Parentation
Talmannen
Till att börja med tvingas jag meddela er den sorgliga nyheten att vår kollega, Günter Lüttge, avled i går efter en svår sjukdom. Lüttge blev ledamot av Europaparlamentet 1989 och var framför allt aktiv inom transportpolitikens område. Kolleger, jag föreslår att vi håller en tyst minut till hans minne.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Adam
Herr talman! Med hänvisning till den text som antogs i går och frågan om mänsklig kloning, står det att läsa under punkt 8 i den engelska versionen, elfte stycket: "tar i beaktande att varje tillfälligt utskott inrättat av detta parlament...". Det står i själva verket inte att ett sådant utskott bör inrättas. Skulle vi kunna få lite vägledning angående vad ordförandeskapet kommer att göra i fråga om just detta avsnitt i resolutionen?

Talmannen
Jag skall lägga fram detta för ordförandekonferensen, herr Adam. Ni kommer att hållas informerad.

Bowis
Herr talman! Mitt namn tycks inte finnas med på gårdagens närvarolista trots att jag faktiskt anmälde mig.

Talmannen
Herr Bowis! Detta kommer att rättas till.

Ford, Glyn
Herr talman! För att följa upp den synpunkt som framlades av Adam, så förmodar jag att ni kommer att avlägga rapport angående resultatet under början av minisessionen. Och om det föreligger ett förslag angående inrättandet av ett tillfälligt utskott så måste naturligtvis kammaren rösta om detta.

Talmannen
Så kommer att ske, herr Ford.
(Protokollet justerades.)

Utvärdering av Europeiska året för livslångt lärande (1996)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0200/2000) av Gutiérrez Cortines för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott om kommissionens rapport till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om genomförandet, resultaten och den övergripande utvärderingen av Europeiska året för livslångt lärande (1996) framlagd i enlighet med artikel 8 i Europaparlamentets och rådets beslut nr 2493/95/EG (KOM(1999) 447 - C5-0205/1999 - 1999/2163(COS))

Gutiérrez Cortines
 Herr talman! Rapporten om Europeiska året för livslångt lärande är en handling som till synes saknar betydelse, men denna handling har emellertid avslöjat djupa luckor och allvarliga brister i det europeiska utbildningssystemet.
Det handlade om ett år av spridning och främjande som gensvar på Luxemburgmötet och andra möten, vid vilka man har lagt mycket stor vikt vid utbildningen som ett medel för att integrera européerna i arbetslivet, oberoende av ålder. Rapporten har i första hand visat på att när man lägger pengar på utbildning så mångdubblas dessa pengar. De länder som har visat sig angelägna att delta har fyrdubblat sin budget. Det vill säga, de pengar som investeras i utbildning är de pengar som ger bättre resultat eftersom de mångdubblas och inte ger upphov till svindel eller liknande.
I andra hand har Europeiska året för livslångt lärande klart och tydligt visat på de svårigheter som kommissionen har när det gäller att informera, ge svar och visa öppenhet. Det har varit praktiskt taget omöjligt att samla in all nödvändig dokumentation, delvis för att länderna till synes inte tillhandahåller denna, och delvis för att det inte finns något förfaringssätt för att samla in informationen på ett lätt och smidigt sätt.
Därför har vi omvandlat rapporten till ett betänkande och till en samling rekommendationer gällande de kriterier som det livslånga lärandet enligt vår uppfattning bör uppfylla. Vi har funnit att kriterierna till stor har sammanblandats, något som till viss del har orsakats av rådet; förslaget till Året för livslångt lärande som kommissionen offentliggjorde var av mycket högre kvalitet. Det är självklart att det måste finnas mycket mer öppenhet inom utbildningen. Emellertid så blandar man ihop integreringsutbildning, språkundervisning och utbildning och fortbildning för äldre med den yrkesinriktade utbildningen. Resultatet blir en förvirrad röra som det är omöjligt att göra någon utvärdering av, det är inte heller möjligt att bedöma kvaliteten eller få kunskap om bra arbetsmetoder.
Vi begär en reglering och en klar urskiljning av utbildningsmålen. Integreringsutbildning för invandrare är ju uppenbart inte detsamma som omskolning, utbildning för övergång till arbetslivet eller vidareutbildning inom ett yrke, förutom många andra aspekter. Därför har vi efterfrågat en ökad öppenhet och en bättre organisering av hela utbildningssystemet. Vi uppmanar också till en utökad utbildning och fortgående vidareutbildning för undervisningspersonal. Det står klart att om vi anser att det livslånga lärandet enbart vänder sig till icke-kvalificerad personal, bryr vi oss inte om vidareutbildning av universitetspersonal och personal vid yrkesskolorna. De måste vara ett kunskapens moderskepp och de måste förmedla denna information till samhället.
Slutligen har vi uppmanat om att det öppet redovisas var de pengar som har avsatts till utbildning från strukturfonderna går, pengar som inte kontrolleras på något sätt. Enligt vår åsikt är denna fråga av central betydelse. Vad som inte får ske är att Europa ägnar så lite uppmärksamhet åt utbildningen att utbildningsfonderna används till andra ändamål. Ett av den europeiska historiens stora problem härrör från att när samhällsklasserna efter lång kamp har arbetat sig upp och lyckats integrera sig i de styrande klasserna, har de anammat aristokratins defekter, de har slutit sig inom sig själva och glömt bort vikten av själva utbildningen och kampen för en varaktig kunskap.
Vi har ett aristokratiskt Europa som inte vill oroa sig för utbildningen, och vi har fastnat i ett slags stolthet över att vara européer. Vi anser att det är tillräckligt att vara en europeisk medborgare, och vi tänker inte på att om vi vill ha forskare, om vi verkligen vill ha ett konkurrenskraftigt Europa, måste vi tillvarata våra mänskliga resurser. Europa måste bli medvetet om att ett av de grundläggande syftena för dess existens är att, trots subsidiaritetsprincipen, utbilda människorna och hjälpa dem att ta hand om sig själva och om sin egen framtid.
Därför är ett Europa som bara tänker på sina egna intressen, ett bidrags-Europa, ett Europa som har en lärarkår som bara vill minska antalet undervisningstimmar, ett Europa som blandar ihop den fackliga politiken med utbildningspolitiken, ett Europa som oroar. Jag tror att vi måste omvärdera vårt intresse för utbildningen, för det vi talar om är människorna och vår framtid.
(Applåder)

Klaß
Herr talman, ärade damer och herrar, kära kolleger! Vi har nu betänkandet framför oss, och det är förvisso - som föredragande Gutiérrez-Cortines påpekade - för att åstadkomma förbättringar. Men jag anser också att vi bör utnyttja den här förmiddagens debatt till att än en gång stärka medvetandet och på nytt rikta vår uppmärksamhet mot lärandet.
Alla gläds vi över vår tids landvinningar: resor, Internet, mobiltelefon, direktsändningar på TV från andra sidan jordklotet, som vi nu under de olympiska spelen i Australien får uppleva än en gång. De är alla landvinningar, men även indicier på den tid och det samhälle vi lever i, informationsåldern, informationssällskapet, vetenskaps- och teknikåldern, globaliseringen, för att bara nämna några av deras namn. Utmärkande för dem alla är det enorma tempot och de enorma dimensionerna av de pågående förändringarna, ja revolutionerna som har utlösts och kommer att utlösas i fortsättningen av de nya kunskaperna. Spridningen av informationen, av kunskaperna sker i dag mycket hastigare och i större grad än för bara några år sedan. Människor måste förberedas på den fascinerande karusellen av förändringar som inger svindelkänslor.
Redan i tidig ålder, det vill säga i skolan, heter det: att lära för livet. I dag rymmer denna sats endast halva sanningen, och så får det inte förbli. För omvandlings- och förändringsprocesserna i samhället, i arbetslivet, i vår omvärld upphör inte på långa vägar efter skolan eller efter utbildningen, utan består och förstärks då ännu mer. Människan måste därför lära sig att ställa krav på sig själv och rikta in sig på ett livslångt lärande. Endast på det sättet kan vi alla i framtiden ta del av vår tids positiva landvinningar, det vill säga hävda oss i livets konkurrenssituationer med allt snabbare förändringar - om det är privat eller inom yrket - utnyttja möjligheter och vara med och skapa sådana.
För att skapa ett genombrott för denna insikt i hela Europa, utropades år 1996 till Europeiska året för livslångt lärande. Med relativt små finansiella medel i form av 8,4 miljoner ecu från Europeiska unionens sida uppbringades tillsammans med partnerskapsländerna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, Lichtenstein, Schweiz och Norge sammanlagt 34 miljoner ecu till projektet som väckte stort gensvar. På flera kongresser, seminarier och PR-arrangemang fördes konstruktiva diskussioner om alltifrån nödvändigheten av och möjligheterna för ett nytänkande till ett livslångt lärandet på alla områden i samhället. Det är möjligheter - i synnerhet för Europa och den europeiska integrationen - som vi kan få ta del av: kunskaper i andra språk, om andra kulturer, andra levnadssätt, allt det som är så viktigt för oss när Europa skall växa samman.
Europeiska året för livslångt lärande var ett tankeväckande initiativ som måste drivas vidare och stärkas.

Lage
Herr talman! Ärade ledamöter! Enligt den traditionella uppfattningen om utbildning upphörde studentens lärande i slutet av skoltiden. Förvisso fanns det en liten elit som fortsatte att skapa och att förmedla eller erövra ny lärdom och nya kunskaper. Men för den stora majoriteten innebar avskedet från skolan slutet på det formella lärandet.
Saker och ting har förändrats radikalt. Skoltiden har utvidgats och förlängts. Det har uppstått nya källor till kunskapsinhämtning och utbildning. Den som inte hänger med i denna rörelse, dessa nya krav, löper risken att marginaliseras, sänka sitt yrkesvärde, förlora sin sociala status och få ett fattigare intellektuellt liv. Det sägs nu mycket riktigt: vi är på väg in i ett kunskapssamhälle. Men den store filosofen Nietzsche varnade oss: "Det är omöjligt att skapa en civilisation grundad på kunskap", sade han. Varningen bör leda till eftertanke. Även om det i dag inte finns något alternativ till vetenskapsutvecklingen, så kan inte det livslånga lärandet, när vi ökar våra kunskaper och information, reduceras till ett simpelt inhämtande av användbar kompetens, utan det måste ingå i en kultur, i en samling av värden som ger mening åt människans samhällsliv. Den livslånga utbildningen och lärandet har alltså blivit en viktig faktor som länderna inom utbildningsorganen och städerna inte längre kan underskatta.
Därför utgör Europeiska året för livslångt lärande en viktig milstolpe och ett symboliskt ögonblick i européernas erövring av vetenskapen i denna nya verklighet. Den teoribildning som föregick och följde det europeiska året och det intresse som väcktes i skolor och medborgarorganisationer har varit ett viktigt bidrag till dess genomförande. Det livslånga lärandet har definitivt gjort sitt inträde i politikernas, pedagogernas och företagarnas språk. Och ännu viktigare, i det gemensamma språket. Det livslånga lärandet har blivit ännu ett instrument för att kämpa mot skolmisslyckande, övergivandet av skolan och analfabetismen. Det är alltså i dag ett gott skäl. Därför var detta initiativ värdefullt, lägligt och fruktbart. Dess syften har uppnåtts, det som saknades i pengar har kompenserats genom mobiliseringen av den goda viljan och av den uppslutning det har fått. Gränsen mellan den första utbildningen och senare utbildningsperioder är i dag passerad. Utbildning...
(Talmannen avbröt talaren.)

Gasòliba i Böhm
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag vill uttrycka ett stöd från den liberala gruppen för vår kollega Cristina Gutiérrez-Cortines rapport som, vilket hon själv har nämnt i förordet till denna, inte är och inte bör betraktas enbart som en rapport under behandling, en avstämning av genomförandet av det Europeiska kampanjåret 1996 för livslångt lärande, utan som en analys som hjälper oss att utforma en rad förslag om hur utbildningsdimensionen inom de olika områdena borde vara, däribland inklusive ett livslångt lärande, en yrkesinriktad utbildning och teknisk undervisning, vilka man bör ägna särskild uppmärksamhet.
Detta sammanfaller med de idéer som uttrycktes för några månader sedan vid Europeiska rådets toppmöten i Lissabon och i Feira, där samtliga medlemsstater förband sig att på gemenskapsnivå utveckla en rad åtgärder för att Europeiska unionen under detta årtionde skall kunna bli ett ledande samhälle på internationell nivå och uppnå de konkurrensnivåer, speciellt inom de tekniska områdena, som det nordamerikanska samhället har för närvarande.
Den springande punkten i processen för att uppnå denna kompetensnivå ligger just i lärandet, i utbildningen och i ett samhälle med en nivå av överlägsenhet som gör det möjligt att tillhandahålla den nödvändiga grundvalen för utveckling inom de tekniskt mer utvecklade och avancerade områdena inom vetenskaplig och teknisk innovation.
Cristina Gutiérrez Cortines rapport visar, som hon själv också har nämnt i dag, på den obalans mellan gemenskapsnivå och nationell nivå som alltjämt finns inom utbildningsområdet. Det vill säga, å ena sidan vill man ha gemenskapsåtgärder på utbildningsnivån, men å andra sidan motsätter sig medlemsstaterna att lämna över sitt ansvar och upprätta ett verkligt samarbete på utbildningsnivån. Det är sant att det finns några program som alltid tjänar som referenser, till exempel Sokrates- och Leonardo-programmen, men just när det gäller dessa program måste vi konstatera att det saknas tillräckliga resurser för att de skall få den bredd och den betydelse som vi skulle önska att de hade.
Därför, mina damer och herrar, för att avsluta, rekommenderar jag er att ni läser punkterna 16, 17, 18, 19, 23 och 24 med speciell uppmärksamhet. Dessa punkter utgör en bra vägledning för uppnåendet av förbättrade undervisningsnivåer på gemenskapsnivå.

Echerer
Herr talman! Jag vill börja med att gratulera vår föredragande till hennes utmärkta insats och det fina samarbetet med utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Filosofiska texter, litterära texter och även traditionen förmedlar att man aldrig blir fullärd. Initiativet "livslångt lärande" var ett klokt beslut och ett riktigt initiativ för att möta 2000-talets krav, för att kunna ställa sådana krav.
Hittills har tiden för bildning och utbildning i huvudsak förlagts till de första faserna i livet. Värdet av ett livslångt lärande kan dock inte begränsas till områdena bildning och utbildningspolitik. Framgången med detta hänger till stor del samman med arbetsmarknadspolitiken och en framgångsrik spridning av vetenskap och teknik. Det livslånga lärandet tar vid där skolans utbildning, grundutbildningen slutar. Det här är den första, och enligt mig den största, svaga punkten med detta underbara initiativ: ett livslångt lärande kan endast fungera när anpassningen, och i synnerhet tempot för anpassningen av grundutbildningen sker inom ramen för det egentliga utbildningssystemet.
I kunskapssamhället bör en av skolans främsta uppgifter vara att lära eleverna de metoder som man behöver för att skaffa sig tillgång till stora informationsmängder, förstå informationen och omvandla den till kunskap. Läroplaner, det sätt på vilket kunskap hittills har förmedlats, måste förändras från grunden. Jag vill inte gå in på de enskilda staterna, men det är ju också en fråga som vi i Europeiska gemenskapen bör diskutera igenom.
Inriktningen borde snarare vara individuell och innehålla sociala komponenter. Vi borde i större utsträckning få lära oss att argumentera kritiskt, stärka självförtroendet hos den som lär sig, stödja den språkliga uttrycksförmågan. Sådana faktorer, en sådan kompetens kommer att bli allt viktigare förutom den instrumentala kompetensvägen: skriftlig förmåga, förmågan att lära sig ytterligare språk och förmågan att räkna.
Ett av målen måste vara att göra det möjligt för eleven att ständigt aktualisera sitt vetande och sina kunskaper - så att denne kan och vill göra det - så att inte ett diplom, ett betyg betraktas som slutet på en inlärningsprocess, som beviset på en slutgiltig insats. Vårt samhälle måste frigöra sig från det förlegade systemet - skoltid, yrkesverksam tid, pension! Ett livslångt lärande börjar således med reformen av vår skolutbildning. Individen måste lära sig för sin egen skull. Det är inget vi kan fatta beslut om, men vi kan i stor utsträckning bidra till detta. För den europeiska befolkningen består inte enbart av mänskliga resurser för den europeiska arbetsmarknaden; den består av en mängd unika individer.
Låt mig få avsluta med ett personligt exempel: Jag känner en snickare i närheten av Wien, i en förort utanför staden, där fördomen till viss del fortfarande florerar att den som har ett manuellt arbete saknar högre utbildning. Denna snickare är mellan 40 och 50, talar fyra språk och är känd för att vara en liten filosof. Så ser min drömbild av Europa ut.

Seppänen
Herr talman! Hos oss i Finland säger det vanliga folket att det går långsamt när herrarna har bråttom. Så kan man också säga i det här sammanhanget när man skall utvärdera det politiska bokslutet över Europeiska året för livslångt lärande år 1996.
Trots den slösade tiden tvingas föredraganden beklaga sig över att den kvalitativa utvärderingen av genomförandet av temaårets program är bristfällig. Antalet aktiviteter kan man dock räkna även på kortare tid. På den europeiska pappersindustrins seminarium i onsdags här i Strasbourg riktade företrädaren för arbetstagarna inom branschen uppmärksamheten på en viktig sak. När man köper hårdvara är det alltid en investering, men när man skaffar sig sådan mjukvara som heter utbildning av företagets personal betraktas det inte som en investering. Föredraganden betonar på goda grunder just detta.
Utbildning måste betraktas som en investering och inte som löpande utgifter. Man måste betona att livslångt lärande också innehåller en allmänbildande del och inte enbart en yrkesinriktad del. Alltför ofta är utbildningen för ensidig, och i dag gäller det i synnerhet utvecklingen av informationssamhället. Elektroniska program är komplicerade och blir ständigt allt mer komplicerade. De som behärskar programvarans språk förstår ofta inte språket i innehållet. Man kan fråga sig såsom man brukar göra hos oss i Finland: Mannen talar sex språk, men vad har han att säga? I informationssamhället kan en person tala maskinernas språk, men i övrigt har hon ingenting att säga. Det finns bara nollor och ettor.
Här stöter vi på e-Europastrategin som kommissionen utarbetade för toppmötet i Lissabon. Där fäster man stor vikt vid hårdvaran, men bara liten uppmärksamhet på den mjukvara som går under namnet utbildning. Förutom i att använda maskiner måste allmänheten även utbildas i att utnyttja maskiner. Man måste kunna använda maskiner för nyttiga och nödvändiga ändamål som förbättrar människans egen funktionsförmåga och hennes förmåga att hantera sitt eget liv.
Varje människa måste i dag vara skriv- och läskunnig för att kunna utnyttja olika former av elektroniska medier. I denna nya läskunnighet måste många vuxna människor utbildas ända från alfabetet. När e-Europa-programmets målsättning är att dra datakablar till varje hem ökar det demokratin. I dag förverkligas demokratin på det sättet att alla har likvärdig tillgång till mångsidig information. För att kunna dra nytta av informationen måste man komma ihåg att inlärning också är en social händelse. Utbildningen kan inte enbart lämnas åt e-Europa-programmet utan där behövs också sociala sammanslutningar.
Eftersom ingen kan kunna allt måste individen själv kunna bestämma vad som är nyttigt att kunna. Om det är statsmakten som bestämmer över det är det lätt hänt att man övergår till propaganda och indoktrinering. När man tittar på EU:s program, som ofta är likadana för alla eller innebär likriktningskrav för alla, håller man på att göra EU till en totalitär förbundsstat. Vi behöver livslångt lärande och allmänbildande information för att kunna stå emot Europeiska unionens strävan att bilda en totalitär stat i Europa och utgöra dess politbyrå.

Rübig
Herr talman, ärade damer och herrar! För en timme sedan satt jag fortfarande tillsammans med min lärarinna i franska och gjorde vad jag kunde för att lära mig något nytt. Jag får verkligen lov att säga att det är roligt att lära sig ett språk. Det är skönt att veta att man inte behöver göra något prov efteråt utan att man lär sig för sin egen skull, att man lär sig att kommunicera med andra och umgås på rätt sätt. Jag måste säga att det är roligt att lära sig franska!
(Talmannen frågar talaren om denne inte vill fortsätta sitt anförande på franska.) (Skratt)
Jag tror också att det är vad som behövs i framtiden: Inlärningen måste vara rolig! Inlärningspyramiden i livet hamnar i själva verket upp och ned. När det handlar om inlärning, tänkte vi tidigare snarast på unga heltidsstuderande, medan vi i dag kan konstatera att de yrkesaktiva ständigt behöver lära sig mer. Jag tror att i synnerhet vi i Europaparlamentet kan bekräfta att vi dagligen lär oss, värderar och bedömer mer än vi var tvungna att göra när vi studerade eller gick i skolan. Dessutom blir man med åldern mer medveten om vad man vill lära sig. Man blir betydligt mer selektiv, och det är glädjen vid inlärningen som gör att man blir entusiastisk och gärna tar till sig något nytt.
Det vill säga, det håller på att ske ett paradigmskifte, inte bara inom vetenskapen, utan även inom bredare samhällsskikt, inte bara genom e-learning, i och med de nya tekniska möjligheterna, utan även genom en ändrad medvetenhet. Jag tror att just denna ändring av medvetenheten visar att vuxna i alla livssituationer betraktar det livslånga lärandet som allt viktigare. Därför ser jag det som mycket positivt att vi diskuterar dessa långfristiga strategiska frågor här i Europaparlamentet. Just en fredag som denna anser jag att det är viktigt att vi även vågar att långfristigt och strategiskt fundera på hur vi kan stödja medborgarna i Europa på bästa sätt.
I synnerhet för äldre människor blir frågan om hälsan viktigare ju äldre de blir. Vi har fortfarande mycket att lära om vad vi bör äta och hur vi tar hand om vår kropp på bästa sätt. Jag tror att just dessa grundläggande dygder är mycket viktiga för framtiden.
Vad behöver vi nu på Europeiska gemenskapens nivå? Vi behöver ett generellt system för tillgodoräknande av privata, offentliga och företagsbaserade utbildningsutbud, ett europeiskt utbildningspass, ett Europa-körkort, där man kan använda sig av jämförbara byggstenar av utbildning i hela Europa. Vi behöver jämförelser mellan utbildningsutgifter och -inkomster liksom en jämförelse av kvalifikationsnivån i hela Europa. Över hela världen bör vi försöka att införa best practices, en sporre för den positiva konkurrensen. Vi bör av världen lära oss vilket system, vilken utbildning som är bäst för människor och medborgarna i Europa.
(Applåder)

MacCormick
Herr talman! Jag hoppas att det inte kommer skorra alltför illa, men det förefaller mig som om debatten så här långt har varit överdrivet självbelåten. När jag plockade upp dagordningen och läste frasen "året för livslångt lärande" framstod den för mig som en oxymoron liknande frasen "militär underrättelsetjänst". Ett år förefaller vara en kort tid för projektet.
Frågan är: hur värdefulla är dessa "året för..."projekt när ansökningshandlingarna för finansiering måste vara inlämnade inom en tidsperiod av tre månader och allt måste genomföras inom loppet av ett år. Jag har befunnit mig på mottagarsidan av sådana system, både i egenskap av universitetslärare och när jag var engagerad i en pedagogisk och social välgörenhets- inrättning.
Utifrån de människors perspektiv som försöker utföra själva arbetet så kan dessa utmaningar, med väldigt kort varsel och innehållande mycket få förklaringar till hur ansökningarna skall göras och vilka kriterier som skall tillämpas, göra minst lika mycket skada som nytta.
Efteråt kan man alltid peka på det faktum att pengar lagts ut och att pengar kommit in och att goda saker uppnåtts. Men kunde saker ha gjorts bättre? Båda utskottsdokumenten - utskottsbetänkandet och det understödjande yttrandet från det rådgivande utskottet - riktade uppmärksamheten på det faktum att den utvärderingsmetod som använts av kommissionen inte varit särskilt exakt och att de fastslagna kriterierna inte är särskilt tydliga.
Detta betyder inte att vi inte bör göra dessa saker, men vi bör göra dem bättre och reflektera oerhört noggrant över vad som bäst kan göras inom gemenskapen och vad som kan göras på lägre nivåer, och då inte på medlemsstatsnivå eller i självständiga regioner inom medlemsstaterna, utan ända ner på skolnivå, gymnasium och universitet.
Min valkrets har just gått igenom en allvarlig kris vad gäller dess utbildningsbedömning, detta delvis beroende på bristen av ordentliga samråd med klasslärarna. Storslagna idéer som kommit från högre ort och som inte på ett adekvat och rigoröst sätt prövats i praktiken kommer alltid att misslyckas, ibland med förödande konsekvenser för individer och samhälle. Subsidiariteten är viktig, särskilt inom ett område som utbildning och livslångt lärande. Och vi glömmer bort det på egen risk.
Nätverksverksamhet kan var nyttigt vad gäller informationsspridning angående praktiska tillämpningar, men vi får inte lura oss själva att tro att ett år av livslång inlärning kommer att göra en verklig skillnad. Den kan bara komma genom folkets engagemang på gräsrotsnivå. De är dessa människor vi måste respektera uppmuntra och stödja.
Vi är alla för ett livslångt lärande, men låt oss inte vara alltför självgoda nu när bevismaterialet är så tunt.

Schmid, Herman
Herr talman! Livslångt lärande är någonting som vi alla betraktar med största välvilja. Det hör vi ju inte minst på den här diskussionen. När det kommer till handling är det dock ofta tvärtom. Jag är enig med föredraganden, som kritiserar kommissionens insatser för livslångt lärande under kampanjåret 1996 och den slarviga utvärderingen som följde.
Det livslånga lärandet är ett fenomen som kräver stora resurser. Det kräver utbildningspolitiskt nytänkande och prioritering av ekonomiska resurser. Låt mig börja med att kommentera nytänkandet. I våra utbildningssystem är vi experter på motsatsen, det vill säga på tidsbegränsade och avslutade utbildningsförlopp med stark tonvikt just på den avslutande examen. Det livslånga lärandet kräver motsatsen, nämligen kontinuitet och långa tidsförlopp. Det räcker inte längre att utbilda för arbetsplatsernas just in time-behov. Nu gäller det att kvalificera människor för ett livslångt förlopp. Vi behöver alltså nya organisationsformer i undervisningen. Vi behöver nya pedagogiska idéer och instrument.
Det kanske största problemet är det som många andra talare tagit upp, nämligen tillgången på pengar. Vi behöver avsätta mycket större resurser till undervisning än vad vi hittills gjort, både på arbetsplatserna och i det offentliga utbildningssystemet samt på andra håll. Det måste finnas pengar för att betala undervisningskostnaderna, men också för att ersätta löneinkomster, inte minst för dem som behöver studera på heltid. Det är särskilt viktigt att kunna finansiera de ganska långa studietider som kan krävas för att människor skall kunna flytta från traditionella sektorer till nya områden på arbetsmarknaden. Eftersom tillgången på pengar alltid innebär ett problem, menar jag att det krävs kvantitativa mål för utgifter till vuxenutbildning. Man skulle kunna tänka sig att avsätta en viss del av företagens produktionskostnader, en viss procent av statsbudgeten, en viss andel av normalarbetstiden eller eventuellt en viss andel av den individuella arbetstiden - eller använda sig av liknande kvantitativa mått.
Det svenska ordförandeskapet som inleds den 1 januari 2001 har sagt att ett livslångt lärande skall bli en av dess prioriterade frågor. Jag tycker att vi kunde kräva av den svenska regeringen att den föreslår just sådana här kvantitativa mål för den livslånga vuxenutbildningen. Flera talare här i kammaren har varit eniga vad gäller behovet av ekonomiska prioriteringar. Kanske kunde vi göra ett gemensamt uttalande till det svenska ordförandeskapet i denna fråga.

Posselt
Herr talman! Ett av de bästa exemplen på livslångt lärande är medlemskapet i Europaparlamentet. Dit hör inte minst dessa fredagssammanträden, då man även har tid att ägna sig åt betänkanden av kolleger på andra fackområden. Jag hoppas att en majoritet av parlamentet drar lärdom av detta och inte genomför det planerade avskaffandet av denna fredag.
Men över till själva frågan: Kollegan Gutiérrez-Cortines har lagt fram ett enastående betänkande, som också är mycket kritiskt, eftersom våra stats- och regeringschefer alltid gör viktiga tillkännagivanden. Toppmötet i Feira var ett sådant arrangemang, ett rent mediaarrangemang, som det kallas så vackert i dag, men i praktiken har inte mycket hänt. I budgeten har inte mycket inkluderats, det finns knappt några medel - det räcker med effekten. Vi måste sätta stopp för en sådan tillkännagivande politik!
Därför är jag tacksam för det solida betänkande som vår kollega har lagt fram. Hon har givetvis framställt en sak tydligt och klart: subsidiaritetsprincipens betydelse. Medel måste dock sättas in på europeisk nivå. Här måste det framför allt sättas värde på kvalitet, och kvalitet innebär prioriteringar. Våra prioriteringar måste bland annat innebära att utvidga tanken på ett livslångt lärande till att även omfatta människorna i kandidatländerna. För i Central- och Östeuropa har ett totalitärt system under många årtionden berövat människorna möjligheten att utvecklas fritt. Ett stort fel i vår politik är att vi inriktar oss så starkt på de unga människorna i dessa länder. Det är givetvis också viktigt. Majoriteten utgörs dock av äldre människor. Äldre människor som under årtionden har fått övervinna diktaturen, men som i dag kan börja om på nytt. Även detta måste vi stödja, genom att prioritera det området.
Jag vill också påpeka att jag tror att i synnerhet äldre människor som i dag har tjugo, trettio produktiva år framför sig efter att de gått i pension måste kunna bidra med mycket till vårt samhälle. Därför måste det också finnas möjligheter till utbildning. Jag beklagar att man i dag för diskussioner om att i allt högre grad stänga universiteten för äldre människor, höja avgifterna och se till att äldre personer inte längre kan vara verksamma vid universiteten.
(Applåder)

Iivari
Herr talman! I Gutiérrez Cortines betänkande konstaterar man att det var unionsförvaltningens skötesynd - den långsamma starten för åtgärder - som störde Europeiska året för livslångt lärande. De nationella samordningsorganen blev bland annat lidande på grund av försenade och otillräckliga material. Även starten av Internetutnyttjandet gick knackigt. Det försvårade naturligtvis årets genomförande. Tyvärr ser det inte bättre ut när det gäller programmet Sokrates II som precis startats. Det kommer bekymrade rapporter från de nationella kontoren om att avtalen mellan dem och kommissionen ännu inte är klara och att det inte finns någon säkerhet om utbetalning. Detta återspeglas säkert också i genomförandet av vuxenutbildningsdelen Grundvig som ingår i Sokrates. Det är synd. De administrativa problemen i samband med Sokrates måste skyndsamt lösas om unionens satsning på livslångt lärande skall komma inom räckhåll för allmänheten.
Utbildning och inlärning ses allt klarare som en europeisk resurs. De innebär inte enbart nödvändiga utgiftsposter. Förhoppningsvis återspeglas de ändrade attityderna inom kort även i unionens budget. På samma sätt som Europeiska året för livslångt lärande tvingas också Europeiska året för språk, som kommer att arrangeras nästa år, att härda ut med ringa anslag. Parlamentet gjorde dock sitt bästa för att i tid skapa den rättsliga grunden för åtgärder.
Även om utbildning ingår i subsidiaritetsprincipen blir dess europeiska dimension hela tiden starkare. Europas framgång i den globala konkurrensen bygger på kunniga och engagerade människor. Livslångt lärande spelar en nyckelroll i kampen mot arbetslöshet och utslagning. Det är rimligt att man i ett betänkande som antagits av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott ber att kommissionen skall tillämpa fortbildning förutom på den högsta specialistnivån och vid högskolorna även inom traditionella yrken, i synnerhet inom hantverk. Livslång utbildning ses ofta bara som en i och för sig nödvändig förnyelse av arbetskraften. Det borde emellertid vara en grundläggande rättighet för varje individ, rättighet som inte enbart leder till bättre yrkesmässiga färdigheter utan också till mänsklig utveckling, glädje och förståelse. Med hjälp av den moderna tekniken kan alla ges tillgång till kunskaper. Den möjligheten måste utnyttjas.

Purvis
Herr talman! I punkt 16 i Gutiérrez-Cortines utmärkta betänkande efterlyses utbildning ämnad för att rätta till misslyckanden inom skolan. Det vore bra mycket bättre om vi kunde undvika den sortens misslyckanden.
Det sorgligaste fallet av dem alla är en avgångselev utan några erhållna kvalifikationer som sjunker ned i hopplöshet. En situation som blir allt sorgligare och sorgligare då tillgängliga yrken som inte kräver några kvalifikationer blir mer och mer ovanligt. Skälet till detta är ofta att den unga tonåringen inte uppmuntras till inlärning på grund av stelheten i ett utbildningssystem som håller sig kvar vid fastställda linjer och försöker passa in fel person på fel plats.
Jag vädjar till kommissionen att se välvilligt på ett forskningsprogram angående användandet och utvecklandet av ett begåvningstest för att på ett tidigt stadium kunna identifiera vad en ung människa - högst tolv eller tretton år gammal - kommer att bli bra på, alldeles oavsett vad personens yrke, sysselsättning eller arbete kommer att bli. Skolorna måste svara med att erbjuda kurser där unga människor kommer att lyckas.
Framgång föder ökade ambitioner. Detta betyder nöjda, entusiastiska tonåringar i stället för modlösa bråkmakare. Det betyder avgångselever med ljus i sina ögon och med tillförsikt inför framtiden och med förmågan att kunna bidra till samhället. Det betyder avgångselever med en inkörsport till ett bättre och mer meningsfullt liv. Ingenting är mer väsentligt vad gäller Europas framtid än de unga människor som skall bygga detta Europa. Det finns inte en enda ung människa som inte kan bidra. Vi måste möjliggöra för denna sorgligt bortkastade potential att mobiliseras och nå framgång.

Barnier
. (FR) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag vill först tacka föredraganden, fru Gutiérrez, för hennes arbete. Inte bara för de positiva aspekter hon framhåller, utan också för den kritik som kommissionen har gått igenom och tagit hänsyn till. Vi har förstått att kritiken är gjord i en konstruktiv anda för att uppmana oss att ständigt göra bättre ifrån oss - vilket en av er för övrigt påpekade - vare sig det handlar om hur vi behandlar frågan om livslångt lärande eller hur vi, tillsammans med er och medlemsstaterna, organiserar evenemangen inom ramen för Europeiska året för livslångt lärande.
Å kommissionens vägnar skulle jag också vilja rikta mitt tack till fru Evans, som hade uppdraget att utarbeta ett yttrande för utskottet för sysselsättning och socialfrågor, samt andra parlamentsledamöter som har bidragit till en kvalitativ debatt, såväl i utskottet som under plenarsammanträdet.
Mina damer och herrar ledamöter! Jag skulle för ett ögonblick vilja ägna mig åt att bemöta en del av den kritik som framförs i betänkandet av Gutiérrez. Flera av er, bl.a. Herman Schmid, har understrukit denna kritik. Självfallet vill jag också peka på de positiva aspekterna av det europeiska året. Europeiska året är ett initiativ som välkomnades mycket positivt av parlamentet och rådet, vilket påpekas i betänkandet. Att döma av antalet personer som har intresserat sig för och berörts av detta initiativ har det haft en mobiliserande effekt, även om man alltid kan säga att det borde ha gjorts bättre. Initiativet har också uppbådat kompletterande finansiella resurser som har använts mer lokalt.
Vi kan anse att detta europeiska initiativ har varit positivt allmänt sett, eftersom det har vänt sig till nationella, regionala och lokala myndigheter i varje medlemsstat, och på så sätt varit ett decentraliserat projekt, närmare medborgarna. Posselt anspelade på subsidiaritetens anda och innebörd - jag har noterat hans inlägg. I utskottets betänkande, i ert betänkande, noterade jag också det faktum att ett stort antal skolor, universitet, företag och föreningar visade intresse för initiativet. Inte bara inom utbildningsvärlden, utan också inom affärslivet, på landsbygden och bland dem som bekämpar social utslagning.
Men enligt min mening är det här ett initiativ som även har fått idén om livslångt lärande - ambitionen om och nödvändigheten av ett livslångt lärande - att nå en större uppslutning hos en bredare publik, för att inte endast vara en fråga för utbildningsexperter. Jag tror det var Klass som insisterade på den punkten för en stund sedan.
Mina damer och herrar! Vi måste alltid komma ihåg dessa positiva aspekter, men som jag lovade skall jag uppehålla mig vid den kritik som framförs i betänkandet. Innan det vill jag dock erinra om vilket förhållningssätt kommissionen valde när det gällde att bestämma hur detaljerad rapporten skulle vara, med tanke på att det rör sig om en åtgärd med en budget på ca 8 miljoner ecu, vilket inte är ingenting, men inte heller en oerhörd summa. Kommissionen ville lägga fram en koncis rapport som ger en idé om det europeiska årets innehåll och sammanfattar erfarenheter och effekter på ett överskådligt sätt. Vi har presenterat data i siffror - självklart hur den budget jag nyss nämnde har använts - men det rör sig framför allt om en rapport om de politiska effekterna.
När våra avdelningar utarbetade den här rapporten stödde de sig i stor utsträckning på en extern utvärdering. Denna utvärdering genomfördes av ett bolag som tack vare sina nätverk i samtliga deltagarländer har kunnat ge en opartisk uppfattning om hur det här året har tagits emot av aktörer i olika länder. Den kvalitativa utvärderingen grundades på ett mycket stort urval av projekt, kompletterat med intervjuer med nationella instanser och med dem som har tagit initiativ till och utformat projekten ute i samhället. Kommissionens avdelningar har ställt hela denna externa utvärdering till föredragandens förfogande. Jag vill tillägga att arkiven om projektens finansiella förvaltning självklart också är tillgängliga.
I ert betänkande, fru Gutiérrez, konstaterar ni vissa förseningar vad gäller genomförandet av det europeiska året, framför allt i fråga om distributionen av broschyrer. Vissa av er har också talat om detta, bl.a. Livari. Men man måste komma ihåg att parlamentets och rådets beslut om detta europeiska år var en av de allra första texter som antogs enligt medbeslutandeförfarandet, och att det objektivt sett har tagit en del tid att få detta förfarande att fungera smidigt. Det formella beslutet fattades inte förrän i slutet av oktober 1995, dvs. några veckor innan det europeiska året inleddes. Det har haft påtagliga effekter på kommissionens handlingskapacitet. Den långsamma starten, särskilt när det gällde upprättande av kontrakt med leverantörer av tjänster och reklamprodukter, fick effekter för hela året.
På samma vis var vi tvungna att genomföra den första förslagsinfordran på ett mycket informellt sätt i samarbete med nationella instanser. Den undertecknades för att man skulle kunna genomföra en åtgärd som officiellt sett ännu inte existerade. Det ger också en konkret förklaring till en del av de brister som konstateras i ert betänkande, samt konsekvenserna av dessa brister, som vi bara kan beklaga. Jag tror det var McCormick som pekade på de problem som uppstått i samband med initiativtagarnas genomförande av projekten. Den typen av konsekvenser har helt klart en orsak eller en källa i den allra första försening som jag just har förklarat.
I likhet med föredraganden beklagar jag det faktum att en del reklammaterial endast fanns att tillgå på tre språk. Men det var ett svårt beslut vi var tvungna att fatta av strikt tekniska skäl, som har att göra med såväl budgeten som tillgänglig personal. Alla språkversioner av varje publikation som utkommer i kommissionens namn måste nämligen kontrolleras mycket grundligt.
Jag vill ändå betona att övrigt material, bl.a. affischerna, fanns på unionens alla officiella språk, och att vi har gett nationella instanser möjlighet att lägga till andra språk efter deras egna behov. När det gäller Europeiska året för språk som vi nu förbereder är det självklart, ja det verkar vara både nödvändigt och motiverat, att vi kommer att anstränga oss särskilt
för att så långt det är möjligt respektera principen om språklig mångfald. I betänkandet av Gutiérrez noteras en viss brist på tydlighet ifråga om det europeiska årets syfte, vilket enligt henne beror på att det saknas en definition av livslångt lärande. För en stund sedan hörde jag er kollega, Echerer, nämna flera seklers filosofiska verk som avhandlar denna enkla idé, som vi ständigt lär oss något nytt om. Det stämmer att det har saknats - bortsett från den typen av forskning och sådana filosofiska referenser - tydliga definitioner av vad kravet på livslångt lärande bör vara, med respekt för skillnaderna mellan och identiteten hos våra länder, ja t.o.m. våra regioner.
Vi har uppskattat föredragandens klargöranden, hennes förslag till en definition av olika utbildningsbegrepp och livslångt lärande. Men jag vill ändå försvara det faktum att kommissionen inte från början gav en definition a priori, framför allt om det skulle ha bidragit till att begränsa utbildning och livslångt lärande till en utbildning underställd arbetsmarknadens krav. För även om initiativet har sitt ursprung i kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning", framgick det tydligt - redan vid de första diskussionerna med parlamentet och rådet - att det fanns ett samförstånd till förmån för ett bredare förhållningssätt, som inbegriper alla aspekter av utbildning och yrkesutbildning, metoder och erfarenheter. Som jag sade för en stund sedan skiljer sig utbildningssystemen märkbart åt från ett land till ett annat. Vi behövde således komma överens om en enande idé som stimulerar till diskussioner om betydelsen av utbildning och livslångt lärande i enlighet med eller med respekt för olika nationella och regionala förhållanden. Kommissionen föredrog därför att lägga tonvikten på kontinuerligt lärande, att olika aspekter av utbildning skall komplettera varandra, genom att inte endast inkludera grundutbildning och högre utbildning samt grundläggande yrkesutbildning och fortutbildning, utan också mer informella former av lärande.
Ju längre fram på året desto mer övertygad blev kommissionen om att detta var en välgrundad strategi. Vi har frivilligt stöttat vad som kan kallas ett lärande för nöjes skull, för vi vet att en del personer har lämnat det formella utbildningssystemet med en känsla av misslyckande. Purvis uppehöll sig vid den frågan för en stund sedan. Jag har för övrigt noterat ert förslag, Purvis, om ett forskningsprogram och jag skall vidarebefordra det till mina kolleger Busquin och Reding. De personer, de ungdomar - men inte bara ungdomar - som lämnar skolan med en känsla av misslyckande måste steg för steg återerövra idén om att det kan vara värdefullt och roligt att lära sig, och att det återger ett självförtroende. Om det livslånga lärandet skall bli verklighet är det också självklart att man bör ta hänsyn till det redan i grundskolan, i det som Seppänen för en stund sedan kallade den allmänna utbildningen, så att alla elever blir motiverade och får den nödvändiga kompetensen att lära i de olika situationer som de kommer att befinna sig i när de är vuxna. Med andra ord: de bör lära sig att lära.
Sedan det europeiska året avslutades fortsätter idén om livslångt lärande - med den innebörd som er kollega Lage gav för en stund sedan - att vinna terräng. Mina damer och herrar! Det är ingen slump att ministrar från flera av unionens länder sedan 1996 har förvärvat en mycket konkret behörighet i fråga om livslångt lärande. Begreppet har legat till grund för det reflektionsarbete som har lett fram till den nya generationen Sokrates-, Leonardo da Vinci- och Ungdom-program. Ministrarna för G8-länderna har tagit det till sig: förra året antog de en stadga i Köln om samma ämne, i hög grad inspirerade av de debatter som ägde rum i samband med det europeiska året i våra 15 medlemsstater. Och som ni vet fortsatte utbildning i det här perspektivet att vara ett av det japanska ordförandeskapets teman.
Mina damer och herrar ledamöter! Kommissionen har fullföljt sitt reflektionsarbete om livslångt lärande, och vårt arbete går numera inom ramen för genomförandet av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon, vilket Gasòliba i Böhm utryckte en önskan om för en stund sedan. Inom några veckor kommer min kollega Reding att presentera ett förslag till utkast om livslångt lärande för kollegiet, och detta dokument kommer att översändas till er under oktober månad.
Ni förstår säkert att det är svårt för mig i dag, på det här stadiet, att gå närmare in på detaljerna i detta utkast, men sambandet med sysselsättningen - som föredraganden Gutiérrez vädjade om - kommer självklart att vara en central beståndsdel. Men den aspekt som hänger samman med personlig utveckling kommer för den skull inte att försummas - den är en av utbildningens absolut mest avgörande funktioner.
Kommissionen kommer således att fortsätta debatten om livslångt lärande med er, med kammaren. När jag säger kommissionen talar jag självklart inte bara om kommissionären med direkt ansvar för utbildningsfrågor, Viviane Reding. Med detta vill jag säga att många av oss känner oss direkt berörda av den här utmaningen. Särskilt när jag, tillåt mig att säga det, i egenskap av kommissionär med ansvar för regionalpolitiken undertecknar och arbetar tillsammans med medlemsstaterna och regionerna om innehållet i och kvaliteten på medlemsstaternas programplaneringsdokument. Jag är helt och hållet beredd att låta strukturfondsprogrammen ge plats åt frågan om livslångt lärande och även utbildningsfrågor i allmänhet.
Jag tror det var Seppänen som för en stund sedan erinrade om en fråga som förefaller högst prioriterad, nämligen tillgången till informationssamhället, inte endast för ungdomar och studenter, men också för äldre och grupper som ofta glöms bort, och då tänker jag på jordbrukare och små och medelstora företag. Jag har sagt och upprepat för er att jag inte kommer att underteckna något programplaneringsdokument för någon av Europas regioner inom ramen för regionalpolitiken, mitt ansvarsområde, om programplaneringsdokumentet i fråga inte ger regionen en mycket konkret plan för tillgång till informationssamhället. Och jag begränsar inte dessa planer till att gälla dem som går i skolan, gymnasiet eller genomgår en högre utbildning.
Jag hoppas, och det säger jag i all vänlighet, att det svar jag har gett på mitt modersmål å Europeiska kommissionens vägnar kan utgöra ett värdefullt komplement till Rübig i hans entusiastiska lärande av det franska språket, under hela hans långa liv som ledamot i Europaparlamentet.
(Applåder)

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Röstförklaringar

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för detta dokument som är viktigt, vilket också alla talarna har understrukit att det är, särskilt Echerer som sade: "Individen måste lära sig för sin egen skull", av Posselt som så beslutsamt stödde de äldre att jag skulle kunna ge honom medlemskort i Pensionärspartiet och av själve kommissionär Barnier, som försäkrade oss ett speciellt engagemang i frågan. Likväl skulle jag i egenskap av företrädare för Pensionärspartiet i Europaparlamentet vilja att man gick från ord till handling, herr talman. De äldre i medlemsstaterna kan inte lära sig, de får ingen hjälp alls av nationalstaterna, de får inte ens använda de skollokaler där barnen vistas på dagarna och där de äldre skulle kunna hålla till på kvällarna.

Posselt
Herr talman! Min hänvisning till de kommunistiska diktaturerna ledde tydligen till att en kollega på yttersta vänsterkanten blev mycket upprörd. Därför vill jag påpeka att denna omröstning var av stor betydelse i dag. Människorna i hans parti, PDS, har tydligen bestämt sig för att inte lära sig något mer här i livet. Därför är jag glad att vi har antagit detta betänkande med stor majoritet.

Rübig
Herr talman! Ett livslångt lärande kan inte bara vara en uppgift för Europeiska kommissionen och de europeiska institutionerna utan framför allt också för medlemsstaterna. Jag röstade ja, eftersom jag anser att man bör fokusera på skatteförmåner för yrkesmässig och privat utbildning, så att i synnerhet sponsring av utbildning blir möjlig. Uppmuntrande åtgärder bör skapas så att stiftelser övertar utbildningssektorer, så att ett främjande på en bredare basis kan ske för att avlasta systemet.
Men jag anser också att vi på europeisk nivå måste föregå med gott exempel. Vi borde varje år upprätta och utvärdera utbildnings- och vidareutbildningsplaner för våra tjänstemän och politiker, så att vi kan mäta vår egen vidareutveckling.

Alyssandrakis
Herr talman! Greklands kommunistiska parti är för ett offentligt system för livslångt lärande som ger arbetstagarna möjlighet att förbättra sina kunskaper och sin yrkesskicklighet och, vidare, att öka sitt bidrag till samhället och höja sin levnadsstandard.
Med den modell som läggs fram, försöker Europeiska unionen tvärtom helt enkelt skyla över otillräckligheterna i ett utbildningssystem som skapar "engångsarbetstagare", vilka inte kan följa med utvecklingen i produktionsprocessen. Arbetstagarna tvingas under hela sitt liv gå i en cirkel av arbete, arbetslöshet, vidareutbildning, och så vidare.
Även om Gutiérrez-Cortines i sitt betänkande tar upp vissa otillräckligheter i systemet, går hon inte tillräckligt djupt när det gäller att analysera orsakerna och föreslå lösningar. Av dessa anledningar har Europaparlaments ledamöter från Greklands kommunistiska parti avstått från att rösta.

Caudron
. (FR) Jag skulle vilja börja med att erinra om och insistera på det faktum att tillgången till en god allmän och yrkesinriktad utbildning är en rättighet för individen, för att denne skall kunna utveckla sina möjligheter och integreras i ett ekonomiskt, socialt och kulturellt sammanhang. Detta grundläggande faktum stimulerade debatterna vid Europeiska rådets möten i Lissabon och Feira. Vad vi också har accepterat är att denna rätt skall anpassas till informationssamhällets tillkomst.
Den nya informations- och kommunikationstekniken får faktiskt betydande återverkningar på sättet att undervisa. Man erkänner numera att utbildning och yrkesutbildning är något som sträcker sig över hela livet. Vid dessa toppmöten har därför kommissionen och medlemsstaterna uppmanats att utforma sammanhängande strategier och praktiska åtgärder för att göra det livslånga lärandet tillgängligt för alla. Tankarna kring detta tema inleddes emellertid långt tidigare: redan 1996 föreslog kommissionen rådet och Europaparlamentet att 1996 skulle utropas till "Europeiska året för livslångt lärande ". Syftet med detta år var att göra medborgarna medvetna om de nya begreppen i fråga om akademisk undervisning och yrkesutbildning, och att tillsammans med alla berörda aktörer bedriva ett samlat reflektionsarbete om utbildningens och yrkesutbildningens roll och centrala aspekter på tröskeln till det 21:a århundradet.
Med tanke på hur viktiga saker som står på spel kan jag dock bara beklaga, i likhet med föredraganden, att det europeiska årets budget begränsades till 8,4 miljoner euro för de 15 medlemsstaterna och deras tre partnerskapsländer från EES.
Av samma skäl bör vi beklaga den flagranta avsaknaden av kvalitativa uppgifter i kommissionens rapport. I framtiden måste kommissionen således förbättra kvaliteten på sina utvärderingsrapporter. Insatserna måste koncentreras på att förse kommande program med mer exakta definitioner av skilda begrepp och aspekter av yrkesutbildning och livslångt lärande. Kommissionen borde också snabbt genomföra åtgärdsprogram och särskilda åtgärder inom ramen för en strategi för livslångt lärande. Dessa åtgärder bör vidtas i samordning med Sokrates II- och Leonardo-programmen.
Det är vår sak att se till att alla medborgare får lära sig ny teknik, eftersom det finns en stor risk för att den "digitala klyftan" fördjupas - mellan dem som har medel att tillgå den nya tekniken och dem som inte har det. Det är också kärnan i debatten om de samhällsomfattande tjänsternas roll i de nya telekommunikationsnäten.

Talmannen
Tack så mycket, herr Alyssandrakis.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 10.10.)

