Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några kommentarer?

Fernández Martín
Herr talman! Jag har två påpekanden om sammanträdesprotokollet.
Det första är mindre viktigt: i den första punkten om beslut om brådskande förfarande handlar den första punkten om avtalet med Marocko. Jag var här och röstade för, men det framgår inte av sammanträdesprotokollet. Jag var närvarande och gjorde ett inlägg omedelbart efteråt.
Nästa punkt: i går morse fastställdes tidsfristen för att lämna in ändringsförslag till förslaget till betänkande om handlingsprogrammet om påskyndande insatser mot hiv/aids, malaria och tuberkulos till i dag kl. 10.00, och debatten om detta förslag var planerad att hållas sent i kväll. Grupperna arbetade i går för att lägga fram ändringsförslag och i dag ser jag i protokollet att debatten kommer att genomföras onsdagen den 28 november, och att tidsfristen för att lämna in ändringsförslag går ut torsdagen den 22 november.
Jag påpekar å utskottets för utveckling och samarbete vägnar att det inte går att arbeta med kommissionens text, vilken vi arbetade med i går. Det finns bara en version på ett enda språk, men dessutom finns flera olika versioner på detta språk som skiljer sig sinsemellan.
I den senaste versionen - för ge ett exempel, herr talman - står det att kommissionen föreslår ett engångsbidrag på 120 miljoner och det anges inte om detta belopp är i euro, dollar eller någon annan valuta. Kommissionen måste lägga fram en text som är korrekt och meddela oss vilken version som är den slutliga, på samtliga språk.

Talmannen
Vi kommer att se till att er röst registreras.
När det gäller frågan från utskottet för utveckling och samarbete, är handlingarna inte färdigställda, precis som ni sade. Detta är skälet till varför den sköts upp till den 28 november. Detta kommer också att ge utskottet litet mer tid att diskutera frågan och se till att texten blir korrekt. Detta var grunden till diskussionen, och ni gjorde helt rätt när ni tog upp frågan.

Harbour
Herr talman! I egenskap av någon som ständigt i denna kammare har uppmanat ordförandeskapet om en förtida rapport om utvecklingen av våra egna personalreformer, kan jag vara den förste att välkomna det faktum att vi i går fick ett brev från talmannen om denna fråga. Det var ett odaterat brev, men jag antar att det skickades i går. Jag vill emellertid återigen uttrycka ett önskemål om att vi fortfarande behöver mer information. Fontaine skriver i sitt brev: " Jag anser att det är dags att ge alla ledamöter största möjliga information" . Jag är rädd att detta inte är " största möjliga information" , eftersom hälften av den är ett brev till Prodi.
Jag vill att ni ber presidiet och ordförandeskapet att så snart som möjligt ge oss i kammaren en jämförelse mellan de föreslagna personalreformerna i denna parlamentariska institution och de reformer som man föreslår att genomföra i kommissionen. Och med tanke på att kommissionen den 28 oktober antog sin nya personalstrategi, skulle vi vilja ha en förtida diskussion i kammaren med kommissionär Kinnock om hans reformer, och med ordförandeskapet om deras reformer, så att ledamöterna blir informerade på ett lämpligt sätt. Vi måste få en möjlighet att diskutera detta och förstå varför kammarens talman i mångt och mycket föreslår helt olika förändringar jämfört med dem som föreslås för kommissionen. Jag är i likhet med många andra kolleger bekymrad över detta annorlunda förhållningssätt.
(Applåder)

Talmannen
Herr Harbour! Er fråga är välformulerad och presidiet har förstått den till fullo. När det kommer till kritan är kammaren en oberoende institution. Jag kommer naturligtvis att så kraftfullt som möjligt vidarebefordra ert budskap till ordförandeskapet, så att frågan kan få sin lösning. Jag är säker på att alla känner till att det pågår en diskussion inom kommissionen just nu. Fram till dess man har klargjort den övergripande situationen, kan inte heller parlamentet dra några bestämda slutsatser.
Jag har inte brevet med mig, men talmannen har påpekat i det att talmanskonferensen och presidiet var ganska enhälliga när det gäller den ståndpunkt man antog. Som jag har sagt är parlamentet oberoende, och frågan kommer att kunna diskuteras ytterligare. Det råder ingen tvekan om det.
(Protokollet från det föregående sammanträdet justerades.)

Det europeiska området för forskningsverksamhet (Flerårigt program 2002-2006 för EG och Euratom)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande två betänkanden:
(A5-0376/2001) av Gérard Caudron för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om Europeiska gemenskapens fleråriga ramprogram 2002-2006 för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration med syfte att främja inrättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet (KOM(2001) 94 - C5-0087/2001 - 2001/0053(COD));
(A5-0355/2001) av Gérard Caudron för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om Europeiska atomenergigemenskapens fleråriga ramprogram 2002-2006 för verksamhet inom området forskning och utbildning med syfte att främja inrättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet (KOM(2001) 94 - C5-0171/2001 - 2001/0054(CNS)).

Caudron
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Innan jag börjar mitt inlägg om det sjätte ramprogrammet om forskning - ett omfattande program med en preliminär budgetram på 17,5 miljarder euro, inklusive Euratom - vill jag varmt tacka alla de som hjälpt mig med denna digra uppgift. Jag vill nämna det svenska och belgiska ordförandeskapet, Europeiska kommissionen och kommissionär Busquin, ordförande Westendorp och sekretariatet för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi (ITRE-utskottet), vidare gruppadministratörerna, min assistent Gaëlle Le Bouler, de kolleger som varit " skuggföredragande" för ITRE-utskottet, föredraganden av yttranden och skuggföredraganden från de utskott som utsetts att avge yttranden samt gruppsamordnarna.
Jag tror att jag nu, utan större risk för att bli motsagd, kan säga att vi har uträttat ett helt enastående gemensamt arbete. Det kommer för övrigt att visa sig vid omröstningen, jämfört med omröstningarna om fjärde och inte minst femte ramforskningsprogrammet.
Kommen så här långt tror jag att detta i mycket hög grad är resultatet av en dubbel strävan. Först och främst vad gäller formen, en strävan hos mig som föredragande, som alltid har sagt att jag vill representera en bred majoritet i parlamentet och vara dess språkrör. Därefter vad gäller sakfrågan, en strävan att redan i inledningsskedet av vårt arbete stödja principen, grundstrukturen och budgetramen i kommissionär Busquins förslag. Detta stöd har därefter kompletterats och kommer att fortsätta kompletteras med förslag till ändringar, som är resultatet av ett brett samråd med den europeiska forskarvärlden, Europaparlamentariker och alla organ och medborgare som berörs av den europeiska forskningen.
Sedan början av 2001 har jag personligen deltagit i mer än 250 sammanträden, möten och diskussioner om denna fråga och detta betänkande. Jag vill tillägga att jag även strävat efter öppenhet genom att i realtid offentliggöra all tillgänglig information och alla synpunkter om denna fråga via min hemsida på Internet, som de senaste månaderna haft mer än 3 000 besökare per månad, om man bortser från semesterperioden i somras.
För att tala klarspråk har jag - och vi - samtyckt till att konkret inrätta det europeiska området för forskningsverksamhet genom ramforskningsprogrammet, liksom till allt som följer härav, inbegripet att stödja Gemensamma forskningscentret. Jag och vi har samtyckt till behovet av att beakta begreppet europeiskt mervärde enligt Europeiska kommissionens förslag. Men samtidigt har jag och vi krävt att en annan aspekt av mervärdet skall beaktas - mervärdet i att " europeisera" forskningen. Det utgör ett komplement till Europeiska kommissionens ekonomiska mervärde. Jag har hävdat att man måste undvika varje slags känsla av och varje form av uteslutning och att de forskare som upptäckt behovet av en europeisk dimension i sitt arbete måste stärkas i sin uppfattning.
Allt detta har avsatt konkreta resultat i form av två nya delprioriteringar. Först och främst kampen mot de viktigaste sjukdomarna, som är ett komplement till forskningen inom gentekniken och dess förväntade konsekvenser för hälsan. För det andra väg- och sjötransporter med intermodalitet, rörlighet, säkerhet, effektivitet och samverkan som målsättning och med ett utpräglat kvalitets- och miljötänkande.
Detta har även avsatt resultat i form av förslag som rör ramprogrammets funktion, för att säkerställa en mjuk övergång mellan de tidigare instrumenten från fjärde och femte ramprogrammet och Europeiska kommissionens tre nya instrument. Till dessa har jag lagt ett fjärde instrument som kallas " spetsforskningstrappan" .
Ytterligare resultat har avsatts i form av en kompromiss om de särskilda programmen, genom förslaget om ett enda program, för större enhetlighet. Detta skall kompletteras med åtta delprogram, för ett tillräckligt brett deltagande och tillräcklig kontroll. Slutligen har resultat nåtts i form av konkreta åtgärder för att förbättra forskarnas levnadsförhållanden och rörlighet, ej att förglömma de krav som syftar till att stärka de små och medelstora företagens och mikroföretagens roll.
När det gäller Euratom, har majoriteten av ITRE-utskottet även i denna fråga godkänt principerna och grundstrukturen i kommissionens text, med fokus på behovet av att trygga vår energiförsörjning, minska riskerna samt behandlingen av kärnavfall. Slutligen har majoriteten av ITRE-utskottet bekräftat behovet av fusionsforskning och behovet av att snabbt påbörja bygget av en försöksreaktor, om möjligt i Europa. Det måste vi göra om vi skall ha en chans att trygga en säker energiförsörjning under ett halvt sekel.
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar, kära kolleger! Europaparlamentet kommer i dag att ha en gedigen och solid grund att stå på efter första behandlingen. Det gläder mig för övrigt att man i måndags kväll undvek vad jag skulle vilja kalla ett " fult knep" , nämligen att göra antagandet av mina betänkanden avhängigt av slutsatserna från tillfälliga utskottet för humangenetik.
Jag hoppas vidare att vi själva vid middagstid kommer att ha nått en kompromiss om etiska regler, liksom när det gäller forskningen om överflödiga embryonala stamceller. Om denna kompromiss antas i dag, kan det för övrigt bidra till att diskussionerna och omröstningarna om Fiori-betänkandet avlöper väl under sammanträdesperioden i Bryssel i november. Sunt förnuft och tolerans måste segra, med ömsesidig respekt för var och ens övertygelse.
Redan nu har omröstningarna i ITRE-utskottet den 16 och den 22 oktober vunnit gehör hos rådet (forskning) som sammanträdde den 30 oktober. Det är åtminstone den slutsats jag drar vid läsningen av rådets slutkommuniké. I december kommer man vid ett nytt möte i rådet (forskning) att fastställa en gemensam ståndpunkt och jag har goda förhoppningar om att vi därefter kommer att kunna nå ett gemensamt beslut inom ramen för medbeslutandet, genom att prioritera informella överläggningar. Kommer vi att klara oss utan förlikning? Det är inget jag kan lova, men denna morgon vill jag upprepa vad jag har sagt. Ju snabbare vi är färdiga med vårt arbete 2002, desto snabbare kommer parterna inom forskningsområdet att kunna förbereda sig och se till att övergången från femte ramprogrammet blir så bra som möjligt. Desto snabbare kommer vi även att kunna bygga upp våra internationella partnerskap med kandidatländerna och de associerade länderna, utan att glömma alla andra internationella insatser.
Jag vill sluta där jag började, genom att tacka alla som gjort det möjligt att utföra detta goda arbete och vädja till kommissionen och rådet att lyssna på oss, och framför allt att höra oss. Våra krav är inte orealistiska krav, eller krav som dikteras av politisk bekvämlighet. Det är medborgarvänliga och europeiska krav, som växt fram under mogna överväganden och diskussioner. Därför kräver vi att de skall studeras närmare. När tiden är inne kommer de slutliga kompromisserna givetvis att kräva ansträngningar från alla håll, men för ögonblicket handlar det om att helt självständigt fastställa vår ståndpunkt.
Till sist vill jag påminna om ett mål som tydligt ställdes upp redan i januari - att göra denna förberedelse till ett gyllene tillfälle för en europeisk diskussion i syfte att stärka det nödvändiga bandet mellan vetenskap och samhälle och övertyga om att vetenskapen förvisso inte är lösningen på allt, men att det inte finns någon möjlig lösning på vår världs stora problem utan vetenskapen, forskningen och forskarna. Jag hoppas därför att vårt arbete kommer att ha bidragit till detta, samtidigt som det gett kommissionen och rådet förslag hämtade från den europeiska forskarvärlden. Dessa förslag kommer att bidra till att under 2002 förse Europa med ett ramforskningsprogram - kallat det sjätte, och jag vill betona den siffran - som både är nydanande, realistiskt och effektivt. Det kommer att utgöra det bästa redskapet för att genomföra det europeiska område för forskningsverksamhet som vi alla stöder.
(Applåder)

Rühle
, föredragande av yttrandet från budgetutskottet. (DE) Herr talman! Jag vill rikta ett stort tack till föredraganden. Vidare vill jag tacka för den debatt som han har skapat. Den breda debatt bland medborgarna som han talar om har han verkligen försökt genomföra. Såväl inom som utom parlamentet och i forskarkretsar har han försökt gå många till mötes genom att leda en klok diskussion och lägga grunden för en god kompromiss. Ur budgetutskottets synvinkel kan jag säga att jag stöder föredraganden, men eftersom jag samtidigt måste meddela att min partigrupp hyser tvivel och inte kommer att rösta för betänkandet i sin helhet, sitter jag i en knepig sits. Dock står jag här i första hand som föredragande av yttrandet från budgetutskottet. Därför kan jag säga att budgeten för det sjätte ramprogrammet för forskning rör sig inom en god ram. En svag höjning har drivits igenom, men utan att budgetrubriken har sprängts, vilket betyder att programmet budgettekniskt sett rör sig inom en förnuftig och god ram. Med hjälp av detta förslag kan vi verkligen skapa ett europeiskt mervärde.
Eftersom budgetutskottet har sett frågan om hur förfarandet kan förenklas som en viktig punkt för att få ett snabbt godkännande, har även detta diskuterats med kommissionen. Här finns det bra förslag från kommissionen, och vi är övertygade om att vi kan komma fram till ett snabbare förfarande som skall ge våra projektdeltagare snabbare tillgång till medlen. Men eftersom ett mycket viktigt arbete görs i de små projekten har vi samtidigt återigen pekat på vikten av att vi tar stor hänsyn till deltagarna i de små projekten och att de små projekten inte kommer i kläm nu när förfarandet skall trimmas.
Det finns en droppe malört som främst gäller vår grupp, nämligen frågan om de förnybara energierna samt frågan om Euratom-anslagen. Ur min partigrupps synvinkel vill jag säga att det är problematiskt att de förnybara energierna inte har byggts ut i den mån de hade behövts byggas ut och att alltför mycket har släppts igenom framför allt när det gäller fusionen.
(Applåder)

Vattimo
. (IT) Herr talman! I egenskap av föredragande av yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Caudrons betänkande vill jag för vårt utskotts räkning gratulera honom och tacka honom för det inte helt lätta arbete han har utfört. I sitt betänkande benar han på ett balanserat sätt ut alla de viktigaste punkterna som de europeiska institutionerna skall koncentrera sig på när det gäller vetenskaplig forskning och vilken teknisk och social utveckling som skulle bli möjlig. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor vill särskilt peka på behovet av att det offentliga stödet till forskningen omges av största möjliga insyn och deltagande från medborgarnas sida. I ett europeiskt kunskapssamhälle som det som unionen vill genomföra behövs inte bara omfattande kampanjer för alfabetisering, också vetenskaplig sådan, riktade till alla medborgare, utan också att alla deltar allt mer intensivt och aktivt i besluten om vilken inriktning investeringarna på detta område skall ha.
Med andra ord skall inte medborgare utan specialistkunskaper bara dra nytta av - eller som ofta sker lida av - de resultat vetenskapen når, utan också tillsammans med experterna besluta vilka mål forskningen skall sträva efter. Vi anser att det framför allt är efter detta kriterium man skall bedöma en europeisk politik när det gäller vetenskap. Dessa frågor tas rätteligen upp i Caudrons betänkande.
Jag tror att Caudron i sitt betänkande syftar till ett öppet och demokratiskt beslutsfattande om den vetenskapliga forskningen också där han, i stället för att åberopa någon slags medfödd rättsuppfattning som för övrigt endast vissa auktoriteter tror på, talar om stadgor med rättigheter, om de dokument som våra institutioner faktiskt har antagit när det gäller de etiska problemen med forskningen: detta innebär till exempel inom stamcellsforskningen att å ena sidan respektera de känslor stora delar av de europeiska medborgarna har och förbjuda att stamceller produceras för forskningsändamål, å den andra sidan emellertid att man tillåter att forskning bedrivs på de övertaliga celler som annars skulle ha förstörts. På denna och andra punkter tycker jag att Caudrons betänkande skall stödjas.

Mantovani
. (IT) Herr talman! Europeiska kommissionen föreslår att 17 miljarder euro avsätts och inser till fullo hur viktigt det är med forskning och tekniska innovationer i Europa. För närvarande leder forskningsprojekten ofta tyvärr inte till de resultat man hoppas på, som skulle stärka vår ställning i den globala konkurrensen, och Europeiska unionen är inte tillräckligt attraktiv för att locka till sig forskare på hög nivå som har valt att arbeta utomlands.
Det nya programmet borde medföra förändringar: för det första att det ekonomiska stödet koncentreras till ett begränsat antal fastställda prioriterade frågor för Europa, för det andra att forskarna uppmanas till ett närmare systematiskt samarbete och för det tredje att forskarnas rörlighet ökas genom att det skapas en arbetsmiljö i Europa som tilltalar dem. De 42 ändringsförslag som utskottet för sysselsättning och socialfrågor har lagt fram ligger inom ramen för dessa prioriteringar. Många av ändringarna har bifallits, och för det tackar jag föredraganden och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, vars revir det är.
Dessa ändringsförslag gäller sysselsättningen, hälsan och säkerheten på arbetsplatsen, tillgång till arbetsmarknaden för personer med funktionshinder, små och medelstora företag och Europeiska gemenskapens forskningscentra. Vad sysselsättningen anbelangar antogs ett ändringsförslag som innebär att forskningen skall utvidgas till att omfatta operativsystem och maskinvara i Europa, i syfte att öka sysselsättningen och bryta det starka beroende av USA och Japan vi har i dag på detta område. Detta är en central del av new economy och en eftersläpning skulle medföra betydande risker för den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen.
Sedan har vi begärt insatser för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för att bland annat underlätta för socialt utslagna och mindre lyckligt lottade personer, såsom människor med funktionshinder. Också stödet till forskning för små och medelstora företag bifölls ad abundantiam - med en ökning från 15 procent till 30 - och detsamma får sägas om Gemensamma forskningscentret (GFC) med 725 miljoner euro.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag uttala mitt stöd för bifall till betänkandet, eftersom vetenskapen och forskningen tjänar människan och den okränkbara rätten till liv.

Liese
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har arbetat intensivt med ramprogrammet för forskning. Under arbetets gång har vi lagt fram flera förslag som rör en hållbar utveckling, livsmedelssäkerhet och andra frågor som det ansvariga utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi till största delen har antagit, vilket vi är mycket tacksamma för.
Tyngdpunkten har vi lagt på den medicinska forskningen, eftersom detta var den punkt i kommissionens förslag som enligt vår mening var i störst behov av ändring. Kommissionens avsikt att på området hälsa endast stödja biotekniken är för smal. Även andra forskningsområden gör lovande insatser för hälsan och måste stödjas. Jag vill tacka föredragande Caudron för att han har lagt ner arbete även på detta, och vidare vill jag tacka skuggföredragandena, särskilt van Velzen som också har arbetat för detta.
Tyvärr har utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi sett annorlunda på frågan om etiska gränser för medicinforskningen. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har gjort ett tydligt uttalande för forskning och bot mot sjukdomar, men även för tydliga gränser när det gäller människovärdet. Totalt sett kräver utskottet att den forskning som använder sig av mänskliga embryon skall uteslutas ur ramprogrammet för forskning. Ett förbud är nödvändigt inte bara därför att det handlar om mänskliga liv, utan även därför att vi måste bekämpa risken att den kvinnliga kroppen skall ses som ett råmaterial för industrin. Embryoforskningen är inte möjlig utan att kvinnliga äggceller ställs till förfogande, och att donera äggceller är mycket betungande och innebär en medicinsk risk för kvinnan i fråga. Detta är också skälet till att många feminister motsätter sig embryoforskningen.
Som sagt, utskottet för industrifrågor har en annan syn på saken. Därför har jag tillsammans med kollegan Fiori lagt fram ett förslag som ligger i linje med den ståndpunkt som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor intar. Detta är också den linje som följs i Amerikas förenta stater. Ja till stamcellsforskning, men nej till embryonal forskning. Mycket kan man förebrå amerikanerna för, men inte för att vara forskningsfientliga. Därför ber jag om stöd för ändringsförslag 332 från kollegerna Fiori, Liese och andra.
(Applåder)

Fraisse
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill tacka Gérard Caudron för hans betänkande. Utskottet för kultur kan av flera skäl glädja sig åt detta betänkande. Det tar exempelvis upp flera frågor som utskottet för kultur driver och som fanns med i mitt yttrande, nämligen teknik och infrastrukturer för att digitalisera data, alster och arkiv, bevarande och utnyttjande av det historiska arvet och kulturarvet, dopning - utskottet för kultur ansvarar ju även för ungdomsfrågor och idrott - Europas historia, distansutbildning och forskarnas rörlighet. I denna uppräkning beklagar jag att de digitala biograferna försvunnit, det vill säga morgondagens biografer, som måhända hade krävt särskild forskning. Jag hoppas att de särskilda programmen kommer att kunna kompensera detta.
Jag ville också säga att jag är glad att humanvetenskap har erkänts som en vetenskaplig disciplin och inte enbart ses som ett instrument för andra vetenskapsgrenar. Detta är en vetenskaplig disciplin i sig och det förhållande att sjätte ramprogrammet har givit humanvetenskapen denna ställning är ett steg framåt. Möjligen var rubriken för det sjunde prioriterade tematiska området den rätta - social och kulturell forskning. Jag beklagar att den ändrades till " medborgare, demokrati, samhälleliga och politiska institutioner" . Jag tycker att den första rubriken var bra. Och om vi hade haft rubriken " social och kulturell forskning" hade det kanske varit lättare att på ett bra sätt integrera forskning om kvinnor i programmet, och inte bara forskning av kvinnor, vilket kommer att visa sig det gäller budgetposten vetenskap och samhälle. Jag beklagar att Caudron inte behöll formuleringen " om kvinnor" ända till slutskedet av arbetet, vilket för övrigt även gäller filosofin, som ett tag fanns med i tidigare versioner av betänkandet.
Slutligen har jag också under de olika versionerna av betänkandet sett en omsvängning i frågan om spetsforskningscenter, som har blivit Spetsforskningstrappan. I utskottet för kultur var vi mycket måna om att forskningen inte enbart skulle vara reserverad för en elit, så att även andra grupper kunde delta i den - unga forskare, en rad olika institutioner, högskolecenter - under det skede då det europeiska området för forskningsverksamhet byggs upp. Jag ser alltså att även detta har ändrats. Anslagen till budgetposten Vetenskap och samhälle har för övrigt fördubblats, vilket gläder mig, eftersom frågan om formuleringen " av kvinnor" är central för detta område. Det är en fråga för utskottet för kvinnors rättigheter, men även för utskottet för kultur.

Gröner
Herr talman! Som föredragande av yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har jag lagt fram en rad ändringsförslag som framför allt syftar till att förankra principen om gender mainstreaming (integrering av ett jämställdhetsperspektiv) i det sjätte forskningsprogrammet. När allt kommer omkring är det faktiskt det största programmet hittills som med sina i runda tal 17 miljarder nu skall sjösättas.
Kvinnoforskningen och exploateringen av den samlade mänskliga potentialen för forskning och vetenskap har, vilket Geneviève Fraisse just påtalade, hamnat i skymundan i och med att man har valt att fokuserat på andra frågor. 1999 utgjorde männen 66 procent av den verksamma forskningspersonalen inom statliga områden, och inom högskolorna var motsvarande siffra 72 procent. Endast i ett fåtal länder låg andelen kvinnor över 40 procent, nämligen i Irland och Grekland. Högskolorna i Portugal utgjorde det enda område där förhållandet var balanserat med 53 procent. Särskilt underrepresenterade är kvinnorna inom akademisk utbildning i Tyskland med 9 procent. De högsta siffrorna fanns i Finland med 36 procent. Det ligger sålunda i Europas intresse och skapar ett mervärde om kvinnor involveras i samtliga discipliner inom forskning och undervisning, och då menar jag från planering via beslutsfattande till genomförandet av projekt liksom EU-initiativ för priser och konkurrens.
Detta krävde jag i plenum redan i samband med Eryl McNallys betänkande om kvinnor och vetenskap, och för att genomföra detta inrättade kommissionen en Gender Unit (jämställdhetsbyrå) som nu kan redogöra för sina första framgångar. Genom riktade insatser närmar sig andelen kvinnor 40-procentstrecket inom EU:s forskningsorgan liksom i Marie Curie-stipendierna. Framgångarna från det femte ramprogrammet måste således föras framåt. Fördubblingen av budgeten på delområdet vetenskap och samhälle kan tjäna detta mål, och där måste även genusforskning bedrivas.
En sista kommentar: Mitt språk kräver en omarbetning av hela utkastet till ett könsneutralt språk, för det är här vi lägger om växeln och styr mot framtiden framför allt för de unga vetenskapskvinnorna.

Van Velzen
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Jag vill i första hand vända mig till föredraganden och framföra mina hjärtliga gratulationer till honom för resultatet, men också för det ytterst goda sätt som samarbetet förlöpt på. Ni har funnit en innovativ metod, vilket vi vill tacka så hjärtligt för. Det gäller naturligtvis också för skuggföredragandena McNally, Piétrasanta och Plooij-van Gorsel. Vi har haft ett mycket gott samarbete med varandra. Jag skulle också vilja rikta ett tackord till mina egna kolleger, som har lagt ned oerhört mycket energi i detta ärende. Detta är verkligen vårt gemensamma resultat, och jag hoppas därför att kommissionen på samma sätt som rådet är beredd att ta detta resultat mycket seriöst.
Vi har nämligen utvecklat en struktur som gör att allting blir tydligare inom de begränsade marginaler som vi förfogar över. Biovetenskaperna har betonats starkare, det har blivit en bättre koppling mellan mänsklig genomforskning och de sjukdomar som hänger samman med detta, mycket större uppmärksamhet har riktats mot ett sammanhängande paket för industripolitik, informationssamhälle, nanoteknik och även luft- och rymdfart. Dessutom ägnas livsmedelssäkerhet avsevärt större uppmärksamhet. Dessutom har vi, i motsats till kommissionen, prioriterat transport mycket högre vid sidan av mer uppmärksamhet för energi. Engagemanget för jordbruk har också blivit större i sammanhanget. Enligt min uppfattning ser paketet nu bättre ut, allt sammantaget.
Jag anser också att budgeten är mycket viktig. Vi har uttryckligen hållit vårt löfte till rådet att vi inte skall höja budgeten. Vi har flyttat prioriteringarna något. Vi uppmanar därför eftertryckligen rådet att nu också godkänna vår budget och inte börja köpslå, för då bryter kriget ut.
Sedan måste vi på allvar börja inse att Europeiska unionens bidrag till den forskning i medlemsstaterna som bedrivs av de nationella regeringarna och industrin visserligen är begränsat, men ändå av grundläggande betydelse. Det är i det ögonblick som vi kan ge ett komplement från Europeiska unionens sida som det uppstår ett stort mervärde.
Det är inte heller inte för inte som vi har satt in ett fjärde instrument för att övergången mellan det femte och det sjätte ramprogrammet skall gå så bra som möjligt och för att småskaliga projekt också skall kunna genomföras. För små- och medelstora företag har drygt 15 procent reserverats, och det är en av våra prioriteringar.
Herr talman! Decentraliseringen av det sjätte ramprogrammet är viktig, men samtidigt är det viktigt att vi inte belastar de nya integrerade projekten centers of excellence med oerhört mycket administrativt arbete. Därför tror jag att våra ändringsförslag är mycket bra.
Den sista punkten: vi har brottats oerhört med etiska principer. Å ena sidan måste man nämligen skapa en ram inom vilken forskningen kan ske, å andra sidan måste man skapa utrymme för att det skall bli möjligt att tack vare närmare forskning finna en lösning för befintliga sjukdomar med en ärftlighetsfaktor. Att finna denna balans var vår största utmaning, och jag hoppas att vi har lyckats härvidlag.

McNally
Herr talman! Jag tackar föredraganden, Caudron, och kommissionär Busquin, som båda har hjälpt oss att arbeta effektivt, vilket också skuggföredragandena har.
Det sjätte ramprogrammet är det första försöket till genomförande av europeiska området för forskningsverksamhet, som i sig självt är ett resultat av Europeiska rådets möte i Lissabon, och dess strävan efter en framgångsrik ekonomi som grundas på kunskap, på grund av de starka sambanden mellan forskning och utveckling och ekonomiska framsteg - otillräckliga i de flesta EU-länder utanför Skandinavien, skulle jag vilja säga.
Vi välkomnar betoningen på att försöka få ett europeiskt mervärde, och att inte sprida de begränsade medlen över hela det aktuella forskningsområdet. Jag är alltså glad att vi nu riktar in oss på forskning i gränslandet för dagens kunnande, särskilt inom området för nanoteknik, som kommer att bli mycket betydelsefullt i framtiden. Det finns emellertid vissa luckor i förslagen som vi vill fylla igen. De inbegriper, naturligtvis, hälsa - om vi nu inte bara skall tala om postgenom forskning, icke-kärnenergi och land- och vattentransporter.
Jag tar upp internationell verksamhet, eftersom man inom ramprogrammet också måste se bortom EU. Det är nödvändigt att det finns både öronmärkta pengar till internationell gemensam forskning - vi föreslår 400 miljoner euro - och mainstreaming inom all forskning, i synnerhet om hiv/aids, malaria och tuberkulos. Vi måste låta de länder som drabbats av dessa gissel delta i forskningen. De belopp som tilldelats till vetenskap och samhälle i kommissionärens förslag var otillräckliga. Vi föreslår en fördubbling av medlen till vetenskap och samhälle.
Vi anser inte att ett upplägg med ett specifikt program med en förvaltning kommer att resultera i öppenhet och lämplig övervakning. Jag hoppas därför att vårt förslag kommer att se till vi kan få både öppenhet och god förvaltning i varje enskild del av programmen.
Även om vi välkomnar spetsforskningsnätverk och integrerade projekt, måste vi bevara de mer välkända mekanismerna på de tidiga stadierna. Vi måste till varje pris undvika skapandet av vetenskapliga karteller. Jag är nöjd när det gäller Gemensamma forskningscentrets nya uppgift. Jag deltog i Davignons panel, och det är förvisso i överensstämmelse med panelens åsikter.
När det gäller avsnittet om Euratom inom ramen för det sjätte ramprogrammet, tvivlar jag mycket starkt på att ITER-projektet kommer att genomföras, och min personliga åsikt - detta är inte föredragandens åsikt - är att de extra medlen därför inte behövs. De kommer att finnas tillgängliga i vilket fall som helst. Ramprogrammen är en av Europeiska unionens stora framgångssagor. Låt oss bygga vidare på denna framgång.

Piétrasanta
Herr talman! Jag vill först och främst tacka kommissionär Busquin för hans sätt att förbereda förslagen, hans lyhördhet och för vårt goda samarbete.
Jag vill också mycket uppriktigt tacka föredraganden Gérard Caudron, för att han varit utomordentligt lyhörd gentemot alla politiska grupper, mot skuggföredraganden, med flera. Vi har haft ett bra samarbete. Jag tror att han har gjort allt som kunde göras. Även om meningarna går i sär om några slutsatser är det ett gott arbete som utförts. Jag vill även tacka mina kolleger, skuggföredragandena.
Jag vill hävda att detta betänkande om sjätte ramprogrammet för den europeiska forskningen för närvarande är det viktigaste betänkandet, med det europeiska mervärdet, och med dess innovativa karaktär, enligt kommissionärens förslag, och med spetsforskningsnätverk och integrerade projekt. Vi har ett omfattande arbete framför oss. Här finns även viktiga landvinningar som gäller ungdomar, stipendier, kvinnor, för att undvika kompetensflykt. Det går inte att bortse från alla förslag i innovativ anda som detta sjätte ramprogram innehåller.
Här finns tre mycket viktiga frågor som De Gröna prioriterar högt. För det första etiska frågor. Vi vill inte att ändringsförslagen inom området för humangenetik och skapande av embryon för forskningsändamål skall omfattas av gemenskapsfinansieringen. På samma sätt vill vi inte att forskning som använder överflödiga mänskliga embryon och överflödiga embryonala stamceller skall få forskningsanslag. Enligt de uppgifter jag har hört tror jag att vi kommer att nå en överenskommelse om dessa frågor mellan samtliga politiska grupper.
För det andra vill vi ha en utvärdering av den nya teknikens konsekvenser, exempelvis vad gäller elektromagnetisk strålning. Vilken effekt har den på befolkningen, för folkhälsan, osv.? För det tredje vill vi ha en bättre balans mellan forskning om förnybara energikällor och forskning om kärnenergi.
Jag vill instämma med min kollega Eryl MacNally i att vi inte vill öka på anslagen till kärnkraften ytterligare, eller anslagen till ITER-projektet, som endast kan genomföras i ett mycket avlägset tidsperspektiv och vi vill att forskningsanslagen skall balanseras bättre mellan förnybara energikällor och kärnenergi.

Thors
Herr talman, herr kommissionär! Först vill jag betona att jag inte talar på ELDR-gruppens vägnar. Det är ganska många av våra ansvariga, som egentligen har sysslat med denna fråga, som är på väg hit till vår debatt idag, men som kanske inte hinner till omröstningen.
Personligen anser jag att vi kommer att anta alltför många ändringsförslag. Om vi ser på forskningsprogram och forskningsfrågor, finns det knappast något forskningsprogram i hela Europa som är så politikerstyrt. Detta står i total kontrast bland annat till den bedömning som Manuel Castells - ja, man får väl kalla honom samhällsforskare - gjort tillsammans med den finländske filosofen Pekka Himanen om varför Finland är framgångsrikt som informationssamhälle. I deras kanske i övrigt lite vaga bok konstaterar de att vår teknologi och innovationspolitik är framgångsrik, eftersom vi har en fullständigt autonom central för teknisk utveckling. Detta är någonting som jag tycker manar till eftertanke. I andra sammanhang brukar man hylla den finländska innovationspolitiken. Jag tycker att man kan dra en viss lärdom av detta.
Dessutom vill jag betona en sak som särskilt stör mig i detta förslag, nämligen att den samhällsforskning som föreslås definitivt skulle placeras på fel ställe, under GD Informationssamhället. Samhällsforskning hör inte hemma där. Jag förstår inte riktigt hur det har blivit så.
Vi vet också att intresset i forskningsfrågorna i väldigt stor utsträckning har kretsat kring stamcellsforskningen. Idag kan vi i lugn och ro ta ställning till Caudronförslaget. Personligen uppfattar jag att utskottets förslag är väl balanserat. Utskottets förslag visar också den ödmjukhet och den respekt som behövs när vi behandlar forskningsfrågor. Jag tycker att de som säger att vi nu främst skall satsa på stamceller från vuxna personer inte visar den ödmjukhet som vi måste ha inför detta nya område. Under arbetet i det tillfälliga utskottet för humangenetik har jag lärt mig att vi vet väldigt lite. Vi skall följa de gamla principerna och gå vidare inom de olika ramarna. Vidare har jag lärt mig att forskningsprojekten för de båda formerna av stamceller är beroende av varandra. Därför skall de kunna ha lika prioritet. Det tror jag är ytterst viktigt för att vi skall kunna gå vidare som ett framgångsrikt samhälle.
Jag hoppas att dessa kommentarer inte är alltför chockerande, utan att de leder till eftertanke hos alla som är intresserade av att våra forskare verkligen skall kunna bedriva en god forskning.

Seppänen
Herr talman! Via ramprogrammet används 17,5 miljarder euro av EU:s medlemsavgiftsmedel för vetenskaplig verksamhet under de närmaste åren. Storleken på summan visar vilken viktig fråga vi nu har att göra med. Medbeslutandeförfarandet innebär att makten överförs från kommissionen till parlamentet. I den här frågan är det speciellt befogat. Det är skäl att stödja Caudrons modell som berör samordning och förvaltning av programmen samt information till och hörande av parlamentet även beträffande mera detaljerat beslutsfattande än ramprogrammet.
De ämnesområden som kommissionen prioriterat är välgrundade, vilket även gäller för parlamentets kompletterande prioriteringar vilka inte alla gäller informationsteknik och artificiell intelligens. Människans hälsa är beroende av vad hon äter. Det är motiverat att använda medel för undersökning av hela livsmedelskedjan. I den nya biotekniken är det fråga om etiska grunder för allt slags liv, och därför måste tekniken även kompletteras med resultat från mänsklig forskning. Vetenskapen får inte vara beroende av storföretagens etik och därför måste den finansieras med offentliga medel.
Eftersom miljöns tillstånd till stor del är beroende av energiproduktionen strävar man med många av parlamentets ändringsförslag efter att förbättra forskningen kring nya energiformer. Det vore motiverat att styra mera resurser till fusionsforskning än vad kommissionen föreslår. Det finns ett behov att bygga ett nytt Tokamak att användas gemensamt av alla medlemsländer samt Schweiz, Kanada, Japan och Ryssland. När finansieringen minskas försenas detta viktiga projekt och det innebär redan nu att möjligheten att producera fusionsenergi förskjuts med femtio år framåt.
I samband med utarbetandet av ramprogrammet har man inte i tillräcklig utsträckning uppmärksammat verksamheten vid EU:s Gemensamma forskningscenter. Även detta förbrukar vetenskapliga resurser. Under kommande femårsperiod måste man reda ut centrets ställning när det gäller vetenskaps- och forskningssamfundet inom EU och dess medlemsstater; man får inte slösa med forskningsresurser.

Hyland
Herr talman! Jag vill uttrycka min oro över kommissionens betoning på stora integrationsprojekt, som skulle inverka menligt på små företag i gemenskapen, eftersom de främjas inom ramen för utvecklingsprogram på landsbygden och forskning inom jordbrukssektorn och den anknutna livsmedelssektorn. Man har nu tydligt fastslagit att program som får stöd från EU, t.ex. Leader-programmet, kan skapa en hållbar sysselsättning inom glesbygdsområden där mer centraliserade program skulle ha misslyckats.
Jag har inte tillräckligt med tid för att ta upp frågan om behovet av forskning inom livsmedelssektorn, och den nya teknikens möjligheter när det gäller att förbättra diversifieringen av produkter, kvaliteten och konsumenternas tillfredsställelsegrad. Hur snart kan vi förvänta oss att få ta del av en klar och bestämd åsikt om t.ex. den genetiska forskningens möjligheter när det rör praktisk tillämpning inom jordbruket? Fördröjningar inom detta område resulterar i förvirring hos konsumenterna, och kan mycket väl beröva det europeiska jordbruket de instrument som är nödvändiga för att uppnå hållbarhet, kvalitet och konkurrenskraft. Vad har vi lärt oss av den senaste tidens skrämmande händelser i samband med t.ex. mul- och klövsjukan och BSE? Vet vi vad som krävs för att undvika en upprepning av en sådan demoraliserande händelse som en mul- och klövsjukeepidemi som man förlorat kontrollen över?
Slutligen, och inte för första gången, vill jag uttrycka min oro över forskning om mänskliga embryon. Detta parlament måste utöva så stränga kontroller som möjligt inom detta område.

Belder
Herr talman! Caudron-betänkandet hotar att bli problematiskt ur kristen-etisk synvinkel. Omstridda aktiviteter får inte erhålla något aktivt stöd från unionen. Dessutom kommer därigenom den värdegemenskap som EU när allt kommer omkring eftersträvar utan tvekan i kläm. Att ingripa i det liv som skapats av Gud är inte förhandlingsbart. Det bör vara utgångspunkten. Mot bakgrund av detta går det absolut inte att rättfärdiga att forskning på embryon som blir över efter provrörsbefruktningar finansieras av gemenskapens medel. Medborgare blir tvungna att vara med och betala forskning som är straffbar i en medlemsstat som Tyskland och som några nationella parlament har uttalat sig emot.
Ett problem som hänger samman med detta är vilka konsekvenser det får för grannländer till en medlemsstat med mindre stränga regler. Att överföra europeisk forskning till den ifrågavarande medlemsstaten undergräver reglernas effektivitet. Skillnader i etik får ju inte leda till att detta används som konkurrensfaktor. Det skulle också leda till forskarflykt. Förverkligandet av ett enda europeiskt område för forskningsverksamhet kommer att fungera som katalysator i sammanhanget. Därför vill jag allvarligt uppmana er alla att stödja mina ändringsförslag. De syftar till att förebygga detta. Europa måste anstränga sig för att finna en lösning på denna hotande gränsöverskridande problematik. Har kommissionen fördjupat sig i detta?
Slutligen, herr talman, inom forskningsramen för gränsöverskridande problem är det inte finansiering utan samarbete som förtjänar en central plats. Finansiering av forskning på embryon som blir över efter provrörsbefruktningar komplicerar detta samarbete.

Raschhofer
Herr talman, ärade kolleger! Jag välkomnar principiellt kommissionens förslag till ett sjätte forskningsprogram, framför allt den europeiska samordningen och betoningen på grundläggande forskning. Två punkter gör mig bekymrad. För det första: I definitionen av etiska grundprinciper delar sig inställningen här i kammaren mellan å ena sidan ett absolut förbud mot embryonal stamcellsforskning och å andra sidan ett godkännande av denna forskning.
Att avgöra var gränsen går mellan en hög med celler och ett mänskligt liv blir förmodligen en uppgift för var och en att lösa för sitt eget vidkommande. Det är ett långtgående samvetsbeslut. Jag vill dock be er betänka att den embryonala stamcellsforskningen är förbjuden i flera medlemsstater, däribland i Österrike. Det är oacceptabelt att den forskning som är förbjuden i en medlemsstat finansieras med EU-medel i en annan.
För det andra: Inom ramen för Euratom-programmet har 1,2 miljarder avsatts till forskningsanslag. Mer än två tredjedelar av detta går till grundforskningen. Säkerhetsfrågor spelar endast en underordnad roll. En utökad forskning kring icke-radioaktiva energikällor är absolut nödvändig. Detta är ett initiativ som jag saknar.

Trakatellis
Herr talman! Europeiska unionens sjätte ramprogram innehåller frågor som rör såväl områden av mycket hög prioritet som områden med banbrytande forskning från vilken vi förväntar oss de stora vetenskapliga framstegen. Jag vill göra er uppmärksamma på det banbrytande arbete som utförs inom genforskningen. Denna forskning väntas få sin framtida tillämpning inom fyra medicinska områden: För det första de ärftliga sjukdomarna, för det andra de vanligaste dödliga sjukdomarna - det vill säga cancer, hjärt- och kärlsjukdomar samt degenerativa nervsjukdomar -, för det tredje kunskaper om olika sjukdomars struktur som skall leda till nya och effektivare behandlingar och mediciner samt för det fjärde förebyggande av sjukdomar.
De nya kunskaperna om människans genetiska material kommer att vara till hjälp för att nå insikt om de inslag i den genetiska uppsättningen som är sårbara och mottagliga för påverkan från miljön samt från vårt sätt att leva så att nya strategier för förebyggande och för diagnos och behandling av de sjukdomar jag tidigare har nämnt får möjlighet att utvecklas. Stamcellsforskningen kan för övrigt få nya tillämpningar vid behandling av sjukdomar som exempelvis Parkinson, Alzheimer, leukemi och många andra.
Gränserna för forskningen inom dessa områden bör emellertid klargöras så att inte etiska problem skapas. Detta utgjorde också syftet med det ändringsförslag som jag lade fram tillsammans med kollegerna Nistico och Purvis. Detta ändringsförslag tillåter att den av mig tidigare nämnda banbrytande forskningen utvecklas på ett balanserat sätt så att inte etiska problem uppstår. Således hoppas vi också på att de gynnsamma tillämpningar inom medicinen som denna forskning utlovar skall komma till stånd någon gång i framtiden. Jag vill tro att Europaparlamentet kommer att rösta ja till denna linje som sätter gränser och på ett riktigt sätt balanserar utveckling och etik.

Pohjamo
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden av betänkandet för en bra beredning, där det har funnits en vilja att ta hänsyn till kollegernas synpunkter. Vi är flera medlemmar som har oroat oss över de små och medelstora företagens möjligheter att delta i ramprogrammet, eftersom kommissionens ursprungliga förslag inte i tillräcklig utsträckning konkretiserar dessa möjligheter. Kommissionen föreslår så kallade horisontala åtgärder, i vilka de små och medelstora företagen åtminstone till en början har svårt att delta. Därför är ändringsförslagen, vilka godkänts i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om att fortsätta med arrangemang såsom det redan befintliga Craft-programmet, nödvändiga. Detsamma gäller beredningsmedlen. Företagen har redan vant sig vid dessa åtgärder och med dem har man åstadkommit mycket gott. Varför skall man upphöra med ett bra system? Denna fråga berör ändringsförslag 265. Företagens andel föreslås utgöra 15 procent av finansieringen. Även denna fråga måste konkretiseras i de egentliga riktgivande finansieringstabellerna, när man senare beslutar om dem.

Ahern
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden för hans hårda arbete och för de många tilläggen till kommissionens förslag, särskilt när det rör hälsa och sjukdom samt hållbar transport. Detta undergrävdes emellertid i utskottet av vad Van Velzen redan hänvisat till som det gemensamma resultatet. Förslagen om hälsa och sjukdom blev i slutändan mycket mer urvattnade. Våra medborgare kommer att vilja veta varför vi vill lägga mer pengar på rymdforskning än på hållbara transporter. De prioriterar inte detta.
När det rör etiken inom biotekniken, kommer man enligt förslagen att tillåta finansiering av forskning om ingrepp i mänskligt genmaterial. Det är oacceptabelt att försöka normalisera denna typ av forskning. Gruppen De gröna har lagt fram ett ändringsförslag som är förenligt med åsikterna hos de flesta forskarna på området, och detta måste stödjas.
När det rör stamcellsforskning, är produktionen av mänskliga embryon för forskning oacceptabel, och det är också helt oacceptabelt för de flesta av våra medborgare. Det tillfälliga utskottet för humangenetik har dragit mycket nyttiga slutsatser i detta sammanhang, och man borde ha tagit hänsyn till dess betänkande före denna debatt. Ändringsförslagen har emellertid lagts fram i linje med utskottets förslag, och dessa måste också godtas av kammaren, annars hamnar vi i en djup konflikt med medborgarna.
När det gäller genetiskt modifierade organismer och växtgenetik, skulle de förslag som antagits i utskottet innebära att vi får genetiskt modifierat livsmedel på våra middagsbord, och att detta påtvingas de europeiska konsumenterna, helt tvärtemot vad många vill. Detta är återigen något som kan leda till konflikter, och det fanns inte i kommissionens förslag.
När det gäller energi, krävs likvärdig finansiering till förnybara energikällor och kärnenergi. Vi har tilldelat över 1 miljard euro till finansiering av kärnenergi, men däremot inte alls ett likvärdigt belopp till förnybara energikällor. Detta är återigen fullkomligt oacceptabelt för medborgarna. Om vi inte skall få en konflikt mellan vetenskap och samhälle, som kommissionären varit mycket mån om att undvika, måste vi revidera dessa prioriteringar. Förslagen om fusion, till exempel, är föråldrade. Både Förenta staterna och Japan är i färd med att helt upphöra med denna typ av forskning.

Alyssandrakis
Herr talman! Herr kommissionär! Mina damer och herrar kolleger! Vi har framför oss en mycket viktig text vars innehåll inte bara skall fastställa Europeiska unionens finansiering av forskningen utan även visa på inriktningar och verksamheter för alla medlemsländer och då särskilt för dem - exempelvis Grekland - som i praktiken inte har ett eget nationellt forskningsprogram. En konstaterad svaghet för forskningen inom Europeiska unionen är de låga anslagen. Likväl uppfyller inte Europeiska kommissionens totala budgetförslag behovet av en generös anslagsökning och tyvärr presenterade inte utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi någon ökning av budgeten trots att utskottet har lagt till verksamheter.
En annan allvarlig fråga är den om inriktning. Det förslag som vi behandlar lämnar små marginaler åt den fria forskningen vilken visserligen inte direkt kommer att ge resultat som man kan dra nytta av, men dock bidrar till att utveckla kunskapen och den kommer att skapa en grund för tillämpningar under kommande årtionden. Ur denna synvinkel anser vi att det förslag som har lagts fram av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om en minskning av anslagen till det åttonde av de så kallade prioriterade forskningsområdena har en felaktig inriktning. Det betyder givetvis inte att vi motsätter oss de sju föreslagna prioriterade forskningsområdena.
En tredje viktig fråga gäller vem som skall dra nytta av det ekonomiska stödet. Det föreslagna programmets struktur är sådan att den både direkt och indirekt gynnar företag eftersom även inriktningen är anpassad till dessas behov. Enligt vår uppfattning bör företagens forskning finansieras genom deras vinster och inte genom den offentliga budgeten. Vi är samtidigt rädda för att de små forskningsgrupperna kommer att få svårt att få ekonomiskt stöd även om de ändringsförslag som lagts fram av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi i denna fråga kommer att underlätta för dem.
En anmärkning beträffande Euratom-programmet: Man bör vara försiktig när det gäller säkerheten vid fission inom kärnenergin, men man bör också hoppas på att utvecklingen av fusion kommer att ge långsiktiga lösningar på energiförsörjningen. Ur denna synvinkel är jag glad över att utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi föreslår en anslagsökning till reaktorn ITER.
Slutligen är jag rädd för att diskussionen om den så kallade etiska frågan har fått en mycket större omfattning än den borde och antagligen har blivit vilseledande. Den offentliga finansieringen av forskningen är inte ett lämpligt medel för att lösa sådana problem. Det skulle ha varit en allvarlig försummelse av mig, herr talman, om jag inte skulle ha tackat ledamoten av kommissionen Busquin och hans stab samt, givetvis, vår föredragande Caudron och alla de föredragande som befunnit sig i bakgrunden, för det mycket stora arbete som de har utfört.

Sandbæk
Herr talman! Både Caudron och McNally nämnde kampen mot aids, tuberkulos och malaria. Man har avsatt 400 miljoner euro för detta ändamål, men pengarna anslås i budgeten under rubriken " integration av europeisk forskning" i ändringsförslag 339. Kan kommissionen vara snäll och tala om för mig om detta innebär att pengarna bara kan användas i Europa, eller om det är möjligt att med dessa pengar finansiera det all-afrikanska nätverket för utprovning av malariavaccin, som, till skillnad från EU, nu är redo att testa malariavaccin?
Om dessa 400 miljoner euro bara kan användas i Europa, kan kommissionären tala om för mig om mainstreaming kommer att göra det möjligt att finansiera det afrikanska nätverket? Om inte, måste jag uppmana Van Velzen att återigen överväga att godta ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 339, som skulle placera dessa 400 miljoner euro under rubriken " internationell verksamhet" .
Vi håller på att diskutera ett forskningsprogram som kommer att avslutas under 2006. Fram till dess, om vi inte finansierar det all-afrikanska nätverket, kan 400 miljoner personer ha dött i Afrika söder om Sahara och i andra fattiga länder, och över 50 år av initiativ inom utvecklingsområdet kan ha gått till spillo. Detta är oerhört viktigt, så även om Van Velzen inte stöder detta muntliga ändringsförslag, hoppas jag att kammaren gör det.

Montfort
Tack herr talman, och tack även till föredraganden! Sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling är av avgörande betydelse för våra medlemsstater och för hela Europeiska unionen. Forskning skall ju syfta till utveckling. Det är på det sättet vi kan uppfylla utfästelserna från Europeiska rådet i Lissabon och göra Europeiska unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska ekonomi, men även sträva efter full sysselsättning, ty vad skulle forskningen tjäna till om vi inte gemensamt hade detta mål? Utarbetandet och godkännandet av sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling tycks mig vara ett tillfälle att omsätta denna ståndpunkt från Lissabontoppmötet i praktiken, och även förverkliga Europeiska stadgan för småföretag, eftersom företagen är ett viktigt redskap för att sprida vetenskaplig innovation. Därför gläder det mig att en betydande del av anslagen (betydande med tanke på de enorma behoven inom andra områden) har gått till utvecklingen av företag, i synnerhet småföretag och hantverksföretag. Forskningsinsatser och innovation i små och medelstora företag måste stödjas och stimuleras och man måste även förbättra tillgången till bästa tänkbara teknik, även inom den traditionella sektorn. På det sättet kommer företagen att kunna uppfylla kravet på full sysselsättning. Men bland dessa företag vill jag nämna bioteknikindustrin, som kräver särskild uppmärksamhet från vår sida, eftersom den gränsar till biovetenskaplig forskning. Människan får aldrig - oavsett utvecklingsstadium och vare sig det gäller ett embryo eller en vuxen individ - utgöra ett material för att behandla en annan människa. Att finansiera forskning om embryonala stamceller och överflödiga embryon strider mot principen om mänsklig värdighet, som betonas i flera av de texter som ligger till grund för Europeiska unionen och helt nyligen även i Europeiska stadgan för de grundläggande rättigheterna. Denna forskning har för övrigt blivit onödig, eftersom användningen av vuxna stamceller visar mycket lovande resultat när det gäller att behandla obotliga sjukdomar.

Purvis
Herr talman! I linje med Europeiska rådets förklaringar under mötet i Lissabon och i Stockholm, tillsammans med detta parlaments betänkande om bioteknikbranschens framtid, är biovetenskapen en viktig prioritering inom det sjätte ramprogrammet. Denna prioritering bevaras i Caudrons utmärkta betänkande. Parlamentet måste hålla fast vid sin linje och stödja de framsteg som våra vetenskapsmän och forskare kan skapa.
I egenskap av företrädare för de europeiska folken, måste vi i detta parlament också fastställa gränserna som kommer att tillhandahålla en lämplig etik i samband med dessa framsteg. Den genetiska forskningen är mycket lovande när det handlar om att förebygga och bota många av mänsklighetens mest fruktade ärftliga sjukdomar. Men genteknik i detta syfte får inte övergå till att utföras i eugeniska syften. Embryoforskningen får inte resultera i ett avsiktligt skapande av embryon för forskning, även om vi kan godta att tidiga så kallade övertaliga embryon som har framställts för in vitro-befruktning, från spontana aborter eller aborter som sker med hänsyn till moderns hälsa, och som i vilket fall skall destrueras, lagligt och etiskt kan bli tillgängliga för forskning i medlemsstater där det finns stränga föreskrifter och sträng övervakning.
Genom ändringsförslaget från Trakatellis, Nisticò och mig - ändringsförslag 333 - försöker vi att, i jämförelse med vad som skett i den befintliga texten, begränsa och mer exakt fastställa dessa gränser.

Linkohr
Herr talman! Låt mig först uttala mig om anslagen. Som jag ser det är 17,5 miljarder euro för lite, särskilt med tanke på de ambitiösa mål som Europa sin vana trogen har satt upp. Om man tänker på den kommande utvidgningen av EU är det på tok för lite. Detta är ju anslag som en vacker dag skall delas av 25 medlemsstater eller fler, och då är detta otillräckligt. Men sådant är nu läget. Hur som helst hoppas jag att rådet skall godkänna åtminstone dessa 17,5 miljarder, annars - det ger jag van Velzen rätt i - blir det bråk.
Den europeiska forskningspolitiken uppmärksammas mycket starkt för deltagandet i forskningsprogrammen. Här vill jag uppmana kommissionen att på ett långsiktigt sätt göra allt för att underlätta inlämning och bearbetning av ansökningarna, så att forskarna inte längre behöver använda sin tid till att fylla i papper, utan verkligen kan ägna sig åt sin forskning.
En tredje kommentar: fusion. Detta är en punkt som vi är permanent oense om, och jag respekterar att det finns skilda åsikter om detta. Men en sak kan jag inte acceptera, nämligen att resultaten av forskningen ligger så långt bort i tiden. Vi uppmanar ju ungdomarna att redan tidigt sörja för sin ålderdom, även om ålderdomen är något som ligger långt, långt bort för de unga. På samma sätt är detta en åtgärd på lång sikt. Det är upp till våra efterkommande att besluta om det en dag skall byggas ett fusionskraftverk eller inte. Dock är det vi som skall ge dem detta alternativ.
För mig har det alltid varit viktigt att Europeiska unionen även arbetar med mycket känsliga frågor som hittills har legat utanför vår räckvidd, t.ex. nya metoder för att hitta och röja landminor. Sedan några år tillbaka har vi nu lyckligtvis inom Europeiska unionen ett sådant program, som vi har nått beaktansvärda framgångar med. Jag vill starkt förespråka att detta program får fortsätta, att det byggs ut i stor skala och i möjligaste mån samordnas av en och samma hand inom kommissionen. Jag tänker på det Gemensamma forskningscentret, vars hittillsvarande prestationer också bör poängteras.
I samma riktning löper för övrigt ett försök som syftar till att involvera Europeiska unionens forskning i kampen mot massförstörelsevapen, dvs. atomvapen samt biologiska och kemiska vapen. Låt mig även påminna om att kommissionen i eftermiddag kommer att avge en förklaring om förbud mot biologiska vapen. Detta har att göra med bekämpningen av terrorismen. I före detta Sovjetunionen finns ännu i dag enorma lager av biologiska och kemiska stridsämnen som inte kan förstöras därför att verktygen och ofta även tekniken saknas. Här skulle EU kunna göra något för Europas och världens säkerhet.
I fråga om bioetik förespråkar jag det förslag som utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har lagt fram och som helt enkelt tar hänsyn till att medlemsstaterna har olika rättsuppfattningar om frågan, och här kan vi som europeiska lagstiftare inte ersätta medlemsstaterna. Förslaget återspeglar en respekt för suveräniteten.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag ansluter mig till gratulationerna och tackorden till Caudron. Herr Busquin! Det sjätte ramprogrammet har den stora ambitionen att åstadkomma ett europeiskt område för forskning, och jag hoppas helhjärtat att de små men utomordentliga forskarlag som vi har, till och med i de mer avlägsna regionerna, också kommer att kunna spela sin roll i det avseendet. Vi måste ta ett kvalitativt och ett kvantitativt steg inom den europeiska forskningen. Kvinnliga forskare måste kunna spela en roll i detta avseende och avancera till de ledande posterna inom forskningen under de kommande åren.
Den forskning som syftar till att försöka lösa hemligheterna med livet förblir viktig, inte bara den tillämpade forskningen utan även den grundläggande forskningen. Otvivelaktigt kommer den biogenetiska forskningen att skapa nya möjligheter i kampen mot obotliga sjukdomar som Alzheimer, Parkinsons sjukdom och vissa former av cancer.
Inom de gränser som har nämnts i Caudron-betänkandet, i synnerhet i ändringsförslag 22, och under sträng etisk kontroll, även från parlamenten, anser vi att stamcellsforskning måste kunna finansieras inom medlemsstaternas rättsliga ram. Det är av stor vikt att vi tillsammans drar upp riktlinjerna för denna etiska ram och att Europaparlamentet och medlemsstaternas parlament noggrant följer utvecklingen på området, för vi måste till varje pris undvika att det för vissa är tillåtet med allting om det är kommersiellt försvarbart och att det för andra inte är tillåtet med någonting. Vi måste dra upp riktlinjerna för denna ram tillsammans utifrån vårt samvete, även om vi har olika uppfattningar.

Dell'Alba
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! Den italienska radikala gruppen stöder reservationslöst Caudron-betänkandet. De gratulerar föredraganden till att ha slutfört denna svåra och viktiga uppgift, eftersom den öppnar nya perspektiv för den europeiska forskningen, en forskning som gått i stå, en forskning där vår kontinent och unionen inte går i täten, en forskning på det vetenskapliga området och på många andra områden som utgör några av grundstenarna för vetenskapliga framsteg - men även för sysselsättningen - och som gynnar ekonomin och mänsklighetens utveckling.
I det perspektivet är vi särskilt nöjda med den ståndpunkt om humangenetisk forskning som antagits i utskottet för industrifrågor. Enorma framsteg har skett och fortsätter att ske för varje dag och över hela världen. I laboratorier är forskare (och inte galningar som vissa vill tro) i färd med att arbeta för att miljoner och åter miljoner människor nu skall kunna slippa ett fruktansvärt öde, återgå till en normal tillvaro och äntligen återfå sin mänskliga värdighet.
Sjukdomar som Alzheimer, Parkinson, diabetes, cancer, hjärt- och kärlsjukdomar utgör stora fält som måste utforskas inom forskningsområdet, bland annat när det gäller stamceller. Caudron-betänkandet redogör för denna nya utmaning och ger den dess rättmätiga plats. Vetenskapliga framsteg har ända sedan Galileis tid hotat den etablerade ordningen. Eftersom de inrättar en ny ordning måste den dittillsvarande ordningen med nödvändighet omkullkastas.
En del av ledamöterna i vårt parlament försöker dock motsätta sig en utveckling som jag anser vara självklar. Även om parlamentet skulle rösta emot detta betänkande kommer utvecklingen hur som helst ändå inte att stoppas, med tanke på att miljoner och åter miljoner människoliv hotas, hotas av döden och dessa människor kan komma att botas eller förbättra sitt hälsotillstånd genom ny teknik.
Därför röstar jag ja till Caudon-betänkandet och ja till perspektivet att den europeiska forskningen skall kunna anta utmaningen från Förenta staterna och andra internationella ekonomier, genom att vi satsar på en europeisk forskning som kan ge oss en ledande ställning och ge vetenskapsmännen möjlighet att arbeta med bästa möjliga förutsättningar, nämligen embryonala stamceller. Låt oss vara uppriktiga, och säga att detta problem snart kommer att leda till en djup oenighet mellan oss, men det gäller framtiden, kära kolleger, och framtiden kan inte hejdas eftersom den finns där och förr eller senare hinner ikapp oss.

Rovsing
Herr talman! Först vill jag tacka för ett spännande, inspirerande och sakligt arbete inom utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Det har varit en glädje att delta i arbetet kring ramprogrammet. Jag vill också rikta ett tack till kommissionär Busquin för det sätt på vilket han inlett diskussionen med nya tankar kring det europeiska området för forskningsverksamhet. Jag har sett hur de tankar kommissionären lanserat slagit rot i länderna och skapat en dynamik som vi inte sett förut, och som jag i hög grad skulle vilja tillskriva kommissionärens initiativ. Jag gläder mig åt ramprogrammets möjligheter att även involvera länder som inte mottar något direkt stöd från Europeiska unionen - exempelvis kan t.o.m. Iran och Taiwan delta, för att nämna ett par ytterligheter - om länderna själva betalar och om vi anser att de tillför programmen någonting. Detta innebär ett utbyte av unga inom områden som är viktiga för framtiden. Det ger möjlighet till en ny kreativitet och en ny förståelse inom forskningen, vilket är mycket värdefullt, i synnerhet i den värld vi i dag lever i.
Vad gäller den nukleära forskningen anser jag att Europa skall främja denna inom områden som kan bidra till att vi aktivt kan delta i destruktionen av massförstörelsekärnvapen, vapenplutonium m.m. Vi har resurserna och vi har kunskap att utnyttja. Den internationella stämningen är i dag sådan att det finns en möjlighet att genomföra denna destruktion. Låt oss därför också se till att den genomförs, och att Europa deltar i denna destruktion! Slutligen hoppas jag att kommissionären tillsammans med sin generaldirektör skall gå i spetsen för den förenkling som är nödvändig för att små och mellanstora verksamheter och akademiska institutioner skall kunna delta i programmet utan ekonomiska svårigheter.
(Applåder)

Breyer
Herr talman, ärade kolleger! Förslaget till ett sjätte ramprogram för forskning är ett etiskt minfält. Ändringsförslag 22 som handlar om gemenskapsanslag till embryoforskning är fullständigt oacceptabelt, eftersom detta är ett skandalöst brott mot människovärdet. Embryon får inte degraderas till forskningsmaterial! I fyra medlemsstater, däribland Tyskland, är forskningen med embryon förbjuden. Vi får inte tillåta att något som är straffbart i fyra medlemsstater finansieras med gemenskapspengar. Forskningen med embryonala stamceller skulle även sporra till att skapa ännu fler övertaliga embryon. Därför säger vi mycket bestämt nej till detta!
Förslaget stöder till och med könscellsterapin. Därmed skulle Europaparlamentet verkligen utmanövrera sig själv både politiskt och ekonomiskt i hela världen, för ingen inom vetenskapen kräver en könscellsterapi, tvärtom vill man ha ett fördömande.
Därför ber jag er låta oss röja undan dessa etiska minor från forskningsprogrammet och rösta fram ett ansvarsfullt ramprogram för forskningen!

Carraro
Herr talman! Först och främst vill jag instämma i tacket till kommissionär Busquin och föredraganden Caudron för det utmärkta arbete de har lagt ned på antagandet av detta sjätte ramprogram om forskning. Det är ett arbete som jag tycker är så förträffligt och fullt av nyskapande innehåll att det nästan är synd att debatten i parlamentet har kommit att koncentreras på en enda fråga, om än en viktig sådan, som den om etiken och användningen av stamceller. Därmed förlorar vi alla de nya och mycket viktiga beståndsdelarna i detta sjätte ramprogram ur sikte.
Jag anser att det är någonting nydanande, viktigt och positivt med att skilja ut åtta prioriterade områden för forskningen. Emellertid finns det en risk att de små och medelstora europeiska företagen i någon mån utestängs från områden som strukturmässigt lämpar sig bättre för stora företag. Det förslag föredraganden Caudron har lagt med instrumentet spetsforskningscenter tycker jag verkar vara en bra kompromiss - och det instämmer jag alltså i - även om jag uppmanar kommissionen och kommissionären att alltid vara så uppmärksamma som möjligt på de små och medelstora företagens behov.
Risken är alltid överhängande att storföretagen lägger beslag på de europeiska forskningsmedlen, de som definitionsmässigt kanske har minst behov av dem, kanske också på saklig grund eftersom de har större kapacitet att föreslå och förvalta forskningsprogram.
Om vi i stället vill bygga det kunskapssamhälle som målades upp i Lissabon måste forskningen genomsyra hela vårt samhälle och därmed vara en angelägenhet för in primis just de små och medelstora europeiska företagen.
Ett par ord om Euratom-programmet avslutningsvis: jag tycker att de anslag som föreslås i betänkandet är bra. Vi måste dra igång ITER-projektet, som dock inte skall blandas ihop med de kärnenergiprogram vi har i dag. Vi talar om forskning här, vi talar om de rena energikällornas framtid.

Nisticò
Herr talman! Först och främst vill jag tacka kommissionär Busquin för hans fantastiska engagemang och den entusiasm han har lyckats väcka i Europaparlamentet för skapandet av ett europeiskt område för forskningsverksamhet. Jag vill också tacka föredraganden Caudron, liksom skuggföredragandena Van Velzen och McNally, för deras bidrag och den respekt de har visat de enskilda ledamöter som genom ändringsförslag har försökt att förbättra detta ramprogram.
Den text kommissionen ursprungligen föreslog har kompletterats och stuvats om avsevärt, så att å ena sidan de prioriterade frågorna för forskningen i Europa på olika områden framgår bättre och, å den andra, den ursprungliga ekonomiska strukturen har stöpts om. När det gäller den biomedicinska sektorn vill jag säga att jag är glad över ökningen med 500 miljoner euro till biomedicinen, inte bara till genforskning och postgenom forskning utan även till all den forskning som syftar till att öka förståelsen för de molekylära mekanismer som orsakar sjukdomar.
Jag vill än en gång slå fast ett grundläggande faktum, som Trakatellis redan har nämnt, det vill säga att det inte kan finnas någon forskning i Europa som är viktigare och bör prioriteras högre än den som rör människans hälsa och hennes fysiska och psykiska lidande. Det är därför jag vänder mig till kommissionär Busquin, på hela vetenskapsvärldens och några Nobelpristagares vägnar, som vännen Renato Dulbecco, Rita Levi Montalcini, John Vane, med en anhållan om att denna ökning av de ekonomiska resurserna till den biomedicinska forskningen skall bibehållas under dessa fem år.
Genom vetenskaplig forskning kan vi äntligen, tack vare ny teknik, bekämpa fruktansvärda sjukdomar som än i dag är obotliga, såsom cancer, aids, Alzheimers, Creutzfeld-Jakob, hjärt- och kärlsjukdomar och så vidare, genom att bland annat utnyttja avancerad teknik som till exempel i ändringsförslaget från Trakatellis, Purvis och Nisticò, som uppvisar ett stort mått av balans och som hela kammaren kan instämma i.

Lange
Herr talman, kära kolleger! Låt mig inledningsvis tacka Gérard Caudron för hans tunga arbete. Jag tror att det är så här vi säger på tyska: Det är lättare att hålla ordning på en säck loppor än att förena de olika intressena här i parlamentet, och därför vill jag hjärtligt tacka för ett lyckat resultat.
Genom ramprogrammet för forskning vill vi bidra till att stärka den europeiska industrins konkurrenskraft. Vi vill underbygga och stödja vår europeiska politik genom forskning. Men vi vill också föra forskningen närmare medborgarna. Därför är det glädjande att vi genom tre viktiga steg i någon mån har kunnat förbättra kommissionens förslag på detta sista delområde.
Hit hör, som jag ser det, för det första att forskningen lyder under principen om en hållbar utveckling, vilket då sker i enlighet med artikel 6 i Amsterdamfördraget eller rådets beslut från toppmötet i Göteborg. Vi måste jämka samman de ekologiska kraven med de ekonomiska och sociala kraven, och därför är det både riktigt och nödvändigt att låta forskningen lyda under denna högsta prioritering. Detta visar sig ju även i vissa kompletteringar på området energi och hållbara transporter.
För det andra tror jag att det är lika viktigt som nödvändigt att förankra forskningen i samhället, dels genom att inför varje forskningstillfälle analysera vilka konsekvenser forskningen får för samhället, dvs. göra en bedömning av de tekniska följderna, dels genom att aktivt bjuda in medborgarna i dialogen om forskning och stärka dialogen mellan forskning och samhälle. Därför är det enligt mitt sätt att se det både riktigt och nödvändigt att öka anslagen till detta område.
Den tredje komponenten som för medborgarna närmare forskningen är utan tvekan ökade möjligheter för små och medelstora företag, universitet och små forskningsinstitut att delta, eftersom det ju är just här som det finns stora potentialer med innovativa idéer men även eftersom så många människor, så många européer är aktiva med detta. Därför måste vi se till att förfarandena förenklas, blir öppna och snabba och alldeles särskilt att de som får avslag också får ett svar som visar att forskare tas på allvar. Om vi verkligen kan genomföra de tre punkterna, nämligen frågan om hållbarhet, frågan om dialog mellan forskning och samhälle och en effektiv dialog med de små och medelstora företagen, då är jag säker på att forskningen inte enbart förankras i medvetandet hos européerna, utan även i deras hjärtan!
(Applåder)

Niebler
Herr talman, ärade kommissionär, ärade kolleger! Även jag vill inledningsvis tacka kommissionären för ett utmärkt arbete. Givetvis vill jag även tacka Caudron för hans båda utmärkta betänkanden. Tack också för det goda och konstruktiva samarbetet i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Även jag har haft stor glädje av detta, inte minst tack vare vår skuggföredragandes goda arbete.
Jag skulle vilja ta upp två frågor: För det första genforskningen. Genteknik och bioteknik innebär stora möjligheter för medicin och miljö, och därför är det väl också inte mer än rätt att detta får ett massivt stöd även på europeisk nivå. Men så snart det blir fråga om att göra mänskliga embryon till föremål för forskning krävs det enligt min mening av etiska skäl en tydlig gränsdragning. Vissa medlemsstater, däribland Tyskland, förbjuder både användningen av mänskliga embryon i forskningssyfte och, givetvis, verksamheter som går ännu längre, som exempelvis att klona mänskligt liv.
Jag anser att vi med hänsyn till och respekt för övriga medlemsstater måste ställa handlingar, som så starkt berör det etiska ansvaret, utanför det gemensamma europeiska forskningsstödet, och därför vill jag eftertryckligen vädja om stöd för Posselts ändringsförslag 334 och Lieses ändringsförslag 332.
Den andra fråga som jag helt kort vill beröra är fusionsforskningen. Jag är helt klart för ett stöd för fusionsforskningen. Jag anser att kärnfusionen kan bli en framtidsteknik. Man slipper i stort sett koldioxidutsläpp som skadar klimatet. Inte heller efterlämnar kärnfusionen något radioaktivt avfall att tala om, och framför allt slipper vi de stora långtidsbelastningar som är fallet vid kärnklyvning. Därför bör Europa ta chansen att på detta område, där vi globalt sett har en speciell ställning, fortsätta med forskningen och inte skära ner budgeten, utan åtminstone stå kvar på den nivå som ursprungligen föreslogs.

Bethell
Herr talman! Som en person som lider av en neurologisk åkomma, nämligen Parkinsons sjukdom, är jag naturligtvis partisk i denna fråga, men jag är litet chockerad över den frekventa användningen av termer som " oacceptabelt" och " värdighet" , som tillämpas på folk som försöker att hitta en lösning genom medicinsk forskning på de fruktansvärda problem som de som lider av neurologiska sjukdomar drabbas av, t.ex. Alzheimers sjukdom, MND (Motor Neurone Disease) och Parkinsons sjukdom. Det finns ingen värdighet i att dö av MND, och det är inte heller särskilt värdigt att lida av Parkinsons sjukdom. Jag vill alltså rekommendera kammaren att se på saken som den lidande gör, såväl som att se på saken - om det finns någon som gör det - som den som framför allt värnar om att bevara embryot.
Om jag ansåg att ett embryo hade samma mänskliga rättigheter som ett barn eller en vuxen person, skulle jag naturligtvis inte stödja något som innebar förstöring av mänskligt liv. Men enligt lagstiftningen i våra medlemsstater godtas i stort sett att det föreligger en skillnad mellan ett embryo, ett befruktat ägg och en vuxen eller ett barn som redan är en människa. Den enes mänskliga rättigheter är inte riktigt desamma som den andres mänskliga rättigheter. Så sägs i lagstiftningen i de flesta av våra medlemsstater. Jag tror inte att grundaren av den kristna religionen, som lade stor vikt vid att hela de sjuka, skulle hindra dem som helt enkelt bara vill bota sjuka människor. Jag kan inte tro att detta är avsikten med den kristna moralen.
(Applåder)

Quisthoudt-Rowohl
Herr talman, mina damer och herrar, kära kolleger! Först och främst vill jag givetvis gratulera föredragande Caudron. Av egen erfarenhet vet jag vilket enormt arbete det innebär att slutföra åtminstone ett förslag till ramprogram. Och nu kommer vi i dag och i morgon att med pomp och ståt fatta beslut om programmet. Det är de stora ordens tid, ord som är nödvändiga. Och jag vill passa på tillfället att tacka kommissionen för samarbetet.
Men papper rodnar inte. Vi kommer att få ett bra program, men det är nu arbetet börjar. Vad skall vi göra av alla dessa mål som står på papperet? Hur skall vi förverkliga dessa mål? Detta står fortfarande skrivet, om inte i stjärnorna, så i alla fall i huvudet på tjänstemännen och kommissionären. Därför behöver vi snabbt få en konkretisering av hela detta förehavande. Vi behöver snabbt ett specifikt program. Det är det ena. Vi är också beroende av ett fortsatt samarbete med kommissionen om det skulle bli aktuellt att ändra dessa specifika program här i parlamentet.
En annan punkt: Det lönar sig inte att ställa 17, 18, 16 miljoner euro till förfogande - summan är ännu inte helt fastställd - om pengarna inte hamnar där de faktiskt behövs, nämligen på universiteten, i industrin och i de små och medelstora företagen. Därför är det absolut nödvändigt att de regler som handlar om deltagande i ramprogrammet är praktiskt genomförbara, att de står mycket nära verkligheten i forskarnas värld och att de står mycket nära kraven i de verksamheter som anslagen skall bidra till att göra innovativa. Vi får nämligen inte glömma att forskning och innovation inte är ett mål i sig. Målet med forskning och innovation är att få ut produkter på marknaden och att förbättra vår konkurrenskraft. Om detta skall lyckas måste deltagandet vara stort, då måste instrumenten för hur anslagen fördelas vara öppna för insyn så att var och en, från Finland till Sicilien eller Grekland, vet hur han eller hon ligger till.
Sålunda är det inte enbart arbetet för kommissionens ledamöter som härmed börjar, utan arbetet börjar även för oss. Tiden efter ett ramprogram är tiden före nästa, men alldeles särskilt är det den tid då ramprogrammet skall genomföras. Parlamentet kommer att hålla ett mycket vaksamt öga på hur mycket kontinuitet som finns mellan det femte och det sjätte ramprogrammet, hur tillförlitliga de instrument är som kommissionen använder sig av och hur anslagen fördelas. Vi kommer att genomföra en kontroll även i efterhand.
Ett stort tack, jag ser fram emot ytterligare år av samarbete!

Scallon
Herr talman! Jag stöder forskningen. Vi vill alla hitta botemedel för sjukdomar, och jag är övertygad om att vi alla personligen inom våra familjer har erfarit den sorg som en obotlig sjukdom för med sig.
Under det gångna året i det tillfälliga utskottet för humangenetik och annan ny teknik inom den moderna medicinen, diskuterade vi olika sätt att nå lösningar på dessa medicinska problem. Förra veckan röstade vi för att stödja finansiering av okontroversiell stamcellsforskning där man använder moderkaka, navelsträng och vuxna stamceller. Vi röstade med partiöverskridande stöd för att förbjuda finansiering av forskning som resulterar i destruering av mänskliga embryon, alla typer av kloning, användning av så kallade övertaliga embryon och ingrepp i mänskligt genmaterial. Flertalet i det tillfälliga utskottet, vars mål var att utarbeta etiska riktlinjer för Europeiska unionen, förkastar därför den forskningsfinansiering som föreslås i Caudrons betänkande. EU-medel bör inte användas i samband med kontroversiell forskning, som är förbjuden i fyra medlemsstater, mitt hemland inbegripet.
Hänsynstagande till den mänskliga värdigheten är en grundläggande princip som upprätthålls i alla europeiska och internationella avtal. Jag ber er att inte överge denna princip. Många medborgare, även jag själv, anser att det finns en mer godtagbar, etisk och moralisk väg framåt, än den som leder till förstörelse av ett oskyldigt mänskligt liv för att kunna bota ett annat. Jag uppmanar er att förkasta den finansiering som föreslås i Caudrons betänkande.

Posselt
Herr talman, mina damer och herrar! Forskningspolitik är en av de saker som vi helt klart behöver mer av i Europa. München är ett av de modernaste sätena för forskning i Europeiska unionen, och Franz Josef Strauss lade redan för 30 år sedan om växlarna på ett sätt som gjorde att vi i dag har en europeisk luft- och rymdfartsindustri.
Detta forskningssäte har aldrig lidit skada av att forskningspolitiken alltid har dragit tydliga etiska gränser. Tvärtom! Till dessa tydliga etiska gränser hör inte minst förbudet mot forskning med embryonala stamceller, import av embryonala stamceller och forskning som använder embryon, eftersom detta inte är någonting annat än kannibalism. För även om ett mänskligt liv kan botas genom dödandet av andra mänskliga liv, så är detta i mina ögon etiskt sett oacceptabelt. Det är kannibalism!
Jag är mycket glad att Europaparlamentet med klar majoritet har stått fast vid denna linje i alla beslut sedan Ghergos betänkande 1988, och att tyska förbundsdagens undersökningskommitté i måndagskväll med stor majoritet slöt upp bakom denna linje, med hänvisning till Fioris betänkande, som vi med stor majoritet antog förra veckan i utskottet för humangenetik. Därför skulle jag djupt beklaga om detta viktiga och utmärkta forskningsprogram skulle förknippas med försöket att motarbeta Europaparlamentets tydliga etiska linje rörande skyddet för embryot, dvs. skydd för människan.
Jag vädjar till er att anta Scallon och Posselts ändringsförslag, och att, om detta nu inte skulle antas, stödja Lieses och Fioris kompromissförslag samt att rösta emot samtliga övriga förslag i frågan. Europaparlamentet har ett gott rykte som ställs på spel, nämligen ryktet att sedan drygt 10 år tillbaka stå i spetsen för dem som kämpar för skyddet för människan.

Kratsa-Tsangaropoulou
Herr talman! Det sjätte ramprogrammet för forskning utgör en seriös och grundläggande satsning av Europeiska unionen i syfte att försöka uppnå sina strategiska mål, det vill säga att under de kommande tio åren bli det mest konkurrenskraftiga området i världen grundat på kunskapens ekonomi. Programmet låter också Europeiska unionen berikas av de framsteg som görs i andra delar av världen och samtidigt bidra till mänsklighetens utveckling.
Vi måste alla leva upp till de krav som denna utmaning ställer på oss, på både europeisk och nationell nivå. Det gäller det generösa ekonomiska stödet till forskningen inom alla områden, samordnandet av forskningen på europeisk nivå i motsats till den uppsplittring som sker i dag, och spridningen av forskningen inom hela den ekonomiska och sociala strukturen. Uppnåendet av våra mål när det gäller politik och utveckling beror just på hur man använder forskningsresultaten till gagn för hälsa, medborgarnas livskvalitet, full sysselsättning och vår sociala sammanhållning.
Jag koncentrerar mitt inlägg på behovet av forskning inom den sociala sektorn. Vår sociala modells livskraft utgör den främsta förutsättningen för vår utveckling. Den sociala dagordningen som vi har antagit och tillämpar är grunden för denna politik. De ekonomiska och sociala omvandlingarna har lett till ett dödläge för vår ekonomi och vårt samhälle. Den åldrande befolkningen, det stora antalet fattiga och socialt isolerade, de många arbetsplatsolyckorna, behovet av en lyckat integrering av stora grupper medborgare - exempelvis romer -, integrering på arbetsmarknaden av funktionshindrade, det ständiga behovet av att kvinnors situation på arbetsmarknaden underlättas, de nya farorna när det gäller arbetstagarnas hälsa samt det ökade mångkulturella inslaget i det europeiska samhället - detta kräver vetenskaplig forskning som skall ligga till grund för vår politik under de kommande åren. På så vis kommer även de europeiska länder som inte har någon tradition inom social forskning att bli motiverade och det är just dessa länder som ställs inför de största utvecklingsproblemen.
Slutligen skulle jag vilja betona behovet av information till och diskussion med medborgarna om alla våra forskningsmål. Forskning inom alla sektorer, från bioteknik till social forskning, pågår långt från medborgarna och i stängda laboratorier eller utredningsrum. Medborgarna är inte i stånd att läsa artiklarna, inte bara i de vetenskapliga tidskrifterna utan även i tidningar med stor spridning. Vi bör bemöda oss om att systematiskt informera medborgarna.

Gutiérrez-Cortines
Herr talman! Sedan betänkandet och ramprogrammet lades fram inför parlamentet har dessa ändrats avsevärt.
Medborgarna måste få vetskap om dessa omfattande förändringar och det goda samarbetet mellan institutionerna. Att samarbetet har varit så gott anser jag i hög grad beror på att Caudrons flexibilitet, på hans förmåga att lyssna och även på de andra föredragandena från andra partier, som Van Velzen, som ständigt har varit lyhörd och godtagit de ändringsförslag och uppslag som ledamöterna har kommit med. Jag har aldrig förut arbetat i ett utskott där man har tagit sådan hänsyn till ledamöterna och allas krav. Jag hoppas och önskar att den andan lever kvar under genomförandet, eftersom detta helt klart är ett europeiskt projekt som måste växa och breddas.
Jag måste även säga att den övergång som har skett från en politik med benägenhet för att minska arbetsbördan, att minska utskottets arbete och arbeta med färre men större projekt, har varit lyckad. Parlamentet har lyckats bryta centraliseringen av de stora projekten, de stora företagen, av forskningsprogram som egentligen döljer ett ofta halvstatligt arbete när det gäller de stora forskningscentren och de stora industrierna, som till exempel flygindustrin. Parlamentet har lyckats uppnå att projektet öppnas i flera riktningar, att prioriteringarna utökas till områden som hittills inte hade täckts eller som inte ansågs vara viktiga.
Det finns flera innovationer som medborgarna bör känna till: en av dem, den viktigaste enligt min åsikt, är att ett fjärde instrument skapas. Att införa ett nytt instrument innebär att dörren öppnas för småskaliga projekt, att det blir lättare för små och medelstora företag att involvera sig och detta kan bidra till förverkligandet av ett europeiskt område för forskningsverksamhet, eftersom Europa är sammansatt av många små stater med många små forskningscentrum. Medeltalet för ett europeiskt forskningslag överstiger inte sex personer, medan medeltalet för amerikanska forskningslag ligger på tjugofyra personer.
Europa behöver skyddsåtgärder och motivering som är anpassade till dess dimension. Europa är fortfarande präglat av individuella initiativ. Jag anser därför att spetsforskningstrappan tas upp på ett mycket bra sätt i ändringsförslag 305.
Vi har även infört viktiga kulturella aspekter. Kulturarvet är en av de resurser som inte är förnybara. När en kungagrav från medeltiden försvinner, med kungens klädedräkter och garderob, när vrakgods eller fartyg försvinner ner på havets botten, måste den nya tekniken användas för att återställa dessa lämningar. Arkitektur, ingenjörsvetenskap, byggnaders strukturer, allt detta är vetenskap. Vi stöder skyddandet av kulturarvet och vi anser att Europeiska unionen bör fortsätta att stödja detta.

Busquin
. (FR) Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Vi har kommit till ett avgörande ögonblick för antagandet av det nya ramforskningsprogrammet. Europaparlamentets yttrande i första behandlingen är ett avgörande steg.
Även jag vill instämma i alla gratulationer som riktats till föredraganden, Gérard Caudron, och jag vill verkligen säga att betänkandets kvalitet, men även den anda han låtit betänkandet präglas av och den energi och det arbete han lagt ned på det, är föredömliga när det gäller att slutföra en svår uppgift. Som Quisthoudt-Rowohl påpekade är det en komplicerad uppgift, men Caudron har verkligen skött den med den äran och jag vill tacka honom särskilt.
Jag vill också säga att arbetet är resultatet av ett kollektivt arbete, och jag vill knyta skuggföredraganden från övriga grupper till processen. Jag skall inte nämna några namn, men jag tror att våra tankar går till alla som engagerat sig i detta arbete under de senaste månaderna, och gjort det på ett konstruktivt sätt, vilket också har påpekats. Självklart vill jag också knyta föredraganden från de olika utskotten till processen, liksom givetvis hela ITRE-utskottet och utskottets sekretariat som har medverkat i arbetet.
Jag anser att det arbete som läggs fram för oss verkligen är ett kollektivt arbete av hög klass.
Ni vet att det i denna fråga finns ett antal ändringsförslag som återstår. Jag skall inte försöka lägga fram kommissionens ståndpunkt om vart och ett av dessa, för i så fall skulle ni behöva ge mig två timmars talartid, men jag vill säga att en fullständig tabell omedelbart kommer att lämnas in till parlamentets kansli för detta ändamål.
Allmänt vill jag understryka att kommissionen i stort går på ITRE-utskottets linje. Även om det statistiskt sett kanske kan ifrågasättas, har kommissionen i praktiken antagit 248 av 334 ändringsförslag - i nuvarande skick, delvis eller i princip - vilket motsvarar tre fjärdedelar. Ni skall som sagt få se kommentarerna till vart och ett av dessa ändringsförslag, och skälen till att andra ändringsförslag inte kan godkännas av kommissionen. Ibland finns de nämligen redan med i förslaget, vilket är viktigt att känna till.
Jag skall alltså bara lägga fram kommissionens ståndpunkt om kärnfrågorna, enligt hur de definieras i de ändringsförslag som antagits av ITRE-utskottet.
Jag skall ta upp ramprogrammets struktur, dess vetenskapliga och tekniska innehåll, instrumenten för programmets genomförande, den totala budgeten och budgetfördelningen, den etiska frågan, och avslutningsvis säga några ord om programmets förvaltning, eftersom detta givetvis är den springande punkten, vilket också har framhållits.
När det gäller ramprogrammets övergripande struktur delar kommissionen parlamentets synsätt, som det kommer till uttryck i ändringsförslag 36 som ursprungligen lades fram av van Velzen. Kommissionen och parlamentet kan därmed glädjande nog enas kring tanken på ett enda särskilt program för samtliga prioriterade tematiska områden, så att en tvärvetenskaplig samstämmighet och en strategisk syn på forskningen i Europa kan uppnås.
Tack vare denna metod är det även möjligt för parlamentet att nära följa upp genomförandet. Vart och ett av de åtta prioriterade områdena kommer nämligen att tilldelas en särskild budgetpost, som kommer att omfattas av parlamentets budgetkontroll.
När det gäller det vetenskapliga och tekniska innehållet handlar de flesta ändringsförslag om det vetenskapliga innehållet, närmare bestämt ändringsförslag 30-294. Vi godkänner en rad förslag från parlamentet om följande prioriterade områden: 2 (informationssamhällets teknik), 3 (nanoteknik), 4 (flyg- och rymdteknik) och 7 ( medborgare i det europeiska kunskapssamhället). Vi tänker exempelvis på Schroeders ändringsförslag om respekten för privatlivet inom informationsteknikens område, och på ändringsförslagen från utskottet för sysselsättning om forskning i linje med målsättningarna från Lissabon.
Framför allt godtar kommissionen att omstrukturera innehållet i de prioriterade områdena 1 (Genforskning och hälsa), 5 (Livsmedelssäkerhet) och 6 (Hållbar utveckling), enligt de riktlinjer som parlamentet föreslår.
Prioriteringsområde 1: att vidga perspektivet till en analys av generna för samtliga levande organismer och betona de medicinska forskningsaspekterna i två separata avsnitt, i synnerhet vad gäller cancer, under den budgetpost som föreslås av van Velzen och i samma anda som ändringsförslagen från Gutiérrez-Cortines och Caudron, går i en riktning som vi fullt ut kan godta.
I det sammanhanget vill jag förresten flika in ett svar på inlägget från Sandbaek om de fattigdomsrelaterade sjukdomarna och vaccin mot aids, tuberkulos och malaria. Sådana planer finns givetvis redan inom ramen för den internationella politiken, vilket McNally för övrigt framhöll, och den tekniska plattformen om aids, malaria och tuberkolos ligger därför helt i linje med vad Sandbaek efterlyser. Frågan hade redan besvarats.
Prioriteringsområde 5: att förstärka de aspekter av jordbruksforskningen som har anknytning till livsmedelssäkerhet, framför allt i samma anda som vissa ändringsförslag från utskottet för jordbruk och fiskeriutskottet, och ändringsförslaget från Piétrasanta och Quisthoudt-Rowohl som här tillmötesgås inom område 5 - livsmedelssäkerhet.
Prioriteringsområde 6: att omorganisera det, såsom föreslagits av Caudron, Lange, Hyland och van Velzen, i tre helt skilda avsnitt motsvarande de aspekter som berör miljö, transport och energi. Till energiavsnittet räknar jag givetvis förnybara energikällor, med tonvikt på vissa specifika aspekter av dessa. Detta var också önskemålet från utskotten för miljö respektive transport. Det prioriterade området " Hållbar utveckling" kommer alltså att delas in i tre underavsnitt som behandlar dessa tre aspekter.
Innan jag går över till allmänna synpunkter, vill jag tillägga att kommissionen godkänner eller på samma sätt beaktar flera ändringsförslag som berör innehållet och den allmänna politiken. Det gäller bland annat samtliga ändringsförslag från Glante om kandidatländernas deltagande, ändringsförslaget från McNally om att undanta vapenforskning och ändringsförslaget från Linkohr om forskning som rör säkerhetsfrågor som kan beaktas inom ramen för forskning om aktuella frågor och inom ramen för Gemensamma forskningscentret. Vi är även mycket uppmärksamma på de små och medelstora företagen, vars roll Rovsing och Carraro påpassligt påminde om nu på morgonen. Det är helt klart att de små och medelstora företagen har en särskild roll att spela i det kommande ramprogrammet.
När det gäller instrumenten, instämmer kommissionen till stor del i inriktningen på parlamentets ändringsförslag. Grundtanken är att under en viss period använda de mer traditionella instrument som för närvarande är i bruk, vid sidan av de nya instrumenten med stor integrerande förmåga. Detta var för övrigt den tanke McNally förde fram. Därför föreslår kommissionen att man inom vissa ramar, inom ramen för spetsforskningstrappan som föreslagits av föredraganden Caudron, skall använda sig av de särskilda målinriktade projekt och samordnade insatser som föreskrivs i kommissionens förslag om bestämmelser för gemenskapens ekonomiska deltagande. Förslaget kommer att innehålla en redogörelse för spetsforskningstrappan, åtminstone den bakomliggande tanken. Icke desto mindre är det så att de nya instrumenten absolut måste kvarstå som de viktigaste prioriterade verktygen för att genomföra denna del av ramprogrammet, för utan deras strukturerande effekt kommer det inte att finnas något verkligt område för europeisk forskningsverksamhet.
När det gäller budgeten vill jag tacka parlamentet för att man har lagt band på sig, och visat prov på en realistisk budgetsyn genom att hålla sig inom de ramar som anges i kommissionens förslag, vilket innebär en ökning i reella termer med 17 procent av föregående ramprograms totala budget. Detta är viktigt, eftersom de siffror som kommissionen föreslagit hade upprättats utifrån en uppskattning av behoven (det har jag nog redan sagt), mot bakgrund av budgetplanen och det befintliga utrymmet under utgiftskategori 3 i budgetplanen (intern politik). Vi tror därför att medlemsstaterna kommer att följa detta tillvägagångssätt i rådet, eftersom det är logiskt, konsekvent och rimligt.
När det gäller parlamentets förslag om att öka den totala finansieringsramen med 100 miljoner euro, är detta ingen större ökning. För att undvika kohandel mellan institutionerna tror vi ändå att vi måste vara konsekventa och hålla fast vid de val som har gjorts. Kommissionen vill därför behålla det ursprungliga förslaget på totalt 17,5 miljarder för att slå vakt om denna konsekventa hållning gentemot institutionerna. Sedan får vi se hur vi skall tackla problemet med fusion.
När det gäller fusion, vore det bra om man kunde visa prov på smidighet i tolkningen av principen om de 200 miljoner euro som avsatts för att användas till ITER. Det är nämligen alla verksamheter i anslutning till ITER som berörs och inte enbart konstruktionen av maskinen. Härigenom blir det möjligt att bevara den nuvarande och framtida forskningspotentialen. Det vore också bra att tolka fusion i en mer positiv riktning. Jag fäste mig med glädje vid den bild Linkohr målade upp, men det är sant att man inom den kommande tjugoårsperioden också kommer att bedriva mycket intressant forskning om material och metoder för magnetiskt innesluten fusion, forskning som kommer att bli ännu mer prestigefylld än forskningen om fusion och som kan bli användbar för att utveckla nya tekniker inom en rad andra sektorer. Det är alltså den här typen av upplägg vi inriktar oss på, för övrigt i den anda som har godkänts i ITRE-utskottet.
Sedan vill jag i det här sammanhanget säga att kommissionen tillsammans med medlemsstaterna kommer att tillsätta en arbetsgrupp med uppgift att fastställa dessa målsättningar i en mer närliggande framtid, kring 2020. 2020 är avlägset, men det är också nära och ett sådant initiativ skulle få effekter. Detta förslag har för övrigt även förelagts rådet av ett antal medlemsstater som i relativt stor utsträckning är positiva till denna inriktning på 2020 när det gäller material som krävs för fusionskraften.
När det gäller anslagsfördelningen för ramprogrammet, är kommissionens ambition att i stort följa de riktlinjer som parlamentet föreslagit. Detta är en närmast automatisk konsekvens av att kommissionen godkänt parlamentets ändringsförslag i sakfrågan. Har vi godkänt ändringsförslagen i sak på vissa områden är det självklart att vi måste ordna deras finansiering. I de fall då forskningsinsatserna utsträcks till att omfatta områden som inte ursprungligen förutsågs måste budgeten självklart anpassas, med risk för att nå en kritisk nivå. De ändringar som vi förutser är emellertid mindre omfattande än de som parlamentet föreslår. Varför? För att inte överskrida de verkliga behoven, enligt bedömningen av dessa, men även för att de åtgärder som bedrivs inom ramen för vad som kallas det åttonde prioriterade området inte skall bli helt utan finansiella resurser. Detta område har krävt kompletterande förklaringar, och vi kommer att fortsätta ge sådana.
Varför får vi inte riskera att lämna dessa åtgärder utan finansiella resurser? För att denna verksamhet spelar en viktig roll. Det gäller i synnerhet forskningen kring reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, som är ett viktigt gemenskapspolitiskt mål, ett mycket viktigt och rentav allt viktigare mål inför den kommande utvidgningen. Det gäller också genomförandet av fiskeripolitiken, folkhälsans epidemiologiska aspekter, rättsväsen och säkerhet, frågor som inte på något bra sätt kan behandlas inom ramen för andra prioriterade områden, som är mer specifika och omfattas av " smalare" forskningsprogram. Här finns ett verksamhetsområde och en strävan att stödja gemenskapspolitiska aspekter av forskning och utveckling, som bör tilldelas tillräckliga resurser. Jag tänker även på alla politikområden som berör utvidgningen och som Verheugen också vill stödja, bland annat på humanvetenskapens område.
När det gäller etiska aspekter hade vi granskat det ändringsförslag som antogs av ITRE-utskottet i Caudrons betänkande, men vi är förstås även fullt beredda att granska ändringsförslag som lämnas in under plenarsammanträdet. Detta är mycket riktigt en känslig fråga och i den text som kommissionen planerar att föra in i beslutet undantas uttryckligen från gemenskapsfinansiering - förutom forskning om kloning av människor och forskning som syftar till att ändra den mänskliga arvsmassan - forskning i syfte att skapa mänskliga embryon enbart i forskningssyfte eller i syfte att framställa stamceller. Att döma av vad jag hört syftar ändringsförslagen även till att bland annat undanta överföring av cellkärnor, exempelvis ändringsförslaget från Nisticò, Trakatellis och Purvis.
Jag skall avsluta med två frågor, om det går bra och utan att bli alltför långrandig. Det finns en aspekt som kanske inte har betonats tillräckligt, och det är samordningen. Jag tror att samordningen av de nationella programmen är en nyckelfråga för att inrätta ett verkligt europeiskt område för forskningsverksamhet - nationella och regionala program, fru Maes. Som ni vet har vi utarbetat ett meddelande om " regioner och forskning" , och 400 miljoner euro har avsatts inom detta område. De kan möjliggöra stöd till samordningsinsatser, i synnerhet inom ett antal särskilt angivna områden, som berörs av flera av parlamentets ändringsförslag. Jag vill exempelvis hävda att barnsjukdomarna och diabetes - jag talar om ändringsförslaget från Nisticò, Fiori och Bowis - i ökad utsträckning måste bli föremål för en samordning av medlemsstaternas politik. Detta gäller även risken för jordbävningar - som berörs i ändringsförslagen från Caudron och Nisticò - fossila bränslen och kanske även ekoparker - i ändringsförslaget från Piétrasanta, som jag inte vet om det kommer att återkallas. Det finns alltså ett verksamhetsfält som berör samordningen av medlemsstaternas nationella politik.
Sedan skall jag tala om förvaltningen. Förvaltningen av ramprogrammen har med rätta ibland kritiserats, bland annat av revisionsrätten, som särskilt har kritiserat den komplexa förvaltningsstrukturen. Därför finns det ett mål som vi i detta sammanhang värnar om, och det är att förenkla förvaltningen för forskarvärlden, för de små och medelstora företagen. Att förenkla förutsätter emellertid också att man skär ned på kraven och accepterar en viss flexibilitet, av respekt för offentliga medel, av respekt för revisionsrättens anmärkningar. Vi kommer alltså att lägga förslaget. Vi har tagit initiativet genom de nya instrumenten. Frågan om bestämmelserna för gemenskapens finansiella deltagande är särskilt viktig och ni kommer att få till uppgift att fastställa dessa bestämmelser. Till Quisthoudt-Rowohl vill jag säga att vi har pågående diskussioner med företrädare för forskarsamhället, företagen och parlamentet. Det blir nästa uppgift.
Avslutningsvis vill jag tacka parlamentet. Jag tror att ett betydelsefullt arbete har uträttats, som är sådant att det kommer att föra oss närmare detta europeiska område för forskningsverksamhet som jag tror att vi alla strävar efter. Tack för ert arbete och medverkan.
(Applåder)

Talmannen
Tack för ert inlägg, kommissionär Busquin. Jag tror att alla kollegerna känner samma tacksamhet för ert mycket korrekta sätt att hantera förbindelserna med vår institution.

Van Velzen
Herr talman! Nu när kommissionären har tillkännagivit att han övertar så många av parlamentets ändringsförslag har jag en uttrycklig fråga till kommissionären. Innebär det också att ni nu först anpassar de särskilda program som ni tidigare har färdigställt innan de kan behandlas i parlamentet?

Busquin
. (FR) Självklart och helt logiskt kommer de särskilda programmen inom de närmaste dagarna att antas enligt de ändringsförslag som godkänns.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Förbindelserna EU/Latinamerika
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0336/2001) av Salafranca Sánchez-Neyra för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om en övergripande associering och en gemensam strategi för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Latinamerika (2000/2249 (INI)).

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! En ordningsfråga: jag vill betona, och jag hoppas att man inte räknar denna tid som talartid, att jag inte har fått besked om varför kommissionär Patten inte är närvarande. Jag undrar om ordförandeskapet har fått någon information om varför kommissionären inte är här i dag, eller kan meddela oss något. Jag ser honom inte, vilket förvånar mig eftersom det alltid är han som infinner sig till debatterna om utrikespolitik. Jag skulle vilja veta om ordförandeskapet eller kommissionen har någon information som rättfärdigar - vilket säkert är fallet - den ansvarige kommissionären Pattens frånvaro.

Talmannen
Ledamot Salafranca, jag kan inte svara på er fråga för presidiets räkning. Kommissionen är dock närvarande, företrädd av kommissionär Bolkenstein som självfallet kommer att göra ett inlägg från kommissionens sida efter debatten. Jag vet inte om kommissionär Bolkenstein vill svara på er fråga genast. Jag ger ordet till kommissionären.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Min kollega, Patten, är just nu i New York där han deltar i Förenta nationernas generalförsamlings sammanträde. Jag hoppas att Salafranca Sánchez-Neyra betraktar detta som en tillräcklig ursäkt för hans frånvaro, och att han blir nöjd med de svar som jag ger honom och andra ledamöter under den kommande debatten. Jag skall verkligen försöka att göra mitt bästa.

Talmannen
Tack, kommissionär Bolkenstein. Jag tycker att Salafranca, liksom vi alla, fick ett tydligt och tillfredsställande svar.

Salafranca Sánchez-Neyra
. (ES) Herr talman! Jag tackar er så mycket och även kommissionär Bolkestein för hans vänlighet och för att han ställer upp. Jag har naturligtvis förståelse för de skäl som ni har angett för kommissionär Pattens frånvaro.
Som ni alla vet beslutade Europeiska unionens stats- och regeringschefer för en tid sedan, i juni år 1999, att inrätta en övergripande associering och en gemensam strategi för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Latinamerika. Det har nu gått över två år och sanningen att säga måste vi erkänna att man inte har nått några stora framsteg när det gäller att uppnå de mål som våra stats- och regeringschefer stakade ut.
Herr talman! Det är just därför som Europaparlamentet inte bara vill diskutera, utan även anta ett betänkande på eget initiativ för att blåsa liv i debatten till nästa toppmöte - det andra i ordningen för stats- och regeringschefer som kommer att äga rum nästa vår - och lägga fram ett dokument som innehåller en strategisk vision för dessa förbindelser, så att Europeiska unionen inte kommer tomhänt till detta möte, åtminstone inte när det gäller vår institutions ansvarsområden.
Jag vill först och främst tacka för den samarbetsanda som alla grupper har visat mig under utarbetandet av detta betänkande: betänkandet antogs av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik med en överväldigande majoritet (48 röster för, 0 emot och 2 nedlagda röster). Jag tackar även för den samarbetsvilja som de utskott som har avgett yttranden har visat.
Herr talman, i detta betänkande begär vi något som är av grundläggande vikt: att en gemensam strategi skall inrättas för förbindelserna med länderna i Latinamerika på samma sätt som Europeiska unionen har en gemensam strategi för förbindelserna med Ryssland, Balkan, Medelhavsområdet eller Ukraina.
Denna strategi, herr talman, bör enligt min åsikt innefatta tre aspekter: politiskt är det nödvändigt med en översyn och en aktualisering av den biregionala dialogen, en aktualisering av den politiska dialogen på ministernivå och att en transatlantisk församling för EU och Latinamerika instiftas, att en EU-Latinamerikastadga för fred undertecknas och att ett politiskt och säkerhetsmässigt partnerskap mellan EU och Latinamerika inleds i syfte att upprätta ett område av fred och stabilitet i Europa och Latinamerika.
När det gäller det ekonomiska, finansiella och handelsmässiga området, herr talman, anser vi att Europeiska unionen måste slutföra de pågående förhandlingarna om associeringsavtal med Mercosur och Chile. Dessa avtal måste slutas på ett balanserat sätt, och naturligtvis så snabbt som möjligt, och de bör slutas som fristående avtal. Enligt vår åsikt kan man inte - åtminstone inte ur Europeiska unionens synvinkel - skilja mellan första och andra klassens länder eller grupper av länder. Därför begär vi att kommissionen snarast skall lägga fram nya förhandlingsdirektiv för att på medellång sikt sluta associeringsavtal med Andinska gemenskapen och länderna i Centralamerika.
Herr kommissionär, jag talar om kort och medellång sikt, eftersom vi här i Europaparlamentet anser att det är viktigt att på kort sikt bibehålla de förmåner som de andinska och centralamerikanska länderna åtnjuter inom gemenskapens allmänna preferenssystem.
Herr talman, vi begär även att ett övergripande interregionalt associeringsavtal sluts som ger det strategiska partnerskapet en institutionell grund och full geografisk täckning, bland annat för att inte komma efter i den utveckling som sker i Förenta staterna. Vi begär likaså att ett område där alla åtnjuter välstånd skapas med sikte på år 2010 genom att man stärker de regionala marknaderna.
Herr talman, jag vill tillägga att det är synd och skam att det finns ett enda land i Latinamerika som, även om vi har diplomatiska förbindelser med landet och tillämpar gemenskapens allmänna preferenssystem, inte har ingått några avtal med Europeiska unionen. Jag talar naturligtvis om Kuba. Därför anser jag - i enlighet med andan i Europeiska unionens dogmer i allmänhet och i enlighet med andan i Newens-betänkandet som antagits tidigare av parlamentet i synnerhet - att vi bör försöka finna en institutionell lösning för förbindelserna med Kuba inom ramen för respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Socialt och kulturellt sett, herr talman, föreslår vi att en målmedveten och ambitiös politik för utvecklingssamarbete inleds på det sociala området, kultur, utbildning, migration samt inrikes och rättsliga frågor, med en rad konkreta initiativ, som jag inte tar upp nu på grund av tidsbrist.
Herr talman, jag anser - och jag tror att mina kolleger tycker detsamma - att åtagandena från toppmötet i Rio och hela den strategi som har utformats för det nya åtagandet från Europeiska unionens sida bör förverkligas snabbt för att de ekonomiska sektorerna och det civila samhället inte skall halka efter i utvecklingen. Nästa toppmöte för stats- och regeringschefer måste enligt vår åsikt resultera i en klar framgång och ett väldefinierat budskap om det nya åtagandet från Europas sida gentemot Latinamerika.

Kreissl-Dörfler
Herr talman, ärade kolleger! Jag vill inledningsvis gratulera vår kollega Salafranca Sánchez-Neyra till ett omfattande och tydligt betänkande. Det är verkligen hög tid för Europeiska unionen att omarbeta sin strategi för förbindelserna med Latinamerika. Det finns fortfarande mycket som kan bli bättre i det ekonomiska samarbetet, och för oss inkluderar detta även Kuba, som vi äntligen måste inleda förhandlingar om ett ramavtal med, och det utan förhandsvillkor.
Nu liksom tidigare präglas de latinamerikanska länderna av enorma sociala skillnader, och eftersom vår avsikt är att minska och inte skärpa de sociala motsättningarna i Latinamerika måste det ekonomiska samarbetet handla om och utgå från skäliga sociala och miljömässiga minimistandarder. Här finner man rika och industrialiserade enklaver omgivna av regioner präglade av stor fattigdom. Därför kräver vi en strävan efter en hållbar ekonomisk utveckling som ger ett särskilt strukturstöd till små och medelstora företag. Och framför allt måste vi redan på planeringsstadiet ta hänsyn till berörda grupper och det civila samhället, särskilt inhemska befolkningsgrupper, där så är möjligt och meningsfullt. Detta gäller särskilt Puebla Panama-programmet. Detta är ett program som EU endast bör medverka i med tydligt definierade överenskommelser. Utbyte av teknik och kunskap men även öppnandet av den europeiska marknaden för produkter från partnerländerna är ytterligare steg som snabbt bör tas. Europaparlamentet vill ha ett jämlikt ekonomiskt partnerskap med Latinamerikas medborgare och inte enbart med ett fåtal storföretag.

Stenzel
Herr talman! Om inte förr så måste vi i och med terrorattentaten den 11 september ha blivit medvetna om att globala kriser får globala följder och att Europeiska unionen inte längre har råd med en Europacentralism. Detta betyder inte att vi relativiserar EU:s utvidgning och stabiliseringen på Balkan, det betyder bara att Rioprocessen inte får gå samma öde till mötes som Barcelonaprocessen eller Medelhavspolitiken har gjort. Det borde inte krävas en terrorattack för att förbindelserna med Europas kransregioner eller det latinamerikanska området, som både historiskt och befolkningsmässigt står européerna nära, skall få den uppmärksamhet de förtjänar.
Därför kommer nu Salafrancas initiativbetänkande mycket lägligt, lagom till toppmötet om uppföljningen av Rioprocessen som skall hållas i Madrid i maj nästa år. För att bekämpa fattigdomen i Latinamerika, för att befästa demokratin, bekämpa den organiserade brottsligheten och narkotikahandeln och i slutändan se till våra egna ekonomiska intressen, behöver vi uppvärdera och hitta en strategi för vår Latinamerikapolitik på samtliga plan. Genomförandet av frihandelsavtalet med Mexiko har fått positiva följder för den europeiska ekonomins närvaro i landet, till nytta för båda parter. Förhoppningsvis kommer frihandelsavtalet med Chile att undertecknas i Madrid i maj.
Tyvärr kärvar det i förhandlingarna med Mercosur (Sydamerikanska gemensamma marknaden), även om jag hoppas att kommissionen och Europaparlamentet skall göra allt som står i dess makt för att undanröja hindren rörande Argentina och Brasilien. Frihandeln är ingen enkelriktad gata, och en mer eller mindre förtäckt protektionism bör höra till det förgångna. Vi måste även fördjupa våra kunskaper om det latinamerikanska området. Jag skulle välkomna ett center för studier mellan Europa och Latinamerika. Vad Latinamerika behöver är dock inte enbart frihandelsavtal, utan på det hela taget strategier för att stärka ett investeringsvänligt klimat, vilket dock kräver en politisk stabilitet och att kapitalflykten stoppas. Det är inte bra om varje dollar som tjänas in genast flyttas till Miami.

Menéndez del Valle
Herr talman! Salafranca-betänkandet kommer lägligt. En övergripande associering och en gemensam strategi för Latinamerika som drivs på av Europa är något som alltid har varit värt att omsätta i praktiken, men efter den 11 september är det viktigare än någonsin, eftersom förbindelserna är tydligt skakade. Vad jag menar är att det är viktigt i dessa tider när en samarbetspartner på andra områden går igenom en svår tid, vilket vi alla känner till.
Emellertid måste vi som européer ha läget klart för oss. Den samarbetspartner som jag talar om kommer att ta sig ur svackan och åter rikta sin uppmärksamhet mot Latinamerika. Det har den rätt till, men Europas värderingar och intressen sammanfaller inte alltid med Förenta staternas. I detta sammanhang är det värt att nämna det faktum att Mercosur och det amerikanska frihandelsområdet överhuvudtaget existerar, eller helt enkelt de olika ståndpunkter vi har om frågor som dödsstraffet eller den permanenta internationella domstolen.
När det gäller de mål för den gemensamma strategin som nämns är det - naturligtvis - berömvärt att eftersträva att ett område av fred och stabilitet som inbegriper EU och Latinamerika område upprättas och att en EU-Latinamerikastadga för fred undertecknas, ett mål som enligt min åsikt blir svårt att nå, men inte så svårt som att nå mål som är jämförliga med de som eftersträvas i Barcelonaprocessen om Medelhavsområdet, vilka hittills har varit omöjliga att genomföra på grund av konflikten i Mellanöstern.
Jag välkomnar föresatsen att dela på välståndet genom att inrätta ett frihandelsområde med sikte på år 2010. Jag hänvisar emellertid återigen till Barcelonaprocessen för att varna om att man måste beakta olikheterna i den process som vi eftersträvar för Latinamerika, nämligen medlemmarnas olika ekonomiska vikt, eftersom detta kan leda till att handeln är fri för alla i teorin, men att en av medlemmarna får dras med den mest kostsamma bördan i praktiken, det vill säga, den verkliga ojämlikhet som, vilket vi alla känner till, ibland är mycket framträdande i Latinamerika. Detta kan medföra att den förmodade frihandeln bara blir tomma ord. Om vi avser att upprätta en associering där alla medlemmar är likvärdiga i teorin, och de sedan inte är det, är det viktigt att ha ett grundläggande instrument.
Vad jag avser är en verklig samarbetspolitik för utveckling, eftersom det är det enda som kan dämpa de enorma socialekonomiska ojämlikheter som för närvarande finns mellan unionen och Latinamerika och mellan de latinamerikanska medlemmarna, - även om jag är rädd för att detta inte kommer att ske innan år 2010.
Avslutningsvis erinrar jag de ultraliberala om att det inte bara är stödet till utveckling som är oförenligt med frihandeln. Det är cyniskt och till och med grymt, men frihandeln behöver ojämlikhet - utom när man endast avser fritt handelsutövande. Ibland är det inte möjligt att handla under värdiga förhållanden utan att först skapa ett effektivt och öppet samarbete för utveckling som grundas på fritt men ärligt marknadsspel.

Di Pietro
Herr talman, ärade ledamöter! Jag måste gratulera Salafranca å det varmaste för det djuplodande arbete han har gjort. Det är sant att vi för att förvandla det som beslutades i Rio de Janeiro, av det första toppmötet mellan stats- och regeringscheferna i Europeiska unionen, Latinamerika och Karibien, till någonting konkret måste konkretisera förklaringarna, omvandla dem till fakta, strategier och möjligheter som ger ny livsluft åt dialogen mellan Europeiska unionen och Latinamerika.
Vi skall således inte bli förvånade över att man i Salafrancas betänkande bestämt hävdar att Europeiska unionen för att skapa ett verkligt strategiskt biregionalt partnerskap inte har någon annan möjlighet än att med kraft och beslutsamhet lansera en ny gemensam strategi och att det bästa tillfället för detta kan vara just toppmötet i Madrid i maj 2002. Det är alltså rätt att redan nu lägga grunden och finna enklare instrument som både unionens medborgare och medborgarna i Sydamerika lätt kan förstå. Jag välkomnar därför bildandet av en transatlantisk församling för EU och Latinamerika med ett mycket omfattande verksamhetsområde, som först och främst kommer att inkludera kampen mot fattigdom och social utslagning, narkotika och organiserad brottslighet och inom vilken man å andra sidan nogsamt kommer att prioritera det viktiga området utbildning, kultur och frihandel som, såsom föregående talare sade, dock inte får skapa ojämlikhet.
Som föredraganden föreslår kan strategin vara just den att inrätta en fond för biregional solidaritet som är väl avgränsad och därmed lättare att kontrollera. Men bortsett från tekniska finansiella instrument är det grundläggande att det finns en tydlig politisk vilja, att vi tar på oss en större börda - en börda som unionen kan och måste ta på sig för att få igång en kraftfull politik som går ut på att samarbeta för utveckling. Herr talman! De historiska och kulturella band och de blodsband som förenar många européer med Latinamerika gör att vi varje gång vi befinner oss i Latinamerika känner oss som hemma. Dessa band ålägger oss en moralisk skyldighet, förutom den politiska, att fortsätta att med förnyade krafter försvara den särpräglade roll Europa har beroende på tyngden i de värden som gav upphov till vårt integrationsprojekt. Det är också av dessa skäl som jag för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp uttalar vårt fulla stöd för detta betänkande.

Frassoni
Herr talman! Den gemensamma strategin gentemot Latinamerika är en strategi som kan innehålla verkligt nya beståndsdelar för Europa i denna allt mer komplicerade värld. Dessa nyheter kommer att visa sig genom det sätt på vilket förbindelserna mellan Europa och Latinamerika organiseras med avseende på tre frågor: den första är konfrontationen om spelreglerna för globaliseringsprocessen och särskilt frågan om demokrati och minskning av fattigdomen. Den andra är frågan om regional politisk integration och den tredje är den gemensamma hanteringen av de stora miljöhoten.
I denna mening innehåller Salafrancas betänkande, även om vår grupp stöder dess allmänna inriktning, somliga beståndsdelar som vi anser fortfarande avspeglar en inte tillräckligt tydlig vision av just det nya i de frågor vi måste kunna svara på. Min grupp tvivlar allvarligt särskilt på betoningen av handelsdimensionen av förbindelserna mellan Europa och Latinamerika, speciellt behovet av att underkasta dem Världshandelsorganisationens nuvarande regler, regler som har ifrågasatts mycket inte bara i Latinamerika utan också i Europa.
För det andra håller vi inte med om den i förväg positiva inställningen till " Puebla-Panama-planen" som är en plan för stora infrastruktursatsningar som kommer att få en betydande inverkan ur social och miljömässig synpunkt. Innan Europeiska unionen, som man begär i betänkandet, kan sälla sig till det ekonomiska samfundet för att bidra till att planen lyckas tror jag att vi borde göra en noggrann bedömning av denna inverkan.

Marset Campos
Herr talman! För det första gratulerar och tackar jag Salafranca för hans mycket kompletta och välskrivna och betänkande som kommer lägligt, eftersom vi har två saker att ta itu med när man väl har slutfört utvidgningsprocessen: den europeiska strategin för Medelhavsområdet och den gemensamma strategin för Latinamerika. Latinamerika har nu fler möjligheter att erbjuda i och med den ökande organisationsprocessen och samtidigt finns det internationella återverkningar som vi bör överväga på ett positivt sätt.
När det gäller Världshandelsorganisationen (WTO) är Europeiska unionens inflytande i Latinamerika enligt min åsikt hoppfullt när det gäller att finna en fredlig lösning på konflikterna i stället för militarisering och de aggressiva militära instrument som Förenta staterna tillämpar för närvarande.
Därför anser jag att detta betänkande både är viktigt och lägligt och parlamentet visar i och med detta att vi arbetar ute i verkligheten.
Vår grupp kommer därför att stödja Salafrancas betänkande utan reservationer.
Vi håller inte med om vissa mycket konkreta frågor, men detta tar vi itu med senare. Jag avser frågan om att inbegripa Kuba, som vi ser som mycket viktig, och även den satsning som genomförs för en fredlig lösning på konflikten i Colombia, den satsning som Europeiska unionen gör i den riktningen.

Carrilho
Herr talman! Länderna i Latinamerika och i Europeiska unionen har en kulturell gemenskap, vilket underlättar de ömsesidiga kontakterna mellan våra folk. Trots några lovande riktlinjer som drogs upp i samband med det första toppmötet mellan Europeiska unionen och Latinamerika/Karibien som genomfördes 1999 i Rio de Janeiro, och vars syfte var ett strategiskt partnerskap på det ekonomiska, sociala och ekologiska området, är de konkreta resultaten som hittills uppnåtts långt ifrån tillfredsställande. Orsaken till de dåliga resultaten är flera och ansvaret för det ligger hos flera. Den del som ankommer på EU verkar bero på att vi i viss mån lider av ett slags hämningar, kanske beroende på USA:s geostrategiska och andra fördelar på hela den amerikanska kontinenten.
Som ni vet står de latinamerikanska länderna inför en anslutning till den amerikanska frihandelszonen, som kan komma att ske 2005 (det är med andra ord inte långt tid kvar!). I en tid då det visat sig att det blivit mer nödvändigt än någonsin, sedan det kalla kriget upphörde, att inleda ett nära samarbete på den internationella scenen, får Europeiska unionen varken befria sig från något av sitt ansvar eller undvika några utmaningar. Och en av de viktigaste är just förmågan att kunna definiera sammanhängande gemensamma strategier och fylla dem med ett faktiskt politiskt innehåll.
Därför förtjänar de förslag som lagts fram av vår kollega Salafranca (och vi tackar honom för hans utmärkta arbete) i detta betänkande på parlamentets initiativ vårt fulla stöd. Inte bara för att han förklarar och beskriver praktiskt taget alla aspekter som bör vara med i en gemensam strategi för att förbättra de europeisk-amerikanska förbindelserna, utan förslagen förtjänar också allt vårt stöd därför att de sker i rättan tid, dvs. före förberedelserna av det andra toppmötet mellan stats- och regeringschefer som skall hållas i maj nästa år.

Mayol i Raynal
Herr talman! Jag tycker att en person lyser med sin frånvaro i det betänkande som föreläggs oss. Denna frånvarande person är indianen. Indianen, eller med andra ord denna kontinents ursprungsbefolkning. Den indian som vi uppenbarligen alltför ofta glömmer bort, eftersom indianen är något av vårt dåliga samvete.
Hur är det möjligt att behandla förbindelserna med den kontinent som går under namnet Latinamerika, och samtidigt glömma dessa folkgrupper? De flesta av dem har dömts till fattigdom, när de inte har utrotats av vår så kallade civilisation.
Utskottet för utveckling påpekar med rätta denna glömska i sitt yttrande. I artikel 50g i betänkandet förutses exempelvis unionens finansiella deltagande i Puebla Panama-planen. Hur kan man planera detta stöd, samtidigt som planen omfattar områden där indianerna är i majoritet, i Chiapas och Guatemala och där indianerna inte har rådfrågats?
Det vore svårt för mig att rösta ja till det här betänkandet.

Sauquillo Pérez del Arco
Herr talman! Upprättandet av en gemensam strategi mellan Europeiska unionen och Latinamerika, såsom det beslutades i Rio de Janeiro år 1999, är en fråga om rättvisa som äntligen placerar de interregionala förbindelserna, som historiskt sett har varit undervärderade, i sitt rätta perspektiv.
Den socialistiska gruppen i utskottet för utveckling och samarbete godkänner de mål som föreslås i det förslag till resolution som utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har utarbetat, och jag gratulerar Salafranca till hans betänkande.
Vi anser att det är nödvändigt att utvidga den politiska dagordningen och fördjupa dialogen på alla politiska och institutionella nivåer inom ramen för en verklig associering. Vi anser även att det är nödvändigt att slutföra associeringsavtalen med Andinska gemenskapen och med Centralamerika för att skapa ett frihandelsområde mellan Europeiska unionen och Latinamerika.
Vi anser emellertid att det även är en prioriterad fråga att ta itu med de utvecklingsproblem som fortfarande kvarstår i många länder i Latinamerika, där det finns miljoner fattiga. Vi är särskilt oroade över situationen i det andinska området, Centralamerika och Karibien. I det andinska området måste instabiliteten, det institutionella våldet, problemen med narkotikahandel och hanteringen av migrationsströmmar behandlas utifrån ett övergripande perspektiv, där man innefattar utvecklingssamarbete, avreglering av handeln, den institutionella omvandlingen, mänskliga rättigheter och särskilt de indianska folkens rättigheter.
Skapandet av ett område med fred och stabilitet i Europa och Latinamerika måste koncentreras på de mänskliga rättigheterna, demokratin och kampen mot narkotikahandeln. I Centralamerika måste stödet till social utveckling och fattigdomsbekämpning komma före alla andra initiativ, som till exempel informationssamhället. Att göra något annat vore att börja i fel ände.
Jag vill även särskilt omnämna Karibien, närmare bestämt Kuba, vilket andra talare har gjort under morgonen. Kuba ingår inte i Cotonou-avtalet och har inte heller institutionaliserade förbindelser med Europeiska unionen. Vi anser att Kubas utvecklingsperspektiv - där europeiska företag investerar sedan länge - och situationen för Kubas befolkning förtjänar en bättre behandling från Europeiska unionen, som går längre än den likgiltighet som unionen hittills har visat gentemot Kuba.

Medina Ortega
Herr talman! Jag vill gratulera Salafranca till hans utmärkta betänkande och även Kreissl-Dörfler för hans yttrande för utskottet för industrifrågor om denna fråga.
Salafranca-betänkandet är i allmänhet mycket omfattande och ambitiöst. Jag kommer endast att ta upp en punkt 60, som handlar om behovet av ett välavvägt ekonomiskt stöd, och jag vill koppla ihop detta med årsrapporten om budgetåret 2000 som ordföranden för Revisionsrätten lade fram i går.
I punkt 5.8 i denna rapport påpekas något mycket allvarligt: att över 25 procent av de åtagandebemyndiganden som avsatts för Latinamerika för år 2000 inte kunde användas. Anledningen till att de inte kunde användas var att det fanns brister i förvaltningen.
Det framgår inte klart av revisionsrättens rapport om denna bristande förvaltning enbart gäller de länder som erhåller gemenskapsstöd eller om den gäller gemenskapens förvaltning.
I kommissionens svar tas en rad åtgärder upp som skulle bidra till att undvika att detta sker nästa år och Salafranca själv tar upp en annan fråga, nämligen behovet av att man förstärker den personal som arbetar med latinamerikafrågor vid Europeiska kommissionens generaldirektorat för yttre förbindelser.
Generaldirektören för detta generaldirektorat sade en gång - och jag talar om över tio år sedan - att direktoratet inte var i behov av mer pengar, utan av mer personal. Jag vet inte om vi har löst denna flaskhals vid det här laget.
Slutligen handlar ett av kommissionens förslag om att förstärka decentraliseringen av delegationerna.
Jag vill även påtala något som Salafranca betonar och det är att ett mycket viktigt land i Latinamerika, som vi har privilegierade förbindelser med - det handlar om Ecuador - fortfarande inte har en delegation, trots tidigare avtal och åtaganden från parlamentets och kommissionens sida.

Howitt
Herr talman! Under den tid som jag har till mitt förfogande - som Salafranca förstår - vill jag koncentrera mig på punkt 7 i resolutionen om det akuta och allt överskuggande behovet av att fortsätta stödja fredsprocessen i Colombia, och att detta prioriteras inom ramen för denna strategi.
Jag vill i synnerhet ta upp två punkter. För det första: Det löfte som president Pastrana personligen gjorde till detta parlament om upplösningen av de halvmilitära grupperna har inte uppfyllts - man är inte heller i färd med att göra det. Detta säger FN:s särskilda representant för mänskliga rättigheter, den mexikanska observatörsgruppen och händelserna då tio fiskare dödades i Santa Maria, och då 18 personer tvingades att ligga med ansiktet mot marken för att skjutas av halvmilitärer i Buga, bara under den senaste månaden. Detta är en fortgående grov kränkning av de mänskliga rättigheterna och, som den brittiske ambassadören har sagt, i dessa oroliga tider är både gerillan och de halvmilitära grupperna att betrakta som terroristgrupper, och bör bekämpas med alla medel som en del av det nuvarande programmet mot terrorism. Vi känner så, framför allt på grund av mordet på den brittiske turisten Jeremy Parks den 28 oktober.
Det belgiska ordförandeskapet angav i augusti i år helt riktigt åtgärder mot halvmilitära grupper som en av sina fyra prioriteringar i Colombia. Skulle kommissionären i sitt svar kunna berätta för oss vilka framsteg som görs som ett resultat av påtryckningarna.
För det andra: Vi stöder kommissionär Pattens förslag till ett fredscentrum i Magdalena Medio. Det är ett viktigt bidrag till fredsprocessen, i jämförelse med det amerikanska militära stödet inom ramen för Colombiaplanen, som vi öppet har fördömt. Men Magdalena Medio-regionen har råkat ut för en inbrytning av den nämnda gerillan. De finns på platsen och hotar lokalbefolkningen att de måste plantera kokabuskar om de inte vill dö. Det finns på platsen och driver sin verksamhet, tar ut egna skatter och vill välja in icke-statliga organisationer för att se till att pengarna från Europeiska unionen går till dem, för att undergräva fredsprocessen i stället för att stödja den. Jag uppmanar kommissionären att han nu skall visa hur han kommer att införa kontroll- och verifieringsmekanismer, så att våra pengar från Europeiska unionen kommer att resultera i framsteg i fredsprocessen, och inte missbrukas av de halvmilitära grupperna för att undergräva våra syften.

Välkomsthälsning
Talmannen
Jag skulle vilja hälsa en delegation från den gemensamma parlamentarikerkommittén för Mercosur välkommen.
Delegationen leds av sin sittande ordförande Washington Abdala och består av tolv ledamöter och senatorer från parlamenten i Uruguay, Paraguay och Brasilien.
Under detta besök kommer delegationens medlemmar att delta i det fjärde interparlamentariska mötet mellan den gemensamma parlamentarikerkommittén för Mercosur och delegationen för förbindelserna med länderna i Sydamerika och Mercosur. Dessa möten började 1996.
Förbindelserna mellan Mercosur och EU befinner sig i ett mycket viktigt skede eftersom förhandlingarna som syftar till att åstadkomma ett frihandelsområde har kommit in på sjätte rundan och fortgår i rask takt.
På Europaparlamentets vägnar vill jag därför hälsa denna delegation och uttala vår institutions förhoppning om att förhandlingarna blir fruktbara.
(Applåder)

Förbindelserna EU/Latinamerika (fortsättning)
Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka Salafranca Sánchez-Neyra för hans utmärkta betänkande. Jag vill uttrycka mitt erkännande av den krävande uppgift han har tagit på sig, dvs. att sammanställa de olika aspekterna av våra förbindelser med Latinamerika. Genom betänkandet ser föredraganden framåt i ett ambitiöst initiativ att försöka vitalisera och ge kraft åt våra redan intensiva förbindelser med Latinamerika. I betänkandet uppvisas ett övergripande förhållningssätt till de mål som bör eftersträvas inom den vidare ramen för våra förbindelser, och kommissionen delar helt och hållet detta fokus.
Politiska, ekonomiska och samarbetsaspekter kan inte hållas isär, om vi vill att våra förbindelser skall utvecklas på ett balanserat sätt. I detta sammanhang har ett av de största framstegen under de senaste åren varit upprättandet av ett strategiskt samarbete mellan de två regionerna, vilket man kom överens om vid det första toppmötet mellan stats- och regeringscheferna i Europeiska unionen, Latinamerika och Stilla havsområdet. I betänkandet understryks betydelsen av de prioriteringar man kom överens om under toppmötet, och föredraganden betraktar dem som en språngbräda till förslag om specifika mål inom de politiska, ekonomiska, sociala och kulturella områdena.
Inom det politiska området stöder och delar vi önskan om att utvidga vår gemensamma dagordning för de två regionerna, och att uppdatera den politiska dialogen på ministernivå. Den politiska dialogen är det centrala instrumentet för att strukturera och ge substans åt de gemensamma strategiska strävandena. Det strategiska samarbetet bygger på gemensamma värderingar som inbegriper mångfald, tolerans, humanism och solidaritet; det bör göra det möjligt för båda regionerna att hävda sina gemensamma ståndpunkter och konvergerande intressen om internationella och multilaterala frågor med stor överlägsenhet.
Många av dessa frågor tas upp i betänkandet och en del av dem, t.ex. förebyggande av konflikter och kampen mot terrorism, har just fått en ny innebörd. När det gäller de ekonomiska, finansiella och handelsrelaterade områdena, kan jag inte annat än dela er önskan om att de pågående förhandlingarna med Chile och Mercosur slutförs framgångsrikt och så snart som möjligt. Ikraftträdandet av det avtal som slöts med Mexiko har redan fått ett mycket positivt resultat för våra handelsrelaterade förbindelser och för våra investeringar. Men jag anser att vi bör vara försiktiga när det gäller att använda samma system som vi tillämpar gentemot Mercosur, Chile och Mexiko, i andra regioner i Latinamerika. Vi måste alltid ta hänsyn till varje regions särskilda egenskaper, deras ekonomiska utvecklingsnivå, handelsstruktur och regionala integrationsnivå. Av detta skäl har vi genomfört en grundlig undersökning av våra nuvarande och framtida handelsrelaterade förbindelser med Centralamerika och Andinska gemenskapen. På grundval av denna undersökning skall vi kunna bestämma hur vi skall fortsätta att utveckla våra ekonomiska och handelsrelaterade förbindelser med dessa regioner.
När jag nu tar upp de samarbetsfrågor som behandlas i betänkandet, bör jag inleda med att nämna de positiva effekter som genomförandet av reformeringen av förvaltningen av bistånd till tredjeland kommer att få. De nya programplanerings- och förvaltningsmekanismerna kommer att förbättra samarbetsprogrammens enhetlighet, komplementaritet och effektivitet.
Jag vill också klargöra att betoningen på sociala aspekter - i synnerhet hälso- och sjukvård, utbildning och kampen mot fattigdom - också delas av kommissionen. Vi är för närvarande i färd med att stödja ett forum för utbyte av idéer mellan olika aktörer i det civila samhället om frågor som har att göra med social rättvisa, så att man kan ta hänsyn till deras slutsatser under toppmötet i Madrid. Frågan om social rättvisa bör vara central i dialogen mellan stats- och regeringscheferna, och det bör växa fram konkreta initiativ inom detta område i samband med toppmötet.
Jag är tacksam för det stöd som getts till kommissionens initiativ inom områdena utbildning och kultur. Kommissionen för avsikt att före årets slut anta ett ambitiöst stipendieprogram, så att akademiker från Latinamerika kan slutföra sin utbildning i Europa. Jag är också tacksam för föredragandens och parlamentets stöd till programmet som syftar till att öka Latinamerikas deltagande i informationssamhället.
Jag hoppas att jag har klargjort att kommissionen delar huvuddelen av de mål som anges i betänkandet, och att vi verkligen värdesätter kvaliteten och den ambitiösa karaktären hos det förslag som betänkandet innehåller. Jag undrar ändå om det är nödvändigt att anta en gemensam strategi för att uppnå dessa mål. Vi måste komma ihåg vilken dynamisk karaktär våra förbindelser har. Denna dynamik bottnar till stor del i den stora mängd regionala och subregionala mekanismer som finns tillgängliga. Dessa gör det möjligt för oss att utveckla en flexibel politisk dialog som lätt kan anpassas till rådande omständigheter och prioriteringar.
Vitaliteten hos våra förbindelser har till stor del att göra med vårt beslut att gå vidare på grundval av ett strategiskt samarbete som bygger på förbindelser mellan två jämlika parter. Prioriteringarna i samband med detta strategiska samarbete bestäms av de båda regionernas stats- och regeringschefer. Jag anser därför att vi, innan vi sjösätter några nya initiativ, bör se till att den process vi just har inlett fortsätter att utvecklas och i allt högre grad bygger på den rådande dialogen och förhållandena i samband med samarbetet.
Jag vill tacka parlamentet för detta värdefulla bidrag. I och med betänkanden som detta, fortsätter parlamentet att visa en tydlig vision av hur våra förbindelser bör se ut med en region som håller på att utveckla närmare politiska och ekonomiska kontakter med Europeiska unionen.
Till sist: Jag är fullständigt medveten om att vissa frågor var riktade till kommissionär Patten. Jag är säker på att han vill ge skriftliga svar på frågorna från, i synnerhet, Medina Ortega, men också på de från andra talare, och jag försäkrar parlamentet att det kommer att få ett fullständigt svar inom de närmaste veckorna.

Salafranca Sánchez-Neyra
. (ES) Herr talman! Som artigheten kräver anser jag att det är på sin plats att besvara Bolkesteins positiva och konstruktiva inlägg. Som föredragande vill jag säga honom att jag knappt saknar Patten. Jag vill även uttrycka min tacksamhet till alla mina kolleger.
För klarhets skull vill jag kommentera att man under debattens gång har nämnt att den största nackdelen med detta betänkande är att de indianska folken har förbisetts. Jag kommer att läsa upp punkt 27, där det begärs att " den nya gemensamma strategin skall prioritera utbildning, hälsa och kultur och innehålla konkreta åtgärder till förmån för de latinamerikanska länder som behöver sådana, inbegripet etniska minoriteter och ursprungsbefolkningar" .
Att säga att det de indianska folken förbises när vi begär att dessa minoriteter ges maximal prioritet i den nya gemensamma strategin förefaller mig följaktligen vara en klar motsägelse, även om jag naturligtvis respekterar samtliga kollegers åsikter.

Talmannen
Tack för det, ledamot Salafranca. Jag beklagar att kollegan som gjorde detta påpekande inte är närvarande och därmed inte kunde höra vad ni sade, men han blir säkert informerad.

Varvsindustrin
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0373/2001) av Riis-Jørgensen för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets förordning om en tillfällig skyddsordning för varvsindustrin (förstärkt Hughesförfarande) (KOM(2001) 401 - C5-0393/2001 - 2001/0153(CNS)).

Randzio-Plath
Herr talman, ärade kolleger! Betänkandet om förslag till rådets förordning om en tillfällig skyddsordning för varvsindustrin är särskilt viktigt eftersom varvsindustrin i EU är en sektor med strategisk betydelse. Jag skall här redogöra för utskottets synpunkter, som dessvärre inte sammanfaller med föredragandens åsikter. Jag vill dock tacka föredraganden, Karin Riis-Jørgensen, för hennes utmärkta arbete, inte minst för allt hon har presterat på så begränsad tid. Därför vill jag tacka henne, trots att hon har problem med att få förslagets legalitet godkänd. Utskottet har givetvis kontrollerat detta och kommit fram till att valet av rättslig grund är korrekt och att det saknas grund för de tvivel som har framförts om förslagets legalitet.
Därför skall jag nu helt kort säga något om innehållet i förslag och betänkande. Dock vill jag inte heller försitta tillfället att peka på det goda samarbetet med utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Det är ett bra förslag som vi har lagt fram. Jag hoppas innerligt att kommissionen kommer att godkänna parlamentets ändringsförslag.
I slutsatserna den 5 december 2000 bekräftade rådet (industri och energi), i likhet med rådets beslut 1998, att driftsstödet till varvsindustrin skulle upphöra från den 1 januari 2001. Dock påpekade man redan då att kommissionen efter en kontroll skulle kunna tänkas ändra uppfattning om förhandlingarna med Korea skulle bryta samman. Vi tvingas nu konstatera att Korea inte har följt överenskommelsen från 2000 i fråga om priser och subventioner. När förhandlingarna med Korea bröt samman blev kommissionen således tvungen att överväga att föreslå en tillfällig stödmekanism för den europeiska varvsindustrin, eftersom Korea ju fortfarande bryter mot gällande handelsavtal när det gäller de statliga stöden.
Eftersom förhandlingarna nu har brutit samman har förslaget lagts fram, och den föreslagna skyddsordningen skall utvärderas. Från utskottets synpunkt är förslaget otillräckligt därför att det är begränsat till containerfartyg och tankfartyg för frakt av mineraloljeprodukter och kemikaliefartyg med undantag för de som är av rostfritt stål.
Enligt förslaget skall det bli tillåtet med driftsstöd på 6 procent, i vissa fall på upp till 14 procent. Det lär även finnas planer på ett tvistlösningsförfarande i Världshandelsorganisationen, WTO. Dessa stödmöjligheter skall endast gälla tills förfarandet har slutförts, som längst till den 31 december 2002.
Vi anser att Europaparlamentet skall stå fast vid sin åsikt att ett tvistlösningsförfarande skall inledas. Det förslag som har lagts fram om en tillfällig skyddsordning behöver dock förbättras, eftersom de tre marknadssegment som förslaget tar upp endast utgör 20 procent av den europeiska varvsindustrin. I själva verket berörs så gott som alla marknadssegment inom EU av Koreas illojala konkurrens. Framför allt är det fartygskategorierna som måste tas upp, vilka även kommer att bli föremål för överklagandena till WTO. Först då blir vårt budskap till Korea tydligt och övertygande. Herr kommissionär, jag tror följaktligen att ett ja från er till ändringsförslag 2, 3, 4, 5 och 6 är av central betydelse.
Även giltighetsperioden förefaller vara otillräcklig. Därför föreslår vi att skyddsordningen tillämpas åtminstone under den tid som nuvarande förordning 1540/98 om stöd till varvsindustrin gäller, nämligen till och med 31 december 2003, eller eventuellt rentav tills WTO-förfarandet har avslutats.
Europaparlamentet och EU får inte tillåta att en illojal handel skadar den europeiska ekonomin och hotar sysselsättningen, för annars finns det risk att en liknande illojal handel dyker upp och skadar tillväxt och sysselsättning inom andra sektorer. Samtidigt måste vi dock göra en noggrann avvägning mellan en rättmätig skyddsordning och ett marknadsvidrigt skyddande av det egna beståndet genom att bevilja statliga stöd som ligger i vägen för en rättvis konkurrens.
Jag anser att det förslag som utskottet har lagt fram tar hänsyn till detta krav, och jag ber om och hoppas på ett ja till förslaget till betänkande och att kommissionen förklarar sig beredd att godkänna ändringsförslagen.

Langen
Herr talman! Anledningen till att jag företräder Valdivielso de Cué, föredraganden för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, är inte att han skulle vara emot betänkandet, utan att han inte kan närvara. De förslag som Randzio-Plath har förespråkat har fått en bred majoritet i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi: 39 röster för och 9 emot.
Det handlar om att göra en markering mot den sydkoreanska dumpningspolitik som under de senaste decennierna har drivit den europeiska varvsindustrin mot ruinens brant genom fortsatta bidrag och förmåner som upprätthållit företag som befunnit sig i konkurs. I drygt ett år har vi nu drivit en politik som syftar till att vi skall kunna enas med Sydkorea. Den 5 juni 2000 antogs ett sådant protokoll. Sydkorea har inte följt detta. I december 2000 beslutade vi oss för att anmäla Sydkorea till Världshandelsorganisationen. Sydkorea reagerade inte. Därför beslutade kommissionen i juli helt korrekt att ett tillfälligt stöd på upp till 14 procent kan betalas ut av de nationella myndigheterna - inte tas ur den europeiska budgeten - för ett visst antal fartyg till utgången av 2002, alltså inte ur den europeiska kassan. Det är denna fråga det handlar om.
Precis som Randzio-Plath har föreslagit, vill vi att även färjor för tåg, personer och personbilar samt naturgas- och petroleumgasfartyg skall omfattas, och vidare vill vi förlänga tiden till år 2003, dvs. en tvåårsperiod. Vi vädjar till er alla att stödja detta förslag till betänkande och tydligt tillbakavisa de europeiska liberalernas förslag att förkasta hela förslaget.
Bollen ligger nu hos Sydkorea. Ingen av oss vill i längden ha subventioner. Men detta är vår enda möjlighet att för den europeiska varvsindustrins räkning sätta tryck bakom vårt agerande i denna problematiska fråga.

Talmannen
Vi avbryter diskussionen här och kommer att återuppta den i eftermiddag, cirka kl. 16.45, efter debatten om den internationella situationen med deltagande från kommissionen.
Vi skall nu genomföra omröstningarna.

Omröstning
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Förfarande utan debatt:
Andrabehandlingsrekommendation från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om den gemensamma ståndpunkten antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets 70/220/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon (11253/1/2001 - C5-0474/2001 - 2000/0211(COD)).
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0364/2001) av Meijer för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om medlemsstaternas åtgärder i fråga om krav på allmänna tjänster och slutande av avtal om allmänna tjänster avseende persontransporter på järnväg, väg och inre vattenvägar (KOM(2000) 7 - C5-0326/2000 - 2000/0212(COD)).

Fatuzzo
Herr talman! Jag har ett muntligt ändringsförslag till ändringsförslag 75.
Efter omröstningen om ändringsförslag 130: Talmannen. Herr Fatuzzo! Detta innebär tyvärr att ändringsförslag 75 faller bort.

Fatuzzo
Herr talman! Det är inte " tyvärr" , eftersom det jag vill finns i detta ändringsförslag - det rör pensionärer.
(Skratt och applåder)

Talmannen
Vi försöker att vara tillmötesgående.
Före omröstningen om förslaget till lagstiftningsresolution:

Meijer
. (NL) Herr talman! Jag skulle vilja be er att skjuta upp omröstningen om lagstiftningsresolutionen, detta med anledning av kommissionär de Palacios meddelande i går om att hon inte skulle vilja godta det som nu har beslutats av parlamentet med stor majoritet. Jag tror att det måste finnas en period för att fortsätta att överlägga med de Palacio om detta förfarande, eftersom hon annars om några månader kommer med förslaget om att visserligen ha en förordning, men i en annan form än den som nu har antagits av parlamentet. Därför föreslår jag er att omröstningen om lagstiftningsresolutionen skjuts upp.

Jarzembowski
Herr talman, ärade kolleger! Min sida här i kammaren har visserligen förlorat i en avgörande omröstning, men processen måste gå vidare. Vi måste nu se till att rådet bildar sig en uppfattning. Om vi skjuter upp och drar ut på detta kan rådet fortsätta att gömma sig bakom sin passivitet. Därför föreslår jag att vi tillbakavisar föredragandens förslag och håller en slutomröstning för att få över bollen på rådets spelhalva. Fortfarande återstår andrabehandlingen och medlingsförfarandet. Att i detta skede fördröja det hela gör inte saken bättre. Vi måste komma framåt, och därför ber jag er att rösta emot Meijers förslag.
(Applåder)

Piecyk
Herr talman! Jag vill uttala mitt stöd för Jarzembowski av ett helt annat skäl. Plenum har med stor majoritet gjort en kraftig ändring i kommissionens framställning. Kommissionen måste nu en gång för alla acceptera att parlamentet gör väsentliga ändringar i ett förslag som kommissionen har lagt fram. Därför anser jag att processen skall fortsätta.
(Applåder)
(Parlamentet förkastade förslaget att skjuta upp omröstningen.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Talmannen. Innan vi går vidare vill jag gratulera Poettering som, har jag förstått, just återvalts till gruppordförande.
(Livliga applåder)
Betänkande (A5-0354/2001) av Jarzembowski för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillträde till marknaden för hamntjänster (KOM(2001) 35 - C5-0078/2001 - 2001/0047(COD))
Före omröstningen om ändringsförslag 47:

Jarzembowski
Herr talman! När vi nu har antagit ändringsförslag 48 och 49 skulle jag vilja fråga Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om inte ändringsförslag 47 nu automatiskt faller bort. Det är detta som är min fråga, för nu har vi beslutat att kommissionen skall lägga fram motsvarande förslag. Därmed bör sakfråga 47 egentligen falla bort.

Talmannen
Jag tror att det faller bort, men om den liberala gruppen vill stödja mig tar jag mycket gärna emot dess stöd.
(Skratt och applåder)

Sterckx
Mr President, not always! Herr talman! Tyvärr har föredraganden rätt. Jag trodde att mitt ändringsförslag var mycket bättre, men låt gå, hans har tidigare gått igenom, så jag tror att det inte tjänar någonting till att rösta om mitt. Jag vill dock påpeka att kommissionen har sagt att hans inte stämmer men att mitt gör det.

Talmannen
Ändringsförslag 47 faller bort.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0359/2001) av Berenguer Fuster för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om försäkringsförmedling (KOM(2000) 511 - C5-0484/2000 - 2000/0213(COD))
Före omröstningen:

Tannock
Herr talman! Jag vill ta upp PPE-DE-gruppens rekommenderade omröstningslista. Det fanns ett fel i ändringsförslag 8, som berodde på ett fel i det ursprungliga utkastet, som nu har rättats till. Ändringsförslag 8 skall alltså stödjas av PPE-DE-gruppen som en rekommendation.
På samma sätt har det blivit fel i ändringsförslagen 57, 13, 46 och 47 i den engelska översättningen, vilket gör att det låter som ren nonsens. Ordet " by" skall ersättas med " to" i den aktuella punkten c). Föredraganden, Berenguer Fuster, stöder mig i detta sammanhang.

Talmannen
Vi kommer att se till att språkversionerna rättas till, så att de överensstämmer med varandra.

Berenguer Fuster
. (ES) Herr talman! När det gäller ändringsförslag 55 handlar det snarare om att lägga till text som måste ha glömts än om ett muntligt ändringsförslag, eftersom det inte finns med där. Därför måste följande ord läggas till texten i ändringsförslag 55: " namnen på dessa försäkringsföretag måste anges" .

Talmannen
Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.)

Berenguer Fuster
Herr talman! Enligt min åsikt är inte ändringsförslag 60 oförenligt med ändringsförslag 41 och kan röstas om som ett tillägg. Jag skulle vilja höra vad föredragandens grupp anser om detta.

Hautala
Herr talman, denna föreslagna ändring lämpar sig väl som komplettering, varför man kan rösta om den såsom en komplettering.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Talmannen. Kolleger! Vi skall nu bara hålla omröstning om Caudrons två betänkanden. De återstående punkterna kommer att skjutas upp till omröstningen i morgon.

Bourlanges
Herr talman! Vi har kommit till halva omröstningslistan. Jag ville bara påpeka det absurda med dessa sammanträdesperioder utan fredagen, när vi inte kan hålla oss till föredragningslistan på ett tillfredsställande sätt.
(Ihållande applåder)

Swoboda
Herr talman! På grund av det stora omröstningspaket som kvarstår ber jag uttryckligen att vi drar igång omröstningarna riktigt tidigt i morgon bitti, annars hinner vi inte med allt detta!
(Applåder)

Talmannen
Man håller på att undersöka detta, och ledamöterna kommer att informeras i vederbörlig ordning.
Betänkande (A5-0376/2001) av Caudron för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om Europeiska gemenskapens fleråriga ramprogram 2002-2006 för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration med syfte att främja upprättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet (KOM(2001) 94 - C5-0087/2001 - 2001/0053(COD))
Före omröstningen:

Gröner
Herr talman! Man har meddelat att ändringsförslag 35 inte skall behandlas därför att det inte berör samtliga språkliga versioner. Ändå handlar förslaget om att tillämpa ett könsneutralt språk i förslaget i dess helhet, och jag vill verkligen be om att man under alla omständigheter ser till att ett könsneutralt språk tillämpas i hela ramprogrammet för forskning.
(Applåder)

Talmannen
Vi kommer att se till att alla använda termer är könsneutrala.
Före omröstningen om ändringsförslag 322 och 333:

Caudron
. (FR) Herr talman! Antagandet av utskottets ändringsförslag om samma fråga gör enligt min åsikt de båda andra ändringsförslagen överflödiga.
(Applåder) Det handlar om samma stycke.

Talmannen
Jag beklagar. Jag kan inte hålla med, eftersom vi röstar om tillägg.

Van Velzen
Herr talman! De principer som står i Caudron-betänkandet är exakt samma principer som de som finns i ändringsförslagen av ledamöterna Liese, Nisticò, Fiori och Trakatellis, förutom att det är en sak som måste läggas till i dessa ändringsförslag, nämligen att vi också måste ta hänsyn till FN:s konvention om barnets rättigheter. Det är den enda punkt som skall läggas till, och jag hoppas således också att våra socialistiska kolleger och även andra kommer att rösta för det ändringsförslaget.

Talmannen
Tack för detta förtydligande. Håller ni med, herr Caudron?

Caudron
Herr talman! Jag instämmer i vad van Velzen nyss sade. Det finns detta lilla tillägg som han nyss påpekade. Vi kan därför rösta om det, och jag röstar för.

Talmannen
Tack så mycket. Resten kommer senare, när vi väl kommer till andra delar av ändringsförslagen 332 och 333. För närvarande håller vi endast omröstning om detta avsnitt.

McNally
Herr talman! Jag tror att föredraganden vill kommentera.

Talmannen
Herr Caudron! McNally läser era tankar.

Caudron
Ja, jag ville faktiskt göra en kommentar, men när man sitter på andra raden är det lättare att bli sedd än när man sitter längre bort.
När det gäller de tre delarna har föredraganden för avsikt att rösta för den första, för den andra och - till skillnad mot vad som sägs i ett meddelande som skickats till ordförandeskapet - rösta mot den tredje delen, där man som alla ser anger att forskningsarbetena skall behandla embryonala och fetala stamceller från spontana eller framkallade aborter för att skydda moderns hälsa. Denna formulering är hämtad från en annan tid.
Jag beklagar detta, eftersom vi i denna debatt håller på att upprepa debatten om framkallade aborter, och det oroar mig mycket.
(Applåder)

Talmannen
Herr Caudron! Ni blandar möjligen ihop två delar. Vi håller just nu omröstning om del 3 - stamceller. Ni har här tagit upp embryofrågan. Vi håller just nu bara omröstning om stamcellsaspekten i detta ändringsförslag - avsnitt 3 i ändringsförslaget.

Caudron
Nej, jag har inte misstagit mig, herr talman, det är mycket riktigt i punkt 3, i den sista delen av punkt 3. Det handlar inte om punkt 4.

Talmannen
För att vara helt tydlig, är det orden: " för att se till att moderns hälsa kan finansieras" .

Caudron
Ja, herr talman, det är den delen som jag inte vill skall godkännas.

Talmannen
Nu vet åtminstone jag vad det rör sig om.
Före omröstningen om ändringsförslag 330: Turmes (Verts/ALE). (EN) Herr talman! Detta ändringsförslag handlar om teknikutvärdering. I princip alla grupper instämmer, men vårt ändringsförslag är litet strängt när det rör den finansiella innebörden. Det står: " ett minimum på 3 procent" . Jag föreslår alltså ett muntligt ändringsförslag enligt följande: " verksamhet inom alla forskningsområden bör stödjas endast om en viss procentuell andel av respektive projekt används för tekniska konsekvensbedömningar" .

Talmannen
Detta låter klart och tydligt. Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.)
Ändringsförslag 33:

Van Velzen
Herr talman! Kanske får jag uppmana föredraganden att framföra sitt muntliga ändringsförslag till 335. Det var överenskommet med föredraganden att han skulle ersätta ordet " och" med " eller" . Det är ett mycket litet muntligt ändringsförslag, och jag vet att föredraganden instämmer med det.

Talmannen
Menar ni " fisk eller djur" , eller är det " ny eller förbättrad" ?

Caudron
Herr talman! Av min reaktion kan ni förstå hur mycket jag arbetat med detta betänkande.
Det muntliga ändringsförslag som vi har ingivit gäller andra delen av ändringsförslag 335, " nya eller förbättrade arter" . Där tror jag att det faktiskt är mer logiskt att sätta in ett " eller" i stället för " och" , för att man verkligen inte kan låta den mänskliga arten omfattas av denna kategori, " nya och förbättrade arter" .

Talmannen
Visst! " Nya eller förbättrade" . Finns det några invändningar mot detta muntliga ändringsförslag?
(Parlamentet godkände det muntliga ändringsförslaget.)
Ändringsförslag 320:

Caudron
Herr talman! När det gäller 320, kan jag godta det föreslagna tillägget om den näringsmässiga kvalitetsaspekten, men jag kan inte acceptera vad som faller bort i detta ändringsförslag. Om de som har ingivit ändringsförslaget går med på detta, kan jag godta tillägget till texten.

Talmannen
Godkänner Gruppen De gröna det muntliga ändringsförslaget som ett tillägg?
(Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen godkände det muntliga ändringsförslaget.)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0355/2001) av Caudron för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om Europeiska atomenergigemenskapens fleråriga ramprogram 2002-2006 för verksamhet inom området forskning och utbildning med syfte att främja inrättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet (KOM(2001) 94 - C5-0171/2001 - 2001/0054(CNS)).
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Talmannen. Jag förklarar omröstningen avslutad.
Betänkande (A5-0364/2001) av Meijer:

Ortuondo Larrea
Herr talman! Vi har antagit förslaget till Europaparlamentets och rådets nya förordning om medlemsstaternas åtgärder i fråga om krav på allmänna tjänster och slutande av avtal om allmänna tjänster avseende persontransporter på järnväg, väg och inre vattenvägar, för att befästa denna sektor som en ny inre europeisk marknad. När det gäller denna fråga har vår parlamentariska grupp, De gröna/Europeiska fria alliansen, fått med flera ändringsförslag, och syftet med dessa är att skydda miljö- och hållbarhetsfrågorna på transportmarknaden, exempelvis rationell energianvändning och att regler för luftföroreningar, utsläpp av växthusgaser och bulleremissioner och så vidare, följs samt även att prioritera de alternativa transporter som bättre bidrar till den förväntade minskningen av trafikstockningar.
Vi har gått i bräschen för att värna om kvaliteten på transporten, vare sig den tillhandahålls av statliga eller privata företag och vi föreslår att de sociala och hälsomässiga förhållandena för de anställda i dessa företag skall vara nära sammankopplade med kvaliteten på de tjänster som företagen tillhandahåller. Vi anser även att avregleringen inte får leda till att man inte längre beaktar passagerartransporten som en socialt och solidariskt viktig mekanism för de känsligaste befolkningsskikten, som till exempel elever, lärlingar, pensionärer och funktionshindrade personer. De bör även i fortsättningen skyddas genom lägre taxor.
På tal om taxor bör de harmoniseras för att underlätta interoperabiliteten mellan de olika transportsätten, särskilt den gränsöverskridande, där man även måste samordna tidtabeller, nät av transportjänster, och så vidare.
Transporten måste tillhandahållas i alla regioner i hela territoriet och man måste kunna garantera att den även når glesbygdsområdena till överkomliga priser.
Slutligen är det inte godtagbart att stads-, förorts- eller regiontrafiken avregleras och att vissa regeringar inte vill öppna sig för avreglering av transporten på statlig nivå, som till exempel passagerartågtrafiken. Marknaden måste vara öppen för fri konkurrens i hela unionen, men detta måste ske kontrollerat.

Fatuzzo
Herr talman! Som ledamot och företrädare för Pensionärspartiet uttrycker jag min personliga tillfredsställelse med att ändringsförslag 130 till detta dokument - i vilket upphandlingen i hela Europa av transporttjänster på järnväg, väg och inre vattenvägar regleras - har antagits. Detta ändringsförslag framlades av De Gröna - som jag tackar för detta - och togs upp till omröstning före det muntliga ändringsförslag som, liksom De Grönas ändringsförslag, syftade till att utöka möjligheterna att tillåta gratisåkande med kollektiva kommunikationsmedel till att även omfatta pensionärer.
Jag tackar alla ledamöter som röstade för detta, särskilt ledamöterna från Lega Nord - Gobbo, Borghezio och Speroni - och naturligtvis först och främst De Gröna som framförde ändringsförslaget i fråga samt alla dem som röstade för det, ibland vilka socialisterna märks.

Bonde, Esclopé, Farage och Titford
. (FR) Detta förslag till förordning framstår som ett verkligt hot mot den allmänna kollektivtrafiken i städerna eftersom de regionala myndigheterna fråntas sin förvaltningsfrihet. Att denna viktiga princip ifrågasätts i många medlemsstater, vilket ibland till och med slås fast i konstitutionen, inkräktar på valfriheten och därutöver på friheten att organisera lokala allmänna tjänster, vilket drabbar själva tjänsterna.
Vi kan dock inte annat än samtycka till att förordningen inte skall tillämpas på fjärrtågstrafiken beroende på att den omfattas av exklusiva rättigheter utan ersättning.
Vi godkänner även alla ändringsförslag som syftar till att bevara de sociala klausulerna.
Av skäl som sammanhänger med säkerhet och enhetlig förvaltning, som skulle äventyras av en uppstyckning av linjerna, tycker vi däremot att det är oacceptabelt att förordningens tillämpningsområde omfattar lokal järnvägstrafik.
Detta är skälet till att vi föreslår att texten förkastas, eftersom den varken är godtagbar eller önskvärd för att behålla en hållbar lokal kollektivtrafik!

Bordes, Cauquil och Laguiller
 - (FR) I ett antal år har regeringar över hela Europa lagt ned järnvägslinjer, för att främja de privata företagen inom biltransportsektorn, i dess många olika skepnader. Denna sektor ligger bakom de tragiska olyckorna i Mont Blanc-tunneln och Saint-Gotthard-tunneln och den enorma mänskliga och sociala kostnaden för alla " vanliga" bilolyckor.
I dag då situationen på vägnäten gränsar till kaos, vänder sig vissa privata finansiärer till järnvägarna för att kamma hem nya vinster, och får i detta hjälp av både europeiska instanser och nationella regeringar.
Varken brukarna eller befolkningen i stort har något gott att vänta av privatiseringen av de allmänna transporttjänsterna. Och inte heller arbetstagarna i denna sektor, som kritiserar och kämpar mot privatiseringen och dess negativa effekter för sysselsättning och arbetsförhållanden.
Föredraganden bekymrar sig visserligen om de skador som en " okontrollerad avreglering" medför och föreslår att de lokala myndigheterna skall ha möjlighet att ingripa mot sådana, men sällar sig icke desto mindre till det läger där man ser privatiseringen som ett faktum, och nedrustningen av de allmänna tjänsterna som något ofrånkomligt, och där man bara försöker att i någon mån reglera denna process.
Vi förespråkar en utveckling av kollektivtrafiken såväl på de stora internationella trafiklederna som på regionala och lokala transportnät, och vill därför varken direkt eller indirekt sanktionera en nedrustning av de allmänna tjänsterna, eftersom denna nedrustning - även om den regleras - är av ondo för brukarna, och för arbetstagarna i transportsektorn, och utgör en allvarlig social tillbakagång.
Därför har vi inte röstat för detta betänkande och vi upprepar att allmänna tjänster överallt måste utformas och genomföras för att motsvara brukarnas krav, och inte för att generera vinster åt privata företag.

Figueiredo
Detta betänkande försöker förbättra kommissionens förslag som namnet till trots faktiskt vill privatisera persontransporterna. Även om viktiga förslag har blivit godkända vilka vi har röstat för, förhåller det sig så att om man öppnar vägen för konkurrens kan det riskera de rättigheter som konsumenterna (subventionerade åkkort) och arbetstagarna har nu. Detta har man inte tagit tillräcklig hänsyn till i betänkandet och naturligtvis kommer det att ske ännu mindre då kommissionen och rådet sagt sitt. Därmed kan det komma att uppstå större svårigheter för konsumenterna att förflytta sig, även om några av de förslag som parlamentet godkänt går i en annan riktning. Samordningen mellan de olika transportmedlen är inte heller tillräckligt tryggad. Det finns inte heller några lämpliga lösningar för de konsumenter som bor i mindre lönsamma områden, vilka de privatiserade företagen kan komma att se som olönsamma och därmed lägga ner servicen.
Slutligen grundar sig vår nejröst mot en lagstiftningsresolution också på de farhågor vi har om tillämpningen av kommissionens ställningstagande och de följder det kan få för arbetstagare och konsumenter, vilket kan försämra en god service till låg kostnad. Dessutom framgår det att tanken är att en del av transporttjänsterna skall fortsätta att subventioneras av allmänna medel trots att kommissionen satsar på en privatisering av transporttjänsterna, vilket är oacceptabelt.

Krivine och Vachetta
, skriftlig. (FR) Förslaget påminner tydligt om att det syftar till att öka konkurrensen inom sektorn för tillhandahållande av transporttjänster. I motsats till vad som ofta upprepas tyder allt på att avregleringen av marknaden inom ramen för den så kallade reglerade konkurrensen inte har givit några goda resultat, och inte heller förbättrat effektiviteten. Tvärtom.
Den allmänna avregleringen motverkar en förbättrad service för brukarna, förbättrade arbetsförhållanden, miljöhänsyn, trafiksäkerhet och en regionalpolitik som inte framtvingas av marknadens krav.
Vi är emot varje form av avreglering av transportsektorn, för att transporttjänsterna skall förbli allmänna tjänster, och för ett samarbete mellan offentliga företag på europeisk nivå. Vi är emot allt stöd som överförs från staten till privata operatörer, som för övrigt inte är beredda att satsa på de infrastrukturinvesteringar som krävs.
Vidare är vi för en omedelbar nationalisering av alla privata järnvägslinjer och järnvägsnät i Europa och för en nationalisering och kommunalisering av all lokal kollektivtrafik i städerna. Grundproblemet är att det inte går att kompromissa med marknadens logik. När den tillämpas sker det på bekostnad av en annan logik, nämligen den som styr den offentliga servicen. Detta är skälet till att vi har röstat emot betänkandet.
Betänkande (A5-0354/2001) av Jarzembowski:

Ortuondo Larrea
Herr talman! Fritt tillträde till marknaden för hamntjänster och lika behandling på detta område är, förutom att det är lämpligt, ett krav i unionens fördrag. Därför är det nödvändigt att reglera och kontrollera att medlemsstaterna inte utbetalar stöd till sina hamnar, eftersom detta stör den fria konkurrensen mellan gemenskapens hamnar.
Vissa aspekter bör dock inte regleras endast för unionen. Medlemsstaternas konstitutionella enheter som har befogenheter på området bör ha kvar sina befogenheter att införa egna särskilda regler för upphandling av kontrakt för företag som tillhandahåller hamntjänster och för att skydda de arbetstagare som påverkas.
Dessutom bör inte lots-, bogserar- och förtöjningstjänster, inklusive lastning och lossning, stuvning och omlastning innefattas i gemenskapens direktiv för avreglering av hamntjänster eftersom dessa tjänster är obligatoriska. Detta ansvar bör på grund av sjöfartssäkerhetsskäl fortfarande ligga på medlemsstaterna och deras hamnmyndigheter.
Det skulle uppstå kaos på en flygplats om det fanns fler än en flygkontrollenhet. Av samma skäl bör det endast finnas en lotsningstjänst och en förtöjningstjänst i var hamn.

Fatuzzo
Herr talman! Som ni vet är jag född i Genua där jag bodde tills jag var 21 år. Jag beundrade Genuas hamn varje morgon när jag såg ut över staden, för jag bodde i ett område uppe i bergen - mycket berömt - varifrån jag just kunde begrunda det mycket vackra landskapet kring Genuas hamn, som ändå är en hamn som sjuder av liv, som många hamnar i Europeiska unionen gör. I detta dokument som reglerar hur hamnen och de tjänster den erbjuder skall organiseras hade jag velat finna ett större engagemang och ett större ekonomiskt deltagande från Europeiska unionens sida så att Europas hamnar, alla hamnar utan åtskillnad - hamnar i Nordeuropa och hamnar i Medelhavet - stöds ekonomiskt så som våra konkurrenter i Sydkorea gör med sin varvsindustri. Också vi måste hjälpa våra hamnar och vår sjöfart.

Alavanos
Att öppna hamntjänsterna för konkurrens, och det just på det sätt som kommissionen förespråkar, kommer att få flera allvarliga och negativa konsekvenser inom följande områden:
a) kvaliteten när det gäller användning av hamnarna och på de standarder som tillämpas vilket beror på konkurrensen och att personal utan yrkesutbildning anställs,
b) hamnarbetarnas arbetsförhållanden och deras framtida sysselsättning; deras hälsa och säkerhet kommer att utsättas för fara, nedskärningar kommer att göras av deras yrkesutbildning och deras yrkesskicklighet kommer att försämras,
c) sjötransporternas säkerhet och miljön på grund av den allmänna försämringen av de tillhandahållna tjänsterna.
Trots att resolutionen från utskottet för regionalpolitik, transport och turism med de ändringsförslag som antogs innehåller vissa förbättringar följer resolutionen fortsatt samma tankegångar som kommissionen, det vill säga att påtagligt minska det område som kontrolleras av offentliga myndigheter, och därför har jag röstat emot resolutionen.

Alyssandrakis
. (EL) Bakom den allmänt hållna benämningen på det gemenskapsdirektiv som vi behandlar döljer sig ett betydande steg i riktning mot privatisering av hamnarna och särskilt av de tjänster som hamnarna erbjuder, exempelvis lots-, bogserar- och förtöjningstjänster, lastning och lossning samt magasinering av gods och passagerartjänster. Det eftersträvade målet är inte att förbättra de hamntjänster som tillhandahålls utan att sälja ut ännu en sektor av offentlig verksamhet till kapitalet och att lämna över en färdig struktur till de privata monopolen att exploatera och ta vinst ur. Som oundvikliga följder kommer arbetsförhållanden och landvinningar som arbetstagarna har uppnått att försämras samt säkerhetsnivån för såväl arbetstagare och båtpassagerare som för de tillhandahållna tjänsterna att tragiskt minska.
Vi betonar till att börja med att vi är helt emot både direktivet och Jarzembowskis betänkande och vi förkastar dem båda i sin helhet. Vi vägrar ta till oss den logik som godtar att privatisering är oundviklig och som försöker att rädda vissa enskilda myndigheter. Tvärtom stöder vi orubbligt ställningstagandet för offentliga hamntjänster och hamnar, strukturellt inordnade i en total utvecklingsplan för att dra nytta av varje lands möjligheter, stödja ekonomin och sysselsättningen samt att se till säkerheten för liv och hälsa i hamnar och till havs. Dessa frågor är mycket känsliga för Grekland som både har stora områden med öar och ligger vid det ur ekonomisk, social och nationell säkerhet känsliga Medelhavet. Dessutom betonar vi att det bara är genom att behålla hamnarnas allmännyttiga roll som de kan fullgöra sin uppgift med en mångsidig och effektiv verksamhet - ett exempel är Pireus hamn som är ett stöd för och tjänar varvsindustrin.
Det man försöker genomföra är mer än oerhört upprörande och provocerande. Man gör ett ingrepp i själv företagsenheten, i hamnen, och förbjuder det som varje företag gör, det vill säga att fungera som en sammanhängande enhet. Uppsplittring och inre konkurrens mellan samma verksamhets tjänster påbjuds! Samtidigt talar direktivet om förutsättningar för " allmännyttiga tjänster" men överlämnar befogenheten över dessa till privatpersoner!
Greklands kommunistparti kämpar tillsammans med arbetstagarna för samverkande och 100 procent offentliga hamntjänster så att de kan fungera, utvecklas och ha förbindelse med andra sektorer inom ekonomin. För att de skall fungera på rätt sätt och till gagn för säkerhet, samordning och utveckling är det nödvändigt att stödja samverkande och vertikalt integrerade tjänster där den ena verksamheten hjälper och stöder den andra. I motsatt fall riskeras sektorns normala och effektiva sätt att fungera, all samordnande verksamhet undergrävs och förstörs samt säkerheten sätts på spel, den faller under vinstens och konkurrensens lagar och överlåtes till företagens goda vilja.
Av ovannämnda skäl röstade vi emot Jarzembowskis betänkande.

Carlotti
. (FR) Det förslag till betänkande som har lagts fram är inte godtagbart i befintligt skick.
För det första för att det ger ett förvirrat svar på de grundläggande frågor som rör konkurrensen mellan europeiska hamnar och finansiell öppenhet om stöd som utgår till dessa. Men även och framför allt för att den osovrade avregleringen inom hela sektorn för hamntjänster utgör ett allvarligt hot mot säkerhet, miljö och sysselsättning.
När det gäller säkerheten, är skälet att en konkurrensutsättning av utpräglat specialiserade tjänster (exempelvis lotsning), som kräver en särskild kompetens anpassad för varje hamn, i sig bär fröet till risken för allvarligt försämrade säkerhetsförhållanden under utövandet av dessa yrken. När det gäller miljön, är skälet att en avreglering inte gör det möjligt att tillgodose miljöhänsynen på ett tillräckligt sätt. På båda dessa punkter strider betänkandet och direktivet mot den politik för ökad " säkerhet till havs" , och minskade miljörisker som unionen inledde efter Erikakatastrofen.
När det slutligen gäller sysselsättningen, är skälet att en konkurrensutsättning av hamntjänsterna - i synnerhet de mest arbetskraftsintensiva, såsom godshantering och frakt - gör att de europeiska hamnarna riskerar att hamna i en negativ spiral av " socialt lägstbjudande" . En sådan negativ utveckling vore outhärdlig i områden som ofta är sårbara och i arbetsmarknadsregioner som redan drabbats hårt av industriomvandlingen.
Jag kan därför inte godkänna alla bestämmelser som leder till att samtliga hamntjänster konkurrensutsätts, utan kompensation och utan skyddsklausuler. Därför har jag röstat ja till alla ändringsförslag som syftar till att undanta hamntjänster (lotsning, hamnlotsning, godshantering i samband med frakt) från de avregleringar som föreslås i direktivet. Eftersom dessa ändringsförslag inte gick igenom har jag röstat emot betänkandet.

Darras
. (FR) Först av allt vill jag tacka föredraganden Georg Jarzembowski från utskottet för regionalpolitik, transport och turism och alla ledamöter i detta utskott för det högklassiga arbete de lägger fram för oss.
Av flera skäl röstar jag emot detta betänkande.
Att rösta emot betänkandet innebär för min del ett nej till en avreglering av hamntjänster, vilket är detsamma som att gå emot en obligatorisk privatisering av yrkesgrupperna inom lasthantering och lotsning.
Lotsningstjänsterna är de enda inre hamntjänster som har erkänts som obligatoriska allmänna tjänster och en verksamhet som kräver stor vaksamhet vad gäller säkerheten, och är därför de enda som kommer att fortsätta att kontrolleras av medlemsstaterna och som därmed undantas från direktivets tillämpningsområde.
Men att exempelvis hamnlotsarna - som utför en internationellt erkänd allmännyttig tjänst, genom att bland annat tillhandahålla nödvändig hjälp såväl när det gäller förebyggande miljöskyddsåtgärder som när det gäller att uppnå högsta möjliga säkerhetsnivå - att de hädanefter skall konkurrensutsättas är för mig helt enkelt obegripligt.
Att rösta emot detta betänkande innebär för mig också ett nej till en avreglering mellan hamnarna, det vill säga ett nej till konkurrens mellan hamnar, en konkurrens som kan få skadliga och ödesdigra konsekvenser, såväl för kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls som för arbetsförhållandena i sig. Att rösta emot betänkandet är därför detsamma som att förespråka ett ökat samarbete mellan hamnarna och erkänna att hamnarna helt och fullt omfattas av lokaliseringspolitiken, och att de i den egenskapen inte bör underställas en konkurrens som riskerar att bli deras fördärv.
Detta var alltså i korthet de båda främsta skälen till att jag i slutomröstningen inte röstar ja till detta betänkande.

Esclopé
. (FR) Detta förslag till avreglering av hamntjänsterna berör oss i första hand med avseende på de konkreta konsekvenser det riskerar att medföra. Vi tycker att det verkar helt olämpligt att vilja konkurrensutsätta samtliga hamntjänster, oavsett typ av tjänst, eftersom en del av dem är förknippade med särskilda skyldigheter som ger dem karaktären av allmänna tjänster.
Bortsett från de olika nationella uppfattningarna om hur själva begreppet allmänna tjänster skall tillämpas på hamntjänster måste det vara fråga om att säkerställa optimal säkerhet i samtliga medlemsstater, som bara de kan definiera och kontrollera med hjälp av inspektörer i offentlig tjänst, yrkesmässig kompetens, verksamhetsregler och en verksamhetsbeskrivning. Ekonomiska överväganden till förmån för användarna eller brukarna får aldrig gå före säkerheten i vid bemärkelse - personers säkerhet, miljösäkerhet och säkerhet vad avser materiel.
Därför anser vi att både lotsning, hamnlotsning och andra tjänster som enligt de normer som gäller i varje medlemsstat har karaktären av allmän tjänster inte bör omfattas av detta förslag. Eftersom så inte är fallet kommer vi att rösta emot denna text.

Figueiredo
. (PT) Vår röst återspeglar vår inställning till ett mycket polemiskt betänkande som inte kan godtas på något område som rör hamntjänster. Som bekant vill kommissionens förslag tillåta konkurrens på viktiga områden som berör hamnsäkerhet och som inte tillvaratar arbetstagarnas rättigheter. Trots vissa positiva punkter i betänkandet finns det fortfarande några negativa aspekter som ger viss täckning åt kommissionens ställningstagande. För länder som Portugal kan detta förslag mycket menligt påverka ett område som redan har drabbats av andra lika negativa åtgärder, och därför har vi röstat emot det.

Krivine och Vachetta
 - (FR) Föredraganden, Jarzembowski, började med att angripa allmänna järnvägstransporter och ger sig nu på hamntjänsterna. Logiken är fortfarande densamma och fortsätter i rakt nedstigande led från avregleringen av telekommunikationer, transport, energi och posttjänster. Det gäller att tvinga in organisatoriska myndigheter och infrastruktur i marknadsfållan, tillsammans med yrkesgrupper som utför allmänna tjänsteuppdrag, ofta i statlig regi.
300 hamnar i Europeiska unionen och all hamnverksamhet, exempelvis lasthantering, lotsning, bärgning, förtöjning, ombordstignings- och landstigningstjänster skall enligt förslaget omfattas av detta direktiv.
En nyligen genomförd opinionsundersökning, vars resultat bekräftas av framgången för hamnarbetarnas Europastrejk den 6 november, visar att dessa förslag på bred front förkastas av de yrkesverksamma inom området för hamntjänster. Den långdragna striden om ändringsförslagen i utskottet för transport har visserligen gjort att konkurrensen för stunden inte längre skall utövas inom, utan mellan hamnarna. Men dessa resultat är otillfredsställande och vi har förkastat Jarzembowskis betänkande, eftersom vi kräver att kraven på de allmänna tjänsternas säkerhet, periodicitet, kontinuitet, kvalitet och prisnivå skall bibehållas och en harmonisering genomföras med utgångspunkt i det mest fördelaktiga systemet i fråga om socialt skyddsnät för hamnarbetare och miljöhänsyn.

Nicholson
. (EN) Huvuddelen av de brittiska hamnarna drivs på ett bra sätt och för en blomstrande tillvaro, därför att privata aktörer har tagit över efter lokala myndigheter med litet handlingsutrymme - p.g.a. brist på pengar - och de driver nu hamnarna som vinstgivande företag. Det föreslagna direktivet från Europeiska kommissionen att öka konkurrensen inom hamntjänstbranschen i EU, hotar att vända denna utveckling.
Det skulle göra det möjligt att köpa upp brittiska hamnar på samma sätt som Electricité de France har köpt upp olika energibolag.
Det skulle innebära onödig byråkrati på en redan mycket konkurrenskraftig och framgångsrik brittisk hamnmarknad.
Det skulle hota den oberoende, kommersiellt grundade och bidragsfria karaktären hos de brittiska hamnarna.
Jag vill att privata aktörer undantas från detta direktivs räckvidd.

Piétrasanta
. (FR) Hamnlotsning är en allmännyttig tjänst, enligt en dom i EG-domstolen av den 18 juni 1998.
Hamnlotsning kan begäras av hamnmyndigheten för att hantera alla typer av säkerhetsrelaterade problem, utan ersättningsskyldighet.
Hamnlotsningen tillförsäkrar alla fartyg samma kvalitet på tjänsterna, tack vare mycket ingående kunskaper om den hamn där hamnlotsningen utförs.
Att tjänsten tillhandahålls permanent, personalens yrkesmässiga kompetens, kännedom om särskilda, lokala förhållanden, och den avgörande roll hamnlotsningen spelar för hamn- och sjösäkerheten gör att denna verksamhet är en väsentlig och avgörande miljöskyddsfaktor. Den totala handelsflottans försämrade skick och den alltmer uppenbara rovdriften av i många fall bristfälliga båtar och besättningar, visar vilken viktig roll hamnlotsarna kommer att spela under kommande år, i kraft av sina tekniska färdigheter i kombination med en djupgående kännedom om den egna arbetsplatsen.
I det perspektivet måste hamnlotsning precis som lotsning undantas från det europeiska direktivet, vilket är skälet till att Verts/Ale-gruppen har röstat för ändringsförslag 66 och 67 till detta betänkande.

Sanders-ten Holte
, skriftlig. (NL) Herr talman! Det är tydligt att den europeiska politiken i fråga om hamnar har fått en ny impuls genom introduktionen av hamnpaketet. Betänkandet om tillträde till marknaden för hamntjänster har orsakat rabalder i Europaparlamentet, inte minst eftersom Europeiska kommissionens förslag huvudsakligen handlar om konkurrens inom hamnar. Man har fullständigt förbigått Europaparlamentets önskan från 1997 om att få en förordning om konkurrens mellan hamnar till stånd. I detta sammanhang krävs tydligare spelregler när det gäller finansiell insyn och statligt stöd inom hamnsektorn.
VVD-gruppen inom ELDR-gruppen vill säkerställa mer insyn i fråga om statliga medel i hamnar och uppmanar Europeiska kommissionen att lägga fram ett förslag om detta innan direktivet träder i kraft. Annars ställer vi oss frågan om direktivet egentligen har något mervärde för de europeiska hamnarna och användarna.
Inom min grupp råder det skilda meningar om vilka tjänster som skall och som inte skall omfattas av direktivet. VVD stöder föredraganden när han vill begränsa direktivet till de teknisk-nautiska tjänsterna. Lotstjänster hör enligt vår uppfattning dock hemma i direktivet. Lasthanteringstjänster är till sin natur markbundna och hör inte hemma i detta direktiv. Dessutom måste hamnförvaltare och användare göra relativt omfattande investeringar i infrastruktur och suprastruktur. Ett upphandlingssystem för lasthantering kommer framför allt att leda till byråkratiskt krångel. Denna administrativa börda står inte i proportion till det eftersträvade resultatet och skapar osäkerhet hos myndigheter som skall göra investeringar. Dessutom lägger det hinder i vägen för kommunernas befogenheter i fråga om fysisk planering, eftersom de flesta hamnar i Nederländerna utgör en del av en kommun. VVD är emot att ta med lasthanteringstjänster i detta direktiv.

Vlasto
. (FR) Jag vill gratulera föredraganden till det arbete han har utfört om denna mycket känsliga fråga. Tvärtemot vad som brukar vara fallet, har skiljelinjerna inte varit politiska utan nationella och den kompromiss som har uppnåtts framstår i stort som positiv.
Detta direktiv var nödvändigt eftersom hamntjänsterna måste konkurrensutsättas och eftersom de europeiska hamnarna behöver ett europeiskt regelverk för hamntjänster.
Om man vill gynna konkurrens är det helt nödvändigt att organisera den med hjälp av ett lämpligt regelverk. Man måste emellertid beakta de olika verksamheternas specifika karaktär. Jag tänker särskilt på lotsning och hamnlotsning som av säkerhetsskäl måste fortsätta att sortera under hamnmyndigheten.
Denna typ av förvaltning fungerar mycket bra i Frankrike och även om dessa verksamheter är konkurrensutsatta i andra europeiska länder förordar jag att de undantas från direktivets nuvarande tillämpningsområde. Vi har att göra med allmännyttiga hamntjänster. Om dessa tjänster får ligga kvar inom direktivets tillämpningsområde, förlorar begreppet hamnmyndighet sin innebörd.
När det gäller lasthanteringen godkänner jag däremot avregleringen, eftersom vi har att göra med en kommersiell tjänst och en konkurrensutsättning av denna tjänst bör leda till fler arbetstillfällen i hamnarna.
Avslutningsvis har jag givit mitt stöd till bestämmelser som gynnar ökad öppenhet i de finansiella förbindelserna mellan hamnar och medlemsstater. Ur rättssäkerhetssynpunkt och med hänsyn till den lojala konkurrensen mellan europeiska hamnar, måste statligt stöd från nationella myndigheter kunna underkastas noggranna kontroller.
Betänkande (A5-0359/2001) av Berenguer Fuster:

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för regleringen av försäkringsförmedling. Jag skall ta tillfället i akt att uttala förhoppningen att Europeiska unionen snart kommer att reglera också förmedlingen i de offentliga försäkringssystemen. " Vilka är de offentliga försäkringssystemen?" frågar ni mig då, herr talman. Det är naturligtvis social- och sjukförsäkringarna. Även på dessa områden har medborgarna rätt att få rätt information om vad den offentliga sektorn har att erbjuda dem för deras framtida liv som pensionärer, om hur mycket de skall betala nu, som arbetstagare, för att få en pension i morgon.
Dessutom borde man reglera också informationen till arbetstagarna och pensionärerna om deras pensionsrätt i hela Europa och utöka den på alla möjliga sätt.

Kauppi
. (FI) Gränsöverskridande försäkringsverksamhet ökar konsumentens möjligheter att välja bland olika bolag som erbjuder försäkringar. Det förslag till direktiv som vi har framför oss möjliggör nu att registrerade försäkringsagenter kan verka även i andra medlemsstater. När unionens medborgare väljer mellan olika bolag som erbjuder försäkringar måste de dock kunna lita på att vi som europeiska lagstiftare garanterar ett konsumentskydd genom att se till att försäkringsagenterna har hög yrkesskicklighet.
Betänkandet som behandlar försäkringsagentsdirektivet, vilket vi utarbetat i utskottet för ekonomi och valutafrågor, är allmänt taget tillfredsställande. Vi ser till att försäkringsagenten har nödvändig yrkeskompetens, ansvarsförsäkring eller annan motsvarande garanti, samt tillräcklig ekonomisk kapacitet. Försäkringsagenten måste också vara en välrenommerad person som inte tidigare försatts i konkurs.
Samtidigt måste vi dock försäkra oss om att inte EG-bestämmelserna förorsakar onödig byråkrati. Vi har i vårt utskott givit in många ändringsförslag, vilka enligt experterna gör direktivet betydligt vettigare och ger medlemsstaterna en möjlighet att fatta beslut med hänsyn till de nationella förhållandena. Vi har uppnått kompromisser, vilka även en majoritet av medlemsstaterna verkar ställa sig bakom i rådet.
Det är viktigt att direktivet inte tillämpas på personer som har annan yrkesmässig verksamhet som huvudsyssla än försäkringsagentur. Med det avser jag speciellt researrangörer, vilka även erbjuder sina kunder reseförsäkringar som en del av ett resepaket. Dessa underlättar kundens liv betydligt och är till exempel i Finland underställda myndighetskontroll. I samband med reseförsäkringarna säljer man även ofta olycksfallsförsäkringar, vilka innefattar ersättningar som betalas ut vid dödsfall. Det har varit bra att precisera att dessa inte utgör de livförsäkringar som avses i detta direktiv.
Det hade även varit mera ändamålsenligt att inte tillämpa direktivet på agenter för vilka försäkringsbolaget har övertagit ansvaret eller enligt nationell lagstiftning är ansvarigt för ifrågavarande persons verksamhet och även erbjuder denne lämplig utbildning. Eftersom det tyvärr har varit omöjligt att helt och hållet hålla agenter som arbetar med försäkringar som bisyssla under bolagets ansvar utanför direktivet, är det ändå bra att lätta på registreringsskyldigheten såsom föreslagits i vårt utskott.
Förhållandet mellan ändringsförslag 14 och ändringsförslag 13 och 6 förblir oklart, eftersom man i ändringsförslag 14 till exempel godkänner att rese- och djurförsäkringar lämnas helt utanför direktivet, när ifrågavarande försäkringsagenter på andra punkter endast lämnas utanför registreringsskyldigheten.
Om man ännu kan föreslå ändringar skulle jag föreslå att man stryker ändringsförslagen 18 och 22. Bankernas försäkringsförsäljning liknar all annan försäkringsagenturverksamhet och skall inte behöva inte egna regler.
Betänkande (A5-0376/2001) av Caudron:

Fatuzzo
Herr talman! Vad är subsidiaritet, som man talar så mycket om i Europeiska unionen, för någonting? Ni har lärt mig att subsidiaritet betyder att man skall agera på europeisk nivå när detta medför större fördelar och nytta för alla Europas medborgare. Hur skall vi då organisera den vetenskapliga forskningen i Europa? Med femton olika projekt i femton olika stater - som i framtiden kommer att vara femton plus de tolv som går med, det vill säga tjugosju - eller hade det inte varit bättre med en enda forskningsfond? Är det bättre att fatta ett enda beslut om hur alla Europeiska unionens tjugosju staters pengar skall användas - de 15 nuvarande plus de 12 kandidatländerna - eller att ha kvar tjugosju olika utgiftskonton? Vi måste bestämma oss för att inrätta en enda europeisk forskningsfond.

Schierhuber
Herr talman! Jag har röstat emot betänkandet eftersom delresultaten av omröstningen är oförenliga med min personliga uppfattning om etik och moral. Vidare är det obegripligt att lantbruk och jordbruk endast förekommer i marginalen på just detta område, trots att det är just här som det är så oerhört viktigt att slå fast vilka prioriteringar som skall gälla inför den framtida forskningen om jordbruk och lantbruk.

Bordes, Cauquil och Laguiller
 - (FR) Detta betänkande ligger helt i linje med de europeiska institutionernas politik, när det lägger tonvikten vid stöd till arbetsgivarsidan under förevändning av forskning, och när syftet hela tiden är att knyta forskningen närmare till privata intressen, även om det ibland döljs under en tidsenlig täckmantel, av miljövänligt eller regionalistiskt snitt.
Betänkandet är inte heller fritt från eftergifter åt vissa dunkla och ibland religiöst färgade tankegångar. När det gäller det sjätte ramprogrammets budget, bestraffar den ekonomiskt forskningsenheter vars verksamhet bedöms som lågprioriterad, eftersom sannolikheten är låg att de på kort eller medellång sikt skall generera lönsamma forskningstillämpningar för den privata sektorn.
Det enda skälet till att vi har röstat för detta betänkande är att vi inte vill stå i vägen för vissa forskningsgrenar som stöds i betänkandet och som är inriktade på vetenskapliga, medicinska och tekniska framsteg. Vi vill inte heller riskera att beröva forskarna inom den offentliga sektorn den finansiering de behöver.
Vi har även antagit alla ändringsförslag som kan innebära en förbättring jämfört med nuvarande situation.

Damião
. (PT) Trots föredragandens och de flesta ledamöternas i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi ansträngningar finns det inga garantier för att de länder och regioner inte diskrimineras vars företag inte har några ekonomiska möjligheter, även om det finns vetenskapliga resurser, att delta i program som strävar efter en snabb överföring av kunskap och teknisk innovation.
Så de ansträngningar för sammanhållning som fördraget föreskriver kommer att vara otillräckliga med tanke på den förlust av konkurrenskraft det innebär. Lissabonstrategins mål utgick från full sysselsättning och integrering, inte tvärtom. De mest missgynnade områdena kommer att hamna långt ifrån den ekonomiska och sociala konvergensen om de inte får ta del av kunskap och program.

Grossetête
. (FR) Jag har röstat för betänkandet.
Jag har länge förordat forskningsinsatser på europeisk nivå. Därför välkomnar jag den uttalade viljan hos parlamentet att inrätta och utveckla detta tvärvetenskapliga område inom gemenskapen.
Bland annat i Frankrike kan vi konstatera en oroväckande nedgång av antalet forskare. På grund av nedslående inhemska politiska åtgärder söker sig ofta de mest begåvade forskarna utomlands och återvänder bara alltför sällan. Därför hoppas jag att den bestämmelse om forskarnas rörlighet och stöd för att återvända till hemlandet som ingår i betänkandet, kommer att bidra till att kompensera vissa regeringars tillkortakommanden.
Att stimulera forskningen innebär också att försäkra sig om en självständig utbildningspolitik, genom att luta sig mot befintlig europeisk kompetens.
Även om det kan vara lagstiftarens uppgift att reglera forskningen, finns en risk för att den snörs in i en alltför snäv korsett. Därför måste uppfinningarna främjas, och forskning om bioteknik - som utgör framtiden - bör uppmuntras. På samma sätt måste den europeiska grundforskningen stödjas, som är av central betydelse för konkurrenskraften hos vår industri, liksom det omfattande arbete som bedrivs av små och medelstora företag och industrier, vars nödvändiga bidrag till uppfinningar och innovation vi väl känner till.
Forskningen berör även alla européers vardagsliv, och prioriterade områden som livsmedelssäkerhet, kampen mot stora epidemier och en förbättrad folkhälsa är ett bevis på viljan att förena forskning och välbefinnande.
Jag noterar även med tillfredsställelse det stöd som föreslås för att utveckla forskningen om barnsjukdomar, ett område där nationella politiska insatser ofta har misslyckats. Jag väntar därför på att kommissionen skall lägga fram förslag rörande läkemedel för barn.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Forskning och utveckling är av avgörande betydelse för att Europa skall bli en kontinent präglad av ekonomisk tillväxt och god välfärd. Den internationella konkurrensen, inte minst från USA, ökar behovet av nya och förstärkta forskarinsatser. Kommissionen har i sitt förslag till sjätte ramprogrammet identifierat flera viktiga problem och forskningsområden som Europa behöver satsa på. Självfallet är det viktigt att Europas forskare samarbetar och att forskningsinsatserna i viss mån samordnas. Det är också av stor betydelse att vi inte bara främjar forskarnas fysiska rörlighet utan också underlättar spridningen av forskningsresultat.
Det som oroar oss är att ramprogrammet innebär en mycket avsevärd centralisering av forskningen. Det är stora resurser som satsas på ett fåtal utvalda områden. Därmed styrs forskningen på ett olyckligt sätt eftersom medlemsländernas egna forskningsinriktningar kommer att styras av kommissionens prioriteringar. För små länder med en begränsad forskningsbudget riskerar EU därmed att bli en huvudfinansiär till forskningen, något som skapar en olycklig centralisering.
Som liberaler hyllar vi principen om fri forskning. Den fria forskningen har från effektivitetssynpunkt visat sig vida överlägsen den politiskt styrda forskningen. Samhällen som ger forskarna stort svängrum när det gäller att välja ämnen och metoder når i det långa loppet bättre resultat än samhällen där politikerna anger riktningen. Den principiella idén om det fria kunskapssökandet har under sekler starkt präglat forskningen i Europa. Högskolor och universitet har en viktig roll i att samarbeta med den offentliga sektorn och näringslivet, men deras viktigaste uppgift får inte bli att ta emot beställningar från dessa.
Vi menar att det sjätte ramprogrammet skapar en alltför stor centralisering av den fria forskningen. Vi har därför valt att avstå från att rösta på Caudron-betänkandet.

Montfort
. (FR) Som ledamot i utskottet för industrifrågor och forskning och i tillfälliga utskottet för humangenetik (" Bioetik" ), har jag lagt alldeles särskild vikt vid detta betänkande och vid dess två huvudaspekter:
villkoren för forskningsstöd i Europa, och
det etiska ramverk som Europaparlamentet föreslår skall omgärda detta stöd.
Av ändringsförslagen framgår att diskussionen i huvudsak handlat om " etiska aspekter" av biotekniken.
Eftersom en majoritet av rösterna har godkänt en instrumentalisering av människan, genom att man godkänner exploateringen av mänskliga embryon, som i detta fall framställts inom ramen för så kallade sterilitetsbehandlingar med konstgjord befruktning, till skada för värnandet om människans integritet och värdighet, anser jag att de etiska regler som en majoritet godkänt i första behandlingen negativt färgar av sig på hela betänkandet, även de tekniska bestämmelserna.
Sammanfattningsvis innehåller betänkandet goda tekniska bestämmelser, men de så kallade etiska bestämmelserna sätter ned helhetsintrycket, eftersom de inte respekterar människan.

Moreira da Silva
 - (PT) Terapeutisk kloning, som ger nya möjligheter att bota vissa sjukdomar, förutsätter att embryon destrueras och även om det är den metod som det forskats mer i än andra (och som därför är mer tillgänglig), är den inte den enda, och säkerligen inte den mest idealiska.
Därför skulle det vara ett misstag av lagstiftaren om denne, trots sin vilja att ge klartecken åt denna teknik, avstår från sin plikt att införa en ordentlig lagstiftning som gäller i många år (vilket är ännu mer nödvändigt på ett område som utvecklas så snabbt), och som uppmanar vetenskapsmän och industrin att utveckla tekniken. Delar av denna teknik är i dag dåligt utvecklad och mycket kostsam (t.ex. omprogrammering av adulta celler), men den inbegriper fortfarande ett brett forskningsområde. Vi måste kämpa för att finna nya tekniker som ger fördelarna med att kunna använda omprogrammerade mänskliga embryon, men utan att för den skull vara etiskt olämpliga.
Att skapa embryon genom att föra över stamceller skulle för övrigt underlätta kloning av reproduktiva skäl (något som alla anser vara fel).
Därför förespråkar jag ett rättsligt EU-förbud mot att skapa mänskliga embryon genom kloning, (både av terapeutiska och av reproduktiva skäl). Dock bör detta förbud medge två undantag: Övertaliga embryon och de 64 befintliga stamcellslinjerna.
När det gäller forskningens finansiering, och särskilt inom ramen för det sjätte ramprogrammet (syftet med Caudron-betänkandet), förespråkar jag att vi måste prioritera en gemensam finansiering av forskningsprojekt där tanken är att använda mänskliga stamceller av terapeutiska skäl.

Sacrédeus
. Caudrons betänkande tar ställning till vilka prioriteringar och inom vilka ramar vi skall bedriva forskning i Europa, finansierad av gemenskapsmedel genom det sjätte ramprogrammet.
Som kristdemokrat anser jag att vi behöver etiska ramar i samhället. Dessa etiska ramar måste också finnas för forskningen. Den mest grundläggande av dessa aspekter är respekten för människovärdet. Hur behjärtansvärt målet än kan vara, rättfärdigar det inte att vi använder människor som medel.
Forskning där embryonala stamceller används är etiskt mycket kontroversiell och dessutom förbjuden i fyra av medlemsländerna. Detta är inte fallet när det gäller användandet av adulta stamceller. Det är därför min åsikt att forskning som använder adulta stamceller bör prioriteras, medan den djupt etiskt kontroversiella embryonala stamcellsforskningen inte skall tilldelas medel från ramprogrammet. Inom ramen för subsidiaritetsprincipen utesluter inte det att nationella regeringar kan göra sitt val att stödja forskningen.
Medlen inom ramprogrammet är trots allt begränsade. Vi tvingas göra prioriteringar. Då bör inte forskning som är så etiskt kontroversiell, och dessutom uppenbart strider mot flera medlemsländers lagstiftning, stödjas. Jag har därför valt att stödja ändringsförslag 334, vilket jag själv undertecknat, där det i punkt 4 sägs att:
"Forskning med embryonala stamceller får inte finansieras med gemenskapsmedel, eftersom medlemsstaterna är oense i denna fråga".

van der Laan
. (NL) Vissa nederländska kolleger har i medier hävdat att den liberala gruppen inte vill sätta några etiska gränser för vetenskaplig forskning. Att detta är struntprat framgår av hur vi har röstat.
För det första är det liberalerna som står bakom det antagna ändringsförslaget 41. Det innehåller krav på att man såväl vid genomförandet av programmet som i fråga om resultaten måste hålla fast vid sådana etiska grundprinciper som skyddet av den mänskliga värdigheten, av personuppgifter och av privatlivet. När det gäller stamcellsforskning måste de riktlinjer följas som utarbetats av Europeiska vetenskapsstiftelsens etiska kommitté.
Dessutom ville vår grupp följa ändringsförslag 22 från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. På det sättet skulle forskningsverksamhet som är inriktad mot att klona människor för fortplantningsändamål liksom att skapa mänskliga embryon för forskningsändamål och eugeniska ändringar i arvsmassan inte få komma i fråga för finansiering.
Tyvärr har den restriktiva texten i ändringsförslag 322 antagits, varigenom även terapeutisk kloning utesluts. Det tycker vi är synd eftersom det är just terapeutisk kloning som ger verkliga chanser för Alzheimer-, Parkinson-, diabetes- och aids-patienter. Därför har vi avstått från att rösta vid slutomröstningen.
Betänkande (A5-0355/2001) av Caudron:

Fatuzzo
Herr talman! När jag var mycket liten - jag kan ha varit tio, elva år - var det någon som gav mig en mycket vacker bok illustrerad av Walt Disney. Den hette " Vår vän atomen" och den var illustrerad såsom Walt Disney så briljant illustrerade sina verk, som vi numera kan kalla världsberömda. Jag blev fascinerad av denna bok som förklarade vetenskapen så väl för någon som var så ung som jag. Sedan dess är jag för kärnenergi och röstade därför för detta dokument, i synnerhet som det handlar om att främja studier och forskning inom kärnenergisektorn i Europa, någonting jag anser att vi borde öka ytterligare.

Raschhofer
Herr talman! Jag ser utgången av Euratomavtalet som en chans för Europa att ta steget bort från användning av atomenergi. I dagens omröstning om Euratom-programmet har det dock fattats beslut om en fortsatt finansiering av atomenergiforskningen. Sålunda heter det bland annat i ändringsförslag 12: Forskning som rör säkerheten i befintliga reaktorer, särskilt i utvecklingsländerna, och i kommande generationers reaktorer, skall stödjas. Säkerheten i framtida kärnkraftverk alltså. Om vi vill bidra till att Europa gradvis tar steget bort från kärnenergin måste vi styra om forskningen mot icke-nukleära energier, framför allt förnybara energier. Detta är skälet till att vi i dagens omröstning inte enbart har sagt nej till ändringsförslag 12, utan till hela Euratom-programmet.

Titley
. (EN) Jag välkomnar varmt detta betänkande av Gerard Caudron, i vilket han rekommenderar ändringar i utgiftsfördelningen i kommissionens förslag till forskningsbudgeten på 16 miljarder euro. Det är hög tid att programmets dagordning för forskning kring hälsofrågor vidgas för att omfatta vanligare sjukdomar: De flesta har erfarenheter - personliga eller andra erfarenheter - av sjukdomar som t.ex. cancer, degenererande sjukdomar och hjärt-kärlsjukdomar. Genom att tilldela pengar till forskning kring dessa sjukdomar, skulle EU anses arbeta för ändamål som verkligen påverkar medborgarnas liv. De etiska, rättsliga och sociala aspekterna av forskningen håller på att bli allt viktigare, om inte lika viktiga som den faktiska forskningen. Därför, genom att uppmana till finansiering inom dessa områden, visar utskottet att det är medvetet om dessa moderna frågors betydelse.
Uppmaningen att tilldela pengar till informationssamhället visar ett verkligt engagemang när det gäller att genomföra unionens uttalade ambitioner, som angavs vid det så kallade " dot-com" -toppmötet i Lissabon, att göra EU till en av de av mest konkurrenskraftiga och dynamiska ekonomierna i världen. Det finns inget annat alternativ: Om EU vill bli en trovärdig global aktör i den nya ekonomin och i informationssamhället, måste betydande belopp investeras inom detta område så snart som möjligt.
Till sist: Vid fördelningen av pengar till forskning, bör man alltid ta hänsyn till miljön. Genom att förespråka finansiering till forskning kring förnybara energikällor, visar föredraganden med betänkandet i sig att det är balanserat och tar hänsyn till miljön.

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringen avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.51. och återupptogs kl. 15.00.)

Sterckx
Fru talman! Vid omröstningen på eftermiddagen uppstod tyvärr en viss förvirring i vår grupp i samband med Jarzembowski-betänkandet. Gruppens linje var att vi skulle rösta emot om lasthantering inte togs med i direktivet. Vi trodde att det var fallet, men det visade sig inte vara fallet. Därigenom blev det en viss förvirring. Det var gruppens avsikt att i slutändan, vid slutomröstningen, rösta för och inte emot som vi gjorde, och jag skulle vilja att det togs till protokollet.

Talmannen
Herr Sterckx, vi noterar gärna er grupps önskemål.

Läget i världen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden om läget i världen.
Jag överlämnar genast ordet till Durant, rådets tjänstgörande ordförande.

Durant
. (FR) Fru talman, ärade ledamöter, efter attentaten den 11 september i år har världsläget som ni vet gått in i en allvarlig kris. Mitt anförande syftar till att summera läget och informera er om de initiativ som har tagits och som kommer att vidareutvecklas av rådet. Mitt anförande skall därför till största delen handla om Afghanistan, som står i centrum för den rådande krisen, men jag skall även ta upp situationen i Mellanöstern.
När det gäller Afghanistan, har rådet agerat beslutsamt och entydigt inför denna akuta krissituation. Europeiska rådet fastställde vid sina sammanträden den 21 september och den 19 oktober en handlingsram för Europeiska unionen, med följande huvudkomponenter. Det första är solidaritet med Förenta staterna och stöd för de insatser som genomförts enligt principen om legitimt självförsvar och med stöd av FN:s säkerhetsråd och dess resolution 1368, förutsatt att det handlar om målinriktade insatser i syfte att skona civilbefolkningen. Det andra är att medverka i den antiterroristkoalition som bildats under FN:s överinseende. Trojkan reste i slutet av september till Pakistan, Iran, Saudiarabien, Syrien och Egypten, där den för övrigt träffade Arabförbundets ledare. Nyligen genomfördes ett besök i länderna i Centralasien. Toppmötet mellan Europeiska unionen och Ryssland den 3 oktober och den europeiska konferensen den 20 oktober erbjöd ett tillfälle att diskutera de ansträngningar som måste göras på internationell nivå. Novembersammanträdet i FN:s generalförsamling blir ett nytt tillfälle att stärka denna koalition.
Konkret bygger Europeiska unionen sin Afghanistanstrategi kring fem huvudlinjer, nämligen att prioritera humanitär katastrofhjälp, FN:s centrala roll, att hitta en rättvis och varaktig intern lösning, vikten av en omstruktureringsplan för landet och slutligen behovet av att ge stabilitetspakten en regional dimension. Noteras bör att dessa fem huvudlinjer entydigt godkändes av rådet (allmänna frågor) i Luxemburg den 17 oktober och vid det informella toppmötet i Gent den 19 oktober.
När det gäller humanitär katastrofhjälp, har hittills cirka 320 miljoner euro mobiliserats för att hantera krisen för flyktingar och tvångsförflyttade personer, liksom hungersnödens konsekvenser. Den största svårigheten är att ta sig fram till de nödlidande grupperna, något som kräver ett helhjärtat samarbete från Afghanistans grannländer. Ordförandeskapet har för detta syfte vidtagit olika åtgärder. När det gäller att mobilisera och distribuera hjälpen skall ett nära samarbete upprättas mellan medlemsstaternas biståndsorgan, ECHO och olika internationella humanitära organisationer. Bland dessa finns FN:s flyktingkommissariat och det internationella livsmedelsprogrammet, utan att glömma Internationella rödakorskommittén och de många icke-statliga organisationerna.
Den andra komponenten är FN:s centrala roll. Europeiska unionen menar att endast Förenta nationerna har internationell legitimitet att hitta en intern politisk lösning. FN:s roll blir även avgörande när det gäller att genomföra en återuppbyggnadsplan för landet. Europeiska unionen förlitar sig därmed på de ansträngningar som görs av FN:s generalsekreterare och hans representant för Afghanistan. Unionen fäster även särskild vikt vid den plan som nyligen lagts fram av generalsekreterarens särskilde representant, Brahimi. Rådet skall samordna sina insatser för att fastställa hur man bäst kan agera för att medverka till genomförandet av denna plan.
När det gäller en intern politisk lösning är det viktigt för Europeiska unionen att kommande afghanska myndigheter väljs av det afghanska folket, att de företräder de etniska grupper som finns i landet och att de respekterar och värnar de mänskliga rättigheterna, humanitär rätt och rättssamhället i stort. Slutligen är det viktigt att de vägrar varje form av samröre med terrorismen och upprätthåller vänskapliga förbindelser med grannländerna och därmed bidrar till en allmän stabilisering i området. Europeiska unionen vill för närvarande helst inte öppet ta ställning för någon särskild lösning, utan överlåter denna uppgift till FN:s generalsekreterares särskilda representant samt till afghanerna själva.
När det gäller återuppbyggnadsplanen anser Europeiska unionen att det brådskar att upprätta en återuppbyggnadsplan för landet, med tanke på den interna politiska utvecklingen i Afghanistan. Unionen vill medverka i återuppbyggnaden tillsammans med en rad aktörer, bland andra givarländer och internationella organisationer. Unionen har uppfattningen att det handlar om ett arbete på lång sikt som kräver ett långsiktigt engagemang från dem som medverkar i planen.
När det gäller en regional strategi anser Europeiska unionen att någon hållbar fredsprocess i Afghanistan inte är möjlig om man inte angriper problemen ur ett regionalt perspektiv. Det gäller med andra ord att övertyga Afghanistans grannländer, och vissa andra maktcentra i regionen, om att fredsprocessen i landet även kommer att gynna dem. Dessa staters säkerhetstänkande måste ses som legitima, för att undvika en fortsättning på den utländska inblandning som så ofta skapat oro i Afghanistan och underblåst landets interna konflikter.
Europeiska unionen anser att följande länder och internationella organisationer har en nyckelroll i varje form av regional strategi för att lösa den afghanska frågan. Det gäller Pakistan, Iran, Indien, Uzbekistan, Tadzjikistan, Turkmenistan, Kina, Ryssland och Organisationen för den islamiska konferensen.
Det är förstås omöjligt att inte beröra de senaste händelserna. Händelseutvecklingen har accelererat de senaste dagarna i och med erövringen av Mazar-i-Sharif och Kabul. Dessa händelser är ett tecken på att talibanregimen och terroristnätverken gradvis håller på att förlora kontrollen över Afghanistan. De utgör ännu ett steg på vägen mot att uppnå den internationella koalitionens mål, som är att utrota terroristnätverken.
I dessa avgörande ögonblick för Afghanistans framtid påminde Europeiska rådets tjänstgörande ordförande Verhofstadt i går om rådets ståndpunkt, som är att stabilitet aldrig kan finnas i detta land så länge en stabil, legitim, demokratisk regering inte har inrättats, som företräder samtliga etniska grupper. Denna regering måste också fullt ut följa principen om de mänskliga rättigheterna.
Han erinrade även om att det är Förenta nationernas uppgift att spela en central roll för att hjälpa afghanerna med uppgiften att bilda en regering. Unionen har för avsikt att stödja FN:s planer i denna riktning och uppmanar med eftertryck Nordalliansen att utan förbehåll medverka i dessa ansträngningar. Unionen är för övrigt beredd att hjälpa Afghanistan att upprätta och genomföra en omfattande återuppbyggnadsplan, som är en nödvändig förutsättning för fredsprocessen. Detta projekt påverkar inte på något sätt prioriteringen av den humanitära katastrofhjälp som den afghanska befolkningen behöver mer än någonsin.
Europeiska rådets tjänstgörande ordförande betonade slutligen den afghanska frågans regionala dimension. Även om det är uppenbart att afghanerna själva måste besluta vem som skall regera i framtiden, återstår ändå det faktum att alla länder i regionen måste känna sig trygga med en ny afghansk regering. Det är i den andan Europeiska rådets ordförande och kommissionens ordförande skall genomföra ett besök i Indien och Pakistan den 23-24 november.
När det slutligen gäller Mellanöstern står situationen i Mellanöstern även fortsättningsvis i centrum för Europeiska unionens intresse. Våldet och misstron mellan parterna förhindrar ett återupptagande av den politiska dialogen, som måste börja med att Tenetplanen och rekommendationerna i Mitchellrapporten tillämpas, och som måste leda till en rättvis och hållbar lösning på konflikten, grundad på FN:s säkerhetsråds resolution 242 och 338 och på principerna från Madrid och Olso.
Inom ramen för en strategi byggd på skytteldiplomati finns Europeiska unionen ständigt närvarande i regionen, med företrädare från såväl medlemsstaterna som rådet. Tack vare insatser av den höge representanten Solana, det särskilda sändebudet Moratinos och flera europeiska ministrar var det exempelvis möjligt att efter åtskilliga turer hålla mötet mellan Peres och Arafat den 26 september. Israeler och palestinier har tyvärr inte lyckats omsätta detta nya försök att få till stånd ett eldupphör i praktisk handling.
Den Europa-Medelhavskonferens som ägde rum i Bryssel den 5-6 november erbjöd ett tillfälle för en bred diskussion om stabilitet och säkerhet i Medelhavsområdet. Tack vare konferensen kunde parterna bland annat ta ytterligare ett steg på vägen mot att återupprätta en dialog på hög nivå, som på sikt kanske kan återskapa det förtroende som krävs för att återuppta förhandlingarna om den slutliga ställningen.
Europeiska rådets ordförande och rådets tjänstgörande ordförande kommer nu i veckan att åter bege sig till Mellanöstern. De får sällskap av kommissionens ordförande och den höge representanten Solana, som alla parter tillerkänner en viktig roll. Detta uppdrag ingår i det uppdrag som det belgiska ordförandeskapet tilldelades vid rådets informella möte i Gent, och blir ett tillfälle att än en gång påminna parterna om Europeiska unionens klara ståndpunkt i fråga om de målsättningar som skall uppnås vid slutförhandlingarna. Detta innebär för palestiniernas vidkommande upprättandet av en hållbar och demokratisk stat och ett slut på ockupationen av deras territorium, och för israelerna rätten att leva i fred och säkerhet innanför sina internationellt erkända gränser.
Europeiska unionen kommer även att erinra om att strävandena efter en allomfattande och varaktig fred i regionen kräver att vederbörlig hänsyn tas till konfliktens israelisk-syriska och israelisk-libanesiska aspekter. Lösningen av dessa bör styras av samma principer.
Avslutningsvis har Europeiska unionen som ni ser hittills inte sparat någon möda i försöken att åstadkomma ett närmande mellan de olika ståndpunkterna i Mellanöstern, och kommer att fortsätta dessa strävanden så länge som det krävs. Europeiska unionen fortsätter för övrigt att mycket uppmärksamt följa utvecklingen i Afghanistan och i hela den centralasiatiska regionen. Inom ramen för antiterroristkoalitionen kommer unionen att fortsätta sina insatser för att bekämpa alla former av stöd till den internationella terrorismen.
(Applåder)

Busquin
. (FR) Fru talman, fru minister, ärade ledamöter! Som ni vet förändras situationen i Afghanistan mycket snabbt. Så gott som varje timme nås vi av nya och dramatiska nyheter. Den militära strategin mot talibanerna är en framgång. Det är dock viktigt att betona att uppgiften är långt ifrån slutförd, trots de senaste dagarnas uppmuntrande händelseutveckling. Den militära delen av kampanjen har ännu inte uppnått alla mål och vi har tydligt framhållit att den humanitära och diplomatiska delen är av vital betydelse.
I ljuset av vad som har hänt bör ansträngningarna inom detta område fördubblas. För övrigt finns det skäl att intensifiera ansträngningarna för att få till stånd en regering som åtnjuter ett brett stöd från det afghanska folket. Som Durant mycket riktigt framhöll stöder vi eftertryckligen den strategi som genomförs av Förenta nationerna, under överinseende av ambassadör Brahimi. Vi måste dessutom utnyttja det nya militära läget för att förstärka vårt humanitära arbete. Kommissionen spelar en aktiv roll på båda dessa fronter. Förra veckan träffade kommissionär Patten Världsbankens ordförande Wolfensohn, och nu i veckan har han haft överläggningar med ambassadör Brahimi i New York.
Kommissionen kommer att bedriva ett nära samarbete med Världsbanken och övriga parter för att bedöma behoven och bidra till återuppbyggnadsarbetet i Afghanistan. Kommissionen har inte för avsikt att i detta skede spekulera kring exakt vilka belopp det rör sig om. I ett första skede måste det internationella samfundet inventera de mest trängande behoven och i samråd med det afghanska folket fastställa exakt vilka behov som finns. Under tiden kommer vi att anstränga oss för att de 52 miljoner euro i stöd som beviljats enligt ECHO-programmet för 2001 och de 22,5 miljoner euro som tilldelats tvångsförflyttade personer under år 2001 når fram till de behövande. Samtidigt arbetar vi också på att göra 23,5 miljoner euro i livsmedelsstöd tillgängligt, motsvarande cirka 36 300 ton, och vi beviljar de icke-statliga organisationerna 4,5 miljoner euro för att förse befolkningen med mat, utsäde och redskap, vilket gör att det totala stödet för detta år uppgår till cirka 100 miljoner euro. Dessutom planerar vi redan nu att säkerställa att dessa nivåer i varje fall inte underskrids under 2002.
Ni vet att kommissionen inte har legat på latsidan efter händelserna den 11 september. Ni vet också att vi under loppet av några timmar lade fram nya åtgärder för att bekämpa terrorismen i Europa, med bland annat en gemensam definition på terrorism, ett europeiskt häktningsbeslut som ersätter det gällande, tungfotade systemet med utlämnande mellan medlemsstaterna, en skärpning av reglerna för penningtvätt, och slutligen en lagbestämmelse som gör det möjligt att snabbt frysa en persons eller organisations tillgångar över hela Europa, så snart denne pekas ut som potentiell finansiär av terrorism. Kommissionen har vidare skyndat sig att vidta åtgärder för att förbättra flygsäkerheten, åtgärder som omfattar allt från tillträde till förarkabinen till bagagekontroll. Samtidigt har de europeiska ministrarna gemensamt beslutat att medlemsstaterna bör kunna skydda flygbolagen från de värsta konsekvenserna av den 11 september exempelvis genom att förse dem med ett försäkringsskydd mot terrorattacker, något som de kommersiella försäkringsbolagen inte längre erbjöd. Då undviker man samtidigt en huggsexa om stödpengar, som skulle snedvrida konkurrensen.
Europeiska unionen ger även omfattande humanitär hjälp såväl inom som utanför Afghanistan. I runda tal 310 miljoner euro har redan mobiliserats av unionen och medlemsstaterna för att lindra det afghanska folkets lidande. Detta arbete överträffas i storleksordning endast av USA och är kraftigt underskattat, men har redan räddat liv. Dessutom har gemenskapens kontor för humanitärt bistånd, ECHO, agerat anmärkningsvärt snabbt för att omsätta dessa åtaganden i handling.
Under ledning av sin ordförande Romano Prodi deltar kommissionen också i det viktiga diplomatiska arbetet - minister Durant har för övrigt berört de resor Prodi kommer att företa inom de närmaste dagarna och kommande veckorna. Denna åtgärd vittnar förstås om européernas vilja att skapa en balanserad internationell diplomatisk aktion. Som ni vet begav sig Chris Patten redan dagarna efter attentaten till Pakistan, Iran, Egypten, Saudiarabien och Syrien, i sällskap med Louis Michel, utrikesminister och företrädare för det belgiska ordförandeskapet i rådet, samt Javier Solana. Överallt möttes de av samma budskap: hela mänskligheten måste enas i kampen mot terrorismen. De diskuterade det nödvändiga i att stärka samarbetet i regionen. Unionen har redan nu tagit ett viktigt initiativ på handelsområdet genom att förbättra tillträdet för pakistansk export till Europa, och vi hoppas att inom kort kunna underteckna ett frihandelsavtal de sex staterna i Gulfstaternas samarbetsråd. Vi kommer vidare att lägga fram förslag om att ingå ett handels- och samarbetsavtal med Iran. Dessutom axlar vi fullt ut vår roll i strävandena för att återuppta fredsprocessen i Mellanöstern, inte enbart genom att ge finansiellt stöd till den palestinska myndigheten som står inför enorma svårigheter, utan även genom att verka för att Mitchellrapporten skall tillämpas, en rapport som Europeiska unionen har medundertecknat. Peres och Arafat har båda deltagit i en Europa-Medelhavskonferens, som denna vecka har anordnats i Bryssel, vilket Durant också påpekade.
Som ni ser bedriver Europeiska unionen en gemensam utrikespolitik, men det handlar inte om en enda politik. Varje land och varje institution spelar ut sina egna kort och ställer sina egna resurser till förfogande för den gemensamma saken. Medlemsstaternas beslutsamma insatser förstärker den gemensamma aktionen och vice versa. Det förhållandet att medlemsstaterna tar självständiga initiativ är inte ett tecken på att unionen misslyckats, i synnerhet under den rådande krisen. Det är en illustration av unionens själva väsen.
Avslutningsvis kan jag på kommissionens vägnar säga er att vi alla är medvetna om att händelserna den 11 september har skapat en ny situation och vi har erkänt att attackerna mot New York och Washington var en attack inte bara mot Förenta staterna, utan mot alla öppna och fria samhällen. Hotet är ett gemensamt hot, och kräver därför ett samstämmigt svar. Europeiska unionen och särskilt Europeiska kommissionen står helt och fullt bakom denna gemensamma målsättning och vi har för avsikt att fullfölja denna strävan.
(Applåder)

Poettering
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! I förrgår störtade ett flygplan i New York, och vi höll alla andan på nytt eftersom vi befarade att det skulle handla om en ny terrorattack. Tack och lov var detta inget terrorattentat, även om resultatet inte blev mindre förödande. Denna misstanke på måndagen visar dock att terrorismen har påverkat våra liv och att vi helt enkelt inte kan fortsätta med den vanliga dagordningen. Därför får vi lov att säga att terrorismen måste tolkas som en våldsam utmaning, en andlig, politisk, ekonomisk men även militär utmaning. Jag välkomnar era uttalanden, fru rådsordförande. Det ligger helt i linje med vad jag noterade som stickord: Man måste få bort de terroristiska nätverken. Det är också detta det handlar om i Afghanistan. Vi har ju sett bilderna, bilderna av glädjen i Kabul men även av de döda som uppenbarligen har massakrerats, vårt krav på Norra alliansen, som har bildats under ledning av Ahmed Schah Massud, en ansvarsfull person som vi välkomnade här så sent som i april, lyder att alliansen skall uppträda i Afghanistan och i Kabul på ett sätt som gör alliansen till en god företrädare för människovärdet och en bättre framtid för detta hårt prövade land.
Vad vi behöver - det ger jag rådsordföranden rätt i - är ett agerande från FN. Det är bra att våra amerikanska vänner vänder sig till FN. Vad vi emellertid även behöver, här måste EU spela en viktig roll, är en allians, en koalition för återuppbyggnaden av Afghanistan. Vi får inte göra om misstagen från 80- och 90-talen och lämna Afghanistan åt sig själv, utan vi måste hjälpa Afghanistan.
EU:s roll, fru rådsordförande, är snarare sorglig i hela den här tvisten. Givetvis är de militära frågorna i första hand nationella frågor. Vi har ännu inte kommit så långt att vi uppträder som ett enat Europa på den punkten. Vad vissa EU-stater har ägnat sig åt under de senaste veckorna finner jag dock högst beklagligt. Först hade vi på rådets initiativ mötet med de tre i Gent, och sedan var det mötet i London. Jag måste säga att jag tycker detta är genant. Inom Europeiska unionen har vi inga självutnämnda chefer, utan vad vi har är en europeisk union med ett rådsordförandeskap och en kommission. Vad jag uppfattar som särskilt genant är att personerna, inklusive rådets ordförande, bjöd in sig själva till London. I London företräddes Storbritannien, Frankrike, Italien, Spanien, Tyskland, Nederländerna och det belgiska ordförandeskapet. Utan företrädare var Grekland, Portugal, Österrike, Finland, Sverige, Luxemburg, Irland och Danmark. Jag skulle ha önskat att den belgiska ordförandegruppen - och jag har en mycket positiv inställning till denna, inte minst till premiärminister Guy Verhofstadt - hade protesterat mot ett sådant möte, för det hade varit ordförandegruppens sak att bjuda in deltagare till ett sådant möte, i stället för att till och med be om att själv få en inbjudan för att vara med i London. Jag hoppas att vi i framtiden skall använda oss av andra tillvägagångssätt och slippa se en sådan splittring av EU.
Givetvis bör man lära av sina fel. Och jag hoppas att man nu drar lärdom av detta. För vår partigrupp är det avgörande att vi agerar gemensamt och inte enbart genom regeringssamarbete. Vi vill ha ett gemenskapens Europa och förväntar oss ett modigt och beslutsamt agerande från ordförandelandet. Vi kommer att stå bakom ordförandegruppen när den agerar så, och även bakom kommissionen. Herr Busquin, jag vill med följande ord även rikta en uppmaning till kommissionen, dess ordförande och hela kollegiet: Gör Europas röst tydlig! Kommissionen måste blanda sig i, kommissionen måste säga sin mening och får bara inte acceptera saker liknande det vi har sett de senaste veckorna och månaderna. Om vi själva är beslutsamma har vi en chans, och på min partigrupps vägnar kan jag försäkra er att vi helt klart kommer att stödja såväl ordförandeskapet som kommissionen i deras arbete för att göra de gemensamma intressena i Europeiska unionen tydliga. Detta är en uppmaning som vi gärna vill ge er. Om ni gör detta, står vi på er sida!
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman, fru tjänstgörande rådsordförande, ärade kolleger! Knappt två månader efter attackerna den 11 september har vi alla, inklusive Förenta staterna insett att det är nödvändigt att ta itu med den globala terrorismen, att det är nödvändigt att utforma en politik som har många dimensioner: en militär, en säkerhetsmässig, underrättelseverksamhet, en humanitär dimension, jag tillägger den kulturella dimensionen, med flera. Vi måste även ha en gemensam vilja: med Förenta staterna som ram och grundval måste vi vilja gå samman.
De senaste dagarnas nyheter bekräftar att hoppet börjar gro i Afghanistan, och en sak måste sägas mycket klart: de främsta offren för den aggressiva fundamentalistiska terrorismen har varit afghanerna, och särskilt de afghanska kvinnorna, eftersom de har lidit mest av denna situation. De bilder som vi ser på TV av kvinnor - och även män, men framför allt kvinnor -, som nu kan visa sina ansikten är ett exempel. Detta är det främsta faktumet.
Nu har vi en skyldighet att tillsammans med Förenta nationerna försöka finna en politisk lösning på situationen i Afghanistan i första hand och för hela Centralasien. Europeiska unionen måste fortsätta ge humanitärt bistånd och samarbeta med FN:s flyktingkommissariat för att ta itu med problemen med flyktingar och fördrivna personer, och för att utforma en stabilitetsplan och en demokratisk framtid för Afghanistan under beskydd av Förenta nationerna.
För det andra måste vi fortsätta att intensifiera våra åtgärder för att Europeiska unionen skall kunna bemöta terrorismen. Det polisiära samarbetet har förbättrats. I går anhölls elva personer som ingår i bin Ladins nätverk i Spanien, och det går inte en dag utan att detta sker i andra länder i unionen. I allmänhet garanterar vi rättigheterna för de personer som vill bekämpa vårt demokratiska och pluralistiska system, och detta hedrar oss, men det ställer till problem. Parlamentet försöker tillsammans med kommissionen att snabbt gå framåt i arbetet med att utforma en gemensam antiterroristisk politik. Det måste vi fortsätta med.
För det tredje kan vi konstatera vår bristande samlade militära kapacitet. Vi har i viss mån kunnat kompensera denna brist med annan politik, men detta rättfärdigar inte det tomrum som finns i säkerhets- och försvarspolitiken. Snarare än att tjata om vem som sammanträdde med vem i Gent eller - om vi drar oss till minne den gamla filmen " Gissa vem som kommer på middag i kväll" - bör vi se efter vem som var i London och vem som inte var där. Det budskap Europaparlamentet måste sända till rådet och kommissionen är att vi vill att säkerhets- och försvarspolitiken innefattas i fördragen.
Jag tar tillfället i akt för att säga kommissionären att min grupp - och hela parlamentet tror jag - hoppas att kommissionen genom att göra bruk av sin roll som fördragens väktare och sin befogenhet för att ta initiativ, har en klar linje inför Laeken och när det gäller konventmetoden och att den lägger fram dessa frågor. Vi kommer att stödja detta och på så vis kan vi komma igenom den nuvarande situationen: genom att aktualisera vår säkerhets- och försvarspolitik, och Petersbergs-uppgifterna och stå enade. Det är i den riktningen som vårt svar på terrorismen måste gå.
En sista kommentar, fru ordförande, om den absolut grundläggande punkt som vi hade tillfälle att ta upp i forumet för Europa-Medelhavet - som följde på rådets forum - och där vi fick tillfälle att tala med våra kolleger, parlamentariker från båda sidor av Medelhavet. Åsikterna sammanföll mellan araber, israeler och européer - i det avseendet att vi måste fortsätta att arbeta för - och Europeiska unionen spelar för första gången en central roll - att det skall finnas en israelisk stat och en palestinsk stat med säkra gränser. Detta är den enda möjliga grunden för en stabil lösning i Mellanöstern.
Därför måste vi härifrån beslutsamt stödja det arbete som våra företrädare genomför, såväl här som i Mellanöstern.
(Applåder)

Cox
Fru talman! Kriget i Afghanistan ger nu militära framgångar, vilket vi har sett under de senaste två dygnen genom den extraordinära omfattningen och hastigheten när det gäller talibanernas sammanbrott, även om de fortfarande har mycket stor makt i stora delar av landet och de terrorister som de har bistått ännu inte har setts till.
Det finns emellertid aspekter av kriget och inte bara terroristaspekterna som har hållits undangömda, och en grupp som jag vill nämna - som ni, fru talman, hedrade i går - är journalisterna som betalade det högsta priset för att få berätta sin historia. Vi känner till så litet om modern krigföring och vi är så utestängda av makthavarna, att utan journalisternas engagemang och yrkeskunnande hade vi inte fått veta någonting. Vi måste upprepa denna tacksamhetsskuld.
Det vi känner till från den jämförelsevis stora framgången i Mazar-i-Sharif och nu i Kabul, och t.o.m. genom rapporter från fronten mot Kandahar, är att det uppkommer nya utmaningar. Den internationella koalitionen - särskilt Förenta staterna och inte minst dess president - har antagit att Nordalliansen är beskedlig i vissa hänseenden, att den gör vissa saker men inte andra. Vi fick alltså veta med viss säkerhet att den inte skulle inta Kabul. Men nu befinner den sig där. Jag tycker inte att den är riktigt så beskedlig som koalitionen påstod eller hoppades. Det gör det ännu mer akut att genom diplomatiska initiativ skapa hänsyn till rättsstatsprincipen och en stabil regeringsbildande process, om än inte ännu en stabil regering. Det blir alltmer akut, eftersom nya friheter växer fram t.o.m. i detta ögonblick, som vi kan se av bilderna från Kabul. Men vi hör också talas om nya farhågor, därför att Afghanistan har en brutal historia och brutaliteten var inte bara något som uppkom samtidigt med talibanerna. Det är alltså en mycket brådskande fråga.
Den andra utmaningen är av humanitär karaktär, och den föregick kriget men har förvärrats av det. Nu när det finns ett större stråk av land som inte lyder under talibanernas kontroll, måste vi tydligt och snabbt bedöma vad som måste göras och finnas närvarande på platsen. Vårt stöd till de humanitära initiativen måste omvandlas till praktiska insatser. Kommissionären talade om extraordinära penningbelopp, som jag tror han sade i stort sett inte var uppmärksammade. Tyvärr blir Europas bidrag ofta inte uppmärksammade i denna typ av situationer, och vi måste få en synlig närvaro på platsen och visa vår solidaritet - inte bara i samband med de militära insatserna, utan också i samband med de humanitära initiativen.
Jag har två slutkommentarer. En har att göra med Mellanöstern. Jag vill berömma den tysta men effektiva diplomati som Solana och hans kolleger, det belgiska ordförandeskapet, kommissionen och andra tillämpar, därför att - samtidigt som Förenta staterna har sökt andra vägar - vi har lyckats att trappa ned de värsta oroligheterna, ett nödvändigt förspel till Mitchellprocessen, som är den väg som leder till varaktig fred.
Kolleger har hänvisat till den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Min grupp stöder kraftfullt denna politik och välkomnar stegen i denna riktning. Vi trodde att detta var vad den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESDP) var, innan vi nyligen på Downing Street upptäckte att det är den europeiska säkerhets- och middagspolitiken.
Fru talman! Jag skulle vilja höra era kommentarer om den europeiska säkerhets- och middagspolitiken, som strider mot idén med en europeisk säkerhets- och försvarspolitik för alla och inte bara för ett fåtal.
(Applåder)

Lagendijk
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Jag kommer att koncentrera mig på Afghanistan i mitt bidrag. Det är ytterst besvärligt att ställa frågor om det militära tillvägagångssättet eftersom den situationen är så oerhört flytande. En fråga vill jag emellertid ställa om detta, och den handlar om en aspekt som enligt min bedömning kommer att stå kvar högst upp på dagordningen under de kommande dagarna. Det gäller tanken på att skicka en fredsbevarande styrka från FN till Kabul för att se till att situationen inte urartar alltför mycket. Har man i rådet på ett eller annat sätt och vid något tillfälle diskuterat att europeiska länder eller kanske unionen som helhet skulle kunna bidra till FN:s fredsbevarande styrka eller är rådet av den övertygelsen att det vore bäst om denna fredsbevarande styrka skulle kunna bestå av företrädare enbart från muslimska länder? Med andra ord, kommer det att bli något framtida engagemang från EU:s sida i denna fredsbevarande styrka från FN?
Sedan om den humanitära aspekten. Det är tydligt att det fortfarande finns många löften, och det är också tydligt att Nordalliansens erövring av stora delar av Afghanistan ökar möjligheterna att ge denna hjälp. Känner kommissionen till om all hjälp som kommissionen skulle vilja ge för närvarande eller under de kommande dagarna kan ges på ett snabbt och effektivt sätt, eller finns det fortfarande hinder? I så fall, vilka är då dessa hinder?
Slutligen, den politiska och diplomatiska nivån. Min grupp fruktar att politikerna blir trampade under fötterna av militärerna. Situationen är sådan att de militära erövringarna föregår de politiska. Min grupp är rädd att det skulle kunna bli svårare att finna en politisk lösning och att det kanske till och med blir omöjligt om Nordalliansen avancerar allt längre mot söder. Jag vet att Europeiska unionen och Europeiska unionens medlemsstater, vid sidan av FN-representanten Brahimi, är engagerade i att finna det som ni kallade en stabil regering. Vilka konkreta ansträngningar vidtar EU för närvarande och kommer att vidta de kommande dagarna för att finna denna politiska lösning, som enligt min uppfattning är ytterst högt prioriterad? Kanske har det mer prioritet än en militär lösning. Om man inte finner en politisk lösning, då skulle varje militär erövring kunna vara förgäves.
Slutligen, en kommentar om London. Det gör mig inte särskilt orolig att länder som bidrar militärt samlas där och vill diskutera detta. Det som gör mig orolig är att även Mellanösternpolitiken stod på dagordningen i London. Jag skulle bland andra vilja fråga er, fru rådsordförande, om Mellanösternpolitiken utarbetas i London eller i Bryssel.

Wurtz
Fru minister, herr kommissionär! Låt oss inte förstöra nöjet av att återigen höra ljudet av musik på den afghanska huvudstadens gator och en kvinnoröst i sändningarna från Radio Kabul. Känslan av befrielse som man kan läsa i afghanernas ansikte, och sönderfallet bland jordens mest upplysningsfientliga och mest grymma förtryckare, gör oss alla gott.
Låt oss emellertid utan att förlora tid titta noga på verklighetens alla sidor, för att undvika att hoppet snart ersätts av en ny mardröm.
Till att börja med har striderna tyvärr inte avslutats. Talibanerna har samlats i landets södra del och vid den pakistanska gränsen, och de kommer att sätta allt på ett kort för att till vilket pris som helst försöka rädda det som återstår för dem, i form av makt och möjlighet att förstöra. Det skulle vara en katastrof om de lyckades ansluta pashtunbefolkningen till sin farliga plan, eftersom de skulle känna sig förskjutna av landets nya herrar.
När det gäller de olika falanger som Nordalliansen består av, måste vi vara försiktiga med att idealisera dem. Kvinnornas ställning i vissa provinser som de kontrollerar ger oss knappast sinnesfrid. Deras tidigare uppträdande, och det är bara fem år sedan, liksom oroväckande upplysningar från Mazar-i-Charif gör tyvärr att man inte kan bortse från risken att de förr eller senare kommer att hänge sig åt blodiga uppgörelser på de återerövrade territorierna.
Erfarenheten visar att effektiva hjälptrupper vid en militäraktion kan omvandlas till allvarliga hinder mot en politisk lösning. Och det är verkligen det politiska resultatet som alltsedan början är den avgörande frågan.
Låt oss för det andra se till det afghanska folkets nödsituation efter fem år av skräckvälde, månader av torka och fattigdom och slutligen fem veckor av intensiva bombningar. FN uppskattar att det i detta förstörda land finns sju och en halv miljon människor som hotas av svält. FN:s särskilda sändebud Lakhdar Brahimi har också upprepat uppmaningarna att så snabbt som möjligt sätta stopp för kriget.
Vad det här landet i stället behöver är ambitiös katastrofhjälp och utvecklingsstöd. Låt oss slutligen inte glömma att målet med den internationella mobiliseringen var att neutralisera terroristnätverk, uttömma källorna, särskilt de ekonomiska, som försörjer dem, och även torka ut den sociala och politiska mylla där de frodas. Detta rättvisa och ambitiösa mål har hittills på intet sätt uppnåtts, och varje misslyckande med en politisk lösning på det afghanska problemet skulle bara avlägsna oss från det ännu mer.
Det säger något om den roll som internationell aktör som Europeiska unionen spelar, särskilt inom FN genom sina medlemsstaters röster, men även inom ramen för våra förbindelser med de amerikanska ledarna liksom med länderna i regionen, för att en politisk lösning från afghanerna själva i deras mångfald skall segra och det måste vara afghaner, som efter att hittills ha varit talibanernas första offer, i dag måste åstadkomma förändringen, och det är hög tid att ge detta martyrfolk stabilitet, värdighet och fred.

Bonino
Fru talman! Det finns ett ord som är tabu och som jag inte har hört under denna timslånga debatt, som jag inte hör vid de förhandlingsmöten som äger rum i Rom eller i Peshawar, i Islamabad eller i New York. Det är ett tabu som jag, som vi, tänker ta upp och som gäller kvinnornas medverkan, en bestående kvinnlig medverkan i Afghanistans provisoriska regering.
Förenta nationernas generalsekreterare hoppas på en etniskt balanserad övergångsregering. Rådet, företrätt av Durant, har sagt att det hoppas på en rättvis och varaktig sammansättning. Men vilken rättvisa talar vi om? Vilken balans talar vi om? Miljontals afghanska kvinnor har varit inte bara de första offren utan även initiativtagarna till en icke våldsam opposition i hela världen under alla dessa år. Ni känner till dem: det är kvinnorna från Negar och RAWA. De har varit här i Europaparlamentet. Det var de som styrde landet före talibanerna. De utgjorde 40 procent av läkarna, 50 procent av lärarna, 70 procent av den administrativa personalen medan männen var ute och krigade. Ändå ser jag bara män runt förhandlingsbordet: mer eller mindre långa, mer eller mindre korta skägg, men jag har inte återsett någon av de fantastiska kvinnor vi ändå har mött.
Ja, jag vet mycket väl att jag kommer att mötas av leenden och småleenden överallt. Jag är väl medveten om hur jag kände mig när jag fick dessa leenden -97 och -98, när parlamentet och kommissionen så vitt jag känner till var de enda institutionerna som stödde kampanjen " En blomma till Kabuls kvinnor" från 1997. Kära kolleger! Jag tror att detta vårt mod, ert mod, måste fortsätta. Nu räcker det med prat, diskriminering och utrop om stackars kvinnor! Det är nog nu! Vi vill att de afghanska kvinnorna skall ta på sig ett tydligt politiskt ansvar i övergångsregeringen för att återuppbygga sitt land.
Jag vet att detta inte räcker, jag vet att det fordras att den allmänna opinionen mobiliseras. Därför utropar vi den 24 november till en fastedag över hela världen, en världsomspännande satyagraha, som syftar till att äntligen få med kvinnorna i denna provisoriska regering.
Jag hoppas att detta förslag inte skall mötas av samma hån som vanligt. Ofta är det så att de som ägnar sig åt mänskliga rättigheter har större förmåga till visioner, idoghet och konkretion än de som alltid tror att de vet allt och tror att världen i dag kan gå vidare helt enkelt med traditionell Realpolitik. Så är det inte! Det är det mänskliga inslaget, människorna, som skapar sin framtid. Men vilken framtid blir det utan halva befolkningen? Således: 24 november, världsomspännande satyagraha, för att kvinnorna skall delta i denna provisoriska regering.
(Applåder)

Morillon
Fru talman! När vi här i kammaren i april tog emot Ahmad Shah Massoud förutsåg han att talibanregimen oundvikligen skulle falla så snart den pakistanska regeringen inte längre skulle kunna tillhandahålla politiskt och, framför allt, militärt stöd. Massoud önskade inget hellre från den internationella gemenskapen och från Europeiska unionen än effektiva diplomatiska påtryckningar mot Pakistan för att få dem att sluta upp med att blanda sig i Afghanistans inre angelägenheter. Han visste hur förbittrad den afghanska befolkningen var på talibanerna och kunde därför förutsäga deras revolt, även i de södra territorierna där pashtun är i majoritet. Han försäkrade att han tvärs igenom landet hade upprättat ett alliansnätverk som skulle se till att en regering med bred nationell enighet skulle inrättas. De senaste 48 timmarnas händelser förvånade genom sin snabbhet endast dem bland våra lärda specialister som utan att någonsin ha varit på plats förespråkade uppfattningen att den antitalibanska alliansen bara bestod av en samling krigsherrar som var lika barbariska som talibanerna själva, eller ännu farligare, eftersom de bara styrdes av strävan efter makt som de genast skulle börja bråka om igen.
Som ett svar på oron som visar sig i Islamabad breder dessa experter, som är fast i sin övertygelse, ut sig i media och påstår att Nordalliansen bara företräder en liten del av den afghanska befolkningen som enligt dem skulle fortsätta att hålla fast vid den fred som bara talibanerna lyckats ge dem. Demonstrationerna med jublande folkmassor i Kabul, den pågående revolten i själva Kandahar, de tusentals flyktingar som redan börjat återkomma räcker för att visa att Kassandra var dåligt informerad. De som tillsammans med er, fru talman, var kloka nog att lyssna till Massoud gläds i dag.
Ja, situationen är fortfarande politiskt känslig. Det åligger nu det internationella samfundet och Europeiska unionen att bidra till att inrätta denna enande regering som exkung Zaher Shah är beredd att stödja.
Ja, vi måste också ge det afghanska folket allt materiellt stöd som krävs för att förbättra en katastrofal humanitär situation som gör att man fruktar, M. Wurtz sade det, för 1 500 000 personers liv, eftersom de hotas av svält, och för hälsoläget för över 6 000 000 afghaner som i dag lider av allvarlig undernäring. Vi hoppades, fru tjänstgörande ordförande i rådet, herr kommissionär, att rådet och kommissionen skulle vara beredda att utan dröjsmål slå in på den vägen. Tack för att ni nu bekräftat det.

Rod
Fru talman! Afghanistan upplever för närvarande osäkra timmar som kommer att visa sig avgörande för framtiden. Slutet för talibanernas diktatur öppnar dörren för en demokratisk återuppbyggnad, men det är fortfarande långt kvar dit. En islamistisk gerilla av algerisk typ är trolig, och mot den är de massiva bombningarna verkningslösa och de måste upphöra.
Europeiska unionen måste inta starka och tydliga ståndpunkter eftersom, såsom Emma Bonino och Francis Wurtz sade, de afghanska kvinnorna inte får offras i processen med en politisk återuppbyggnad. Kvinnornas delaktighet är nyckeln till en hållbar återuppbyggnad av Afghanistan. De skall delta redan i de första förhandlingarna, och från den första dagen skall de uppmanas att ingå i en ny regering. Det är den enda lösning som kan leda till att kvinnors rättigheter och alla mänskliga rättigheter skyddas och respekteras. Europeiska unionen kan inte stödja ett förslag till regering som inte skulle innefatta denna grundläggande dimension. Att ta med kvinnorna är också ett första steg på vägen mot demokrati. Denna demokrati kan tyvärr inte nöja sig med krigsherrar som gjort sig skyldiga till upprepade brott mot de mänskliga rättigheterna, och en rad övergrepp, och som är mer måna om att försvara sin etniska grupp, oavsett sida, än landets framtid. Det måste bli slut på straffrihetens styre. Afghanerna skall företrädas av en blandad, demokratisk regering som företräder alla etniska grupper och respekterar de mänskliga rättigheterna.

Collins
Fru talman! Händelserna under den senaste tiden har visat världen att den amerikanska regeringens militärstrategi i Afghanistan fungerar. Avlägsnandet av talibanerna från makten i Afghanistan är ett legitimt mål. Talibanerna skyddar Usama bin Ladin, en internationell terrorist som har utfört fruktansvärda terrordåd, inte bara i år, utan även tidigare. Att skydda terrorister är ett brott i sig självt.
Viktiga strategiska städers fall i Afghanistan i veckan kommer förvisso att hjälpa till i samband med undergrävandet av talibanernas makt. Men det återstår mycket att göra, om talibanerna skall kunna drivas bort under den närmaste tiden. De har en betydande militär styrka och stor militär erfarenhet. Jag hoppas att talibanregimen kan besegras och ersättas med en bredare allians av politiska grupperingar i Afghanistan. Detta kommer inte att bli en lätt uppgift, men man måste ingående undersöka saken som ett militärt alternativ.
Enligt FN:s resolution 1373 åligger det oss alla att se till att de som deltagit i utförandet av de avskyvärda terroristdåden i Förenta staterna i september dras inför domstol. Vi måste också förhindra ytterligare terroristangrepp, och detta kan bara åstadkommas om det internationella samfundet fortsätter att ha ett nära samarbete.
En fråga som uppenbarligen måste tas upp i samband med kriget i Afghanistan, har att göra med det afghanska folkets humanitära behov. Det internationella samfundet, under överinseende av Förenta nationerna och genom Europeiska unionen, måste lägga fram en tydlig och hållbar strategi för att garantera att humanitära förnödenheter levereras till det afghanska folket. En tydlig humanitär strategi är absolut nödvändig om det afghanska folket skall kunna överleva en mycket kall vinter. Det måste ske säkra och regelbundna leveranser av humanitärt bistånd till de behövande. Detta kan bara utföras med hjälp av det internationella samfundet och viktiga icke-statliga organisationer.
I sinom tid bör Förenta nationerna och Europeiska unionen tilldelas praktiska roller, i samband med att nya politiska strukturer växer fram i Afghanistan. Vi måste alla ta vårt ansvar för att se till att den internationella terrorismen besegras. Det är tydligt att det behövs en mångfasetterad metod, om vi skall kunna gå till botten med den internationella terrorismen.
Sammanfattningsvis är det mycket viktigt att vi upprepar budskapet att kriget mot terrorismen inte är ett krig mot islam. Det finns miljoner muslimer i unionen som är helt integrerade i våra samhällen och som bidrar på ett positivt sätt till Europeiska unionens utveckling. Som ett politiskt organ är Europeiska unionen vänligt inställd, och kommer alltid att vara det, till de muslimska folken. Vi måste föra fram detta budskap närhelst vi har möjlighet att göra det.

Brok
, ordförande för utskottet för utrikespolitik, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. (DE) Fru talman, ärade kolleger! Jag tycker vi kan se att strategin att skapa en antiterrorkoalition är den rätta i Afghanistan. Det har också visat sig att detta inte enbart är en jakt på terrorister, utan även en folkets befrielse från en regering som inte är älskad av det egna folket. Detta är något som har visat sig mycket tydligt, och för att understryka att vi inte har något emot en islamisk befolkning, utan tvärtom vill bygga en framtid i frihet tillsammans med dem, bör vi vara mycket tydliga med att påpeka detta.
Givetvis betyder detta i förlängningen - vilket den afghanska historien ju visar - att detta bör göras med en egen regering och med respekt för deras egna beslut och att vi inte skall blanda oss i detaljerna. Jag tror att detta är utomordentligt viktigt också för att man skall lyckas få en stabil försoningsregering i Afghanistan.
För att vara med och organisera en uppbyggnad av landet, förutsatt att de drabbade så önskar, måste Europeiska unionen gripa in och hjälpa till med sina möjligheter av förebyggande åtgärder och civil krishantering.
I övrigt har dessa veckor visat att EU kan bidra stort på de områden där unionen verkar. Jag tror inte att vi hade fått antiterrorkoalitionen att fungera på detta sätt i Mellanöstern och Fjärran östern om inte EU och trojkan hade rest dit.
Å andra sidan måste vi se med friska ögon på att vi faktiskt har kostat på oss en viss bilateralism samt direktoratslösningar på det militära område där våra särskilda svagheter finns. Detta visar att vi måste hitta fler gemensamma metoder för hela säkerhets- och försvarspolitiken och klargöra att inte ens de större staterna i unionen, som fortfarande tror sig spela en viss roll, inte har haft något inflytande över alla de strategier som har genomförts, vi måste också visa att vi faktiskt inte kommer att spela någon väsentligare roll om vi inte lär oss att agera gemensamt, om vi inte tillsammans når målet att till 2003 upprätta 60 000 man starka rapid deployment forces (snabbinsatsstyrkor) och på så sätt lägger en trovärdig och stabil grund för de förebyggande åtgärderna och den civila krishanteringen.
Både med tanke på Laeken och inom ramen för efter-Niceprocessen tror jag att detta måste tas upp till en omfattande diskussion. När vi arbetar med utrikespolitiken ser vi ju hela tiden hur våra bristande strukturer hindrar oss från att lägga vår egentliga tyngd i vågskålen. Jag tänker på det organisationskaos som ofta har förekommit på Balkan och på konkurrensfrågorna, inte mellan Solana och Patten, utan mellan de strukturer som byggs upp parallellt och som enligt all erfarenhet i längden arbetar mot och inte med varandra. Dessa strukturer måste sammanfattas, exempelvis i kommissionen med en egen legitimitetsbindning till rådet.
Jag anser att detta är de lärdomar vi bör dra av de senaste två månaderna och samtidigt de krav vi skall ställa på de styrande i medlemsstaterna, för om våra medborgare skall kunna möta framtiden som en kapabel och duglig befolkning krävs det att vi blir bättre på att vårda gemenskapsmetoden, även när det handlar om den framtida utrikes- och säkerhetspolitik.
(Applåder)

Van Velzen
Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Jag hoppas att ni ursäktar mig om jag talar en halv minut längre. Med tanke på att McMillan-Scott inte var här kan vi kanske stjäla en halv minut av hans tid.
I första hand skulle jag vilja säga att målet för kampen mot internationell terrorism tyvärr inte har uppnåtts i och med Kabuls fall eller Kandahars eventuella fall inom kort. Vi måste naturligtvis koncentrera oss på många andra villkor. Det är naturligtvis mycket viktigt att spåra upp terroristceller i bland annat Europa, att snöra av den internationella terrorismens finansieringskällor och över huvud taget hela diskussionen, även i vårt samhälle, om frågan vilka grupper som egentligen är aktiva i vårt samhälle och hur vi på fronter av det slaget kan få stopp på dessa grupper.
Jag tror också att ett stort antal villkor måste skapas inom Afghanistan för att kunna undanröja den typen av grogrunder för internationell terrorism. Det är logiskt med en multietnisk regering, men vi måste naturligtvis också se till att finna en särskild lösning för Kabul. Det måste bli fred med länderna runt Afghanistan för att se till att det uppstår ett område där med stabilitet och fred. Flyktingarna måste kunna återvända, och det måste investeras en enorm mängd pengar i återuppbyggnaden av Afghanistan. Slutligen måste vi se till att det kommer en regering som respekterar de mänskliga rättigheterna. Det är ett fullständigt paket.
Orsakerna kan indirekt också återfinnas i Mellanöstern. Det är inte så, men det argumentet används av bin Ladin. Jag tror således att fredsprocessen i Mellanöstern behöver en extra impuls, och jag ställer mig också frågan om inte tiden nu är mogen för det. Jag riktar den frågan till rådets ordförande om hon lyssnar. Jag frågar i synnerhet er om ni inte tillsammans med kommissionen skulle kunna se till att det nu äntligen kommer en FN-resolution om en palestinsk stat. Har inte tillfället kommit nu för att påskynda genombrott på den punkten på samma sätt som vi gjorde med Israel för många år sedan? Jag undrar också om det inte behövs en utvärdering av Saudiarabiens roll vad gäller finansieringen av alla möjliga institutioner i Västeuropa som man kan sätta frågetecken efter. Syriens ställning har redan nämnts tidigare. Jag tror - vår talman har påpekat detta - att det även är meningsfullt och nödvändigt att just hjälpa den unge Assad att börja spela den avsevärt positivare roll som vi alla hade förväntat oss av honom, men som han hittills på grund av allehanda omständigheter inte har kunnat uppfylla. Syrien spelar dock en väsentlig roll, och där måste det således börja hända mycket mer.
Om vi från EU:s sida vill spela en roll, även inom fredsprocessen i dess helhet, då måste vi också ge akt på vilka åtgärder vi vidtar, bland annat i fråga om vapenförsäljning eller leverans av varor med dubbel användning till Iran. Israel ser med stor oro på detta, och jag tror att den typen av signaler är av stor vikt.
Och slutligen, fru talman, nästan alla har sagt det, och jag kommer inte att återupprepa det, men det går inte för sig att Europeiska unionen fortsätter att visa upp en splittrad bild. Vi måste vara eniga, vi måste agera på gemenskapsnivå på området utrikes-, freds- och säkerhetspolitik. Om vi fortfarande inte förstår detta budskap, hur kan vi då spela en roll på den stora världsscenen? Jag vill således framföra en laddad uppmaning, även till ordförandeskapet, att ta stora steg framåt på det området.

De Sarnez
Fru talman! Jag gläds åt den debatt som äger rum i dag när situationen förändras timme för timme, på ett förhoppningsvis positivt sätt i Afghanistan.
Jag vet att Europa har två skyldigheter gentemot Afghanistan. Vi bör tillsammans med FN väga in den politiska lösningen på konflikten så att, precis som Guy Verhofstadt sade, en stabil, berättigad och demokratisk regering kan bildas, som till mycket stor del är representativ för alla etniska grupper, och ansluter till principerna för mänskliga rättigheter.
Men jag tycker att vi också har en andra skyldighet gentemot Afghanistan, och den brådskar. Vi vet att den humanitära situationen i Afghanistan är katastrofal. Den är resultatet av kombinationen av ett krig som sliter sönder detta land sedan 23 år och torkan som härjar där sedan tre år tillbaka. Vi vet att 7 miljoner människor redan var beroende av det humanitära stödet innan de militära operationerna inleddes. Vi vet också att upp till 100 000 barn kan dö i vinter om de inte under de kommande veckorna får tillräckligt med livsmedel. Vi uppmanar därför Europa att inleda en omfattande insats mot denna humanitära katastrof.
Inom ramen för ett samråd som vi hoppas skall bli permanent mellan Europeiska unionen, Förenta staterna, grannländerna och Afghanistan, FN:s särskilda enheter och de icke-statliga organisationer som arbetar i Afghanistan, kräver vi - på samma sätt som ni gjort vid flera tillfällen, fru talman - att säkrade humanitära korridorer skall inrättas som gör det möjligt att få fram katastrofbistånd i form av livsmedel och skydd för tvångsförflyttade afghaner. Det är inte bara brådskande, det är helt enkelt en skyldighet för Europeiska unionens folk, som vi företräder här.

Durant
. (FR) Fru talman! Jag skall alltså svara, eller åtminstone försöka ge några delar av svar, på kommentarer som gjorts under debatten, vilka är desto mer intressanta som de uppkommer vid ett tillfälle som är fyllt av hopp, men som vi samtidigt inte alls är säkra på utgången av.
Jag skulle till att börja med vilja återkomma till det berömda mötet i London, som tagits upp av flera av er, och i det sammanhanget vill jag erinra om att det inte på något sätt handlade om ett möte som arrangerats på initiativ av ordförandeskapet. Ordförandeskapets uppgift är att bjuda in till och vara ordförande för möten med de femton medlemsländerna. I Gent handlade det däremot om ett möte som man kallat till av militära skäl, eller de som ville träffas i Gent angav militära skäl. När det gäller mötet i London skulle jag också vilja påpeka att ordförandeskapet, som alltså inte tog initiativ till mötet, ändå fick en inbjudan. Så snart Europeiska rådets ordförande Verhofstadt blivit inbjuden tog han självfallet kontakt med sina olika kolleger, för att få veta vars och ens ståndpunkt. Han blev starkt uppmuntrad att resa till London och han åtog sig omedelbart, i samband med Coreper påföljande dag, att rapportera om allt som skulle sägas där, och han valde också att låta sig åtföljas av Solana, eftersom han ansåg att dessa frågor var mycket viktiga, på grund av anknytningen till säkerheten.
Det var några fakta för att ge er bakgrunden till detta möte i London, och för att göra det möjligt för mig att upprepa att Europeiska unionens roll självfallet är diplomatisk och politisk, men även humanitär, och det är inte en parentes utan ett tydligt påstående. Jag sade i min inledning, och Busquin sade det också för kommissionens räkning, att vi fäster stor betydelse vid de humanitära frågorna inte bara när det gäller ord eller ekonomiska medel, utan även och framför allt när det gäller handlingar. Vi skall se till att de inleds. Ni kan vara övertygade om att såväl rådets som kommissionens ordförandeskap är fast beslutna att göra mycket konkreta framsteg, mycket exakta och snabba, när det gäller vilka lösningar vi kan tillföra, och vi skall även försöka att göra dem så synliga som möjligt. Det är viktigt att man vet och ser, oberoende av vilka åtgärder som bedrivs, att Europeiska unionen vill och kommer att spela en roll i det hänseendet.
Jag instämmer också i Poetterings uppfattning att Europa måste tala med en röst. Jag kan i det hänseendet försäkra er att rådets ordförandeskap verkligen ansträngt sig för att det skall bli så, bl. a. i samband med mötet i London, ett möte som inte vi hade kallat till, men inför vilket ordförandeskapet uppmanades att i förväg samråda med övriga medlemsstater, och sedan delta i mötet tillsammans med Solana.
Så långt London, Gent och dessa frågor.
När det gäller frågan från Lagendijk om bl. a. Förenta nationernas styrka och regimen efter talibanerna har rådet ännu inte diskuterat Europeiska unionens deltagande som sådant i en FN-styrka, och har därför inte på detta stadium fastställt någon ståndpunkt. Jag kan därför inte vidarebefordra den. När det däremot gäller stabiliseringen av regimen efter talibanerna förefaller det mig som om denna stabilisering måste gå via samråd med länderna i regionen, under överinseende av FN och därmed säkerhetsrådet.
Eftersom vi talar om regimen efter talibanerna, som vi alla hoppas skall bli stabil, mångetnisk och demokratisk, samtidigt som vi vet att vägen dit blir svår, skulle jag särskilt vilja betona en fråga som ligger mig och rådets ordförandeskap särskilt varmt om hjärtat, nämligen genusproblemet. När det handlar om att verka för en mer demokratisk och stabil representation eller regering handlar det också om att ta hänsyn till genusfrågan. Varken jag eller rådets ordförandeskap skulle förstå om de afghanska kvinnorna, som var de första offren för talibanregimen, samtidigt med ett enormt ansvar, skulle uteslutas från denna regeringsbildning och dess senare åtgärder.
Avslutningsvis anser jag att alla, eller nästan alla, ingripanden visat i vilken utsträckning vi behöver mer av Europa när det gäller gemensam säkerhet. Det krävs gemenskapsinsatser. Det belgiska ordförandeskapet är övertygat om det och jag hoppas verkligen att denna fråga kommer att stå på menyn vid toppmötet i Laeken. Den senaste tidens händelser visar tydligt att vi måste gå framåt tillsammans, på ett mer harmoniskt sätt och inom en gemenskapsram.
Det var alltså de delar av svar jag ville tillföra debatten, som jag tror visat på extremt användbara och viktiga principer för kommande dagar, veckor och månader.

Busquin
. (FR) Fru talman! Jag vill bara precisera tre saker. Såsom Durant betonade är självfallet frågan om humanitärt stöd fullständigt grundläggande, och såsom många talare visat är det särskilt viktigt när vintern närmar sig och befolkningen hotas.
Jag kan bara bekräfta strävan efter att ta i anspråk de belopp som planerats. Jag upprepar: det handlar om 100 miljoner euro för 2001, som World Food Organisation och även icke-statliga organisationer sänder. Även om ståndpunkterna när det gäller säkerhetskorridorer fastställts, tror jag det är vår skyldighet att via Echo se till att stödet genomförs så effektivt som möjligt. Det är i alla fall vad kommissionen vill. Jag kan bara bekräfta det.
På samma sätt bedömer kommissionen, tillsammans med det internationella samfundet och det afghanska folket, inbegripet kvinnorna naturligtvis, behoven som kommer att uppstå ur återuppbyggnaden, såsom vi också gjorde i Serbien, där samma process då betraktades som ett föredöme när det gällde effektivitet.
På diplomatisk nivå slutligen är framför allt Prodi och Patten mycket tillgängliga för att besvara inbjudningar från Europeiska unionens ordförandeskap, vilket kommer att ske inom några dagar.

Talmannen
Tack, kommissionär Busquin.
Jag förklarar debatten avslutad.

Förhandlingar inom ramen för konventionen om biologiska och kemiska vapen till följd av senaste tidens incidenter med mjältbrand
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden från rådet och kommissionen om förhandlingar inom ramen för konventionen om biologiska och kemiska vapen till följd av senaste tidens incidenter med mjältbrand.
Jag ger genast ordet till minister Durant som skall uttala sig för rådets räkning.

Durant
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja ta upp frågan om förhandlingar rörande konventionen om biologiska och kemiska vapen.
Attentaten den 11 september stärkte ytterligare vår övertygelse att multilaterala instrument för desarmering och icke-spridning är mer nödvändiga än någonsin. Vi måste göra allt för att förhindra att terroristorganisationerna och deras medlemmar får tillgång till kraftigare medel för att bedriva sin brottsliga verksamhet.
Kampen mot biologiska vapen måste därför bedrivas ännu intensivare, bl. a. med tanke på eventuella attentat från biologisk terrorism. Konventionen om biologiska och kemiska vapen är i det hänseendet ett grundläggande verktyg. Europeiska unionen och dess medlemsstater har åtagit sig att se till att den blir gällande över hela världen.
Inför den femte konferensen om översyn av konventionen om biologiska och kemiska vapen, som skall äga rum i Genève under tiden 19 november - 7 december 2001, kommer Europeiska unionen att på nytt uppmana de stater, som ännu inte anslutit sig till konventionen om förbud mot biologiska och kemiska vapen, att snarast ratificera den. Att förstärka denna konvention är dessutom en prioritering för unionen på nedrustningsområdet. Rådet är mycket angeläget om att förhandlingarna inom ad hoc-gruppen, som ägde rum i Genève, skall vara framgångsrika. De handlade om ett juridiskt bindande protokoll för att fastställa ett effektivt system som gör det möjligt att se till att konventionen om biologiska och kemiska vapen följs.
I sina slutsatser av den 11 juni 2001 bekräftade Europeiska unionens råd på nytt sitt engagemang för att bidra till att skriva ett protokoll med en rad konkreta åtgärder, som i rådets gemensamma ståndpunkt av den 17 maj 1999 ansågs grundläggande för att ett effektivt instrument skall kunna inrättas. I det hänseendet beklagar unionen att specialgruppen inte lyckats uppfylla sitt mandat att slutföra förhandlingarna om ett juridiskt bindande protokoll, innan den femte utvärderingskonferensen inleds. Unionen har uttryckt sin besvikelse över att Förenta staterna vägrar att acceptera den sammanfattande text som lades fram av ordföranden för den särskilda gruppen. Rådet vidhåller alltså sin ståndpunkt. Det hot som biologiska vapen utgör kräver en lämplig multilateral lösning. Rådet kommer även fortsättningsvis att betona den betydelse det fäster vid det arbete som bör leda till ett juridiskt bindande instrument, och särskilt till att den särskilda gruppen behålls.
Unionen har noterat uttalandet från Förenta staterna om att de stöder samtliga multilaterala mekanismer som för närvarande är i kraft, och som syftar till styrning, icke-spridning och kontroll av vapenexporten, samt deras förslag till alternativ. Unionen fortsätter att granska dessa förslag. Vi har redan diskuterat dem med Förenta staterna, och fortsätter att göra det inom ramen för förberedelserna av utvärderingskonferensen. Unionen förbehåller sig rätten att också utforma förslag.
Unionen hoppas slutligen att det som uppnåtts under förhandlingarna bibehålls, och att utvärderingskonferensen kan fatta beslut som gör att det finns framtidsutsikter för att snabbt återuppta förhandlingar inom konventionens multilaterala ram, och där alla ingående stater kan delta.

Busquin
. (FR) Herr talman, fru minister, mina damer och herrar! Jag har inte mycket att tillägga till det som ministern just har sagt. Jag skulle bara vilja bekräfta att Europeiska unionen å sin sida alltid varit starkt för kompromisstexten, eftersom vi inom unionen är övertygade om betydelsen av icke-spridningsavtalen, under förutsättning att dessa åtföljs av effektiva kontrollåtgärder.
Unionen är övertygad om att ett negativt tecken, när det gäller framstegen inom internationella åtaganden beträffande icke-spridning av vapen, rent allmänt är till skada för den globala säkerheten.
Som nämnts godkändes inte kompromissen. Det blir därför sannolikt ingen resolution till den 19 november, men kontakterna i frågan mellan Förenta staterna och Europeiska unionen fortsätter regelbundet. Förenta staterna anser för övrigt att händelserna den 11 september, och de som följde, inte ändrar deras ståndpunkt när det gäller protokollet om kontroll som utarbetats inom ad hoc-gruppen.
Europeiska unionen vidhåller å sin sida att denna kompromisstext skulle ha gjort det möjligt att göra stora framsteg vid en mycket kritisk tidpunkt. Unionen anser också att dynamiken i ad hoc-gruppens diskussioner bör behållas, även om formen och förfarandet kan behöva anpassas till omständigheterna.
Förenta staterna är i färd med att förbereda nya förslag till åtgärder för att skydda oss mot risken för en biologisk attack, och betonar nödvändigheten av att försvara sig mot risken för terrorism. Europeiska unionen anser att vissa förslag från Förenta staterna skall betraktas som positiva. Men unionen vill också lägga till andra som syftar till att förbättra konventionen och främja en mer långfristig utveckling av ett juridiskt bindande instrument, och detta är problemets kärna.
Unionen kommer också att föreslå ett system som skall göra det möjligt att regelbundet fortsätta dialogen om konventionen, och öppna den för samtliga parter. Dessa åtgärder kommer sannolikt att ingå i diskussionerna vid den femte utvärderingskonferensen.
Sammanfattningsvis är en sak som man sagt säker - det kommer inte att bli något protokoll om kontroll av konventionen om biologiska vapen på kort sikt. Vi vill behålla det som åstadkommits inom den särskilda arbetsgruppen. Regelbundna samråd äger rum med Förenta staterna, och vi försöker utifrån deras förslag att komplettera dem med våra, för att upprätthålla en öppen och regelbunden dialoganda med samtliga parter inom konventionen, något som enligt vårt förmenande är nyckeln till ett multilateralt synsätt.

Morillon
Herr talman, fru tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Ordspråken sägs vara ett uttryck för nationernas klokhet, och enligt ett franskt ordspråk finns det inget ont som inte har något gott med sig. Den fruktansvärda katastrofen i World Trade Center, och några galningars lansering av mjältbrandskampanjen, kommer åtminstone att ha förtjänsten att väcka den allmänna opinionen och, genom den, de politiskt ansvariga så att de blir mer medvetna om farorna med utvecklingen av en internationell terrorism, där man beslutat att införa sin syn på världen med vilka medel som helst. I det hänseendet kan man bara erinra sig Usama bin Ladins senaste skryt. Inom parentes hoppas jag verkligen att det blir det sista han skryter om, för han borde snart bli tvungen att redogöra för sina brott inför den internationella rättvisan. Men jag hoppas att det internationella samfundet efter detta nära förestående fall kommer att fortsätta sina åtgärder, för att kontrollera och undanröja biologiska och kemiska vapen så att detta fruktansvärda hot kan försvinna.
Vårt parlament har därför utarbetat resolutionsförslaget, som i morgon kommer att överlämnas till våra kolleger för godkännande. Vi gläds åt att den amerikanska regeringen ändrat attityd, efter att i juli ha dragit sig ur förhandlingarna om att sluta ett avtal om tillämpning av konventionen - ni erinrade just om det, herr kommissionär - och vi hoppas att den nya konferensen som planeras i Genève och som ni talat om, fru rådsordförande, från och med nästa vecka kommer att äga rum under de bästa förhållanden.
Vi tackar rådet genom er, fru rådsordförande, för att ha försäkrat oss om rådets vilja att i den riktningen samordna åtgärderna från medlemsstaternas regeringar. Vi uppmanar därför kommissionen att under sin kontroll inrätta ett särskilt kontor, som skulle kunna ingripa snabbt varje gång som brott mot konventionen misstänks. Kan ni, herr kommissionär, ge oss er personliga uppfattning på den punkten?

Wiersma
Herr talman! Tidigare i år uttryckte vi vår besvikelse över bristen på stöd från Förenta staterna för att förstärka konventionen om biologiska vapen. Genom händelserna den 11 september och mjältbrandsattentatet mot Förenta staterna har frågan om bioterrorism plötsligt blivit högaktuell. Biologiska vapen hotar att bli en del av den asymmetriska krigföring som kännetecknar kampen mot terrorismen. Konventionen är naturligtvis riktad till stater, men om den genomförs på ett ändamålsenligt sätt blir det också svårare för terrorister att komma i besittning av dessa vapen. Dessa vapen har varit förbjudna under mycket lång tid, men tyvärr är de fortfarande tillgängliga. Därför förordar vi bindande internationella regler för att förbättra övervakningen av konventionen.
Amerikanerna är lyckligtvis tillbaka vid förhandlingsbordet. De har ett problem som de inte kan lösa ensamma. De förslag som de ändå har lagt fram innehåller fortfarande för många hål. Ju striktare och ju tydligare kontroller desto bättre, och det måste också vara Europeiska unionens huvudfråga vid den stundande konferensen om översyn senare denna månad. Konventionen måste bli ett medel i jakten på tillverkare av biologiska vapen, men även för att spåra upp gamla förråd. Ryssland har haft omfattande program. Hur har de slutförts, och vad har hänt med den kunskap som byggts upp? Man hör rykten om forskare som har arbetat med dessa program och som skall ha erbjudit sina tjänster till andra.
Mjältbrandsattentatet i USA tvingar oss på nytt att ägna uppmärksamhet åt på vilket sätt vi kan stoppa Iraks vapenprogram. FN måste ta nya initiativ i det syftet. Konventionen ger naturligtvis inget fullständigt skydd mot bioterrorism, mot de så kallade icke-statliga aktörerna. För det ändamålet behövs också mer och bättre samarbete med polis och underrättelsetjänster liksom bättre metoder för upptäckt. Det är nödvändigt med bättre skydd för medborgare mot eventuella attentat och konsekvenserna av dessa. Många länder vidtar förberedelser för att kunna försvara sig bättre mot mjältbrand eller smittkoppor. Det kostar väldigt mycket pengar. Fattiga länder har inte dessa pengar och skulle därför kunna bli det största offret för en eventuell smittkoppsepidemi till följd av bioterrorism. Jag skulle vilja rikta en uppmaning till Europeiska unionen och Europeiska unionens länder att inte bara se till det möjliga skyddet för den egna befolkningen, utan att även undersöka om utvecklingsländer kan få hjälp med att inrätta program för att skydda den egna befolkningen i händelse av eventuella terroristattacker med biologiska vapen.

Newton Dunn
Herr talman! Min grupp, den liberala gruppen, vill ta upp tre punkter, framför allt i form av frågor.
För det första - och denna punkt kommer att finnas i kompromissresolutionen som ännu inte finns i skriftlig form, men som förvisso finns i vår egen resolution - påpekar min kollega, baronessan Nicholson of Winterbourne, att Förenta nationerna är oerhört långsam, eller har varit det tidigare, när det gäller att reagera på rapporter om överträdelser i samband med användning av dessa vapen. När t.ex. Saddam Hussein i början av 1990-talet använde dessa vapen i Iraks träskmarker, tog det Förenta nationerna tre och en halv vecka att få dit sina inspektörer, vilket gav Saddam Hussein gott om tid att förstöra bevisen på hans brott. Skulle rådet vänligen kunna framföra till Förenta nationerna att vi måste reagera mycket snabbare än så, dvs. tre och en halv vecka, om denna typ av incidenter sker i framtiden, vilket vi fruktar kan ske.
För det andra - och detta finns med i den liberala gruppens resolution och även i kompromissresolutionen - mjältbrandsproblemet i Förenta staterna har riktat all vår uppmärksamhet mot behovet av att handla snabbt och analysera vad det är som händer. Det finns inget EU-omspännande organ som kan undersöka saken, men i Förenta staterna finns Center for Disease Control (Centrumet för övervakning av sjukdomar) i Atlanta. Är kommissionen beredd att föreslå ett inrättande av ett EU-organ, under dess överinseende, som skulle samordna arbetet hos de aktuella nationella myndigheterna inom området överförbara sjukdomar? Detta skulle påskynda vårt handlande och hjälpa oss med unionen som utgångspunkt.
Min tredje fråga riktas till rådet. Jag hoppas att det är en hypotetisk fråga. Om undersökningarna i Förenta staterna visar att mjältbrandsutbrottet härrör från Irak, och att den amerikanska allmänheten därför starkt kommer att stödja ett angrepp på Irak; och jag kan tänka mig att George Bush kommer att anse det mycket svårt att gå emot en så pass överväldigande allmän opinion - vilken åsikt skulle då rådet ha i frågan? Skulle vi uppmuntra EU att också angripa Irak, eller skulle vi försöka att hejda George Bush? Har rådet diskuterat detta?

Maes
Fru rådsordförande, herr kommissionär! Väl bevare oss för de vapen som tjänar till och som konstruerats för att skydda oss. Efter attentatet den 11 september på Manhattan blev den amerikanska befolkningen fjättrad i ett tillstånd av rädsla till följd av mjältbrandsanfallen som haft en enorm psykologisk effekt långt utanför Förenta staterna, även om de krävde ett begränsat antal offer. Den dödliga produkt som använts pekar med tanke på koncentrationen och renheten på laboratorier i Förenta staterna själva som de enda i världen som skulle kunna tillverka den. Detta visar solklart att de risker som vår befolkning löper genom tillverkningen av kemiska och biologiska vapen inte undanröjs tillräckligt genom den nuvarande lagstiftningen. Inom kort äger en konferens om detta rum i Genève, och vi påminner om att framför allt Förenta staterna i juli i år drog sig tillbaka från förhandlingarna om det protokoll som lagts fram.
Europaparlamentet antog den 14 juni i år en resolution för att ansluta sig till godkännandet av det protokollet. Vi är dock övertygade om att såväl tillverkningen som användandet av kemiska och biologiska vapen helt bör förbjudas av världssamfundet och att detta förbud bör vara bindande. De tillgängliga förråden bör förstöras under sakkunnig ledning, och jag fruktar att även protokollet skulle kunna visa sig vara för svagt för det syftet.

Papayannakis
Herr talman! Sedan lång tid tillbaka har vi en konvention om biologiska och kemiska vapen. Det är inte möjligt att tillämpa konventionen eller övervaka att den tillämpas utan ett protokoll som anger sättet för hur det skall ske. Under flera år försökte vi att få ett sådant till stånd. Vi lyckades inte. Förenta staterna saboterade tillblivelsen av protokollet, fråga mig inte varför. Jag har läst amerikanska analytiker som säger att de inte hade hunnit avsluta vissa pågående program de hade om ett sådant krig.
I alla händelser bör vi efter de förfärliga händelserna i New York och fallen av mjältbrand i Förenta staterna absolut återkomma snabbast möjligt till bekymret med övervakningen och tillämpningen av denna konvention. Jag hörde med stor förvåning ledamoten av kommissionen säga att Förenta staternas ställningstagande inte har ändrats och att det kommer att dröja tills vi får ett protokoll och vad som däri anges om övervakning och tillämpning av konventionen.
Jag anser, kära kolleger, att vi måste stryka det som står i det gemensamma förslag till beslut som vi lägger fram för er, det vill säga där vi säger att vi välkomnar Förenta staternas ändrade ställningstagande. Det rör sig om ett fel! I morgon måste vi ändra på det genom ett muntligt ändringsförslag.
För det andra, fru rådsordförande, har ni inte sagt till oss på vilket sätt ni kan och har för avsikt att utöva större påtryckningar på Förenta staterna - det är ju på detta allt beror. Och jag undrar alltså, räcker det med bara diskussioner?
För det tredje, herr talman, finns även nya uppgifter. Det har visat sig att man kan tillverka sådana massförstörelsevapen genom att använda genteknik - med forskning om framställande av vaccin och om andra behandlingar som förevändning eller också verklig forskning vilken mycket enkelt kan ändra inriktning mot militära ändamål. Jag har lagt fram ett ändringsförslag till morgondagens resolution. Jag anser att vi bör anta detta ändringsförslag och att Europeiska unionen bör ta upp även denna fråga till diskussion.
Slutligen, mina damer och herrar kolleger, om det visar sig att FBI:s utsaga stämmer, nämligen att mjältbrandsbakterierna framställdes i och kommer från Förenta staterna, finns det då kolleger här som föreslår att någon, jag vet inte vem, skall bomba Förenta staterna?

Mussa
Herr talman! Tillåt mig att hälsa ordförandeskapet, rådet och mina ledamotskolleger, eftersom det är första gången jag tar till orda i denna kammare.
Risken att samhällsomstörtande grupper kan använda militär teknik och biologiska och kemiska vapen är inte längre avlägsen, utan utgör ett reellt problem för försvaret av civilbefolkningen. Konsten att tappa ut militära hemligheter, experter och material har förfinats och utgör den verkliga grogrund terrorns strateger kan räkna med för att slå emot en civilbefolkning som inte kan försvara sig mot dessa nya angrepp.
För att kunna stå emot detta nya krigsscenario, där fienden döljer sig väl i det civila samhällets garn och skyddas av de fri- och rättigheter han bekämpar och där måltavlorna inte längre bara är de väpnade styrkorna utan civilbefolkningen, är det av avgörande betydelse att känna till vilka hot mot medborgarnas säkerhet som kan finnas. Mot bakgrund av det faktum att vissa nationer som inte står bakom Genèvekonventionen om kemiska och biologiska vapen - som vi har hört - har fortsatt att utveckla denna krigsteknik ber vi Förenta staterna och republikerna i före detta Sovjetunionen, samt alla de stater som inte har deltagit eller anslutit sig, att förse den internationella gemenskapen med detaljerad information om de biologiska och kemiska stridsmedel de känner till som terroristgrupper på något sätt skulle kunna komma över eller stjäla.
Allt detta i syfte att snarast inhämta uppgifter som tjänar till att förhindra att dessa massförstörelsevapen skapas, lagras och sprids och samtidigt vidta erforderliga åtgärder för att informera personalen vid de civila och halvmilitära institutionerna så att den effektivt och snabbt kan bemöta dessa nya katastrofscenarier som framkallas av människor utan skrupler.

Swoboda
Herr talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Det är en historiens tragik att just det land som har vägrat införa verkligt effektiva kontroller av användningen av biologiska och kemiska vapen blev det första offret för dessa grymma attacker. Detta hindrar oss förstås inte från att känna stor sympati med den amerikanska befolkningen och särskilt med de drabbade familjerna. Dock menar jag att EU och framför allt rådet måste se de tecken på isolationism och unilateralism, som fortfarande är starka i USA, som ett skäl att efter denna fruktansvärda attack lägga stor vikt vid att få USA att ta ställning för internationella - och då menar jag effektiva internationella - överenskommelser och kontroll av sådana överenskommelser, inte enbart i detta fall utan även i fråga om Internationella brottsmålsdomstolen.
Det är groteskt att kongressen just i dessa dagar diskuterar en lag som egentligen med kraft motsätter sig en etablering av Internationella brottsmålsdomstolen, en brottsmålsdomstol som ju, om det värsta skulle inträffa, också skulle fatta beslut om denna typ av brott, särskilt om de stöds eller genomförs av stater.
En annan viktig punkt - här vänder jag mig särskilt till kommissionen - är frågan ifall Europa, så långt det är mänskligt möjligt, är rustat för att skydda sig mot den här typen av attentat eller minimera effekterna av en attack. Följande har redan nämnts: USA har redan en sådan byrå i Atlanta - ett disease control center. Anser kommissionen att detta är något som även Europa bör fundera på? Om det blir problem vet jag att man kommer att kräva ytterligare en EU-byrå, vilket i sin tur kommer att leda till nya problem med kontroll och övervakning. Dock tror jag att det finns många, många argument som talar för en sådan byrå om vi skulle få den utvecklingen.
Jag anser på det stora hela att kommissionen måste göra mer i fråga om säkerhet mot liknande terrorattentat, vare sig det rör sig om biologiska attacker eller attacker som inkräktar på den nukleära säkerheten. Detta är inte en uppgift som vi kan överlåta enbart på de enskilda medlemsstaterna. På dessa områden måste det med tanke på terrorn finna vissa säkerhetsstandarder på Europanivå.
Vidare tror jag att kommissionen tillsammans med rådet måste fundera över hur vi skall kunna uppnå ett visst minimum av insyn, av skydd och förebyggande åtgärder ute på de anläggningar, företag och laboratorier som handskas med dessa farliga produkter, inte minst med genetiskt modifierade produkter, utan att för den skull inkräkta alltför mycket på de anställdas privata sfär. Den som arbetar i sådana anläggningar måste alltså även förklara sig införstådd med en viss grad av sådan kontroll.
Avslutningsvis vill jag återigen ställa frågan vad kommissionen faktiskt kommer att göra för att inte bara skapa den här typen av skydd i största allmänhet, utan även vilka konkreta åtgärder som kommer att vidtas de närmaste åren.

Brie
Herr talman, herr kommissionär, fru minister! Det finns ingenting av det som har sagts här i debatten som jag inte skulle kunna stödja. Dock vill jag lägga till några punkter som man enligt min mening bör lägga större vikt vid. För det första kommer vi i längden inte att kunna förvänta oss en annan säkerhetspolitik av andra stater än den vi själva praktiserar. Om vi inte vill ha en fortsatt spridning av massförstörelsevapen, t.ex. på detta område, då måste Europeiska unionen och dess partner vara tydligare med detta.
För det andra finns det i USA uppenbarligen ett paradigm- och strategiskifte i kontrollfrågan jämfört med 1980-talet. Med tanke på dramatiken i den fråga som har uppkommit efter den 11 september är EU:s diplomatiska försiktighet, som jag annars brukar ha förståelse för, i detta fall olämplig, och jag hoppas att USA:s egna erfarenheter skall besegra den unilateralism som vi har diskuterat.
Den tredje frågan är avgörande. Det är fel att enbart hänvisa till USA. Paradigmskiftet har uppenbart ägt rum även här i Västeuropa. Om jag ser på den modell som även diskuteras i samband med konventionen om förbud mot biologiska vapen, nämligen kontrollorganisationen för kemiska vapen, så ser jag för närvarande en ekonomisk kris som även berör EU:s medlemsstater. Kontrollreglerna har försämrats sedan konventionen ursprungligen godkändes. Det är kanske symptomatiskt, fru minister, men jag frågade rådet om dessa saker i maj i år. Jag har till dags dato inte fått något svar, och förmodar helt enkelt att den uppmärksamhet som ägnas frågan är för liten även här.

Busquin
. (FR) Herr talman, fru minister, mina damer och herrar! Jag skulle bara vilja besvara frågorna på temat " kontor eller inte" , eftersom Morillon, Swoboda och Dunn talat om det. I fallet med konventionen för att förbjuda biologiska och kemiska vapen var det självfallet inte fråga om att tala om kontor. Unionens ståndpunkt bestod i att föreslå ett system för fortsatt dialog efter utvärderingskonferensen, i form av antingen årliga möten med parterna, liksom för konventionen om kemiska vapen, eller expertmöten, dvs. genom att fortsätta med den tidigare ad hoc-gruppen, såsom man förklarat i nuläget av diskussionerna om konventionen. Jag skulle ändå vilja påpeka att utifrån toppmötet i Gent, och självfallet på begäran av Europeiska unionens ordförandeskap, utför kommissionen ett arbete som består i att granska frågan i dess olika aspekter, och alltså kartlägga laboratorierna, försöka se vilka typer av lösningar vi kan bidra med, och vid kommissionens möte i går fanns för övrigt en gemensam informationsnot från kommissionär Byrne, som ansvarar för hälso- och konsumentfrågor, kommissionär Liikanen och undertecknad för att se hur vi inom Europeiska unionen, naturligtvis efter överenskommelse med medlemsstaterna, bättre skall kunna samordna arbetet för att uppnå målsättningarna, utan att för den skull nödvändigtvis inrätta ett kontor. Det är på sätt och vis så det är tänkt. Jag vill i det hänseendet påpeka att inom själva forskningsområdet, och alltså kunskapspotentialen på området, planerar vi ett möte den 13 december i Bryssel, med medlemsstaternas alla experter i denna fråga.

Talmannen
Tack herr kommissionär.
Jag har mottagit sex resolutionsförslag som inlämnats i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Varvsindustrin (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsatt debatt om betänkande (A5-0373/2001) av Riis-Jørgensen för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets förordning om en tillfällig skyddsordning för varvsindustrin (KOM(2001) 401 - C5-0393/2001 -2000/0153(CNS)).

Pérez Álvarez
Herr talman! Efter att ha gratulerat föredraganden vill jag börja mitt inlägg med att betona att Europas varvsindustrier står inför en allvarlig kris som kan påverka Europeiska unionens trovärdighet och kanske allvarligt riskera denna industrisektors fortlevnad inom unionen på grund av den illojala konkurrens som utövas av Sydkorea. Dessutom kan Sydkoreas bruk av illojal konkurrens leda till att detta sprids till andra ekonomiska sektorer, som till exempel bil-, elektronik- eller stålindustrin. Det är naturligtvis inte bara Sydkorea som kan lockas till att göra detta, det kan även spridas till andra länder, framför allt de övriga länderna i området.
Öppenheten ställer oss inför en utmaning: fri konkurrens på en fri marknad. Men en fri marknad innebär att samma regler gäller för alla, och eftersom så inte är fallet, kan den öppenhet vi vill ha på ett konkret område och vid en bestämd tidpunkt, där de andra faktorer som är nödvändiga för en fri marknad inte finns med, innebära en risk för att en katastrofsituation uppstår, bortsett från att det är ett naivt tänkesätt. Detsamma gäller Europeiska unionens solidaritet gentemot medlemsstaterna och städerna i dessa stater. Så är fallet med en stad som den jag kommer ifrån - Vigo - som ligger i nordvästra Spanien, där företag och familjer har gjort en enorm ansträngning och stora uppoffringar för att leva upp till konkurrensen.
Av solidaritetsskäl är det därför nödvändigt med försvarsåtgärder för en sektor som även är av strategisk vikt för Europa, det krävs åtgärder för att utöka skyddsordningen så att de fartygstyper som konstrueras vid de sydkoreanska varven inbegrips och det är nödvändigt att förlänga övervakningsperioden av den defensiva ordningen till den 31 december 2003, och även förlänga ordningen under giltighetstiden för förordning (EG) 1540/98, eller eventuellt tills tvistlösningsförfarandet mot Sydkorea inför WTO avslutas.
Herr talman, däri ligger vår framtid, medlemsstaternas och de europeiska medborgarnas framtid. Om tjugo år är det definitivt för sent. Av solidaritetsskäl krävs och förväntas det att kommissionen och rådet agerar på detta sätt. Det är de skäl som företagen och de anställda i sektorn anger i de delar av Europa där varvsindustrin är viktig.

Berenguer Fuster
Herr talman! De kolleger som känner mig vet att jag inte brukar vara positivt inställd till offentligt stöd som snedvrider konkurrensen. Detta betyder inte att jag inte anser att vissa offentliga stöd är berättigade och att de bör fortsätta om de mål som stakas ut i fördraget uppfylls.
Trots detta vill jag uttrycka mitt fullständiga stöd till kommissionens förslag och de ändringsförslag som de berörda utskotten har lagt fram, där en tillfällig skyddsordning föreslås för varvsindustrin för att ta itu med Sydkoreas bruk av illojal konkurrens. I denna punkt ryms inte de lösningar som har föreslagits av Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, vilka döljer en extremt ortodox ståndpunkt gentemot offentliga stöd, vilka skulle få ödesdigra konsekvenser för den europeiska varvsindustrin.
Det förefaller vara ett obestridligt faktum att Sydkorea tillämpar prisdumpning inom sektorn, och det är därför som den europeiska varvsindustrin inte kan bli konkurrenskraftig. Visserligen har kommissionen inlett ett tvistlösningsförfarande inför Världshandelsorganisationen för att bekämpa denna illojala konkurrens men under det att detta tvistlösningsförfarande drivs kan den europeiska varvsindustrin försvinna, vilket kan få stora återverkningar på sysselsättningen.
Vi bör tänka på att dessa stöd har en dubbel beskaffenhet som gör att de är värda att stödja: för det första är de tillfälliga - de kommer enbart att betalas ut till dess WTO löser den konflikt som har uppstått - och för det andra är de defensiva - avsikten med dem är att bemöta Sydkoreas illojala konkurrens - och på de strikta villkoren är de fullständigt godtagbara.
De ändringsförslag som det behöriga utskottet har antagit är även de godtagbara, vilka inkluderar vissa fartygstyper som även de påverkas av den illojala konkurrensen från Sydkorea.
Föredraganden föreslår att rådets tjänsteenheter eventuellt skall utarbeta en juridisk rapport. Rådet är emot de åtgärder som kommissionen föreslår. Nåväl, eftersom vi inte vet vilka de juridiska resonemangen är, bör såväl Europaparlamentet som kommissionen vänta med sådana rapporter där det talas om den rättsliga grunden för dessa stöd enligt de villkor som kommissionen föreslår. De varken förvrids eller ändras i någon större mån av de förslag som har antagits av utskottet för ekonomi och valutafrågor.

Riis-Jørgensen
. (DA) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag protesterar mot att rådet inte är närvarande i dag för att ge oss den rättsliga bedömning vi begärt. Det är oacceptabelt att vi som parlament inte har tillgång till samma upplysningar som rådet. Det är en oacceptabel diskriminering av parlamentet. Jag hade gärna sett att vi här i parlamentet hade skjutit upp behandlingen av förslaget tills vi mottagit rådets rättsliga bedömning. Men det önskar de två stora politiska grupperna tyvärr inte. Det vanliga kravet på öppenhet är uppenbarligen inte så viktigt när det är pengar och nationella intressen som står på spel.
Jag har däremot mottagit ett svar från kommissionen beträffande förordningens överensstämmelse med WTO-bestämmelserna. Kommissionen ser här inga problem, vilket jag inte förstår. Kommissionen säger att förordningen inte kommer att få någon negativ effekt för tredjeland, vilket är fel. Framöver kommer t.ex. japanska skeppsvarv att behöva konkurrera med europeiska skeppsvarv som erhåller statsstöd. På så vis får förordningen en negativ inverkan på tredjeländer, som t.ex. Japan. Kommissionen säger också att den föreslagna förordningen inte kan betraktas som ett unilateralt agerande från EU:s sida gentemot Sydkorea, vilket skulle strida mot WTO:s bestämmelser. I förordningen står uttryckligen att europeiska skeppsvarv endast kan erhålla statsstöd om de direkt konkurrerar med koreanska skeppsvarv. Korea är alltså särskilt nämnt. Ett mer unilateralt agerande kan man knappast föreställa sig.
Med detta förslag företar vi inom EU oss någonting direkt olagligt. Jag uppmanar å det starkaste att man förkastar vad som antogs i parlamentsutskottet, liksom jag allra helst hade sett kommissionen dra tillbaka sitt förslag och i stället koncentrera sig på att driva en WTO-process mot koreanerna. Vad tänker kommissionen göra med alla de ändringsförslag i vilka förespråkas en utvidgning av antalet skeppstyper som kan erhålla stöd och en förlängning av löptiden för förordningen? Kan kommissionen i dag bekräfta att den under inga omständigheter tänker uppfylla parlamentets krav? Kan kommissionen antingen bekräfta eller dementera att den har planer på att lägga fram ett ändrat förslag där LNG-tankskeppen ingår? Jag hoppas verkligen att kommissionen kommer att besvara dessa frågor.
(Applåder)

Ortuondo Larrea
Herr talman! De europeiska varven har i flera år påtalat problemet med den prisdumpning som Sydkorea tillämpar när det gäller försäljningspriser på de fartyg som byggs där. Efter alla dessa klagomål har kommissionen med rådets medgivande till slut lagt fram ett initiativ om denna fråga där den föreslår oss vissa provisoriska åtgärder, nämligen en tillfällig skyddsordning som är avsedd att motverka Koreas illojala förfaringssätt medan tvistlösningsförfarandet inför Världshandelsorganisationen avgörs.
Emellertid inbegriper kommissionen endast containerfartyg och oljetanker i sitt förslag till skyddsordning för varvsindustrin. Vi begär att även särskilda fartyg för transport av andra gaser som härrör från olja och flytande naturgas inbegrips, som till exempel färjor, bulkfartyg och rorofartyg, vilka alla figurerar i de klagomål som har lämnats in till WTO.
Det är dags att Sydkorea inser att Europeiska unionen verkligen är fast besluten att försvara sin varvsindustri mot illojal konkurrens från vilka länder det än vara månde.

Figueiredo
Herr talman! Kommissionens förslag har uppkommit till följd av de problem som uppstod efter de överenskommelser om avreglering som godtogs vid förhandlingar inom ramen för OECD, eftersom de samtidigt begränsade de statliga stöden till varvsindustrin, gynnade en koncentration av varven och därefter tog bort driftsstöden. Nu när denna så strategiskt viktiga sektor för Europeiska unionen befinner sig i en kris, vilken är särskilt viktig för att kunna trygga en försörjning under lämpliga förhållanden och undvika ett för starkt utländskt beroende, har det blivit nödvändigt att stödja den europeiska varvsindustrin för att bemöta Koreas dumping.
Men kommissionens förslag, även om det är viktigt just nu, är bara tillfälligt och partiellt, och ligger egentligen på samma nivå som Koreas dumping. Det är i alla fall viktigt att man åtminstone beaktar de förslag som föredraganden lägger fram, vilka bl.a. rör en förlängning av driftsstöden på 6 procent och i särskilda fall upp till taket 14 procent, då också andra typer av fartyg ingår. Därför stöder vi detta betänkande, för att vi vill undvika att de ekonomiska och sociala problemen som redan finns på området förvärras.

Blokland
Herr talman! Efter uppskjutande kommer inställande nu när Europeiska kommissionen föreslår att på nytt stödja varvsindustrin. Tidigare träffades ett tydligt avtal om att bidragen till varvssektorn skulle upphöra i mitten av 2001. Att på nytt införa tillfälligt stöd går emot de avtal som träffats och är oacceptabelt.
Det är överflödigt och ej önskvärt att bevilja stöd till varvssektorn. Överflödigt eftersom varvsindustrin i Europa riktar in sig på att bygga tekniskt avancerade fartyg och inte på enkel serieproduktion som i låglöneländer. Det erbjuder således ingen som helst lösning av problemen inom sektorn. Stödet är inte önskvärt eftersom osunda företag till följd av bidrag fortsätter att tillverka. Därvid uteblir effektiv tillverkning. Sektorn har ingen nytta av icke-generiskt stöd. Strukturella lösningar för den europeiska varvsindustrins problem står att finna i sund konkurrens och strukturella reformer. Kommissionens förslag innebär att dessa förhållanden spolieras för lång tid framöver. Den inre marknaden kommer att störas där medlemsstaterna själva tolkar förordningen, och snedvridna konkurrensförhållanden kommer att uppstå genom icke-generiskt stöd.
Europa försätter sig i en ohållbar situation med detta förslag. Att inge ett klagomål till WTO är inte trovärdigt om kommissionen håller fast vid tillfälliga stödåtgärder såsom föreslagits. Vi har i likhet med den ursprungliga föredraganden Riis-Jørgensen därför oöverstigliga svårigheter med detta förslag. Jag kan egentligen inte föreställa mig att den tjänstgörande kommissionären Bolkestein har någon annan uppfattning om detta.

Kauppi
Herr talman, ärade kolleger, ärade kommissionär! Europeiska unionen och Sydkorea har fört hittills resultatlösa förhandlingar för att åstadkomma sund konkurrens på världens skeppsbyggnadsmarknader. Nu godkände kommissionen en strategi enligt vilken ärendet förs vidare till WTO:s tvistslösningsprocess. Jag stöder detta beslut och tackar alla de företrädare för kommissionen, vilka aktivt har varit med och påverkat beslutet. Samtidigt gav kommissionen sitt förslag enligt vilket produktionsstöden till privata varv tillfälligt kunde godkännas under WTO-processen. Enligt kommissionens förslag till förordning skulle stödarrangemangen vara exceptionella och temporära åtgärder, och de skulle endast beröra begränsade fartygstyper.
Kommissionens förslag kan vid första anblicken verka berättigat, men i verkligheten snedvrider det konkurrensen såväl på världsmarknaden som inom EU och saknar giltig rättslig grund. Länken mellan stödmekanismen och WTO-förfarandet är fullständigt konstlad. Dessa ärenden har inget naturligt samband och därför borde dessa frågor behandlas separat. Vi alla som deltar i politiken förstår detta: här sysslar man med politik, det är inte fråga om någon laglig process. Om vi vill stödja oss på WTO måste vi själva agera i enlighet med WTO:s regler. Vid fördelningen av stöd gör sig EU själv skyldig till handlingar som snedvrider konkurrensen, vilket man nu beskyller Korea för. Detta försätter oss i en dålig dager och försvagar vår förhandlingsposition i WTO.
Jag sade att kommissionens förslag även snedvrider EU:s inre konkurrens. Även om stödet enbart skulle gå till vissa fartygstyper drar alltid de varv som erhåller stöd nytta av stöden och befinner sig sålunda i en bättre situation än övriga varv. Speciellt detta försvårar situationen för den högteknologiska varvindustrin som välmotiverat har svarat på den allt hårdare konkurrensen just genom att koncentrera sig på produkter som företräder mera avancerad teknik. Bland annat har mitt hemland Finland från första början avtalsenligt minskat på varvstödet och vi har satsat hårt på produktion av kryssningsfartyg och andra fartyg som tillämpar avancerad teknik. Därför har de finländska varven genom dessa åtgärder uppnått en internationell konkurrenskraft som kommissionen nu med detta förslag försöker ta ifrån oss.

Caudron
Kära kolleger! Jag vill till att börja med uttrycka min tillfredsställelse över det sätt på vilket Jørgensens betänkande ändrats i utskottet, och som kommer att göra det möjligt att inrätta en skyddsordning för vår varvsindustri.
Alla känner till att branschen har haft svårigheter i flera år, och dessa beror på illojal konkurrens från Korea. Alla vet också att Korea fortsätter att tillämpa priser som är lägre än självkostnadspriset, att de koreanska myndigheterna ger varven, direkt och indirekt, dolt stöd, att varv som gått i konkurs fortsätter att drivas, att produktionskapaciteten i Sydkorea ökade med 170 procent mellan 1988 och 1997, samtidigt som produktionen i Europa föll med 30 procent. Under samma tid avslutades ändå det europeiska stödet. Alla försök till en uppgörelse i godo visade sig vara förgäves, och ett överklagande fick lämnas till WTO. Jag är glad över att detta överklagande nu åtföljs av ett förslag till skyddsordning. Förfarandet i WTO kommer sannolikt att pågå i tre år. Det skulle vara absurt att lämna den europeiska industrin utan skydd under den perioden, och kommissionen föreslår därför en skyddsordning i form av stöd. Jag stöder den, men vill tillägga att konkurrensen från Korea också påverkar tankbåtar som transporterar metan. Ett koreanskt företag som ändå hade skulder på 5 miljarder dollar, som betalats av statliga banker, tog ensamt över hälften av industritonnaget under 2000, genom att dumpa priserna. När nu konsekvenserna av attentaten den 11 september leder till att beställningarna av kryssningspråmar minskar, en sektor som inte behöver stöd, krävs i stället beställningar på tankbåtar för transport av metan och jag tror därför att denna sektor måste ingå i skyddsordningen. Det var, kära kolleger, mitt bidrag till denna mycket viktiga debatt om varvsindustrin. Också jag hoppas på ett massivt stöd från vårt parlament till kommissionens förslag.

Schmidt, Olle
Herr talman! Jag vill börja med att tacka föredraganden, Riis-Jørgensen, för hennes ihärdiga och modiga kamp för en fri marknadsekonomi. Föredraganden vet något som övriga kolleger i ekonomiutskottet och kommissionen borde känna till: statssubventioner av vad slag de vara må är till skada för ekonomin, till skada för en fungerande marknad och till skada för konsumenterna. Subventioner ger ineffektivitet och ökar kostnaderna. Det dystra är att kollegerna i detta parlament nu vill göra ett dåligt förslag ännu sämre.
Jag kommer från Sverige. På 70-talet var det världens andra största skeppsbyggarnation efter Japan. Jag hade mitt första arbete på ett av Sveriges på den tiden största skeppsvarv. Vi byggde den största oljetankern någonsin. När konkurrensen ökade från länder som Portugal, Japan och Sydkorea satsade den svenska staten sammanlagt 2 miljarder euro för att rädda varvsindustrin. Ingen industrisatsning i Sverige har varit så olycklig, kostat så mycket och gett så lite. Den nödvändiga omstruktureringen av näringslivet stannade upp och några nya jobb kom inte till.
Om vi i EU idag vill visa verklig solidaritet med varvsarbetarna och deras familjer, måste självfallet kommissionens och utskottens förslag avvisas. Det vore en satsning för framtiden.

Bouwman
Herr talman, ärade kommissionär! Jag skall gå rakt på sak. Vår grupp stöder förslaget från kommissionen med ändringsförslag. Vi ställer oss naturligtvis ett antal frågor om det sätt på vilket vi bygger upp försvarsmekanismer när det är tal om oklar, otydlig och icke sund konkurrens.
Föredraganden föreslog att inte komma med sådana generiska åtgärder som nu föreslås, nämligen avseende typ av fartyg och eventuellt en utvidgning av detta, utan avseende regioner och varv. Särskilt stöd skall ges inom de avtal som vi har slutit om detta. Sedan framträder egentligen frågan om på vilket sätt människor som låt oss säga vill hedra de liberala principerna skall agera vid det tillfälle då skada vållats. Jag skall ge ett exempel. För närvarande har kommissionen inlett en process mot Schelde-Damen-konstruktionen, det vill säga Damen har övertagit företaget Schelde för 1 gulden. Det har väckt frågor om det egentligen går för sig. Min fråga är om det i den anda som kännetecknar det direktiv som nu föreslås kan vara möjligt att kommissionen även - låt oss säga snett - ser åt ett annat håll i fråga om konstruktioner som tillämpas inom ramen för detta, även i ovannämnda exempel?

Korakas
Herr talman! Europeiska unionens politiska medel utgörs av förbud mot statligt stöd till de huvudsakligen offentliga företagen inom varvsindustrin, vägran att avskriva de skulder som företagens tidigare privata ägare ådrog dessa företag samt överlåtande av dem åter och nästan gratis till privata ägare - en politik som med våra länders regeringar som medskyldiga har lett till att denna strategiskt viktiga sektor har minskat.
Den redan svåra situationen försämrades av huvudsakligen Sydkoreas dumpningspolitik. Bakslaget som började med det sjunde direktivet var förödande för Greklands mycket utvecklade varvsindustri. Tusentals arbetstillfällen gick förlorade och arbets-, säkerhets- och hälsoförhållanden inom sektorn försämrades - nyligen sörjde vi ytterligare fem avlidna arbetstagare och offer för den kapitalistiska spekulationen inom varvssektorn.
I dag föreslår man hycklande att till de numera privata skeppsvarven ge det tidigare förbjudna stödet som enda medel för att rädda dem. Ännu en gång avslöjas Europeiska unionens iver när det gäller att tjäna storfinansen. Enligt Greklands kommunistpartis uppfattning är den enda hållbara lösningen att skapa ett sammanhållet offentligt organ som både skall kunna klara den internationella konkurrensen och tjäna sysselsättningen och ekonomin.

García-Margallo y Marfil
Herr talman! Under debattens gång har vissa saker klargjorts som alla är överens om. Det finns ett allmänt samförstånd om att krisen påverkar Europeiska unionens varvsindustri, det råder samförstånd om att denna kris bland annat beror på att Sydkorea utövar illojal konkurrens, som utgörs av tre åtgärder enligt Caudron: priser som understiger kostnaderna, stöd till varven och upprätthållande av verksamhet på skeppsvarv som befinner sig i konkurs.
Det har även understrukits att krisen är allvarlig. Under de senaste tio åren har Sydkorea ökat sin kapacitet med 180 procent, medan vi har minskat vår med 30 procent. Vad har vi gjort hittills? Hittills har vi undertecknat ett avtal med Sydkorea som detta land inte har respekterat. Vi har lagt fram ett klagomål som ännu inte har behandlats. Nyligen har en tvådelad åtgärd beslutats: för det första att lägga fram ärendet inför WTO och för det andra att inrätta den selektiva och tillfälliga skyddsordning som vi nu diskuterar.
Inför Sydkoreas vägran att uppfylla sin del av avtalet är det som om kommissionär Bolkestein drar sig Cicero och Catilina till minnes: " Hur länge, Catilina, skall du då pröva vårt tålamod?"
Jag vill erinra de som har talat före mig, som nästan alla kommer från norr och som är emot detta beslut, om en militär aforism som lyder som följer " artilleriets uppgift är att bombardera infanteriet, eftersom det kan vara fienden" . I detta fall pekar Nords kanoner mot Europeiska unionens ställningar, vilket påverkar situationen för Japan och för andra industrier.
Vad vill Europaparlamentet göra? Vi stöder kommissionär Bolkestein och ber honom med hela vårt hjärta att vara mer generös när det gäller tillämpningsområdet för skyddsordningen: det vill säga - vilket Ortuondo har understrukit - att det utvidgas till att även inbegripa andra fartygstyper som drabbas av den illojala konkurrensen, gastankfartyg, rorofartyg och så vidare, att han är mindre knusslig när det gäller giltighetstiden, och att giltighetstiden för den tillfälliga skyddsordningen förlängs till år 2003. Gud välsigne er, herr Bolkestein, om ni gör detta.

Damião
Herr talman! Jag skulle vilja tacka kommissionen som här föreslår en tillfällig förordning för varvsindustrin, visserligen en segmenterad sådan, men som på sätt och vis återigen bidrar till att minska de effekterna av den protektionism som finns på flera handelsområden i världen och inte bara i Korea. Och i Korea handlar det inte ens om protektionism: Det handlar om en grov kränkning av WTO:s bestämmelser. Vi vill gärna tro att den framförda protesten kommer att medföra lite mer effektivitet och disciplin på detta område.
Ändå avslöjar kommissionen att den vet att den föreslagna ordningen är otillräcklig, att den bara är ett steg på vägen, med all den negativa laddning som tillfälliga lösningar får så fort bristerna och krisen i varvsindustrin är övervunna - några av dem har redan nämnts, och jag tänker inte upprepa dem. Men om det stämmer att de nordiska länderna har satsat på investeringar och alternativ teknik och därför lyckats uppnå fler fördelar och hålla sig kvar på marknaden utan större sociala omvälvningar, förhåller det sig inte så i fråga om andra regioner i Europeiska unionen, som t.ex. i Sydeuropa, regioner där denna sektor svarar för flest arbetstillfällen, arbetstillfällen som mångdubblas tack vare olika servicenäringar och underleverantörer. Många gånger är det den enda verksamheten som skapar utveckling i dessa regioner, varför det skulle vara en tragedi för samhället i vissa regioner om verksamheten försvann, särskilt i mitt land, i Spanien och i Grekland. Men även om det stämmer att vi förväntar oss av kommissionen, åtminstone före 2003, att den tillämpar denna förordning, förväntar vi oss mycket mer av framtiden och att man ser på sektorn på ett annat sätt.

Grönfeldt Bergman
Herr talman! Den 5 december 2000 beslutade rådet att beviljandet av de statliga driftstöden på upp till 9 procent till varvsindustrin skulle upphöra för samtliga medlemsstater vid utgången av år 2000. Detta av två skäl. Det statliga stödet hade inte visat sig ha någon större effekt på branschens överlevnadsförmåga, och det fanns en principiell övertygelse att statliga stöd skulle minskas så mycket som möjligt och helst upphöra. Parlamentet delade så sent som förra året denna uppfattning.
Statliga varvsstöd strider dessutom mot internationella handelsavtal, vilket i och för sig visas av kommissionens försök hösten 1999 och våren 2000 att nå en förhandlingslösning med Sydkorea för att de bröt mot gällande handelsavtal genom omfattande statliga stöd. När då detta misslyckas lägger kommissionen i stället fram ett förslag om s.k. tillfällig skyddsordning för varvsindustrin med driftstöd på mellan 6 och 14 procent. I utskottets förslag skall detta pågå ända fram till utgången av år 2003, och detta samtidigt med att ett tvistlösningsförfarande inför WTO mot Sydkorea för att de bryter mot gällande handelsavtal inleds.
Att åter införa omfattande statligt stöd inom EU ökar knappast förutsättningarna att lösa tvisten med Sydkorea. Det vore riktigare att avvisa kommissionens förslag och lägga all kraft på WTO-förfarandet mot Sydkorea.
Avslutningsvis skulle jag vilja ställa följande fråga till kommissionär Bolkestein: Hur anser ni att detta förslag förhåller sig till EU:s konkurrenspolitik, där vi försöker minimera, helst ta bort, statligt stöd till industrier för att skapa rättvis och sund konkurrens mellan företag?

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Min kollega, kommissionär Monti, har bett mig att framföra sina ursäkter till parlamentet för att han inte kan närvara och svara på sin del av frågorna. Jag vill, på kommissionär Montis vägnar, tacka fru Riis-Jørgensen för hennes hårda arbete och avsevärda insatser i samband med detta betänkande. Vi är oerhört tacksamma för parlamentets snabba behandling av denna fråga. Jag vill också ta tillfället i akt och förklara kommissionens ståndpunkt om detta betänkande för parlamentet.
Det hade varit idealiskt om det inte hade funnits något behov för kommissionen att lägga fram detta förslag. Jag betonar att driftstöd är en särskilt snedvridande form av stöd, eftersom det inte ger något incitament att förbättra effektiviteten och inte ger några vinster med tanke på varvens konkurrenskraft genom att, till exempel, främja fortbildning eller utveckling av forskning. Det är sannerligen inte heller bra för miljön. Av dessa skäl och efter att i många år ha beviljat driftstöd till varvsindustrin, beslutade kommissionen till sist att förbjuda det, med verkan från och med i år.
Nu är det emellertid så, för att citera en välkänd filosof, att vi inte lever i den bästa av världar. Eftersom detta är fallet, är det bara rätt och riktigt att gemenskapen vidtar åtgärder mot varje form av orättvisa konkurrensmetoder, och det är mot denna bakgrund förslaget till tillfällig skyddsordning bör ses.
Förslaget är en del av en tvåuddig strategi mot de koreanska metoderna, och är utformat för att stödja gemenskapens åtgärder mot Korea i WTO. Det handlar om en exceptionell åtgärd, och den vidtas bara mot bakgrund av en situation som fick en representant att, helt riktigt, citera Cicero: " Quo usque tandem abutere, Catilina, patientia nostra?"
Det är, som jag säger, en exceptionell åtgärd, vars syfte är pressa Korea att slå sig ned vid förhandlingsbordet med gemenskapen, och att få landet att upphöra med sina orättvisa handelsmetoder.
Vad kommissionen anbelangar, är detta inte på något sätt inledningen till en nytt, långvarigt system med driftstöd. Jag måste verkligen betona att detta inte är kommissionens avsikt.
Jag noterar att ändringsförslagen till kommissionens förslag har att göra med tre huvudfrågor. För det första har vi skyddsordningens räckvidd. För det andra handlar det om den information som skall göras tillgänglig för medlemsstaterna samt för tredje part genom medlemsstaterna. För det tredje, och slutligen, har vi frågan om varaktigheten. Jag vill svara på dessa punkter i nämnd ordning.
För det första har vi alltså utvidgningen av räckvidden: Ändringsförslagen i betänkandet skulle avsevärt vidga skyddsordningens räckvidd, som endast täcker de marknadssegment som kommissionen fastställt som - i sin rapport om förordningen om handelshinder - redan avsevärt skadade av de icke sunda koreanska metoderna. I förslaget nås en balans mellan ett maximalt bidragstak på 14 procent, å ena sidan, och, å andra sidan, ett begränsat berättigande. Det är därför särskilt utformat för att möta icke sunda koreanska metoder. Varje form av utvidgning av räckvidden skulle riskera att förändra förslagets karaktär.
Jag vill rikta ledamöternas uppmärksamhet på artikel 2.6 i förslaget, i vilken anges att kommissionen fortlöpande kommer att bedöma vilka marknadssegment som är stödberättigande, mot bakgrund av bevis som tydligt visar att ett specifikt marknadssegment inom gemenskapen direkt har skadats av icke sunda och icke genomblickbara konkurrensvillkor. Kommissionen kommer alltså att övervaka situationen och hålla parlamentet underrättat om varje möjlig bedömning i enlighet med denna bestämmelse.
Den andra punkten har att göra med information som tillhandahålls medlemsstaterna och tredje part genom medlemsstaterna, dvs. avlägsnandet av namn på och adress till det ansökande skeppsvarvet och den tilltänkte köparen. Detta är syftet med de ändringsförslag som har lagts fram.
Informationen som har angetts närmare i artikel 2 a i kommissionens förslag, är det minsta antal som är nödvändigt för att göra det möjligt för tredje part att inge användbara kommentarer till kommissionen, och att se till att öppenhetsförfarandet blir effektivt. Syftet med denna bestämmelse är att påskynda förfarandet. Alternativet skulle vara att inleda det formella undersökningsförfarandet i alla fall där kommissionen tvivlar på att stödet är förenligt med den gemensamma marknaden. Detta skulle innebära ett fullständigt offentliggörande av ingående uppgifter med anknytning till meddelandet.
För det tredje har vi förlängningen av förfallodagen till och med den 31 december 2003. Vissa parlamentsledamöter har ansett att den dag då skyddsordningen upphör att gälla inträffar för tidigt. Men vid slutet av 2002 kommer vi att ha en god uppfattning om hur WTO:s åtgärd har utvecklats. Det skulle vara ett lämpligt tillfälle att överblicka situationen och bedöma vilka åtgärder som fortfarande är nödvändiga inom varvsindustrin.
Kommissionen kan, på detta stadium, föreslå en förlängning av skyddsordningen till rådet.
Förutom det jag just har sagt på min kollega Montis vägnar, vill jag svara mer specifikt på två eller tre frågor som ställdes alldeles nyss till kommissionen.
För det första hävdar Blokland att det finns ett behov av strukturförändringar och inte ett behov av mer stöd till svaga branscher. Jag kan hålla med honom om att idealiskt sett bör stöden hjälpa till med att åstadkomma strukturförändringar. Låt oss hoppas att det blir så i detta fall.
Olika ledamöter har tagit upp frågan om förenlighet med WTO. Kommissionen anser att förslaget om en tillfällig skyddsordning är helt förenligt med WTO:s föreskrifter om stöd, under förutsättning att de inte är hindrande, inte ger upphov till så kallade skadliga verkningar, och är lagliga, nationella politiska instrument. Europeiska gemenskapen har därför rätt att ge stöd till varvsindustrin. Det är faktiskt så att EG har gett ett sådant stöd till varvsindustrin i många år, fram till den 31 december 2000. I den mån stöden inte är sanktioner med anknytning till tvistlösningsförfarandet, är de att betrakta som tillåtna politiska åtgärder. Tillgripandet av tvistlösning kan därför på inget sätt ses som en begränsning av de normala rättigheterna och skyldigheterna för medlemmarna enligt WTO-avtalen.
Till sist: Som svar på Riis-Jørgensens fråga om kommissionen kommer att lägga fram ett nytt förslag på grundval av nämnda skäl, kan inte kommissionen se någon anledning att ändra förslaget. Kommissionen har därför inga planer på att lägga fram ett nytt förslag.
Kommissionen är tacksam för det stöd som parlamentet hittills har gett detta förslag. Av de skäl som jag har redovisat, kan ändringsförslagen inte godtas av kommissionen. Jag hoppas i vilket fall att vi kan räkna med parlamentets fortsatta stöd i denna fråga.

Riis-Jørgensen
Herr talman! Det gläder mig att Bolkestein bekräftade att han inte kommer att lägga fram ett nytt förslag. Men han hänvisade också till granskningsklausulen i förslaget. Kan ni utlova i dag, herr Bolkestein, att ni inte kommer att ge efter för Frankrike genom att tillåta att landet stöder sin varvsindustri, i syfte att nå en överenskommelse i rådet i december? Kan ni bekräfta att ni inte kommer att ge efter för Frankrike före detta sammanträde?

Bolkestein
. (EN) Som svar på Riis-Jørgensens fråga upprepar jag att kommissionen står fast vid den ståndpunkt som jag just har redovisat. Vad kommissionen anbelangar, är det inte aktuellt med några ytterligare förhandlingar. Vi får se vad som sker i rådet (industri) i början av december. När det gäller en medlemsstats ställning, har kommissionen inget ytterligare att tillägga.

Kauppi
Herr talman! Mitt inlägg gäller arbetsordningen. Jag anser att det med tanken på arbetssituationen för ledamöterna av Europaparlamentet är mycket otillfredsställande att betänkandena ständigt flyttas till helt andra tidpunkter på sammanträdets dagordning. Pejs betänkande skulle ursprungligen behandlas vid eftermiddagens sammanträde, sedan blev vi informerade om att det har flyttats till det sammanträde som börjar kl. 21.00, därefter kom det plötsligt kl. 17.15 ett meddelande om att behandlingen inleds redan nu. Ett sådant bollande är inte godtagbart med tanke på planeringen av ledamöternas tidtabeller.
En annan sak som jag skulle vilja uppmärksamma är rådets frånvaro. Rådets frågestund börjar nu. De hade säkert haft möjlighet att komma en halv timme tidigare för att diskutera till exempel denna fråga som är så viktig med tanke på skeppsbyggnadsindustrin. Men rådet lyser återigen med sin frånvaro. Jag beklagar detta djupt.

Talmannen
Jag förstår mycket väl er oro, kära kollega, men jag vill påpeka att frågestunden med frågor till rådet också finns upptagen på vår föredragningslista vid en mycket exakt tidpunkt, nämligen kl. 17.30. De kolleger som ställt frågor kommer därför att komma hit om några minuter. Vi måste lämna plats åt dem. Ni vet ju att våra debatter är planerade i ordning, men att man aldrig på några minuter eller en kvart när kan förutspå exakt hur långa de blir, bl. a. därför att kommissionärer och ministrar ibland använder mycket längre talartid än vad sammanträdestjänsten planerat. Jag ber er därför att visa prov på förståelse och flexibilitet. Det återstår nu två eller tre minuter tills klockan är 17.30. Jag avbryter därför sammanträdet i avvaktan på frågestunden med frågor till rådet.
(Sammanträdet avbröts kl. 17.27 och återupptogs kl. 17.30).

Frågestund (rådet)
Talmannen -
Nästa punkt på föredragningslistan är frågor till rådet (B5-0338/2001).
Fru Durant är närvarande å rådets vägnar och vi tackar henne för att hon är här. Hon är vice premiärminister och transportminister.
Eftersom frågeställaren, Bart Staes, inte är närvarande bortfaller fråga nr 1.
Vi har börjat i tid i dag, och detta har förmodligen förvånat en del av våra kolleger, som alltid räknar med att vi är försenade, men i dag är vi inte det.
Fråga nr 2 har dragits tillbaka.

Chris Davies
Fråga nr 3 från (H-0778/01):
Angående: Riktlinjerna för den integrationsprocess som det fattades beslut om i Cardiff Hur tänker rådet utveckla de allmänna riktlinjerna för en lämplig utvärdering, uppföljning och kontroll av rådets nio strategier och hela det förfarande för miljöintegration som man fattade beslut om i Cardiff? Kommer dessa riktlinjer att omfatta rekommendationer om en större öppenhet och ett aktivare deltagande från berörda parter när det gäller utvecklingen och genomförandet av strategierna? På vilket sätt ämnar rådet säkerställa parlamentets fullständiga deltagande i Cardiffprocessen?

Durant
. (FR) Herr talman, kära kolleger! Rådet skulle till att börja med vilja erinra om att Cardiffprocessen lett till att sex grupperingar inom rådet lagt fram strategier för Europeiska rådet, vilka syftar till att införliva miljön i deras politik. Dessa strategier gällde sektorerna för transport, energi, jordbruk, industri, inre marknad och utvecklingssamarbete. Rådet avser att inom rådet (allmänna frågor), Ekofin och rådet (fiske) lägga fram de tre motsvarande senaste strategierna vid Europeiska rådet i Barcelona, våren 2002. De nio strategierna för integration bör konkretiseras i form av sektorsvisa åtgärder som antas av en majoritet och genom medbeslutande med Europaparlamentet.
Parallellt med Cardiffprocessen bör Lissabonprocessen betonas, som införlivar den sociala Luxemburgprocessen om sysselsättningen från 1997 och den ekonomiska Kölnprocessen från 1999, och som i Göteborg berikades med en tredje dimension, miljödimensionen, som utgörs av strategin för en hållbar utveckling vilken också syftar till att införliva miljön i den sektorsvisa politiken. Allt detta bör unionen lägga fram vid toppmötet om hållbar utveckling, vilket, som ni vet, äger rum i Johannesburg, i september 2002.
Genom att inrätta denna strategi för en hållbar utveckling har rådet, när det gäller miljödelen, prioriterat klimatförändringarna, ekologiskt bärkraftiga transporter, ansvarig förvaltning av naturresurser och slutligen hantering av folkhälsorisker.
Cardiffprocessen har sedan den inleddes 1998 varit föremål för en bedömning och en uppföljning som nu ingår i denna utvidgade ram med Lissabonprocessen, samtidigt som den fortsätter att existera på egen hand. Genomförandet av strategin för en hållbar utveckling bör, såsom beslutades i Göteborg, bygga på fyra punkter.
För det första en årlig sammanfattande rapport från kommissionen, vilken hädanefter kommer att gälla Lissabonprocessens tre dimensioner, inklusive strategin för en hållbar utveckling. En sådan rapport bör även läggas fram vid Europeiska rådet i Barcelona. För det andra en bedömning och en politisk riktlinje vid vårens Europeiska råd. För det tredje strukturindikatorer för en hållbar utveckling som, på grundval av ett meddelande från kommissionen, kommer att garanteras av rådet innan de överlämnas till Europeiska rådet i Laeken. För det fjärde, slutligen, ett meddelande från kommissionen om bättre regler, enligt vilka alla stora förslag från denna institution först skall bedömas med avseende på hur de påverkar strategin för en hållbar utveckling, däribland införlivandet av miljön.
Rådet arbetar nu med att genomföra slutsatserna från Europeiska rådet när det gäller arbetsstrukturer. De kommer att utformas med hänsyn till bl. a. principerna för förvaltning när det gäller öppenhet, aktieägarnas delaktighet och bättre teknik för regler och ny inriktning för gemenskapspolitiken.

Davies
Att försöka tillämpa principerna om en hållbar miljö i praktiken, är ingen lätt uppgift. Rådet är faktiskt i färd med att uppfinna hjulet.
Det intryck som många av oss har, är att diskussionerna äger rum bakom stängda dörrar. Jag undrar om ordförandeskapet försöker att göra diskussionerna mer tillgängliga, öka öppenheten i förfarandet och kanske låta andra organisationer, t.ex. icke-statliga organisationer, delta under utvecklandet av strategier.
Jag vill särskilt fråga ordförandeskapet om vad som görs för att få arbetsgrupperna att ange specifika medelfristiga mål, tydliga mål och åtgärdsprogram, så att vi får något att sätta tänderna i och ett uppenbart medel för bedömning av framsteg och resultat.

Durant
. (FR) Jag instämmer i er strävan efter insyn och öppenhet, för att vi skall kunna förfoga över indikatorer och konkreta beståndsdelar. Jag instämmer även i er oro när det gäller beaktandet av yttranden, råd eller konkreta beståndsdelar, framför allt från aktörer inom icke-statliga organisationer.
Jag har noterat ert förslag och er begäran om att öka denna öppenhet, och denna form av delaktighet, för alla dem som bidrar till att utarbeta strategier för en hållbar utveckling på fältet. Jag hoppas att rådet i denna strävan efter öppenhet också kan införliva de beståndsdelar ni hänvisar till, för att säkerställa att dessa indikatorer för en hållbar utveckling, som är under förberedelse och kommer att överlämnas i Laeken, i den fortsatta processen och inför Barcelona, kan förbättras både när det gäller öppenheten och återverkningarna, eller beaktandet av det som kan komma från alla dem som arbetar konkret på fältet för en hållbar utveckling.

Rübig
Herr talman, ärade fru rådsordförande, mina damer och herrar! Cardiffprocessen är av avgörande betydelse för en hållbar utveckling. Europaparlamentet och särskilt utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har redan gjort ett mycket gott förarbete, och jag tycker egentligen att öppenheten och givetvis även dialogen är en självklarhet här i kammaren. Vi håller ofta utfrågningar och anstränger oss för att i möjligaste mån optimera dialogen med de icke-statliga organisationerna.
Det är detta min fråga gäller. Vi har just avslutat WTO-förhandlingarna. Hur ser ni på möjligheten att samordna Cardiffprocessen med en rådfrågning av WTO-organisationerna?

Durant
. (FR) Herr talman! Er strävan efter såväl öppenhet som samband eller sammanhang mellan å ena sidan resultaten från toppmötet i Doha, där vi väntar på de senaste beståndsdelarna, och å andra sidan strategierna för en hållbar utveckling, är mycket intressant.
Som vi såg i Doha är det svårt, men ändå intressant, att införliva miljöpolitiken i ett mer multilateralt sammanhang. Det handlar här om ett viktigt framsteg jämfört med vår utgångspunkt.
Jag anser att det är en mycket positiv beståndsdel och att vi nu, efter Doha, måste dra nytta av det som uppnåddes i Doha och använda det, inom ramen för de åtgärder som skall genomföras inom Europeiska unionen, för att säkerställa att en hållbar utveckling inte bara fortsätter att bero på en generös och modig ambition hos oss alla, utan framför allt tar sig uttryck i att öppenhetsprincipen följs och, efter en konstruktiv dialog, i att konkreta åtgärder genomförs på fältet.
Jag tror därför att sambandet mellan de två delarna, det som uppnåtts inom ett större forum och det som uppnåtts eller är på väg att uppnås inom Europeiska unionen och, framför allt, det som skall uppnås vid Europeiska rådet i Laeken och Barcelona, bör vara sammanhängande och märka ut gränserna för ett strukturellt, konkret och blomstrande område för att integrera en hållbar utveckling i all politik som genomförs inom rådet och i Europeiska rådet i allmänhet.

Talmannen


Manuel Medina Ortega
Fråga nr 4 från (H-0781/01):
Angående: Det stora antalet olagliga invandrare som stiger i land på Kanarieöarna Enligt vad som nyligen framkommit i nyhetssändningarna, använder man sig av moderfartyg för att sätta iland ett stort antal olagliga invandrare från Afrika på Kanarieöarna. Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att säkerställa integriteten i gemenskapens havsområden i denna region?

Durant
. (FR) Herr talman! Rådet har redan vid flera tillfällen svarat på frågor från ledamöter i Europaparlamentet om den illegala invandring som sker över haven, från den afrikanska kontinenten. Jag tillåter mig att hänvisa särskilt till svaren på de muntliga frågorna H-2701, H-0330/01, H-0699/01 om olaglig invandring till Europeiska unionen, och till svaren på de skriftliga frågorna E-0085/01 och E-1045/01, som också tog upp dessa problem.
Rådet har redan vidtagit flera åtgärder för att bekämpa den olagliga invandringen. Utarbetandet av handlingsplaner för ursprungsregionerna och ursprungsländerna för de olagliga invandrarna eller asylsökandena, inom ramen för högnivågruppen " Asyl och migration" , är ett bra exempel på det. En annan illustration är systemet för tidig varning som utvecklats inom Cirefi.
Åtgärder för att göra medlemsstaternas kontroller vid vattengränserna effektivare har inletts, inom ramen för Schengensamarbetet. I och med Amsterdamfördragets ikraftträdande sorterar nu dessa åtgärder under gemenskapens regelverk. Det åligger självfallet medlemsstaterna att verkställa kontrollåtgärderna, och övervakningen och kontrollen av territorialhavet är därmed också deras ansvar. Rådet betonar även att dessa förberedelseinstanser för närvarande granskar införandet av en samling goda tillämpningar, avsedda att bättre leda medlemsstaterna vid genomförandet av dessa kontroller.

Medina Ortega
Herr talman, fru tjänstgörande rådsordförande! Rådets ordförandeskap kommer att bli varse att jag inte låter mig nöja med hänvisningar till enkla skriftliga förklaringar.
Den nuvarande situationen på Kanarieöarna är en verklig invasion. Cirka hundra personer i veckan anländer dit, som vi i vår tur sänder till övriga länder i gemenskapen. För en vecka sedan skickade Las Palmas borgmästare 200 invandrare till Madrid med enkel biljett.
Om Europeiska unionen inte vakar över denna gräns kan jag försäkra er om att vi kommer att få en verklig invasion som kommer att ändra alla parametrar.
Kanske följdfrågan - när det gäller det svar som kommissionär Vitorino gav mig i går om nya förslag från kommissionen - är om rådet överväger dessa förslag från kommissionen om yttre gränskontroll, avtal om invandring med angränsande länder och om att återsända invandrare som olagligt tar sig in i vårt territorium.

Durant
. (FR) Herr talman! Jag kan förstå att det svar jag gav för rådets räkning kanske förefaller er otillräckligt, i en situation som ni bedömer som oroande och mycket viktig. Som jag nyss sade kan jag bara hänvisa till medlemsstaternas behörighet, när det gäller beslut som fattas på gemenskapsnivå. Enligt subsidiaritetsprincipen är det dessa som skall genomföra de nödvändiga åtgärder som fastställts inom en gemenskapsram.

Talmannen


Camilo Nogueira Román
Fråga nr 5 från , vilken har övertagits av Ortuondo Larrea (H-0783/01):
Angående: Hänvisning till nationalism i Europeiska rådets slutsatser av den 21 september 2001 Efter de grymma terroristattentaten och tragedin den 11 september 2001 har den amerikanska befolkningen visat styrka och tydliga prov på en nationalism eller patriotism som grundar sig på de demokratiska och moraliska värderingar som utgör grundvalar för det amerikanska samhället. De flesta nuvarande medlemsstater i Europeiska unionen föddes som ett resultat av en liknande demokratisk nationalism, som motvikt till absolutismen. Även om vissa europeiska stater har tillämpat en imperialistisk aggressivitet som utmynnat i tragiska krig i den europeiska historien har detta ingenting att göra med den fredliga frihetssträvan som karakteriserar den demokratiska nationalismen hos de flesta av våra nationer. Det är därför förvånande att Europeiska rådet i sina slutsatser av den 21 september 2001, dvs. de slutsatser som lades fram just på grund av attentaten mot de två städerna i Förenta staterna, ännu en gång urskillningslöst använder begreppet nationalism på liknande sätt som begreppen rasism och främlingsfientlighet. På detta sätt kränker rådet generellt de européer som upplever sig som fredliga, demokratiska och solidariska medborgare som tillhör en nation eller en nationell kultur samtidigt som de även upplever sig som EU-medborgare och världsmedborgare.
Anser inte rådet det vara klart orättvist att utan urskiljning koppla samman nationalism med rasism och främlingsfientlighet?

Durant
. (FR) Rådet erinrar om att det inte är rådets sak att kommentera slutsatserna från Europeiska rådet. I detta fall bör det emellertid betonas att Europeiska rådet, i sina slutsatser av den 21 september 2001, betonade behovet av att bekämpa varje nationalistisk, rasistisk och människofientlig avart. Och jag betonar verkligen nationalistisk avart, som inte är detsamma som nationalism. Begreppet " nationalism" förekommer för övrigt inte i texten. Endast " avarterna, missbrukande användning i nationalistiska, rasistiska eller människofientliga termer" . Och i det hänseendet förefaller det inte som om rådets ståndpunkt verkligen står i motsats till den som ni uttryckte i er fråga.

Ortuondo Larrea
Herr talman, fru tjänstgörande rådsordförande! Europeiska rådet har vetat att skilja mellan religion och det arabiska och muslimska samhället å ena sidan och de fanatiska grupperna och de islamiska terroristerna å andra sidan. Emellertid ger rådet i sina slutsatser av den 21 september uttryck för behovet, som ni sade, att bekämpa alla slags härledningar av nationalism, som om det vore ett brott eller en kränkning av de mänskliga rättigheterna att vara nationalist.
Håller inte rådet med om att när man understryker behovet av att bekämpa den fredliga nationalismen, som på fredlig väg värnar om samma sak som Förenta nationerna antog som folkens universella rätt till fri självbestämmanderätt skulle kunna vara ett prov på intolerans och fascism från regeringarna i Europeiska unionen?
Det är visserligen sant att det finns radikala nationalistiska grupper - som stöder terrorismen - och det finns även våldsamma grupper som har unionsvänliga eller miljöaktivistiska ideologier, som även de begår våldsamma handlingar. Anser rådet att till exempel den unionsvänliga rörelsen i Förenade kungariket eller miljöaktivism i alla dess yttringar måste bekämpas? Skulle det inte vara bättre att visa aktsamhet och demokratisk respekt i alla hänvisningar till nationalism, unionsvänliga rörelser, miljöaktivism eller vilken annan ideologi som helst?

Durant
. (FR) Jag bekräftar det jag nyss sade: Det förekommer ingen hänvisning till nationalismen som en odemokratisk rörelse i sig. Det som pekas på här är missbruket, avarterna, vare sig de är rasistiska, människofientliga eller uteslutande, men nationalismen i sig pekas inte på något sätt ut som något som kan leda till dessa avarter. Nationalismen kan däremot ibland användas för mycket mer extremistiska syften, som är fullständigt förkastliga. Det är för övrigt fallet inom alla områden av den politiska verksamheten, även där, när det gäller demokratiska politiska åtgärder som kommer demokratin i sin helhet till del, liksom yttrandefriheten. Men varje gång det dyker upp avarter är de farliga och måste bekämpas.

MacCormick
Jag är tacksam för ordförandeskapets senaste kommentarer. Jag tillhör en nationell rörelse i mitt hemland, Skottland, som under de senaste 100 åren frambringat stora konstitutionella förändringar utan att en droppe blod har utgjutits eller att det ägt rum några våldsamheter. Det finns andra länder, som hon vet, i vilka liknande konstitutionella förändringar har ägt rum, och fortfarande äger rum.
Rådet och ordförandeskapet kanske avsiktligt missar poängen i Nogueira Románs fråga. Det är ett stort misstag att säga att det finns vissa mål som tenderar att dra till sig terrorism, och att man därför skall angripa dessa mål i sig själva. Sanningen är den att en terrorist är en person som anser att ett mål helgar alla medel. Det är absurt att tro att alla medel kan försvaras om målet är ädelt. De som tror detta gör alla mål de eftersträvar ovärdiga. Jag önskar att rådet vore mindre kräset i sin inställning till sådana frågor.

Durant
. (FR) Jag instämmer i er uppfattning och jag tillåter mig här, med tanke på den debatt vi just haft om den internationella situationen, att erinra om att på samma sätt är det tydligt för rådet, när det gäller nationalism, eller inom andra områden, och jag tar här exemplet med religionen, som är särskilt aktuellt med tanke på vad som i dag sker i Afghanistan, att religionen är en sak som hör till privatlivet, individernas personliga val, och jag citerar här islam som inte har något att göra med hur bl. a. terroristerna skandalöst missbrukar den, när de går så långt som till att skändligen utnyttja en religion för syften som har ett helt annat mål. När det gäller er fråga kan jag här bara upprepa rådets övertygelse att det också handlar om att i Europa, och överallt i världen, respektera en demokratisk islam, en islam som faktiskt hör till privatlivet, eller som utövas på ett berättigat sätt, men att det också handlar om att bekämpa varje form av religiöst uttryck som har helt andra mål och som absolut måste bekämpas.

Stihler
Bara för att förtydliga kommentarerna av min hedervärde kollega MacCormick, så var det faktiskt valet av Labourregeringen 1997 som frambringade det historiska skotska parlament som valdes genom demokratiska val 1999. Hade det inte varit för denna Labourregering, hade vi inte haft ett skotskt parlament.

Talmannen
Ärade ledamöter, jag erinrar er om att detta enbart är en frågestund.
Dessa förtydliganden kan ni göra sedan ute i korridoren.

Talmannen


Antonios Trakatellis
Fråga nr 6 från (H-0784/01):
Angående: Illegal invandring till Grekland via Turkiet - brott mot partnerskapsavtalet Fenomenet med illegal invandring till Grekland har antagit explosiva dimensioner. Tusentals invandrare tar sig illegalt över från den turkiska till den grekiska kusten med båtar som ägs av turkiska människosmugglare. Denna illegala invandring sker utan att de turkiska myndigheterna på något sätt försöker förhindra den och bryter mot partnerskapet för anslutning. De åtgärder som de grekiska myndigheterna vidtar räcker inte till och på det här sättet väller dessa människor in i Grekland och därigenom alltså också in i EU.
Den okontrollerade strömmen av invandrare skapar ett klimat av osäkerhet i EU, en osäkerhet som vuxit sig allt större efter terroristattentaten i USA. Hur förhåller sig rådet med beaktande av detta till strömmen av invandrare från Turkiet? Vilka åtgärder tänker rådet vidta gentemot Turkiet i dess egenskap av kandidatland, med tanke på villkoren som ingår i partnerskapet för anslutning om förhindrande av illegal invandring och stärkande av gränsförvaltningen inför ett antagande av Schengenregelverket, för att landet skall hindra invandrare att illegalt ta sig in i Grekland och trygga säkerheten vid EU:s gränser?

Durant
. (FR) När det gäller frågan från Trakatellis har rådet ofta uttryckt sin oro beträffande den illegala invandringen och erinrar för övrigt också om slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors, Santa Maria de Feira och Nice. Vad avser de åtgärder som rådet bedrivit och bedriver på området vill rådet be er att titta på de svar som redan lämnats på ett stort antal frågor från ledamöterna i Europaparlamentet, beträffande den illegala invandringen. Rådet erinrar om att Europeiska rådet i Helsingfors beslutade att betrakta Turkiet som ett kandidatland som vill bli medlem i unionen utifrån samma kriterier som andra kandidatländer. Europeiska rådet i Helsingfors angav, jag citerar: " I syfte att intensifiera harmoniseringen av Turkiets lagstiftning och praxis med regelverket uppmanas kommissionen att utarbeta en process med analytisk genomgång av regelverket." I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Feira kommer kommissionen att rapportera till rådet om framstegen i det arbete som syftar till att förbereda den analytiska granskningen av regelverket tillsammans med Turkiet. Rådet antog formellt partnerskapet inför anslutningen för Turkiet den 8 mars 2000. Enligt detta anslutningspartnerskap har Turkiet antagit ett nationellt program för att införliva regelverket där ramen för den politik som skall bedrivas fastställs, liksom tidsplanen för lagstiftningsarbetet och de administrativa och budgetmässiga krav som är nödvändiga för att Turkiet skall kunna anta gemenskapens regelverk.
I enlighet med praxis för samtliga kandidatländer kommer kommissionen att utvärdera detta nationella program för Turkiets antagande av regelverket i den regelbundna rapporten 2001, på grundval av anslutningspartnerskapet. Europeiska unionen kommer att på nära håll följa det konkreta genomförandet av de olika åtgärder som aviserats i sammanhanget.
Detta nationella program om regelverket innehåller olika åtgärder på området rättsliga och inrikes frågor. Bland de huvudmålsättningar där arbetet inletts under 2001 bör nämnas förstärkningen av gränskontrollerna samt harmoniseringen av lagstiftning och praxis med gemenskapens regelverk på viseringsområdet, liksom antagandet av regelverket på migrationsområdet för att bl. a. förebygga illegal invandring.
Rådet har ännu en gång upprepat sin oro över den massiva illegala invandringen från Turkiet till grekiskt territorium, liksom illegala invandrare som reser igenom detta land. Unionen har bett Turkiet att genomföra lämpliga åtgärder som ställs upp i Europeiska unionens rapport från november 2000. Unionen är för övrigt beredd att ekonomiskt hjälpa Turkiet att fortsätta genomförandet av det rekommenderade synsättet, i enlighet med anslutningspartnerskapet. Rådet har i det hänseendet med intresse tagit del av Turkiets avsikt att på medellång sikt häva det geografiska förbehållet, när det gäller Genèvekonventionen om flyktingstatus från 1951.
Rådet har även, inom ramen för högnivågruppen " Asyl och migration" , inlett en aktiv dialog med de länder som de asylsökande eller illegala invandrarna kommer ifrån. Gruppen, som inrättades av rådet i december 1998, vilket jag för övrigt också nämnde när jag besvarade frågan från en annan ledamot om Kanarieöarna, gruppen har alltså till uppgift att utarbeta handlingsplaner för vissa länder. För utarbetandet av dessa handlingsplaner har gruppen antagit ett globalt pelarövergripande synsätt, som tar hänsyn till aspekter inom utrikespolitiken och den ekonomiska politiken, liksom förvaltningen av flyktingströmmarna. Bland de länder som valts ut för sådana handlingsplaner finns Irak, som ett ursprungs- och transitland för invandrare. Turkiet är genom sin geografiska placering självfallet ett viktigt transitland. Inom ramen för handlingsplanen för Irak har rådet redan inlett en dialog med Turkiet, för att genomföra Europeiska unionens handlingsplan för Irak från den 26 januari 1998. En av åtgärderna i handlingsplanen är att förhandla om ett transitavtal med Turkiet.

Trakatellis
Jag är glad över det omfattande svaret från rådets sida men jag skulle vilja ställa följande två frågor: Det är ett faktum att, som Greklands premiärminister Simitis påpekade, de illegala invandrarna i år beräknas uppgå till 260 000. Tvåhundrasextiotusen illegala invandrare passerar genom Turkiet och som ni förstår är det omöjligt att de inte har märkts. Vilka konkreta åtgärder har rådet till följd därav vidtagit gentemot Turkiet, som också anses vara kandidatland och med vilket rådet har fattat beslut om partnerskap, för att landet bättre skall bevaka sina gränser så att denna mycket stora illegala invandring upphör?
För det andra, vilket är det viktigaste, vad har rådet tänkt sig? Är rådet i stånd att genomföra en övergripande politik så att denna fråga blir löst på ett tillfredsställande sätt och man verkligen kan kontrollera både gränserna och den illegala invandringen? De som söker politisk asyl skall naturligtvis göra så men frånsett detta måste det finnas viss kontroll.

Durant
. (FR) Herr talman! Jag skulle här vilja bekräfta det jag just sagt om rådets åtgärder, som syftar till att genomföra sådant som beslutats inom ramen för den turkiska handlingsplanen. När det gäller den mer allmänna frågan om migrationen där Turkiet, det erkänner både jag och rådet gärna, genom sin geografiska belägenhet är ett land som befinner sig i en speciell situation - och följaktligen är effekten av den situation ni talar om känd - skulle jag vilja påpeka att vi inom ramen för det belgiska ordförandeskapet för första gången inrättat just en konferens om invandringsfrågan, som ägde rum i Bryssel för några veckor sedan, en europeisk konferens inom ramen för en nödvändig diskussion om invandringen. Jag tror att denna debatt kommer att bli framgångsrik och det belgiska ordförandeskapet ville initiera den, oberoende av de beslut som fattats om Turkiet eller Irak, inom ramen för de diskussioner som Europa för med såväl Turkiet, med tanke på den status landet fått, som med icke-europeiska länder, som inte är kandidatländer, för att försöka att bättre hantera problemen i anslutning till migrationsströmmarna.

Alavanos
Jag vill säga till ministern att frågan om Turkiet är mycket motsägelsefull. Å ena sidan kan ett stort antal invandrare förflytta sig genom landet, å andra sidan anländer dock även en rad politiska flyktingar till Grekland som kommer från just själva Turkiet eller som kommer från något annat land men som drabbas av förföljelse i Turkiet, såsom exempelvis kurder från Irak som på grund av sina aktiviteter skulle kunna förföljas i Turkiet. Hur skulle dessa två företeelser kunna förenas? Å ena sidan att Turkiet alltså upphör med det tidigare nämnda och att de som kommit in illegalt på gemenskapens territorium - på grekiskt territorium - skall kunna skickas tillbaka och å andra sidan att det skall finnas skydd för dem som söker politisk asyl eftersom Turkiet är ett land där dödsstraff utdöms och, som vi också såg i går i den lägesrapport som kommissionen lade fram, där demokratin har mycket stora brister.

Talmannen
Fru ordföranden anser det inte vara lämpligt att besvara denna fråga. Hon anser förmodligen att ledamoten inte ställer en fråga, utan kommer med en förklaring. Detta är fru ordförandens önskan.

Mihail Papayannakis
Fråga nr 7 från (H-0788/01):
Angående: Berlusconis uttalanden Italiens premiärminister Berlusconi har nyligen gjort uttalanden där han likställde terrorismen med de stora demonstrationer som hållits för en annorlunda globalisering. Han gjorde också en rad jämförelser mellan den västerländska civilisationen och de muslimska länderna som, enligt honom, är ociviliserade. Rådets ordförande, Belgiens utrikesminister Michel har därefter karaktäriserat Berlusconis uttalanden som " nästan barbariska, dumma och ociviliserade" .
Berlusconis uttalanden strider totalt mot EU:s stadga om grundläggande rättigheter som vid Europeiska rådets möte i Nice den 7 december 2000 undertecknades av Europaparlamentets talman och ordförandena för rådet och kommissionen. Kan rådet nu officiellt göra ett ställningstagande med anledning av ovanstående?

Durant
. (FR) Herr talman! Det är naturligtvis inte rådets uppgift att uttala sig om Berlusconis uttalanden. Rådet vill här erinra om under vilka förhållanden Europeiska rådet uttalat sig, i sina slutsatser, efter det extra mötet som hölls i Bryssel den 21 september. Europeiska rådet uppmanade det internationella samfundet att i alla multinationella sammanhang fortsätta dialogen och förhandlingarna, för att i Europa och annorstädes bygga upp en värld av fred, rättigheter och tolerans och man betonade också att det är nödvändigt att bekämpa alla rasistiska och människofientliga avarter och avvisa varje jämförelse av terrorismen med den arabiska eller muslimska världen.
Det förefaller i det sammanhanget odiskutabelt att den officiella och gemensamma ståndpunkt ni så hett eftertraktar redan intagits av rådet, i samband med sammanträdet den 21 september.

Papayannakis
Fru rådsordförande! Min fråga innehöll två spörsmål. Det ena gällde Berlusconis åsikter, låt mig kalla dem så, när det gäller araberna och islam. Jag konstaterar utifrån det ni läste upp att rådet inte instämmer, eller snarare att rådet till och med fördömer dessa åsikter. Och det är jag glad över. Jag ställde dock en andra fråga till er, fru rådsordförande. Berlusconi likställde i sina uttalanden terrorismen med de stora demonstrationer som genomförs då och då i hela världen, både i Europa och i Amerika, av dem som anser att globaliseringen även kan ha ett annat ansikte och en annan inriktning. Han likställde dessa demonstrationer med terrorismen. Vilken uppfattning har rådet i denna fråga vilken är oerhört viktig och som vi kommer att ställas inför i framtiden?

Durant
. (FR) Herr talman! Jag skulle vilja erinra om att det inte är rådets sak att uttala sig om vad bl. a. Berlusconi sagt, och det gäller inte endast aspekterna i anslutning till islam eller varje annan jämförelse mellan terrorismen och den arabiska världen, utan omfattar även frågorna i anslutning till internationaliseringen. Jag håller mig därför till de åtgärder och ståndpunkter som rådet framförde den 21 september och som jag tror tydligt anger tonen ur Europeiska rådets synvinkel, när det gäller dess strävan efter att förkasta varje jämförelse på detta område. Det är inte heller rådets sak att i andra frågor kommentera eller ha en åsikt om Berlusconis uttalanden.

Talmannen


Ioannis Marinos
Fråga nr 8 från (H-0791/01):
Angående: Införande av tilläggsuppgifter i EU:s nya identitetshandling Den senaste tidens terrorattentat i Förenta staterna har lett till diskussioner om huruvida man i de identitetshandlingar som polisen utfärdar i unionens medlemsstater borde införa mer detaljerade uppgifter beträffande identitetshandlingens innehavares utmärkande drag och härkomst. Enligt uppgifter i grekisk press kommer denna fråga att tas upp till diskussion vid ministerrådets (rättsliga och inrikes frågor) möte i Bryssel i början av december.
Jag skulle med anledning av detta vilja veta om de diskussioner som ministrarna från EU:s medlemsländer kommer att föra även kommer att inbegripa följande tilläggsuppgifter med vars hjälp man med utomordentlig tydlighet kan fastställa europeiska medborgares och EU-invånares identitet: fingeravtryck, ögon- och hårfärg, längd, vikt, blodgrupp, synliga ärr och andra fysiska kännetecken, hårväxt, handikapp, nationalitet, födelseort, religionstillhörighet, civiltillstånd, yrke, utbildningsexamina. Jag skulle vilja ha ett konkret svar beträffande vart och ett av de särdrag som anförts ovan och även vilja veta om man kommer att diskutera huruvida de pass som redan gäller i FN:s alla medlemsstater kommer att förses med eventuell tilläggskaraktäristik och i så fall av vilket slag.

Durant
. (FR) Jag tackar er för er fråga, eftersom den gör det möjligt för rådet att skingra det som tydligen är ett enormt missförstånd i den grekiska pressen.
Rådet (rättsliga och inrikes frågor samt civilt skydd) genomförde vid sitt extra sammanträde den 20 september 2001, som hölls med anledning av händelserna den 11 september, en bred debatt om vilka åtgärder som bör vidtas för att bekämpa den internationella terrorismen. Rådet diskuterade införlivandet av biometriska uppgifter, men det gällde de viseringar som utfärdas till medborgare i tredjeland.
Till följd av debatten har rådet just vänt sig till kommissionen med ett förslag till förordning som syftar till att göra denna viseringskategori ännu säkrare, genom att införliva ett digitalt foto för att se till att innehavaren av passet verkligen är den person som dokumentet utfärdats till. Rådet skulle sätta stort värde på om parlamentet snabbt yttrade sig om detta nya förslag.
Ni vet säkert slutligen att identitetskort för medlemsstaternas medborgare är ett område som helt faller under respektive medlemsstats befogenhet.

Marinos
Jag tackar fru rådsordföranden som gav ett mycket tydligt svar på min fråga. Hon bekräftade att diskussioner pågår i rådet om att ta med även andra uppgifter i pass eller visa, som hon sade, såsom ett digitalt fotografi, som är ett mycket viktigt element, och ytterligare uppgifter relaterade till biometri.
Kan ni, fru minister, vara mer konkret när det gäller vilka ytterligare uppgifter som diskuteras och om det bland dessa - förutom fingeravtryck - ingår ytterligare uppgifter relaterade till biometri eller om även religion skall ingå? Det är en fråga som är intressant särskilt i mitt land. Jag skulle också vilja fråga varför ni tänker begära uppgifter till identitetshandlingar endast av dem som kommer från tredjeland och inte av Europeiska unionens medborgare. Vad jag vet finns även i Europeiska unionen ganska många terrorister, exempelvis i Spanien men också i mitt hemland Grekland. Måste man alltså inte underlätta för de europeiska polismyndigheterna att spåra upp även europeiska terrorister?

Durant
. (FR) Jag ville självfallet försäkra mig om precisionen i mitt svar. Det gäller i och för sig bara viseringar, och när det gäller de uppgifter som lämnas är det enbart fingeravtryck som avses. Jag kan därför försäkra er att det är viktigt att parlamentet, såsom jag föreslagit er, snabbt kan uttala sig om detta förslag så att vi sedan kan gå vidare. Men det handlar här bara om fingeravtryck, det kan jag försäkra er.

Talmannen


Catherine Stihler
Fråga nr 9 från (H-0795/01):
Angående: Åldersdiskriminering Tänker rådet ändra sin nuvarande policy att diskriminera arbetssökande som är 45 år och äldre, med tanke på Europeiska ombudsmannens pågående undersökning om huruvida sådan diskriminering kan betraktas som vanstyre?

Durant
. (FR) Rådet anser inte att en åldersgräns på 45 år för rekrytering av tjänstemän i de lägre graderna i sig innebär någon diskriminering, eftersom skillnaden i behandling genom denna gräns dels överensstämmer med EG-fördraget, liksom med tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen, dels vilar på objektiva orsaker som bl. a. har att göra med karriärbegreppet som är centralt när det gäller befattningar inom gemenskapen. Detta beaktande har ombudsmannen fått kännedom om vid två tillfällen.
Det bör för övrigt påpekas att denna åldersgräns höjs systematiskt, upp till högst sex år, för att ta hänsyn till familjeskäl, bland annat barns utbildning, militärtjänst eller fysiskt handikapp. Åldersgränsen höjs även i vissa andra fall för att motsvara specifika rekryteringsbehov som uppstår på grund av krav i tjänsten, eller nya behov vid institutionerna. Det var exempelvis fallet vid rekryteringen av översättare för nordiska språk. Det var också fallet nyligen för tjänster som offentliggjorts på det militärpolitiska området. Rådets generalsekreterare kan slutligen inte bortse från äldre sökandes erfarenhet när det visar sig nödvändigt, men måste också se till att personalen föryngras när det gäller befattningar som faller under institutionens permanenta uppgifter, exempelvis översättning eller sekreterartjänster.
Ni har slutligen fäst uppmärksamheten på det faktum att den pågående processen med att reformera förvaltningen och förstärka det interinstitutionella samarbetet bl. a. innebär att ett interinstitutionellt kontor för urval bör inrättas. Frågan om åldersgräns har inte avgjorts inom ramen för det förberedande arbetet för att inrätta detta kontor. Frågan kan också slutligen tas upp inom ramen för förslagen om reformering av tjänsteföreskrifterna, där rådet i sin egenskap av lagstiftare kommer att uppmanas uttala sig.
I avvaktan på resultatet av detta arbete, som bör göra det möjligt att fastställa gemensamma regler för samtliga institutioner, verkar det inte lämpligt att ändra den nuvarande tillämpningen vid rådets generalsekretariat för rekrytering av tjänstemän i karriärens inledande grad. Tillämpningen förefaller både överensstämma med de rättsliga reglerna och vara förenlig med institutionens intressen.

Stihler
Jag tackar ordförandeskapet för svaret. Jag uppmärksammade frågan om åldersdiskriminering i rådet under vår föregående sammanträdesperiod, när jag fick en fråga om vad jag tyckte. Min omedelbara reaktion var att, samtidigt som vi, å ena sidan, försöker att främja en rättvisare behandling av äldre arbetstagare, diskriminerar vi, å andra sidan, i en av våra egna EU-institutioner - och att döma från vad ministern sade, rör det sig om fler än en - de som är 45 år och äldre. Det är beklagansvärt när det inte längre är intressant att anställa dem som har fyllt 45. Tänk vilka kunskaper och vilken erfarenhet vi går miste om på grund av detta!
Jag vill fråga ordförandeskapet vilka åtgärder man är i färd med att vidta för att alla anställningsansökningar skall behandlas på ett likvärdigt sätt. Det var intressant att få höra om den interinstitutionella rekryteringsbyrån. Hur ser tidsramen för dess inrättande ut, och vilka är de gemensamma föreskrifter som alla institutioner kommer att få?
Jag vill bara ha ett förtydligande av en sak som ni sade. Grundåldern har höjts med sex år. Innebär detta att den har höjts till 51 år, eller att 39 år har höjts till 45 år?

Durant
. (FR) Herr talman! Jag skulle bara vilja besvara en av de precisa kompletterande frågor som ställts. Gränsen är satt till 45 år, och det är inte möjligt att gå längre än till 51 år. Det är i alla fall ett konkret svar på en av de precisa frågor som ställts till mig senare.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer frågorna 10 och 11 att tas upp tillsammans.

María Izquierdo Rojo
Fråga nr 10 från (H-0796/01):
Angående: Särskilda insatser för flyktingar och stöd till Afghanistans befolkning Med tanke på det nuvarande läget och faran för en verklig humanitär katastrof i Afghanistan: vilka insatser och effektiva åtgärder ämnar rådet anta för att undvika att hundratusentals kvinnor och oskyldiga människor drabbas av urskillningslöst våld eller umbäranden som köld och svält? Kommer man att öppna korridorer, och politiska och humanitära utvägar?

Alexandros Alavanos
Fråga nr 11 från (H-0825/01):
Angående: En våg av afghanska flyktingar knackar på EU-dörren Sedan flera år är Turkiet en av de huvudsakliga platserna för vidare inresa till EU för invandrare och flyktingar som kommer av ekonomiska skäl. Efter terroristattentaten i USA är de flesta i denna flyktingström afghaner som söker en tillflyktsort på grund av den grymma talibanregimen, men framför allt på grund av kriget. Tillförlitliga uppgifter säger att tiotusentals afghanska flyktingar väntar på att kunna ta sig över från Turkiet till de grekiska kusterna och till Italien.
Hur ser rådet på de afghanska flyktingarna, anser det att de har rätt till politisk asyl och utreder det om de skall tas emot i europeiska länder enligt ett kvotsystem? Existerar det något samarbete med de turkiska myndigheterna? Hur ser rådet på de förhållanden under vilka flyktingarna " tas om hand" i Italien och Grekland (mottagningscentra och liknande)? Vilka åtgärder kan vidtas i samarbete med grekiska och italienska myndigheter?

Durant
. (FR) Herr talman! Såsom framgått av tidigare svar i samma fråga instämmer rådet fullständigt i er oro när det gäller den katastrofala humanitära situationen i Afghanistan.
Vid sitt möte den 8 och 9 oktober 2001 bekräftade rådet på nytt att unionen och dess medlemsstater kommer att göra allt för att undvika en humanitär katastrof i Afghanistan och de angränsande länderna, och detta måste ske i nära samarbete med FN:s flyktingkommissariat och övriga särskilda organ, ICRC, Förenta staterna, angränsade länder och andra partner inom multilaterala organisationer.
Rådet erinrade vid detta tillfälle om att gemenskapen och dess medlemsstater inför den humanitära krisen redan frigjort ett belopp om 316 miljoner euro. Rådet välkomnade med tillfredsställelse de första åtgärder som vidtagits av kommissionen för att hjälpa flyktingarna, och uppmanade kommissionen att omedelbart lägga fram nya. Jag vill i det hänseendet betona att det redan vid trepartsmötet om budgeten den 15 oktober godkändes att reserven för katastrofhjälp, i storleksordningen 25 miljoner euro, skulle utnyttjas för humanitär hjälp till den afghanska befolkningen. Rådet bekräftade för övrigt på nytt unionens vilja att så småningom stödja en politisk process i Afghanistan, med stöd av FN, liksom att bidra till att på nytt bygga upp, modernisera, utveckla och öppna landet. De aktuella händelserna bekräftar behovet av att arbeta i den riktningen.
Rådet är positivt till att öppna humanitära korridorer, men betonar att det förutsätter samarbete med de krafter som kontrollerar situationen på fältet. I det sammanhanget beklagar rådet djupt att talibanerna vid flera tillfällen hindrat humanitärt stöd från att komma fram, trakasserat de icke-statliga organisationerna, förstört humanitär infrastruktur, vägrat att samarbeta med internationella institutioner och helt nyligen krävt att konvojer som försöker få fram humanitärt stöd till behövande afghaner skall betala vägavgifter.
Med tanke på den nuvarande situationen i Afghanistan är det självfallet svårt att garantera absolut effektivitet för någon som helst åtgärd. Ni vet emellertid säkert att unionen, samtidigt som vi fullständigt stöder ansträngningarna för att utrota terrorismen efter attentaten den 11 september, aktivt deltar i den humanitära aktion som syftar till att hjälpa den tvångsförflyttade befolkningen i området. Rådets kontinuerliga ståndpunkt inför sådana situationer har varit att verka för att de personer som tvångsförflyttats till närliggande regioner skulle hållas kvar, för att göra det lättare för dem att återvända så snart omständigheterna medger det. Jag erinrar om att rådet den 20 juli 2001 antog ett direktiv om tillfälligt skydd på medlemsstaternas territorium för tvångsförflyttade personer vid en massiv tillströmning.
Med tanke på att direktivet träder i kraft först i december 2002 angav kommissionen vid rådet den 27 och 28 september att det var berett att titta på hur reglerna i direktivet vid behov skulle kunna tillämpas tidigare. Kommissionen har därför bett medlemsstaterna att var fjortonde dag ge Eurostat statistiska upplysningar om asylansökningar från och illegal invandring av afghanska medborgare.
När det gäller mottagningsvillkoren i flyktingförläggningarna har rådet ingen information. Och jag vill i det sammanhanget säga att rådets instanser för närvarande granskar ett förslag till direktiv om fastställande av miniminormer för villkoren för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna.
När det avslutningsvis gäller förbindelserna med Turkiet erinrar jag om att regelbundna möten ägt rum mellan rådets instanser och Turkiet, inom ramen för genomförandet av handlingsplanen för Irak som utarbetats av högnivågruppen " Asyl och migration" , vilket jag för övrigt förklarade i ett svar på en annan fråga. Ett nytt möte kommer högst sannolikt att äga rum i slutet av november.

Izquierdo Rojo
Herr talman, fru tjänstgörande rådsordförande! Tack så mycket för ert svar.
Det allvarliga problem som vi har är att allt humanitärt bistånd från Europeiska unionen, denna förmögenhet som uppgår till miljoner euro, kanaliseras via Pakistan.
Pakistan är det enda land - tillsammans med Saudiarabien och Förenade Arabemiraten - som stöder talibanregimen. Det är ett misstag att ge bort nyckeln till denna humanitära hjälp till Pakistan. Emellertid görs det och detta politiska misstag är anledningen till att hjälpen inte når alla de afghaner som är i behov av den.
Fru tjänstgörande ordförande! Skulle ni, nu när Kabul har intagits, kunna vara så vänlig att undersöka denna fråga, så att Europeiska unionens humanitära bistånd till Afghanistan inte kanaliseras via Pakistan, vilket görs nu, att vi inte ger bort nyckeln och fördelningen av biståndet till Pakistan, utan att vi ser till att hjälpen kommer direkt till Afghanistans befolkning?

Alavanos
Till att börja med skall jag tacka fru rådsordföranden och hela det belgiska ordförandeskapets grupp som, jag tror kanske på grund av den kvinnliga sammansättningen, ger oss mycket bra svar. Mycket intressant var det hon sade att direktivets bestämmelser kan tillämpas innan de träder i kraft i medlemsstaterna när det gäller stora mängder landsflyktiga som anländer. I anslutning till detta skulle jag vilja ställa en fråga. I fall såsom dem vi hade i Grekland, där 700 människor - de flesta från Afghanistan och irakiska Kurdistan - kom till ön Zakynthos, skulle Grekland därvid ha kunnat tillämpa direktivets bestämmelser och då bland annat använda sig av resurser från Europeiska flyktingfonden?

Durant
. (FR) Jag skulle vilja upprepa det jag sade i mitt första svar på den gemensamma frågan om förtida tillämpning av direktivet. Det gäller naturligtvis för vilken medlemsstat som helst. Det är för övrigt därför som vi begärt att Eurostat regelbundet skall få statistiska uppgifter för att verkligen kunna planera för en förtida tillämpning av direktivet, på grund av en situation som då inte kunde förutses.
När det gäller att få fram humanitärt stöd handlar det huvudsakligen för övrigt om en behörighet som faller under kommissionen och i det hänseendet är det svårt för rådet att inta någon ståndpunkt. Jag har noterat kommentarerna om transporten av humanitärt stöd.

Talmannen


Lennart Sacrédeus
Fråga nr 12 från (H-0797/01):
Angående: Dödsåtal mot 16 afghaner för religionsbyte I Afghanistan har en åklagare ställt 16 afghaner inför rätta i Kabul med krav på dödsstraff. Åtalspunkten avser byte av religion, från islam till den kristna läran, varvid åklagaren kräver dödsstraff för samtliga, detta enligt talibanregimens islamiska lagstiftning. I en parallell rättegång i Kabul har åtta hjälparbetare vid biståndsorganisationen Shelter Now International åtalats för kristen missionsverksamhet. Även i detta fall begär åklagaren för samtliga dödsstraff utifrån landets islamiska lag.
Tyskland, USA och Australien engagerar sig diplomatiskt för de åtta hjälparbetarnas sak och rättssäkerhet. EU-kommissionen har i ett tidigare svar till mig i kammaren förklarat att de tre länderna meddelat att EU därför ej behöver åta sig fallet. Något internationellt diplomatiskt agerande har dock ej ägt rum från vare sig enskilda stater eller EU för de 16 åtalade afghanerna.
EU verkar aktivt globalt i arbetet mot dödsstraffet och för religionsfriheten på basis av tolerans och respekt för olika trosinriktningar. På vilket sätt har detta kommit till uttryck genom rådets agerande i fallet de 16 afghanerna som bytt religion? Hur följer, bevakar och agerar Europeiska unionen genom rådet vid rättsprocessen mot de 16 dödsåtalade afghanerna i Kabul och vilka konkreta åtgärder har vidtagits för att säkerställa de utsattas rättssäkerhet, skydd och liv?

Durant
. (FR) Rådet instämmer i er oro när det gäller de afghanska medborgarna och de utländska biståndsarbetare som av talibanerna anklagas för religionsbyte och omvändelseiver, och som alltså har ett mycket allvarligt hot om dödsstraff hängande över sig.
Rådets ståndpunkt om dödsstraffet är välkänd. Främjande av och respekt för grundläggande mänskliga rättigheter, inbegripet religions- och konfessionsfrihet, är en grundläggande beståndsdel i Europeiska unionens politik gentemot tredjeland och är därför inskrivna i Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Afghanistan. Internationella juridiska grundläggande instrument garanterar alla rätten till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rättighet omfattar friheten att byta religion eller övertygelse och friheten att, ensam eller i grupp, offentligt eller privat, utöva sin religion eller övertygelse.
Unionen har i internationella sammanhang fört fram sin oro när det gäller situationen för de mänskliga rättigheterna i Afghanistan, bl. a. inför den tredje kommissionen i Förenta nationernas generalförsamling, där Europeiska unionens samtliga medlemsstater gav sitt stöd till det italienska resolutionsförslaget om brotten mot de mänskliga rättigheterna i Afghanistan. Eftersom unionens medlemsstater inte erkänner talibanregeringen är det extremt svårt att kommunicera med dem och få tillgång till de territorier de kontrollerar. Så var det för övrigt redan före den 11 september 2001.
De bilaterala diplomatiska ansträngningar som gjorts av tyska, amerikanska och australiska diplomater från Islamabad för att skydda utländska biståndsarbetare har hittills inte gett några påtagliga resultat. Sedan de militära aktionerna inleddes i Afghanistan den 7 oktober har det självfallet blivit ännu svårare att på nära håll följa vad som händer med de sexton afghaner det gäller och bidra till att lösa frågan på politisk väg. Ni kan vara övertygade om att jag beklagar det, men ni måste också förstå att situationen i dag är ännu svårare att bedöma än tidigare.

Sacrédeus
Jag vill varmt tacka det belgiska ordförandeskapet för detta svar. Det präglades av ett engagemang och en uppriktig vilja att göra det bästa för dessa människor.
Kabul har fallit. Talibanregimen flyr. Afghanistan möter en ny framtid. I detta scenario vill jag verkligen önska att ni från det belgiska ordförandeskapet gör allt ni kan för att få fram uppgifter om dessa 16 afghaner, som hotas av dödsstraff. Finns de kvar i Kabul? Har de tagits till Kandahar? Kan vi rädda dem? Vad har hänt de åtta hjälparbetarna från Shelter Now International?
Jag vore väldigt glad om det belgiska ordförandeskapet kunde berätta här i parlamentet att alla dessa 24 människor har kommit till rätta, att de är fria människor och att de lever. Det är min önskan att ni i det belgiska ordförandeskapet gör allt ni kan. Det finns nya möjligheter nu när Kabul har öppnats. Jag vill fråga er om ni tror att ni kan få fram besked före årsskiftet.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande, bortfaller fråga nr 13.

Pat the Cope Gallagher
Fråga nr 14 från (H-0806/01):
Angående: Prioriteterna inom fiskesektorn under andra hälften av belgiska ordförandeskapet Kan rådet under det belgiska ordförandeskapet redogöra för sina prioriteter inom fiskesektorn under andra hälften av ordförandeskapet med beaktande av de särskilda och unika kraven i perifera länder såsom Irland som förfogar över 11 procent av gemenskapens vatten men endast 4 procent av gemenskapens kvoter?

Durant
. (FR) Rådet hänvisar till svaret på samma fråga vid frågestunden i september 2001, när det gäller ordförandeskapets avsikter beträffande tidsplanen för debatterna inom rådet om kommissionens grönbok, förlängningen av de fleråriga utvecklingsprogrammen och återuppbyggnaden av hotade lager, såväl som frågan om omställning för fartyg och fiskare som var beroende av fiskeriavtalet med Marocko.

Gallagher
Herr talman! Jag vill tacka ordförandeskapet för svaret, även om det var väldigt kortfattat och bryskt. Kan ordförandeskapet instämma i att fisket är viktigt för de randområden i unionen som ligger nära havet, där det inte finns någon alternativ inkomstkälla? Kan hon också instämma i, att fiskenäringen i mitt hemland, Irland, inte har vunnit särskilt mycket på sitt medlemskap i Europeiska unionen, därför att de bästa fiskevattnen inom ett rimligt avstånd från våra kuster håller på att plundras av giriga kuststater som är medlemmar i unionen?
Kan hon, innan hon avslutar sitt uppdrag inom ramen för ordförandeskapet vid årsskiftet, undersöka vad som kan göras för områden vid den irländska kusten, inbegripet mina hemtrakter i västra Irland, som en gång i tiden hade tillgång till bra fiskevatten som verkligen inte har plundrats av vår lilla fiskeflotta? Kan hon också instämma i att man inte bör arbeta isolerat med den regionala utvecklingspolitiken och fiskeripolitiken, utan att man bör arbeta med dem gemensamt?

Durant
. (FR) Rådet har redan vid flera tillfällen besvarat en fråga som jag naturligtvis förstår är viktig och relevant för den som ställer den, men för övrigt håller jag mig till det jag sagt, och det som rådet för övrigt förklarat som svar på andra frågor, om dess avsikter när det gäller förlängning, årliga program, återuppbyggnad av lager och omställning av fartyg och fiskare. Jag kan därför bara här bekräfta rådets tidigare svar på samma fråga, samtidigt som jag mycket väl förstår att frågan är särskilt viktig för den som ställer den.

Sacrédeus
Herr talman, ni gav inte det belgiska ordförandeskapet möjlighet att svara på min följdfråga efter min fråga nr 12. Normalt besvaras en följdfråga, just nu besvarades en följdfråga till fråga nr 14. Jag tyckte det var lite ohövligt att inte ge det belgiska ordförandeskapet denna möjlighet.

Talmannen
Herr Sacrédeus! Den tjänstgörande rådsordföranden, fru Durant, har i vissa fall avböjt att besvara en fråga eftersom hon ansåg att den redan hade besvarats, men hur som helst kommer jag att vidarebefordra er begäran till henne.
Fru Durant anser att det inte är en fråga, eller att den har besvarats.
Fru Durant, om ni har något att säga ledamoten, om ni har något svar att ge honom, har ni ordet.

Durant
. (FR) Herr talman! Jag skulle bara vilja bekräfta att eftersom jag svarat ganska fullständigt på er fråga om dessa 16 personer vill jag självfallet, liksom vi alla som är här, att dessa personer skall få leva. Det säger sig självt. Och att jag, så långt det är möjligt, verkligen hoppas att allt kan göras för att identifiera dessa personer och rädda deras liv, i bilaterala kontakter, i den nuvarande svåra situationen, även om den kanske innehåller något positivt, eftersom vi det senaste dygnet fått uppfattningen att Kabul och kanske Kandahar befriats, och att talibanerna backat, men jag kan inte här engagera mig i särskilda åtgärder. Ni skall i vilket fall som helst veta att allt som kan göras skall göras, men i en högst förvirrande situation som den som råder i dag.

Sacrédeus
I min ordningsfråga påpekade jag just att jag i min följdfråga tog upp att det har uppstått ett helt nytt läge i Afghanistan och i Kabul när talibanregimen flytt huvudstaden. Läget var annorlunda när denna fråga ställdes till det belgiska ordförandeskapet för en månad sedan och när det belgiska ordförandeskapet förberedde sitt svar. Det finns en ny öppning. Jag tackar därför för det följdsvar jag har fått av det belgiska ordförandeskapet, nämligen att ni kommer att agera i det nya läget i Afghanistan.

Talmannen


Miguel Angel Martínez Martínez
Fråga nr 15 från (H-0807/01):
Angående: Översyn av den gemensamma ståndpunkten om Kuba Den 11 juli 2001 frågade jag rådet om dess planer när det gäller en översyn av EU:s ståndpunkt i fråga om förbindelserna med Kuba. Den 5 september 2001 fick jag ett utförligt och tillfredsställande skriftligt svar. Det är mycket glädjande att det belgiska ordförandeskapet tagit initiativ till att återuppta dialogen med Kuba, som visar ett stort intresse för att samarbeta med Europa, och som har EU:s medlemsstater som sina viktigaste ekonomiska partner. Nu, då tjänstgörande ordföranden i rådet har avslutat sitt besök på Kuba och redovisat sina intryck för rådet, skulle jag vilja upprepa den fråga som bekymrar mig: Är det inte otidsenligt och opassande att Kuba är det enda land i Latinamerika med vilket EU inte har något samarbetsavtal, vilket till stor del beror på EU:s " gemensamma ståndpunkt" om Kuba. Anser inte rådet att det nu är dags att ändra och se över denna gemensamma ståndpunkt, som inte är representativ för de enskilda medlemsstaternas inställning till Kuba? Den ter sig föråldrad och har inte heller fått de effekter som dess initiativtagare förväntade sig. Är det riktigt att det, inom ramen för den debatt som rådet fört i syfte att se över EU:s gemensamma ståndpunkt om Kuba, finns en medlemsstat som radikalt motsätter sig en revidering av den gemensamma ståndpunkten om Kuba, och därigenom i praktiken förhindrar den uppdatering som jag anser rättvis, nödvändig och ofrånkomlig?

Durant
. (FR) Ännu en gång uppmanar denna ärade kammare rådets ordförandeskap att tala om förbindelserna mellan Kuba och Europeiska unionen. Jag vill därför ta detta tillfälle i akt för att erinra om några punkter, och kanske reda ut några missförstånd när det gäller dessa förbindelser. Europeiska unionens gemensamma ståndpunkt om Kuba är grunden till Europeiska unionens politik gentemot detta land. Såsom framgår av Fördraget om Europeiska unionen är de gemensamma ståndpunkterna instrument inom Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (jfr. artikel 12) och besluten om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken fattas enhälligt (jfr. artikel 23).
Rådet noterade vid den nionde översynen av den gemensamma ståndpunkten om Kuba den 25 juni att den fortfarande var giltig. Europeiska unionens målsättningar när det gäller Kuba syftar fortfarande till att uppmuntra en process för fredlig övergång till en demokratisk pluralism och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Parallellt har rådet hela tiden visat sig berett att upprätthålla en ärlig och konstruktiv dialog om alla frågor av gemensamt intresse. I juni bekräftade rådet på nytt sin avsikt att upprätthålla detta synsätt. Rådet har också yttrat sig positivt om inrättandet av en öppen politisk dialog och strävan efter ett framtida ramavtal om samarbete som bygger på respekt för demokratiska principer, principer för mänskliga rättigheter samt rättsstaten. Det var för övrigt i den andan som en undersökande resa genomfördes den 23 och 24 augusti till Havanna för Europeiska unionens trojka, under ledning av vice premiärministern och utrikesminister Louis Michel. I samband med den nionde utvärderingen av den gemensamma ståndpunkten uppmuntrade rådet också Europeiska kommissionen att öka sina samarbetsansträngningar, särskilt med civila och icke-statliga organisationer på Kuba, för att fler aktörer från Europeiska unionen på plats mer effektivt skall kunna bidra till att genomföra målsättningarna i den gemensamma ståndpunkten. Som ni själv påpekar har Kuba medlemsstaterna i Europeiska unionen som huvudsaklig ekonomisk partner. Man får emellertid inte glömma att det är de kubanska myndigheterna som avbrutit dialogen mellan Europeiska unionen och Kuba när de i sista stund ställde in besöket av unionens trojka, på generaldirektörernas nivå, som var planerad till den 27 och 28 april 2000. Det var också de kubanska myndigheterna som i maj 2000 drog tillbaka sin ansökan om anslutning till Cotonouavtalet. Såsom rådet redan noterat vid den nionde översynen av den gemensamma ståndpunkten har för övrigt ingen betydande beståndsdel hittills kunnat konstateras som vittnar om en förändrad politik från den kubanska regeringens sida och som går i riktning mot att genomföra målsättningarna i den gemensamma ståndpunkten. Ett nytt möte mellan den kubanske utrikesministern och unionens trojka har, på Kubas begäran, planerats utanför den 55:e generalförsamlingen i FN som äger rum nu, och jag kan därför ännu inte redogöra för någonting när det gäller detta andra möte.

Martínez Martínez
Herr talman! Fru ministerns svar ger mig anledning att fråga henne om hon känner till att en delegation från Europaparlamentet besökte Kuba för några veckor sedan. Under detta besök sammanträffade våra kolleger med de kubanska myndigheterna, kyrkan, icke-statliga organisationer och med de elva tjänstgörande ambassadörerna från unionens medlemsstater. Alla ambassadörer utom en var eniga om att den gemensamma ståndpunkten är onödig, eftersom den varken bidrar till att Kuba utvecklas eller till förbindelserna mellan Europeiska unionen och Kuba.
Följaktligen, fru minister och tjänstgörande rådsordförande, bör ni veta att denna gemensamma ståndpunkt är överdriven och föråldrad, orättvis och dessutom är en företeelse som hör hemma i en annan tid. Det är orimligt att Kuba är det enda land i Latinamerika med vilket Europeiska unionen inte har något samarbetsavtal, vilket försätter Kuba i ett svårt läge -i den katastrofsituation som landet befinner sig i för närvarande - när det gäller återuppbyggnaden av det som förstördes av orkanen Michelle.

Durant
. (FR) Herr talman! Som jag sade i mitt svar tror jag faktiskt att besöket nyligen av Europeiska unionens trojka, mötet som just nu äger rum utanför FN:s generalförsamling, också kan bidra till rådets arbete på detta område. Jag håller mig ändå till vår strävan och våra målsättningar som fortfarande syftar till att uppmuntra en process för fredlig övergång och särskilt utveckla en dialog som är mer uppriktig och mer öppen, och så konstruktiv som möjligt när det gäller alla frågor av allmänt intresse.
Jag kan därför bara bekräfta det intresse som dessa bilaterala kontakter kan leda till, och hoppas att de kan bidra till rådets kommande ståndpunkter.

González Álvarez
Tack så mycket, fru tjänstgörande rådsordförande! Ert svar var verkligen mycket intressant. Jag var ledamot av den delegation som Miguel Ángel Martínez nämnde och jag fick tillfälle att personligen konstatera att de icke-statliga organisationerna, ambassadörerna och till och med de så kallade dissidenterna på Kuba verkligen anser att den gemensamma ståndpunkten inte är till någon särskild nytta.
Fru ordförande! Jag vill erinra om att anledningen till att många ledamöter härifrån anser att den gemensamma ståndpunkten är orättvis mot Kuba är att vi har ett tullavtal med exempelvis Turkiet och vi vet alla att Turkiet inte uppfyller de grundläggande mänskliga rättigheterna. Faktum är att den kurdiska ledamoten Leyla Zana, som har fått Sacharovpriset, sitter fängslad och häromdagen nekades en europeisk delegation att besöka henne. Vi har även väldigt speciella avtal med Marocko, ett land som inte heller uppfyller de mänskliga rättigheterna.
Fru tjänstgörande rådsordförande, vad vi säger är att vi ser det som orättvist att det i den gemensamma ståndpunkten om Kuba krävs att Kuba genomför förändringar innan ett samarbetsavtal kan ingås. Därför insisterar vi på att man i denna översyn - som kommer att bli den tionde i ordningen - bör beakta de åsikter som alla dessa personer på Kuba hyser, och vi noterar även att det finns två olika måttstockar.

Talmannen
Även om det inte är en fråga har fru Durant rätt till att bedöma om hon anser det vara lämpligt.

Talmannen


Liam Hyland
Fråga nr 16 från (H-0810/01):
Angående: Motverkandet av avfolkningen på landsbygden Har rådet under det belgiska EU-ordförandeskapet och i diskussioner med det kommande spanska ordförandeskapet behandlat behovet av en aktiv EU-politik som skulle syfta till att motverka avfolkningen på landsbygden i medlemsstaterna, inklusive Irland? Kommer det att yttra sig om de frågor som skall behandlas, bland annat de finansiella aspekterna, pilotprojekt, undersökningar och engagerandet av behöriga icke-statliga organisationer? Kommer det att uppmana kommissionen att utarbeta ett meddelande om politiska riktlinjer för att motverka avfolkningen av landsbygden?

Durant
. (FR) Jag skulle till att börja med vilja erinra om att det inom ramen för den europeiska regionalpolitiken, bl. a. under den nuvarande programplaneringsperioden 2000-2006, finns en möjlighet att stödja den ekonomiska och sociala omställningen av landsbygdsområden inom mål 2, som har lägre befolkningstäthet än 100 invånare per km2. Rådet skulle också vilja fästa er uppmärksamhet på det faktum att till följd av att kommissionen lagt fram sin andra rapport om den ekonomiska och sociala sammanhållningen träffades företrädare för medlemsstaterna, kommissionen och Europaparlamentet i juni förra året i Lycksele i norra Sverige, på initiativ av rådets svenska ordförandeskap, för att ta del av varandras erfarenheter och diskutera framtiden för avfolkade områden, inbegripet landsbygdsområden, en framtid som ordförandeskapet, vilket vi nu ansvarar för, fortsätter att arbeta för.
Rådet anser att det framför allt på detta stadium är lämpligt att försöka maximera alla möjligheter i de nuvarande reglerna för att bekämpa avfolkningen och utarmningen av vissa landsbygdsområden. Det handlar om en uppgift som framför allt åligger medlemsstaterna, med respekt för de kriterier som fastställts på gemenskapsnivå. Med tanke på att kommissionens förslag för den kommande programplaneringsperioden förväntas först 2004 anser rådet att det fortfarande är alltför tidigt att inleda en ny debatt om genomförande av en politik inom Europeiska gemenskapen till förmån för avfolkade landsbygdsområden, eller områden som är på väg att avfolkas, en debatt som skulle gå längre än det som gäller för närvarande.

Hyland
Jag vill tacka ordförandeskapet för svaret. Håller hon med om att det finns ett behov av en större samordning mellan den nationella politiken och den politik som är till för att vi skall kunna uppnå målen för landsbygdens utveckling, och att man bör koncentrera sig mer på decentralisering och skapande av nya arbetstillfällen i regionerna?
Vilka nya åtgärder kan nu vidtas för att främja och uppnå detta mål? Kommer ordförandeskapet att se till att denna fråga placeras på dagordningen för att granskas ytterligare av det spanska ordförandeskapet?

Durant
. (FR) Jag kan bara bekräfta det jag just sagt, nämligen att jag och rådet anser att de nuvarande reglerna skall utnyttjas så långt det är möjligt. Eftersom det handlar om en gemenskapsram där konkreta åtgärder måste genomföras av medlemsstaterna är jag för att vi skall gå längre i användandet av den nuvarande förordningen, snarare än att alltför tidigt kasta oss in i en ny debatt om genomförandet av en politik till förmån för dessa områden. Jag tror att den nuvarande ramen kan utnyttjas bättre, inte bara på gemenskapsnivå, utan också, och framför allt, på andra nivåer, dvs. i medlemsstaterna som måste försöka genomföra denna politik inom ramen för de kriterier som fastställts på gemenskapsnivå.

Talmannen


Brian Crowley
Fråga nr 17 från (H-0814/01):
Angående: Europeiskt medborgarskap, studerande och statliga förmåner Har rådet dryftat domstolens beslut i en dom av den 20 september 2001 (en fransk studerande som klagade över att han nekats stöd för att nå upp till existensminimum), vilken bekräftar att studerande som bor i en annan medlemsstat än sin egen har rätt till samma förmåner som värdlandets medborgare, att domen har retroaktiv verkan, och vilka omedelbara konsekvenser detta får för samtliga medlemsstater?

Durant
. (FR) EG-domen 184/99, som ni citerar, utfärdades först den 20 september 2001. Det är därför ännu lite tidigt att begära att rådet skall ha haft tid att granska frågan i alla dess avseenden, och såsom brukligt är kommer rådet att respektera denna dom från domstolen och naturligtvis ta alla konsekvenser av den. Det åligger i vilket fall som helst medlemsstaterna att ta alla konsekvenser av domen. Det är ett lite kort svar, men det beror huvudsakligen på att domen utfärdats helt nyligen.

Crowley
Jag uppskattar och förstår det svårigheter som ordförandeskapet har med denna fråga. Jag har emellertid vid ett flertal tillfällen i kammaren tagit upp frågan om, i synnerhet, Erasmus-studenter som fått olika behandling i olika medlemsstater. En av konsekvenserna med detta beslut, är att medlemsstaterna nu kommer att bli skyldiga att se till att det finns ett gemensamt system för att hjälpa studenter som studerar på Erasmus-program, eller som studerar på heltidsprogram i andra länder än deras hemländer.
Jag ber därför ordförandeskapet att omedelbart ta upp denna fråga, om möjligt vid nästa sammanträde i rådet, så att det inte blir några fler förseningar, så att den nytta som programmet ger inte längre förvägras de många studenter som hittills inte fått ta del av det, eller vars föräldrar varit tvungna att betala för deras studier utomlands; och så att dessa anomalier och orättvisor tas bort i framtiden.

Durant
. (FR) Jag kan bara notera er formella och brådskande begäran att ta upp denna fråga och upprepa att rådet kommer att respektera domen från domstolen så snart den granskats, med tanke på alla dess konsekvenser och följder. Men jag noterar att ni är mån om att rådet kan tillägna sig den.

De Rossa
Jag vill fråga rådets ordförande om hon kan bekräfta min uppfattning att europeiska medborgare har rätt till fördelarna med detta beslut, om medlemsstaterna har antagit föreskrifter för genomförande av beslutet? Har jag rätt när jag anser att medborgarna har rätt att dra fördel av beslutet från och med den tidpunkt det antogs?

Durant
. (FR) Jag önskar verkligen på detta stadium, och med tanke på att domen från domstolen utfärdats helt nyligen, hålla mig till det jag sagt, men jag hör ju hur ni vill tolka det. Jag önskar verkligen att rådet skall ha tid att noga studera följderna av domen och fastställa i vilken utsträckning den fråga ni ställer bekräftas, ogiltigförklaras eller tolkas. Jag önskar alltså här att man ger rådet den tid som krävs för att granska följderna, och därmed konsekvenserna, av denna dom från domstolen från september månad.

De Rossa
Herr talman! Angående en ordningsfråga. För er information hänvisar jag till ett tidigare domstolsbeslut i vilket man fastställde att, utan hänsyn till om en medlemsstat hade antagit genomförandebestämmelser med anknytning till dess beslut, eller rådets eller kommissionens beslut, har medborgarna rätt att åtnjuta effekterna av dessa beslut.
Jag vill helt enkelt bara fråga rådets ordförande om hon kan bekräfta att resultatet av detta specifika domstolsbeslut innebär att medborgarna kommer att få ta del av fördelarna, vilka dessa än är, från och med beslutets ikraftträdande, och att ingen medlemsstat har rätt att göra några inskränkningar i detta fall.

Talmannen
Som talman för sammanträdet noterar jag er tolkning av frågan.
Jag kommer att vidarebefordra den till rådet.

Durant
. (FR) Jag noterar de punkter ni framför, men håller mig till det svar jag lämnat.

Talmannen
Eftersom de behandlar samma ämne, kommer frågorna 18 och 19 att tas upp tillsammans.

James (Jim) Fitzsimons
Fråga nr 18 från (H-0816/01):
Angående: Sellafield och terroristhotet Vid Europeiska rådets möte den 21 september 2001 som anordnades efter de förskräckliga händelserna i Förenta staterna förklarades det att terrorismen är en verklig utmaning för världen och Europa. För att möta denna utmaning på ett beslutsamt sätt har rådet vidtagit åtgärder för att blockera medel till terroristorganisationerna.
Vilka beredskapsplaner har rådet utarbetat för att minska risken för terroristattacker mot kärnkraftsanläggningar inom EU, och i synnerhet mot Sellafields kärnkraftverk, mot bakgrund av British Environment Secretarys totalt oacceptabla beslut att den 3 oktober 2001 ge tillstånd till en anläggning för MOX-bränsle i Sellafield, där det officiella godkännande försenats eftersom BNFL lämnat fram förfalskade uppgifter? Kommer rådet att medla och uppmana den brittiska regeringen att dra tillbaka sitt senaste beslut? Kommer det att uppmana kommissionen att ingripa i ärendet? Godkänner det att den enda lösningen är att stänga kärnkraftverket i Sellafield?

Proinsias De Rossa
Fråga nr 19 från (H-0824/01):
Angående: MOX-bränsleanläggningen i Sellafield Mot bakgrund av att Förenade kungarikets regering den 3 oktober 2001 godkände en utbyggnad av kärnkraftverket i Sellafield med en ny plutoniumenhet, ber jag rådet uttrycka sin ståndpunkt beträffande detta förslag, särskilt när det gäller säkerhetsaspekterna, med tanke på att det finns oroande rapporter om att en ny plutoniumenhet skulle öka handeln i världen med plutonium, att en sådan handel skulle innebära ett hot mot den globala säkerheten, att transport av ämnen som kan användas i vapen gör sådan transport sårbar för terroristattacker, att de fruktansvärda illgärningarna den 11 september ökar risken för att Sellafield kan vara ett riskmål för terrorister med katastrofala följder för befolkningarna i Förenade kungariket, Irland och i övriga världen.
MOX-bränsleanläggningen för 470 miljoner pund byggdes för fem år sedan av det statligt ägda företaget British Nuclear Fuels plc, men har inte ännu tagits i bruk, och det återstår ännu att bevisa att de ekonomiska fördelarna med en sådan anläggning uppväger nackdelarna för människors hälsa och miljön, vilket ju krävs enligt EU:s lagstiftning.

Durant
. (FR) Vid sitt extra möte den 21 september beslutade rådet att kampen mot terrorismen mer än någonsin skall vara en prioriterad målsättning för Europeiska unionen. Den stora betydelse rådet fäster vid denna kamp visar sig också tydligt i det antal möten som olika grupperingar inom rådet och Europeiska rådet ägnat åt, och kommer att ägna åt denna fråga, under det belgiska ordförandeskapet. I det sammanhanget finns det anledning att också erinra om att Europeiska unionen i sina slutsatser från rådet (allmänna frågor) den 8 och 9 oktober 2001 på nytt bekräftar sina åtgärder till förmån för icke-spridning och nedrustning.
När det särskilt gäller de två frågor som ställts fäster rådet uppmärksamheten på att åtgärderna beträffande anläggningarnas fysiska säkerhet är en nationell angelägenhet. Oberoende av de särskilda omständigheter ni avser, fastställs i EKSG-fördraget villkoren för säkerhetskontroll av kärnmaterial för civilt bruk inom Europeiska unionen, dvs. samtliga åtgärder som gör det möjligt att kontrollera att kärnmaterial och kärnutrustning inte används till annat än den naturligtvis fredliga verksamhet de är avsedda för. Det åligger kommissionen att se till att dessa bestämmelser genomförs, liksom de gemenskapsregler som kommer av detta, bl. a. förordning 3227/76 om tillämpningen av bestämmelserna om säkerhetskontroll inom Euratom. Euratoms kontor för säkerhetskontroll har framför allt till uppgift att, vid behov med hjälp av inspektörer, kontrollera att de som driver kärnkraftsanläggningarna respekterar såväl kontrollskyldigheterna enligt fördraget som dem som föreskrivs i förordning 3227/76.
På internationell nivå finns flera rättsligt bindande instrument, som Förenade kungariket och övriga medlemsstater är parter i, exempelvis konventionen om fysiskt skydd av kärnmaterial av den 3 mars 1980 där flera bestämmelser omfattar stöld eller varje annat olagligt uttag av kärnmaterial, och där det krävs samarbete och stöd från övriga stater som skrivit under konventionen, gentemot den part som är offer. Rent allmänt innebär Fördraget om Europeiska unionen polissamarbete och straffrättsligt samarbete mellan medlemsstater, vilket bl. a. anges i artikel 29.
Utifrån denna grund granskar rådet för närvarande ett förslag till rambeslut från rådet om kampen mot terrorismen. Förslaget innehåller bl. a. i artikel 3 bestämmelser om en förteckning över terroristbrott, och i artikel 5 en förteckning över minimistraff och minimisanktioner, liksom bestämmelser om utvisning och laga åtgärder, i artikel 11, och samarbete mellan medlemsstater i artikel 12.

Fitzsimons
Jag tackar rådets ordförande för hennes grundliga svar, av vilket mycket har nämnts innan.
Är rådets ordförande medveten om att British Nuclear Fuels är tekniskt insolvent? Är hon medveten om att dess skyldighet att städa upp efter stängningen av kärnkraftverken och deponeringen av kärnavfall kostar 34 miljarder pund sterling, samtidigt som dess balansräkning tar upp aktieägarnas tillgångar på 235 miljoner pund sterling? Kan hon också hålla med om att, under dessa förhållanden, det inte finns det minsta ekonomiska berättigande för att fortsätta driften av kärnkraftverket i Sellafield, för att inte tala om att försöka utvidga dess verksamhet framöver, och att kärnkraftverket bör stängas? Om kommissionen skulle låta - som vi har begärt i åratal - utföra en granskning av Sellafield genom en oberoende kärnkraftsinspektion, skulle man upptäckt detta för flera år sedan. Kanske kan de upptäcka det nu.

De Rossa
Jag vill göra rådets ordförande uppmärksam på att hon inte svarat på den andra delen av min fråga, som handlar om det faktum att British Nuclear Fuels ännu inte bevisat de ekonomiska fördelarna med MOX-bränsleanläggningen, som det är skyldigt att göra innan man kan ta det i kraft, i enlighet med den gällande gemenskapsrätten.
Jag vill också göra henne uppmärksam på rapporten från parlamentets STOA-kommitté. Detta är en forskningskommitté som har låtit utföra en grundlig rapport om både kärnkraftverket i Sellafield och de som finns i Cap La Hague, och man har uttryckt ganska allvarliga farhågor rörande utsläppen i luft och vatten, från både Cap La Hague och Sellafield. Man betonar kommissionens otillräcklighet när det gäller dess förmåga att utföra sitt uppdrag enligt Euratomfördraget, och man har också nämnt en tysk undersökning som har visat att kärnkraftverken på båda platserna uppvisar värden som ligger omkring tio gånger över de tillåtna gränsvärdena när det rör utsläpp i luften av radioaktivitet.

Durant
. (FR) Jag svarar med att säga att de uppgifter och uppdrag som ni förväntar er när det gäller kontroll eller skiljeförfarande är uppgifter som tillkommer kommissionen och om dessa kan jag i dag, för rådets räkning, inte ge er några preciseringar.

De Rossa
Herr talman! Angående en ordningsfråga. Jag har bett rådets ordförande att svara på andra delen av min fråga, men hon har inte gjort detta varken i sitt första eller andra svar.

Talmannen
Det är upp till fru tjänstgörande rådsordföranden att bedöma om hon har gett ett tillräckligt på frågan.

Durant
. (FR) Herr talman! Denna andra beståndsdel var förvisso mer något ni konstaterade i er fråga. När det gäller detta konstaterande kan jag för övrigt bara upprepa att det här handlar om beståndsdelar som mer har koppling till kommissionen än till rådet, exempelvis när det gäller att rätta sig efter gemenskapslagstiftningen.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 20.

Jonas Sjöstedt
Fråga nr 21 från (H-0820/01):
Angående: Nya dioxinregler hotar fisket i Östersjön Ett förslag från kommissionen om gränsvärden för dioxin i fisk kan bli ett dråpslag mot den svenska fiskerinäringen. Totalförbud att sälja lax och ål från Östersjön blir en trolig effekt av förslaget, enligt svenska Fiskeriverket. I riskzonen för förbud ligger också försäljning av Östersjöfångad sill och strömming för konsumtion. I värsta fall kan ett par tusen fiskare förlora jobben. Sverige blir det land som drabbas hårdast då Finland och Danmark har fiskevatten även i Atlanten.
Det är viktigt att inte förhasta sig i detta ärende. Den svenska hållningen är att det tills vidare är bättre med kostråd om hur ofta fisk bör konsumeras samt skärpt kamp mot dioxinutsläpp än med gränsvärden. Det har betraktats som tillräckligt ur folkhälsosynpunkt, eftersom det handlar om oerhört små giftmängder, samtidigt som fisk är ett viktigt födoämne.
Är det möjligt i rådet att jämka kommissionens förslag så att inte stora delar av Sveriges fiskerinäring slås ut?

Durant
. (FR) Rådets ordförandeskap koncentrerar för närvarande alla ansträngningar på att uppnå en rättvis kompromisslösning, som gör det möjligt att säkerställa skydd av folkhälsan och samtidigt undvika att skapa ekonomiska omvälvningar som dem ni talade om. Ordförandeskapet håller därför nära kontakt med såväl kommissionen som ledamöterna i rådet, för att denna lösning skall kunna godkännas av rådet före utgången av november 2001, som är den tidsfrist inom vilken rådet måste uttala sig, efter att kommissionen i slutet av augusti 2001 överlämnat sina förslag.

Sjöstedt
Jag tackar ministerrådet för svaret. Jag tycker det är väldigt positivt att man försöker finna en kompromiss. Jag tänkte fråga ministerrådet om den kompromissen bygger på att man får tillämpa kostrekommendationer vad det gäller att konsumera östersjöfisk i stället för absoluta gränsvärden. Är det den typen av inriktning på kompromiss man funderar på?
Jag vill också understryka att möjligheten att äta sill och strömming från Östersjön inte bara är en ekonomisk fråga, utan även en viktig kulturell fråga. Att förbjuda östersjöfisk vore ungefär som att förbjuda musslor och pommes frites i Belgien, vilket jag kan tänka mig vore otänkbart.

Talmannen
Fru ordförande! Jag skulle säga att frågan till och med har kulturella inslag.
Ni kan besvara frågan som ni anser det vara lämpligt, efter lämplig överläggning med de övriga företrädarna för rådet.

Durant
. (FR) På det här stadiet är det svårt för mig att precisera vad rekommendationerna kommer att handla om. Jag kan för övrigt säga att avsaknaden av pommes frites i Belgien faktiskt skulle innebära ett stort nationellt problem för mig. Det skulle emellertid vara fullständigt sekundärt, jämfört med den fråga som oroar er, men det är svårt att ha en åsikt om detta för närvarande, eftersom det gäller såväl arten av rekommendationer som skall lämnas, som strävan efter en kompromiss som är så hållbar som möjligt ur ekonomisk eller annan synpunkt.

Talmannen
Eftersom frågeställaren är frånvarande bortfaller fråga nr 22.

Luis Berenguer Fuster
Fråga nr 23 från (H-0838/01):
Angående: Det belgiska ordförandeskapet: förordningen om mönsterskydd Har det belgiska ordförandeskapet lyckats förändra inställningen hos den medlemsstat som genom sin hållning förhindrat att förordningen om mönsterskydd antagits?

Durant
. (FR) Rådet informerar er om att det, till följd av er fråga, vid sammanträdet den 27 september i rådet (inre marknaden/konsumentskydd och turism) konstaterat att det inte längre finns några hinder för att anta förslaget till förordning om gemenskapsmönster eller gemenskapsmodeller. Förslaget håller för närvarande på att finslipas av juristlingvisterna och det kommer sannolikt att antas formellt av rådet i slutet av denna månad, eller i början av december.

Berenguer Fuster
För det första vill jag gratulera det belgiska ordförandeskapet till att det har lyckats övertyga den belgiska regeringen om att dra tillbaka de språkliga invändningar som enligt tidigare upplysningar var anledningen till att antagandet av denna förordning om mönsterskydd förhindrades.
Vi välkomnar även att denna förordning, som är så nödvändig för den inre marknadens funktion - och även för Byrån för harmonisering inom den inre marknaden, vilken är belägen i Alicante - kommer att antas omedelbart, medan Belgien fortfarande är ordförandeland.

Talmannen
Det är ingen fråga och därför kan vi nu förklara denna frågestund avslutad i enlighet med arbetsordningen, om inte fru ordföranden önskar kommentera något. Frågorna 24-27 kommer att besvaras skriftligen..
Jag förklarar frågestunden med frågor till rådet avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.02 och återupptogs kl. 21.00.)

Gränsöverskridande betalningar i euro
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0357/2001) av Peijs för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsöverskridande betalningar i euro (KOM(2001) 439 - C5-0379/2001 - 2001/0174(COD))

Peijs
. (NL) Herr talman! År 1990 gav kommissionen ut en grönbok om betalningstransaktioner, och från och med det ögonblicket inleddes diskussionerna med bankerna, bland annat om de gränsöverskridande transaktionerna. Till en början fanns det berättigade invändningar hos bankerna, och i åratal arbetade vi med att tillmötesgå dessa invändningar. Vi har nu ett internationellt bankkontonummer, IBAN, vi har en bankidentifieringskod, BIC, och det finns en befrielse på upp till 12 500 euro från uppgiftsskyldigheten till centralbanken, och det sammanfaller med det spelrum som penningtvättsdirektivet ger. Det finns ett format för att kunna vidarebefordra betalningar helt automatiskt. Till min besvikelse resulterade detta inte i någonting annat än allt dyrare överföringar. I slutet av 2000 stod Bolkestein och jag i samma kammare, och kommissionären lovade vid det tillfället att han skulle komma med åtgärder om ingenting skulle ha förändrats under första hälften av detta år. I juli konstaterade kommissionen och parlamentet, efter det att båda utfört en utförlig egen undersökning, att ingenting hade förändrats. Tvärtom, saken försämrades. Kommissionären stod vid sitt ord och kom med sin förordning, och jag drar slutsatsen att bankerna under tiden helt enkelt har låtit två tillfällen gå sig förbi. I november 2000 och till och med så sent som i juli i år fanns det fortfarande tid för att få en seriös självreglering till stånd som alla parter skulle ha föredragit framför denna tillrättavisning. The European Banking Association har gjort ett tappert försökt att organisera en billig betalningsstruktur. Steg 1 följt av steg 2. Och även Europeiska Centralbanken har lovordat dem för detta initiativ i sin årsrapport 2000. Jag ansluter mig till detta, men ger samtidigt uttryck för min förvåning över det faktum att enbart ett mycket ringa antal banker har anslutit sig till initiativet.
Till parlamentets stora glädje har rådet i Gent uttalat sitt samtyckte till förordningen, och vi hoppas att detta kommer att ha ett positivt inflytande på rådet (inre marknaden).
Nu ändringsförslagen. Ändringsförslag 9 om självreglering kan jag inte stödja. Vi anser som sagt att tanken med självregleringen visserligen är sympatisk, men då hade det varit nödvändigt att alla banker hade stått bakom förslaget. Det borde ha omgivits av övervakning, garantier, sanktioner osv. Det liberala ändringsförslaget skapar dock förvirring om tidpunkten för ikraftträdandet, och lagtekniskt skall något sådant inte regleras i denna förordning. De andra nya ändringsförslagen är resultatet av det goda samarbetet mellan parlamentet, rådet och kommissionen. Jag tackar rådets ordförande för det goda samarbetet. Jag hyser nu gott hopp om att rådet (inre marknaden) den 26 november kommer att nå fram till det avtal som toppmötet i Gent yrkade på. De förändringar som jag föreslår i förhållande till kommissionens ståndpunkt är följande.
Till att börja med har jag föreslagit en ändring av tidpunkten för ikraftträdandet: 1 mars i stället för 1 januari. Den 1 mars har alla länder sin övergångsperiod bakom sig. Dessutom klarar vi, praktiskt sett, inte längre av 1 januari med tanke på tillkännagivandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Jag kommer att lägga fram några ändringsförslag, nämligen 10, 13 och 16, beträffande checkar. Jag vill inte att checkar skall falla under principen om lika kostnader som det talas om i artikel 3 eftersom alltfler banker egentligen vill slippa den gränsöverskridande checken. Garantierna omkring checken är mycket olika i alla länder. Checken kommer dock även fortsättningsvis att falla under del av förordningen som behandlar insyn, vilket är artikel 4.
Ett annat förslag till ändring gäller skyldigheten att inom ramen för IBAN- och BIC-koden kommunicera med banklandet. Vissa banker, såsom Postbanken och Internetbankerna, har egna koder, och för dem bör IBAN-koden och BIC-koden således inte bli obligatoriska.
Slutligen Torres Marques tidigare ändringsförslag. Vissa medlemsstater hade svårt att godta ännu ett nytt institut, och det var aldrig vår avsikt. Vi har löst det med ett skäl om redress-förfaranden och en artikel om sanktioner som vi fäster mycket stor vikt vid.
Herr talman! Jag vill gärna tacka kommissionär Bolkestein för hans mod och för det faktum att han har hållit sitt ord. Hans tjänstemän har alltid varit tillgängliga för överläggningar, och det kan leda till att denna förordning kan avsluta sin marsch genom institutionerna på ett positivt sätt. Enligt vad som förväntas kommer parlamentet att ge brett stöd.

Wieland
Herr talman! Vi har haft en fullspäckad föredragningslista i dag. Vi har behandlat Caudrons forskning, i omröstningen Jarzembowskis hamntjänster, och vi har debatterat Riis-Jørgensens varvsindustri, men när jag har tittat upp på läktarna måste jag säga att det visserligen har handlat om viktiga ekonomiska frågor eller viktiga samhällsfrågor, men i mångt och mycket har detta varit helt främmande saker för åhörarna.
Med den aktuella frågan förhåller det sig annorlunda. Jag själv råkade av misstag parkera fel i Österrike i somras och kände mig mycket skyldig. Men det dåliga samvetet för felparkeringen överskuggades mycket snart av bekymret för vad det skulle kosta mig att överföra 200 österrikiska schilling i böter från Tyskland till Österrike. Sålunda skyndade jag mig i stället till de österrikiska myndigheterna och betalade kontant, eftersom jag fruktade att avgifterna skulle vara högre än själva felparkeringsbeloppet. Detta är vad många medborgare råkar ut för! Det avgörande är, vilket vi alltid bör ta hänsyn till här i kammaren, hur vårt Europa bemöter den enskilda medborgaren i det konkreta fallet, och det är här som många byggplatser visar sig vara alltför ofullgångna.
Den 1 januari får vi vår euro. På tyska finns ordet " begripa" i betydelsen förstå eller uppfatta, men i själva ordet " begripa" döljer sig även gripandet, dvs. att röra vid. Nu kommer man att kunna röra vid euron, gripa tag i den, och därmed kommer förtroendet för euron att öka. Dock måste vi även skapa det nödvändiga landskapet åt medborgarna så att de kan begripa, dvs. uppfatta betalningar inom Europa som inlandsbetalningar. Därför är denna förordning otroligt viktig, och jag beklagar djupt att kommissionen har kommit på detta först i dag. Redan för tre kvartal sedan var jag föredragande av ett yttrande. Då sade kommissionen rentav att det fanns klätterstegar mellan bankerna, och jag sade att om man kan tjäna pengar på klätterstegar så tjänar man pengar på klätterstegar. Om man kan tjäna pengar på motorvägar så tjänar man pengar på motorvägar. Vi behöver motorvägar även inom banksektorn.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, fru föredragande! Först och främst vill jag tacka er för den ihärdighet och konsekvens som ju redan har åstadkommit både ett och annat i denna fråga. Om 47 dagar kommer alla medborgare i EMU att ha mynt och sedlar i euro som gemensam valuta, vilket är EU:s - som jag ser det - största identitets- och integreringsprojekt. EMU kommer att bli en hemmamarknad på den inre marknaden. Inte bara i samband med gränsöverskridande betalningar måste vi alla göra allt för att röja undan hindren på den finansiella hemmamarknaden. Obalansen i kostnaderna mellan överföringar inom ett och samma land och gränsöverskridande överföringar på hemmamarknaden står i kontrast mot vår målsättning.
En studie som kommissionen har genomfört visar att man sedan 1993 visserligen kan se en konstant minskning av de medföljande kostnaderna men att flera banker ännu i dag tvingar medborgarna att punga ut med så mycket som upp till 24 euro för en utlandsöverföring på 100 euro inom EU. Därför är kommissionens förslag och betänkandet så viktiga. Ändå vill jag på min partigrupps vägnar säga följande: Vi skulle gärna se en verkligt hållbar, omfattande och trovärdig självreglering på bankerna. Nuvarande förslag utvecklar visserligen en sådan självreglering, men vi anser inte att den går tillräckligt långt. Det är också därför som vi nu kommer med detta betänkande.
Om det skulle bli fråga om en trovärdig och hållbar självreglering, föreställer vi oss att vi kan anta förordningen i nästa behandling, och detta skulle ge kommissionen möjligheten att inte genomföra sitt förslag till förordning. Men låt oss invänta bankerna. Låt oss ge dem chansen. Detta är den väg vi måste gå eftersom alla åtgärder hittills har varit otillräckliga.

Santos
Herr talman! Jag talar på ledamot Torres Marques vägnar som av tyngande skäl inte kunde närvara. Jag ansluter mig till hennes tankar och angreppsvinkel. Europaparlamentet och i synnerhet dess utskott för ekonomi och valutafrågor har i flera år insisterat på att bankerna måste skapa ett betalningssystem inom euroområdet som låter medborgarna använda sig av euron som om det vore en inhemsk valuta. Trots att det finns fasta växelkurser mellan de olika valutorna i euroområdet, hanteras de gränsöverskridande betalningarna till samma kostnader som utlandsbetalningar. Det kan inte medborgarna förstå: Varför hanteras betalningar i euroområdet som om det handlade om internationella betalningar? Finns det eller finns det inte ett område för betalning i euro? Bankerna har gjort sina inhemska betalningssystem bättre med hjälp av kreditkort, kontantkort och elektroniska cashkort och de förbättrade sina internationella operationer, samtidigt som de glömde bort euroområdet. Euroområdet är ju för oss en region med en gemensam valuta som bör ha gemensamma penningbestämmelser som är lätta att förstå för medborgarna. Som tur är har en studie som kommissionen genomfört nyligen, som visade att kostnaderna för överföringar inom euroområdet, i stället för att minska låg kvar på samma höga nivå, tvingat fram det förslag till förordning som vi nu tar ställning till och som vill likställa de gränsöverskridande betalningarna med kredit- eller betalkort fr.o.m. januari 2002 med de som bankerna använder på respektive inhemsk marknad. Kommissionen vill att samma sak skall ske med bank- och checköverföringar fr.o.m. januari 2003.
Europeiska socialdemokratiska partigruppen stöder föredragandens förslag, varför detta förslag till förordning bör kunna vinna vårt godkännande, samtidigt som vi också hoppas att en överenskommelse med rådet skall kunna nås vid första behandlingen. Om den införs kommer den i alla fall inte att öka de inhemska kostnaderna. De gränsöverskridande betalningarna står faktiskt bara för en procent av bankernas totala betalningar, och det handlar om elektroniska betalningar som innebär en effektiv minskning av personalkrävande uppgifter för banksystemet.
Så EU:s institutioner måste bestämt motarbeta ett utnyttjande av denna förordning för att införa avgifter på inhemska betalningar. Medborgarna har för övrigt redan fördömt och protesterat mot detta. Av de viktigaste ändringarna som godkänts vill vi framhålla den som rör möjliga sanktioner mot de banker som inte följer förordningen, samt de anvisningar om vilka förfaranden som gäller i andra sammanhang så att de medborgare som använder sig av euron skyddas.
Jag anser att parlamentet genom att godkänna denna förordning bidrar till att den nya valutan introduceras på ett bra sätt bland medborgarna, samtidigt som eurons trovärdighet och styrka höjs och den så nödvändiga kulturella och ekonomiska övergången underlättas. Vi hoppas att denna lagstiftning blir godkänd så snart som möjligt, med tanke på Europeiska rådets beslut i Gent. Detta politiska beslut är bra för euroområdet men framför allt är det bra för Europeiska unionen.

Maaten
Herr talman! Ibland måste man i politiken välja mellan något som är förskräckligt eller något som är osmakligt, och egentligen befinner vi oss nu också i en sådan situation.
En lösning på problemet med gränsöverskridande betalningar är nu i sikte på allvar, och det är ju egentligen någonting positivt. Parlamentets ihärdighet har bidragit till att en förordning kommer att fastställas, och jag tror att vår föredragandes namn kommer att förbli oupplösligt förknippat med detta. Hennes ihärdighet har i stor utsträckning lett till att det nu föreligger ett förslag om att göra något åt detta problem. Konsumenter och företag måste kunna utgå från effektiva, säkra och billiga tjänster på området gränsöverskridande betalningar på den inre marknaden efter den nya valutans ankomst. Euron ger ju möjlighet att verkligen föra Europa närmare medborgaren, vilket redan sagts, och att göra Europa påtagligt. Därför måste denna valuta också kunna användas som europeisk valuta utan hinder eller alltför höga kostnader. Det finns ingen medborgare som kommer att förstå varför sådana oerhörda kostnader måste betalas för överföring av euro från det ena landet till det andra. Det beror på bankerna; där ligger problemet. Men skulden kommer naturligtvis till syvende och sist inte att läggas på dessa banker utan på oss som politiker: vi har när allt kommer omkring sörjt för denna euro, och det är alltså vi som har ett problem.
Men det är inte bara vårt problem; det är också ett problem för bankerna. Först och främst bör därför övergången ske så smidigt och så snabbt som möjligt, och det är därför bra att sätta in alla resurser för detta. Banker måste kunna koncentrera sig fullständigt på att introduktionen av eurosedlar och -mynt i början av nästa år skall bli en framgång, och när det har skett kan euroområdet när det gäller transaktioner utveckla sig till ett enda territorium med en enda marknad. Jag tror att de nya ändringsförslagen från vår föredragande när det gäller detta därför är lyckade, och vi kommer att stödja dem.
Vad som inte tilltalar oss i förslaget är naturligtvis att det kan leda till en situation där även inrikes betalningar, som nu ofta är gratis eller åtminstone verkar vara det, kommer att bli dyrare för konsumenten. Det kommer nämligen inte heller att göra euron mer populär. Det gäller därför att förebygga denna situation.
Till sist, varför är det ett val mellan två onda ting? Herr talman! Vi är inga bankmän. Jag vet inte hur man beräknar bankavgifter. Jag vill ärligt talat inte heller veta det; det har man bankmän till. För vår grupp är därför självreglering något som verkligen är att föredra. Vi har lagt fram ett ändringsförslag om detta. Om det inte lyckas - och bankerna har hittills inte varit tillräckligt beredda att göra någonting åt det - då är dessa åtgärder tyvärr ofrånkomliga.

Blokland
Herr talman! Eurons ankomst skapar stora förväntningar hos medborgarna. En av dessa förväntningar är att vid användning av euron i de berörda medlemsstaterna skall ett och samma pris betalas för användningen av betalningsmedel. Det är därför inte positivt att frågan om avgifterna för de gränsöverskridande betalningarna kort före införandet av euron ännu inte har lösts på ett adekvat sätt.
I detta avseende finns det mycket att förebrå bankerna och finansinstituten. Det visar sig att det tydligen inte fungerar med självreglering inom sektorn. Därför uppskattar jag kommissionär Bolkesteins och föredragande Peijs ansträngningar, vilka enträget har arbetat för att nå en lösning.
Det finns goda argument att ange för banker om att över huvud taget inte debitera några kostnader för elektroniska gränsöverskridande betalningar. Den nuvarande tekniken gör det möjligt att utföra dessa betalningar mot låga kostnader, och samma teknik är också möjlig att använda för att utföra gränsöverskridande betalningar. Det är inte önskvärt att använda olika avgifter, och det strider mot idén om den inre betalningsmarknaden och en gemensam valuta. För bankerna innebär elektronisk betalning en besparing genom att mindre arbetsintensiva betalningar med PIN-kod stimuleras. Jag stöder således Europeiska kommissionens och föredragande Peijs linje och uttalar en önskan om att ett snabbt införande av denna åtgärd kommer att förstärka konsumentens förtroende för euron.

Berthu
Herr talman! Redan den 26 oktober 2000 förklarade jag här i kammaren varför bankernas kommissioner på gränsöverskridande betalningar i Europa på nuvarande nivå medför tekniska hinder, som vi måste hoppas försvinner med tiden, men som för närvarande är omöjliga att komma förbi.
Under sådana förhållanden sorterar det faktum att vissa betraktar dem som något djävulskt både under besattheten av en enhetlig inre marknad och bakslaget från propagandan för euron som lovat omöjliga mirakel. Eftersom jag redan tagit upp detta skall jag inte återkomma till det.
Det förslag till förordning som vi granskar i dag befinner sig i nästa steg. Eftersom marknaden står emot erbjuder man sig att använda tvång för att få den att ge efter, genom att förklara att det är obligatoriskt att bankernas kommissioner för inhemska överföringar likställs med de gränsöverskridande överföringarna. Vi anser att förslaget är olämpligt, inte bara för att det förnekar marknadens verklighet, som i morgon kommer att hämnas på ett eller annat sätt, utan också av fyra skäl.
Ett: det bryter mot subsidiariteten, eftersom denna fråga borde hanteras av medlemsstaterna. Två: det bryter mot den fria prissättningen som man ändå trodde att kommissionen noga övervakade, men vilka stora principer är man inte beredd att offra för euron? Tre: det bryter mot upprepade åtaganden om att så lite som möjligt använda lösningen med förordning, eftersom den tillämpas direkt på medlemsstaternas territorium och därmed kringgår de nationella parlamentens makt när det gäller införlivande, som ändå i högsta grad är berättigad. Fyra: Det kommer slutligen att leda till ett stort antal mer eller mindre förklädda former av orättvis behandling av medborgarna eftersom de verkliga, men förbjudna, kostnaderna för gränsöverskridande betalningar måste överföras till andra bankprodukter.
Herr talman! Det var betydligt fler anledningar än vad som behövs för att avvisa förordningen.

Kauppi
Herr talman! Parlamentet har redan i åratal krävt att kommissionen vidtar åtgärder som gör att man kan sänka konsumenternas bankavgifter inom euroområdet. Den nuvarande situationen, då man för en betalning på 100 euro måste betala upp till 23 euro i hanteringsavgifter till banken, är ohållbar. Detta hänvisade även andra kolleger till. Dessutom kommer problemet bara att växa efter årsskiftet, när tolv medlemsstater inom euroområdet övergår till kontanta euro. Utvecklingen av betalningssystemet samt en sänkning av kostnaderna för bankerna, och därigenom konsumenterna, hör därför till de främsta ärendena på vår lista för brådskande ärenden i utskottet för ekonomi och valutafrågor.
Kommissionen delar säkert vår målsättning, men metoderna för att uppnå målet skiljer sig delvis från parlamentets ursprungliga önskemål. Strukturella problem skall inte lösas med tvång. Gränsöverskridande bankavgifter kan enbart minskas om man lyckas upprätta tekniska standarder för euroområdet, enligt vilka betalningar kan skötas automatiserat. De nuvarande höga kostnaderna beror på att betalningarna måste behandlas manuellt. Denna urgamla pappersexercis kostar såväl tid som pengar.
Eftersom det i bankbranschen ändå inte råder tillräcklig enighet för att åstadkomma en sådan teknisk standard har parlamentet i flera betänkanden som behandlar ärendet betonat ECB:s roll i utvecklingen av betalningssystemet. Parlamentet krävde därför i slutet av förra året att ECB skulle sammankalla en arbetsgrupp bestående av sakkunniga i branschen, vars uppgift skulle vara att upprätta en tillämplig standard. Parlamentets idé gick ut på att arbetsgruppen skulle ha arbetat under detta år och att förslaget skulle ha offentliggjorts redan före jul. Sålunda hade den nya standarden som binder alla banker funnits tillgänglig före e-ögonblicket vid årsskiftet, varefter affärsbankerna i egen takt hade kunnat ta den i bruk. Ett dylikt arrangemang hade naturligtvis även inneburit en konkurrensfördel för de finansieringsinstitut som kan övergå till det nya systemet snabbare än andra.
Det är synd att man inte har kunnat åstadkomma detta. Denna gång måste man alltså stödja kommissionens förslag, vilket faktiskt inte till alla punkter motsvarar parlamentets ursprungliga önskemål.

Randzio-Plath
Herr talman! Jag är av den uppfattningen att kommissionens förslag kommer vid precis rätt tidpunkt - bättre sent än aldrig - och att det tydliggör att den monetära unionen inte enbart fulländas i marknadernas och företagens intresse utan även i konsumenternas intresse.
Låt mig påminna om att vi har diskuterat denna fråga i drygt 10 år, vilket föredraganden så riktigt har påpekat, och att vi alltid har satsat på självreglering och frivilliga överenskommelser men att det har blivit nödvändigt att ändå ta till lagstiftning inom denna sektorn, exempelvis för att organisera snabbare och säkrare och inte minst billigare överföringar. Här tänker jag även på de dubbla avgifterna som mottagare och avsändare av överföringen tvingades betala. Sådana tider hör lyckligtvis till det förgångna, men de erfarenheter som Europaparlamentet tvingades göra var just att det har blivit nödvändigt med en lagstiftning. Därför välkomnar jag både andemeningen i och gestaltningen av förordningen. Den dikterar inte prissättningen, men den säger i klartext att betalningar inom ett och samma land skall jämställas med gränsöverskridande betalningar inom EU, eftersom vi befinner oss på en inre marknad. Denna inre marknad kräver ett europeiskt betalningssystem, och då menar jag inte enbart Target för stora betalningar, utan även för massbetalningar, dvs. överföringar av små belopp.
Detta berör oss alla: pappan eller mamman med barn som studerar eller utbildar sig utomlands, de av oss som beställer böcker eller skall betala en resa eller ett hotell i ett annat europeiskt land. Detta berör dem som har en semesterlägenhet eller rentav ett semesterhus. Alla förlorar på situationen, även de utlandsarbetare som får lön i ett land och skickar hem den till familjen i ett annat. Det är alla dessa vi måste tänka på. 24 euro per överföring om 100 euro i genomsnitt är helt enkelt för mycket och oacceptabelt. Jag vill verkligen tillbakavisa Maatens förslag. Alla försök har prövats, nu måste vi komma fram till ett beslut. Jag måste säga att jag inte heller förstår Karas synpunkter. Varför skulle det komma ett förslag om just två till tre veckor när ett sådant förslag har uteblivit i drygt 15 år! Jag måste få säga att de förslag som handlar om att skjuta upp det hela till 2005 är fullkomligt oacceptabla ur min synvinkel. Jag kan inte se att man kan sträcka sig längre än till föredragandens argumentation, och därför menar jag att vi måste få en bred majoritet för detta utdragna projekt här i parlamentet, för om bankerna och sparkassorna verkligen hade velat, så skulle ett europeiskt betalningssystem ha varit verklighet för länge sedan.

Ilgenfritz
Herr talman! Det är alldeles uppenbart att bankerna under många år har drivit hasardspel med denna fråga, och nu har man spelat bort chanserna att slippa tvångsregleringar och förordningar. Det är inte rimligt att det t.ex. tas ut bankavgifter på 18 euro för en överföring på 100 euro, och detta ofta två gånger - en gång för mottagaren och en gång för avsändaren. Det är orimligt redan av det skälet att finansinstituten sedan lång tid tillbaka har de tekniska förutsättningarna för att genomföra överföringar, utbetalningar av checker och kortbetalningar både snabbt och billigt. Vidare måste vi - vilket redan har tagits upp ett flertal gånger - hålla ett öga på att de inhemska avgifterna inte höjs som ett motdrag till att utlandsavgifterna nu skall sänkas. Om så skulle ske måste resultatet bli att även de inhemska avgifterna regleras genom en förordning. Även detta bör klarläggas.
En smolk i bägaren utgör talet om att skjuta upp tidpunkten två månader. Här förstår jag tyvärr inte föredraganden. Bankerna har sedan urminnes tider kunnat höja räntor och avgifter över en natt. Då kommer de också att kunna reducera avgifterna till normal nivå inom en tidsrymd på en och en halv månad. Det är min förhoppning att den här sortens förslag inte skall få majoritetsstöd.

Thyssen
Herr talman! Jag tackar Europeiska kommissionen för det modiga förslaget till en förordning och gratulerar kollega Peijs för hennes mångåriga engagemang i detta ärende. Utan det hade vi kanske inte kunnat övertyga kommissionen och rådet om nödvändigheten av detta lagstiftningsinitiativ. Jag stöder för övrigt även alla ändringsförslag som Peijs har lagt fram för vår grupps räkning. Men ändå, herr talman, tycker jag att det är synd att vi bortåt tre år efter lanseringen av den kontantlösa euron och på tröskeln till den 1 januari 2002 måste arbeta på en lagtext som denna. Det är för mig obegripligt att bankerna, som annars kan finna varandra gränsöverskridande så snabbt och så effektivt och som är förenade i väl fungerande branschorganisationer, måste tvingas genom lag att organisera sig på tillbörligt sätt och att automatisera för att kunna arbeta billigare på den inre marknaden och att inte längre diskriminera.
Den tvingande karaktären i fråga om principen om icke-diskriminering kommer att få många att rynka på ögonbrynen, men det finns inget alternativ: att låta allt gå sin gilla gång skulle vara värre, för då skulle vi acceptera det som en del småföretagare och konsumenter fruktar, nämligen att fördelarna med euron inte kommer att vara märkbara för dem och att gränsöverskridande betalningar även fortsättningsvis skulle kosta ungefär 20 euro per styck i genomsnitt. Vi kan inte tillåta oss att förlora något av konsumenternas eller småföretagarnas förtroende den 1 januari, så vi har alltså inget val.
Herr talman! Jag oroar mig fortfarande för en sak, och i det ärendet skulle jag gärna vilja ställa en fråga till kommissionären. Hur kan vi förhindra att bankerna kommer att utnyttja denna förordning som ursäkt för att höja avgifterna för inrikes betalningar, och hur ser kommissionen själv på detta förslag? Ses det som ett påtryckningsmedel för att i sista stund ändå lyckas få till stånd ett " gentemen's agreement" med bankerna, eller planerar ni, herr kommissionär, att fortsätta på vägen mot en förordning? Jag hoppas att ni från kommissionens sida kommer att fortsätta att visa beslutsamhet.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! I oktober förra året, precis som Peijs sade alldeles nyss, stod jag här på samma plats för att tala om samma ämne, nämligen upprättandet av ett gemensamt betalningsområde. Kommissionen hade då nyligen offentliggjort sitt fjärde eller femte meddelande i det ämnet, och i det framhölls att den inre marknaden och den gemensamma valutan bör åtföljas av ett gemensamt betalningsområde.
I parlamentet förekom då kritik mot kommissionen för att den skulle vara för passiv. Det kommer jag fortfarande väl ihåg. Peijs frågade sig när kommissionen skulle övergå till handling. Nåväl, herr talman, kommissionen lyssnade ordentligt på Peijs och har agerat; det kan ingen förneka nu. Kommissionen har lagt fram ett förslag till förordning som vilar på en enkel princip, nämligen att varje betalning i euro måste kosta lika mycket, oavsett om det handlar om en inhemsk eller en gränsöverskridande betalning. För medborgarna är detta mycket viktigt, vilket också många av parlamentets ledamöter har påpekat. I dag är euron framför allt en virtuell valuta för medborgarna. Men den 1 januari 2002 kommer valutan att anta en konkret form, för från och med det datumet kommer 300 miljoner européer att använda samma sedlar och mynt.
I dag accepterar medborgarna i Europa fortfarande att en gränsöverskridande betalning kostar mer än en inhemsk. Anledningen är att det handlar om olika valutor, men efter den 1 januari kommer det inte längre att vara fallet. Medborgarna kommer då att ställa frågan om vilken nytta euron har om gränsöverskridande betalningar fortfarande kommer att vara lika dyra som nu.
Jag skulle i det sammanhanget vilja påminna om att vår senaste undersökning beträffande kostnaderna för gränsöverskridande överföringar har gett förbluffande resultat. Det har visat sig att kostnaderna för en gränsöverskridande överföring på 100 euro under året 2001 uppgår till inte mindre än 24 euro i genomsnitt. Vi utförde en likadan undersökning redan 1993. Vi har tyvärr tvingats konstatera att det inte har gjorts några som helst framsteg på åtta år. Därför har kommissionen beslutat att ta till ett sådant vapen som en förordning. Marknaden har själv inte lyckats med att föreslå lösningar på det problem som tagits upp, och med detta ingrepp vill lagstiftaren tvinga aktörerna på marknaden att etablera de infrastrukturer som marknaden har behov av.
Som Peijs vet är jag en övertygad liberal, och därför beklagar jag att jag sett mig tvungen att föreslå en sådan tvingande text för bankerna. Men det är det enda sättet att förmå marknadsaktörerna att ta itu med arbetet på de nya system som är oumbärliga för att den inre marknaden skall kunna fungera väl. Jag konstaterar därför med tillfredsställelse att de första resultaten redan visar sig. I en del av banksektorn lägger man nu fram en plan om att upprätta ett nytt system för gränsöverskridande betalningar. Och det är beviset på att det föreliggande förslaget till en förordning också är realistiskt. Även inom banksektorn gäller ju att det är viljan det kommer an på.
Något som har överraskat mig är banksektorns åsikt: vi, bankerna, förbinder oss att utföra planen, vilket innebär att ni, kommissionen, kan dra tillbaka ert förslag till en förordning. Först och främst får man inte förbise att denna plan förmodligen kommer att stödjas av endast en del av banksektorn. Det finns ju tre europeiska intresseorganisationer för bankväsendet, och endast en av dessa har skrivit till mig för att föreslå denna plan. Det är ett viktigt faktum. Ett betalningssystem är ju ett nätverk, och ett nätverk utvecklar sig i samma tempo som dess långsammaste medlemmar. Men det är tillräckligt att en del av medlemmarna i ett nätverk vägrar att delta i den fortsatta utvecklingen för att blockera alla övriga medlemmar. Det är för övrigt en av anledningarna till att inga som helst framsteg har gjorts under de gångna tio åren.
Andra punkten är att den föreslagna planen kommer för sent. Den tillkännagavs i ett pressmeddelande först två veckor före behandlingen av förslaget i parlamentet. Kommissionen har emellertid i elva år begärt att man skall ta itu med denna fråga, men under hela denna tid har det skett alltför lite, och av den anledningen, herr talman, kan kommissionen därför inte reagera positivt på de ledamöter av parlamentet som har föreslagit att banksektorn ändå skall få en viss självreglerande befogenhet. Banksektorn har haft tillräckligt med tid, kommer nu med ett eget förslag, i alla fall en del av banksektorn. Det är för lite och för sent, och därför måste kommissionen övergå till att föreslå en förordning. Det är således inte logiskt, herr talman, att kräva att förslaget dras tillbaka precis innan de första frukterna har blivit synliga. Tanken på att senarelägga förordningen, vilket föreslås i ändringsförslag 9 av Maaten, förefaller mig därför inte vara godtagbar. Jag upprepar det som jag sade nyss: förslagen till en självreglering kommer för sent.
Herr talman! Varje uppmaning från kommissionen till bankvärlden stöds eller har stötts av parlamentet, och det är uppmuntrande. Jag vill i detta sammanhang berömma många ledamöter av parlamentet och då framför allt föredraganden, Peijs, som med ihärdighet har arbetat mot målet, att sänka kostnaderna för överföringar. Peijs uttrycker därvid medborgarnas åsikt och den stora betydelse som näringslivet fäster vid detta, inte minst de små och medelstora företagen. Det förslag som kommissionen lägger fram är ett konkret uttryck för det som man kallar medborgarnas Europa.
Jag vill också ta upp en annan diskussionspunkt, nämligen det datum då det föreliggande förslaget till förordning skall träda i kraft. Vissa ledamöter av parlamentet har i det sammanhanget hänvisat till yttrandet från Europeiska centralbanken. Där står att ECB är helt och hållet överens med de målsättningar som vi eftersträvar med vårt förslag, men att vi, kommissionen alltså, skulle gå fram för fort och vara för krävande. Nyckeln i ECB:s resonemang är att bankerna behöver mer tid för att organisera den nödvändiga infrastrukturen och de logistiska resurserna. Därför föreslår Europeiska centralbanken den 1 januari 2005 som det datum då förordningen skall träda i kraft.
Herr talman! Å ena sidan betvivlar jag inte att det kommer att behövas tid för att upprätta denna infrastruktur, men å andra sidan anser jag också att detta problem inte får överdrivas. I många år har bankerna framhållit för oss att den gränsöverskridande överföringen utgör endast 1 procent av de totala överföringarna. Det kommer därför inte att medföra några oöverstigliga extra kostnader om förordningen träder i kraft 2003, och om våra förväntningar besannas och om det visar sig att prissänkningen resulterar i en större användning av detta betalningsmedel, då finns det rentav ännu större anledning att sätta fart på verksamheterna.
Herr talman! Peijs betänkande omfattar sexton ändringsförslag, sju till skälen och nio till artiklarna. Det är bara ett enda ändringsförslag som inte är godtagbart, och det är ändringsförslag 9 om att senarelägga förordningen som jag talade om alldeles nyss. Ett ändringsförslag medför ett juridiskt problem, nämligen ändringsförslag 4 om ökningen av kostnaderna för inhemska betalningar. Det gäller här en politisk förklaring som jag visserligen skriver under på helt och hållet, men som inte passar i en lagtext.
För övrigt skulle jag, herr talman, när det gäller denna fråga vilja gå in på den sista talaren, Thyssen, som frågade mig hur det förhåller sig med möjligheten att bankerna tar igen det som de förlorar på internationella betalningar på de inhemska transaktionerna. Såsom med rätta påpekats är denna föreslagna förordning ingen prisåtgärd: priserna för överföringar fastställs ju inte, och det innebär att priserna för inhemska överföringar i teorin skulle kunna stiga.
Men en viktig del av denna förordning är öppenhet. Bankerna måste meddela sina kunder om det fastställda priset för de olika typerna av överföringar. De måste också informera sina kunder när dessa priser förändras. Det innebär att det kommer att uppstå fullständig öppenhet om vad allt detta kostar. Kommissionen utgår från att det normala spelet i fråga om konkurrens kommer att leda till att de olika kostnaderna för inhemska överföringar förblir under kontroll och således inte kommer att stiga.
I ändringsförslag nr 6 hävdas att medlemsstaterna måste ta sitt ansvar i fråga om tillämpningen av förordningen. Kommissionen kan finna sig i första delen av ändringsförslaget. Den andra delen förefaller vara en smula mystisk enligt kommissionens uppfattning, och därför anser vi att det är svårt att göra en bedömning av det nu. Författaren till ändringsförslag 10 önskar att principen om icke-diskriminering inte skall tillämpas för checkar. Nåväl, kommissionen har aldrig velat främja användningen av checkar och instämmer således med det ändringsförslaget.
Vidare önskar föredragande Peijs att ikraftträdandet för förordningen skall skjutas upp till den 1 mars 2002. Det innebär inga problem för kommissionen. Vi kan således godta det ändringsförslaget. De övriga sju ändringsförslagen är i princip godtagbara, men vissa kommer att behöva formuleras på nytt.
Herr talman! Detta förslag kommer att diskuteras vid rådet (inre marknaden) den 26 november, om ungefär tio dagar. Jag är övertygad om att vi då kommer att nå ett avtal, inte minst eftersom Europeiska rådet i Gent har begärt att rådet snabbt skall komma till slutsatser och även har stött detta förslag. Jag vet att föredraganden, Peijs, också har haft många kontakter med rådet, och hon kommer, tror jag, att kunna skriva under på mina känslor. Jag skulle gärna vilja tacka Peijs för det utmärkta dokument som hon har utarbetat och för alla hennes aktiviteter sedan 1989 för att sänka kostnaderna för gränsöverskridande betalningar. Jag hoppas, herr talman, att andra behandlingen enbart kommer att bli en formalitet så att texten kan offentliggöras i januari.
Slutligen ytterligare en fråga från Thyssen. Hon frågade mig också om kommissionen har för avsikt att hålla stånd och inte kommer att ge vika för trycket från bankerna och om den ser detta som en sorts påtryckningsmedel. Nej, herr talman, detta är tänkt som en förordning, och kommissionen har alltså tveklöst för avsikt att stå på sig och se till att denna förordning träder i kraft i mars nästa år och att gränsöverskridande överföringar inte skall kosta mer än nationella överföringar.
Herr talman! Till sist skulle jag vilja tacka parlamentet i sin helhet för det goda samarbetet. Det visar hur det går att göra framsteg om båda institutionerna, parlamentet och kommissionen, har en gemensam hållning. Detta förslag gör det möjligt för medborgaren i våra länder att se de konkreta fördelarna med Europa, och det förstärker förtroendet för Europeiska unionen.

Peijs
. (NL) Herr talman! Jag skulle inte vilja att Bolkestein går hem och tänker att vi i parlamentet gör ytterst mystiska saker. Första delen av det ändringsförslag som kommissionären talade om kommer att behållas. Det kan han också ställa sig bakom. Vi ansåg även själva att den andra delen i viss mån hade en märklig form, desto mer eftersom det inte var parlamentets avsikt att bilda ett nytt institut. Vi har omvandlat det till ett skäl, och där står således ungefär samma fråga om redress-förfaranden som i direktivet från 1997. Jag tror att alla mystiska saker därigenom är borttagna, herr talman, så att vi alla kan påbörja arbetet med andra behandlingen.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Kommissionen har tagit del av det som Peijs sade nyss och kommer att närmare ta ställning till hennes hållning. Tack så mycket, herr talman.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Strukturer och skattesatser i fråga om punktbeskattning av tobaksvaror
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0352/2001) av Katiforis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 92/79/EEG, direktiv 92/80/EEG och direktiv 95/59/EG när det gäller strukturer och skattesatser i fråga om punktbeskattning av tobaksvaror (KOM(2001) 133 - C5-0139/2001 - 2001/0063(CNS))

Katiforis
. (EL) Herr talman! Herr kommissionär! Mina damer och herrar kolleger! Jag beklagar men när det gäller detta förslag till direktiv kan jag inte bidra till samförståndet mellan de två institutionerna. Jag beklagar men jag skall lägga fram ett förkastande av kommissionens förslag. Som ni vet är cigaretter en vara som beskattas. De beskattas redan med såväl särskild skatt som mervärdesskatt och beskattningen är mycket hög i Europa. Den uppgår till mellan 70 och 80 procent av cigarettpriset. Kommissionen föreslår nu en fast minimiskatt på 70 euro som ett komplement till det system grundat på värderelaterad skatt som nu gäller.
Argumentet är att det råder avvikelser mellan länderna beträffande beskattningen inom unionen trots att konvergens bör råda. Detta är den främsta oriktigheten. Det är inte sant att det råder avvikelser beträffande beskattningen, även om det är sant att det inte råder någon särskild konvergens, men det är inte fråga om avvikelser. Den relativa konvergens som finns för cigaretter är större än för många andra varor och det intygas av en oberoende undersökning utarbetad av Europaparlamentets generaldirektorat för forskning, vilken naturligtvis inte har utförts för att tjäna mitt förslag.
Varför är det kommissionens uppfattning att beskattningen bör konvergera? Därför att denna bidrar till prisskillnader vilket i sin tur bidrar till utveckling av illegal handel och skattefusk. Naturligtvis bör denna ordning avskaffas och parlamentet har upprepade gånger föreslagit åtgärder - som tyvärr inte har antagits - för att utplåna cigarettsmugglingen. Men för att avskaffa fenomen som har att göra med prisskillnader bör själva prisskillnaden avskaffas. Kommissionen har medgivit att man inte vet om skattekonvergens kommer att leda till priskonvergens. Naturligtvis kommer inte konvergens att råda eftersom industrins monopolkaraktär leder till ett strategiskt prisval. Dessa priser är inte ett resultat av marknadskrafterna utan de är vapen i en monopolkonkurrens och det är utopiskt att förvänta sig att de skall jämnas ut.
Dessutom anger inte kommissionens förslag något om harmonisering av mervärdesskatten. Variationerna mellan medlemsstaterna när det gäller mervärdesskatten uppgår till 100 procent. Hur kan beskattningen harmoniseras då inte samtidigt mervärdesskatten på cigaretter harmoniseras? Den illegala handeln minsann - om det är illegal handel att någon tar med sig billiga cigaretter från ett av unionens länder där de har betalat sin skatt och säljer dem i ett annat av unionens länder där de är dyrare - om detta alltså är olagligt - enligt min uppfattning är det väl så den gemensamma marknaden normalt fungerar -, men i någon mening är det illegalt; eller om inte skatt har betalats som i fallet med England där situationen inte kommer att förändras och där man verkligen är drabbad av illegal cigaretthandel - 50 procent av cigaretterna som röks i England är illegala just på grund av de väldiga prishöjningarna till följd av beskattningen -, situationen i England kommer alltså inte att påverkas eftersom priserna i Belgien, Nederländerna eller Frankrike, varifrån varorna hämtas som sedan smugglas, inte kommer att påverkas av kommissionens förslag.
Tvärtom kommer priserna att stiga i de södra medlemsstaterna och särskilt - naturligtvis om och när vi antar kandidatländerna som medlemmar i Europeiska unionen, vilket jag hoppas att vi gör - i kandidatländerna kommer prisökningarna till följd av detta direktiv att uppgå till mellan 200 och 400 procent. Föreställ er om det finns skattebefrielser som är tillräckliga för att täcka sådana prisökningar och vad som kan hända med smuggling från Ukraina, Ryssland, Kina eller till och med från Indien om vi godtar prisökningar av denna omfattning.
Man för även fram argumentet om folkhälsan, det vill säga att ökade cigarettpriser begränsar rökningen. Vi vet inte om det är så. Hur skall vi kunna veta det? Vi har ju statistik ... Men statistiken grundar sig på de legala cigaretterna. Ökade priser på cigaretter begränsar verkligen rökningen av legala cigaretter men uppmuntrar rökning av illegala cigaretter och i England är maffian helt ohejdad och har totalt upplöst cigarettmarknaden just på grund av detta.
Dessutom, herr kommissionär, skulle jag vilja säga att rådet inte har agerat med nödvändig respekt och aktning gentemot parlamentet eftersom rådet presenterade en politisk överenskommelse genom vilken man försöker utöva utpressning på oss beträffande vår uppfattning en vecka innan vi lämnade vårt yttrande. Jag anser inte att detta är rätt sätt för våra demokratiska institutioner att fungera på och om nu vårt parlament skall fungera på det sättet kan man fråga sig av vilken anledning vi vann det kalla kriget. Jag hörde också i ert senaste tal att ni är en övertygad liberal. Jag tycker i detta fall att det är uppseendeväckande hur ni faktiskt stöder en åtgärd vilken på det ekonomiska området gynnar bara de stora monopolen - skälen till detta kan jag tyvärr inte utveckla för er men som ni mycket väl vet stämmer det - och på det politiska området agerar ni på ett sätt som väldigt mycket liknar totalitarism. Jag anser att sådana skillnader mellan den teori man stöder och det praktiska handlandet bör få er att tänka.

Wieland
Herr talman! Föredraganden föreslår att ni skall rösta emot kommissionens förslag. I utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden får vi lite ont i magen om vi skall göra detta utan att berätta varför, utan att åtminstone i skriftlig form underrätta kommissionen om varför vi gör så. Resultatet är dock följande: Så här kan direktivet inte förbli. I sitt yttrande har utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden även gett några upplysningar. Här har man begränsat sig till sitt eget område. Helt klart spelar även frågan om hälsoskydd en viss roll i förslaget till direktiv. Detta är dock inte ämnet för vårt utskott. Helt klart spelar även frågan om huruvida man kräver 140, 120, 100, 80 eller 60 euro i lägsta skatt en roll i samband med hälsoskydd, men inte för yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. För oss har uteslutande de rättsliga övervägandena varit utslagsgivande. Och här tycks direktivet ha två brister, som är så väsentliga att direktivet inte står pall för nyktra överläggningar om den inre marknaden.
För det första tyngs systemet med minimibeskattning av problemet att minimiskatten följs av en mervärdeskatt. Om man som exempel tar ett land som nätt och jämnt tillämpar denna minimiskatt och dessutom har en mycket låg mervärdeskatt, så kan man konstatera en snedvridning av konkurrensen i jämförelse med ett land som kanske ligger något över minimiskatten och har en relativt hög mervärdeskatt. Därför anser vi att det vore lämpligt att i framtiden inte längre kräva en lägsta konsumtionsskatt exklusive mervärdeskatt, utan man bör i framtiden utgå från ett system som inkluderar den mervärdeskatt som går utanpå minimiskatten.
Det andra rör punkt 1 i artikel 3. Vi anser att förslaget inte längre gör någon sakkunnig skillnad mellan cigaretter och cigariller respektive cigarrer. Man försöker genom förslaget skapa ett intryck av att cigariller med filter är det samma som cigaretter med mörka täckblad och följaktligen bör beskattas som cigaretter. Vi anser att detta är en bedräglig väg. Det finns säkert skäl att tvista om hur filter påverkar hälsan, men det torde inte råda något tvivel om att en cigarill med filter i alla fall är en aning mer hälsosam än en cigarill utan filter. Men om jag i beskattningen sedan jämställer en cigarill med filter med en cigarett, då bestraffar jag - ändå är jag ingen cigarillrökare! - den i grund och botten mer hälsosamma produkten genom att beskatta den som en cigarett. Därför anser jag att det krävs förbättringar även här. Resultatet blir att vi rekommenderar att förslaget avvisas. Det kanske kan tyckas hårt, men en hantverksmässig förbättring av förslaget måste till.

Maaten
. (NL) Herr talman! Som talesman för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor kan jag tacka kommissionen för förslaget om uppåtriktad konvergens mellan punktskatter på tobak. Parlamentet begärde detta för några år sedan, och kommissionen står oss till tjänst nu. Förslaget innebär enligt vår åsikt en framgång i förhållande till den nuvarande situationen, och det löser också vissa problem, bland annat det om att fortsätta att tillämpa undantag, såsom nu för Sverige, och i framtiden för ansökarländer. Det är därför ett genomtänkt förslag. Vi har visserligen kommit med ett antal ändringsförslag. För det första gäller det frågan om mervärdesskatt, vilket också Katiforis och Wieland tog upp. Jag delar deras ståndpunkt om detta, och därför har min grupp på nytt lagt fram det ändringsförslag som hade antagits i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, nämligen om att vid beräkningen även ta hänsyn till mervärdesskatten.
För det andra var vi i vårt utskott av den uppfattningen att man tydligt måste sätta frågan i samband med de aktuella förhandlingarna i Världshälsoorganisationen, för de är av stor vikt i sammanhanget.
För det tredje anser vi att det är mycket som måste göras mot smugglingen. Jag skriver inte under på föredragandens ståndpunkt att höjningen av punktskatterna som sådan främjar smugglingen eller, omvänt, att man genom att sänka punktskatterna skulle få mindre smuggling. Jag anser att man måste vidta helt andra åtgärder mot smuggling, vilket för övrigt också kommer att vara föremål för debatt inom Världshälsoorganisationen.
Vidare har vi lagt fram ett förslag om tobakssubventionerna, ett ämne som vi ofta diskuterar och som är relevant även i detta sammanhang. Vidare har vi lagt fram ett ändringsförslag i vilket vi säger att vi egentligen borde arbeta i riktning mot ett system för produkter som är mindre ohälsosamma, kanske inte nu, men 2005, då punktskatterna för dessa produkter också kommer att vara lägre. Vi stöder således i stora drag kommissionens förslag och för övrigt också den ståndpunkt som rådet redan har intagit i frågan.

Folias
Herr talman! Detta är en av de gånger då jag instämmer med föredraganden Katiforis, inte därför att vi talar samma språk eller är medborgare i samma land, utan därför att vi instämmer i det som kallas sunt förnuft. Jag beklagar men det sunda förnuftet lyser med sin frånvaro i detta förslag till direktiv, vilket vi också föreslår skall förkastas i sin helhet. Om det inte förkastas riskerar vi alla att komma i ett utsatt läge eftersom ett eventuellt antagande av ett sådant direktiv skulle få precis motsatt resultat till det som rådet eftersträvar. Dessutom vill jag understryka att det skulle vara till stor nytta om rådet var närvarande i stället för frånvarande - på samma sätt som det sunda förnuftet också är frånvarande.
Rådet säger att man strävar efter att bekämpa skatteflykt och cigarettsmuggling. Om vi höjer skatterna kommer vi att öka skatteflykten. Det är känt att ju högre skatterna är desto mer lockande blir skatteflykten. Om vi ökar cigarettpriserna, som föreslås, kommer vi säkert att öka cigarettsmugglingen eftersom vi på det sättet kommer att göra de legala cigaretterna dyrare än de smugglade. Således inträffar det motsatta av det som eftersträvas. Därtill säger oss rådet att man eftersträvar skydd av folkhälsan vilket man skall uppnå genom att folk slutar röka eftersom cigaretterna blir dyrare. Måtte någon dyka upp som säger åt oss att folk slutar röka då cigaretterna blir dyrare. I bästa fall kommer inget att förändras när det gäller cigarettkonsumtionen. I sämsta fall för de lågavlönade kommer rökarna att tvingas övergå till billigare och alltså mer skadliga cigaretter. Är det detta vi vill lyckas med? Vi är verkligen duktiga!
Vidare är det som föreslås i förslaget till direktiv orättvist först och främst eftersom tillämpningen begränsas till fem, huvudsakligen sydliga länder. De övriga tio påverkas inte eftersom de redan befinner sig på högsta nivån. För det andra så gäller för dessa fem länder, av vilka fyra ligger i söder, att en ökning av levnadskostnaderna kommer att ske utan att inkomsterna förbättras och därtill kommer inflationen att utsättas för större press. Dessutom skulle jag vilja att vi alla frågar oss: Vad säger egentligen kandidatländerna om detta förslag till direktiv? Anser de att förslaget har en inriktning som visar att Europeiska unionen bryr sig om dem? Det skulle också vara till fördel att se på vilket sätt deras regeringar möjligen skulle kunna övertyga om att anslutningen till Europeiska unionen är till konsumtionens bästa, då man genom ett sådant förmodat direktiv kommer att uppmanas att betala ett cigarettpris som är 200 till 500 procent högre.
Slutligen vill jag även uttrycka mitt beklagande över att Ekofin skyndade sig att försöka påverka morgondagens omröstning här genom att noggrant ta bort det som de lyckades instämma i. Det var fel av dem.

Stihler
Herr talman! Jag vill tacka kommissionen för detta förslag. Föredraganden ger mig ingen annan möjlighet än att inte hålla med honom. Så sent som i går antog vi en resolution i kammaren om Europaparlamentets ståndpunkt inför den tredje förhandlingsrundan avseende WHO:s ramkonvention om bekämpning av tobaksmissbruk.
Kammaren får aldrig glömma bort att tobak är den största orsaken till sjukdomar som kan förebyggas i Europeiska unionen. Den är inte lik någon annan produkt. Varje år dör en halv miljon EU-medborgare i onödan på grund av tobakens verkningar. I Skottland - som jag företräder - dog 13 000 personer i fjol på grund av rökning. Kommissionens förslag kommer att hjälpa folk med att sluta röka. Genom detta förslag införs en minimiskatt i reda pengar för cigaretter. För närvarande uttrycks bestämmelsen som en procentuell skatt, inklusive återförsäljningspriset, och har därför liten effekt i de medlemsstater och ansökarländer där återförsäljningspriserna redan är låga.
Ju dyrare ett paket cigarretter är, desto större incitament att sluta röka. En del säger att det effektivaste sättet att få rökare att sluta med sitt missbruk, är att höja priset. Varje åtgärd för att minska rökningen är därför mer än välkommen, och viktigare - anser jag - än argument som stöder tobaksindustrin.
När det gäller smuggling anser jag, till skillnad från föredraganden, att detta förslag kommer att förhindra smuggling inom EU. Minimiskattenivåer i EU är förnuftiga och effektiva när det gäller att komma till rätta med smugglingens gissel. Kommissionens förslag är bra, och bör därför stödjas fullständigt.

Blokland
Herr talman! Det slår mig att det i Katiforis-betänkandet inte ges någon förklaring till det faktum att förslaget från Europeiska kommissionen om ändring av punktskattesatserna för tobak förkastas. Uppenbarligen går det inte att underbygga denna ståndpunkt. I detta nya förslag handlar det om en ändring av befintliga direktiv; den rättsliga grunden är således inte på tal. Anledningen till ändringen är bland annat att medlemsstaterna går miste om ytterst stora punktskatter på grund av bedrägeri och smuggling. Således fungerar den inre marknaden inte bra på den punkten ännu, och det är fråga om snedvridning av konkurrensen. Om skillnaderna mellan medlemsstaterna blir mindre kommer detta bedrägeri och denna smuggling att motverkas och förhoppningsvis till och med att försvinna. Dessutom kommer den nödvändiga höjningen av punktskatterna på tobak för vissa medlemsstater till följd av detta förslag inte att tillfoga hälsan någon skada. Av nämnda skäl kan jag välkomna ett minimipunktskattetryck på 57 procent. Ifall smugglingsförfarandena, som till och med tobaksfabrikanterna medverkar till, inte försvinner bör Europeiska kommissionen komma med kompletterande åtgärder.
Åtskilliga gånger har jag verkat aktivt för att avveckla subventionerna till tobaksodling. Maatens ändringsförslag kan jag därför stödja helhjärtat. Europeiska unionen är fortfarande inte särskilt trovärdig på den punkten. Å ena sidan motverkas tobaksbruket genom varnande budskap, förbud mot tobaksreklam och högre punktskatter, medan å andra sidan en miljard euro går upp i rök i form av tobakssubventioner. Att stödja tobaksodlarna att gå över till en annan form av odling som också subventioneras är en mycket generös lösning och förtjänar därför parlamentets stöd. Jag uppmanar därför rådet att stödja Europeiska kommissionens förslag och att inte ge efter för de påtryckningar som utövas av en eller två medlemsstater. Jag vill för övrigt invända mot att Folias har tillägnat sig sunt förnuft. Med lika stor rätt kan jag hävda att var och en har rätt till sin egen dumhet.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Utskottets för ekonomi och valutafrågor ståndpunkt om det förslag vi diskuterar, har förvånat mig. Det avviker avsevärt från parlamentets ståndpunkt 1996. Vid den tidpunkten uppmanade parlamentet kommissionen att lägga fram förslag till en uppåtriktad harmonisering av tobakspriserna, grundade på högre skattesatser i unionen av skäl som inbegrep skydd av folkhälsan, och att diskutera åtgärder för att minska möjligheterna för cigarrettillverkarna att manipulera priserna, genom att tillämpa vitt skilda priser före skatt i varje enskild medlemsstat. Det föreliggande förslaget från kommissionen är förenligt med denna ståndpunkt.
Detta är skälet till varför jag säger att jag blivit mycket överraskad av råden från utskottet för ekonomi och valutafrågor. Kommissionen gör det som parlamentet ville 1996, och därför är det underligt att kommissionens förslag inte godtas i betänkandet. De föreslagna ändringarna kommer att föra med sig en ökad konvergens hos skattesatserna inom Europeiska unionen, och därmed förbättra den inre marknadens funktionssätt, både nu och efter utvidgningen. De kommer också att minska incitamenten för skattebedrägerier inom unionen.
Något som är ännu mer överraskande - och Blokland har just tagit upp detta - är att man i förslaget till betänkande inte anger några skäl till varför man förkastar kommissionens förslag. Detta är det minsta kommissionen hade förväntat sig. Enligt det arbetsdokument som lades fram av utskottet för ekonomi och valutafrågors föredragande i juni, skulle huvudskälet vara att införandet av ett minsta skattebelopp på 70 euro för cigarretter utgör ett skift i riktning mot specifik beskattning, och skulle vara till nackdel för små- och medelstora tillverkare i de södra medlemsstaterna.
Jag vill verkligen betona att kommissionen inte anser det. Införandet av ett bestämt belopp i euro, ändrar inte punktskattestrukturen för cigarretter. De medlemsstater som påverkas av införandet av det bestämda beloppet, kommer att ha kvar den flexibilitet som gör att de för närvarande kan ange specifika och ad valorem- komponenter hos cigarrettbeskattningen, eftersom övriga bestämmelser förblir oförändrade.
Jag vill också påpeka att kommissionens förslag har fått ett brett stöd i rådet. Under förra veckans sammanträde i rådet (ekonomiska och finansiella frågor) kom medlemsstaterna enhälligt överens om en kompromisstext som utarbetats av det belgiska ordförandeskapet - en text som ligger tydligt i linje med kommissionens förslag. När det rör cigarrettbeskattning, utgör den viktigaste delen införandet av ett minsta skattebelopp på 60 euro, i ett första stadium, och 64 euro vid ett senare stadium, i stället för de 70 euro som kommissionen hade förslagit.
Antagandet av förslaget är också oerhört viktigt mot bakgrund av den kommande utvidgningen av unionen österut. Folias har helt riktigt gjort oss uppmärksamma på denna aspekt av förslaget. Det befintliga minimiskattekravet - den så kallade 57-procentsregeln - tillåter en högre grad av prismanipulering, och skulle i sig själv inte vara tillräcklig för att minska klyftan mellan skatte- och prisnivåerna i de nuvarande medlemsstaterna och kandidatländerna till en hållbar nivå.
En sådan situation skulle resultera i en betydande förlust av skatteintäkter för de nuvarande medlemsstaterna, särskilt när det gäller dem som delar gränser med kandidatländer. Kravet på ett minsta skattebelopp skulle föra med sig att detta inte händer, och se till att den inre marknaden fungerar på ett lämpligt sätt efter utvidgningen. Kommissionen är medveten om att uppnåendet av beloppen i euro kommer att kräva betydande insatser av de flesta kandidatländer. Kommissionen har därför föreslagit att rådet skall bevilja begränsade övergångsperioder för kandidatländerna, så att de skall kunna uppnå minimiskattesatsen.
Jag blev dessutom glad att se att de två parlamentsutskott som har antagit yttranden om förslaget, dvs. utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, med Maaten som föredragande, och utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, med Wieland som föredragande, godtog förslagets allmänna inriktning, efter ett antal ändringsförslag.
De flesta ändringsförslag som lagts fram i Maatens betänkande, har återigen lagts fram under denna sammanträdesperiod. Kommissionen delar i stort sett Maatens tankar om behovet av att i större grad uppmärksamma hälso- och sjukvårdspolitiken och bekämpa bedrägeri och smuggling. Jag kan inte förstå varför Katiforis inte kan godta argumenten avseende hälsofrågorna. Det är ett välkänt faktum - och jag är säker på att han känner till det - att 75 procent av rökarna började röka innan de var 18 år. Rapport efter rapport och undersökning efter undersökning bekräftar att priset, för unga personer under 18 år, är en avgörande faktor när det handlar om rökning.
Det gladde mig att både Stihler och Blokland stödde kommissionens ståndpunkt att det finns en direkt koppling mellan priset och den kvantitet som konsumeras, och att priset därför utan tvekan är en relevant faktor när det rör hälsan. Folias sade att om priset går upp, kommer man att köpa och röka billigare cigarretter. Enligt detta resonemang skulle man alltså också köpa dyrare cigarretter om priserna sänktes. Detta är något som inte är så märkligt i den verkliga världen. Därför är - med all respekt för Folias - hans resonemang inte verklighetsförankrat.
När jag nu besvarar parlamentets särskilda frågor, måste jag säga att jag inte förstår Wielands argument - jag avser fallets rättsliga aspekter - när han säger att växelverkan mellan mervärdes- och punktskatterna är olaglig. De påverkar naturligtvis konkurrensen och smugglingen, som vi alla känner till, men varför skulle denna var olaglig?
Hans utskotts ståndpunkt grundas på det gällande lagstiftningen. Han säger att det finns ett problem i samband med att cigariller av en viss storlek och karaktär borde betraktas som cigarrer och inte cigarretter. Jag har visst några med mig. Om du visade en vanlig medborgare i Europeiska unionen detta cigarillpaket, tog ut en av cigarillerna - som har samma storlek och vikt som en vanlig cigarrett - och frågade denne om den såg ut mest som en cigarrett eller en cigarr, skulle jag slå vad om 144 paket cigaretter och cigariller med Wieland, att denne vanlige medborgare i Europeiska unionen skulle betrakta den som en cigarrett.
De flesta ändringsförslag som lagts fram i Maatens förslag har återigen lagts fram vid denna sammanträdesperiod. Kommissionen delar i stort sett tankarna om behovet av att i högre grad ta hänsyn till hälso- och sjukvårdspolitiken. Men ändringsförslagen kräver inte att förslaget ändras. Enligt de befintliga granskningskraven, är kommissionen redan skyldig att ta hänsyn till de bredare fördragsmålen, inbegripet hälso- och sjukvårdsfrågorna. Ny utveckling, som t.ex. härrör från slutsatser som dras enligt WHO:s ramkonvention om bekämpning av tobaksmissbruk, kommer alltså automatiskt att beaktas vid en framtida granskning.
Kommissionen och medlemsstaterna har också vidtagit en rad initiativ för att bekämpa bedrägeri och smuggling, i enlighet med de slutsatser som dragits av högnivågruppen för bedrägeri inom punkskatteområdet.
För att sammanfatta: Av de skäl jag har angett, är kommissionen fortfarande övertygad om att förslaget är värdefullt, och den anser fortfarande att dess förslag är ett direkt svar på parlamentets egen ståndpunkt som uttrycktes 1996. Kommissionen uppmanar därför alla parlamentsledamöter som har en åsikt som avviker från kommissionens, att omvärdera sin ståndpunkt i denna fråga mycket noga inför morgondagens omröstning.

Wieland
Herr talman! Ärade kommissionär, ni har just visat fram ett exempel. Törs jag fråga om kommissionen är av den uppfattningen att det i bedömningen av tobaksprodukter, precis som i bedömningen av kommissionärer, inte handlar om förpackningen utan om innehållet?

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Kommissionen sätter alltid innehållet före formen. Men i detta sammanhang är formen viktig. Om man frågar en vanlig medborgare i Europeiska unionen: " Vad är detta? Liknar den en cigarrett mer än en cigarr?" Eftersom den har exakt samma storlek som en cigarrett, samma bredd och vikt, kommer denne att säga, utan någon som helst tvekan, " Den liknar en cigarrett" , och inte " Den liknar en cigarr" . Detta är även kommissionens åsikt.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Europieska rådets möten våren 2002
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om muntlig fråga (B5-0528/01) från Randzio-Plath för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens sammanfattningsrapport inför Europeiska rådets möten våren 2002.

Randzio-Plath
Herr talman! Europeiska rådets möte i Lissabon formulerade i mars 2000 en ny strategi för de kommande tio åren. Vi utgick då från mycket optimistiska ekonomiska siffror och trodde oss verkligen kunna organisera en hållbar tillväxt på minst 3 procent, en ekonomisk reform, full sysselsättning och en social inklusion.
I dag har vi ett svårt utgångsläge i och med att utvecklingen av den globala ekonomin har börjat gå i en annan riktning och att även EU, trots sin reformberedskap och de reformer som redan har genomförts, tvingas konstatera en ekonomisk nedgång. Därför växer sig frågan starkare nu än under förberedelserna inför det första toppmötet under våren i Stockholm: Hur tänker kommissionen fortsätta att driva den ambitiösa process som i fråga om innovation och kunskap skall göra EU till världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomiska punkt, där man är i stånd att bemästra de problem som jag har beskrivit?
Det finns nu än större skäl att ställa denna fråga inför toppmötet i Barcelona nästa år, för efter en tvåårig utvärdering av en sådan strategi måste vi nämligen få klarhet i på vilka områden medlemsstaterna och den europeiska politiken faktiskt har rättat sig efter de uppsatta kvantitativa och kvalitativa målen och i vilken mån det har varit möjligt att koncentrera åtgärderna och göra dem synliga. I medlemsstaternas budgetsatsningar kan man över hela ledet faktiskt konstatera samma ökade investeringar i forskning, utveckling och innovationer eller i att vidareutveckla IT-samhället.
De begränsade siffror som Europaparlamentet har tillgång till talar dessvärre inte det tydliga språk som vi hade önskat. Genom att handels-, finans-, sysselsättnings- och socialpolitiken samordnas på europeisk nivå förväntar vi oss nämligen att Lissabonstrategin och dess konsekventa genomförande skall ge ett synbart mervärde, ett mervärde som i klartext skall visa medborgarna vilka fördelar en europeisk politik har för dem och vilka konkreta förbättringar detta innebär för befolkningens levnads- och arbetsvillkor i EU. Det finns säkerligen även skäl att ställa frågan hur man skall göra för att uppnå de ambitiösa målen att öka investeringarna i EU. Hur har gränsöverskridande investeringar i infrastrukturen i praktiken gjorts synliga, förutom genom utlåtanden? Alla dessa frågor måste parlamentet ställa, för det är kommissionens uppgift att på toppmötet i vår lägga fram de förslag till fortsatta samråd för den närmaste tiden, vilket ju så småningom skall utgöra grunden för den ekonomiska politiken i EU och medlemsstaterna. I dessa tider av fallande ekonomi och inte minst med tanke på de negativa ekonomiska konsekvenserna av de fruktansvärda terrorattackerna den 11 september - detta är ju frågeställningar av en ny kaliber, på grund av det kraftigt minskade förtroendet från konsumenterna - måste vi även ställa följande fråga: Vad gör vi för att hindra en självuppfyllande profetia som säger att vi är på väg att halka in i en recession?
Sett ur den synvinkeln har kommissionen ett stort ansvar för bättre målorientering och större konkretisering på området handelsreformer, vilket inte enbart skall röra arbetsmarknaden utan även ge konkreta riktlinjer till övriga marknader, full sysselsättning och social inklusion. Samtidigt - här vänder jag mig till kommissionären - reses givetvis frågan om det inte är så att skatterna, som tyvärr fortfarande kännetecknas av nationell parallellitet i stället för av samordning, inte inverkar negativt på investeringarna i Europeiska unionen, särskilt då den gränsöverskridande investeringsverksamheten.
Herr kommissionär, parlamentet har ännu i dag inte fått klart för sig på vilket sätt Europaparlamentet egentligen skall bli delaktigt i den process som stundar inför det andra vårtoppmötet. Ännu är vi ingen samtalspartner i den makroekonomiska dialogen. Det finns fortfarande inga planer som berättar hur ett forum med alla inblandade skall upprättas inför Lissabonprocessen. Det finns verkligen skäl att undra om Europaparlamentet alls kommer att bli inblandat på ett adekvat sätt för att tillvarata medborgarnas intressen när prioriteringarna för handels- och strukturpolitiken i EU skall slås fast. Vi befinner oss verkligen i en situation där vi måste mobilisera alla krafter för att skapa optimism. Hur tänker ni göra detta genom syntesrapporten? Vilka arbetsmetoder tänker ni anamma och vilka riktlinjer tänker ni därmed ge?

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Som svar på frågorna från Randzio-Plath, vill jag först och främst säga att kommissionens sammanfattningsrapport inför Europeiska rådets möten våren 2002, just nu håller på att utarbetas. Enligt begäran från Europeiska rådet kommer man genom denna rapport att bedöma vilka framsteg som har gjorts i samband med Lissabonstrategins ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekter. Sedan toppmötet i Göteborg har de miljömässiga aspekterna blivit viktigare, och därför nämner jag dessa särskilt.
En del av denna bedömning kommer att ta upp de framsteg som har gjorts av rådet och parlamentet i förhållande till dagordningen för reformer från toppmötet i Lissabon. Bedömningen kommer att stödjas på de strukturella indikatorer som föreslogs av kommissionen i dess meddelande från den 30 oktober 2001. Som Randzio-Plath känner till, återspeglar dessa strukturella indikatorer på ett mycket noggrant sätt de framsteg som har gjorts, och kommissionen anser att det är ett värdefullt instrument. Målet med hållbar utveckling kommer att stödja bedömningen av varje del av denna strategi.
Sammanfattningsrapportens inriktning kommer också att vara beroende av det ytterligare arbete som utförs av parlamentet och rådet fram till årets slut. Det är därför litet tidigt att på detta stadium uttala sig specifikt om rapporternas innehåll och struktur. Jag håller emellertid med Randzio-Plath om att man i sammanfattningsrapporten måste ta hänsyn till den situation som förväntas råda vid tidpunkten för Europeiska rådets möte i Barcelona. Detta innebär, å ena sidan, den nya internationella situation till vilken hon har hänvisat och, å andra sidan, införandet av euron den 1 januari 2002.
Vid det nyligen hållna informella toppmötet i Gent, uttryckte återigen stats- och regeringscheferna och kommissionen sin vilja att med fasthet följa Lissabonstrategin för strukturell och ekonomisk reformering och social förnyelse, som ett svar på båda dessa faktorer, den nya miljön och införandet av euron. Man måste upprätthålla en fast linje och ett långsiktigt fokus i samband med dagordningen för reformer, särskilt mot bakgrund av den rådande ekonomiska avmattningen.
Den ekonomiska situationen i euroområdet och världen över, har gjort det nödvändigt att anpassa den ekonomiska politiken. Men att Europeiska rådet vid sitt möte i Gent bekräftade att man stöder stabilitets- och tillväxtpakten, har fört med sig en tro på att Ekonomiska och monetära unionens grundläggande politiska ram kommer att upprätthållas, och det har förvisso underlättat de nyligen gjorda anpassningarna av penningpolitiken. Detta visar att samordningen av den ekonomiska politiken fungerar.
Det finns trots det ytterligare utrymme för att stärka samordningen av den ekonomiska politiken i linje med förslagen som har lagts fram av kommissionen, i syfte att utveckla en gemensam bedömning av den ekonomiska situationen och lämpliga instrument inom den ekonomiska politiken. För att ge ytterligare kraft åt detta budskap, kommer Prodi denna vecka att skriva till parlamentet, rådets ordförande och stats- och regeringscheferna, och uppmana dem att arbeta vidare för att göra framsteg före toppmötet i Barcelona, när det gäller viktiga delar av Lissabonreformerna, såsom gemenskapspatentet och granskningen av telekommunikationsområdet, i linje med den befintliga tidsplanen, såväl som när det gäller en rad av förslagen om finansiella tjänster.
Genom sin karaktär omfattar sammanfattningsrapporten en stor del av kommissionens verksamhet. Ett antal av kommissionens tjänsteenheter deltar därför i utarbetandet av rapporten, och detta arbete övervakas på politisk nivå av en grupp kommissionärer som koncentrerar sig på frågor som har att göra med tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning och hållbar utveckling. Rapporten förväntas antas av kommissionen den 15 januari 2002, och den kommer att överlämnas till parlamentet samma dag. Genom att kommissionen överlämnar rapporten på ett tidigt stadium, kommer detta att göra det möjligt för de övriga institutionerna inom Europeiska unionen att avge sina synpunkter på rapporten i god tid, för att kunna bidra till Europeiska rådets arbete i Barcelona. Jag tror att det är exakt det som Randzio-Plath vill.
Till sist: När det gäller den öppna samordningsmetoden, är det ett huvudsakligt syfte - i samband med Lissabonstrategin - att utveckla indikatorer på medlemsstatsnivå och att utväxla bästa metoder och erfarenheter. Den tillämpas i linje med de principer som anges i vitboken om styrelseformer inom områden där lagstiftning enligt methode communataire, gemenskapsmetoden, inte är möjlig.
Jag hoppas att jag därmed har besvarat Randzio-Plaths frågor. Som jag har sagt vid tidigare tillfällen, kommer jag gärna och uttalar mig i hennes utskott, och diskuterar mer ingående vad kommissionen har för avsikt att göra vid toppmötet i Barcelona. Men det skulle vara bra om mina framtida diskussioner med utskottet för ekonomi och valutafrågor kunde äga rum efter den 15 januari, därför att då kommer både jag och parlamentet att ha tillgång till de handlingar som kommer att utgöra underlag för kommissionens insatser vid toppmötet i Barcelona.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill med detta inlägg å den liberala gruppens vägnar stödja den ståndpunkt som ordföranden för utskottet för ekonomi och valutafrågor har gett uttryck för i den här frågan.
Jag välkomnar att kommissionär Bolkenstein är villig att diskutera förslaget till sammanfattningsrapport, som bör utgöra grunden för diskussionen vid ett sammanträde, vilket vi hoppas kommer att få stor betydelse och som kommer att äga rum i den stad talmannen för detta sammanträde och jag själv kommer från. Vi har följaktligen ett särskilt intresse av att detta möte i Barcelona verkligen blir en framgång och att det blir ihågkommet som en verkligt viktig framgång när det gäller de åtaganden som unionen har tagit på sig sedan mötet i Lissabon förra året.
Jag vill betona en aspekt som såväl kommissionen som den liberala gruppen har understrukit en tid. Det handlar om behovet av att befästa och klargöra mekanismerna och målen för den ekonomiska och monetära politiken. Som ni vet råder det en viss förvirring - och det har förts diskussioner i såväl kommissionen som i plenum om eurons Europa (som kommissionären sade avslutas snart den sista etappen med cirkulation av sedlar och mynt), euron utanför euroområdet och även systemet för beslutsfattande om ekonomisk och monetär politik. Vi vet att situationen inte är särskilt tillfredsställande för närvarande och den nuvarande krisen understryker detta.
Vi hoppas att vi verkligen kommer att klara oss igenom den nuvarande situationen som vår kollega kommissionär Solbes mycket optimistiskt har upprepat flera gånger. Emellertid ser han sig tvungen att samtidigt ligga i underkant när det gäller den förväntade tillväxten.
Jag ville alltså betona den här aspekten och även nämna en annan faktor som kommissionären inte tog upp och som jag anser vara mycket viktig när det gäller åtagandena från Lissabon och den utveckling som har skett sedan dess: det handlar om utbildning och teknik.
I Lissabon fastställdes målet att vi år 2010 skall ha ett fullständigt konkurrenskraftigt samhälle, för att komma till rätta med den eftersläpning inom teknik och forskning som råder i jämförelse med Förenta staterna, vilket var den referenspunkt som fastställdes i Lissabon. Denna faktor måste även den tas med - anser jag - i sammanfattningsrapporten. Vid de efterföljande sammanträdena fanns denna fråga dock med.

Bolkestein
. (EN) Jag tackar Gasòliba i Böhm och Randzio-Plath för deras kommentarer. Jag betonar det faktum att de framsteg som har gjorts sedan toppmötet i Lissabon inte har varit tillräckliga. Inom området för finansiella tjänster, t.ex., har kommissionen för avsikt hålla ett sammanträde i februari nästa år, som en del av en översyn efter halva tiden, för att stimulera till ett större politiskt intresse av att fullända den inre marknaden och uppnå de svåra mål som vi satte upp i samband med Europeiska rådets möte i Lissabon.
Men jag betonar att vi inte har gjort det vi borde ha gjort. Det återstår avsevärda svårigheter, och vi måste använda mötet i Lissabon för att göra ytterligare framsteg. Det skulle vara bra om Ekofin-ministrarna var närvarande i Barcelona, så att de - på platsen - kunde göra vad medlemmarna i Europeiska rådet vill att de skall göra. Hittills har medlemmarna i Europeiska rådet gjort berömmande uttalanden, men när ministrarna måste ta itu med de aktuella frågorna, verkar den politiska viljan att försvinna i tomma intet. Om Ekofin-ministrarna vore närvarande vid mötet i Barcelona, kanske de kunde lösa dessa problem på platsen. När det gäller patent, har Europeiska rådet uppmanat rådet att fatta ett beslut före jul i år. Jag är inte optimistisk. Detta understryker behovet av att vi måste göra fler framsteg än vad som gjorts hittills.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.

Omställning av de fartyg och fiskare som var beroende av fiskeavtalet med Marocko
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0395/2001) av Miguélez Ramos för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om främjande av omställning av de fartyg och fiskare som fram till och med 1999 var beroende av fiskeavtalet med Marocko (KOM(2001) 384 - C5-0407/2001 - 2001/0163(CNS))

Miguélez Ramos
. (ES) Herr talman! Europaparlamentet ger kommissionen möjligheten att rätta till det förslag till förordning som den tidigare översände till parlamentet och rådet. Avsikten med det betänkande som fiskeriutskottet har antagit och som vi nu diskuterar är alltså att rätta till de stelheter som detta förslag innehåller och som gör att det inte fungerar som lösning på problemen för dem som drabbas av att fiskeavtalet mellan EG och Marocko inte förnyades.
Från det att fiskeavtalet med Marocko löpte ut den 30 november 1999 och tills det blev klart att ett nytt avtal inte skulle ingås kastades ägarna till mer än 400 fartyg och cirka 4 300 fiskare mellan hopp och förtvivlan så länge förhandlingarna mellan gemenskapen och Marocko fortlöpte.
Först den 26 mars 2001 meddelade kommissionär Fischler att man inte hade kunnat ingå ett avtal till fördel för de båda parterna. Från och med då fastställde gemenskapen målet att genomföra en omställning av den del av fiskeflottan som påverkas.
I detta förslag till förordning anpassar sig kommissionen till de riktlinjer som stakades ut vid Europeiska rådet i Nice den 7 december 2000. Vid detta toppmöte gav Europeiska rådet kommissionen i uppgift att föreslå ett särskilt åtgärdsprogram för omställning av gemenskapsflottan.
Jag vill klargöra att detta förslag till förordning inte anpassas till den drabbade sektorns behov. Kommissionen lägger återigen fram ett förslag vars syfte går oss förbi, och som inte på något sätt motsvarar en målmedveten åtgärd för att stödja en flotta och områden som genomgår en allvarlig kris. I stället för att hjälpa och bevara den största delen av flottan och dess ekonomiska verksamhet lägger kommissionen fram ett stelbent förslag. Om rådet godkänner förslaget utan ändringar kommer följden bli att man skrotar en flotta för vilken fartygsägarna och de lokala myndigheterna i dessa regioner funnit alternativ.
Det är därför det är nödvändigt att ändra förslaget till förordning för att den sektor som drabbats av att fiskeavtalet med Marocko inte har förnyats skall komma i åtnjutande av de åtgärder som planeras.
Fiskeriutskottet delar inte kommissionens vision om att skrota delar av flottan. Kommissionen skulle i stället kunnat koncentrera sig på befintliga möjligheter inom alternativa sektorer, såsom beredningsindustri, vattenbruk och i synnerhet marknadsföring av fiskeprodukter.
I kommissionens förslag utesluts på samma sätt sektorer som direkt påverkats av att avtalet inte förnyats, såsom fiskeindustrier som inte är direkt relaterade till fångstverksamhet. Företag på land har under den långa förhandlingsprocessen lidit ekonomisk skada som tvingat dem till justeringar av sysselsättningen och uppsägningar, vilket åsamkat dem stora förluster. Dessa företag står nu inför en lika osäker framtid som den flotta som de är beroende av.
Inför inställningen att skrotning är bästa lösningen har den berörda flottan och de regionala myndigheterna emellertid nått fram till muntliga kompromisser med fartygsägare från flera Maghrebländer för att kunna inrätta gemensamma företag. Enligt uppskattningar från sektorns sida innebär detta att ett hundratal fartyg ur den småskaliga flottan skulle kunna omlokaliseras med hjälp av den särskilda åtgärden, om den vore mer flexibel. I så fall skulle antalet skrotade fartyg minskas till 26. På detta sätt skulle man kunna upprätthålla en ekonomisk verksamhet som är av väsentlig betydelse för vissa områden och trygga en fortsatt verksamhet för fartygsägare och fiskare som vill fortsätta i branschen.
I korthet innehåller fiskeriutskottets ändringsförslag till förslaget till förordning följande punkter:
Förutom fartygsägare och fiskare inbegrips även fiskeindustrin på land, vars verksamhet var direkt knuten till avtalet med Marocko, på villkor att förlusterna överstiger 70 procent.
Villkoret att de drabbade måste ha erhållit ersättning under minst nio på varandra följande månader på grund av upphörande av fiske för att nu komma i åtnjutande av denna exceptionella stödåtgärd skulle utesluta många fartygsägare och fiskare som, ofta tillfälligt, funnit sysselsättning på annat håll i väntan på att ett nytt fiskeavtal med Marocko skulle slutas. Detta är ännu allvarligare om vi beaktar att dessa fartygsägare och fiskare inte hade förvarnats om att de skulle bestraffas för att ha ägnat sig åt annan verksamhet när det var dags för omställning.
Fiskeriutskottet förkastar även återbetalningskravet av stöd som erhållits för modernisering. Det inte rimligt att kräva återbetalning av det stöd som mottagits för modernisering av flottan eftersom det inte fanns något sådant villkor när stödet beviljades.
Kommissionen föreslår att man för skrotning, överföring till tredje land och definitiv omställning ökar det offentliga stödet till fartygsägarna med 20 procent. Fiskeriutskottet anser att även fiskarna bör kunna dra nytta av denna ökning på 20 procent.
Vi har även gjort en annorlunda fördelning när det gäller de belopp som har avsatts till denna exceptionella stödåtgärd. Vi har sänkt beloppen för skrotning av fartyg till minst 30 procent, inrättande av gemensamma företag får högst 35 procent av det totala beloppet och socioekonomiska åtgärder minst 35 procent. Denna ändrade fördelning kommer att göra att den exceptionella stödåtgärden kan genomföras på ett bättre sätt.
Avslutningsvis vill jag ta upp budgetaspekten. I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Nice i december 2000 föreslår kommissionen att ett anslag på upp till 197 miljoner euro beviljas för en särskild åtgärd. Kommissionen förslår även att flexibilitetsmekanismen skall användas under år 2002 och att motsvarande anslag förs över till rubrik 2 i budgetplanen för år 2002. Den besparing som har gjorts på grund av att avtalet med Marocko inte förnyades uppgår till 500 miljoner euro. Det är följaktligen logiskt att gemenskapen även är med och betalar kostnaden för omställning av flottan.

Fraga Estévez
Herr talman! Nu är det kanske sista gången som kammaren lyssnar till en diskussion om det avtal som vi kallade fiskeavtalet med Marocko under fjorton års tid. I och med morgondagens omröstning om detta betänkande skriver vår institution den sista kapitlet av en historia som har följt oss sedan augusti år 1987 när Europeiska unionen undertecknade sitt första fiskeavtal med Marocko, men som i Spaniens fall går nästan tjugofem år tillbaka i tiden.
Det finns fiskare och fartygsägare i gemenskapen vars verksamhet har varit nära sammankopplad med de marockanska fiskevattnen. Vi är i dag skyldiga att skriva klart denna sista sida med så mycket värdighet och ansvar som möjligt inför fiskerisektorn, som kommer att genomgå en aldrig tidigare skådad omställning av fisket.
Vi tackar kommissionen för de ansträngningar den har gjort under de två senaste långa åren för att den text vi kommer att rösta om i morgon inte skulle behöva skrivas. Inför denna oåterkalleliga situation måste kommissionens förslag vara solidariskt och kommissionen måste inse att en epok inte kan avslutas med att man prutar med dem som ivrigt väntar på denna förordning för att kunna fortsätta leva och arbeta. Beloppen är fullständigt rättfärdigade. Vi hoppas att även de övriga institutionerna inser detta behov.
De ändringsförslag som fiskeriutskottet har infört bidrar framför allt till att öka flexibiliteten så att gemenskapens solidaritet kan utnyttjas fullt ut av en flotta som är mycket olikartad och som under dessa två år ständigt har sökt efter utvägar på egen hand. Dessa stränga regler skulle kunna bidra till att dessa utvägar stängs.
Vår skyldighet är först och främst att anta detta betänkande för att på så vis skapa den rättsliga grund som är nödvändig för att man under andra behandlingen av budgeten skall kunna bemyndiga tillräckliga anslag för att finansiera omställningen. Denna plan innebär utan tvivel slutet för en del av denna historiska flotta, men den får inte bli slutet på fiskeförbindelserna med Marocko.
Det är omöjligt att tänka sig att Marocko verkligen vill vända ryggen till Europeiska unionen, bland annat för att vi delar på två hav och därmed är tvungna att vara grannar, och detta grannskap kan endast ge Marocko fördelar. Jag ber därför kommissionen att vara mottaglig och främja alla initiativ till fiskerisamarbete för ömsesidig vinning som kan uppkomma i framtiden.
Slutligen återstår det mig endast att tacka föredraganden för ett utmärkt genomfört arbete.

Lage
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Förslaget till rådets förordning om främjande av omställning av de fartyg och fiskare som är beroende av fiskeavtalet med Marocko, och om vilket Miguélez Ramos utmärkta betänkande handlar, förtjänar vårt förbehållslösa godkännande.
Förslaget visar att Europeiska unionen intresserar sig för en så sårbar och svag närings öde vars överlevnad faktiskt är avhängigt ett eventuellt förnyat fiskeavtal med Marocko. EU:s solidaritet fungerar och fortsätter att fungera. Detta för de misstrogna. Kommissionens förslag behandlar problemet med omställningen både ur en ekonomisk och ur en social synvinkel. Man har även lyckats få fram nya pengar för förslaget, 197 miljoner euro, vilket är jämförbart med de andra medel som anslås inom ramen för strukturfonderna.
I Portugal finns det 570 fiskare som får stöd inom ramen för detta program, 400 av dem bor i Sesimbra, en liten vacker fiske- och turistort inte alls långt ifrån Lissabon. Av dessa 400 som bor i Sesimbra är 150 redan äldre än 55 år, vilket gör att de kan börja ta ut förtidspension, eftersom det är svårt att omskola dem till någon annan syssla i den åldern. Då redarna har rätt att få en ökning med 20 procent, förhåller det sig inte lika med fiskarna, vilket jag anser vara en orättvisa.
Fiskarna kan få 10 000 euro under ett år om de inte ägnar sig åt någon annan verksamhet alls. Om det blir möjligt med en ökning med 20 procent, även om den är blygsam, kan summan höjas till 12 000 euro, vilket skulle göra det lite mer lockande. Förslaget har för övrigt en ganska sträng uppbyggnad, det borde vara mer flexibelt och låta staterna, i Portugals och Spaniens fall, anpassa det mer till förhållanden som faktiskt är ganska svåröverskådliga och som ibland inte passar in i förordningens trånga ram. En flexibilitet som dessutom borde tillämpas så att stöden som redan anslagits fram till årsskiftet 2001 inte skall räknas som stöd enligt artikel 4 i FFU som avser samhällsekonomiska åtgärder, och alla dessa rör Lissabon- och Vale do Tejo-regionen, det skulle vara bättre om de kunde spridas ut i andra program.
Slutligen, herr talman, ärade ledamöter, håller jag fullständigt med ledamot Miguélez Ramos betänkande till innehåll och förslag, vilka är lysande och förnuftiga, särskilt de som rör möjligheten att stödja den förädlingsindustri som var beroende av fiske. Det är ju ingen mening med att viss förädlingsindustri och försäljning som är beroende av fiske och som i detta fall blir mycket negativt påverkade inte skall kunna bli finansierade de också. Därför vill vi också uttrycka vår tacksamhet med ledamot Miguélez Ramos betänkande.

McKenna
Herr talman! Det gläder mig att kunna informera kammaren om att FN:s fiskbeståndsavtal kommer att träda i kraft den 11 december. Detta är ett resultat av den 30:e ratificeringen av Malta, skamligt nog utan några ratificeringar av EU.
För att gå vidare till Marocko, kommer Gruppen De gröna att rösta emot detta förslag, inte därför att vi motsätter oss ersättning till arbetslösa fiskare, utan därför att vi motsätter oss detta specifika paket.
För det första ger det bara ökade bidrag till vissa personer, dvs. de som var beroende av fiskeavtalet med Marocko. Detta är diskriminerande gentemot andra fiskare och fartygsägare. För det andra kommer detta att finansiera ännu fler fartygsöverföringar till tredjeländer, inbegripet bekvämlighetsflagg, och det finns ännu inga kontroller för att förhindra detta. För det tredje anger det ett mycket dåligt prejudikat, om vi varje gång ett avtal kollapsar, eller om det uppstår helt förutsägbara problem, beslutar att dela ut enorma belopp av skattebetalarnas pengar. Det är tydligt att man måste ta itu med problemen i samband med fiskeavtalen. Marocko kommer först, men det återstår fler länder.

Jové Peres
Herr talman! För det första vill jag tacka Miguélez för det utmärkta arbete som hon har genomfört. Hennes kvaliteter blir än mer märkbara eftersom det handlar om en mycket traumatisk fråga: den stora del av befolkningen i Portugal och i de spanska regionerna Galicien, Andalusien och Kanarieöarna som är beroende av fisket.
Det handlar om att mildra effekterna på bästa möjliga sätt, vilket jag anser vara - ursäkta uttrycket - som en krönika om en förestående död. Min grupp har redan påtalat de risker som skulle uppstå om man inte kopplar ihop fiskeavtalet med Marocko med associeringsavtalet. I dag kan jag bara konstatera att Kungariket Marocko inte har visat den samarbetsvilja som anstår en handelspartner.
Utskottet skall ha erkännande för den ansträngning den har gjort för att mildra följderna av att avtalet med Marocko inte blev av, men jag kommer inte att upprepa vad som redan har sagts. Det räcker med att till exempel nämna föredragandens och Fragas inlägg för att inse att fiskeriutskottet avsevärt har förbättrat kommissionens förslag och gjort det mer rättvist.
Det återstår mig endast att begära, och min grupp kommer att göra detta, att parlamentet antar fiskeriutskottets betänkande som har utarbetats av Miguélez vid omröstningen i morgon och att man tilldelar tillräckliga anslag till genomförandet av åtgärderna i detta betänkande när det väl har antagits. Jag betonar starkt att flexibilitetsmekanismen är mycket viktig.
Ärade kolleger! Det skulle vara höjden att - för att ta ett exempel - att en region från mål 1, som är den grupp som har allra högst arbetslöshet i Europeiska unionen och som dessutom utsätts för konsekvenserna av den konkurrens som har uppstått på grund av mycket fördelaktiga avtal som vi har beviljat Marocko för fruktproduktsektorn, det skulle verkligen vara höjden om denna region, som lider av konsekvenserna av en hård omställning till följd av att avtalet med Marocko inte förnyades och på grund av att man snålar med budgetmedel, även blir utan strukturstöd.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Eftersom det är sent kommer jag att försöka fatta mig kort och koncist. För det första vill jag gratulera vår fördragande, Miguélez, för hennes goda arbete trots den rådande brådskan.
Jag vill även gratulera alla i fiskeriutskottet för det arbete som har genomförts. Tillsammans har vi lyckats vara situationen vuxen: föredraganden, författarna till ändringsförslagen, de som har gjort det möjligt att nå kompromisser och de ledamöter som har stött oss, och jag tackar samtliga för deras förståelse och solidaritet.
Det brådskande förfarandet gör, som jag sade, att man alltid blir tvungen att påskynda arbetet mer än önskvärt, men trots detta är resultatet mycket positivt.
Nu hoppas jag att kommissionen beaktar de viktiga förbättringar som fiskeriutskottet har infört i kommissionens förslag. Jag vill betona utökningen av stöden, den bättre täckningen och framför allt, den flexibilitet som har införts för tillämpningen av de olika åtgärderna.
För det andra vill jag ta upp finansieringen av denna plan, även om detta egentligen inte faller inom vårt utskotts område. Rådet tog på sig ett politiskt åtagande på allra högsta nivå i Nice - på stats- och regeringschefsnivå - gentemot de personer som drabbas av den dramatiska situation som har uppstått efter misslyckandet i förhandlingarna med Marocko.
Jag anser att även Europeiska kommissionen har varit situationen vuxen, vilket den skall ha erkännande för: andvändningen av flexibilitetsmekanismen och de 197 miljoner euro som kommissionen föreslår för finansieringen visar på det. Jag gratulerar kommissionen till detta.
Jag ber nu parlamentets budgetutskott och rådet att stödja Europeiska kommissionen och Europaparlamentets fiskeriutskott, så att de kan nå den kompromiss som krävs för att anslå de föreslagna 197 miljonerna euro som är absolut nödvändiga för detta ändamål.
Vi har ett politiskt åtagande, ett positivt yttrande från parlamentets fiskeriutskott och vi begär kraftfullt att det genomförs.

Figueiredo
Herr talman! Det är mycket viktigt att detta betänkande antas, så att ett beslut kan fattas vid nästa ministerråd om fiskefrågor om ett program för strukturomvandling av flottan som var verksam i Marocko och som står stilla sedan slutet av 1999, vilket har drabbat portugisiska och spanska fiskare och redare och befolkningen i de områden där de bor. Och att stillaståndsersättningen upphör före årskiftet. Den centrala frågan är naturligtvis finansieringen med 197 miljoner euro för strukturomvandlingsprogrammet som bör inledas i januari 2002, vilket bör förbättras enligt förslagen i ledamot Miguélez Ramos betänkande. För vår del anser vi det förslag godtagbart som kommissionen gav om att man skulle använda ett flexibelt instrument vid budgetarbetet och vi beklagar att frågan inte har besvarats tydligare vid Europaparlamentets första budgetbehandling, då beloppen följde linjerna och man bad om ett flexibelt instrument som dessutom fiskeriutskottet hade föreslagit, och som vår talman nu påminner oss om. Därför är det viktigt att nästa råd som rör budgeten gör slut på blockeringarna och tar hänsyn till dessa förslag och skapar en adekvat lösning då strukturomvandlingsprogrammet för flottan träder i kraft i början av nästa år.

Langenhagen
Herr talman, herr kommissionär! Det är sent, men vi är vakna, väldigt vakna till och med. För larmklockorna ringer, än är den gordiska knuten inte löst, men jag hoppas att parlamentet inte ger upp. Vad handlar detta om? Det handlar om arbetstillfällen och EU:s anseende bland de europeiska medborgarna.
Tack vare vår kollega Daniel Varelas brådskande fråga har vi i kväll tillfälle att diskutera en fråga som är precis lika brådskande som problematisk. Det handlar om den öppna och ärliga hanteringen av de konsekvenser som har uppstått på den iberiska halvön efter de strandade förhandlingarna med Marocko.
Nakna fakta lägger man snabbt fram: Sedan november 1999, har vi fått höra, har EU-flottan - i praktiken havsfiskare från Spanien och Portugal - inte längre tillgång till bestånden utanför den marockanska kusten. 4 300 fiskare fördelade på 400 fartyg förväntar sig att den skadeersättning som löper ut i december 2001 skall fortsätta att utbetalas, vilket Miguélez Ramos så övertygande har framställt. Bakom siffrorna döljer sig människor, familjer och hela samhällen i ett traditionellt yrke som nu måste få tillgång till ett framtidsperspektiv. Perspektiv innebär emellertid inte att man inskränker sig enbart till ett ekonomiskt stöd. Snarare måste vi - och härmed bjuder jag även kommissionen och rådet ombord - lyckas utarbeta ett omfattande och övertygande koncept vars mål det är att skapa ett minskat, men i gengäld ekonomiskt fiske, eller ett alternativ till detta.
Jag ser föreliggande betänkande som en ny direkt hänvisning till hur extremt viktigt och nödvändigt reformarbetet är för att nå en gemensam fiskeripolitik i EU, ett arbete som för närvarande engagerar oss alla. Det är ingen tillfällighet att enstaka slagord - yttre förbindelser, handelsavtal, avveckling av kapaciteter samt omfattande omstrukturering - går som en röd tråd genom arbetsdokumentet om reformen. Snarare är det så att den rådande situationen i Spanien och Portugal visar oss att det är hög tid att få ihop ett paket som verkligen förtjänar namnet reform.
Detta får inte handla om att degradera medlemmar av en stolt yrkeskår till rena mottagare av allmosor. Något sådant får vi som värdegemenskap inte tillåta. Jag antar att den sjunkande avkastningen har fått oss att inse vilken stor utmaning detta är. Låt oss nu gemensamt hitta fram till rätt åtgärder och låt oss visa den flexibilitet som föredraganden och övriga kolleger efterlyser.

Cunha
Herr talman! Kommissionens förslag är positivt men det behöver förbättras. Jag understryker tre aspekter i sammanhanget: Den första är att den stränga tillämpning enligt förslaget till förordning av de procentsatser för anslagen som skall gälla för varje typ av åtgärd inte är meningsfull. Det som skulle vara meningsfullt vore, inom de totala anslagen med tydliga regler, att ge varje medlemsstat utrymme att använda anslagen i förhållande till sina behov. I t.ex. fallet med Portugal, att minska anslagen för destruktion av fartyg och öka anslagen för återuppbyggnad av några av dessa fartyg och den sociala delen.
I andra hand borde sådana anslag också innefatta anslag för en ekonomisk omställning av de områdena som drabbats mest av fisket och inkludera sidoverksamhet i dessa kompenserande åtgärder, t.ex. förädlingsindustrin. Detta skulle redan från början innebära att den finansiella ramen förstärktes, vilket tyvärr inte har skett i det här förslaget från kommissionen, och ändå diskuteras nu en del problem som rör det budgetmässiga förfarandet.
Den tredje aspekt som jag skulle vilja understryka är, att i kommissionens ögon är avsikten med detta stöd i huvudsak att avsluta det kapitel i den gemensamma fiskeripolitiken som avtalet med Marocko var, utan att som jag ser det man tvingar till ansträngningar för att öka de ländernas möjlighet till fiske i tredje lands vatten, eller planerar åtgärder, som också de bör påtvingas för att underlätta för dessa företag att bli mer internationella.
Fiskeriutskottet gjorde några ändringar, och jag skulle vilja hylla föredraganden som har arbetet mycket för dessa. Vi själva har också försökt bidra med ändringar som kan råda mycket bot på de brister som förslaget har. Som kollegan Fraga Estévez sagt så hoppas jag, eftersom det inte fanns någon politisk kapacitet att förhandla då det hade behövts, att de svar vi nu ger till de drabbade fiskarna blir värdiga. Jag hoppas att denna församling godkänner fiskeriutskottets förslag och att rådet sköter sitt arbete.

Bolkestein
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att tacka och gratulera Miguélez Ramos, vice ordförande för fiskeriutskottet, till hennes betänkande om denna oerhört viktiga förordning, som syftar till att underlätta omställningen för de tusentals fiskare och hundratals fartyg, vars verksamhet plötsligt har inställts, på grund av att det inte varit möjligt att sluta ett nytt fiskeavtal med Marocko.
Förutom de tillgängliga befintliga instrumenten, har gemenskapen beslutat att göra en särskild insats i dubbelt syfte. För det första, rådets förordning som har som mål att vidga de befintliga bestämmelsernas räckvidd och, för det andra, ytterligare medel till en särskild åtgärd. Samtidigt som förslaget till ytterligare medel för närvarande diskuteras av budgetmyndigheten, inriktas dagens debatt på lagförslaget. Kommissionen välkomnar det faktum att det brådskande förfarandet bör göra det möjligt att anta förordningen före november månads slut, i stället för december månads slut.
Betänkandet omfattar 18 ändringsförslag, som kan grupperas i ett fåtal kategorier, som jag nu skall gå igenom. Den första gruppen består av ändringsförslagen 1, 2, 5, 10, 11 och 13. Kommissionen anser inte att företagen på land - dvs. fiskberedningsindustrin, såväl som företag som utför fartygstjänster - bör främjas av den nya förordningen, vilket också gäller för kustregionerna i sig själva. Det är faktiskt så att det redan finns regionala utvecklingsprogram, och de branscher som behöver ställas om, eller de kustsamhällen som behöver bredda sin verksamhet, bör dra nytta av Europeiska regionala utvecklingsfonden och Europeiska socialfonden. Vattenbruks- och fiskberedningsnäringen bör dra nytta av fonden för fiskets utveckling.
Den andra gruppen av ändringsförslag består av ändringsförslagen 3 och 4. Kommissionen anser inte att alla fiskare och fartygsägare som fått ersättning under 2000-2001, oaktat hur länge sedan det var då verksamheten faktiskt upphörde, bör dra nytta av den nya förordningen. Därför har en minsta ersättningsvaraktighet, som ett enkelt kriterium, förslagits, och en varaktighet på nio månader har ansetts som en skälig kortaste tid. Hittills har dessutom inga bevis lagts fram för att en sådan varaktighet skulle straffa dem som har försökt att hitta alternativ sysselsättning och som fortfarande befinner sig i en svår situation.
Den tredje gruppen består av ändringsförslagen 6, 7 och 8. Med hänsyn till åldern hos de fartyg som skall dras in, har kommissionen föreslagit att minska minimiåldern till fem år, när det gäller export av fartyg. Alla andra bestämmelser bör behållas. Kommissionen har dessutom föreslagit att ackumuleringen av stöd till nybyggnation bör förhindras genom bidrag som ges när man drar in ett fartyg. Varje form av alternativ bestämmelse skulle strida mot en sund förvaltning av allmänna medel, och kommissionen kan därför inte stödja dessa ändringsförslag.
När det gäller ändringsförslagen 9 och 12, betonar kommissionen att socialt stöd till fiskare redan finns tillgängligt i den befintliga förordningen. Kommissionen kan ändå stödja en höjning av detta stöd i den nya förordningen. Spanien och Portugal bör emellertid garantera att en sådan höjning av stöden inte skapar en snedvridning i förhållande till motsvarande sociala stöd som kan finnas tillgängliga för arbetstagare inom andra branscher i samma medlemsstater.
Jag tar nu upp ändringsförslagen 14 och 15. De ytterligare medlen är inte strukturella medel. Kommissionen har möjlighet att ange vissa bestämmelser i samband med tillhandahållandet av dessa. Dessa bestämmelser bör vara i linje med de aktuella prioriteringarna, vilket är detsamma som skrotning av överflödiga fartyg och även sociala åtgärder. Ingen " anpassning" eller " ändring" bör tillåtas.
Vi har sedan ändringsförslag 16. Kommissionen anser att stöd till ett gemensamt företag i fiskebranschen är ganska riskfyllt. Två rättsliga föreskrifter begränsar denna risk: för det första en bankgaranti och, för det andra, en delvis fördröjd betalning (dvs. efter två år av tillfredsställande verksamhet). Budgetbestämmelserna för användning av ytterligare medel innebär en uppluckring av den andra föreskriften, men kommissionen är beredd att låta sin ekonomiska risk vara kvar på samma nivå. Den har därför lagt fram förslag om att balansera denna förlust genom att höja bankgarantin till 40 procent av stödet. Men detta är en rent mekanisk beräkning.
Vi har sedan ändringsförslag 17. Om budgetmyndigheten beslutar sig för att öronmärka alla ytterligare medel till den särskilda åtgärden under budgetåret 2002, bör ordalydelsen i denna artikel vara oförändrad. I annat fall måste den anpassas i vederbörlig ordning.
Till sist har vi ändringsförslag 18, som inte får några praktiska följder. Ordalydelsen i artikel 7 bör förbli förenlig med ordalydelsen i motsvarande artiklar i förordning (EG) nr 2792/1999.
Sammanfattningsvis godtar kommissionen ändringsförslagen 9 och 12, och min kollega, kommissionär Fischler, kommer att rekommendera rådet (fiske) att det skriver in dem i den nya förordningen.
Ändringsförslag 17 kan övervägas, beroende på det beslut som fattas av budgetmyndigheten.
Jag talade på min kollegas, dvs. kommissionär Fischlers, vägnar - och jag är säker på att han kommer att ta itu med alla frågor som jag inte kunde besvara.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 23.20.)

