Palestina (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalanden av rådet och kommissionen om Palestina.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. (PT) Fru talman, ärade ledamöter! Jag vill berätta för er att det är rådets uppriktiga önskan att diskutera de dramatiska händelser som ägde rum i Gaza förra månaden med parlamentet, vilket begärdes vid sammanträdet den 19 juni.
Rådet och kommissionen reagerade snabbt, vilket klargjordes i rådets sammanfattning den 18 juni, där det sades att vi inte kommer att överge de vanliga människorna i Gaza. Alla ansträngningar görs för att se till att humanitärt stöd når Gaza, nämligen våra insatser för att erbjuda finanser och med hjälp av politiska medel se till att Israel tillåter humanitära konvojer att gå in i området. Vi ser också till att vårt gränsövervakningsuppdrag i Rafah hålls i beredskap. Om alla parter kan nå en överenskommelse om att återuppta detta uppdrag och om förhållandena lokalt medger det, kommer EU återigen att stödja denna gränsövergång mellan Gaza och Egypten så att den fungerar som den ska.
Vi stöder premiärminister Salam Fayads expeditionsregering. Förbindelserna mellan den palestinska myndighetens regering och EU normaliserades omedelbart. Israel har också särskilda skyldigheter. Landet måste agera på samma sätt och slutligen göra alla palestinska skatte- och tullintäkter disponibla, och underlätta tillgången till och rörligheten runt Västbanken och Gaza, så att palestinierna kan bedriva handel. Framför allt måste Israel bidra till den trovärdiga fredsprocess som sådana palestinska ledare som president Mahmoud Abbas och premiärminister Fayad arbetar på att utveckla. Det vore till enorm hjälp.
Att Tony Blair utsågs till ny envoyé för kvartetten lämnar inget tvivel om att världssamfundet även i fortsättningen är aktivt engagerat i frågan. Det gläder oss att den f.d. brittiske premiärministern har ställt sig till förfogande för uppdraget, och vi hoppas uppriktigt att hans arbete kommer att bidra till att stärka EU:s roll i fredsprocessen.
Benita Ferrero-Waldner
Herr talman! Sedan den senaste debatten i kammaren har situationen i det ockuperade palestinska området genomgått oerhörda förändringar.
Det har skett flera framsteg som vi borde välkomna. Israel har äntligen återupptagit överförandet av tull- och skatteintäkter, Europeiska unionen har beslutat att normalisera sina förbindelser med den palestinska myndigheten, och det finns nu en ny palestinsk regering under ledning av premiärminister Salam Fayyad. Efter ett avbrott på tre månader har de bilaterala sammanträdena mellan Mahmoud Abbas and Ehud Olmert återupptagits. Jag, liksom många andra, blev glad över att äntligen höra att BBC:s utsände korrespondent Alan Johnston hade släppts efter över tre månader i fångenskap.
Å andra sidan finns det nu en stor risk för separation mellan parter på det palestinska området efter att Hamas tagit över Gaza. Folket i Gaza isoleras från världen, och spänningarna mellan de palestinska fraktionerna har aldrig varit så stora. Upprättandet av en livsduglig palestinsk stat är i alla händelser en risk.
Vi måste fortsätta att arbeta med att utveckla ett politiskt perspektiv för att få till stånd fred och välstånd i regionen. Jag hoppas att det kommande bilaterala sammanträdet mellan president Mahmoud Abbas och premiärminister Ehud Olmert, som förhoppningsvis kommer att äga rum den 16 juli, kommer att bidra till att utforma ett politiskt perspektiv för det palestinska folket och att det kommer att bana väg för deras gemensamma möte med kvartetten senare.
Jag hoppas att kvartetten kan fortsätta sitt samarbete med de arabiska parterna, och jag ser fram emot kvartettens kommande möte, som med största sannolikhet kommer att äga rum nästa vecka, då alla dessa frågor kan diskuteras. Jag välkomnar utnämnandet av Tony Blair till kvartettens sändebud, något som säkerligen kommer att ge vår roll i Mellanösterns fredprocess ytterligare kraft. Han kan bli en ny vektor för framsteg jämte det arabiska fredsinitiativet. Jag kommer naturligtvis att ge honom allt tänkbart stöd, på samma sätt som vi gjorde för Jim Wolfensohn och personalen för hans grupp i Jerusalem.
När det gäller stöd har kommissionen varit snabb med att reagera på den nya situationen. Jag mottog ett brev från premiärminister Fayyad, som beskriver hans främsta behov. Vi är redo och mobiliserar naturligtvis redan vårt bistånd för att stödja den nya regeringen. Kvartetten och råden (allmänna frågor och utrikesfrågor) har antagit förlängningen av den tillfälliga internationella mekanismen fram till slutet av september. För att finansiera verksamhet inom ramen för den tillfälliga internationella mekanismen har vi sänt en begäran till budgetmyndigheten om en överföring på 80 miljoner euro. Det gläder mig, och jag tackar er för att budgetutskottet i veckan godkände denna överföring. Vi kan nu tillhandahålla stöd genom den tillfälliga internationella mekanismen fram till slutet av denna förlängda period. Direkt finansiellt stöd till den palestinska myndigheten förbereds redan i form av en plan för att ersätta resterande skulder i den privata sektorn, som Salam Fayyad har bett oss om. Detta borde få en dubbel gynnsam effekt på den finansiella situationen för den palestinska myndigheten och den palestinska privata sektorn. Vi avsätter vissa medel för detta.
Kommissionen har återupptagit sina långvariga ansträngningar att bygga den framtida palestinska statens institutioner. Vi tillhandahåller också tekniskt stöd till finansministeriet. Ett projekt som stöder finansministeriet på området intern kontroll och revision har precis inletts, och vi kommer att inleda ytterligare två projekt inom kort. Det ena är tullhantering, och det andra är hantering av skatteintäkter.
Slutligen några ord om Gaza. Vi kommer naturligtvis inte att överge folket i Gaza eller målet för en livsduglig palestinsk stat. Vi tillhandahåller humanitärt stöd och katastrofbistånd till folket i Gaza, och ECHO:s partner arbetar på plats. Genom den tillfälliga internationella mekanismen tillhandahålls socialt understöd och bränsle. Men situationen kan förvärras ytterligare, för det är fortfarande ett problem att nå Gazaremsan. Vi måste därför samarbeta ännu mer med egyptierna och israelerna för att öppna gränsövergångarna vid Rafah och Karni. Att de fortsätter att vara stängda hindrar en effektiv genomgång för biståndspersonalen och varor, och man får hoppas att detta inte får förödande konsekvenser för ekonomin i remsan.
Slutligen måste gränsövergångarna öppnas för både bistånd och handel. Om ekonomin kollapsar kommer det att få allvarliga följder för hela regionens säkerhet, för den palestinska statens framtid och absolut för kommissionens budget. Vi får inte låta Gazas befolkning bli beroende av externt bistånd till 100 procent.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
för PPE-DE-gruppen. - (ES) Herr talman! I morgon ska parlamentet anta en ny resolution, och det råder samförstånd om den på grundval av de vanliga förfarandena, om situationen i Mellanöstern.
Men dessutom finns det två punkter som jag vill ta upp i detta inlägg. Den första är utnämningen av f.d. premiärminister Tony Blair som särskild envoyé för kvartetten. Uppenbarligen, och detta är en fråga jag vill rikta till rådets ordförandeskap, är en av uppgifterna med tjänsten att se till att medlen från världssamfundet till regionen används på rätt sätt.
Den andra punkten jag vill ta upp är den skrivelse som undertecknats av tio utrikesministrar, inklusive den portugisiska utrikesministern, som också är rådets ordförande. Denna skrivelse har öppet kritiserats av den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
I skrivelsen sägs att EU lider brist på övertygelse i sin Mellanösternpolitik. Man kommer med det fördömande påståendet att färdplanen är avslutad, och att vi alla delar ansvaret för att det är så. Det påstås också att de förhållanden som påtvingats av EU och världssamfundet som helhet har bidragit till att förvärra situationen.
Jag vill fråga rådets ordförandeskap om man, vilket jag förmodar, håller med om dessa uttalanden. Jag skulle också vilja veta om det bara handlade om ett personligt yttrande av den portugisiska ministern, eller om det gjordes för EU:s räkning.
Slutligen vill jag också fråga om förslagen i skrivelsen, nämligen om en internationell konferens om situationen i Mellanöstern, och om mobiliseringen av en internationell styrka som t.ex. Nato, eller enligt kapitel VII i FN-stadgan, som skulle få i uppdrag att upprätthålla eldupphör och bevara freden.
Hannes Swoboda
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Många krokodiltårar har fällts över situationen i Mellanöstern. Men vi borde ändå ha förstått att det mycket lätt skulle ha kunnat gå så här långt. Givetvis var det omöjligt att förutsätta exakt hur långt de politiska krafterna i Palestina skulle gå på sin väg mot självförstörelse, men hur stort stöd har Israel gett president Abbas under de senaste åren? När höjde vi ett ramaskri på grund av bristen på stöd för Mahmoud Abbas? Var fanns EU:s visionära och oberoende strategi? Och varför, herr rådsordförande och herr kommissionsledamot, bortser vi helt enkelt från Alvaro de Sotos kritik av kvartettens politik? Är det därför att vi har dåligt samvete? Beror det på att något har gått verkligt fel här? Herr Salafranca, vi måste medge att något har gått verkligt fel.
Men jag vill inte röra upp det förgångna, för vi måste se framåt. Vad måste göras? Nyligen höll min grupp en konferens om Mellanöstern, med Pasqualina Napoletano som ordförande, och våra slutsatser var desamma som de som uttrycktes av de tio utrikesministrar som nyligen uttalade sin ståndpunkt i en artikel. Jag skulle ha velat att alla utrikesministrar var inblandade. Vi måste stödja regeringen Abbas/Fayad aktivt, åtminstone nu. Men vi bör inte tro att något sådant stöd skulle innebära att problemen med Hamas hade lösts, och inte heller att Hamasproblemen kan lösas med militära medel - nämligen genom att beväpna president Abbas trupper, som vissa människor tror. Det är absolut inte ett sätt för att vinna Hamasväljarnas själ och hjärta.
Som startpunkt för förhandlingarna måste Israel äntligen erkänna gränserna från 1967 - men jag medger att det kommer att innebära en hel del förseningar. Vi behöver en omfattande diskussion om alla frågor, från att tillåta dem som flytt att återvända och till muren. Dessa frågor kommer inte att bli lätta att lösa, men de måste diskuteras öppet och ärligt. Vi behöver också ta med arabvärldens fredsinitiativ om vi ska kunna åstadkomma verklig fred mellan Israel och dess arabiska grannar.
Vårt mål måste vara att förhindra våld, men vi måste vara rättvisa. Om vi kräver av den ena sidan att de ska upphöra med våldet, så måste vi begära samma sak av den andra sidan, vilket inte varit fallet de senaste månaderna.
Låt mig säga några ord om Tony Blair och hans uppdrag. Vi skulle ha uppskattat mer om Tony Blair hade fört en aktiv, framstegsvänlig och framgångsrik Mellanösternpolitik under sina tio år i regeringen. Någon sådan politik fanns det inga tecken på. Kanske kommer Tony Blair nu att bryta sig loss från några av de band som höll honom fast - band från andra sidan Atlanten och andra sådana - och kommer att kunna spela en annan roll. I så fall välkomnar vi det. Vi önskar honom alla allt gott i hans insatser för regionen, men han måste arbeta hårt för att bedriva en ny och annorlunda politik.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
för ALDE-gruppen. - (NL) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! De tidigare ingripandena har redan tydligt visat att våra attityder har ändrats avsevärt när det gäller situationen i Mellanöstern i allmänhet, och särskilt när det gäller frågan om Israel och Palestina.
Jag vill också vittna om detta, men det som jag inte vill göra - i motsats till somliga - är att ta avstånd från dessa attityder, därför att jag faktiskt, och det gäller även min grupp, känner mig delvis ansvarig för allt som hittills har hänt - eller inte hänt, som det också kan vara. Det skulle vara alltför lätt att säga att det är de eller dem och det är vi som är de goda, därför att vi vet vad som bör göras från och med nu. Jag anser att vi alla är delvis ansvariga för det som har hänt, för att vissa länder inte har agerat eller för att andra har agerat för sent.
Hur det nu var såg det som skedde i Gaza ut som ett verkligt dödläge, men det har samtidigt lett till en utveckling som betyder möjliga öppningar. Dessa inkluderar den modiga attityd som visas av den palestinska myndighetens president och premiärministern, att samtalen har återupptagits med Israel, att Alan Johnson har frigetts, vilket naturligtvis är en anledning till glädje, och att ett antal palestinska fångar har frigetts. Vi skulle emellertid vilja se att fler människor frigavs.
Fler lika hoppfulla tecken inkluderar det förnyade initiativet från arabvärlden, som är mycket viktigt, och tecken på att Egypten, Jordanien och andra arabländer är villiga att öka sitt engagemang avsevärt och delta i mycket högre grad i fortsatta samtal. Det betyder naturligtvis inte att situationen i Gaza inte är förtvivlad för de drabbade. Därför välkomnar jag kommissionens förnyade initiativ, liksom det faktum att Israel, även om det har dröjt alltför länge, faktiskt har börjat överföra skattebetalarnas pengar till den palestinska myndigheten.
Avslutningsvis - eftersom jag vill respektera er begäran att hålla mig till min talartid, herr talman - vill jag rikta en vädjan till oss alla, nämligen att vi nu gemensamt visar det politiska modet och visar beslutsamhet och arbetar för en lösning som vi alla känner till, det vill säga två livsdugliga stater som lever i fred sida vid sida, inom internationellt erkända gränser. Om vi alla kan uppbåda detta politiska mod och åsidosätta våra små och ibland större åtskillnader, så kanske det fortfarande kan dagas i öster.
Liam Aylward
thar ceann an Ghrúpa UEN. - A Uachtaráin, cuirim fáilte mór roimh an sceál gur scaoileadh an t-iriseoir, Alan Johnson, ón BBC saor ó Gaza tar éis dó a bheith gafa le ceithre mhí anuas. Tá áthas ó chroí orm go bhfuil sé saor agus go bhfuil sé sa bhaile anois lena mhuintir agus lena chairde. Cuirim fáilte freisin roimh shocrú rialtas Iosrael an deireadh seachtaine seo caite 250 príosúnach a scaoileadh saor. Ach tá cúrsaí daonnachta in Gaza dona go fóill. Caithfear ord agus eagar a chur ar an soláthar bia atá ag dul isteach go muintir na Palaistíne. Níor cheart cead a thabhairt d'údaráis Iosrael cosc a chur ar an mbia ag teorainn Gaza agus Iosrael.
(EN) Det största problemet som befolkningen i Gaza står inför är det humanitära. Det faktum att Hamas nu kontrollerar Gaza och att Fatah kontrollerar Västbanken hjälper inte palestiniernas sak ett jota. Detta innebär i grund och botten att palestinierna kan anklagas för att stå för två olika saker samtidigt. Med andra ord kan Israel gömma sig bakom det faktum att palestinierna är splittrade och att de nu står oenade. Jag anser också att Europeiska unionen befinner sig i en mycket stark ställning för att agera som en ärlig mellanhand i många politiska frågor i Mellanöstern. EU måste i själva verket i högre grad engagera sig politiskt för att se till att inbördeskrig kan undvikas.
Hélène Flautre
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman! Ni, herr Antunes, har tillsammans med nio av era kolleger vädjat om ett nytt tillvägagångssätt i Palestina. Det är en bra början. I rapporten från Alvaro de Soto, FN:s särskilde samordnare, kritiseras kvartettens strategi grundligt, och bidrar föga till EU:s rykte. EU:s strategi har inte kunnat befrämja Hamas normalisering på den politiska scenen, eller Israels uppfyllande av dess internationella skyldigheter, eller palestiniernas ansträngningar för att uppnå enighet. Katastrofen i dag är mänsklig, ekonomisk och social, den är politisk. Vilken sorts nytt tillvägagångssätt borde då utvecklas?
EU är inte en välgörenhetsinrättning. EU måste binda sig politiskt och i första hand erbjuda en trovärdig framtidsutsikt som innebär att man löser konflikten en gång för alla. Potentialen i den fredsplan som lagts fram av arabvärlden måste utnyttjas fullständigt för att uppnå detta. EU måste binda sig för en internationell fredskonferens där alla parter deltar. Detta måste göras resolut, även om det innebär att ta kvartetten stadigt i handen. EU måste utnyttja alla kanaler så att de israeliska myndigheterna ska kunna uppfylla sina internationella skyldigheter och uppnå påtagliga resultat på lagstiftningsområdet, till gagn för Palestinas civilbefolkning. EU bör ta sitt ansvar vid gränsövergången i Rafah och fördöma, offentligt om så behövs, de hinder som gör att EU inte kan utföra sitt kontrolluppdrag. Blockaden på Gazaremsan, som skapar förhållanden som främjar en våldsexplosion och som har följts av en styrkeuppvisning från Hamas sida, måste hävas. Rörligheten för personer och varor mellan Gaza och Västbanken samt mellan Gaza och Israel måste återupprättas.
Jag vill avsluta med att säga att i ett sådant fall som detta bör EU föreslå sina partner att de ska undersöka om det är lämpligt att ha en internationell styrka, så att freden får alla chanser.
Luisa Morgantini
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag hoppas verkligen att Tony Blair befinner sig i en försoningsfas efter sina synder i samband med Irakkriget och att han kan hjälpa till att bringa fred och rättvisa till palestinierna och fred till israelerna. Jag är därför mycket tacksam för den insats som gjorts av de tio europeiska utrikesministrarna som gav Tony Blair fyra grundläggande punkter att arbeta med. De är brådskande och verkligt tragiska.
För att hjälpa Mahmoud Abbas, det palestinska folket och Israel menar jag att det är livsviktigt att förhandla fram ett avtal om en lösning och upphöra med en brutal militärockupation som har varat i mer än 40 år. Detta är väsentligt, men krisen är lika väsentlig.
Det är vårt ansvar inom EU att åter öppna gränsövergången i Rafah, där det finns 6 000 personer utan tak över huvudet, utan någonting alls, som inte kan återvända hem. Vi måste se till att EU:s gränsövervakningsuppdrag fungerar. När det gäller politiska fångar är det absolut nödvändigt att Gilad Shalit friges, men även de palestinska politiska fångarna, inklusive Marwan Barghouti, som kunde fungera som en sammanhållande länk både politiskt sett och för fredens del i Mellanöstern.
Jana Hybášková
(EN) Jag vill gärna uttrycka min och min grupps belåtenhet med det resolutionsförslag som vi ska rösta om i morgon.
Det gläder oss att det inte innehåller någon kritik av kvartetten, vilket vissa politiska grupper ansåg. Det ger tvärtom stöd för att dess åtgärder ska intensifieras i framtiden. I resolutionsförslaget uttrycks tydligt fullt stöd och full förståelse för de särskilda beslut som Mahmoud Abbas har fattat. I resolutionen kommer de förtroendebyggande samtalen mellan Salam Fayyads regering och Israels regering att uppmärksammas, liksom förnyandet av säkerhetssamarbetet.
Vi välkomnar både beslutet om skatter och intäkter och inledningen av Israels frigivande av politiska fångar. Men Mahmoud Abbas måste eftersträva verklig demokrati, partikongress och samarbete med det unga Fatah.
Israel borde allvarligt överväga att upphäva väghindren och återgå till det tillstånd som rådde före december 2000, och avbryta utvidgningen av bosättningar. Egypten borde utgöra en del av lösningen på problemen i Gaza.
Det skulle innebära en oerhört stor risk för oss alla att sända internationella styrkor till Gaza, och Europeiska unionen borde engagera sig starkt för sammansättningen av den föreslagna internationella konferensen. Syrien borde ställas till ansvar för sina externa åtgärder. Det är först då som man kan delta i dialogen och lösningen.
Vi försöker hjälpa dem på Västbanken, palestinierna, så mycket som vi kan via finansiellt stöd och på alla möjliga andra sätt. Men 90 procent av befolkningen på Västbanken är jordbrukare (fellaher). De är beroende av jordbruksexport. Vi uppmanar Israel att öppna för flödet av varor, och jag vill fråga hur vårt jordbrukshyckleri fungerar. Är vi redo att öppna våra marknader för palestinska jordbruksprodukter från Västbanken?
Alyn Smith
(EN) Jag vill tacka kommissionsledamoten och mina kolleger i parlamentet för det stöd de har uttryckt för Alan Johnston, som vi alla gläder oss över att se frisläppt och i trygghet hemma i min valkrets i Skottland. Detta är dock bara en ljuspunkt i mörkret, och vi måste erkänna vår egen delaktighet i detta misslyckande.
Jag instämmer med kommissionsledamoten om att det äntligen kan finnas en viss anledning till optimism. Men när jag, Luisa Morgantini och några andra var på Västbanken och i Gaza förra året var det tydligt att EU:s politik var ett häftplåster och inte ett botemedel.
Kvartetten är misstrodd i stora delar av arabvärlden. Den är sannerligen misstrodd bland många palestinier. EU borde stiga fram och visa verkligt ledarskap och anständighet.
Jag delar den skepsis som flera ledamöter har gett uttryck för angående utnämnandet av Tony Blair till sändebud. Om jag för en gångs skull ska tala i egenskap av brittisk ledamot, fyller idén om att denna komprometterade person på ett trovärdigt sätt ska representera fred för Mellanöstern mig med fruktan. Detta är viktigt, för vi behöver bara se på attentatförsöken i Glasgow och London för att se att följderna - direkta eller indirekta - av ett vidare misslyckande i Palestina kommer att förfölja oss alla.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Herr talman! Tyvärr har vi inte tid att analysera situationen i Palestina. Vi befinner oss i Europaparlamentet, och vi har uppmanats att omedelbart svara på en extremt brådskande och komplicerad fråga.
Jag ska därför bara kommentera fyra viktiga punkter.
För det första är EU ansvarigt för den nuvarande situationen, eftersom man inte stödde den nationella enhetsregeringen.
För det andra kan de lösningar och det agerande vi nyligen har upplevt från kvartettens och Israels sida ytligt sett förefalla att ge uttryck för stöd åt president Mahmoud Abbas, men de medför att fler hinder ställs upp för en genomförbar lösning på problemet med en faktisk uppdelning av Palestina.
För det tredje uppmanar jag alla parter att arbeta hårt för att nå enighet, för det är den enda väg som finns om vi vill komma ut ur krisen.
För det fjärde vill jag till sist nämna frågan om den humanitära situationen, som är tragisk både i Gaza och på Västbanken. Särskilt i Gaza måste åtgärder vidtas omedelbart för att åstadkomma ekonomisk och social livskraft för invånarna.
Avslutningsvis vill jag komma med en begäran till rådet och kommissionen. Någon gång, även om Hamas och Fatah skulle enas, måste ni besluta om EU:s framtida politik på detta område, där misstagen i det förflutna inte får upprepas, då EU förhandlar selektivt med halva regeringen och avsiktligt bortser från den andra halvan, utan hänsyn till om hela regeringen var resultatet av fria och demokratiska val.
Eugen Mihăescu
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Vi i världsbyn Europa uttalar vår bestörtning i dag därför att på torget, nära våra gränser, skär människor upp halsen på sig. I stället för att agera gråter och skriker vi som gamla kvinnor. Detta kallas misslyckande med att hjälpa en person som befinner sig i fara, ett brott som är straffbart enligt lag. En stor vis man sa en gång att helgon och profeter är mer värda än artister, lärda män, statsmän, soldater och köpmän. Men var finns de vise männen och profeterna av i dag?
Vi behöver en ny Franciskus av Assisi. Han levde också under en tid med korståg, men han var intresserad av andra, av dem som korsfararna slogs mot. Han gjorde allt han kunde för att åka och träffa dem. Slutligen, under det femte korståget - under belägringen av Damietta i Egypten - när han var sorgsen över korsfararnas uppträdande, sa han ”Jag har sett ondska och synd”. Han var djupt bedrövad över att se de döda på slagfälten, och han korsade frontlinjerna. Han togs till fånga, slogs i kedjor och fördes till sultan Saladin, som var född i Tikrit. Mötet måste ha varit mycket speciellt, för efter ett samtal som varade till långt in på natten lät sultanen den helige Franciskus återvända nästa morgon, välbehållen, till korsfararnas läger.
Jag hoppas att båda förklarade sina skäl för den andre, att den helige Franciskus talade om Kristus, att sultanen läste några stycken ur Koranen och att de till slut enades om det budskap som stackars Franciskus av Assisi brukade upprepa överallt: ”Du skall älska din nästa som dig själv.”
Tony Blair var en av korsfararna i Irak. Kan han bli den helige Franciskus som EU behöver i Mellanöstern?
Edward McMillan-Scott
(EN) Herr talman! Palestinafrågan och Palestinas förbindelser med Israel splittrar inte bara familjer, utan också politiska grupper i parlamentet och i andra församlingar runtom i världen - och faktiskt också institutioner. Ett av dagens dilemman är just de institutioner som vi företräder här, och vår delaktighet i kvartetten under de senaste åren. Vissa hoppas att utnämnandet av Tony Blair till en mycket särskild roll i förhållande till det palestinska folket ska kunna återuppliva processen. Jag vet inte. Enligt min uppfattning är det viktigaste att de värderingar som själva Europeiska unionen grundas på fortsätter att inspirera människor över hela Mellanöstern, men särskilt i Palestina och Israel.
Jag gläder mig liksom andra över frigivandet av Alan Johnston. Jag är beskyddare av BBC World Service Trust. Han rapporterade från Gaza under det val som ledde till valet av Mahmoud Abbas i januari 2005, som i januari 2006 följdes av valet av en Hamasledd regering i Palestina. Dilemmat för de demokratiska länderna - som brukade kallas för ”väst” - har varit huruvida man ska erkänna Hamasregeringen eller inte. Nu vet vi hur det gick, och vi upplever fortfarande följderna. Jag undrar om Europeiska unionen verkligen kan känna sig nöjd över att ha spelat en betydande roll under den här perioden.
Det gläder mig att Europaparlamentet nu diskuterar upprättandet av en arbetsgrupp i utskottet för utrikesfrågor, något som jag föreslog första gången för två och ett halvt år sedan. Det gläder mig att vi är värdar för en konferens inom ramen för Förenta nationerna i slutet av augusti, men jag anser att det fortfarande finns mycket kvar att göra, ett stort arbete för Europas parlamentariker, i samarbete med de folkvalda parlamentarikerna i arabvärlden - av vilka några är sådana som vi kanske normalt inte skulle vilja förhandla med. Vi måste hantera saker och ting annorlunda i framtiden.
Geoffrey Van Orden
(EN) Herr talman! Det har sagts att det råder fem sammanflätade kriser i Mellanöstern. Vi kan se att Iran har sitt finger med i spelet i samtliga. Gaza kanske kontrolleras av Hamas, men Hamas är inte sin egen herre: Teheran har ett veto. Det är därför kanske mer korrekt att säga att det bara råder en enda konflikt i Mellanöstern, den mellan extremister och moderata. Vi har en skyldighet att uppmuntra och stödja de moderata.
Det finns risk för att vissa personer betraktar Hamas som något slags socialtjänst med attityd. Det skulle vara ett grundligt misstag: Hamas är i huvudsak en terroristorganisation. Dess makt utgörs av hot och mord, och man vill tvinga på rädda medborgare sin egen förvrängda syn på islam. Jag minns bara alltför väl den vädjan som gjordes av den internationellt erkända palestiniern dr Hannan Ashrawi under parlamentsvalet för 18 månader sedan. Hon sa: ”Vi måste bekämpa mörkrets makter.”
Gazas befolkning kan egentligen inte yttra sig fritt. Samtidigt befinner sig Israel under ständiga attacker, och i går avfyrades raketer från Gaza mot gränspassagen Kerem Shalom, som ligger på sträckan för fraktande av humanitärt bistånd från Egypten till Gaza.
Även om vi känner glädje och lättnad över frigivandet av Alan Johnston får vi inte glömma att korpral Gilad Shalit fördes bort för ett år sedan, och att vi inte vet något om hans situation. Medlemmar av hans familj besökte parlamentet i går.
Vilka slutsatser kan vi alltså dra av denna förvirrande och farliga blandning? Israel har från sin sida agerat med återhållsamhet: man har erkänt Salam Fayyads regering, frigivit hundratals palestinska fångar, man håller på att överföra omkring 400 miljoner US-dollar i skatteintäkter som betalats av palestinier och man för en aktiv dialog med den palestinska myndighetens ledarskap. Det kommer dock att krävas en tredje part - arabisk eller möjligen europeisk - för att det ska göras verkliga framsteg. Arabförbundets fredsinitiativ från 2002 utgör fortfarande det mest lovande instrumentet, och jag är övertygad om att Israel erkänner detta. På samma sätt som vi måste stödja de moderata makterna och motsätta oss terroristerna så måste moderata arabiska regeringar vara villiga att engagera sig på ett mer aktivt och flexibelt sätt i fredsprocessen: politiskt, ekonomiskt och finansiellt. Det ligger i vårt intresse - och i deras.
Philip Claeys
för ITS-gruppen. - (NL) Herr talman! Tack för er förståelse. EU måste stödja de pragmatiska krafterna i det palestinska lägret, vilket innebär att stöd och resurser ska sändas till den palestinska myndigheten på Västbanken, och inte till Hamastan i Gaza.
Vi måste också insistera på att de israeliska myndigheterna överför alla tullintäkter till den palestinska myndigheten på Västbanken och även på att begränsningarna i rörelsefrihet för människor mellan Västbanken och Israel tas bort så mycket som möjligt. Det är verkligen enormt viktigt att Irans inflytande begränsas.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. (PT) Herr talman! Tillåt mig att först hälsa Benita Ferrero-Waldner välkommen, och att göra er uppmärksamma på hennes första inlägg, som var mycket tydligt och belyste EU:s handlande i Palestina, med bemyndigande från kommissionen, ett inlägg som jag är mycket tacksam för.
Jag vill helt kort nämna två frågor som tagits upp av José Ignacio Salafranca. Den första gällde utnämningen av Tony Blair som envoyé för kvartetten, och den andra gällde den skrivelse som undertecknats av tio av EU:s utrikesministrar.
Jag anser att vi bör glädjas åt Tony Blairs utnämning. För det första därför att han är europé, för det andra därför att han har varit ordförande i Europeiska rådet, och för det tredje därför att han är en politiker med extraordinära erfarenheter av internationella affärer, och delvis också därför att han är en man med övertygelse. Jag anser därför att kvartetten, EU och vi alla som européer kan dra nytta av denna utnämning, och vi bör ge honom allt stöd vi kan. Hans mandat är definierat och väldokumenterat, och Tony Blair kommer naturligtvis att agera inom gränserna för det mandat han fått. Naturligtvis hoppas vi att hans arbete kommer att gynna fredsprocessen i Mellanöstern, och vi önskar honom framgång i sitt uppdrag.
I fråga om den skrivelse jag nämnde måste jag säga att den sammanställdes och undertecknades av en särskild informell grupp av ministrar, och den portugisiska utrikesministern undertecknade den just i den egenskapen. Om ni tittar på skrivelsen står det inte Luis Amado, utrikesminister till Europeiska rådets ordförande, utan där står Luis Amado, portugisisk utrikesminister, och det var endast på den grunden som brevet undertecknades.
Vare sig vi accepterar innehållet eller ordalydelsen i skrivelsen eller inte är det en sak jag anser är viktig. Åtminstone i stort påpekas i skrivelsen den trängande aktualiteten, komplexiteten och behovet för EU som helhet att spela en central roll för att lösa denna konflikt, lösa en konflikt som började för 40 år sedan, och alltså reagera på uppmaningen från många ledamöter här i kammaren om att EU ska sträva efter att så långt som möjligt spela en avgörande roll i frågan. Jag måste säga, ärade ledamöter, att vi i vårt ordförandeskap, naturligtvis tillsammans med kommissionen, ska sträva efter att arbeta så hårt som möjligt för att åstadkomma resultat, och se till att fredsprocessen i Mellanöstern går framåt, och att det görs positiva framsteg.
Benita Ferrero-Waldner
Herr talman! Jag ska fatta mig mycket kort. Vi måste ta ut de positiva delarna i denna mycket komplicerade fredsprocess ur denna diskussion, och försöka pussla ihop dem på ett sådant sätt att det görs framsteg.
Jag hoppas att kvartettens nästa möte, under vilket jag tror att den politiska horisonten och den politiska lösningen åtminstone kommer att börja tas upp, kommer att bli ett sådant framsteg.
För det andra vill jag nämna alla de dagliga förbättringarna för palestinierna: mobiliseringen av internationellt bistånd, den palestinska statens institutionella och statliga behov och planerna på att förbättra den palestinska ekonomiska utvecklingen. I detta avseende är vi också beredda att återuppliva vårt interimistiska associeringsavtal med de palestinska myndigheterna som, bland annat, föreskriver import av jordbruksprodukter från Palestina - även om det naturligtvis skulle ske utifrån ett kvotsystem.
Vi försöker alla att göra vårt bästa, men det beror också på den politiska viljan på de båda sidorna, som vi olyckligtvis inte kan ersätta.
Talmannen
Jag har mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 12 juli 2007.
