Barcelonaunion eller Barcelonaproces. Jeg havde dog gerne set Kommissionen fremlægge nogle færdige forslag og gøre det klart fra begyndelsen, at en union mellem EU og middelhavslandene skal og vil gøre en indsats, og at hjertet i denne union - såvel administrativt som politisk - udgøres af EU. Vi forudser noget lignende for sortehavsområdet, da spørgsmål som energisikkerhed, migration og miljøet alle sammen påvirker ikke alene middelhavsområdet, men i lige så høj grad sortehavsregionen.
Derfor, hr. rådsformand, vil vores gruppe indgive forslag til Dem, og ligeledes til Dem, hr. kommissionsformand. Vi håber, at der ved topmødet i juni vil være lejlighed til at genoprette balancen, for det er også vigtigt for Dem - som premierminister for Deres land og formand for Rådet - at gøre det klart en gang for alle, at begge fællesskaber er vigtige. Det overraskede mig meget, hr. kommissionsformand, at De kun talte om Middelhavsunionen og ikke nævnte Sortehavet. Vi mener, at begge dele er vigtige. Vi støtter etableringen af en naboskabsopolitik på et nyt kvalitativt grundlag. Vores gruppe vil derfor på et senere tidspunkt fremlægge et sæt forslag.
Lena Ek
- (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne gratulere formandskabet med udfaldet af forårsmødet og med, at enkelthederne i de nye Lissabondiskussioner er baseret på en virkelig bæredygtig økonomisk vækst, hvilket jeg tror er en absolut nødvendighed.
Det, vi skal se i øjnene nu, er vanskelighederne på de finansielle markeder. Vi skal se problemerne med klimaforandringer i øjnene. Disse beskrives ofte som problemer for den europæiske industri, men jeg vil gerne minde om, at det er den moderne, energieffektive og alvidende industri, der overlever. Derfor skal vi skyde flere penge i innovation og forskning, og jeg håber, når vi indleder budgetdrøftelserne, at De vil huske på dette og gå en mere parlamentarisk vej, hvor De finansierer innovation og forskning.
Jeg vil også minde Dem om, at vi befinder os i en ny teknologisk revolution, ligesom da vi overgik fra damp til elektricitet. Hvor ville Europa have været henne, hvis vi havde lænet os tilbage og sagt: "Ved I hvad, vi foretager os ikke noget, før de har elektrificeret USA"?
Igen: Det er den moderne, energieffektive industri, der vil overleve. Derfor er vi også nødt til at være strenge med hensyn til klimaproblemerne, for det virker befordrende for innovationen og ikke kun for et bedre miljø. Derudover er enhedsmarkedet for energi naturligvis også særdeles effektivt.
Der er imidlertid et problem med både energipakken og klimapakken, sådan som de er blevet fremlagt, nemlig med hensyn til situationen med små og mellemstore virksomheder. For hvis man ser på især klimapakken fra små og mellemstore virksomheders synsvinkel, så har vi meget at rydde op i, hvis det skal gøres mere enkelt, hvis reglerne og procedurerne skal forenkles på en måde, så de tager hensyn både til klimaet og til tolerancen over for - og endda befordringen af - små og mellemstore virksomheder i EU. Jeg håber virkelig, at vi kommer til at se resultater af dette ved det næste topmøde.
Håb er særdeles godt til morgenmand, men meget dårligt til aftensmad, så vi forventer resultater.
Formanden
Fru Ek! Det er bemærkelsesværdigt at være vidne til Deres store viden her i Parlamentet.
Mario Borghezio
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Blandt de 500 største virksomheder i verden er det karakteristisk for de europæiske at være bagud for sin tid, i modsætning til dem i USA og i de nye vækstlande. Der findes ingen lette finansieringsmuligheder, især for små og mellemstore virksomheder, eftersom det kun er folkebanker, der vil låne penge til små og mellemstore virksomheder. De burde støttes, ikke hindres.
Endvidere, mens vi taler her i Parlamentet, er formanden for det tibetanske eksilparlament i gang med at forkynde - understrege - de massakrer, der finder sted, mens vi står og taler her i vores fredelige Europa. I Tibet, hvor et folk er ved at blive nedslagtet, vil Deres vise ord om deltagelsen ved De Olympiske Lege fremstå som agtværdige og tapre, hr. formand. Hr. Solana fortæller på den anden side, at han vil tage af sted. Jeg kunne lide at vide, hvem han vil repræsentere: bankernes Europa, erhvervslivets Europa - ikke folkets Europa.
Vi i Padania holder med det tibetanske folk, som kæmper for deres frihed og for deres ret til selvbestemmelse, en ret, der er sanktioneret af FN-pagten om menneskerettigheder og ligeledes af EU.
Ilda Figueiredo
- (PT) Hr. formand! Mens den sociale situation i forskellige EU-lande gradvist forringes, insisterer Rådet på at udvide anvendelsen af de nyliberale politikker i Lissabonstrategien og stabilitets- og flexicuritypagten, selv om det ved, at dette kun vil øge de sociale og territoriale uligheder.
Derfor vil de økonomiske og finansielle gruppers overskud og gevinster uden tvivl forblive stabile på et meget højt niveau, mens usikre ansættelsesforhold og dårlige lønninger fortsat vil gribe om sig. Fattigdom og social udstødelse vil blive fastholdt på et højt niveau, hvilket allerede er tilfældet, og vil ikke mindst ramme et tocifret millionantal kvinder, børn og ældre. Men som vi har set, er Rådet og Kommissionen ikke særlig optaget af dette. For dem er det nok med en smule retorik, og det kan vi kun være indædt modstander af.
Det, der i virkeligheden var brug for, var et brud med disse politikker, så lande med en svagere økonomi kan blive støttet, og så de offentlige investeringer kan blive øget med henblik på at forbedre og udvide de offentlige tjenester, der er væsentlige i bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse. Dette ville også have bidraget til at skabe arbejdspladser med rettigheder og til at udvikle meget små, små og mellemstore virksomheder. Den finansielle krise i USA og de høje priser på fossile brændstoffer og visse landbrugsprodukter vil få særligt alvorlige konsekvenser med hensyn til fattigdom og social udstødelse og vil kunne mærkes i de lande, der har en svagere økonomi. Det er derfor bydende nødvendigt, at disse politikker bliver ændret, så vi kan undgå konsekvenserne af dem i EU, undgå at forværre den sociale situation og reagere på befolkningens bekymringer.
Derfor er vi nødt til at gøre os fri af Lissabonstrategiens nyliberale politikker, stabilitetspagten, Den Europæiske Centralbanks høje renter og støtten til landbrugets produktion af biobrændstoffer, når der er mangel på fødevarer. Vi er nødt til at vedtage alternative politikker.
Jens-Peter Bonde
- (EN) Hr. formand! Dette er et af mine sidste indlæg i Europa-Parlamentet. Jeg har besluttet at gå af den 9. maj og overlade stolen til min efterfølger, præst Hanne Dahl, for at tilføre den danske JuniBevægelse et køns- og generationsskifte. Jeg agter at fortsætte mit politiske arbejde. Som formand for det tværnationale parti EU-Demokraterne kan jeg ikke stoppe min livslange kamp for gennemsigtighed, nærhed og demokrati.
Vi har opnået en hel del. Kommissionens interne telefonbog er ikke længere noget hemmeligt dokument. Dagsordner og referater af Kommissionens møder er ikke længere hemmelige, udelukkende på fransk. De kan nu findes på internettet. Kommissionens 3.000 hemmelige arbejdsgrupper kan downloades, f.eks. fra min hjemmeside, takket være kommissionsformand Barroso. Fra næste år vil rådgivernes navne også være at finde på nettet. Fra næste år vil vi også have en komplet oversigt over samtlige modtagere af landbrugsudgifter. Listen over sejre for gennemsigtigheden er lang.
Rådet har endnu ikke lært det. 85 % af alle europæiske love bliver stadig vedtaget bag lukkede døre i de 300 hemmelige arbejdsgrupper i Rådet. Folkevalgte medlemmer af Parlamentet og nationale parlamenter kan ikke følge med i lovgivningsprocessen i Rådet. De få formelle rådslagninger og afstemninger inddrager hverken offentligheden eller medierne. Vi har hårdt brug for at evaluere vores lovgivningsproces. Ingen EU-love bør vedtages uden et synligt stemmeflertal såvel i Parlamentet som i Rådet. Borgerne skal kunne drage lovgiverne til ansvar. De skal kunne belønne eller straffe os den næste valgdag.
Selve kernen i demokratiet er evnen til at afholde folkeafstemninger, opnå et nyt flertal og derefter en ny lov. Dette grundlæggende demokratiske princip forener os alle. Hvorfor så glemme det, når vi deler vores suverænitet? Hvorfor ikke tillade fuld gennemsigtighed i lovgivningsproceduren? Hvorfor holder De i Kommissionen og Rådet stadig størstedelen af lovgivningsprocessen skjult, selv under såkaldt medbestemmelse, hvor vi ikke bliver ordentlig oplyst om Deres rådslagninger og afstemninger og fordelingen mellem medlemsstaterne? Jeg vil fortsætte vores fælles kamp for gennemsigtighed udefra. Jeg håber, at De, mine damer og herrer, vil fortsætte kampen indefra, her i Parlamentet.
Irena Belohorská
- (SK) Tak, hr. formand! Mine damer og herrer! Jeg hilser udfaldet af Det Europæiske Råds forårsmøde velkommen, hvor der var fokus på Lissabonstrategiens fremskridt og på lanceringen af den fornyede Lissabonstrategis nye cyklus for vækst og beskæftigelse (2008-2010).
Da hvert enkelt medlem ved, hvilket punkt i strategien der er afgørende for hans/hendes medlemsstat, har også jeg blandt de forelagte konklusioner valgt den, der efter min opfattelse er vigtig for Slovakiet i øjeblikket: investering i viden og innovation.
Det er et sørgeligt faktum, at selv om vi siden 2004 har været fuldgyldigt medlem af EU, hvor den frie bevægelighed for personer er garanteret, og selv om vi er Schengenmedlem og - så vidt jeg ved - også snart bliver medlem af Den Økonomiske og Monetære Union, må vores lands borgere stadig i dag slås med forhindringer og manglende gennemsigtighed omkring beskæftigelse, og ofte sidder de trods deres uddannelsesniveau i job, som de er overkvalificeret til, eller arbejder under langt ringere økonomiske vilkår end deres kolleger.
Besvær med at få adgang til sundhedspleje er et andet problem, der hidtil har været ignoreret: Dette er et forhold af væsentlig betydning, som har indflydelse på ligheden for lønmodtagere, studerende og videnskabsfolk. Derfor støtter jeg etableringen af en femte frihed på grundlag af øget mobilitet på tværs af grænserne for forskere samt studerende, videnskabsfolk og universitetsundervisere. Det er min overbevisning, at dette vil øge vores universiteters kvalitet og troværdighed, og at også Slovakiet inden for rammerne af globaliseringen vil bidrage til at hæve EU's anseelse.
Ved at afskaffe ulighederne mellem gamle og nye medlemsstater vil vi opnå det, som Den Europæiske Unions grundlæggere forestillede sig. Lad os huske på, at en kæde ikke er stærkere end det svageste led.
Othmar Karas
- (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Det føles, som om nogle af os altid venter en form for sensation. I betragtning af udgangspunktet og de spørgsmål, der skulle behandles, var dette ikke noget almindeligt topmøde - det var lang bedre, end hvad man kunne have frygtet ved visse andre topmøder. Det var et godt topmøde, og jeg hilser resultaterne velkommen, men det er sandt, at borgerne kræver handling, og der skal ligeledes gøres noget ved troværdighedsspørgsmålet.
Den dag resultaterne af topmødet blev fremlagt, blev jeg af en skolepige spurgt, hvordan jeg kunne have tillid til disse resultater, når de var udarbejdet og vedtaget af nøjagtig de samme personer, som ikke evner at opfylde Kyotomålene og gennemføre Lissabonstrategiens mål fuldt ud. Derfor er jeg nu begyndt at lægge vægt på et bestemt emne: EU's troværdighed hos borgerne afhænger af, om vi reelt omsætter det til handling, som vi vedtager på papiret. Det, vi har brug for nu, er fælles og håndgribelig handling inden for den aftalte tidsramme, ikke nationalt mundhuggeri.
Gennemførelsen af disse beslutninger vil kræve benhårdt arbejde. Hvis vi gør et ordentligt stykke arbejde, vil topmødet have styrket innovationen og konkurrenceevnen og afstivet væksten og beskæftigelsen, og det er den bedste form for socialpolitik. Vi ser den sociale dimension som en integreret del af vores politik. Den vurderes ikke kun ud fra, hvor mange gange ordet "social" optræder i dokumentet, hr. Schulz, men ud fra, hvor meget ansvarlighed og socialt engagement det rummer.
Linda McAvan
- (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne kommentere klimapakken.
PSE-Gruppen giver bred støtte til konklusionerne vedrørende klimaforandringer. Det, at man nu har erkendt, at det er i år, vi skal levere resultater, hilses hjertelig velkommen. Løfterne blev afgivet sidste år, men hele verden holder øje med os nu - hvilket kommissionsformanden har gjort klart - for at se, om Europa nu også vil holde det, der blev lovet i marts. Det hilser vi velkommen. Vi håber, ligesom De selv, at vi kan gøre store fremskridt før denne valgperiodes afslutning - hvis vi kan få den rigtige pakke, naturligvis. Det vil vi holde øje med.
Jeg ønsker at tage tre specifikke emner op. Det første er CO2-opsamling og -lagring. De har ret, når De fremhæver dette som særdeles vigtigt. Men De nævner ingen steder, hvordan vi skal finansiere de demonstrationsprojekter, som Europa skal etablere inden for de næste par år. Jeg håber, at De og Kommissionen vil begynde at kigge på dette med allerstørste hast. Uden midler får vi ikke denne teknologi gjort klar til brug.
Det andet emne er biobrændstoffer. Det er vist efterhånden almindeligt anerkendt, at vi er nødt til at have en bæredygtig strategi om biobrændstoffer, og hvis vi ikke får det, er vi nødt til igen at se på de mål, vi har sat os.
Det tredje emne er emissionshandelsordningen. De har forpligtet Dem til to meget vigtige principper: at der er én europæisk maksimumsgrænse, og at emissionerne er for nedadgående. Uden disse to bestanddele er der ingen gennemførlig emissionshandelsordning. Alle problemerne i den første periode opstod, fordi vi ikke havde disse ting, så de er særdeles kærkomne nu.
De har ligeledes anerkendt problemet med CO2-lækage. Vi ved, at dette giver anledning til reel bekymring hos borgerne, fagforeningsfolk og arbejdsgivere, og vi er nødt til at se på det. Min gruppe lægger stor vægt på at sikre, at vi bevarer konkurrenceevnen og beskæftigelsen i Europa.
I stk. 20 skriver De ligeledes udførligt om fleksibilitet. De nævner det tre gange. Men jeg håber, at vi alle er med på, hvad vi taler om, når vi taler om fleksibilitet, for vi må ikke forveksle fleksibilitet med reel handling. Der findes en hel hær af lobbyister, der hver især gør deres egen industri til et særtilfælde. Der findes kun ét særtilfælde, og det er vores jord. Det må vi alle huske på. Alle virksomheder, alle lande og alle borgere er nødt til at gøre en indsats. Det, vi skal diskutere, er, hvordan vi er fælles om denne indsats - ikke hvorvidt vi skal gøre en indsats eller ej.
Diana Wallis
- (EN) Hr. formand! Vores borgere er bekymrede, nervøse og usikre på grund af klimaforandringerne og omkring energisikkerheden - og så naturligvis omkring deres økonomiske sikkerhed, hvilket andre allerede har været inde på. Og hvilket svar giver vi dem? Lad os vente og se.
Disse konklusioner indeholder meget lidt om vores borgeres rettigheder som investorer, som pensionister og som forbrugere. Tillid hos forbrugerne og hos små og mellemstore virksomheder ville betyde meget. Det kunne være nøglen til større økonomisk fremgang. Ja tak til nye idéer - som der er mange af i konklusionerne - man hvad så med de udestående projekter, der kunne opbygge tilliden hos vores forbrugere og små og mellemstore virksomheder? Hvad med det europæiske patent, som er kørt fast i Rådet? Kontraktretprojektet, som er kørt fast i Rådet? Patientmobiliteten, som er kørt fast i Rådet? Idéen om en europæisk lov om private virksomheder - vil Rådet påtage sig sammen med os at få den vedtaget, inden dette mandat udløber? Det ville være lidt af en bedrift.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
- (PL) Hr. formand! Jeg vil gerne benytte lejligheden ved denne debat til at gøre opmærksom på blot to spørgsmål, som har tilknytning til den såkaldte klimapakke.
For det første er byrden i forbindelse med bekæmpelse af klimaforandringerne fordelt meget skævt i EU. CO2-emissionsbegrænsningerne blev delt mellem de enkelte medlemsstater, uden at der blev taget tilstrækkelig højde for, i hvor høj grad nogle af disse lande haltede udviklingsmæssigt bagud. Denne metode betød, at lande som f.eks. Polen fik tildelt lavere begrænsninger. Det betød ligeledes, at polske kraftværker fra starten var tvunget til at købe en del af deres begrænsninger på auktion, hvilket medførte en stigning i elektricitetsomkostningerne på mellem 10 % og 20 %. Hvis de polske kraftværker skal købe alle deres begrænsninger på auktion efter 2013, vil elektricitetspriserne stige med adskillige procentpoint, og mange sektorer i den polske økonomi vil derfor ikke længere være konkurrencedygtige.
For det andet vil gennemførelsen af klimapakken i henhold til Kommissionens egne estimater koste omkring 50 milliarder euro om året i en tid, hvor de fleste lande i verden, navnlig USA, ikke gør nogen indsats overhovedet for at bekæmpe den globale opvarmning. Det kan meget vel være, at den europæiske industri ikke længere vil være konkurrencedygtig på markedet. Dette kræver, at der indføres bestemmelser, der beskytter de europæiske fremstillingsvirksomheder, som er belastet af disse høje ekstraomkostninger.
Philip Claeys
- (NL) Hr. formand! Tillad mig endnu en gang at udtrykke min forbavselse over, at der ved det seneste europæiske topmøde intet blev sagt om problemerne i Tyrkiet. Brugen af hovedtørklæder på tyrkiske universiteter har fremkaldt en stor forfatningsmæssig krise, og denne krise var fuldstændig forudsigelig. Vi har nu den situation, at AKP, det regerende islamiske parti, risikerer at blive nedlagt, og både den tyrkiske premierminister og Tyrkiets præsident risikerer at miste deres politiske rettigheder. Vi har aldrig før set noget lignende i et land, der ansøger om medlemskab af EU.
Kommissær Rehn siger, at krisen ikke vil få spor betydning for tiltrædelsesprocessen, hvilket mildest talt er en tankeløs udtalelse. Hvordan kan han sige det, når han ikke engang ved, hvem han inden længe vil skulle forhandle med? Hvad er Rådets holdning til dette spørgsmål? Det virker, som om der ikke længere er nogen, der interesserer sig for problemerne i Tyrkiet. Men så længe vi tror, at problemerne driver over af sig selv, så længe vi ikke siger noget, så frygter jeg, at der venter os en masse ubehagelige overraskelser.
Elmar Brok
- (DE) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet! Under tiden er emner, som ikke synes at have nogen indbyrdes tilknytning, faktisk uløseligt forbundet. Når vi taler om klimaforandringer, taler vi om migration, og når vi taler om migration, taler vi også om Middelhavsunionen. Det viser sig, at emnerne ofte er tæt indbyrdes forbundet, og derfor må vi finde de rigtige løsninger. Men det betyder, fru Harms, at vi er nødt til at prøve at finde en passende balance inden for hvert emneområde. Eksempelvis må vores indsats over for klimaforandringerne ikke frembringe nogen uønskede virkninger, som kunne få sociale konsekvenser. Derfor skal der også findes en balance i industrien, så udviklingen kan fortsætte på rationel vis.
Jeg ser Middelhavsunionen som et centralt emne, og det er min overbevisning, at det er vigtigt at lægge et større pres her af hensyn til sikkerheden og den økonomiske udvikling i disse regioner. Det er i vores egen interesse at skabe en mere effektiv og mere intensiv politik for middelhavsområdet. På samme måde bør vi styrke vores naboskabspolitik - som trods alt udgør grundlaget for alle disse politikker - over for vores østeuropæiske naboer. Vi må finde frem til, hvordan vi kan give landene i middelhavsområdet og Østeuropa mulighed for at gennemføre den nationale udvikling, der er vigtig for disse lande, især hvis de - som Ukraine - har udsigt til at komme med i EU. Jeg har lyst til at tilføje, at det også er i vores egen sikkerheds interesse, hvis disse lande får glæde af bedre sociale vilkår, øget demokrati og retsstatsprincippet.
Ansvaret for denne politik påhviler imidlertid EU som helhed. Ligesom Tyskland må påtage sig ansvaret for Marokko i Middelhavsområdet, må Spanien påtage sig ansvaret for Ukraine. Derfor nytter det ikke at have en situation, hvor nogle lande deltager, som det oprindeligt var påtænkt, mens andre ikke deltager. Dette er en politik, der skal føres af EU som et hele. Hr. formand for Kommissionen! Man har heldigvis anmodet Dem om at sørge for de nærmere omstændigheder ved junimødet. Kommissionen som helhed er nødt til at påtage sit et ansvar her. Europa-Parlamentet må også påtage sig det fulde ansvar. Hvis ikke, ville De få problemer med budgettet.
Vi må sende det klare budskab, at EU følger en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, og jeg vil endnu en gang bede Dem kontrollere, at formandskabet for Rådet nu også altid handler som formandskabet for Rådet og ikke blot er et separat organ fra skiftende medlemsstater. Det er en af de svagheder, der efter min opfattelse stadig plager konceptet, og jeg tror, det skal evalueres, hvis vi skal nå til en sammenhængende løsning.
Udo Bullmann
- (DE) Hr. formand! Jeg vil gerne henvende mig til hr. Karas og bede ham overbringe en hilsen fra Europa-Parlamentet til den skolepige, han omtalte. På baggrund af det, De har fortalt om hendes kritiske tankegang, vil hun sandsynligvis kunne nå langt inden for politik, for hendes forstand er tydeligvis endnu ikke omtåget af den uendelige procession af ensartede tekster, som vi får forelagt, og som der ikke - overhovedet ikke - bliver fulgt op på, hvad angår den praktiske gennemførelse af politik.
Med hensyn til Det Europæiske Råds resolution om Lissabonstrategiens hovedemner - økonomisk politik og socialpolitik - har jeg spurgt mig selv, hvordan dette dokument bringer os videre, hvad det har at sige, som vil være anderledes i morgen end i de seneste år, og om dokumentet giver noget ordentligt svar på den økonomiske situation, som vi har konstateret. Svaret er: Nej, det gør ikke! Hvis vi ser situationen udelukkende i et økonomisk perspektiv, har vi en situation med konjunkturnedgang og med stagnation i USA. Vi har en faldende vækst i Asien, og der kan ikke identificeres en aktør, der kan overtage rollen som den drivende kraft. Vi vil snart opleve nogle hårde slag i EU. Ikke længere en vækst på 3 %, som vi har sigtet efter, ikke længere en vækst på 2,9 %, men 1,3 % eller 1,6 %, måske 1,8 %, hvis alt går godt. Det vil sige, at arbejdsløsheden med den givne udvikling i produktiviteten vil stige igen i de fleste lande.
Når jeg ser på denne tekst - som Kommissionens tjenestegrene, hr. Barroso, har udarbejdet således, at der ikke er noget nyt i Rådets resolutioner - så vil jeg gerne vide, hvad alternativet er. Hvor er lokomotivet for vores økonomi? Kan vi det her i Europa? Kan vi give os selv et perspektiv? Svaret er: Ja, det kunne vi godt, fordi lønmodtagerne i Europa kan, fordi erhvervslivet kan, og fordi små og mellemstore virksomheder går og venter på en form for kickstartordning fra politikerne. Men der findes ikke noget politisk lederskab, som ville kunne foranledige dette. Der er ingen justeringsmekanismer. Der, hvor ethvert fornuftigt køretøj har en motor, er der i det, De tilbyder os, et tomrum, ikke andet end et tomrum. De forholder Dem ikke til offentlige investeringer eller til at hæve niveauet af private investeringer, og De forholder Dem overhovedet ikke til behovet hos lønmodtagerne, som - i hvert fald i de fleste europæiske lande, de centrale lande, som har måttet bære den økonomiske vækst - lider under manglen på en distributionsmargen. Ikke et ord om mindsteløn og ikke et ord om, at sociale rettigheder hænger uløseligt sammen med enhver markedsøkonomisk aktivitet, så vi kan bevæge os i retning af velstand for alle. Jeg tror, dette er en forpasset chance for Lissabonstrategien, og jeg håber, at vi sammen kan afhjælpe denne situation. Det er ganske sikkert ikke noget tilfælde, at ingen af Parlamentets dokumenter har været forelagt Det Europæiske Råd, som hr. Schulz gjorde opmærksom på.
Mojca Drčar Murko
- (SL) Hr. formand! Jeg er enig i Det Europæiske Råds konklusion om, at resultatet af vores bekæmpelse af den faretruende virkelighed, som klimaforandringerne udgør, afhænger af reduktionen af drivhusgasemissioner. Derfor er det yderst vigtigt at udnytte enhver mulighed for at undlade at bruge af naturressourcerne og begrænse emissionerne af gasser i overensstemmelse med Kyotoprotokollen.
Nedbringning af gasemissioner fra husholdningsaffald er en af de uudnyttede muligheder. I 2005 udgjorde disse 2 % af de samlede emissioner. Den ene af disse gasser, metan, produceres hovedsagelig i slaggebjerge, som er den værste måde, man kan håndtere affald på. Det Europæiske Miljøagentur har for nylig beregnet, at emissionerne vil kunne reduceres betydeligt, hvis håndteringen af affald i højere grad hang sammen med politikkerne til dæmpning af klimaforandringernes virkninger.
Vi har nu fået muligheden for at skabe denne sammenhæng, idet vi i øjeblikket er ved at opdatere det 20 år gamle affaldsdirektiv. Denne mulighed bør udnyttes, så genvindingen kan øges, og det overskydende affald kan brændes, hvorved der kan produceres elektricitet og varme. Begge disse aktiviteter bør overholde de strengeste miljønormer.
Lambert van Nistelrooij
- (NL) Hr. formand! Der er gjort løbende fremskridt, i hvert fald med hensyn til de store lovgivningspakker om energi og klima. Det støtter jeg alt sammen. Jeg er glad for dette tydelige fremskridt, og som medlem af den nederlandske delegation støtter jeg Dem derfor ligeledes med hensyn til opsplitning, dvs. adskillelse af politik og gennemførelse mellem energinet og -producenter.
Som koordinator for regionalpolitik glæder det mig, at Lissabondagsordenens tekst nu fastslår regionernes og byernes position meget tydeligt. Det er ude blandt borgerne, innovationen finder sted, og hvor vores midler - struktur- og samhørighedsfondene, men også forskningsmidlerne - bliver brugt. Disse prioriteter, som vi i Parlamentet har fastlagt i vores resolution, og som Regionsudvalget også har udtalt sig om, er nu blevet formuleret godt.
Jeg har kun en enkelt kommentar. For første gang er territorial samhørighed omfattet af Lissabontraktaten. En ting, der manglede - det er kun nævnt et enkelt sted - var Rådets og Kommissionens vision i denne henseende. Det var oprindelig meningen, at Rådet ligeledes skulle gøre fremskridt på dette punkt. Nu venter man på hvidbogen, der er planlagt til september.
Jeg har lige en kommentar mere omkring dette. Samhørighed, navnlig som svar på globalisering, vil sige, at man på den ene side siger ja til at koncentrere forskning og udvikling og vigtige aktiviteter i visse dele af vores territorium - f.eks. luftfartindustrien eller nanoteknologi - men at man på den anden side er nødt til at have en vision på de resterende områder. Og dette bliver så meget desto vigtigere, hvis globaliseringen fortsætter, hvilket vi forventer, at den gør. Jeg håber derfor, at der inden det næste rådsmøde vil blive fastlagt en vision, og at de beslutninger, der tages omkring den, herunder Kommissionens beslutninger, vil være positive.
Genowefa Grabowska
- (PL) Hr. formand! Det slovenske formandskab har bevist sin evne til at fokusere på forhold, der er vigtige for landene og deres borgere. Det vil jeg gerne gratulere formandskabet med. Det seneste rådsmøde, hvor der blev behandlet så vigtige emner som Lissabonstrategien, økonomisk vækst, beskæftigelse, de offentlige finansers tilstand og bekæmpelse af klimaforandringer, bekræftede denne evne.
Jeg vil imidlertid gerne spørge om, hvad der egentlig blev opnået for gennemsnitsborgeren i EU ved dette rådsmøde. Blev der under debatten af de førnævnte vigtige emner taget højde for de enorme sociale og økonomiske vanskeligheder i Europa? Blev der ligeledes taget højde for den fortsatte diskrimination, og blev der taget højde for, at en meget stor del af Europa stadig er virkelig fattige nu, hvor vi er på vej ind i det 21. århundrede? Sørgeligt nok kunne Rådet ikke give os svar på disse spørgsmål. Formandskabets konklusioner beskæftiger sig kun sparsomt med socialpolitik. Faktisk behandles den i bedste fald som et biprodukt af denne store debat.
Jeg tvivler på, at de europæiske borgere vil være tilfredse med en sådan tilgang, da det betyder, at vi et år inden valget til Europa-Parlamentet kun har tre punkter at tilbyde dem i disse konklusioner. Disse punkter er nr. 14, hvor Det Europæiske Råd ser frem til en fornyet social dagsorden, nr. 15, hvor Rådet opfordrer medlemsstaterne til at gøre en konkret indsats, og nr. 16, som er meget omfattende, hvor der foreslås visse løsninger og slås til lyd for gamle og velkendte mekanismer. Disse forslag vil ikke komme igennem til borgerne i EU. Sproget skal revideres. Det er ikke nok med forslag alene - der er brug for handling, og denne handling skal igangsættes nu.
Anneli Jäätteenmäki
- (FI) Hr. formand! Folk er bekymrede over klimaforandringerne og deres virkninger. Bekæmpelsen af klimaforandringerne bliver dog meget billigere end forventet.
Undersøgelser viser, at hvis emissionerne af drivhusgasser reduceres så meget, som der kræves for at forebygge den værst tænkelige situation, vil det bremse den globale økonomiske vækst med ca. 1 %. Hvis der ikke gribes ind, vil det økonomiske væksttab kunne stige til det tidobbelte.
Bekæmpelsen af klimaforandringer vil skabe et kæmpe marked for ren miljøteknologi og for anvendelsen af denne teknologi i dens forskellige former. Det, vi har hårdt brug for i EU nu, er yderligere investering i produktudvikling og -markedsføring, så europæiske virksomheder kan indtage en klar førende position på det globale marked for miljøteknologi. Vi har ikke noget godt ud af at være sene i vendingen og kun skyde nogle sølle pengebeløb i produktudvikling, for den teknologiske udvikling styrter konstant fremad i rasende fart, og det vil også være tilfældet i andre lande, medmindre EU griber ind.
Avril Doyle
- (EN) Hr. formand! Ligesom de andre hilser jeg lejligheden til at støtte topmødets konklusioner velkommen, især hvad angår klimapakken. Jeg har noteret mig den ambitiøse tidsplan, og jeg forsikrer Dem, at vi vil gøre alt, hvad vi kan, her i Parlamentet for at overholde denne tidsplan, for vi er meget bevidste om kravet - som er pålagt os udefra, men ikke desto mindre er yderst kærkomment - om at have en meget klar EU-holdning til emissionshandelssystemet, som vi kalder det nu, inden Poznan, og især inden København. Jeg har fået til ansvar at være ordfører for Europa-Parlamentet vedrørende denne allervigtigste del af pakken. Dette ansvar hilser jeg velkommen, og jeg har brede skuldre. Jeg håber at kunne leve op til den tillid, man har vist mig, og ser frem til at arbejde sammen med ordførere fra alle politiske grupper om så hurtigt som muligt at nå til en fælles holdning.
Der er blot to forhold, som jeg vil tage op i dag. Først og fremmest den manglende anerkendelse af CO2-binding - navnlig skovplantning (ikke at forveksle med undgået skovrydning): skovbrug og CO2-kreditter - manglen på godkendelse på dette område. Det er en væsentlig forsømmelse. Jeg ville via formanden gerne høre fra formanden for kommissionen, om vi kan holde vores ord på dette område. Jeg ved, at der foregår nogle diskussioner et sted i Kommissionen, men det er som at finde en nål i en høstak at finde ud af, hvem der gør hvad og hvor. De forsøger at stikke af, når man taler om CO2-binding, herunder navnlig skovplantning og undgået skovrydning. Jeg ved, at det er vanskeligt, men vi må ikke forbigå det.
Det andet forhold, jeg ønsker at tage op, er, at Kommissionen - efter at have sagt, at den ville afgøre, hvilke energitunge industrier der ville få gratis fritagelser, i hvert fald indledningsvist og i fravær af en international aftale, og at Kommissionen inden midten af 2010 ville afgøre, hvilke industrier der ville være berettiget, og derefter bruge endnu et år på at finde svar på problemet med CO2-lækage - har fremkaldt et højlydt krav fra formodede energitunge industrier om større og tidligere retssikkerhed. Vi ønsker ingen udskydelse af denne afgørelse, for det vil resultere i manglende investeringer i disse områder, eller at investeringerne bliver sat i bero og højst sandsynligt flyttes til andre regioner. Må vi bede om hurtig politisk retning, tak - nu, om muligt - på dette særdeles vanskelige område.
Péter Olajos
- (HU) Mange tak, hr. formand! Jeg vil gerne tale om to emner: klimaforandringer samt forskning og udvikling. Hr. Barroso lagde ud med at sige, at Rådets forårsmøde var et sandhedens øjeblik. Jeg foreslår, at vi fortsætter i samme retning.
Målsætningerne, køreplanerne og de forskellige politikker, der er fastlagt af EU's institutioner i denne henseende, er efter min opfattelse positive og hensigtsmæssige, og målene er nøjagtig så ambitiøse, som de skal være. Det problem, jeg forudser, kommer sandsynligvis snarere til at handle om gennemførelsen af disse. Viljen hos medlemsstaterne til at gennemføre disse mål er svingende og i mange tilfælde skuffende lille.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på Det Europæiske Miljøagenturs nye rapport, der siger, at CO2-emissionerne i Europa ikke er faldet siden 2000, men derimod steget. Lad os være ærlige omkring dette. Sørgeligt nok er medlemsstaternes holdning og adfærd langt fra fælles, og endnu mindre ønskelig.
Rent praktisk foretager den østlige halvdel af Europa sig ingenting. Her opererer man på det grundlag, at industrien kollapsede efter 1990, og at man derfor stadig har betydelige reserver. Europas vestlige halvdel har øget emissionerne i stedet for at nedbringe dem, til trods for løfterne i Kyoto. Kun nogle få lande - Tyskland, Det Forenede Kongerige og Sverige - har indfriet sine Kyotoforpligtelser, hvad angår reduktion af CO2-emissioner. Vi må mærke os: At være fleksibel er ikke synonymt med at gøre ingenting.
Ligeledes viser rapporten fra Det Europæiske Miljøagentur, at EU's medlemsstater vil skulle betale 2,9 milliarder euro for at anvende mekanismen for bæredygtig udvikling - Kyotoprotokollens instrument - fra og med i år.
Europa halter desuden længere og længere bagud med hensyn til forskning og udvikling. Målet om at tildele 3 % af bruttonationalproduktet til forskning og udvikling er ikke længere meget andet end et fantasibillede. USA og Japan styrter fremad, mens mange medlemsstater, herunder mit eget land, knap nok kommer op på 1 % af bruttonationalproduktet. Vågn op! De ambitiøse planer er på plads - nu har vi brug for en ambitiøs gennemførelse.
Jerzy Buzek
- (EN) Hr. formand! Topmødets andet emne, energi- og klimapakken, er i nogen grad stadig i modstrid med det første emne, Lissabonstrategien, eller EU's konkurrenceevne. Emissionsgrænserne for de mindre udviklede lande i EU er ekstremt lave og tager ikke højde for den fremtidige vækstrate for disse landes bruttonationalprodukt.
Jeg går imidlertid stærkt ind for pakken. Jeg går ind for den, selv om jeg ved, at det er et stort skridt for vores økonomi og vil koste 60 milliarder euro om året. Hvordan kan vi så hjælpe vores økonomi? Jeg kan kun se én udvej, måske den enkleste: billig, effektiv og ny lav-CO2-teknologi. Den kan vi ikke opnå på kort sigt uden finansiel støtte på EU-plan. Fælleseuropæiske midler til ny teknologi indebærer først og fremmest partnerskab. Det omtalte De i Deres indlæg, hr. formand. For det andet talte De også om den femte frihed og videnudveksling. For det tredje betyder europæisk merværdi til innovation et mere innovativt Europa. For det fjerde bør der sendes et stærkt politisk signal til den europæiske industri om at begynde at medfinansiere denne teknologi, så der tages ansvar for den. Vi har brug for denne nye teknologi til energieffektivitet, vedvarende energi, nul emissioner, brugen af kul og kerneenergi. Vi skal bruge mindst 2 milliarder euro om året. Det vil sige 10 milliarder euro fra nu og indtil 2013 - forlods, i virkeligheden. På denne måde kan vi reducere energi- og klimapakkens omkostninger for vores økonomi. Derudover kan vi i fremtiden også tilbyde vores teknologi til tredjelande og derved udvikle vækstøkonomier og - ikke blot i teorien, men i virkeligheden - redde verden.
Endelig vil jeg gerne tilføje, at jeg tror på vores prioriteter - energi, bekæmpelse af klimaforandringer, Lissabonstrategien - men vi har brug for nogle EU-midler til vores prioriteter.
Zita Pleštinská
- (SK) Hr. formand! Tak, fordi jeg får lov at tale i denne debat. Et arbejdsbesøg, som Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse foretog i Kina fra den 16. til den 21. marts, og som jeg deltog i, bekræftede min overbevisning om, at det er på høje tid, at Europa kickstarter den videnbaserede økonomi og fremhjælper kreativiteten og de innovative evner i små og mellemstore virksomheder til fordel for den fremtidige udvikling af den europæiske økonomi.
Jeg oplevede personligt, hvor godt det går for den kinesiske eksportøkonomi i dag takket være Kinas investeringer i forskning, innovation og uddannelse, som har forbedret arbejdsstyrkens grundlæggende teknologiske viden og transportinfrastrukturen. Den kinesiske regering yder massiv støtte til kinesiske virksomheder.
Det glæder mig derfor at se, at der ved EU's forårsmøde i år er planer om at skabe en femte frihed med udgangspunkt i mobilitet for viden på tværs af grænserne, hvor der fokuseres på behovet for at gøre viden mere tilgængelig og på anerkendelsen af kvalifikationer og eksamensbeviser. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan øge livskvaliteten for vores befolkning og vores eneste chance for at blive en konkurrencedygtig videnbaseret økonomi.
Evelyne Gebhardt
- (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Jeg er enig med hr. Karas på et punkt, nemlig at det ikke handler om, hvor mange gange ordet "social" er nævnt, men om selve gejsten i teksten. Ikke desto mindre er jeg nødt til at modsige ham. Det er nøjagtig denne gejst, der mangler i teksten, uanset at ordet "social" optræder gang på gang. Det, vi som Den Socialistiske Gruppe i Europa-Parlamentet ønsker, er, at den sociale dimension bliver lovfæstet ikke kun i teksten, men også i de politikker, som vi er med til at udarbejde. Vi kan ikke blive ved med at have en situation, hvor den sociale dimension så at sige er det femte hjul på en vogn, sådan som det fremstår i Rådets tekst. Social union skal være drivkraften bag Europas politikker. Først da vil vi kunne overbevise vores borgere om, at vi gør noget, der er til deres fordel. Det er det budskab, vi ønsker at overbringe.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Hr. formand! Det, at vi har undgået et dårligt kompromis omkring problemet med klimaforandringer, er særdeles vigtigt. Jeg vil gerne gøre hr. Barroso opmærksom på, at det direktiv, der i øjeblikket skitseres om vedvarende energikilder, og som forventes færdigt i efteråret 2008, kun vil give resultater, hvis der tages passende højde for, at vi i Europa er nødt til at gøre en fælles indsats for at udvikle metoder og teknologier, da vedvarende energi stadig på nuværende tidspunkt er for bekostelig. I modsat fald vil målet om 20 % være illusorisk.
Det andet emne vedrører interoperabilitet og fleksibilitet. Vær venlig at tage højde for, at de nye medlemsstater har nedlagt deres industri fra 1990 og frem, og vi ser gerne, at reduktionen af emissioner i perioden 1990-2020 bliver medtaget, da dette er det mest retfærdige. Vi ønsker ikke at reducere vores emissioner mindre end de gamle medlemsstater. Vi ønsker den samme reduktion, men situationen er anderledes i vores tilfælde.
Marie Anne Isler Béguin
- (FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen! Indlandsisen smelter, og i morges fortalte formanden for IPCC og nobelpristager hr. Pachauri os om sine bekymringer. Han talte om den potentielle pludselige stigning i havoverfladen, og vi kender de konsekvenser, som dette ville medføre. Vi må naturligvis handle hurtigt og effektivt, og målet om 10 % biobrændsel vil have en negativ effekt, mens vi håber på det bedste. Vi er nødt til at forhindre denne dårlige beslutning og antage en positiv holdning i stedet: Lad os afskaffe målet om de 10 %.
Endelig vil jeg gerne stille Dem et spørgsmål, hr. Barroso: Jeg vil gerne vide, hvorfor De ikke fortalte præsident Sarkozy, at EU allerede havde en europæisk naboskabspolitik, og at det var fuldstændig unødvendigt at opfinde en ny struktur - en struktur, der i sidste ende ville bestå af et kontor med 20 personer, hvis arbejde ville være at løse problemerne i middelhavsområdet, uden nogen høring. Efter min personlige opfattelse er det faktisk en fornærmelse over for vores middelhavspartnere, at de ikke blev spurgt til råds om etableringen af dette projekt vedrørende en union - en symbolsk term for dem af os, der er med i EU - for middelhavsområdet.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Hr. formand! Det glæder mig, at en af de specifikke foranstaltninger, som hr. Barroso nævnte, der skulle foranledige udvikling gennem viden, var etablering af internetforbindelser på alle skoler. Dette er meget vigtigt, da det sikrer lige muligheder for alle børn og unge. Der melder sig dog spørgsmålet om, hvordan de fattigere medlemsstater skal kunne klare denne udfordring, og hvilken støtte Unionen vil tilbyde. Et andet emne, jeg gerne vil tage op, er etableringen af Det Europæiske Institut for Innovation og Teknologi. Jeg tror på, at det ville være værd at godkende Wroclaws forslag. Wroclav ville i sandhed egne sig som en by, hvor man kunne anbringe sædet for dette institut.
Janez Janša
Hr. formand! Jeg takker alle medlemmer af Parlamentet, som havde bemærkninger til konklusionerne fra det seneste Europæiske Råd. Jeg må sige, at nogle af dem var meget omfattende. Jeg takker især hr. Daul og andre, som støttede fortsættelsen af Lissabonreformerne. Jeg mener, at det ville være forkert at reagere på de aktuelle udfordringer på de finansielle markeder og i den globale økonomi i almindelighed ved at sige, at vi må opgive eller midlertidigt indstille reformerne. Jeg er meget tilfreds med denne støtte til Lissabonstrategiens anden cyklus.
Hvad angår social- og arbejdsmarkedspolitikken i Det Europæiske Råds konklusioner, vil jeg sige, at jeg personligt har været involveret i Det Europæiske Råds arbejde i fire år, og aldrig før har vi talt så meget om Lissabonpolitikkens sociale dimension. Det gælder samtlige konklusioner og ikke bare punkt 14. Social- og arbejdsmarkedspolitikken var inddraget i alle de punkter, hvor det var nødvendigt at gøre det.
Det er imidlertid stadig rigtigt, at vi for at opnå velstand i Europa må have reel økonomisk vækst. En hensigtsmæssig social- og arbejdsmarkedspolitik kan kun bygges på reel økonomisk vækst, som vi opnår gennem Lissabonreformerne. Alle bestræbelser på at opnå en velfærdsstat er forgæves, hvis der ikke er nogen vækst, og hvis der ikke er nogen ressourcer til social- og arbejdsmarkedspolitikken, så jeg mener, at rækkefølgen er rigtig.
Jeg vil også gerne tilføje, at social- og arbejdsmarkedspolitikken er inddraget i utallige andre projekter. Under det slovenske formandskab er vi kommet meget tæt på løsninger på nogle problemer. F.eks. håber jeg, at vi er på nippet til at fuldføre direktivet om overførsel af supplerende pensionsforsikringsrettigheder. Der er næsten opnået enighed om dette spørgsmål. Jeg håber, at dette projekt bliver afsluttet inden længe.
Sammen med Europa-Parlamentet arbejder vi på at erklære 2010 året for bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse. Det vil give nogle af de konklusioner om social- og arbejdsmarkedspolitik, der blev draget på dette Europæiske Råd, større betydning.
Hvad angår klimaforandringer og nogle af de skeptiske bemærkninger om konklusionerne desangående, må jeg sige, at Det Europæiske Råd på dette møde ikke ændrede på nogen af de tilsagn, der blev givet sidste år, så man kan ikke sige, at det var mindre ambitiøst. Vi kom et skridt nærmere, da vi opnåede enighed om tidsplanen for vedtagelsen af miljø- og energipakken, og naturligvis også, da vi blev enige om de centrale principper. Uden denne aftale kan der ikke ske nogen konkrete fremskridt.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at den eneste vellykkede bekæmpelse af klimaforandringer er global bekæmpelse. Tallene viser det meget klart: USA udleder 5,817 milliarder t CO2 i atmosfæren, EU 5,177 milliarder t, Kina 5,059 milliarder t, Den Russiske Føderation 1,543 milliarder t og Indien 1,147 milliarder t. Selv hvis EU stopper alle emissioner af drivhusgasser, vil verden stadig være udsat for de farer, som klimaforandringerne medfører. Disse forhold er derfor klare, og det centrale mål er ikke bare at reducere emissionerne fra EU, men at opnå en global aftale - uden den opnår vi intet.
Når vi ser på CO2-emissioner pr. indbygger, kan vi konstatere, at USA udleder 20 millioner t pr. indbygger, EU 10 millioner t, Den Russiske Føderation 10 millioner t, Kina 3,2 millioner t og Indien 1,2 millioner t. Disse tal fortæller os, at de af os, der har udledt mest CO2 pr. indbygger i lang tid, skal gennemføre større ændringer. EU gav tilsagn om disse større ændringer sidste år, og i år har vi planlagt, hvordan de skal gennemføres.
Jeg mener, at vores eventuelle frygt for at have gjort et tilbageskridt, da vi udtrykte bekymring over, at energiintensive industrier ville flytte fra Europa til miljøer med lavere standarder, er ubegrundet. Flytningen af energiintensive industrier til områder med lavere miljøstandarder betyder mere end tab af arbejdspladser i Europa. Den betyder også, at vi ikke har bidraget til at reducere emissionerne, for disse industrier vil udlede deres drivhusgasser andre steder.
Derfor kan vi, uanset hvordan vi ser på det, konstatere, at det kun vil lykkes, hvis vi opnår succes jorden rundt. Det er her, at EU gjorde et stort fremskridt med de forpligtelser, det påtog sig sidste år, da der skete mange forandringer i verden. F.eks. tiltrådte Australien Kyotoaftalen. Vi kan også spore positive tiltag i USA. Kina, som om kort tid overhaler Europa, hvad angår drivhusgasemissioner, har også taget nogle positive skridt på det sidste. Det skyldes alt sammen i vid udstrækning, at Europa tog det første skridt, og EU må vedblive med at føre an.
Hvad angår Det Europæiske Råds beslutninger og konklusioner og deres virkning på de europæiske borgere, mener jeg, at der ikke er mange konklusioner, der vil få en så stor og langvarig virkning på den enkelte, som disse. Hvis det skal lykkes, må vi ændre vaner og tilpasse vores livsstil. Det er meget krævende, men omstændighederne kræver det. Derfor vil disse konklusioner have en langvarig virkning på hvert enkelt menneske. På baggrund af debatterne i de seneste år om betydningen af at bekæmpe klimaforandringerne mener jeg, at stemningen i EU er sådan, at vi kan følge denne linje.
Til sidst har jeg nogle bemærkninger til det, der er blevet sagt om Middelhavsunionen. Det var en erklæring og ikke en konklusion, som Det Europæiske Råd vedtog. Jeg vil gerne minde dem, der lyttede til redegørelsen om det slovenske formandskabs prioriteringer i januar, om, at erklæringen, som der var enighed om i Rådet, omfattede alt det, som efter vores opfattelse var kriteriet for et godt projekt.
Alle EU's medlemsstater er med, der er ingen overlapning af de eksisterende institutioner. Det er grunden til, at det ikke længere er EU, men Barcelonaprocessen, dvs. Middelhavsunionen. Den bygger på noget allerede eksisterende, hvilket betyder, at vi ikke behøver at indføre ny administration, og den kræver ikke yderligere omkostninger. For det tredje er Kommissionen involveret i de videre forberedelser, hvilket naturligvis sikrer hele EU's praktiske og operationelle engagement. Det, som nogle af Dem påpegede som et problem, blev også understreget på Det Europæiske Råd.
Den østlige dimension af den europæiske naboskabspolitik, dvs. Sortehavsdimensionen, blev også behandlet behørigt. Vores polske kolleger havde en idé til dette projekt, eller rettere til denne del, og de fik til opgave at stille et mere konkret forslag. På baggrund af de forberedelser, der skal gennemføres i mellemtiden, vil EU drøfte dette emne i juni. Jeg mener, at Det Europæiske Råd var fuldt ud opmærksomt på de bekymringer og holdninger vedrørende Middelhavsunionen, som Europa-Parlamentet har givet udtryk for.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Jeg mener, at debatten generelt har vist, at Det Europæiske Råds konklusioner støttes. Samtidig er der nogle klare forskelle, hvad angår ambitionsniveauet. Jeg vil sige rent ud, at jeg ikke mener, at vi må undervurdere de ambitioner, der netop blev gentaget, om klimaforandringer og vedvarende energi og om vores energipolitik i almindelighed. Vi må ikke glemme, at det drejer sig om en fælles politik for 27 forskellige medlemsstater med forskellige energimix, forskellige prioriteringer, til tider forskellige bekymringer, hvad angår forsyningssikkerhed, og tillige meget ofte - det må vi være endnu mere ærlige omkring - med forskellige niveauer af opmærksomhed på problemerne vedrørende klimaforandringer og miljøansvar.
Det er altså ingen let opgave at finde frem til en fælles tilgang til en fælles energipolitik og ambitiøse mål om klimaforandringer for Europa. Vi gør ikke os selv en tjeneste ved at undervurdere det, der blev opnået for et år siden under det tyske formandskab i Det Europæiske Råd, og det, der nu er blevet bekræftet med mere præcise mål af Det Europæiske Råd under det slovenske formandskab.
Jeg forstår også bekymringerne over resultaterne. Jeg har faktisk selv givet udtryk for dem over for Det Europæiske Råd. Vil vi, eller vil vi ikke leve op til de tilsagn? Det er bestemt et alvorligt spørgsmål. Jeg vil imidlertid råde medlemmerne af Parlamentet til ikke at være pessimistiske, for meget vil afhænge af Dem. Meget vil afhænge af Europa-Parlamentets rolle, for nu er forslagene stillet, og De er lovgiverne sammen med Det Europæiske Råd. Så i stedet for at se skeptisk på, hvor langt vi går, må vi opfylde vores forpligtelser og vise vores ambitioner i det konkrete lovgivningsmæssige arbejde. Jeg glæder mig over, at mange har nævnt engagementet og viljen til at arbejde hen imod det mål, når tiden er inde. Det gælder f.eks. fru Doyle.
Jeg vil besvare nogle af de konkrete spørgsmål og begynde med fru Doyles spørgsmål om de energiintensive industrier. Det skal stå klart, at målet er og bliver en international aftale af de årsager, som alle kender. Det er ikke bare en europæisk, men en global opvarmning. Vi må have en global aftale for at klare en global udfordring. Samtidig med at vi arbejder for at opnå en global aftale, bør de mekanismer til fordel for energiintensive industrier, der helt eller delvist aktiveres, hvis de internationale forhandlinger ikke lever op til vores forventninger, fremgå klart af direktivet. Når det er sagt, vil det afhænge af resultatet af de internationale forhandlinger, nøjagtig hvad der skal aktiveres, og for hvem. Det er grunden til, at vi i dag ikke præcist kan redegøre for de konkrete mekanismer for de enkelte erhvervssektorer.
Men det, vi ønsker - og det, vi allerede vil gøre - er at give retssikkerhed. Jeg forstår meningen: Vi kan give de berørte retssikkerhed, og det gør vi allerede. Det er grunden til, at det direktiv, som vi foreslår, bør give fuld retssikkerhed til energiintensive industrier, for de ved allerede, at enten direktivet eller en tilsvarende international aftale vil finde anvendelse på dem. Det har altid været Kommissionens hensigt.
Jeg har selv, sammen med mine kolleger i Kommissionen, rådført mig med nogle af lederne af europæiske virksomheder, og de accepterer i almindelighed dette. Det, de ønsker at være sikre på, er, at der, hvis der ikke opnås nogen aftale, vil være nogle mekanismer til at beskytte deres konkurrencestilling. Det er efter min mening en rimelig holdning, ikke bare i erhvervslivet, som jeg har talt om, men også hos arbejdsmarkedets parter. Der er Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation, som vi også talte om.
Vi er meget bekymrede over dette spørgsmål, og vi tror på, at det er muligt, men ikke ved at sænke ambitionsniveauet nu. Hvis vi sænker ambitionsniveauet nu, vil vi ikke være troværdige, når vi forhandler med vores eksterne partnere, med vores amerikanske partnere eller med kineserne, inderne og andre. De er meget engagerede, og der sker i øvrigt visse fremskridt på deres side - ikke nok, men visse fremskridt.
Det konkrete spørgsmål om skovrejsning er meget vigtigt. Som bekendt gav vi i Bali tilsagn om at fremme skovrejsning. Vi er ikke imod kreditter til skovrejsning. Tværtimod er vi i princippet for. De er endnu ikke med i konklusionerne, fordi der er nogle metodemæssige vanskeligheder. Vi forbereder dette punkt, og vi er naturligvis rede til at drøfte Deres bidrag. Andres bidrag er også velkomne. Vi er for øjeblikket i gang med at høre interessenterne.
Et andet punkt, der blev fremhævet af nogle af Dem, nemlig hr. Buzek og andre, er nødvendigheden af at investere mere i teknologi og innovation. Det er rigtigt. Det er grunden til, at vi f.eks. har foreslået, at det nye Europæiske Teknologiske Instituts første viden- og informationssamfund skal beskæftige sig med klimaforandringer, energi og miljøvenlige industrier, for dette er et stort problem, og vi må nu strømline nogle af vores programmer i EU inden for rammerne af vores budget og med de ressourcer, vi råder over, for at lægge mere vægt på dette område og prioritere det højere.
Det kommer til at kræve en stor indsats. Vi har aldrig sagt, at det ville blive en let opgave. Det bliver en meget vanskelig opgave. Vi står over for en meget krævende og udfordrende opgave, men med et ægte engagement - det engagement, som Parlamentet har udvist hidtil - kan vi opnå resultater på dette område med innovation, med flere teknologiske investeringer og naturligvis i samarbejde med vores vigtigste partnere.
Hvad angår det andet punkt om Lissabonstrategien, er der, som premierminister Janša allerede har sagt, nu langt større opmærksomhed på den sociale dimension. Jeg bemærkede også det, som hr. Schulz sagde i dag og også har sagt tidligere. Det er grunden til, at vi forbereder en meget vigtig pakke om adgang, muligheder og solidaritet, som vil være klar inden sommer. Vi vil gerne samarbejde med alle de politiske kræfter i Parlamentet om dette.
Men jeg vil gerne sige et par advarende ord. Bed ikke de europæiske institutioner om noget, som de ikke kan levere. Vi har ansvarsområder, men der er andre områder, som medlemsstaterne hovedsageligt har ansvar for. Ingen beder om, at ansvar for socialsikring, beskæftigelse og nationale sundhedstjenester skal overføres til europæisk plan. Det, vi kan gøre, er at forbedre og investere mere i visse europæiske instrumenter for at fremme sociale mål og jobskabelse, hvilket vi har gjort gennem Lissabonstrategien. Når jeg taler om økonomisk vækst i Europa, tænker jeg naturligvis på bæredygtig vækst. Dvs. vækst, der er bæredygtig set ud fra et socialt og miljømæssigt synspunkt. Det er indlysende.
Vi er nødt til at erkende, at de instrumenter, der står til rådighed på europæisk plan, er begrænsede. De husker nok, at da Kommissionen foreslog en "globaliseringstilpasningsfond", et nyt instrument, var der nogle argumenter imod det i forbindelse med subsidiaritet og spørgsmål om, hvorfor noget, der burde gøres, kun blev gjort på EU-plan. Til sidst blev der opnået enighed, og det glæder mig, at dette, omend beskedne, instrument nu eksisterer og er et konkret tegn på vores tilsagn om at tage vare på dem, der ikke er vindere i globaliseringen.
Blandt dem, der virkelig er proeuropæere og støtter det europæiske projekt, mener jeg, at vi må sørge for ikke at placere EU i en position, hvor det ikke opfylder nogle forpligtelser, som EU som sådan ikke kan opfylde, hvis det ikke har medlemsstaternes og regeringernes støtte. Meget skal foregå på nationalt plan. Det er grunden til, at det, selv om vi kan fremhæve den bekymring, og De bestemt kan stille forslag og lovgivningsmæssige forslag til vores pakke i maj, er vigtigt at gøre det med en klar fornemmelse af, hvad der er EU-institutionernes ansvar, og hvad der er de nationale regeringers ansvar.
Endelig vil jeg om Middelhavsunionen sige, at jeg mener, at vi kan gøre dette projekt til et godt projekt for Europa, der giver et fornyet tilsagn til Middelhavsområdet. Det er rigtigt, at vi bør gøre mere og samtidig forhåbentlig holde EU sammen og ikke splittet. Når jeg taler om EU, taler jeg naturligvis ikke bare om medlemsstaterne, men også om de europæiske institutioner. Vi forventer bestemt, at Europa-Parlamentet indtager en meget vigtig rolle i Middelhavsunionen. Det er en metode til at gøre Barcelonaprocessen og vores naboskabspolitik mere ambitiøs.
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Jean-Pierre Audy  
Jeg vil indlede med at takke rådsformanden, den fremragende slovenske premierminister, Janez Janša, hans regering og hans forvaltning for det meget beundringsværdige og vanskelige arbejde, som de har udført. Hvad angår resultaterne af Det Europæiske Råd den 13. og 14. marts 2008, bifalder jeg den politiske enighed om Euro-Middelhavs-spørgsmålet. Jeg er også tilfreds med skridtet til at gøre viden til den femte frihed i Fællesskabet. I betragtning af den aktuelle uro på de finansielle markeder beklager jeg, at Det Europæiske Råd, som er et politisk organ på højt plan i EU, ikke havde styrke, klogskab eller indsigt til at foreslå en politik, der kan bidrage til at regulere de finansielle markeder, i det mindste inden for Europa, f.eks. oprettelsen af europæiske tilsynsorganer i det indre markeds vigtigste sektorer (energi, posttjenester, telekommunikation, revision, bankvirksomhed, forsikring osv.). Endelig forstår jeg i betragtning af det nuværende kaos på pengemarkederne ikke, hvorfor disse problemer overhovedet ikke er blevet undersøgt den mindste smule, for det bliver helt påkrævet at fortolke, hvad der menes med den prisstabilitet, der indgår i Den Europæiske Centralbanks mandat i henhold til traktatens artikel 105, og at opfordre Den Internationale Valutafond (IMF) til at deltage i en global monetær dialog.
Titus Corlăţean  
Konklusionerne fra Det Europæiske Råd den 13.-14. marts 2008 og Europa-Parlamentets debatter den 26. marts 2008 understreger betydningen af EU's naboskabspolitik og godkender princippet om Middelhavsunionen, der er en mere omfattende mekanisme for samarbejde mellem EU's medlemsstater og nabolandene syd for EU.
Jeg mener, at EU's prioriteringer også bør fokusere på den østlige side af naboskabspolititikken, og jeg påpeger i den forbindelse nødvendigheden af tættere samarbejde med Republikken Moldova. Således støtter jeg indgåelsen af en ny samarbejdsaftale mellem EU og Republikken Moldova med klare og præcise henvisninger til de hårdt tiltrængte fremskridt i Chisinau, hvad angår demokrati, forbundsstaten og håndhævelse af menneskerettighederne.
EU's forventninger bør fokusere på at sikre virkelig pressefrihed i Chisinau. På det seneste er der hyppigt blevet rapporteret om åbenbare eksempler på krænkelse af pressefriheden som f.eks. sagen med journalisterne på radiostationen "Voice of Basarabia" eller visse tv-kanaler eller aviser i Rumænien drevet eller udgivet i Chisinau. Den slags rapporter må ikke være ligegyldige for Det Europæiske Råd og Kommissionen.
Jeg håber virkelig, at en mere konsekvent EU-politik i det østlige naboskab bliver en prioritering for Det Europæiske Råds og Kommissionens politiske tiltag.
Bairbre de Brún  
Der er behov for en samordnet langsigtet politik, hvor der fastlægges metoder til bekæmpelse af klimaforandringerne sektor for sektor. Den pakke, som kommissionsformand Barroso forelagde for Parlamentet, er et fremskridt, og det er opmuntrende, at Rådet erkender, at EU skal nå til enighed om en række politikker inden udgangen af 2008.
Jeg bifalder målet om at øge anvendelsen af vedvarende, bæredygtig energi med 20 %, og der bør også være et mål for forbedring af energieffektiviteten.
Pakken bør omfatte et mål om at reducere CO2-emissionerne med 30 % inden 2020, og på medlemsstatsplan er der også behov for mål om at reducere CO2-emissionerne hvert år. Disse mål skal fastsættes i lovgivning. Det lader til, at en sådan lovgivning er den eneste mulighed for at garantere, at vi håndterer CO2-emissionerne ordentligt i alle dele af politikformulering og politisk beslutningstagning.
Vi må sørge for, at et mål for motorbrændstof, der til dels består af biobrændstof, ikke forvolder skade.
Hvis klimaforandringerne ikke bekæmpes, vil der opstå verdensomspændende katastrofer. Det vil ødelægge vores miljø, vores økonomier og vores samfund.
Pedro Guerreiro  
Efter Det Europæiske Råds beslutninger har jeg kun en enkelt bemærkning til retningslinjerne for beskæftigelsespolitikkerne i de forskellige medlemsstater.
Det Europæiske Råd har (ikke overraskende) bekræftet de nuværende EU-retningslinjer med henblik på at fuldføre endnu en fase i liberaliseringen af arbejdsmarkederne og i intensiveringen af udnyttelsen af arbejdskraften med det formål at øge kapitalgevinsterne.
Det er sådan, disse retningslinjer skal fortolkes. De har under det løgnagtige dække af flexicurity til formål at øge fleksibiliteten på arbejdsmarkederne, i arbejdstagerorganisationer og arbejdsforhold, herunder det, der blev argumenteret for, om at ændre arbejdsretten ved om nødvendigt at revidere forskellige kontraktvilkår og arbejdstidsbestemmelser. Resultatet bliver længere arbejdstid, højere arbejdstempo, lavere løn, færre rettigheder og mindre jobsikkerhed for arbejderne udelukkende i arbejdsgivernes interesse.
Ved at bruge denne trojanske hest i form af angivelig modernisering af arbejdsmarkederne, jobbeskyttelsesmekanismer, offentlig forvaltning og sociale velfærdsordninger bekræfter EU sine mål om at afvikle og ødelægge arbejdernes social- og arbejdsmarkedspolitiske sejre.
Hvordan kan nationale folkeafstemninger om den foreslåede traktat undgås i betragtning af disse mål?
Monica Maria Iacob-Ridzi  
Indledningen af Lissabonstrategiens nye treårige cyklus var en central del af dette europæiske topmøde. Blandt Rådets forslag vil jeg påpege betydningen af princippet om fri bevægelighed for viden i EU.
Indførelsen af denne frihed bør suppleres med lovgivningsmæssige forslag fra Kommissionen, som bør stilles i løbet af i år. Jeg vil gerne minde om, at Bolognaprocessen om etablering af et fælles rum for uddannelse inden 2010 også bør gennemføres hurtigst muligt parallelt med Lissabonstrategien. Således kan gensidig anerkendelse af eksamensbeviser fra universiteter og af andre formelle og uformelle kvalifikationer, udvidelse og tilstrækkelig finansiering af europæiske mobilitetsprogrammer som Erasmus, Comenius og Leonardo og lanceringen af en ny generation af undervisningsplaner og institutioner, der er udarbejdet af medlemsstaterne i fællesskab, bidrage til gennemførelsen af den frie bevægelighed for viden.
For at forbedre sammenhængen i dette nye princip i fællesskabsretten må vi også udvikle et program med faste tidsfrister for at fjerne alle eksisterende hindringer for fri bevægelighed for viden. Jeg mener, at et tilsagn om at vedtage et charter om intellektuelle ejendomsrettigheder inden udgangen af 2008 er et positivt skridt i den retning.
Magda Kósáné Kovács  
Det, man kan lære af topmødet i marts, er, at verdens finansielle markeder og de globale strømme af varer og kapital flyder mellem Scylla og Charybdis, og kun ansvarlig strategisk tænkning baseret på fællesskabspolitik kan bidrage til at afværge den stigende usikkerhed og chok for EU's økonomi.
Disse brudlinjer opløser som bekendt ikke bare den globale økonomi. I formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råd lægges der stor vægt på en flerdimensional fortolkning af samhørighed, som til en vis grad kan afhænge af fællesskabsmidler, men der er også en skjult advarsel i opfordringen til, at man i de nationale politikker fremskynder nedbringelsen af underskuddet og gælden og anvender eventuelle indtægter, der er højere end forventet, på at nå disse mål. Hullet i budgettet er med andre ord ikke bare et anliggende for medlemsstaterne, det er også en hindring for gennemførelsen af EU's samhørighedspolitik.
Efter alle de fine erklæringer er tiden inde til beslutninger og bindende bestemmelser, også selv om disse til tider indebærer meddelelser om smertefulde følger. For mig er der ingen tvivl om, at forbedring af unge menneskers videnkapital skal prioriteres højest. Den form for viden, der også når ud til fattige mennesker, romaer og indvandrere, skal forbedres. Det er vigtigt at forbedre den form for viden, der er europæisk og bredt funderet, den form for samhørighedspolitik, der ikke frarøver fattigere medlemsstater deres intellektuelle kapital gennem hjerneflugt, men også ved hjælp af solidaritet er i stand til at reproducere den stadig mere globale og løbende strøm af videnkapital. På den måde vil investeringer i mennesker repræsentere en særlig komparativ fordel på det globale marked, og bevægelighed for videnkapital vil ikke repræsentere nogen fare for en ny form for fraflytning, men snarere en kilde til rigdom på europæisk plan.
Rareş-Lucian Niculescu  
Jeg vil gerne nævne fem emner blandt Rådets konklusioner, som tusindvis af rumænere og måske mange andre europæere tænkte på i morges, før de tog på arbejde.
1. En reduktion af den administrative byrde under EU-lovgivningen. Alle EU's medlemsstater og f.eks. Rumænien bør skrive sig bag øret, at en reduktion af administrationsomkostningerne med 1 % vil føre til besparelser på 1 milliard euro.
2. Vedtagelsen af loven om små virksomheder - initiativet om SMV'er - og princippet om lovgivning under hensyntagen til små virksomheder. Det er en god idé for Rumænien, hvor SMV'er tegner sig for 70 % af BNP og 60 % af arbejdspladserne.
3. Arbejdsløshedsprocenten blandt unge: Rumænien er nummer to på EU-plan med en ungdomsarbejdsløshed på 21 %.
4. Udbud af børnepasning af god kvalitet og til overkommelige priser. I store rumænske byer dækker børnehaverne mindre end 70 % af forældrenes behov.
5. Forbedring af energieffektiviteten. En let måde at nå dette mål på er efterisolering af bygninger. I Rumænien er der over 80.000 boligblokke, som er en trussel mod energi- og omkostningsbesparelser. I løbet af de sidste seks år er der påbegyndt isoleringsarbejde på to af den type blokke i Rumæniens hovedstad.
Daciana Octavia Sârbu  
Rådet gav udtryk for, at det havde til hensigt at afslutte klimaforandrings- og energipakken ved mandatets afslutning i 2009, og derfor må EU bestræbe sig på at overholde denne forpligtelse og vedblive med at føre an i kampen mod global opvarmning. Målet er, i København i 2009, at indgå en ambitiøs aftale om klimaforandringer for perioden efter 2012, så EU fastholder sin troværdighed på internationalt plan.
Andre vigtige elementer, der blev drøftet i Rådet, var risikoen for flytning af CO2-emissioner, der udledes af energiintensive industrier, som er udsat for international konkurrence og vil flytte til mindre regulerede markeder med billigere arbejdskraft. EU er forpligtet til at beskytte europæiske virksomheders konkurrenceevne og dermed de job, der skabes derved, og det vil blive inddraget i en international aftale om løsning af problemet.
Den ambitiøse pakke, som Kommissionen har forelagt, repræsenterer en ægte udfordring for EU, og Europa-Parlamentet vil bestræbe sig på at sikre, at denne pakke er fuldført i 2009.
Richard Seeber  
Sidste år forpligtede vi os til hårde og ambitiøse miljømål, og nu er tiden inde til at klare udfordringen med at nå dem. Det, der er vigtigt for EU, er imidlertid at nå sine miljømål uden at begå økonomisk selvmord. Vi må ikke spille økologien ud mod økonomien. Derfor bifalder jeg det kompromis, der blev indgået på topmødet for nylig.
Bekæmpelse af klimaforandringer koster naturligvis noget. Men omkostningerne ved passivitet vil langt overstige omkostningerne ved de påkrævede imødegåelsesforanstaltninger. Alligevel er det vigtigt at sikre, at byrden ved reduktion af CO2-emissioner fordeles ligeligt mellem medlemsstaterne og industrisektorerne, og efter min mening også at sikre, at de medlemsstater, der allerede har gjort mere end de øvrige for at bekæmpe klimaforandringerne, ikke straffes for det.
De energiintensive sektorer skal også yde deres bidrag til reduktion af CO2-emissionerne. Vi må forlange, at også de omlægger deres produktionsprocesser til de nyeste miljøvenlige teknologier. Af hensyn til konkurrenceevnen i den europæiske økonomi må vi imidlertid gøre vores yderste for at forhindre enhver flytning af CO2-intensive sektorer til lande uden for EU. Hvis klimabevægelsen i Europa kunne få nye økonomier som Kina og Indien til også at gøre deres, ville det være et meget positivt skridt.
Esko Seppänen  
Formandskabslandets repræsentants udsagn om, at der er en forbindelse mellem EU's gunstige økonomiske vækst og Lissabonstrategien, er ikke troværdigt. Lissabonstrategien har ingen egenskaber, der kan forklare nedbringelsen af budgetunderskuddene og den offentlige gæld eller skabelsen af 6,5 millioner nye job. Det er medlemsstaternes fortjeneste. Det er i deres økonomier, at manglen på enhver social dimension i Lissabonstrategien bliver mærkbar.
Dagens modeord er "flexicurity". Det betyder, at mere fleksible arbejdsvilkår skal belønnes med jobsikkerhed. En bedre beskrivelse af tidsånden ville nu være ordet "flexinsecurity". Borgere i EU bliver truet med arbejdsløshed, hvis de ikke går ind for tvungen fleksibilitet.
Silvia-Adriana Ţicău  
EU skal føre an i kampen mod klimaforandringerne. Vedtagelsen af en politik om mindre forurening vil forbedre livskvaliteten for de 490 millioner europæiske borgere.
Medlemsstaterne bør udvikle politikker og tiltag vedrørende energisikkerhed og bekæmpelse af klimaforandringer, som fører til bæredygtig økonomisk vækst og jobskabelse.
Det Europæiske Råd fastlagde flere retningslinjer: investeringer i forskning og udvikling, fremme af miljøvenlig transport, revision af energibeskatningsdirektivet, forbedring af energieffektiviteten og frem for alt oplysning af de europæiske borgere og inddragelse af dem i bekæmpelsen af klimaforandringerne.
Det Europæiske Råd i marts 2008 påpegede betydningen af at forbedre EU's energisikkerhed. Det Europæiske Råd i 2007 erklærede, at Nabuccoprojektet var et projekt af europæisk interesse for diversificering af energikilder og energisikkerhed i EU. Vi ser frem til forelæggelsen i november 2008 af den reviderede strategiske energipolitik, som vil være fokuseret på energiforsyningssikkerhed, sammenkobling og EU's eksterne politik på energiområdet.
Jeg lykønsker Det Europæiske Råd med indførelsen af den femte frihed: den frie bevægelighed for viden. Det er en stor udfordring, som EU må tage op ved at investere i menneskelige ressourcer, SMV'er og det sociale Europa.
