

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Ransdorfin laatima teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A6-0216/2006) nanotieteestä ja nanoteknologiasta: toimintasuunnitelma Euroopalle 2005–2009 (2006/2004(INI)). 
Miloslav Ransdorf (GUE/NGL ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, käytän puheenvuoron nanoteknologiasta hieman levottomin mielin, koska olemme nähneet, etteivät alkuperäiset suunnitelmat tällä alalla ole talousarvion näkökulmasta toteutuneet. Menoja on leikattu 38 prosenttia, ja vaikka rahoitusta lisättiin viimeisimmässä puiteohjelmassa huomattavasti 140 miljoonasta 600 miljoonaan euroon vuosittain, tämä summa ei edelleenkään vastaa toiveitamme, kun otetaan erityisesti huomioon EU:n dynaamisuus tällä alalla. Asemamme on edelleen erittäin hyvä perustutkimuksen ja julkaisutoiminnan alalla, jolla EU on Yhdysvaltoja edellä. Yhdysvaltojen osuus maailmanlaajuisista alan patenteista on kuitenkin 42 prosenttia, kun EU:n vastaava osuus on 36 prosenttia. Olemme myös nähneet, että EU toimii tuotteiden markkinoille saattamisessa Yhdysvaltoja hitaammin. Yhdysvaltojen liittohallituksen nanoteknologiaan ja nanotieteeseen käyttämä summa vastaa suunnilleen koko EU:n menoja tällä alalla, johon osoitettava rahoitus vaihtelee lisäksi jäsenvaltioittain. Itse asiassa vain Irlanti käyttää nanotieteen ja nanoteknologian tutkimukseen ja kehitykseen asukasta kohden enemmän kuin Yhdysvallat.
Haluan korostaa, että vuonna 2001 tehdyt mielipidetutkimukset, jotka perustuivat 16 000 henkilön muodostamaan otantaan, osoittivat hyvin harvoilla EU:n kansalaisilla olevan tietoa nanoteknologiasta. Tähän liittyen haluan siteerata kahta merkittävää oppinutta. Ensimmäinen heistä on Johann Wolfgang von Goethe. Hänen Faust-teoksessaan Mefisto toteaa, että halveksi järkeä ja tiedettä, ja olet minun, vain minun. En halua ottaa asiaan samaa kantaa kuin Mefisto, mutta varoitan joka tapauksessa tätä alaa koskevien investointien leikkaamisesta muihin maihin verrattuna. Toinen merkittävä oppinut, jota haluan siteerata – ja toivon tämän ilahduttavan kyseistä henkilöä, vaikkei hän olekaan tänään läsnä – on Günter Verheugen, joka viime viikolla luetteli EU:n kymmenen painopistealuetta tällä alalla. Yksi näistä painopistealueista on tietysti henkilöstön valmentaminen, toisin sanoen koulutukseen investoiminen siten, että kansalaiset ovat valmiita uuteen teknologiaan. Emme voi edistyä tekemättä tällaista muutosta, koska yleinen mielipide EU:ssa ei ole useinkaan myönteinen tälle teknologialle. Joitakin turvallisuuskysymyksiä tietysti liioitellaan esimerkiksi muutamissa Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän tähän mietintöön esittämissä tarkistuksissa. Esimerkiksi tarkistusehdotukset 3 ja 6 merkitsisivät seitsemännen puiteohjelman yhteydessä tehtävän nanotieteen ja nanoteknologian tutkimuksen edistymistä koskevan koko kehyksen tosiasiallista romahtamista. On tuomittavaa lakkauttaa kokonainen eri osista muodostunut tutkimusohjelma sillä perusteella, että investoinnit voivat kohdistua vain aloihin, joilla ihmiset tai ympäristö eivät altistu riskeille. Katson, että EU:n kansalaisille olisi annettava turvallisuustakeet, mutta meidän ei ole mahdollista tehdä tyhjäksi kokonaista moninaista tutkimussuunnitelmaa.
Saanen todeta, että on ehdottoman tärkeää korostaa nanoteknologian sosiaalista ulottuvuutta. Nanoteknologia tarjoaa suunnattomia mahdollisuuksia luoda uusia työpaikkoja, lisätä ihmisiin kohdistuvia investointeja ja vahvistaa koko lääke- ja terveystieteen alaa. Tässä mielessä nanoteknologia avaa suunnattomia mahdollisuuksia. Sen tarjoamat mahdollisuudet ovat verrattavissa mikroelektroniikkaan 1960-, 1970- ja 1980-luvulla. Aivan kuten mikroelektroniikkakin, nanoteknologia ulottuu kaikille elämänalueille. Sillä on merkittäviä vaikutuksia esimerkiksi energia-alaan, koska se mahdollistaa uudet kevyemmät, luotettavammat ja lujemmat materiaalit. Sen myötä avautuu myös mahdollisuus kehittää kuljetusvälineistöä, joka käyttää vähemmän energiaa. Materiaalien ja energian kysyntää voidaan vähentää huomattavasti käyttämällä nanoteknologiaa. Hyvät kuulijat, tämä on se haaste, johon meidän on rohkeasti vastattava, jos aiomme taata, että Euroopan yhteisö säilyy kansainvälisesti kilpailukykyisenä.
Hyvät kuulijat, päätän näin alustukseni ja odotan kiinnostuneena aiheesta käytävää keskustelua. Haluan kiittää komission jäseniä Potočnikia ja Verheugenia, teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäseniä sekä Renzo Tomellinia, nanotieteestä ja nanoteknologiasta vastaavan komission yksikön päällikköä. 
Janez Potočnik,
   . Arvoisa puhemies, tarkoituksenani on puhua tänään täällä parlamentissa tärkeästä pienteknologiaa koskevasta kysymyksestä. Yli 2000 vuotta sitten elänyt muinainen kreikkalainen poliitikko Demosthenes totesi, että pienet mahdollisuudet ovat usein alkua suurille hankkeille. Uskon hänen olleen oikeassa. Tarkoitan tässä hanketta sanan kaikissa merkityksissä – ei ainoastaan liiketoimintana vaan myös projektina ja löytöretkenä.
Nanoteknologia on jo osoittautunut erittäin lupaavaksi. Paitsi että se tarjoaa uusia ratkaisuja moniin nykyisiin ongelmiin, se myös avaa uusia innovointimahdollisuuksia vauhdittaen näin taloutta ja luoden työpaikkoja.
Nanoteknologian vaikutus on jo nähtävissä monilla aloilla. Aivokasvainten ja Alzheimerin taudin kaltaisiin vakaviin sairauksiin kehitetään esimerkiksi parhaillaan uusia hoitomuotoja. Nanoteknologia auttaa ympäristöä kehittämällä tehokkaampia katalysaattoreita, parempia paristoja ja tehokkaampia valonlähteitä. Sen avulla tuotetaan pienempiä, kevyempiä ja toimivampia materiaaleja, komponentteja ja järjestelmiä. Nanoteknologialla voisi kuitenkin olla myös erittäin merkittävä panos suuriin maailmanlaajuisiin haasteisiin, kuten siihen, miten torjutaan ympäristöuhkia, hyödynnetään voimavaroja paremmin ja tuotetaan vähemmän jätettä sekä parannetaan energiantuotantoteknologioita.
EU:lla on tällä hetkellä johtava asema maailmassa tällä alalla, osittain komission puiteohjelman ansiosta. Eurooppalaisen teollisuuden pitäisi nyt hyötyä tästä osaamisesta innovatiivisten tuotteiden ja prosessien kautta. Tämä edellyttää EU:n toimia useilla aloilla, jotka on esitetty komission tiedonannossa "Nanotiede ja nanoteknologia: Toimintasuunnitelma Euroopalle 2005–2009". Näihin kuuluvat tarve lisätä investointeja, tehostaa tieteidenvälisyyttä, luoda tarvittavat infrastruktuurit, lisätä henkilöresursseja ja edistää innovointia.
Toimintasuunnitelman toteuttamisessa on jo tapahtunut paljon edistystä: nanotieteen ja nanoteknologian tutkimukseen osoitettava komission rahoitus on kasvanut tasaisesti noin 470 miljoonaan euroon vuonna 2005. Komissiosta on itse asiassa nyt tullut maailman suurin yksittäinen nanoteknologian julkinen rahoittaja. Sen osuus nanoteknologiatutkimuksen julkisesta rahoituksesta Euroopan unionissa viime vuonna oli 30 prosenttia. Rahoituksen odotetaan kasvavan merkittävästi seitsemännen puiteohjelman voimassaolon ajan. Komissio on ehdottanut nanoteknologian rahoituksen lisäämistä, minkä yhteydessä uudeksi painopisteeksi asetettaisiin sellaisten infrastruktuurien ja hankkeiden kehittäminen, joissa arvioidaan nanoteknologian riskejä ihmisille ja ympäristölle. Tämä on keskeinen ala, koska nanoteknologian hyötyjen lisäksi meidän on myös tunnustettava sen mahdolliset riskit, joita on arvioitava huolellisesti. Joitakin huolenaiheita on jo esitetty uusista sovelluksista.
Myös niitä käsitellään toimintasuunnitelmassa. Useilla kielillä toteutettavat erityishankkeet ja tiedotus antavat tietoa ja mahdollisuuden viestintään. Tähän kuuluu hankkeita, joiden tarkoituksena on saada – asiaan sekä myönteisesti että kielteisesti suhtautuvat – kansalaiset mukaan, esitteitä, joissa selitetään nanoteknologian toimintaa, ja jopa dvd-levyjä, joissa asiat selitetään lapsille yksinkertaisesti. Lisäksi luonnontieteiden ja uusien teknologioiden etiikkaa käsittelevä eurooppalainen työryhmä laatii parhaillaan nanolääketieteen etiikasta lausuntoa, joka on määrä toimittaa puheenjohtaja Barrosolle lähiaikoina.
Komissio on sitoutunut varmistamaan tasapainoisen lähestymistavan. Keskeistä on kansanterveyden, turvallisuuden, ympäristön ja kuluttajien suojelun korkea taso. Taataksemme sen meidän EU:ssa on yksilöitävä turvallisuusongelmat, kerättävä tietoa tuotteen terveys- ja ympäristövaikutusten arviointia varten ja toimittava mahdollisimman varhaisessa vaiheessa mukauttamalla tarvittaessa nanoteknologiaa koskevia riskinarviointimenettelyjä.
Komissio myös tarkastelee nanoteknologiaan sovellettavaa EU:n lainsäädäntöä. Arvioimme sitä, miten riittävää ja tarkoituksenmukaista kyseinen lainsäädäntö on nanoteknologian lisääntyvän käytön kannalta. Meidän on myös pohdittava mahdollisia sääntelykysymyksiä.
Toimimme lisäksi aktiivisesti monilla kansainvälisillä foorumeilla, joilla käsittelemme uusia kysymyksiä ja pyrimme kehittämään hyvien toimintatapojen ohjeiston.
Panen erittäin tyytyväisenä merkille, että Euroopan parlamentti tunnustaa jäsen Ransdorfin mietinnössä täysin nanotieteen ja nanoteknologian tärkeän roolin tulevaisuudessa ja pitää komission toimintasuunnitelmaa myönteisenä. Pidän erittäin hyvänä asiana, että mietinnössä vaaditaan nanotieteen ja nanoteknologian tutkimukseen ja kehitykseen sekä erityisesti asianomaisten infrastruktuurien ja nanolääketieteen kehittämiseen kohdennettujen julkisten investointien lisäämistä. Aivan yhtä tärkeää on, että mietinnössä korostetaan oikean innovaatioilmapiirin luomisen merkitystä EU:ssa samoin kuin sitä, että EU:n on tärkeää esiintyä yksimielisenä kansainvälisesti tällä erittäin lupaavalla tutkimusalalla. Panen myös hyvin tyytyväisenä merkille, että mietintö on saanut erittäin laajan tuen niiltä kolmelta parlamentin valiokunnalta, jotka ovat keskustelleet siitä.
Puheenvuoroni päätteeksi toivon, että olen esittänyt teille lyhyesti ja pääpiirteissään komission tasapainoisen ja kehittyvän nanotiedettä ja nanoteknologiaa koskevan politiikan. Yhdessä me kaikki voimme hyötyä tästä jännittävästä uudesta hankkeesta. Kiitän Euroopan parlamenttia sen tähänastisesta tuesta ja toivon, että tuette jatkossakin komissiota nanotieteen ja nanotutkimuksen eurooppalaisen ulottuvuuden kehittämisessä. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen, että jäsen Ransdorf on sisällyttänyt mietintöönsä useita valiokuntamme ehdotuksia.
On selvää, että nanotiede ja nanoteknologia ovat yksi 2000-luvun nopeimmin kasvava teollisuudenala. Nanoteknologialla on mahdollisuus vaikuttaa useisiin teollisuudenaloihin, ja sen markkinoiden ennustetaan kasvavan lähes biljoonaan euroon vuosikymmenen kuluessa.
Euroopan unioni on kuitenkin oivaltanut hitaasti nämä mahdollisuudet, ja sillä on siten pieni markkinaosuus alan tutkimuksessa ja kehityksessä ja koulutuksessa sekä tämän seurauksena teollisessa innovoinnissa. On ehdottoman välttämätöntä, että EU hyväksyy tämän suunnitelman, jolla tuetaan nanotieteen kehitystä, koulutusta ja tavoitteita jäsenvaltioissa. Nanotieteen ja nanoteknologian painottaminen on lisäksi erittäin tärkeää Lissabonin strategiassa asetettujen tavoitteiden saavuttamiseksi.
Mietinnön osalta haluan korostaa muutamia tavoitteita, jotka on sisällytetty mietintöön, ja mainita erään tärkeän näkökohdan, jota ei valitettavasti ole käsitelty mietinnössä riittävästi. Ensinnäkin eettiset kysymykset ovat hyvin voimakkaasti läsnä nanotieteessä ja nanoteknologiassa. Olenkin tyytyväinen, että mietintöön on sisällytetty valiokuntamme ehdotus tiukkojen eettisten periaatteiden noudattamisesta ja että siinä pidetään myönteisenä aietta tarkastella julkisesti ihmisen ominaisuuksien parantelua muussa kuin hoitotarkoituksessa ja yksityisyyttä. Lisäksi tuen komission ehdotusta ryhtyä toimiin, jotta tätä alaa koskevalle lainsäädännölle annetaan tarvittava dynaaminen luonne.
Toiseksi ehdotuksessa painotetaan voimakkaasti patentteja. Euroopan patenttijärjestelmän uudistaminen samoin kuin nanotiedettä ja nanoteknologiaa koskevan jäsenvaltioiden patenttijärjestelmän sisällyttäminen kansainväliseen järjestelmään on ehdottoman tärkeää EU:n menestymiselle tällä alalla. Uudistuksen yhteydessä on vähennettävä patentoinnin kustannuksia ja parannettava pienten ja keskisuurten yritysten mahdollisuuksia saada patentteja. Edistääksemme patenttien tunnustamisen ja patenttisuojan maailmanlaajuista noudattamista meidän olisi lisäksi korostettava WTO:n sääntöjen noudattamisen tärkeyttä, erityisesti Kiinassa.
Mietinnössä ei ole kuitenkaan käsitelty riittävästi teollis- ja tekijänoikeuksien suojelua sekä kansainvälisesti että EU:ssa. Jäsenvaltioita kehotetaan koordinoimaan teollis- ja tekijänoikeuksia koskevia toimia ja toimimaan OECD:n ja Unescon puitteissa. Tämä ei riitä teollis- ja tekijänoikeuksien suojelemiseksi kyseisellä alalla. Edellä mainitut järjestöt käsittelevät enemmän hyvien käytäntöjen edistämistä kuin toiminnan turvaamista. Siten konkreettiset normit voisivat osoittautua tehokkaammiksi.
Nanotieteen ja nanoteknologian alan ennustetaan kasvavan voimakkaasti, joten on tärkeää, että EU hyväksyy komission ehdotuksen uusien lähestymistapojen omaksumiseksi tähän teollisuudenalaan aina koulutuksesta tutkimukseen ja kehitykseen saakka. Tällaiset toimet edistävät jäsenvaltioidemme kilpailukyvyn paranemista ja kehitystä. 
Giles Chichester,
   . Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan onnitella kollegaani, teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan varapuheenjohtajaa Ransdorfia erinomaisesta mietinnöstä. Vakuutan ryhmäni tukevan hänen mietintöään ja komission ehdotusta.
Nanotiede ja nanoteknologia ovat hyvin tärkeitä talouden ja yhteiskunnan tulevaisuudelle. Ne ovat erittäin lupaavia teollisten ja muiden sovellusten kannalta. Kyseessä on erittäin jännittävä teknologia kaikenlaisilla aloilla. Panen merkille, että tämä aihe on tärkeä teema seitsemännessä puiteohjelmassa, mikä on osoitus siitä, että annamme nanotieteelle ja nanoteknologialle etusijan EU:ssa. Pidän tätä toimintasuunnitelmaa myönteisenä.
Haluan kuitenkin esittää pahoitteluni siitä jokseenkin kielteisestä ja pelokkaasta lähestymistavasta, joka leimaa Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmän tarkistusehdotuksia. On sääli vastustaa kuviteltuja riskejä pelkästään siitä syystä, että näiden kuviteltujen riskien aiheuttajat ovat niin pieniä, että niitä on vaikea yksilöidä tai, uskallan väittää, jopa ymmärtää. Tai ehkä tämä pätee vain minun kaltaisiini yksinkertaisiin sieluihin. Kehotan siten varovaisuuteen vaatimuksissa varovaisuusperiaatteen soveltamisesta ja tuotteiden merkinnästä ennen kuin asiasta on tieteellistä näyttöä. Jos soveltaisimme varovaisuusperiaatetta aina, saisimme heittää hyvästit innovoinnille, keksinnöille ja tutkimukselle emmekä edistyisi lainkaan.
Haluan myös todeta suhtautuvani varauksella siihen, pitäisikö nanohiukkaset sisällyttää REACH-lainsäädäntökehykseen. Meidän on oltava täysin tietoisia siitä, että monet tunnetut hiukkaset ovat osa olemassa olevia kemikaaleja ja että niitä pitäisi siten käsitellä tässä luokassa. Meillä on REACHin osalta jo tarpeeksi ongelmia ilman näitä erittäin pieniä hiukkasiakin.
Esitän lopuksi myönteisen huomautuksen ja muistutan kollegoita vanhasta sanonnasta, jonka mukaan "pienistä tammenterhoista kasvaa valtavia tammia". Toivon, että oma puolueeni kotimaassa kuuntelee tätä huomautusta. 
Adam Gierek,
   . Arvoisa puhemies, nanotieteessä tarkastellaan kiinteässä olomuodossa olevassa materiaalissa esiintyviä ilmiöitä nanotasolla, nimittäin metrin miljardisosan mittakaavassa. Nanoteknologia perustuu tähän tutkimukseen. Nanoteknologia on erityisen lupaava teknologia-ala ja edustaa mahdollisesti myönteistä suuntausta, joka saattaa dramaattisesti lisätä edistymisen todennäköisyyttä monilla elämänalueilla.
Muun muassa auto- ja ilmailuteollisuus voisivat hyötyä nanoteknologiasta. Yksi näistä hyödyistä voisi olla nanohiukkasia sisältävien tasaisten, kulumiselta suojaavien päällysteiden valmistaminen. Nanoteknologiasta voisi olla myös hyötyä terveydellemme lääkkeiden tai kosmetiikan muodossa. Lisäksi nanoteknologia saattaa tuottaa hyödyllisiä sivutuotteita energia-alalla polttokennojen tai nanohuokoisten vedyn absorbointiyksikköjen ja tehokkaiden aurinkoparistojen muodossa. Voisin myös mainita tieto- ja viestintäteknologian, jossa hyödynnetään optisia ominaisuuksia ja spin-ominaisuuksia, jotka helpottavat sinisellä laserilla luettavan tiedon pakkaamista, ja bioteknologian, mukaan lukien DNA-tutkimuksen ja bioinformatiikan järjestelmät. Näihin esimerkkeihin voitaisiin lisätä aisteihin perustuvat materiaalit tai rakennusaineet, kuten nanokomposiitit tai kuidut ja kankaat, joiden pinta on aktivoitu elektroneja yhdistelemällä. Samanaikaisesti voi valitettavasti aiheutua pysyvää haittaa ympäristölle, ja vaikeasti valvottavat aerosolit saattavat pitkällä aikavälillä saastuttaa ilmakehää.
Nanoteknologiaa on kahdenlaista, joista toinen tunnetaan "ylhäältä alas" -teknologiana. Siihen liittyy muun muassa siirtyminen makrotasolta nanotasolle, esimerkiksi hienojakoisia materiaaleja jauhamalla, ja materiaalien pintojen kehittäminen ja aktivoiminen näin lisääntyneiden mahdollisuuksien avulla. Nanotimanttipäällystemateriaalit ovat yksi esimerkki tällaisesta teknologiasta. Toinen ryhmä tunnetaan "alhaalta ylös" -teknologiana, joka mahdollistaa molekyylitason määrittämisen. Integroitujen spintroniikkaa hyödyntävien laitteiden kehittäminen on yksi esimerkki tästä teknologiasta. Meillä on valitettavasti käytettävissä vain vähän sellaisia teknologioita, joissa hyödynnetään tunnelimikroskopiaa tai itsejärjestyviä ilmiöitä. Biologiset tietojärjestelmät kuuluvan tähän ryhmään.
Lopuksi on todettava, että nanotiedettä ja nanoteknologiaa koskevassa tiedepolitiikassa pitäisi ensinnäkin ottaa huomioon, että nykytilanteessa "ylhäältä alas" -teknologian kehittäminen Euroopan unionissa mahdollistaa ainakin muutaman ja ehkä jopa parinkymmenen teknologiayhteisön luomisen. Toiseksi "alhaalta ylös" -teknologia edellyttää lisää intensiivistä eturivin tutkimusta perustieteen alalla. Kolmanneksi olisi keksittävä pikaisesti menetelmä, jolla voidaan tutkia nykyistä saastumisastetta. Tarkoitan tällä nanohiukkasista johtuvaa ilmakehän saastumista, joka ei ole seurausta nanoteknologiasta. Tässä on kyse muustakin kuin pienhiukkasista (PM2,5), jotka kulkeutuvat helposti kehoomme solukalvojen läpi ja joiden katalyyttinen toiminta saattaa olla haitallista terveydelle. Kuka tietää, ehkäpä syöpäepidemia saattaa liittyä nanoaerosolien jatkuvaan läsnäoloon ympäristössämme. Tätä läsnäoloa on vaikea määritellä, se saattaa olla kasvussa, ja sillä on useita eri lähteitä. 
Jorgo Chatzimarkakis,
   . – Arvoisa puhemies, saanen aloittaa onnittelemalla lämpimästi esittelijä Ransdorfia, joka on todellakin tarttunut työhön innokkaasti ja pyrkinyt käsittelemään kaikkia aiheeseen liittyviä näkökohtia. Arvostan myös filosofisia pohdintoja, joita hän esitti puheenvuoronsa alussa.
Meidän eurooppalaisten on oltava tietoisia siitä, ettemme pysty säilyttämään johtoasemaamme useilla markkinoilla ja teknologia-aloilla ikuisesti ja että olemme monilla markkinoilla jo menettäneet johtoasemamme ja sen myötä vallan valvoa monia teknologioita. Ajatellaanpa vaikka lääketeollisuutta, jossa yhä suurempi osa yrityksistä on siirtymässä pois EU:sta, ja mikroelektroniikkaa, jossa yhä useammat keksinnöistä tehdään Aasiassa.
Vaikka me eurooppalaiset olemme nanoteknologiassa edelläkävijöitä maailmassa ja teknologian näkökulmasta tarkasteltuna huippuja, on kuitenkin todettava, että keskitymme teknologian lisäksi myös ihmisiin. Juuri tämä on tunnusomaista eurooppalaiselle lähestymistavalle, joka on tuotu esiin mietinnössä – ainakin siinä muodossa, jossa teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunta sen hyväksyi. Tässä muodossa mietinnön on myös säilyttävä. Nykyisessä muodossaan mietinnössä saatetaan tasapainoon korkea teknologia ja etiikan rajat samoin kuin teollisuuspolitiikka ja kuluttajan edut, joista molemmat ovat yhtä tärkeitä ja joiden on oltava tasapainossa.
Teknologisen johtoasemamme säilyttäminen edellyttää Euroopan unionilta todellista tukea. Tätä tukea voidaan antaa paitsi tutkimuksen seitsemännen puiteohjelman myös – ja tämä on ainakin yhtä tärkeää – standardoinnin ja normien soveltamisen muodossa. Maailmanlaajuista kilpailua varten tarvitaan maailmanlaajuisesti sitova kehys. Tältä osin voimme toimia samoin kuin GSM-teknologian tapauksessa, jossa me eurooppalaiset edistimme prosessia aktiivisesti ja saavutimme tietyn aseman maailmanmarkkinoilla.
Suurena ongelmana koko nano-keskustelussa on kuitenkin se, että aihe on liian abstrakti. Ihmisillä ei ole käsitystä siitä, mistä nanoteknologiassa on kyse. Näin ovi on jälleen kerran apposen auki niille, jotka ovat ottaneet asiakseen levittää pelkoa kaikkialla EU:ssa ja joiden asenteet kuvastuvat useissa täällä esitetyissä tarkistuksissa, aivan kuten tapahtui käsitellessämme ohjelmistopatentteja ja jossain määrin myös REACH-lainsäädäntökehyksen tapauksessa. Meillä ei ole varaa samaan nanoteknologiassa, jonka suurimmiksi esteiksi nämä työkseen kauhujuttuja levittävät tahot ovat muodostumassa. Tarvitsemme tällä hetkellä kuitenkin kaikki mahdolliset työpaikat. Emme saa torpedoida päivittäin puheenaiheena olevaa Lissabonin strategiaa, joten meidän on tehtävä nanoteknologiasta konkreettisempi kansalaisille. Nanoteknologia luo jo tällä hetkellä työpaikkoja. Olen vieraillut tällä alalla toimivissa yrityksissä ja pidän nanoteknologiaa erittäin kiehtovana. Puolijohdeteollisuudessa, autoteollisuudessa ja lääketeknologiassa on valtavasti mahdollisuuksia. Tehkäämme kaikin mokomin riskinarviointia, mutta älkäämme menkö siinä liian pitkälle.
Voiko kukaan teistä vahvistaa, ettei käytä matkapuhelinta siihen tunnetusti liittyvien riskien takia? Jos kuluttajat pitävät mahdollista hyötyä mahdollista vahinkoa suurempana, he käyttävät teknologiaa. Tämä on ehdottoman ratkaisevaa, ja tästä syystä ihmisillä on oltava mahdollisuus saada tietoa, jonka perusteella he voivat tehdä omat päätöksensä. Me Euroopan parlamentissa varmistamme omalta osaltamme, että he saavat tätä tietoa. Euroopan parlamentin tieteellisten ja teknologisten vaihtoehtojen arvioinnista vastaava jaosto (STOA) järjestää Brysselissä 18. lokakuuta nano-kahviloita, joihin olette kaikki lämpimästi tervetulleita. 
David Hammerstein Mintz,
   . Arvoisa puhemies, haluan todeta, että me Vihreät emme vastusta nanoteknologiaa, mutta asiat on tehtävä kunnolla. Muussa tapauksessa emme saa koskaan tarvittavaa kuluttajien luottamusta, emme pysty hyödyntämään tämän teknologian suuria mahdollisia etuja ja investoinnit ovat menneet hukkaan.
Varovaisuutta halveksivat eivät ole nanoteknologian ystäviä, aivan päinvastoin. Tällä hetkellä painamme nanoteknologian osalta kaasua varmistamatta ensin, että meillä on hätäjarrut, tai edes tietämättä, toimiiko ohjaus.
Nanohiukkasia käytetään laajasti herkissä kuluttajatuotteissa kuten kosmetiikassa, puhdistusaineissa, maaleissa ja tekstiileissä. Olemme huolissamme siitä, että saatamme tasoittaa näin tietä suurelle terveysskandaalille tulevaisuudessa.
Nämä pelot eivät ole perusteettomia. Tiedekomitea on todennut 28. ja 29. syyskuuta 2005 antamassaan lausunnossa, että riskien arvioinnin edellyttämässä tietämyksessä on huomattavia aukkoja, jotka koskevat esimerkiksi nanohiukkasten määrittelemistä, havaitsemista ja mittaamista sekä sitä, miten nanohiukkaset eri annoksina reagoivat, kehittyvät ja säilyvät ihmisissä ja ympäristössä, samoin kuin kaikkia ympäristötoksikologiaan liittyviä näkökohtia. Samainen komitea korostaa, ettei meillä ole edes menetelmiä riskien arvioimiseksi.
Puhumme arvoltaan hyvin erilaisista tekijöistä. Suurin ongelma on se, että nanohiukkasten hallitsematon vapautuminen saattaa olla huomattavasti vaarallisempaa kuin tavanomaisten hiukkasten hallitsematon vapautuminen, koska nanohiukkaset reagoivat kemiallisesti paljon tavanomaisia hiukkasia herkemmin ja hapettuvat helposti, jolloin saattaa syntyä radikaaleja, jotka reagoivat erittäin herkästi ja ovat haitallisia ihmiskeholle. Nanoputket saattavat käyttäytyä ihmiskehossa asbestikuitujen tavoin. Mehän kaikki tiedämme, mitä asbestin tapauksessa tapahtui.
Tiedämme hyvin vähän siitä, miten nanohiukkaset käyttäytyvät ja reagoivat ympäristöön vapautumisen jälkeen, ja Euroopan unionin on tehtävä kaikkensa edistääkseen tällä alalla tehtävää tutkimusta. Tällä hetkellä kuitenkin vain pieni murto-osa tutkimusinvestoinneista on kohdennettu varotoimiin ryhtymiseen, eikä meillä on minkäänlaista sääntelyä. Meillä ei ole lainsäädäntökehystä näiden tuotteiden käyttöä varten.
Toimintaperiaatteemme ei voi olla sellainen, että nämä tuotteet tuodaan ensin markkinoille ja kysymykset esitetään vasta myöhemmin. Tarvitsemme ennalta varautumiseen perustuvaa politiikkaa, jotta voimme edistyä ratkaisevasti tämän teknologian kohdalla. 
Vladimír Remek,
   . – Hyvät parlamentin jäsenet, olen iloinen, että parlamentti kiinnittää huomiota nanotieteeseen ja nanoteknologiaan. Haluan todeta arvostavani ja tukevani käsiteltävänämme olevaa mietintöä, jossa vahvistetaan, että nanotiede ja nanoteknologia muodostavat yhden 2000-luvun avainteknologioista. Nanotieteen ja nanoteknologian pitäisi näin ollen kuulua EU:n painopistealueisiin. Tähän kysymykseen liittyy kuitenkin sekä kielteisiä että myönteisiä näkökohtia.
Myönteistä on tuki, jota tulevaisuuden teknologiat ovat saaneet koko parlamentilta. Kuten mietinnössä aivan oikein todetaan, nanoteknologian kehittyminen merkitsee ainutlaatuista mahdollisuutta. EU pysyy tällä hetkellä maailman vauhdissa. Näin todisteita tästä muutama päivä sitten vieraillessani Tšekin tasavallan pohjoisosassa sijaitsevassa Liberecin kaupungissa. Liberecin teknillisessä yliopistossa tehtävän työn tulokset ja eräs kaupungissa toimiva yritys olivat nanoteknologian tutkimuksen ja soveltamisen osalta ehdottomasti huippuluokkaa, mikä koskee myös poikkeuksellisen korkealaatuisten koneiden valmistusta. Haluan myös huomauttaa, että kyseessä on yksi Tšekin tasavallan pienemmistä kaupungeista eikä potentiaalinen tiedekeskus, kuten Praha tai Brno. Nanoteknologia myös tarjoaa mielestäni mahdollisuuden pienemmille maille ja yleisesti ottaen pienemmille organisaatioille. Nanotieteen ja nanoteknologian kehittyminen edellyttää tietysti huomattavaa tukea paitsi Tšekin tasavallassa myös koko Euroopan unionissa. Muu maailma on jo tiedostanut tämän asian. Keiden luulette olevan kaikkein kiinnostuneimpia Liberecissä toimivien tutkijoiden ja teknisten asiantuntijoiden työn tuloksista? Nämä ihmiset tulevat tietenkin muista maanosista – erityisesti Pohjois-Amerikasta mutta myös Kaakkois-Aasiasta.
Tästä pääsenkin yhteen nanoteknologian kehitykseen EU:ssa liittyvään kielteiseen näkökohtaan, joka on teollis- ja tekijänoikeuksien mielestäni riittämätön suojelu tutkimustulosten soveltamisessa muilla aloilla. Toinen ongelma on taloudellinen tuki, joka on nähdäkseni riittämätöntä, monimutkaista ja vaikeasti saatavilla. Mietinnössä myös huomautetaan, että Yhdysvaltojen osuus nanotieteeseen ja nanoteknologiaan maailmanlaajuisesti käytettävästä summasta on jo 37 prosenttia, kun EU:n osuus on 24 prosenttia eli pienempi kuin Japanin. Summa, jolla nanotiedettä ja nanoteknologiaa on määrä rahoittaa osana seitsemättä puiteohjelmaa, on samoin pienempi kuin Yhdysvaltojen vastaavat investoinnit.
Puheenvuoroni päätteeksi haluan mainita vielä yhden mielestäni erittäin myönteisen vaikutuksen. Nanotiede ja nanoteknologia tarjoavat erittäin hyvät tulevaisuudennäkymät korkeakouluissa opiskeleville nuorille, jotka ovat kiinnostuneita tieteestä ja teknologiasta. Emme saa päästää käsistämme tätä tilaisuutta antaa uutta pontta tieteen ja teknologian kehitykselle EU:ssa. Meidän on varmistettava, että olemme paikalla, kun etuliite "nano" – joka tarkoittaa "kääpiötä" tai "tonttua" – synnyttää 2000-luvun jättiläisen. 
Nils Lundgren,
   Nanoteknologialla on kiistatta suuri merkitys ihmiskunnan tulevaisuudelle. Edistys on nopeaa, ja nanoteknologialla on tulevaisuudessa erittäin voimakas vaikutus lähes jokaiseen alaan.
Euroopan parlamentissa vallitsee syvään juurtunut käsitys siitä, että EU:n on valvottava kaikkia tärkeitä ilmiöitä, kuten nanotiedettä ja nanoteknologiaa. Jokaisessa mietinnössä korostetaan, että organisaation, lainsäädännön, valvonnan ja rahoituksen on oltava EU:n vastuulla. Jokaisessa mietinnössä huomautetaan, miten tärkeää on, ettei EU ole maailmanlaajuisessa kilpailussa Yhdysvaltoja, Japania ja Kiinaa jäljessä. Meille ei kuitenkaan koskaan esitetä vakuuttavaa analyysia siitä, mitä sellaisia ongelmia markkinoilla on, jotka eivät selviä itsestään ja vaativat siksi virallisia toimia. Meille ei koskaan esitetä vakuuttavaa analyysia tasosta, jolla tällaiset viralliset toimet olisi toteutettava. Mietintöjen lähtökohtana on aina ajatus siitä, että Euroopan parlamentilla on täydelliset tiedot ja taidot ja että se näin ollen voi ja sen pitäisi antaa komissiolle ja jäsenvaltioille tehtäväksi noudattaa antamiaan ohjeita. Euroopan parlamentti korostaa ja tähdentää, millaisia ongelmia maailmassa on, ja muistuttaa kaikkia siitä, miten ne pitäisi ratkaista, kehottaen toimimaan näin. Esimerkiksi esittelijä Ransdorf haluaa parlamentin päättävän, että nanoteknologia on suunnattava vetyenergian kehittämiseen. Väitän, että Euroopan parlamentti on taatusti epäpätevä päättämään tämänluonteisesta asiasta. Nanoteknologia kehittyy nopeimmin ja tehokkaimmin silloin, kun kansainväliset byrokraatit eivät valvo sitä ylhäältä käsin. Kansainvälisellä tutkimusyhteisöllä, yrityksillä ja kansallisilla instituutioilla on parhaat edellytykset tehdä kokeiluja ja kilpailla nanoteknologian alalla. Samoin kansallisvaltioiden yksityisillä ja julkisilla organisaatioilla on parhaat edellytykset tuottaa nanoteknologiaa käsittelevää tiedotusaineistoa, joka on mukautettu kunkin jäsenvaltion kansalaisten arvoihin ja kokemuksiin. EU:n roolin pitäisi tässä yhteydessä rajoittua tätä alaa koskevan patenttien valvontajärjestelmän luomiseen, eettisten ja ympäristöpoliittisten normien laatimiseen ja mahdollisesti fuusiotutkimuksen kaltaisten erittäin laajamittaisten hankkeiden rahoittamiseen. 
Luca Romagnoli (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, EU tarvitsee nähdäkseni eturivin infrastruktuuria, tutkimusta ja kehitystä koskevan yhdenmukaisen järjestelmän säilyttääkseen kilpailukykynsä nanotieteen ja nanoteknologian alalla. Nanotieteellä ja nanoteknologialla voi olla myönteinen asema tärkeiden taloudellisten, sosiaalisten ja ympäristöä koskevien tavoitteiden saavuttamisessa, ja toivon, että niillä voidaan täyttää kansalaisten tarpeet ja siten edistää kansakuntien hyvinvointia.
Emme voi sivuuttaa joitakin kiistattomia tosiasioita. Suuri joukko teknologisia edistysaskelia on aivan kulman takana sen tavan ansiosta, jolla atomeja ja molekyylejä on koottu siten, että ne muodostavat uusia materiaaleja. On erittäin tärkeää, että tälle tutkimusalalle myönnetään lisää rahoitusta EU:n teollisuuden kilpailukyvyn takaamiseksi, mutta asianomaisessa tieteessä ja teknologiassa on aina kunnioitettava luovuttamattomia eettisiä periaatteita sekä kansanterveyttä ja ympäristöä koskevia kriteerejä.
Olen samaa mieltä joistakin jäsen Hammersteinin ja jäsen Breyerin esittämistä tarkistuksista. Näitä ovat ensinnäkin päätöslauselmaesityksen 2 kohtaan esitetty tarkistus 1, joka on hyödyllinen ja järkevä suositus ihmisten terveydelle ja ympäristölle mahdollisesti aiheutuvien riskien sekä sosiaalisten ja eettisten vaikutusten arvioimisesta ja jossa ei oteta mitään pois alkuperäisestä tekstistä. Toinen on tarkistusehdotus 6, jossa todetaan, että tutkimusrahoitusta on myönnettävä yksinomaan hankkeille, joissa vähintään puolet resursseista käytetään riskinarviointien tekemiseen. Kolmas on tarkistusehdotus 8, jossa korostetaan, että riskejä on arvioitava nanoteknologian avulla tuotettujen tuotteiden koko elinkaaren ajan tuotteen suunnittelusta sen käytöstä poistumiseen saakka.
Emme voi sivuuttaa sitä tosiasiaa, että nanoteknologiaan näyttää liittyvän monia toksikologisia riskejä. Tämän vahvistavat myös lukemattomat asiantuntijat, joita on haastateltu Massachusetts Institute of Technologyn (MIT) arvostetussa -aikakausjulkaisussa. Mietinnössä kuitenkin pohditaan myös asioiden tätä puolta.
Uudesta 5a kohdasta katson sen sijaan, että on täysin oikeutettua kehottaa varovaisuuteen tyydyttävän riskinarvioinnin osalta ja taata nanoteknologiaan perustuvien tuotteiden jäljitettävyys ja merkinnät sekä niitä koskeva vastuu. Vaikka olenkin samaa mieltä tutkimuksen rajoitteista, pidän tarkistusehdotuksen tekstiä hieman epämääräisenä ja äänestän siten sen kohdalla tyhjää, aivan kuten aion tehdä ehdotetun uuden 17 kohdan tapauksessakin.
Lopuksi totean, että jäsenvaltioiden ja EU:n on oltava kilpailukykyisiä nanotieteen alalla ja että ehdotetut toimet vaikuttavat hyvin vaatimattomilta – laimealta sitoutumiselta – kun pyrkimyksenä on kuroa umpeen meidän ja Yhdysvaltojen sekä meidän ja Kaukoidän välillä jo oleva kuilu. Mietinnössä pohditaan perustellusti osaamisen kolmion sekä taloudellisia että strategisia näkökohtia sekä kestävään kehitykseen ja ihmisten terveyteen liittyviä vaatimuksia. Aion näin ollen äänestää jäsen Ransdorfin erinomaisen mietinnön puolesta. 
Nikolaos Vakalis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, onnittelen jäsen Ransdorfia mietinnöstä, jonka myötä Euroopan parlamentti viestittää tänään tärkeää erikoissanomaa siitä, että nanoteknologia hämmästyttävine mahdollisuuksineen ja kehitysnäkymineen on keskeisellä sijalla Euroopan unionin kehityspolitiikassa.
Nanoteknologian alan tutkijamme eivät ole muiden maiden ja maanosien tutkijoita jäljessä. Päinvastoin voitaisiin sanoa, että he edustavat maailman huippua. Siten myös tältä osin vedonlyönnissä, jonka voittamiseksi meihin vedotaan, on kyse tutkimuksen tuloksena olevan osaamisen kehittämisestä ja hyödyntämisestä taloudellisesti. Voittaaksemme tämän vedonlyönnin meidän on, kuten muillakin osaamisaloilla, yhdistettävä määrällisesti suuret henkilöresurssimme tuotantoon viipymättä ja tehokkaasti. Tarvitsemme valtion ja yksityisen sektorin yhteistyötä. Korkeakoulujen, tutkimuskeskusten, teollisuuden, yritysten ja rahoituslaitosten on yhdistettävä voimansa ja tehtävä tiivistä ja näkemyksellistä yhteistyötä. Meidän on ennen kaikkea neuvottava kansalaisia ja valmisteltava heitä vallankumoukseen, jossa nanoteknologia mullistaa heidän jokapäiväisen elämänsä. Nanoteknologia muuttaa maailman sellaisena kuin me tunnemme sen.
Hyvät parlamentin jäsenet, nanoteknologia ja nanotiede ovat 2000-luvulle se, mitä Internet oli 1900-luvulle. Meillä ei ole varaa kokea uudelleen eurooppalaista paradoksia, jonka olemme nähneet aiemmin. Tuolloinhan amerikkalaiset kehittivät selkeästi eurooppalaiseen ideaan perustuvaa Internetiä paremmin kuin kukaan muu.
Meidän Euroopan unionissa on aika osoittaa, että osaamme paitsi kehittää uusia ideoita myös hyödyntää niitä EU:n kansalaisten hyväksi. 
Teresa Riera Madurell (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Potočnik, haluan onnitella esittelijää erinomaisesta mietinnöstä ja korostaa, että Euroopan unionin on jatkossakin annettava painoarvoa tieteelliselle tutkimukselle ja teknologiselle kehitykselle nanotieteessä ja nanoteknologiassa, jotka ovat lisäksi yksi seitsemännen puiteohjelman ensisijaisista aihealueista.
Hyvät parlamentin jäsenet, kuten edelliset puhujat ovat todenneet, nanotiedettä ja nanoteknologiaa pidetään 2000-luvun avainteknologioina, joilla on merkittäviä vaikutuksia teollisuuteemme. Kyseessä on monitieteellinen ala, joka tarjoaa koko joukon uusia mahdollisuuksia ja ratkaisuja kansalaisten ja yritysten todellisiin tarpeisiin, ja sen odotetaan näin ollen auttavan suuresti Euroopan unionin kilpailukykyä ja kestävää kehitystä koskevien tavoitteiden saavuttamisessa.
Euroopan unioni on epäilemättä johtava toimija tällä alalla, vaikka se investoi nanotieteen ja nanoteknologian tutkimukseen ja kehitykseen huomattavasti vähemmän kuin Yhdysvallat tai Japani. Yhdyn esittelijän näkemykseen siitä, että Euroopan unionin on vahvistettava tätä johtajuutta lujittaakseen ja parantaakseen asemiamme erittäin kovassa maailmanlaajuisessa kilpailussa tällä hyvin lupaavalla alalla.
Tähän tarkoitukseen ei riitä pelkkä tutkimus- ja kehitysinvestointien lisääminen. Meidän on samanaikaisesti taattava tutkimuksen huippuosaaminen ja varmistettava, että meillä on riittävästi pätevää henkilöstöä, että resurssien koordinointia lisätään ja että jäsenvaltioiden toimien yhteensovittamista parannetaan. Meidän on myös jatkettava liiketoimintaympäristön parantamista ensisijaisesti nykyaikaistamalla pieniä ja keskisuuria yrityksiämme ja luomalla osaamisen pohjalta uusia yrityksiä, jotta nanotieteen ja nanoteknologian erinomainen tutkimus- ja kehitystoiminta muunnetaan uusiksi tuotteiksi ja prosesseiksi.
Nanotieteeseen ja nanoteknologiaan liittyvät eurooppalaiset teknologiayhteisöt auttavat sellaisten yhteisten tutkimustavoitteiden ja -painopisteiden määrittämisessä, jotka kiinnostavat teollisuutta.
Haluan myös korostaa kansainvälisen yhteistyön tärkeyttä. Hyvät parlamentin jäsenet, emme saa asettaa esteitä tieteellisen edistyksen tielle. Meidän on tuettava tutkijoitamme, sillä juuri he ovat parhaiten selvillä tämän alan myönteisistä ja kielteisistä näkökohdista. On kuitenkin varmasti totta, että tietoa tieteellisestä edistyksestä on levitettävä kattavasti ja kansalaisten tietoja on parannettava, jotta kansalaiset luottavat tieteeseen ja jotta tieteen todelliset haasteet ja vaikutukset elämäämme ymmärretään paremmin. 
Vittorio Prodi (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen kiitollinen jäsen Ransdorfille hänen mietinnöstään ja haluan myös kiittää komission jäsentä Potočnikia tähän keskusteluun osallistumisesta.
Nanoteknologia on äärimmäisen tärkeää, eritoten nanoelektroniikka, jonka avulla voimme saavuttaa yhä enemmän tehokkuutta samalla kun kulutamme vähemmän energiaa kuin tällä hetkellä mikroelektroniikan käytössä, minkä myös foorumin työ vahvistaa.
Nanoteknologia tarkoittaa tavallisten materiaalien älykästä hyödyntämistä esimerkiksi suodatuksen ja katalyysin avulla. Tällaisten materiaalien avulla voimme mahdollisesti välttää vaikeudet, joita toisinaan liittyy harvinaisten ainesten niukkuuteen. Haluan kuitenkin huomauttaa, etteivät pelot nanoteknologian seurauksista ihmisten terveydelle ole perusteettomia. Hiukkasten nanometrinen koko edellyttää uudenlaiseen toksikologiaan liittyvien riskien pohtimista. Saatavilla olevien todisteiden perusteella nämä hiukkaset voivat siirtyä suoraan solukalvojen läpi ja saattavat siten hyökätä nukleiinihappoja vastaan. Mielestäni on täysin perusteltua kohdistaa voimavaroja ja tarmoa tähän kysymykseen.
Haluan lopuksi osoittaa sanani komission jäsenelle: meidän on uudistettava Euroopan patenttivirastoa, koska sen harjoittama valvonta ei ole nykyisellään riittävää. Parlamentin on saatava asiassa sananvaltaa, eikä tätä työtä voida enää tehdä vain hallitustenvälisellä tasolla, vaan siitä on tultava osa EU:n toimintoja. Tieteen edistäminen ja turvaaminen kokonaisuutena ottaen on itse asiassa EU:n asia. 
Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, mikä on poliitikkojen tehtävä nanoteknologian alalla? Emme voi sallia sitä, että meistä tulee pelkästään nanoteknologian edistäjiä, jotka hyväksyvät kritiikittä sitä koskevan voimakkaan mainonnan, eikä tehtävänämme voi myöskään olla pyrkiä lievittämään ihmisten todellisia pelkoja kiertävien esitysten tai nanokahviloiden avulla. Emme voi tyytyä pelkästään nanoteknologian mainostajan rooliin.
Poliitikkojen tehtävä on huolehtia siitä, että kuluttajia ja ympäristöä suojellaan. Nanoteknologian avulla markkinoille tuodaan kosmetiikan, puhdistusaineiden ja tekstiilien kaltaisia tuotteita, jotka on tarkoitettu yksityisille kuluttajille ja joita ei käytännössä säännellä lainkaan. Kuten jäsen Prodi äsken totesi, EU:ssa ei ole lainsäädäntökehystä, jota voidaan soveltaa nanoteknologiaan. Komission tiedekomiteakin on myöntänyt 29. syyskuuta 2005 antamassaan lausunnossa, että nanohiukkasten riskinarvioinnissa, luonnehdinnassa ja mittaamisessa on huomattavia puutteita, annoksen ja vaikutuksen välisestä suhteesta tiedetään vain vähän, nanohiukkasten myrkyllisyydestä ympäristölle on vain vähän tietoa ja että toistaiseksi ei tiedetä mitään siitä, mihin nanohiukkaset päätyvät ihmiskehossa ja miten kauan ne säilyvät siellä. Emme voi sivuuttaa tiedekomitean lausuntoa ja haudata päätämme hiekkaan. Teidän tehtävänne komissiossa on päinvastoin luoda pysyvä lainsäädäntökehys kaikkien kuluttajien suojelemiseksi.
Emmekö ole todellakaan oppineet mitään kokemuksistamme asbestista? Kuulimme juuri, että nanohiukkaset pystyvät ylittämään veri-aivoesteen. Tietoisina näistä riskeistä meidän on toki otettava käyttöön suojamekanismeja. Emme voi yksinkertaisesti sallia sitä, että näitä tuotteita tuodaan markkinoille ja testataan kuluttajilla. Emme voi sallia kuluttajien käyttämistä koekaniineina!
Poliitikkojen tehtäviin ei kuulu toimia nanoteknologian mainostajina. Heidän tehtävänään on päinvastoin luoda kattava lainsäädäntökehys nanoteknologian sääntelemistä, valvontaa ja arviointia varten – siis kaikkia niitä asioita varten, joihin omassa asiantuntijalausunnossanne viitataan.
Muussa tapauksessa tekisimme karhunpalveluksen nanoteknologialle, joka voi lyödä itsensä läpi markkinoilla ja olla taloudellisesti kestävää vain, jos teemme selväksi, että myös kuluttajien edut ja nanoteknologiaan liittyvät riskit on otettava huomioon. Jos EU:n on määrä olla hyvä sijaintipaikka yrityksille, sen on oltava myös hyvä paikka kuluttajille, ja tässä suhteessa on vielä paljon tehtävää. Pidän täysin vastuuttomana sitä, että komissio haluaa sallia yksityisille kansalaisille ja kotitalouksille suunnattujen kuluttajatuotteiden markkinoinnin, vaikka se on tietoinen puutteista ja riskien arviointiin tarvittavien menetelmien puuttumisesta ja vaikka ei ole varmuutta siitä, että kaikki riskit on eliminoitu. Vetoan teihin vielä kerran, että tekisitte tälle asialle pikaisesti jotain.
Olemme puhuneet toistaiseksi vain vähän nanoteknologian vaaroista, eettisistä ongelmista, ominaisuuksien parantelusta ja nanohiukkasten kertymisestä ihmisiin, sillä olemme kauan uskoneet niiden kuuluvan tieteiskirjallisuuteen. Nämä uhat ovat kuitenkin yhä lähempänä.
Odotan Euroopan unionilta, että se antaa Yhdysvalloille vastauksen. EU:n vastauksena nanoteknologiaan ei voi olla teknologian seuraaminen sopuleiden tavoin, vaan sen on tarkoitettava sosiaalisesti vastuullisen lähestymistavan omaksumista ja nanoteknologiaan liittyvien riskien huomioon ottamista. 
Bastiaan Belder (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, on ehdottoman tärkeää kiinnittää huomiota nanoteknologiaan. Uuden materiaalin luominen molekyylitasolla tuottaa uusia ominaisuuksia, joiden vaikutuksia ihmisten terveyteen ja ympäristöön ei vielä tunneta. Komissio on laatinut ehdotuksen vuoteen 2009 ulottuvaksi toimintasuunnitelmaksi, jossa se odottaa erittäin paljon nanoteknologian taloudellisilta ja sosiaalisilta eduilta mutta pitää kansalaisten eettisiä epäilyjä ja huolenaiheita lähinnä esteinä. Arvoisa komission jäsen, tässä suhteessa minun onkin sanottava teille, että toimintasuunnitelma on erityisen epätasapainoinen.
Samaa voidaan valitettavasti sanoa Ransdorfin mietinnöstä, vaikka se jossain määrin tasapainottaakin toimintasuunnitelmaa. Mitä näistä kahdesta asiakirjasta sitten puuttuu? Niistä puuttuu ennen kaikkea halu tarkastella muita kuin turvallisuusriskejä koskevia huolenaiheita, etenkin kysymystä, ovatko uudet teknologiat suotavia vai ei, tai kysymyksiä, jotka liittyvät ihmisten vakaumuksiin yleensä. Nanoteknologian etuja ja mahdollisia kielteisiä vaikutuksia on ennen kaikkea tarkasteltava, jotta estetään valintojen tekeminen yksinomaan taloudellisen arvon perusteella nanoteknologian ollessa vasta varhaisessa kehitysvaiheessa.
Toiseksi meidän Euroopan unionissa on keskityttävä enemmän kansainväliseen koordinointiin, mikä ei koske pelkästään myrkyllisyystestejä ja koko tuotteen elinkaaren ajan tehtäviä riskinarviointeja vaan myös standardeja, merkintöjä ja vastuuvelvollisuutta koskevaa lainsäädäntöä. Vastuuvelvollisuus tarkoittaa, että nanohiukkasia markkinoille tuovat toimijat ovat vastuussa niiden aiheuttamista vahingoista.
Lopuksi on pohdittava, ovatko nanoteknologiaan ja nanomateriaaleihin liittyvät patentit toivottavia vai eivät, erityisesti perusteknologian ja yleisen teknologian sekä sellaisten materiaalien osalta, joita voidaan käyttää useilla eri tavoilla. Voiko komissio teettää kriittisen analyysin tästä? Komissio voisi siinä yhteydessä pohtia kysymystä, missä määrin patentit ja lisenssit asettaisivat köyhemmät maat entistäkin epäedullisempaan asemaan ja mitä tämän ehkäisemiseksi voitaisiin tehdä. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ). –
   Arvoisa puhemies, nanoteknologian alalla tehtävän tutkimuksen tulokset ja sen sovellukset osoittavat, että nanoteknologia avaa valtavia mahdollisuuksia hyödyllisiä ominaisuuksia omaavien materiaalien valmistamiseen. Tapa, jolla näitä materiaaleja hyödynnetään, vaikuttaa edistymiseen teollisuudessa, taloudessa ja terveydensuojelussa 2000-luvulla sekä parantaa elintasoamme. Kilpajuoksu uusien edistysaskelten saavuttamiseksi nanotutkimuksen ja nanoteknologian alalla on alkanut, eikä Euroopan unionilla ole varaa hävitä sitä.
Mietinnössä osoitetaan useita esteitä, jotka meidän on ylitettävä. Näihin kuuluvat juridiset ja muodolliset kysymykset, teollis- ja tekijänoikeuksien suojelu, tutkimuksen koordinointi ja tutkimustulosten saattaminen kansalaisten saataville, tieteidenvälisten tutkimusryhmien perustaminen, koulutus, lisärahoituksen hankkiminen yksityisiltä sijoittajilta sekä uusien materiaalien turvallinen käyttö ja hallinta. Euroopan parlamentin olisi valvottava ja tuettava kaikkia näitä toimia.
Kiitän jäsen Ransdorfia hyvin perustellusta ja erittäin tarpeellisesta mietinnöstä. 
Jan Březina (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää esittelijää mietinnöstä, jossa esitetään hyvin tarkkaan tämän dynaamisen tiede- ja teknologia-alan suuntaukset. Nanoteknologian aikaansaamat muutokset ovat verrattavissa aiempiin teknisiin vallankumouksiin ja saattavat jopa ohittaa ne. Edessämme avautuvat mahdollisuudet luovat monia haasteita. Mietinnössä otetaan kantaa joihinkin näistä haasteista, mutta jätetään toiset vaille vastausta. Käsiteltävänämme olevassa tekstissä tehdään se johtopäätös, että maailmanlaajuiset kumppanimme ja kilpailijamme ovat tietoisia nanoteknologian ja siihen liittyvän tutkimuksen tärkeydestä. Tämä käy selväksi nanoteknologian tutkimukseen varatuista määrärahoista ja sille luoduista edellytyksistä. Vaikka komissio oli aikonut lisätä seitsemännessä puiteohjelmassa nanoteknologiaan osoitettavan rahoituksen määrää, kyseinen rahoitus ei itse asiassa kasvanut merkittävästi, kuten esittelijä toteaa verratessaan Euroopan unionin, Yhdysvaltojen ja Japanin asianomaisia julkisia ja yksityisiä investointeja. EU on Yhdysvaltoja jäljessä sekä kilpailukykyisen infrastruktuurin luomisessa että teollis- ja tekijänoikeuksia koskevien normien käyttöönotossa.
Nanotieteen ja nanoteknologian keksintöjen patentointi EU:ssa etenee hitaasti, ja mietinnössä korostetaan tarvetta uudistaa Euroopan patenttijärjestelmää koko tieteen ja innovoinnin auttamiseksi. Mietinnössä ei kuitenkaan valitettavasti esitetä uudistuksen aikataulua. Yksi nanoteknologian käytön näkökohta, jota ei mainita mietinnössä, on sen mahdollinen sotilaallinen käyttö. Se seikka, etteivät tätä teknologiaa koske mitkään rajoitukset, saattaa aiheuttaa meille vielä monta päänsärkyä. Thomas van der Molen vertaa raportissaan tämän teknologian vapaata siirtoa ydinreaktorin antamiseen kaikille maille sillä sopimuksella, ettei yhtäkään niistä käytetä ydinaseiden kehittämiseen. Katson, että lähitulevaisuudessa meidän on otettava huomioon myös nanoteknologia-ala ja käsiteltävä tätä kysymystä. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   – Nanoteknologia avaa mahdollisuuksia, mutta nämä mahdollisuudet vaarannetaan, jos nanoteknologia päästetään kuluttajamarkkinoille vailla sääntöjä, tietoa ja suojaa. Vihreät/Euroopan vapaa allianssi -ryhmä haluaa, että etusijalla on tieto, jonka jälkeen tulevat ympäristöä ja terveyttä suojelevat säännöt ja vasta viimeisenä markkinointi. Tämä on oikea järjestys.
Nanohiukkasilla ei ole samoja myrkyllisiä ominaisuuksia kuin tavanomaisilla hiukkasilla. Hiilipöly ei ole vaarallista, mutta hiiliklustereiden muodossa olevat nanohiukkaset aiheuttavat vakavan aivovaurion kaloilla 48 tunnin kuluessa jo 0,5 ppm:n pitoisuutena. Nanoputket pystyvät tuhoamaan mitokondrion DNA:n, kun taas iholla olevat nanohiukkaset voivat siirtyä aivoihin ja imusolmukkeisiin ja vahingoittaa kehoamme. Immuunijärjestelmämme ei ole yksinkertaisesti sopeutunut nanohiukkasten käsittelemiseen. EU:n omat tutkimukset osoittavat, että biohajoamattomat ja biologisesti yhteensopimattomat nanohiukkaset voivat olla hengenvaarallisia ja että kaikkea niiden sisäänhengittämistä ja nielemistä tulisi välttää. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, mietinnössä keskitytään lähinnä nanotieteestä ja nanoteknologiasta saatavaan hyötyyn ja siihen, että EU:n oltava niiden kehittämisen eturintamassa suurempaa tuottavuutta ja talouskasvua koskevien Lissabonin tavoitteiden mukaisesti. Vaikka tämä ajatus onkin kiitettävä, se johtaa yhteen suureen puutteeseen: nanoteknologian tutkimukseen kohdennettavia investointeja suositellaan lisättäviksi ennen kuin on olemassa lainsäädäntöä tämän teknologian sääntelemiseksi.
Lainsäädännön pitäisi vähintäänkin pysyä tutkimuksen tahdissa. Kiirehtiessämme Kiinan ja Yhdysvaltojen edelle pääsemisessä saatamme pitää riskinarvioinnin sisältävää sääntelyä tekijänä, joka ehkä jarruttaa tässä onnistumista. Meidän on kuitenkin ensin vastattava kysymyksiin, jotka koskevat ihmisen ominaisuuksien parantelua muussa kuin hoitotarkoituksessa, yksityisyyttä, kohtuudenmukaisuutta, patentointia, sotilassovelluksia, turvallisuutta ja terveyttä sekä ympäristöä. Sääntelyn pitäisi tässä tapauksessa varmistaa, ettemme luo kiirehtiessämme hyvin vaikeita ongelmia. Jos sääntely on hyvää, se palvelee tutkimusta ja tekee siitä keskittyneempää ja tehokkaampaa. "Parempi katsoa kuin katua" on aina ollut hyvä ja hyödyllinen elämänohje. 
Paul Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää esittelijäämme Ransdorfia kantaa ottavasta mietinnöstä, jossa hän on käsitellyt tätä tärkeää kysymystä suurella ymmärtämyksellä ja asiantuntemuksella. Tämän kysymyksen on nyt löydettävä oikea paikkansa EU:n toimielinkehyksessä. Meillä on yhtäältä perustutkimus, tutkimuksen seitsemäs puiteohjelma, Euroopan tutkimusneuvosto ja teknologiayhteisöt – tältä osin olemme saaneet jotakin pysyvää aikaan – ja haluankin onnitella komission jäsentä Potočnikia jo etukäteen tämän seitsemännen puiteohjelman suuresta menestyksestä.
Toisaalta meillä on Yhteinen tutkimuskeskus, joka voisi tehdä enemmän sen suhteen, että tietyt tahot lietsovat nanoteknologiaan liittyviä pelkoja. Yhteisen tutkimuskeskuksen objektiivisuus muodostaisi varmasti vakaan perustan tämän uuden teknologian valvonnalle. Barroson komission ehdottama "Euroopan teknologia-instituutti" voisi ottaa tehtäväkseen siirtää perustutkimuksen tulokset ylhäältä alas -strategian avulla koulutusalalle. Toisena vaihtoehtona alhaalta ylös -strategiaa voitaisiin käyttää tällaisen osaamisen keräämiseksi koulutuslaitoksilta mutta myös, ja aivan erityisesti, pieniltä ja keskisuurilta yrityksiltä. Tätä osaamista voitaisiin esitellä eBay:n kaltaisella foorumilla, jossa voidaan verkon välityksellä vaihtaa ajatuksia, esittää toiveita ja taata parempi viestintä jopa yli 20 eurooppalaisella kielellä.
Myös ITER-fuusioreaktorilla voisi olla oma roolinsa tässä yhteydessä, sillä juuri fuusio- ja plasmatutkimukselle nanoteknologia merkitsee aivan uutta haastetta keinona edistää energiatehokkuutta, minimoida kulumisesta aiheutuvat menetykset ja kehittää strategioita korroosion torjumiseksi etenkin energiantuotannossa. Nanoteknologia tarjoaa paljon mahdollisuuksia monilla muillakin aloilla, joista yksi on puhtaanapito. 
Ján Hudacký (PPE-DE ). –
   Haluan ilmaista esittelijä Ransdorfille kiitollisuuteni hänen hyvin täsmällisestä mietinnöstään, jossa korostetaan nanoteknologian kehittämisessä olevia puutteita sekä tämän alan tarjoamia suunnattomia mahdollisuuksia ja lupaavaa tulevaisuutta.
Euroopan komission toimintasuunnitelmassa esitetään edellytykset asianomaisen alan tukemisen jatkamiselle ja kehotetaan jäsenvaltioita antamaan nanoteknologialle suurempi painoarvo tietopohjaisen talouden kehittämisen yhteydessä. Nanoteknologia on olennainen osa useita eri teknologia-aloja, ja sillä on lähitulevaisuudessa suuri myönteinen vaikutus lähes jokaiseen teollisuudenalaan. Jo pelkästään nämä seikat tekevät toimintasuunnitelman toteuttamisen välttämättömäksi, jotta turvataan mittava koordinointi ja tuki.
Haluaisin nyt mainita muutamia tämän tärkeän tutkimus- ja kehitysalan kohtaamista ongelmista. Katson, että nanoteknologian tutkimus ja kehitys, tapahtuipa se missä laajuudessa tahansa, täyttäisi jo sinänsä huippuosaamisen kriteerit. Monissa tapauksissa tämä muodollinen vaatimus yhdistettynä vaatimukseen niin sanotusta resurssien kriittisestä massasta estää kuitenkin pienempien korkeakoulujen tutkimus- ja innovointikeskusten osallistumisen. Sama pätee myös pk-yrityksissä toimiviin innovointikeskuksiin, joita tuetaan kansallisista ja EU:n tukiohjelmista, kuten seitsemännestä puiteohjelmasta tai tulevasta kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmasta.
Tältä osin haluan kiinnittää huomionne tarpeeseen parantaa toisaalta kyseisellä tutkimus- ja kehitysalalla aktiivisesti toimivien pienten ja suurten organisaatioiden yhteistyötä ja toisaalta sisäistä kilpailuympäristöä.
Toinen ongelma, jota haluan korostaa, on rahoitus. Näemme tutkimukseen ja kehitykseen käytettävissä olevan rahoituksen määrän pienenevän entisestään, mikä koskee myös nanoteknologiaa. Voidaan vain todeta, että huolimatta tuloksellisesta tieteellisestä ja innovatiivisesta potentiaalistamme olemme Yhdysvaltoja selvästi jäljessä tätä alaa koskevassa rahoituksessa. Seitsemännen puiteohjelman lisäksi ratkaisua voitaisiin etsiä ensisijaisesti pienempien tutkimus- ja innovointihankkeiden kohdalla riskipääomasta, jonka yhteydessä usein aliarvioidaan mahdollisuuksia tehokkaampaan institutionalisointiin julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksien avulla.
Katson, että Euroopan komissio voisi yhdessä Euroopan investointirahaston kanssa toimia paremmassa koordinoivassa roolissa JEREMIE-ohjelman kautta sekä antaa jäsenvaltioille selkeitä ja nimenomaisia suosituksia julkisista varoista, myös rakennerahastoista, rahoitettavien tehokkaiden kannustimien luomisesta. 

Romana Jordan Cizelj (PPE-DE ).
   Nanotieteellä ja nanoteknologialla on suuret mahdollisuudet edistää ihmiskunnan hyvinvointia. Myös politiikan pitäisi kuitenkin toimia teknologisen kehityksen mukaisesti, olipa kyse sitten erilaisista aloitteista tai lainsäädäntötoimista. Tältä osin meidän on edistettävä kehitystä ja otettava käyttöön lainsäädäntöä, joka estää väärinkäytöksiä ja rajoittaa riskejä. Tässä valossa komission laatima asiakirja on hyvin tärkeä.
Olemme kuitenkin aloittaneet tämän asian käsittelyn melko myöhään. Parlamentti, komissio ja neuvosto ovat saamassa seitsemättä puiteohjelmaa koskevat neuvottelut päätökseen. Tähän ohjelmaan sisältyy joitakin toimintasuunnitelman olennaisia osatekijöitä, kuten tutkimus, innovointi ja tietyssä määrin henkilöresurssit. Toivon vilpittömästi, että parlamentti on käymissään vakavissa neuvotteluissa pyrkinyt antamaan nanotieteelle asianmukaisen aseman sekä määrittelemällä tutkimuksen aihealueet että puoltamalla tutkimusrahoituksen huomattavaa lisäämistä.
Tähän liittyen on yksi ala, joka jää avoimeksi ja joka määritellään toimintasuunnitelmassa olennaiseksi infrastruktuurin kriittisen massan turvaamisessa. Kyseessä on korkeakoulujen, tutkimuslaitosten ja yritysten resurssien integrointi, ja toimintasuunnitelmassa suositellaan, että tähän tavoitteeseen pyritään käyttämällä olemassa olevia mekanismeja. Tällä välin on käynnistynyt vilkas keskustelu Euroopan teknologia-instituutista, joka pohjautuu tähän ajatukseen kriittisen massan turvaamisesta, missä painopiste on henkilöresursseissa.
Meidän on otettava huomioon nanotieteestä ja nanoteknologiasta jo tehdyt tarkkaan harkitut päätelmät, kun päätämme tulevien mekanismien kehittämisestä kriittisen massan turvaamiseksi. Tässä yhteydessä haluan korostaa, että meidän on helpotettava yhteistyötä sekä niiden ryhmien kanssa, jotka ovat jo osoittaneet huippuosaamista tutkimuksen alalla, että niiden ryhmien kanssa, joilla on suuret mahdollisuudet saavuttaa huippuosaaminen verrattain lyhyessä ajassa. Nanotiede ja nanoteknologia voivat toimia yhtenä koealana yhä tiiviimmän suhteen luomisessa niin sanotun osaamisen kolmion kolmen sivun välillä.
Lopuksi haluan onnitella esittelijää erinomaisesta työstä. 
Lambert van Nistelrooij (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Maailman talousfoorumin tuoreimman selvityksen mukaan innovointikyky muodostaa noin 30 prosenttia erittäin kehittyneiden maiden kilpailukyvystä, mikä pitää erityisen hyvin paikkansa nanoteknologian tapauksessa. Sen käyttö esimerkiksi lääketieteessä avaa mahdollisuuksia kehittää parempia hoitomuotoja syöpään, sydäntauteihin sekä Alzheimerin ja Parkinsonin tauteihin, joihin kuolee kaksi kolmasosaa eurooppalaisista.
Nanoteknologia on ala, jolla eurooppalaiset tutkimuslaitokset ja yritykset edustavat maailman huippua. Pelkästään Alankomaissa nanoteknologia-alan teollisuuden liikevaihto on 20 miljardia euroa ja hallitus investoi ennätyssuuria summia nanoteknologiaan, esimerkiksi Eindhovenissa toimivaan Centre for Molecular Medicine -keskukseen. Esimerkkinä ennakoivasta strategiasta ja sellaisesta asenteesta, jota maailmanlaajuinen kehitys ja kilpailu tarvitsevat, yritykset toimivat samoin.
Tarve tehdä valintoja, investoida ja antaa tukea eurooppalaiselle perusinfrastruktuurille – kaikki nämä asiat on tuotu hyvin esille Ransdorfin mietinnössä. Tästä seuraa, että komission, jäsenvaltioiden ja alueviranomaisten tehtävänä on tehdä yhteistyötä teollisuuden ja pk-yritysten kanssa sen varmistamiseksi, että nanoteknologiaa sovelletaan eurooppalaisessa teollisuustuotannossa. Tutkimuksen seitsemäs puiteohjelma, eurooppalaiset teknologiayhteisöt ja "Tietämyksen alueet" yhdessä rakennerahastojen kanssa ovat luoneet hyvän perustan erityisesti rahoituksen osalta. Sitten ovat vielä riskit. Näitä on tietystikin pohdittava, erityisesti maailmanlaajuisella tasolla Unescossa ja OECD:ssä.
Lopuksi totean, että komission jäsen Potočnik ryhtyy tänä syksynä laatimaan tutkimusinfrastruktuuria koskevaa etenemissuunnitelmaa, josta pitäisi selvitä, millä alueilla, aloilla tai klustereilla on todella mahdollisuus vastata maailmanlaajuisen kilpailun haasteeseen. Investoinnissa ei ole kyse maailmanlaajuisesta "aivovuodosta", vaan investointien on määrä johtaa asianomaisella alueella "aivotuontiin", josta hyötyvät niin EU:n talous kuin kansalaisten hyvinvointikin. 
Janez Potočnik,
   . Arvoisa puhemies, haluan ottaa kantaa ja tiivistää hyvin lyhyesti sen, mikä on mielestäni tämänpäiväisen innovointia, rahoitusta, riskejä, etiikkaa ja sääntelykehystä koskevan keskustelun sanoma. Tarkastelen näitä tekijöitä yksitellen.
Innovaation osalta ei ole epäilystäkään siitä, että nanotieteessä ja nanoteknologiassa piilee erittäin suuria mahdollisuuksia. Nanotiede muistuttaa hyvin paljon informaatioteknologiaa, joten läpimurto tällä alalla tuottaisi tuloksia kaikilla aloilla. Tämän vuoksi on hyvin tärkeää kiinnittää erityistä huomiota innovointiin.
Jos vertaisimme itseämme Yhdysvaltoihin, huomaisimme, ettemme ole monilla aloilla sitä jäljessä. Yhdellä alalla olemme kuitenkin Yhdysvaltoja todellakin jäljessä, nimittäin informaatioteknologiassa. Jos tarkastellaan sitä, miten paljon rahaa käytämme innovointiin sekä tutkimukseen ja kehitykseen, huomataan, että olemme jäljessä myös rakenteellisesti emmekä vain maailmanlaajuisesti. Emme saa tehdä samaa virhettä innovoinnin kohdalla.
Pyrimme ottamaan innovointiin mukaan eurooppalaiset teknologiayhteisöt, yhteiset teknologia-aloitteet, joissa olemme hyvin aktiivisia, ja tällä alalla toimivat yritykset. Olen samaa mieltä siitä, että teollis- ja tekijänoikeuskysymys on myös tärkeä, minkä vuoksi se on saanut erityishuomiota toimintasuunnitelmassa.
Tarkastelen seuraavaksi rahoitusta. Meillä on kaksi aihetta, joiden kohdalla rahoitus on hyvin tärkeässä asemassa. Toinen on tietysti nanotiede ja nanoteknologia, ja toinen tieto- ja viestintäteknologia. Tässä ei ole kuitenkaan kaikki. Lisäksi tulevat kysymykset, joita käsitellään Euroopan tutkimusneuvostossa, Ihmiset-ohjelmassa, Valmiudet-ohjelmassa ja infrastruktuurin yhteydessä – aluekehitykseen liittyvät asiat. Siten on hyvin vaikea verrata nykyiseen kuudenteen puiteohjelmaan osoitettua summaa tulevaan seitsemänteen puiteohjelmaan varattuun summaan. Voin kuitenkin kertoa teille, että rahoitusta lisätään huomattavasti nykytilanteeseen verrattuna.
Jos jälleen vertaamme EU:ssa tähän tarkoitukseen osoitettavaa rahoitusta vastaavaan rahoitukseen Yhdysvalloissa, emme saa unohtaa, että puiteohjelma muodostaa 5 prosenttia asianomaisesta julkisesta rahoituksesta EU:ssa. Jos taas verrataan sitä, miten paljon julkista rahoitusta osoitetaan nanotieteeseen, on näin ollen selvää, että nanotieteen osuus kyseisestä julkisesta rahoituksesta EU:ssa on 30 prosenttia. Kiinnitämme nanotieteeseen ilmeisestikin suhteellisesti paljon enemmän huomiota kuin jäsenvaltiot. Tätä seikkaa on korostettava selvästi.
Toiseksi tavallisesti kaksi kolmannesta rahoituksesta pitäisi tulla yksityiseltä sektorilta, johon meidän on keskitettävä huomiomme. Siten yksi tältä osin tekemistämme havainnoista – joka julkistettiin elokuussa 2006 – oli se, mitkä ovat tutkimusta EU:n alueella harjoittavien yritysten mukaan ne ratkaisevat tekijät. Niitä ovat ensinnäkin markkinoiden olemassaolo ja toiseksi osaamiskeskittymä, ei palkkataso. Palkkataso on lähes merkityksetön, kun puhumme osaamisesta sekä tutkimuksesta ja kehityksestä. Nämä ovat ne alat, joihin on kiinnitettävä huomiota.
Kolmanneksi riskien osalta totean, että on totta, ettemme tiedä kaikkea ja että olisi tekopyhää sanoa tietävämme kaiken, koska se ei ole totta. Tiedämme kuitenkin paljon, ja olen samaa mieltä kaikkien niiden kanssa, jotka totesivat, että meidän on kiinnitettävä tähän asiaan asianmukaista huomiota seitsemännessä puiteohjelmassa. Toimintasuunnitelmassa olemme myös kiinnittäneet asianmukaista huomiota riskeihin liittyviin kysymyksiin. Epävirallinen tietojen kerääminen uusia seitsemännessä puiteohjelmassa toteutettavia hankkeita varten on saatu äskettäin päätökseen. On myös äärimmäisen tärkeää, että lähestymme riskeihin liittyviä kysymyksiä avoimesti ja että valistamme kansalaisia asianmukaisella tavalla.
Etiikan osalta on täysin selvää, että meidän on säilytettävä korkeat eettiset normit ja periaatteet, joita olemme aina noudattaneet, ja kiinnitettävä asianmukaista huomiota tähän asiaan.
Lopuksi totean sääntelykehyksestä, että myös sääntelykysymykset ovat olennainen osa toimintasuunnitelmaa. Niitä käsitellään keskitetysti toimintasuunnitelmassa, ja komissio tekee tiiviistä yhteistyötä tutkimuksen pääosaston ja sääntelykysymyksiä käsittelevien pääosastojen sekä ulkopuolisten asiantuntijoiden kanssa. Tämän työn tarkoituksena on käsitellä eri epävarmuustekijöitä, jotka liittyvät mahdollisiin vaaroihin ja altistumiseen, tarkastella osaamisessa olevia puutteita ja kehittää suuntaviivoja ja menetelmiä. Myös olemassa olevan ja tulevan lainsäädännön riittävyyttä nanoteknologiatuotteiden osalta tutkitaan huolellisesti.
Tiivistäen tarvitsemme kiistatta tasapainoisen lähestymistavan, joka on avoin ja jossa huolehditaan erittäin hyvin kansanterveydestä, turvallisuudesta, ympäristöstä ja kuluttajansuojasta mutta jonka tavoitteena on hyödyntää nanotieteen ja nanoteknologian suunnattomia mahdollisuuksia tutkimuksessa ja innovoinnissa. Tämänpäiväinen mietintö tarjosi erittäin hyvän tilaisuuden korostaa kaikkia näitä lähestymistapamme osatekijöitä, ja haluan kiittää arvoisia parlamentin jäseniä näihin kysymyksiin kiinnittämästään huomiosta, työllemme antamastaan tuesta ja esille tuomistaan huolenaiheista. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana Hutchinsonin laatima kehitysyhteistyövaliokunnan mietintö (A6-0270/2006) kehitysyhteistyön lisäämisestä ja parantamisesta: EU:n kehitysavun tuloksellisuutta koskeva toimenpidepaketti vuodelle 2006 (2006/2208 (INI)). 
Alain Hutchinson (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, mietintö, jonka toivottavasti hyväksymme tämänpäiväisessä äänestyksessä, on suoraa jatkoa kolmelle komission tiedonannolle, jotka muodostavat niin sanotun toimenpidepaketin vuodelle 2006. Mietinnössä käsitellään siten laajemmin pyrkimystä parantaa EU:n kehitysyhteistyötä. Tämä mietinnön kontekstista.
Se, mistä tässä mietinnössä on kyse – tai voisin jopa sanoa, mikä haasteemme on – ei voisi olla selvempi: miten me eurooppalaiset parannamme huomattavasti konkreettista apua, jota annamme etelän maille? Toisin sanoen, mihin toimiin ryhdymme varmistaaksemme, että etelän maille antamamme apu tuottaa paljon järjestelmällisemmin käytännön edistystä siten, että se aidosti muuttaa epäinhimillisissä oloissa elävien miljoonien ihmisten elämää?
EU:ssa vallitsee nyt kollektiivinen tietoisuus siitä, että voisimme antaa parempaa apua, ja on tehty poliittisia sitoumuksia, joiden ansiosta voimme asettaa tämän kysymyksen kehitysyhteistyöpolitiikkamme painopisteeksi. Meillä on Kehityspolitiikkaa koskeva eurooppalainen konsensus ja myös uusi Afrikka-strategia, mikä on erinomainen asia. Lisäksi tehdään lainsäädännöllisiä ja teknisiä järjestelyjä. Jos saan sanoa, meidän tarvitsee vain toteuttaa kaikki nämä asiat käytännössä.
Niihin lukuisiin kysymyksiin, joita olemme käsitelleet tässä mietinnössä, lukeutuu ensinnäkin kehitysyhteistyön ja sitä kautta sen määritteleminen, mitä kukin jäsenvaltio voi laillisesti sisällyttää julkiseen kehitysyhteistyöapuun. Toiseksi annettavan avun vähimmäismäärä, jos sitoumuksiamme on määrä kunnioittaa. Kolmanneksi kehitysavun sidonnaisuuksien purkaminen, joka on prosessi, jota jäsenvaltiot – ainakin muutamat niistä – ovat selvästi vastahakoisia soveltamaan. Neljänneksi sellaisten indikaattorien puuttuminen, joiden avulla voitaisiin arvioida todellista edistymistä EU:n kehitysavun parantamisessa. Viidenneksi paikallisten toimijoiden huolestuneisuus niiden havaitessa tiettyä vastahakoisuutta ottaa avun vastaanottajamaita mukaan strategioihin ja ohjelmiin, jotka on tarkoitettu kyseisille maille.
Nämä erityiskysymykset antavat meille jonkinlaisen käsityksen siitä, miten paljon meidän on vielä parannettava kehitysapuamme käytännössä. Toimenpidepaketin kolme tavoitetta – toimien täydentävyys, ohjelmien koordinointi ja politiikan yhtenäisyys – muodostavat myös kehyksen tässä yhteydessä tehtävälle työlle ja erityisen tärkeän mallin niiden toimien arvioimiselle, joita meidän on toteutettava muutamien seuraavien vuosien aikana yhteistyön osalta.
Toimien täydentävyyden osalta totean, että toteutetaanpa toimia sitten alakohtaiselta tai maantieteelliseltä pohjalta, tosiasia on, että työn jakaminen herättää jonkinasteista vastustusta ja aiheuttaa useita ongelmia. Omaksumalla avoimen ja rohkean lähestymistavan meidän pitäisi kyetä voittamaan nämä ongelmat. Keskustelu ei voi rajoittua pelkästään jäsenvaltioiden harjoittaman protektionismin ja Brysselin keskittämispolitiikan yhteentörmäykseen, vaikka onkin epäilemättä hyödyllistä varoa liiallista keskittämistä. Tälle on tunnusomaista ylhäältä alas -lähestymistapa ohjelmointiin ja erityisesti kumppanimaiden ja kansalaisyhteiskunnan rajoitettu osallistuminen strategioiden ja painopistealueiden määrittämiseen.
Jäsenvaltioiden ja komission keskitetty koordinointi tarjoaisi kuitenkin kiistattomia etuja ja antaisi erityisesti mahdollisuuden välttää nykyisen kaltaista tilannetta, jossa suuri joukko eri toimijoita tekee samaa asiaa samassa maassa tai samalla alueella. Esimerkiksi lahjoittajamaiden Atlas osoittaa selvästi unohdettujen kriisien tai niin sanottujen orpojen maiden olemassaolon sekä sen, että tsunamin jälkeisten tilanteiden tyyppisissä tilanteissa avun vastaanottajamaat eivät pysty ottamaan vastaan kertaluonteisesti tarjottavaa erittäin laajamittaista apua.
Vaikka koordinoinnista on puhuttu jo vuosia, menettelyjen yhdenmukaistamisessa ja EU:n eri yhteistyöohjelmien koordinoinnin parantamisessa on edelleen valtavia haasteita. Sen lisäksi, että yhteisön eri aloilla harjoittaman politiikan on oltava sisäisesti yhdenmukaista, tarvitaan myös yhdenmukainen lähestymistapa politiikan toteuttamiseen niillä eri maantieteellisillä alueilla, joihin kehityspolitiikkaamme sovelletaan. Tämä nimenomainen seikka sisältyy esityslistalle Suomen puheenjohtajakaudella, ja puheenjohtajavaltio Suomi on päättänyt omistaa suuren osan työstään tähän asiaan.
Jos näin ollen katsomme viisaammaksi tyytyä korostamaan tämän näkökohdan tärkeyttä mietinnössämme ja jäädä odottamaan, mitä lähitulevaisuus tuo tullessaan, haluan käyttää tätä tilaisuutta ottaakseni esille tämän kysymyksen, joka on mielestäni erittäin tärkeä ja joka viime kädessä vaikuttaa kaikkien yhteistyöaloitteiden tai jopa kaikkien poliittisten hankkeiden perustaan.
Kuten tiedämme – koska siitä puhutaan toistuvasti – laivoja saapuu päivittäin ja juuri tälläkin hetkellä Espanjan rannikoille, toisin sanoen omille rannikoillemme, mukanaan satoja ihmisiä, jotka yrittävät paeta kohtaloa, jonka he ovat päättäneet välttää henkensä uhalla. Tämä tilanne nostaa tietysti esiin kysymyksiä rajavalvonnasta, siirtolaisvirtojen hallinnasta ja siirtolaisten kotouttamista koskevasta politiikasta. Lisäksi se nostaa huomiota herättävällä tavalla esiin kysymyksen siitä, miten tehokasta yhteistyöpolitiikkamme on ja miten hyvin tämä politiikka nivoutuu muihin politiikanaloihimme.
En halua karrikoida, mutta millaista yhteistyötä on sellainen – joka on jatkunut yli 40 vuotta – jonka päättyessä kansoilla, joita väitimme auttavamme, on vain yksi toive: paeta hinnalla millä hyvänsä oloja, joissa he elävät? Meidän ei pitäisi kaunistella asiaa. Minusta tämä tilanne kuulostaa epäonnistumiselta. Mitä etelän maat todellakin mahtavat ajatella yhteistyöpolitiikasta, jonka kautta myönnetään vuosittain 50 miljardia euroa, kun se yhdistetään politiikkaan, jossa näitä maita vaaditaan maksamaan takaisin velka, jonka lyhentämiseen vuosittain käytettävä summa on neljä kertaa suurempi?
Miten voimme edelleen tuoda kaikin mahdollisin tavoin julki päättäväisyytemme helpottaa etelän maiden kehitystä, kun samanaikaisesti tyrkytämme niille vapaakaupan sääntöjä, joita ne eivät pysty noudattamaan niille määräämillämme ehdoilla? Miten voimme olla yhtä mieltä köyhyyden torjumisesta, kun samanaikaisesti mitään ei tehdä köyhyyden rakenteellisten syiden poistamiseksi?
Totuus on, että olipa kehitysyhteistyöpolitiikka miten tehokasta tahansa, se ei koskaan yksin pysty vastaamaan etelän maiden kohtaamiin moniin haasteisiin. Juuri tätä ajatellen on tarpeen parantaa kehitysyhteistyötä, koska tällainen yhteistyö on tehokkaampaa suhteessa siihen, miten sillä onnistutaan tekemään eurooppalaiset tietoisiksi tarpeesta toteuttaa kokonaispolitiikkaa, jossa keskitytään kokonaan yhteiseen ensisijaiseen tavoitteeseen pyrkimiseen. Tämä tavoite on luoda oikeudenmukaisempi maailma, jolle on tunnusomaista suurempi yhteisvastuullisuus. 
Charlie McCreevy,
   . Arvoisa puhemies, käytän komission puheenvuoron kollegani Michelin puolesta, sillä hän ei voi osallistua parlamentin tämänaamuiseen istuntoon. Haluan aloittaa kiittämällä esittelijä Hutchinsonia ja kehitysyhteistyövaliokuntaa rakentavasta mietinnöstä kehitysavun tuloksellisuudesta, joka on hyvin tärkeä aihe EU:n kehityspolitiikalle.
Kehitysapumme parantaminen sekä määrällisesti että laadullisesti on yksi Kehitysyhteistyötä koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa esitetyistä keskeisistä sitoumuksista. Kaikkien jäsenvaltioiden, komission ja parlamentin vuonna 2005 hyväksymä konsensus on ratkaisevan tärkeä asiakirja meille kaikille. Ensinnäkin se avaa uuden ulottuvuuden 25 jäsenvaltion ja komission väliselle yhteiselle työlle. Toiseksi siinä korostetaan ensimmäistä kertaa EU:n historiassa yhteistä eurooppalaista visiotamme, periaatteitamme ja tavoitteita, jotka ohjaavat kehityspolitiikkaamme. Kolmanneksi siinä esitetään komission suhteellinen etu ja tavoite siirtää jäsenvaltioiden toimintoja paremman ja erittäin tarpeellisen synergian aikaansaamiseksi.
Kuten kaikki asiakirjasta käydyt keskustelut ovat osoittaneet, komission pitäisi edistää EU:n vaikutusta kehitykseen ja ajaa EU:n kehitysavun tuloksellisuuden asiaa. Euroopan unionin on oltava johtava toimija kehitysavun tuloksellisuutta käsittelevillä kansainvälisillä foorumeilla, erityisesti OECD:ssä ja sen kehitysapukomiteassa, jossa komissiolla on sääntömääräinen täysjäsenyys. Vahva EU edistää vahvaa OECD:n kehitysapukomiteaa.
Juuri tätä ajatellen komission jäsen Michel on ehdottanut avun tuloksellisuutta koskevien konkreettisten tavoitteiden pakettia, jonka neuvosto hyväksyi keväällä 2006. Komission lähestymistapa avun tuloksellisuuteen perustuu kentällä saatuihin kokemuksiin, hyviksi havaittuihin toimintamalleihin ja kumppanimaiden odotuksiin. Sen perustana ovat Pariisin julistuksessa korostetut periaatteet, nimittäin avun yhdenmukaistaminen, vastaanottajamaiden omavastuu, vastaanottajamaiden strategioihin mukautuminen ja tuloshakuisuus.
Parlamentti on tehnyt aiemmissa päätöslauselmissaan ja jälleen tässä mietinnössä selväksi tukevansa komissiota sen pyrkimyksissä vahvistaa sekä komission että EU:n kehitysyhteistyötä koskevien toimien koordinointia ja yhdenmukaisuutta. Mietinnössä korostetaan kolmea tärkeää alaa, joilla on saavutettava edistystä vuonna 2007, ja haluan kommentoida näitä aloja lyhyesti.
Ensinnäkin toimien täydentävyyden vahvistaminen ja työnjako: nämä kysymykset ovat ratkaisevan tärkeitä komissiolle. EU Donor Atlas -julkaisu on todellakin korostanut lahjoittajamaiden toimissa olevia puutteita ja päällekkäisyyksiä, jotka estävät kehitysavun vaikutusta. Käsitelläkseen näitä heikkouksia komissio käynnisti jäsenvaltioiden kanssa prosessin, jonka tarkoituksena on ottaa käyttöön toimintaperiaatteet EU:n avunantajien välisen työnjaon tehostamista varten. Asiasta käydään parhaillaan keskusteluja, ja tämä aloite pitäisi saattaa toimintavalmiuteen neuvoston päätelmillä vuonna 2007.
Toiseksi kehitysavun yhteinen ohjelmatyö: EU:lla on nyt käytössään viime keväänä hyväksytty yhteinen kehys. Tässä kehyksessä on määrä tehdä tiiviissä yhteistyössä asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa yhteinen arvio ja analyysi ongelmien syistä kumppanimaissa yhteisten toimintaratkaisujen löytämiseksi. Kumppanimailla ja kansalaisyhteiskunnalla on suuri ja aktiivinen rooli tässä prosessissa. Kansalaisyhteiskuntaa ei suinkaan jätetä näiden keskustelujen ulkopuolelle, vaan se osallistuu voimakkaasti maakohtaiseen arvioon ongelmien syistä, minkä tarkoituksena on varmistaa sen täysi vastuunotto. Tämä lähestymistapa on täysin yhdenmukainen EY:n ohjelmoinnissa käytetyn lähestymistavan kanssa.
Kolmanneksi muutama sana olennaisesta välineestä työnjaon ja koordinoinnin parantamiseksi, nimittäin yhteisrahoituksesta. Komissio esittää vuonna 2007 erityisehdotuksia siitä, miten vahvistetaan yhteisrahoituksen käyttöä välineenä avunantajamaiden välisen työnjaon tukemisessa ja autetaan näitä jäsenvaltioita kehittämään kehitysyhteistyötä koskevia valmiuksiaan. Parlamentti on esittänyt komissiolle toistuvasti hyvin perusteltuja pyyntöjä jäsenvaltioiden välisen koordinoinnin varmistamiseksi, jotta vahvistetaan kehitysyhteistyön rahoituksen tuloksellisuutta. Kuten näette, komissio on selvästi omaksunut ennakoivan lähestymistavan ja käyttää tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa kaikkia käytettävissään olevia välineitä kehitysavun tuloksellisuuden parantamiseksi. Voin vain ehdottaa, että Euroopan parlamentti käyttää ensi lokakuussa järjestettävää kehitystä käsittelevää yhteistä tapaamista kansallisten parlamenttien kanssa tilaisuutena saada laajempaa tukea näille aloitteille.
EU:n on todellakin tärkeää varmistaa, että sen poliittiset tavoitteet vastaavat sen taloudellista asemaa maailman suurimpana avunantajana. Tässä suhteessa parlamentilla on ratkaiseva rooli jäsenvaltioiden auttamisessa vauhdittamaan uudistuksiaan ja tekemään tarvittavat kulttuuriset muutokset, joita tämä uusi yhteinen työskentelyulottuvuus edellyttää. Menestyminen tällä rintamalla on hyvin tärkeää kehitystavoitteidemme saavuttamiselle sekä esimerkin näyttämiselle maailmanlaajuisissa kestävän kehityksen toimintaohjelmissa.
On muistettava, että perimmäisenä tavoitteena on onnistua köyhyyden torjunnassa. Tässä onnistuminen voidaan taata vain toimimalla yhdessä ja hyödyntämällä parhaalla mahdollisella tavalla kaikkia käytettävissämme olevia keinoja. Eurooppalaisen konsensuksen ansiosta meillä on nyt kaikki tarvittavat välineet tämän tavoitteen saavuttamiseen. Meidän on varmistettava, että nämä sitoumukset säilyvät korkealla poliittisella esityslistallamme ja ettemme hukkaa tätä todellista tilaisuutta täyttää kunnianhimoiset poliittiset sitoumuksemme. Kyse ei ole enää pelkästä politiikasta, vaan kollektiivisesta uskottavuudesta. 
Margrietus van den Berg (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, meidän on kiitettävä ensisijaisesti jäsen Hutchinsonia tästä tärkeästä mietinnöstä. Kehitysavun tuloksellisuus edellyttää, että EU:n lähestymistavat kehitysapuun ja kauppaan ovat jatkossa yhdenmukaiset. Mikäli haluamme saavuttaa vuosituhattavoitteet vuoteen 2015 mennessä, kehitysavun ja kaupan on täydennettävä toisiaan – kuten ne todellakin voivat tehdä – mutta valitettava tosiasia on, ettei tämä useinkaan toteudu. Kehitysapu- ja kauppapolitiikkaa – maatalous mukaan lukien – toteutetaan edelleen aivan liian usein toisistaan erillisinä, mikä on varmasti yksi syy siihen, miksi Afrikan köyhyyden poistamiseen kuluu vielä toiset sata vuotta.
Tällä hetkellä puhutaan vähän EU:n eri politiikanalojen yhdenmukaisuudesta. Komission jäsenen Mandelsonin neuvottelijat saarnaavat maailmanlaajuisten sääntöjen sääntelemästä vapaakaupasta, kun taas komission jäsenen Michelin henkilöstö tekee työtä kehityksen hyväksi ja pyrkii saavuttamaan vuosituhattavoitteet. Maataloustukipolitiikka taas on ristiriidassa kummankin leirin tavoitteiden kanssa. Eri politiikanalat ovat mielestäni verrattavissa "laivoihin, jotka ohittavat toisensa yössä".
Tässä tilanteessa kehitysnäkökulma jää valitettavasti aivan liian usein vähälle huomiolle. Esimerkiksi kauppanäkökohdat nousevat liiaksi etualalle talouspoliittisissa sopimuksissa, maineikkaissa – tai toisinaan ehkäpä pahamaineisissa – talouskumppanuussopimuksissa. Kehitysyhteistyön osalta apua tarvitseville tyrkytetään aivan liian usein olemassa olevia varoja, ja on ehdottomasti liian vähän näyttöä aidosti yhdennetystä lähestymistavasta, jossa todella käsiteltäisiin lisärahoitusta ja uusia kehitysyhteistyösuunnitelmia, vaikka juuri talouskumppanuussopimukset, joiden lähtökohtana on tehostettu paikallinen yhteistyö, voisivat auttaa kehitysavun tuloksellisuuden parantamisessa.
Tässä suhteessa on varmaa, että kehitysyhteistyön alalla on ryhdyttävä varotoimiin heikompien neuvottelukumppaneiden suojelemiseksi, jotta talouskumppanuussopimuksista voi muotoutua rehellisiä sopimuksia, joilla on realistinen aikataulu. Jos kaupan on määrä todella "nousta lentoon", esimerkiksi sellaiset asiat kuin verotusjärjestelmän uudistaminen ja rajanylitysmaksujen korvaaminen, vahvemmat julkiset ja sosiaalipalveluja tarjoavat instituutiot sekä koulutuksen ja terveydenhuollon parantaminen ovat korvaamattomia. Nykyinen yhteensovittamisen ja yhdenmukaisuuden puute tarkoittaa tehottomuutta ja on myös tuomittavaa sillä perusteella, että se on ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 178 artiklan kanssa.
Yksi syy tähän on se, että kaupan ammattilaisten tietämys ja asiantuntemus usein rajoittavat kehitysyhteistyötoimijoiden työtä, ja päinvastoin. Toinen on haluttomuus laskea yhdennetyn kehitysyhteistyön todellisia kustannuksia ja hyötyjä ja etsiä yhdessä – mikä tarkoittaa myös neuvostoa – uutta rahoitusta sitä varten. Lisäksi on usein niin, että EU:n toimilla – muun muassa maatalouden, kaupan ja kehitysyhteistyön kaltaisilla aloilla – on kielteinen vaikutus toisiin politiikanaloihin. Esimerkiksi vientituet mahdollistavat EU:n maataloustuotteiden polkumyynnin Pohjois-Afrikassa, minkä seurauksena työttömyys alueella lisääntyy. Siirtolaiskysymyksistä vastuussa olevat valittavat talouspakolaisten tulvasta Pohjois-Afrikasta, mutta tekevät vain vähän asian hyväksi antamalla apua ja puuhastelevat sen sijaan mieluummin alueellisia työmarkkinoita koskevien sopimusten parissa.
Ainoa asia, joka voisi parantaa tilannetta huomattavasti, olisi komission ja neuvoston laatima yhdenmukainen eurooppalainen toimintaohjelma. Maailmanlaajuinen kauppa on tärkeää ja erittäin hyödyllistä, sillä se antaa kehitysmaille mahdollisuuden päästä pois köyhyyden noidankehästä. Kehitysavun ja kaupan hyvällä yhdistelmällä on mahdollista saavuttaa paljon, eikä kehitysavun ja kaupan yhdistämisprosessin saa antaa estää kehitysmaiden kehitystä. Tällä tavoin pystymme saavuttamaan vuosituhattavoitteet. Vaadin yhdenmukaista eurooppalaista toimintaohjelmaa, jolle uusi kehitysyhteistyöväline voi tarjota kehyksen. 
Tokia Saïfi,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan ensinnäkin kiittää esittelijä Hutchinsonia laadukkaasta mietinnöstä, jossa käsiteltävä aihe on äärimmäisen tärkeä tulevaisuudellemme. Onnitteluni esittelijälle.
Vuosi 2005 oli erittäin ratkaiseva kehitysavun kannalta. Jos asiat ovat nyt todellakin saamassa vauhtia, siirtykäämme sanoista tekoihin. Tältä pohjalta voimme ainoastaan pitää myönteisinä Euroopan unionin ja useiden jäsenvaltioiden pyrkimyksiä lisätä kehitysapua huomattavasti. Vaikka onkin selvää, että taloudelliset resurssit ovat välttämättömiä avun tuloksellisuuden kannalta, ne eivät yksin riitä.
Kehitysyhteistyötä koskevia käytäntöjä on siten valvottava tiukasti, jos näiden toimien toteuttamista halutaan arvioida täysimääräisesti. Kehitysavun on oltava yhtä kunnianhimoista laadullisesti kuin se on rahoituksen osalta, jos köyhyyttä halutaan vähentää tuntuvasti. Tätä ajatellen korostan, että on tärkeää ottaa käyttöön innovatiivisia rahoitusmekanismeja, jotka mahdollistavat vakaiden ja ennustettavissa olevien resurssien osoittamisen. Tätä silmällä pitäen pidän myönteisenä viimeisimmässä Yhdistyneiden Kansakuntien kokouksessa perustettua Unitaid-rahastoa, joka helpottaa kehitysmaiden lääkkeidensaantia. Tämän mekanismin ollessa vasta aivan alkuvaiheessa toivokaamme ja rukoilkaamme, että se osoittaa tulevaisuudessa tehokkuutensa ja varmistaa myös muiden kuin niiden maiden sitoutumisen, jotka ovat jo siinä osallisina, kuten Ranska.
Euroopan unionin on otettava ohjat käsiinsä tavoitteenaan saada kehitysavun osalta aikaan parempi työnjako. Tällaista koordinointia on tehtävä sekä Euroopan unionissa että avun vastaanottajamaissa, joiden on myös osallistuttava koordinointiin. Ensimmäisen vaiheen muodostaa toimenpidepaketti, jolla on tarkoitus tehdä kehitysavusta tuloksellista. Euroopan unionilla ja sen jäsenvaltioilla on samat tavoitteet kehitysyhteistyössä. Ottakaamme siten yhdessä vastaan haaste tehdä kehitysavusta tuloksellista ja avointa ja pysyä samalla uskollisina sitoumuksillemme. 
Miguel Ángel Martínez Martínez,
   . Arvoisa puhemies, kun toissapäivänä tapasimme Liberian presidentin tarkoituksenamme lyhyesti kuvata hänelle Euroopan parlamentin tärkeimpiä pyrkimyksiä kehitysyhteistyön alalla, korostimme Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän kaksinaista sitoumusta. Toisaalta olemme sitoutuneet vapauttamaan enemmän voimavaroja tähän tehtävään – jota pidämme ensisijaisena EU:n velvollisuuksien joukossa – ja toisaalta hyödyntämään käytettävissä olevia voimavaroja mahdollisimman tehokkaasti, minkä tarkoituksena on saavuttaa konkreettisia tuloksia yhä vakavampaan ja väistämättömään haasteeseen vastaamisessa.
Tässä suhteessa ystäväni ja kollegani Hutchinsonin laatima mietintö on hyvin tärkeä asiakirja, kun otetaan huomioon sen täsmällisyys ja perinpohjaisuus sekä ajankohta, jona se on laadittu. Euroopan unionin yleisessä mielipiteessä ollaan nimittäin nyt oivaltamassa, että kun otetaan huomioon sekä solidaarisuusperiaate että alikehittyneisyyttä pakenevien siirtolaisten virta EU:n jäsenvaltioihin, EU:lla ei ole muuta vaihtoehtoa kuin kohdistaa kaikki pyrkimyksensä etelän maiden kehittämiseen ja vakauttamiseen.
Hutchinsonin mietintö ja hänen erittäin kiitettävä päätöslauselmaesityksensä, jonka varmastikin hyväksymme ylivoimaisella enemmistöllä, eivät ole vain yksi uusi asiakirja niiden monien asiakirjojen joukossa, joista keskustelemme parlamentissa. Olen täysin samaa mieltä mietintöön sisältyvistä ehdotuksista, joten en aio toistaa sen sisältöä tässä. Totean vain, että mietintö on erityisen merkityksellinen juuri tällaisena päivänä, kun pääsimme vain muutama tunti sitten hyvään lopputulokseen neuvotteluissa uudesta oikeudellisesta välineestä kehitysyhteistyömme rahoittamista varten.
Haluan myös sanoa, että mietintö on todella näkemyksellinen asiakirja ja että siihen sisältyy erittäin monia ajatuksia ja ehdotuksia, jotka neuvoston ja ennen kaikkea komission on otettava huomioon tehostaakseen työtämme yhteistyön alalla.
Meidän Euroopan parlamentissa, kehitysyhteistyövaliokunnassa ja tietysti Euroopan parlamentin sosialidemokraattisessa ryhmässä on sitouduttava varmistamaan, etteivät jäsen Hutchinsonin ehdotukset jää pelkiksi hyviksi aikeiksi eivätkä kuivu kokoon. Meidän on tehtävä työtä varmistaaksemme, että hänen ehdotuksensa toimivat eräänlaisena toimintaohjeistona meille ja että tällä alalla saavutettava tehokkuus auttaa saamaan enemmän ja objektiivisesti mitattuna parempia tuloksia, jotka lisäksi oikeuttavat merkittävämpien ja anteliaampien talousarvioiden laatimisen alalla, joka ei ole enää toisarvoinen tai pelkkä keino rauhoitella omaatuntoamme. Meidän on myös pyrittävä varmistamaan, että tästä alasta tehdään aidosti tärkeä painopistealue Euroopan unionin politiikassa. 
Gabriele Zimmer,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aivan ensiksi kiittää jäsen Hutchinsonia hänen merkittävästä mietinnöstään, jota ryhmäni kannattaa varauksetta.
Jo vuonna 2000 YK:n yleiskokous antoi itselleen tehtävän, johon kaikkien Euroopan parlamentin poliittisten ryhmien jäsenet ovat suhtautuneet hyvin vakavasti viime vuosina, nimittäin tehdä menestyksestä mitattavissa olevaa, asettaa tavoitteita ja osoittaa, missä edistystä on saavutettu. Myös meille vuosituhattavoitteet toimivat mittapuuna, jonka perusteella arvioimme kehitysyhteistyöpolitiikkaa koskevan toimintamme tehokkuutta.
Pidimme YK:n väliraporttia hälyttävänä, sillä se osoitti, ettei asetettuja tavoitteita ollut saavutettu. Tämäntyyppinen epäonnistuminen aiheuttaa hyvin palkatuille eurooppalaisille huonon omantunnon, kun taas miljoonille köyhyydessä eläville ihmisille se merkitsee kuolemaa ja miljoonille nuorille naisille koko elämää vailla koulutusta. Tämän pitäisi olla riittävän hyvä syy komissiolle tarkastella uudelleen kehitysapunsa tuloksellisuutta, ja se antaa varmasti myös meille aihetta perehtyä tarkemmin komission itsearviointiin. Saanen onnitella vielä kerran jäsen Hutchinsonia hyvästä työstä, jota hän on tehnyt osoittaessaan komissiolle erittäin selvästi, mitä sen pitäisi tehdä.
Sallikaa minun kuitenkin käyttää tätä tilaisuutta pohtiakseni Euroopan parlamentin roolia, sillä mekin olemme jossain määrin vastuussa tästä epäonnistumisesta. On ilmeistä, että olemme vuosi toisensa jälkeen hyväksyneet talousarvioita, joilla ei saavutettu haluttuja tuloksia, mutta oliko meillä ylipäätään mahdollisuuksia tehdä parempia päätöksiä? Onko meillä riittävästi tietoa valvontatehtävämme hoitamiseksi? Epäilen sitä. Komissio ei ole toistaiseksi esittänyt vakuuttavaa näyttöä siitä, että se olisi hallinnoinut hankkeita siten, että kahdeksan vuosituhattavoitetta saavutetaan. Talousarviota koskevat tiedot, joiden pohjalta meidän on edellytetty tekevän päätöksiä, ovat pintapuolisia.
Vuonna 2005 kehotimme Euroopan investointipankkia tekemään vertailuanalyysin lainaustoimintansa osalta, toisin sanoen arvioimaan jokaista lainaa siinä suhteessa, miten se edistää vuosituhattavoitteiden saavuttamista. Valvontamme piiriin kuuluvia varoja ei tällä hetkellä voida arvioida tällä tavoin. Ei ole toimielintä, joka voisi ottaa meiltä hoitaakseen varainkäytön yleisen valvonnan, joten meidän olisi myös vaadittava, että Euroopan parlamentille annetaan enemmän vaikutusmahdollisuuksia koko kehitysyhteistyössä, siis myös Euroopan kehitysrahaston ohjelmoinnissa.
Sekä kansallisella että alueellisella tasolla on tehtävä ehdotuksia, joihin sisältyvät tarkasti määritetyt tavoitteet ja virstanpylväät vuosituhattavoitteiden asteittaista saavuttamista varten. Haluamme komission laativan tulevaisuudessa maa- ja aluekohtaisia raportteja, jotka on jaettu edelleen alan ja hankkeen mukaan, ja raportteja, joissa luetellaan hankevastaavat ja hankkeisiin osallistuvat konsulttiyritykset sekä esitetään yksityiskohtaisesti hankkeisiin osoitetut varat.
Hutchinsonin mietintöön sisältyy 65 tärkeää ehdotusta, mistä käy selväksi, että Euroopan parlamentilla on todellakin kykyjä, joita pitäisi hyödyntää tulevaisuudessa. Toinen asiantunteva taho ovat mielestäni kohdealueiden hallitusten ohella kyseisillä alueilla toimivat instituutiot, joiden osallistumista on lisättävä huomattavasti. Yhden mietinnössä ylistettävän lähestymistavan mukaan asianomaisella alueella toimivien yksittäisten lahjoittajamaiden pitäisi johtaa toimintaa tietyillä aloilla. Mekin voisimme pohtia mahdollisuutta hyödyntää taloudellista vaikutusvaltaa, jota Euroopan unionilla on enemmän kuin Yhdistyneillä Kansakunnilla, ottamalla ohjat käsiimme yhdessä kaikkiaan kahdeksasta vuosituhattavoitteesta. Ehdotan, että tämä tavoite olisi vesi.
Euroopan unioni voisi sitoutua turvaamaan yhdessä paikallisten kumppaneiden kanssa Afrikan maanosan juomavesihuollon ja jätevesien käsittelyn. Tämä tuottaisi meille enemmän kunniaa kuin viimeisin skandaali, joka koskee eurooppalaisten yritysten toimesta tapahtunutta juomaveden myrkyttämistä. Meidän olisikin kehotettava komissiota laatimaan aikataulu siitä, mihin ajankohtaan mennessä kaikille Saharan eteläpuolisille suurille kaupungeille voitaisiin tarjota juomavesihuoltoa ja jätevesien käsittelyä koskevat kestävät järjestelmät, ja vaadittava sitä esittämään säännöllisesti väliaikaiskertomuksia tässä tehtävässä edistymisestä.
Tiedustelen komissiolta, onko sillä rakenteet, jotka ylipäätään mahdollistavat yleissuunnitelman tekemisen tällaista tehtävää varten, ja onko se samaa mieltä siitä, että kansainvälinen yhteisö tarvitsee tämäntyyppistä erikoiskeskusta. On löydettävä parempia tapoja tuoda yhteen kentällä olevat toimijat, poliitikot ja lahjoittajamaat. Ehdottaisinkin, että komission olisi järjestettävä joka toinen vuosi Afrikan kehitystä käsittelevä kansainvälinen konferenssi, jonka erityisenä tavoitteena olisi tehdä poliitikot ja lahjoittajamaat tietoisiksi siitä, mitä tarvitaan ja mitä käytännössä on opittu. Yksi mahdollisuus olisi järjestää näyttely, jossa esitellään onnistuneita ja epäonnistuneita hankkeita ja annetaan arvoa ensiksi mainituille.
Tämä tarjoaisi myös tilaisuuden rekrytoida uusia erikoistuneita työntekijöitä kehitysyhteistyön alalla erityisesti nuorten keskuudesta. 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Arvoisa puhemies, aina kun ihmisiä pyydetään nimeämään hallitseva maailmanlaajuinen supervalta, kaikki mainitsevat Yhdysvallat. Juuri Euroopan unioni antaa kuitenkin yli puolet julkisesta kehitysavusta maailmassa ja on maailman suurin rahoittaja. Tämä saavutus ei valitettavasti tarkoita EU:n johtajuutta kansainvälisellä näyttämöllä. Sanomme "unioni" mutta ajattelemme "jäsenvaltioita", koska Brysselissä joulukuussa 2005 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston päätöksissä todetaan selvästi, että 80–90 prosenttia uudesta kehitysmaille annettavasta kehitysavusta on tultava jäsenvaltioilta.
Meidän pitäisi kysyä itseltämme, olemmeko tulevaisuudessa valmiita tarkastelemaan tiettyjen maiden, viimeisimpinä Irakin ja Nigerian, velkojen huojentamista yhtenä kehitysavun muotona. Se on helppo ratkaisu EU:lle mutta itse asiassa vähentää kehitysmaille annettavan avun tosiasiallista määrää. Velkojen peruuttamista lukuun ottamatta köyhille maille viime vuonna annettu tosiasiallinen apu kasvoi kuitenkin viidellä miljardilla. Jotkut puhuvat tästä summasta "vain viitenä miljardina", toiset taas "peräti viitenä miljardina".
Päätän puheenvuoroni toteamalla Euroopan unionin yhden uuden jäsenvaltion edustajana, että EU:n uudet ja köyhemmät jäsenvaltiot ovat niille hyvin oudossa tilanteessa. Olemme osa Euroopan yhteisöä ja haluamme hyväksyä siihen liittyvät velvoitteet. Maidemme on ymmärrettävä, että maailmassa on vielä meitäkin köyhempiä. 
Karin Scheele (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella esittelijää erittäin hyvästä mietinnöstä. Sen 65 kohdassa hän käsittelee niitä monia aloja ja tekijöitä, jotka ovat välttämättömiä kehitysavun lisäämiseksi ja parantamiseksi. Hän tarkastelee kehitysavun uusia rahoituslähteitä ja tarvetta omaksua lähestymistapa, johon sisältyvät velkojenkevennykset, jotta kehitysmaille annetaan enemmän liikkumatilaa köyhyyden torjunnassa. Esittelijä tietysti myös korostaa, että eri politiikanalojen on oltava yhdenmukaisia. Kehitysapumme on tuloksellista vain, jos eri aloilla harjoitettava politiikka on yhdenmukaisempaa.
On selvää, ettei tuloksellisuus saa heikentää tarvittavaa vastuuta. Juuri aikana, jolloin yhä enemmän voimavaroja kohdistetaan kehitysyhteistyöhön suoran talousarviotuen muodossa, tarvitaan riittäviä voimavaroja riippumattoman ja kriittisen kansalaisyhteiskunnan kehittämiseen. Jos lahjoittajamaat haluavat parantaa kehitysapunsa tuloksellisuutta, ne ovat monilla aloilla riippuvaisia kansalaisjärjestöistä sen varmistamisessa, että annettua apua todellakin käytetään köyhyyden vähentämiseen ja että sillä tavoitetaan köyhät ja epäedullisessa asemassa olevat ihmiset kumppanimaissa.
Jäsenvaltioiden on noudatettava sitoumuksia, joita ne ovat tehneet kehitysavun rahoituksen osalta. Niiden on toisin sanoen myönnettävä kehitysapuun 0,56 prosenttia BKT:staan vuonna 2010 ja 0,7 prosenttia vuonna 2015. Tässä yhteydessä on tärkeää huomata, ettei velkojenkevennyksiä pitäisi sisällyttää näihin lukuihin. OECD:n kehitysapukomitean tuoreiden tilastojen mukaan Euroopan unioni on merkinnyt erityisesti Irakille ja Nigerialle osoitetut velkojenkevennykset vuonna 2005 kehitysavuksi, vaikka Monterreyn konsensus nimenomaisesti määrää, ettei velkojenkevennyksinä myönnettyä rahoitusta pidä ottaa kehitysmaille tavallisesti suoraan osoitetuista kehitysapumäärärahoista.
Euroopan parlamentti kehottaa näin ollen jäsenvaltioita laatimaan vuosittaisen yksityiskohtaisen luettelon, josta ilmenevät selvästi kehitysavulle suoraan myönnetyt määrärahat. Kuten esittelijä totesi, Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden antaman kehitysavun on oltava koordinoitua ja toisiaan täydentävää sekä yhdenmukaista. Monet kumppanimaat hukkuvat lahjoittajien paljouteen: samanaikaiset hankkeet johtavat usein tarpeettomaan rakenteiden päällekkäisyyteen ja ovat toisinaan jopa este edistymiselle. Tämä ongelma on mahdollista ratkaista vain koordinoimalla paremmin yhteisön ja jäsenvaltioiden kehitysyhteistyötä.
Mietinnössä ehdotetaan työryhmää, johon kansalaisyhteiskunnan edustajat osallistuisivat. Erityisiä tapaustutkimuksia pitäisi käyttää osoittamaan, mikä toimii jo ja missä on edelleen tehtävä erittäin paljon työtä. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Tervehdin esittelijää ja tuen hänen esityksensä pääkohtaa. Euroopan unionilla on mahdollisuudet nousta, ja itse asiassa sen on noustava, ykköseksi paitsi kehitysavun laajuudessa myös sen tuloksellisuudessa. Voimme jatkaa sen pahoittelemista, että kolmansille maille annettava kehitysapu on riittämätöntä, mutta ensin meidän on oltava varmoja siitä, että kaikkea käytettävissä olevaa kehitysapua käytetään tehokkaasti. Meidän on parannettava kehitysavun koordinointia, luovuttava tarpeettomista muodollisuuksista ja vahvistettava valvontaa kyetäksemme reagoimaan alati muuttuvaan tilanteeseen. Euroopan komission roolin pitäisi vain vahvistua tässä suhteessa, erityisesti kehitysavun koordinoinnissa. Tämä on hyvin merkittävää uusille jäsenvaltioille, sillä niiden panos kehitysmaiden auttamisessa kasvaa vähitellen. Liettuan luokitus Maailmanpankissa onkin jo muuttumassa sen siirtyessä avun vastaanottajamaasta lahjoittajamaaksi. Tämä tilanne helpottaa suuresti kotimaani osallistumista Maailmanpankin kehitysyhteistyöohjelmiin. 
Erittäin tärkeä tekijä on kansalaisten tuki, koska se ei toistaiseksi ole ollut yhtä merkittävää kuin sen pitäisi olla. Meidän on tuettava uusissa jäsenvaltioissa sitä käsitystä, että auttamalla kehitysmaita autamme myös itseämme. Näinä globalisaation aikoina maailma muistuttaa meitä siitä, että köyhyys ja nälkä sekä levottomuudet ja luonnonkatastrofit Afrikassa tai Aasiassa vaikuttavat myös Euroopan tai Amerikan vakauteen ja elintasoon. Avun vastaanottajamaiden on kuitenkin myös osoitettava valmiutensa hallinnoida asianmukaisesti niille uskottuja varoja. Parlamentin jäsenten ja sekä EU:n että avun vastaanottajamaiden pitäisi kiinnittää mahdollisimman paljon huomiota tähän kysymykseen. 
Puhemies. –
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.
Filip Kaczmarek (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Hutchinsonin mietinnön perustelut alkavat dramaattisella toteamuksella siitä, että joka minuutti 11 lasta kuolee nälkään ja köyhyyteen.
On todellakin vaikea löytää parempaa syytä käsitellä Euroopan unionin kehitysavun tuloksellisuutta. Voidaan vain yhtyä mietinnössä esitettyyn toteamukseen siitä, että kehitysyhteistyömäärärahojen nostaminen on järkevää vain, jos samalla parannetaan merkittävästi myös avun tuloksellisuutta. Olen vakuuttunut, että EU:n kansalaiset antavat tukensa kehitysyhteistyömäärärahojen nostamiselle. He eivät kuitenkaan suvaitse tuhlailua, tehottomuutta, avoimuuden puutetta eivätkä huijaamista, minkä vuoksi on tärkeää parantaa kehitysavun tuloksellisuutta.
On ehdottoman tärkeää, että kehitysavuksi luokitellaan vain todellinen kehitysapu. Tuen näin ollen näkemystä, jonka mukaan köyhien maiden velan keventäminen pitäisi erottaa kehitysapumäärärahoista. Voimakkaasti velkaantuneita köyhiä maita (HIPC) koskeva aloite ei todellakaan ole tuonut kestävää ratkaisua köyhien maiden velkaantumisongelmaan. Toisaalta on olennaista, että mahdollisimman suuri osa käytettävissä olevasta taloudellisesta avusta toimitetaan suoraan vastaanottajille. On tärkeää olla antamatta sellaista vaikutelmaa, että suuri osa näistä varoista käytetään virkamiesten ja neuvonantajien kaltaisille välikäsille maksamiseen. Kehotus hajautetun yhteistyön syventämiseen suoraan kehitysmaiden paikallisten tahojen kanssa pitäisi näin ollen tunnustaa tukemisen arvoiseksi. 


Emine Bozkurt (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron. Euroopan parlamentin jäsen Lívia Járóka, joka on asetettu ehdolle "Vuoden 2006 Euroopan parlamentin jäsen" -palkinnon saajaksi romanien oikeuksia puolustavan päättäväisen kampanjansa johdosta, on joutunut sellaisten rasististen ja naisvihamielisten sähköpostiviestien kohteeksi, jotka ovat mielestäni täysin sopimattomia täällä parlamentissa. Tämä on sietämätöntä, ja haluan parlamentin panevan asian merkille.
Puhemies. –
   Suosionosoitukset ovat nähdäkseni osoitus kollegojemme myönteisestä suhtautumisesta äskeiseen puheenvuoroonne. 
Doris Pack (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, yhdyn täysin jäsen Bozkurtin sanoihin. Minusta on täysin sopimatonta, että Bulgariaa edustava tarkkailija yrittää polkea jäsen Járókan arvoa: juuri näin hänen sähköpostiviestissään tehdään. Odotan puhemiehistön ryhtyvän päättäväisiin toimiin tässä asiassa. Kyseinen tarkkailija ei kuulu Euroopan parlamenttiin.
Charles Tannock (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, käytän työjärjestyspuheenvuoron esittääkseni vastalauseeni Libanon pääministerin Sinioran puheenvuorosta eilisessä puheenjohtajakokouksessa. Hän käytti täysin puolueellisen ja yksipuolisen puheenvuoron, johon kokouksen osallistujilla ei ollut tilaisuutta vastata välittömästi. Tämä kaikki oli poliittisten ryhmien aikaansaannosta – mikä oli ehkä ihan hyväkin. Pyytäisin kuitenkin puheenjohtajakokousta oikeudenmukaisen ja tasapuolisen tiedotuksen nimissä esittämään kutsun myös Israelin pääministerille tai ulkoministerille, jotta voimme kuulla toisen puolen tarinasta.
Puhemies. –
   Kaikki edellä esitetty saatetaan toimivaltaisten elinten tietoon. 
Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana äänestykset.

Sajjad Karim (ALDE ),
   . – Arvoisa puhemies, haluaisin lisätä sanan "yhdessä" jälkeen seuraavan tekstin: "kauppaneuvottelujen kanssa; ottaa huomioon, että SAFTA-neuvosto käsittelee parhaillaan positiivisiin ja negatiivisiin listoihin sisältyviä kohtia". Tämän jälkeen teksti jatkuu sellaisena kuin se on tarkistuksessa. 
Puhemies. –
   Vastustetaanko tätä tarkistusta?
Puhemies. –
   Äänestykset ovat päättyneet. 
Nirj Deva (PPE-DE ),
   . Minä ja brittiläiset konservatiivikollegani kannatimme tätä mietintöä, mutta olemme pohjimmiltamme eri mieltä mietinnön 58 kohdasta, jossa jäsenvaltioita kehotetaan ponnistelemaan "yhtenäisen maaryhmän (constituency)" kokoamiseksi, jolloin EU:lla olisi toisin sanoen yksi edustusto Kansainvälisessä valuuttarahastossa. Voimme kuitenkin kannattaa mietintöä, koska edellä mainitussa kohdassa vain "palautetaan mieleen" aiemmin omaksuttu kanta. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan tunnetusti vastustaa sitä, että EU hallinnoi kehitysapua. Siihen on moniakin syitä. Kehitysapupolitiikka on ulkopolitiikan tavoin kansallinen asia, eikä sitä siksi pidä siirtää Brysseliin.
Vastustamme useimpia mietinnön kohtia, myös määrärahojen lisäämistä koskevia vaatimuksia. Esittelijä käsittelee myös muita ehdottomasti kansalliseen toimivaltaan kuuluvia asioita, kuten kahdenvälisen avun seurantaa ja valvontaa. Lisäksi ehdotetaan, että komissio laatii strategian jäsenvaltioiden myöntämää apua varten. Sitä ei voida missään tapauksessa hyväksyä.
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Kiitän parlamentin esittelijää tästä mietinnöstä, jossa tehdään joitakin erinomaisia aloitteita kehitysavun kohdentamiseksi aiempaa paremmin. EU on toiminut erittäin ansiokkaasti kansainvälisessä kehitysyhteistyössä. Sen toiminta on ollut huomattavasti vaikuttavampaa kuin useimpien jäsenvaltioiden. Voisimme kuitenkin vielä parantaa toimintaamme merkittävästi, ja mietinnössä esitetään hyviä ajatuksia, joita voin ilokseni kannattaa. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan on pohjimmiltaan sitä mieltä, että kalastusasioita pitäisi käsitellä nykyisissä kansainvälisissä järjestöissä. Tämä tarkoittaa, ettei EU:n pidä harjoittaa yhteistä kalastuspolitiikkaa eikä määrätä kalastuskiintiöitä. Kalastusalan säilyminen edellyttää kestävää kalastusta. Kokemusten perusteella tiedämme, ettei kestävä kalastus kuulu EU:n painopisteisiin. Muun muassa YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö on arvostellut laajasti esimerkiksi Itämeren turskalle määrättyjä kalastuskiintiöitä. 
David Martin (PSE ),
   . Kannatan tätä yksityiskohtaista mietintöä, jossa käsitellään EU:n ja Intian mahdollisuuksia ja haasteita niiden pyrkiessä tiivistämään kahdenvälisiä kauppasuhteitaan. Mielestäni on aivan oikein, että esittelijä kehottaa korostamaan EU:n ja Intian kauppasuhteiden strategista merkitystä, kun otetaan huomioon Intian valtaisa talouskehitys ja asema G20-maiden johtajana Maailman kauppajärjestössä.
Intian kukoistaessa kansainvälisesti rikkaiden ja köyhien välinen kuilu kasvaa maan sisällä. Minusta on siksi myönteistä, että mietinnössä painotetaan kauppa- ja kehitysasioiden käsittelemistä yhdessä. Intialla on kansalaisiaan kohtaan velvollisuus panna täytäntöön keskeiset työnormit ja noudattaa ympäristönormeja. EU:n on samalla maailmanlaajuisena johtajana ja Intian peruskauppakumppanina tehtävä Intian viranomaisten kanssa yhteistyötä sen varmistamiseksi, että yleisellä tullietuusjärjestelmällä voidaan edelleen tukea Intian teollisuutta ja että voidaan löytää herkkä tasapaino kahden vaatimuksen välille. Teollis- ja tekijänoikeuksia koskevat kansainväliset säännöt on pantava täytäntöön, mutta samalla on taattava perinteisen tietämyksen säilyminen ja köyhyyteen liittyviin sairauksiin tarkoitettujen lääkkeiden saatavuus. 
Glenis Willmott (PSE ),
   . Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet haluavat mietinnöstä toimitettavan äänestyksen yhteydessä todeta suhtautuvansa myönteisesti Pohjanmeren alueellisen neuvoa-antavan toimikunnan tehtävään neuvonantajana ja tärkeänä toimijana YKP:n toimialaan kuuluvissa neuvotteluissa. Työväenpuolueen jäsenet pitävät kuitenkin valitettavana, ettei mietinnössä myönnetä, että Pohjanmeren punakampela- ja kielikampelakantojen hoitotoimet liittyvät läheisesti turskakantojen elvyttämissuunnitelman soveltamisalaan. Pohjanmeren turskakantojen elvyttämistoimet ovat olleet tehottomia, ja on oleellista, että kaikki turskakantoihin vaikuttavat kalastustoiminnan näkökohdat kuuluvat edelleen turskakantojen elvyttämissuunnitelman soveltamisalaan. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Komissio on muuttamassa voimassa olevaa asetusta (ETY) N:o 2092/91, jolla säännellään luonnonmukaisesti viljeltyjen tuotteiden tuontia, ja tarkoituksena on tiukentaa tuotujen luonnonmukaisten tuotteiden hyväksymismenettelyä. Ehdotus ei kuitenkaan vastaa vaatimuksia.
Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta on esittänyt siksi useita tarkistuksia, joilla pyritään suojelemaan sekä kuluttajia että tuottajia kansallisella tasolla. Näin ollen on korostettu, että kolmansista maista tuodut tuotteet on tarkastettava, jotta voidaan varmistaa, että kyseinen tuote on tuotettu yhteisössä luonnonmukaiseen tuotantoon sovellettavia tuotantostandardeja vastaavien standardien mukaisesti ja että tämä on vastavuoroinen menettely.
Olisi epäoikeudenmukaista EU:n viljelijöitä ja kuluttajia kohtaan, ellei kolmansien maiden tuottajien tuotteet tarkastettaisi samalla tavoin kuin EU:n viljelijöiden tuotteet. Lisäksi ainakin toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on osallistuttava kolmansien maiden tarkastuslaitosten tunnustamisprosessiin. Petoksia voidaan torjua tehokkaasti vain, jos tuotteita tuovan valtion kansalliset viranomaiset toteuttavat valvontatoimia ja tunnustavat kolmansien maiden tarkastuslaitokset. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan ymmärtää, että kolmansista maista peräisin oleville luonnonmukaisille tuotteille on asetettava samat vaatimukset kuin EU:ssa tuotetuille luonnonmukaisille tuotteille. Valvontajärjestelmistä ei saa kuitenkaan aiheutua liikaa kustannuksia, ja on otettava huomioon, että EU:n tuottajat saavat tukea luonnonmukaisten tuotteiden viljelyyn.
Suhtaudumme epäilevästi maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan tarkistukseen, jonka mukaan kolmansista maista peräisin oleviin luonnonmukaisiin tuotteisiin sovellettavia vaatimuksia olisi tiukennettava. Mietimme, onko tällä valiokunnan asetusehdotukseen tekemällä tarkistuksella protektionistisia motiiveja.
Emme ole näin ollen valmiita tukemaan valiokuntaa ja äänestimme siksi sen tarkistusta ja päätöslauselmaesitystä vastaan. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   – Kaikkiaan 70 prosenttia luonnonmukaisten tuotteiden tuonnista tapahtuu niin kutsuttujen "tuontivaltuutusten" avulla.
Tuotteita tarkastetaan asiakirjojen eikä tarkastuspaikalla tehtävien pistokokeiden perusteella. Tätä menettelyä pidetään oikeudenmukaisena.
On siksi ehdottomasti varmistettava, että luonnonmukaiset tuotteet, jotka saatetaan markkinoille EU:n laajuista biomerkintää käyttäen, on poikkeuksetta valmistettu asetuksen (ETY) N:o 2092/91 säännösten mukaisesti.
Esittelijän ehdottamilla tarkistuksilla näin ollen parannetaan ehtoja, joilla kolmansista maista peräisin olevia luonnonmukaisia tuotteita tuodaan EU:hun, sekä myös tuotteiden tarkastuksia. Tämän ansiosta tuontituotteet ovat jotakuinkin samanlaisia kuin kotimaiset tuotteet, koska yhteisön asetus, jossa säädetään EU-valtioissa sovellettavista tuotteiden luonnonmukaista tuotantotapaa koskevista ehdoista, on huomattavasti Codex Alimentarius -ohjeita tiukempi.
Hyväksymme myös ehdotetut luonnonmukaista tuotantoa sekä luonnonmukaisten tuotteiden merkintöjä ja tuontia koskevat säännökset. Emme kuitenkaan hyväksy kohtaa, jossa todetaan, että sertifioinnin voivat tehdä luvan saaneet laitokset kohtuullista maksua vastaan.
Yksityiset laitokset eivät voi mielestämme suojella yleistä etua tehokkaasti, vaikka toimivaltaiset hallintoviranomaiset ovat myöntäneet niille luvan ja voivat tehdä kyseisissä laitoksissa tarkastuksia pistokokein. Hallintoviranomaiset suojelevat tehokkaasti yleistä etua, sillä ne myöntävät sertifikaatin maksutta luonnonmukaisten tuotteiden viljelijöille ja tarjoavat siten maksuttoman palvelun ja kannustimen kehittää luonnonmukaista viljelyä. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Minulla on ilo onnitella ryhmäni kollegaa tästä mietinnöstä. Luonnonmukaisten elintarvikkeiden markkinat kasvavat Skotlannissa, mutta alan kehittymismahdollisuuksien kannalta on valtavan tärkeää, että alalla sovellettaviin normeihin voidaan luottaa. Tämä mietintö on oikeansuuntainen, mutta EU:n on mentävä pitemmälle ja korostettava virallisesti luonnonmukaisen viljelyn tukemista sekä sen suojelu- ja edistämiskeinoja. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Euroopan satelliittinavigointiohjelma Galileo on tärkeä julkisen palvelun tarjoamiseen tarkoitettu väline, jos sitä ei käytetä sotilaallisiin tarkoituksiin ja jos se ei ole osa sortotoimin toteutettavaa turvallisuutta. Galileo-ohjelman pitäisi siis olla suuri mahdollisuus tehdä yhteistyötä, kehittää tiedettä ja tekniikkaa sekä vaihtaa ja saada tietoja kajoamatta kansalaisten oikeuksiin, takeisiin ja vapauksiin.
Galileo-ohjelman avulla voidaan kenties tulla riippumattomiksi Yhdysvaltojen valvomasta GPS-järjestelmästä, jota Yhdysvaltain armeija hallinnoi. Yhdysvaltain armeija itse asiassa estää järjestelmän käytön toteuttaessaan aseellisia hyökkäyksiä kansoja ja valtioita vastaan.
Meistä on siksi valitettavaa, että parlamentin enemmistö äänesti ryhmämme jättämiä tarkistuksia vastaan. Niissä vastustettiin Galileo-ohjelman käyttöä sotilaallisiin tarkoituksiin ja korostettiin, että kaikilla käyttäjillä olisi oltava tasavertaiset mahdollisuudet osallistua ohjelmaan. Lisäksi kansalaisten olisi saatava tietoja maksutta. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Galileo-ohjelma on mainio yhteisön hanke Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamista ajatellen.
Euroopan satelliittinavigointiohjelma on uusi tekninen haaste, jolla on tarkoitus lisätä Euroopan talous- ja liiketoimintamahdollisuuksia. Meidän on siksi varmistettava, ettei siitä tulee taas yksi merkityksetön hanke. Tämä ensimmäinen yhteisön hallinnoima eurooppalainen infrastruktuuri on ratkaiseva tekijä Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamisessa.
Tämä on suuri mahdollisuus, koska Eurooppa on täynnä pk-yrityksiä.
Yhteisön toimielinten on siksi taattava hyvä hallintotapa sekä julkisen ja yksityisen sektorin kumppanuuksia koskevien sääntöjen avoimuus ja tehokkuus sekä varmistettava, että tätä hanketta voidaan hyödyntää mahdollisimman hyvin.
Hankkeen tarjoamat mahdollisuudet on näin ollen hyödynnettävä täysimääräisesti, ja se on mahdollista vain, jos ymmärrämme, että tämä on oikea etenemistapa. 
Koenraad Dillen (NI ).
   – Arvoisa puhemies, äänestin tätä yhteistä päätöslauselmaesitystä vastaan, koska se on esimerkki poliittisesti korrektista maahanmuuttoa koskevasta keskustelusta, kun poliittisella korrektiudella tarkoitetaan tässä toimielimessä vallitsevaa oppia, jonka kyseenalaistaminen on yhtä jyrkästi kielletty kuin uskonopin kyseenalaistaminen keskiajalla.
Välimeren rajoillamme – lähinnä Lampedusan ja Kanariansaarten rajoilla – ei pystytä estämään taloudellisten pakolaisten tulvaa, mutta Euroopassa ei silti haluta myöntää, ettemme voi – kuten eräs sosialistinen pääministeri osuvasti totesi – ottaa koko maailman murheita harteillemme. Euroopassa hyväksytään sellaiset maahanmuuttajat, jotka ovat valmiita mukautumaan yhteiskuntaan, mutta ne, jotka eivät ole valmiita siihen, on käännytettävä takaisin alkuperämaahan.
Lisäksi meidän on vaadittava maahanmuuton täydellistä loppumista ja samalla harjoitettava kunnianhimoista kehitysyhteistyöpolitiikkaa, jolla pyritään vähentämään painetta lähteä pois kehitysmaista. On myös tehtävä selväksi, ettei Euroopassa ole tilaa islamilaiselle fundamentalismille.
Viime sunnuntaina järjestetyssä kansanäänestyksessä Sveitsin kansan ylivoimainen enemmistö kannatti oman identiteetin ylläpitämistä. Sveitsiläiset ovat vapaa ja itsenäinen kansakunta, ja Euroopan unionin pitäisi seurata heidän esimerkkiään eikä taipua maahanmuuttoa edistävien edunvalvontaryhmien henkisen terrorin edessä. 
Charlotte Cederschiöld (PPE-DE ),
   Ruotsin konservatiivit päättivät äänestää Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän päätöslauselmaesitystä vastaan, koska vastustamme päättäväisesti 9 kohdan viimeisessä virkkeessä mainittua yhteistä vähimmäisluetteloa turvallisista alkuperämaista.
Lisäksi kyseisessä päätöslauselmaversiossa painotetaan mielestämme liian vähän sitä, etteivät mitkään laittoman maahanmuuton torjuntatoimet saa olla ristiriidassa niiden takeiden ja yksilön perusoikeuksien kanssa, jotka on vahvistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjassa sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamista koskevassa yleissopimuksessa.
Emme vastusta täysin 4 kohtaa (joka koskee velvollisuutta ilmoittaa muille osapuolille löyhempiä säännöksiä sovellettaessa), mutta suhtaudumme siihen epäilevästi, koska se voi olla ensimmäinen askel turvapaikka- ja maahanmuuttomenettelyjen täydellisessä ylikansallistamisessa. 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ),
   . Tampereen Eurooppa-neuvostossa Euroopan unionille laadittiin kunnianhimoinen poliittinen ohjelma. Siinä pyritään muodostamaan yhteinen eurooppalainen alue, jossa vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen liittyviä asioita käsitellään täysin tasapuolisesti. Tuolloin tavoitteena ollut tasapaino on kuitenkin nykyään liian hauras. Turvallisuusasiat asetetaan yhä useammin ihmisoikeuksien edelle. Terrorismin vastainen taistelu ja laittoman maahanmuuton torjunta ovat selvästi olleet oikeus- ja sisäasioiden asialistan kärjessä.
Vuonna 2004 laaditusta uudesta Haagin ohjelmasta puuttuu tulevaisuuden visio. Maahanmuuton alalla tarvitaan kipeästi yhteisön päätöksentekoa, toisin sanoen legitimiteettiä, jonka takaa parlamentin osallistuminen yhteispäätösprosessiin. Lisäksi tarvitaan sitova perusoikeuskirja. Maahanmuuttopolitiikan on oltava EU:n politiikkaa, joka perustuu humanitaarisiin asioihin, ennaltaehkäisyyn ja alkuperämaiden kanssa tehtävään yhteistyöhön. Nyt tarvitaan yhteisvastuuseen perustuvaa jäsenvaltioiden sitoumusta ja keskinäistä solidaarisuutta. Muuten maahanmuuttopolitiikka ei ole oikeudenmukaista. 
Edite Estrela (PSE ),
   . Äänestin EU:n yhteistä maahanmuuttopolitiikkaa koskevan yhteisen päätöslauselmaesityksen (RC-B6-0508/2006) puolesta, koska EU:n on harjoitettava asianmukaista yhteistä maahanmuuttopolitiikkaa ja poistettava kaikki esteet sellaiselta EU:n turvapaikkajärjestelmältä, jossa voitaisiin määritellä maahanmuuttajien ja turvapaikanhakijoiden perusoikeuksien suojelua koskevat EU:n yhteiset säännöt.
EU:n on omaksuttava monialainen lähestymistapa, jolla avataan kanavia lailliselle maahanmuutolle ja edistetään maahanmuuttajien sopeuttamista vastaanottavaan yhteiskuntaan. Tämän lähestymistavan perustana on oltava laillinen siirtyminen työelämään, oikeus koulutukseen, pääsy sosiaali- ja terveyspalvelujen piiriin sekä maahanmuuttajien tehokas osallistuminen vastaanottavan valtion yhteiskunnalliseen, kulttuuriseen ja poliittiseen elämään. Lisäksi on tärkeää tukea alkuperämaiden kehitystä, jotta voidaan puuttua maastamuuton taustalla oleviin syihin. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan katsoo, että EU:n yhteinen maahanmuuttopolitiikka on suurimpia syitä siihen, että monet maastamuuttajat saattavat joutua traagiseen tilanteeseen lähtiessään paremman elämän toivossa EU:hun ja aloittaessaan näin matkan, jota voidaan hyvin perustein sanoa hengenvaaralliseksi. Päätöslauselmassa todetaan aivan aiheellisesti, että Dublin II -asetus on ollut ja on edelleen kehno. Asetuksen nojalla EU:n etelä- ja itäosissa sijaitsevat valtiot ovat voineet ensisijaisesti päättää maahanmuuttajien kohtalosta ottamatta lainkaan huomioon muiden jäsenvaltioiden maahanmuuttopolitiikkoja ja tarpeita. On erittäin omituista ja mahdotonta hyväksyä, että EU on jo kymmenen vuoden ajan kokeillut yhteistä maahanmuuttopolitiikkaa. Kaikki nämä poliittiset kokeilut ovat heikentäneet jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeutta maahanmuuttoasioissa ja aiheuttaneet suurta kärsimystä maahanmuuttajille. Nykytilannetta ei ratkaista antamalla EU:lle vielä lisää toimivaltuuksia maahanmuutonalalla, jotta se voi jatkaa epäonnistunutta maahanmuuttopolitiikkaansa, vaan palauttamalla jäsenvaltioille niiden itsemääräämisoikeuden. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Päätöslauselmassa on joitakin mielestämme myönteisiä kohtia. Siinä esimerkiksi myönnetään muodostumassa oleva tragedia ja korostetaan, että on avattava kanavia lailliselle maahanmuutolle, sopeutettava maahanmuuttajia tehokkaasti vastaanottavaan yhteiskuntaan ja laadittava alkuperämaiden kehityssuunnitelmia.
Päätöslauselmassa ei kuitenkaan mielestämme tuomita EU:n sortavaa turvallisuuspolitiikkaa, jossa laittomasta maahanmuutosta tehdään rikos, minkä nojalla toteutetaan toimia rajojen sulkemiseksi, säilöönottokeskusten perustamiseksi ja maahanmuuttajien karkottamiseksi.
Vastustamme myös yhteisen maahanmuuttopolitiikan käyttöönottoa, koska se ei ole oikea vastaus tämänhetkisiin kysymyksiin ja ongelmiin, kuten muilla aloilla toteutettujen yhteisten politiikkojen tulokset osoittavat. EU:n eri jäsenvaltioissa on erilainen maahanmuuttotilanne, ja kaikissa maahanmuuttotoimia koskevissa päätöksissä olisi kunnioitettava yksittäisten valtioiden suvereniteettia, mikä ei tietenkään estä valtioita tekemästä yhteistyötä tässä asiassa.
Yhteisen politiikan sijasta on toteutettava erilaista politiikkaa ja muita toimia, joilla suojellaan tehokkaasti maahanmuuttajien oikeuksia, esimerkiksi ratifioitava YK:n yleissopimus siirtotyöläisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuksien suojelusta sekä noudatettava sitä. Lisäksi on puututtava maahanmuuton taustalla oleviin syihin. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   . Vaikka tämä päätöslauselmaesitys koskee EU:n yhteistä lähestymistapaa maahanmuuttoon, sitä voidaan kannattaa, koska siinä vahvistetaan painokkaasti yksittäisten jäsenvaltioiden toimivaltuudet ja tehtävät sekä korostetaan yhteistyön eikä yhdenmukaistamisen tarvetta. 
Carl Lang (NI ),
   . Senegalista, Malista, Mauritaniasta tai Gambiasta rantautuu Kanariansaarten rannikoille joka päivä hieman enemmän heppoisia puu- ja tilapäisveneitä.
EU:hun saapuu vuosittain salaa ilmeisesti noin 300 000 afrikkalaista. Euroopan johtajien on vihdoin ymmärrettävä tämän ilmiön laajuus ja alettava kiinnittää huomiota mielivaltaisten Schengenin sopimusten tuhoisiin seurauksiin, joita he eivät kaikesta huolimatta tuomitse. Heidän on myös pantava merkille, että vaadittavia asiakirjoja vailla olevien monien maahanmuuttajien aseman laillistaminen Espanjassa ja Italiassa (Espanja on laillistanut yli 1 150 000 ulkomaalaisen aseman vuoden 1985 jälkeen) on ollut valtava kannustin muille mahdollisille maahanmuuttajille.
Euroopan unioni on toistaiseksi tyytynyt vain läksyttämään Espanjaa siitä, että se on EU:n mielestä liian "hölläkätisesti" laillistanut maahanmuuttajien aseman. EU:ssa ei selvästikään aiota muuttaa maahanmuuttoa ja turvapaikkaoikeutta koskevaa lainsäädäntöä Sveitsin esimerkin mukaisesti. Sveitsissä 68 prosenttia äänestäneistä äänesti juuri uuden maahanmuuttolain ja turvapaikkaoikeutta koskevien ehtojen tiukentamisen puolesta, joten Sveitsissä on tulossa voimaan yksi Euroopan rajoittavimmista laeista.
Alistumisen ja passiivisuuden on nyt loputtava. Maahanmuuttotulva voidaan pysäyttää ottamalla rajat uudelleen käyttöön, kieltämällä maahanmuutto kokonaan ja lopettamalla kansallisuuden myöntäminen. 
Marine Le Pen (NI ),
   Laiton maahanmuutto näyttää huolestuttavan Euroopan johtajia. Oli jo aikakin! On totta, että vasta vuodesta 1995 ja Schengenin katastrofaalisista sopimuksista lähtien Ranskan Kansallinen rintama on jatkuvasti varoittanut väistämättömistä ongelmista, joita EU:n sisärajoilla tehtävien tarkastusten poistamisesta aiheutuu.
Vasta sitten, kun Espanjalle kuuluville Kanariansaarille oli rantautunut tammikuusta lähtien ennätyksellisesti yli 25 000 afrikkalaista maahanmuuttajaa ja kun Italian rannikkovartiosto oli Sisilian eteläpuolella sijaitsevalla pienellä Lampedusan saarella toimittanut yhdeksän kuukauden aikana yli 12 000 maahanmuuttajaa pakolaisleireille, kaikki Euroopan valtioiden hallitukset ja kaupunginisät alkoivat huolestua pidättelemättömästä ja eksponentiaalisesti lisääntyvästä maahanmuuttotulvasta.
On päivänselvää, ettei Euroopan unioni pysty hallitsemaan maa- ja merirajojaan. Lähinnä symbolinen Euroopan unionin rajaturvallisuusvirasto, joka on huomattavan hidas ja jolla ei ole riittävästi henkilöstöä eikä varoja, ei myöskään ole tehokas ratkaisu maahanmuuttotulvan hillitsemiseen.
Euroopan unionin sisärajat olisi otettava uudelleen käyttöön, eikä laittomille työntekijöille saisi enää myöntää kansalaisuutta, mikä vain edistää maahanmuuttoa. Nämä ovat oleelliset edellytykset, jotta maahanmuuttotulva voidaan pysäyttää saman tien. 
Patrick Louis ja Philippe de Villiers (IND/DEM ),
   . – Äänestimme molempia meille ehdotettuja päätöslauselmaesityksiä vastaan. Niissä kuvailtiin tietyin eroavaisuuksin laittomien maahanmuuttajien saapumisen ja liikkumisen valvonnassa olevia vaikeuksia, mutta ei lainkaan mainittu, että tämä vaikeus johtuu nimenomaan kansallisten rajojen poistamisesta.
Päätöslauselmissa esitetään myös ministeri Sarkozyn kannattama ajatus siitä, että yksimielisyyttä koskeva vaatimus poistetaan kaikista oikeus- ja sisäasioista toimitettavista äänestyksistä. Tämä tarkoittaisi, että jäsenvaltiot menettävät suvereniteettinsa omalla maaperällään. Tämä on taas yksi esimerkki siitä, että Euroopan yhdentymistä käytetään ratkaisuna sen itsensä aiheuttamaan ongelmaan. Ne Euroopan parlamentin jäsenet, jotka pyrkivät nyt Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän tavoin hillitsemään maahanmuuttoa, luovat tosiasiassa enemmän ongelmia kuin ratkaisevat. Meidän ei olisi pitänyt hyväksyä Schengenin sopimusta, jonka nojalla pysyvät tarkastukset poistettiin sisärajoilta, eikä meidän olisi pitänyt hyväksyä myöskään Amsterdamin sopimusta, jossa turvapaikka-, viisumi- ja maahanmuuttopolitiikkojen oleelliset osat, myös laittoman maahanmuuton torjunta, sisällytettiin yhteisön toimivaltaan. Olemme avanneet valvomattoman maahanmuuton sulkuportit ja riistäneet jäsenvaltioilta toimivallan siirtääksemme sen pakostakin toimintakyvyttömälle Euroopan unionille. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Maahanmuutto on merkki talouden elinvoimaisuudesta, ja maahanmuuton ansiosta maahan tulee aktiivisia ja neuvokkaita ihmisiä. Laiton maahanmuutto on toisaalta järjestäytynyttä rikollisuutta, joka vaarantaa hakijoiden hengen ja edistää rinnakkaisia, epäinhimillisiä työmarkkinoita.
Tästä syystä epätavallisen aseman laillistaminen on hyvä ajatus, mutta lopputulos on huono. Tämä on pieni palkinto laittomille maahanmuuttajille ja suuri voitto salakuljetusverkostoille.
Meidän on oleellista hyväksyä markkinoiden tosiasiallinen vastaanottokyky, jos haluamme, että maahanmuutolla on myönteinen vaikutus. Tämä edellyttää kuitenkin selkeitä, käytännöllisiä sääntöjä, joilla helpotetaan laillista maahanmuuttoa ja ehkäistään laitonta maahanmuuttoa, joka on koko Euroopan laajuinen ongelma. Haluan siksi tässä yhteydessä todeta, että yhteisten ulkorajojen turvaaminen on otettava huomioon, kun asejoukkoja varustetaan uudelleen.
Lopuksi haluan todeta, ettei tätä ongelmaa voida uskoakseni ratkaista vain tehostamalla lainsäädännön täytäntöönpanoa. Liiallisen maahanmuuton, köyhyyden ja terrorismin uhan torjunta edellyttää hyvinvointiin, taloudelliseen vaurauteen ja liberaaliin demokratiaan perustuvan mallimme vientiä muualle maailmaan. 
Margie Sudre (PPE-DE ),
   . – Kanariansaarille saapuneiden laittomien maahanmuuttajien valtava tulva on muistuttanut kansalaisia ja hallituksia laittoman maahanmuuton aiheuttamista vakavista ja mutkikkaista ongelmista.
Haluan huomauttaa kollegoilleni, ettei tämä ole mikään uusi ilmiö Ranskan merentakaisissa departementeissa, etenkään Mayottella, Guyanassa, Martiniquella ja Guadeloupella, koska niiden lähellä on maailman köyhimpiä valtioita. Mayotte sijaitsee vain muutaman meripeninkulman päässä Komoreista, ja Guyanan raja on sademetsäaluetta, jota on vaikea valvoa. Yhteisön syrjäisimmät alueet, joihin Kanariansaaret ja Ranskan merentakaiset departementit kuuluvat, hyötyisivät näin ollen merkittävästi yhteisestä maahanmuuttopolitiikasta.
Euroopan parlamentin on mielestäni tärkeää korostaa tämän tulevan politiikan viittä näkökohtaa: paremmin kohdennettua kehitysapua, kumppanuuksien kehittämistä alkuperämaiden kanssa, rajojen turvaamista ja ihmiskaupan torjuntaa, palauttamispolitiikan vahvistamista sekä laillisten maahanmuuttajien tehokkaampaa sopeuttamista vastaanottavaan valtioon.
Tarvitsemme selkeää lainsäädäntöä, jossa määritetään konkreettisia ja operatiivisia painopisteitä. Euroopan unioni ei voi enää vain ilmoittaa aikeitaan. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   . Darfurin tilanne huononee silminnähtävästi, ja on sydäntäsärkevää, miten voimattomia olemme tällaisen aggression edessä. Olen seurannut tarkasti tätä päätöslauselmaa koskevia neuvotteluja ja kannatan sitä, vaikka haluaisinkin meidän tekevän enemmän. 
Hélène Goudin ja Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilistan kannattaa voimakkaasti sisämarkkinoiden toteuttamista. Tämän saavuttamiseksi EU:n on harjoitettava yhteistä kauppapolitiikkaa kolmansia maita kohtaan. EU:n tehtävänä ei kuitenkaan ole esittää vastaväitteitä Intian sisäpolitiikkaa koskevista asioista.
Esittelijä moittii muun muassa Intian byrokratiaa, julkisen sektorin rakennetta ja Intian keskushallinnon aluepolitiikkaa.
Junilistan kannattaa kansallista itsemääräämisoikeutta ja suvereniteettia riippumatta siitä, sijaitseeko kyseessä oleva valtio EU:ssa vai muualla maailmassa. Äänestimme siksi tätä mietintöä vastaan.
Emme myöskään sulje pois sitä mahdollisuutta, että Intiallakin voi olla mielipiteitä EU:n kauppa- ja maatalouspolitiikasta. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Tässä EU:n ja Intian suhteita koskevassa tärkeässä mietinnössä on todella monta kohtaa, emmekä hyväksy niitä kaikkia.
Mietinnössä esitetään joitakin huolenaiheita, joihin yhdymme, mutta mietintö on osa maailmankaupan vapauttamisstrategiaa, jota toteutetaan WTO:ssa tai lisäämällä kahdenvälisiä tai monenvälisiä vapaakauppasopimuksia kilpailuympäristössä ja kytköksissä Yhdysvaltoihin, mitä vastustamme määrätietoisesti.
Mietinnössä pyritään edistämään niin kutsuttua Dohan kehitysohjelmaa ja tällä hetkellä umpikujaan ajautuneiden kaupan ja markkinoiden maailmanlaajuista vapauttamista koskevien neuvottelujen jatkamista.
Mietinnössä korostetaan jälleen kerran, että EU toivoo Intian ja G20-maiden "ymmärtävän", että "G20-maiden on vastattava maataloutta koskevaan eurooppalaiseen tarjoukseen kohtuullisella tarjouksella, joka koskee muiden kuin maataloustuotteiden markkinoillepääsyä ja palveluja". Tätä on mahdotonta hyväksyä.
Äänestimme näin ollen mietintöä vastaan. 
Jörg Leichtfried (PSE ),
   . Äänestin Euroopan unionin ja Intian talous- ja kauppasuhteita koskevan Karimin mietinnön puolesta. Erittäin tärkeät sosiaaliset näkökohdat on nähdäkseni sisällytetty mietintöön, ja siinä käsitellään myös köyhien ja rikkaiden, etelän ja lännen sekä pohjoisen ja idän välisiä sosiaalisia kuiluja. Haluan korostaa erityisesti Kansainvälisen työjärjestön (ILO) merkitystä kaikkien intialaisten työntekijöiden kannalta. Mietinnössä vaaditaan, että ulkomaisten sijoittajien on kannettava poliittinen vastuunsa soveltamalla Kansainvälisen työjärjestön perustyönormeja. Haluan painottaa, että myös intialaiset työnantajat on tietenkin velvoitettava tekemään näin, jotta Intiaan voidaan luoda johdonmukaisia rakenteita, joilla tasoitetaan eroja ja parannetaan työn laatua. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   . Käsiteltävänämme olevan valiokunta-aloitteisen mietinnön huomattavia ansioita on, että siinä muistutetaan, miten tärkeä asianmukainen Intian-suhteita koskeva strategia on tulevaisuutemme kannalta. BRIC-maat (Brasilia, Venäjä, Intia ja Kiina) ovat avaintekijä maailmankaupan nykytilanteen käsittämisessä, vaikka Brasiliaa, Venäjää, Kiinaa ja Intiaa varten ei saisikaan laatia samanlaisia strategioita. Niiden pitäisi itse asiassa olla hyvinkin erilaisia.
Meidän olisi pyrittävä suhteissamme BRIC-maiden kanssa siihen, että globalisaatio, talouskehitys ja maailmankaupan lisääntyminen ovat kaikkien tai ainakin useimpien ihmisten hyvinvointia lisääviä tekijöitä, ja tämä edellyttää erillisten strategioiden käyttöä. Demokraattinen, runsasväkinen Intia on erilainen kuin epädemokraattinen, runsasväkinen Kiina ja naapurimme Venäjä.
Jos haluamme hankkeemme onnistuvan, meidän on ensisijaisesti pyrittävä yhtäältä ymmärtämään, että tulevaisuutemme liittyy näiden valtioiden kehitykseen, ja toisaalta laatimaan asianmukaisia strategioita kunkin valtion kanssa ylläpitämiämme suhteita varten. Intia on merkittävä valtio, jonka tilanteeseen on kiinnitettävä erityistä huomiota niin maantieteellisten, poliittisten kuin taloudellistenkin seikkojen vuoksi, sillä Intia on tulevaisuudessa luultavasti tärkeä liittolaisemme. 
Hynek Fajmon (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Tšekin ODS-puoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet kieltäytyivät kannattamasta Breyerin mietintöä naisten tulevaisuudennäkymistä kansainvälisissä kauppajärjestöissä ja kansainvälisessä politiikassa. Tämä mietintö on vasemmistolaista, feminististä kiihkoilua, jolla ei voida saada aikaan myönteisiä tuloksia. Vastustamme ehdottomasti sukupuolten tasa-arvon teoriaa ja kaikkia vaatimuksia, joiden perustana on tämä väärä lähestymistapa ihmiskuntaan. Pidämme ihmisiä kansalaisina, jotka ovat yksilöitä ja joilla on valtion takaamat yksilön oikeudet ja vapaudet, emmekä sukupuolen mukaan määräytyvinä kollektiivisina ryhminä, joilla on kollektiivisia oikeuksia. Yhdenvertaisuus lain edessä on toteutunut jo kauan kaikissa valtioissa. EU:n jäsenvaltioissa kaikki miehet ja naiset ovat vapaita ja hyödyntävät vapauttaan monin erilaisin sopiviksi katsomillaan tavoin. Esimerkki tästä on, että naiset käyttävät enemmän aikaa lapsista huolehtimiseen kuin miehet. Miesten ja naisten tasa-arvoa koskeva vaatimus on ristiriidassa vapausajatuksen kanssa. Emme voi näin ollen missään tapauksessa kannattaa sitä, että julkisten yhtiöiden hallituksiin asetetaan naiskiintiöitä, kuten mietinnössä ehdotetaan. En yhdy myöskään esittelijän uskomukseen, että maailmankaupan vapauttaminen tuo miehille ja naisille kaikkialla maailmassa uusia mahdollisuuksia toteuttaa itseään ja vaurastua. Äänestimme siksi mietintöä vastaan. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark ja Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Hylkäsimme äänestyksessä mietinnön naisten tulevaisuudennäkymistä kansainvälisissä kauppajärjestöissä ja kansainvälisessä politiikassa.
Vapaakauppa lisää hyvinvointia ja vähentää köyhyyttä. Etenkin naisten ja lasten elintaso on parantanut huimasti viime vuosikymmeninä globalisaation ansiosta. Vapaakauppa lisää virallisia työsuhteita ja parantaa – toisin kuin mietinnössä väitetään – epävirallisissa työsuhteissa olevien naisten turvaa ja ulospääsyä köyhyydestä.
Tässä mietinnössä keskitytään muotoseikkoihin asiasisällön sijasta. Tasa-arvo on tärkeää etenkin työmaailmassa, jossa naisten saama oma palkka lisää merkittävästi heidän riippumattomuuttaan ja mahdollisuuttaan päättää omasta elämästä. Naisten itsenäisyyttä lisätään edistämällä globalisaatiota eikä laajentamalla EU:n toimielimiä. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Äänestimme päätöslauselman puolesta, sillä vaikka emme olleetkaan kaikista kohdista samaa mieltä, siinä suhtaudutaan myönteisesti naisten rooliin ja syrjinnän torjuntaan kansainvälisessä kaupassa.
Meidän on kuitenkin huomautettava, että mietinnössä olisi mentävä pitemmälle, sillä siinä ei arvostella kansainvälisen kaupan vapauttamista ja sen haitallisia vaikutuksia vähiten kehittyneiden maiden väestöön, etenkin naisiin. Mietinnössä olisi pitänyt myös kritisoida Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän pyrkimyksiä estää edistyksellisemmän näkemyksen toteutuminen naisten oikeuksien puolustamisesta.
Lisäksi mietinnössä olisi pitänyt tuomita monikansallisten yhtiöiden halpamaiset toimet. Ne käyttävät naistyövoimaa yhdessä maassa, kunnes keksivät toisen maan, jossa voi saada suurempia voittoja. Ne eivät piittaa siitä, että naiset kärsivät lisääntyvästä työttömyydestä ja huonontuneista elinoloista. 
Robert Goebbels (PSE ),
   . – Kieltäydyin äänestämästä Breyerin mietinnöstä, jonka lähtökohtana on naisten aseman välttämätön edistäminen kaikilla talouden aloilla. Mietintö on siksi varsinainen ajatusten sekamelska, jossa sekoitetaan parhaat ja ennen kaikkea huonoimmat asiat. 
David Martin (PSE ),
   . Äänestin mietinnön puolesta, koska siinä tunnustetaan naisten tärkeä, joskin usein vielä huomaamaton rooli talouksien tukemisessa kaikkialla maailmassa. Mietinnössä todetaan, että naisilla ja miehillä on edelleen sekä Euroopan unionissa että sen ulkopuolella epätasa-arvoiset mahdollisuudet hankkia koulutusta ja työtä. Mietinnössä kiinnitetään lisäksi huomiota siihen tärkeään tosiasiaan, että niin kutsutut naisten työt, myös perheestä huolehtiminen ja hoitotyö, ovat olleet perinteisesti aliarvostettuja ja palkattomia.
On totta, että naisilla on jo huomattava merkitys talouden alalla, sekä julkisella että yksityisellä sektorilla. Monissa kansainvälisissä kauppa- ja kehitystoimissa on jätetty huomiotta, että kehitysmaiden naiset osallistuvat merkittävästi tuloihin vaikuttaviin toimintoihin ja valvovat kotitalouksien rahavirtoja. Suhtaudun siksi myönteisesti sellaisia toimia koskeviin vaatimuksiin, joilla edistetään naisten taloudellista osallistumista, jotta heidän asemansa paranee ja jotta heidän tulonsa ja omaisuutensa lisääntyvät, ja tuen tällaisia vaatimuksia. Kannatan myös mietintöön sisältyvää suositusta, jonka mukaan EU:n jäsenvaltioiden olisi seurattava Norjan esimerkkiä ja asetettava osakeyhtiöiden hallituksiin 40 prosentin naiskiintiö. 
Cristiana Muscardini (UEN ),
   . Sukupuolten tasa-arvoon liittyvien kysymysten ja kaupan välinen suhde on talouden kannalta tärkeä asia, mutta se myös valitettavasti osoittaa, että eri puolilla maailmaa on edelleen vallalla kulttuuri, jossa naiset elävät yhteiskunnan reunalla.
Mietinnössä väitetään, että kaupan lisääntyminen on helpottanut ja nopeuttanut naisten mukaantuloa nykyaikaisen teollisen yhteiskunnan talouteen. Haluan kuitenkin huomauttaa, että periaatteelliset toteamukset vastaavat harvoin todellisuutta. Naisyrittäjillä on tosiasiassa edelleen valtavia ongelmia osittain siksi, että he usein edustavat pieniä ja keskisuuria yrityksiä tai käsityöalaa, toisin sanoen aloja, joihin markkinoiden globaalistuminen vaikuttaa yhä enemmän. Markkinoiden globaalistuminen on prosessi, jossa ei useinkaan ole selkeitä, yhteisiä sääntöjä.
Nyt tarvitaan lisää taloudellista apua, mutta itse asiassa myös lisää rakennetukea, jotta naisia voidaan tukea työ- ja yritysmaailmassa ja jotta voidaan vastustaa päättäväisesti tätä valekulttuuria, jossa Pekingin toimintaohjelmassa vahvistetut naisten sosiaaliset ja taloudelliset oikeudet sivuutetaan tai jopa määritellään esteiksi.
Äänestimme mietinnön puolesta, mutta minun on huomautettava, että EU:n poliittisena ja käytännön tehtävänä on puuttua rohkeiden ehdotusten avulla kielteisiin näkökohtiin, joista useat naiset kärsivät etenkin köyhimmissä maissa, mutta myös EU:n jäsenvaltioissa. 
Lydia Schenardi (NI ),
   . Minun on onniteltava kollegaani Breyeria mietinnöstä. Voin todellakin vain yhtyä mietinnössä esitettyihin päätelmiin, joissa suositetaan "muuttamaan ajattelu- ja toimintatapoja EU:n kauppapolitiikassa". Tarvittiin naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan mietintö, jotta naisten sekä kaikkien työntekijöiden oikeudet otetaan vihdoin huomioon EU:n haluamassa ja toteuttamassa globaalistumisprosessissa.
Esittelijä toteaa melkeinpä naiivisti muka havainneensa, että paine kilpailla yhä globaalistuneemmassa taloudessa johtaa palkkojen ja tuotantokustannusten pienentämiseen, työttömyyteen, toiminnan siirtämiseen muualle ja yritysten lopettamiseen. Luvut ovat todellakin erittäin huolestuttavia: 70 prosenttia 1,3 miljardista köyhyydessä elävästä ihmisestä on naisia.
Minun on kuitenkin myönnettävä, että tässä yhteydessä on syytä painottaa, että sukupuolten välinen eriarvoisuus aiheuttaa selvästikin ongelmia taloudessa, kaupassa, yhteiskunnassa ja politiikassa, etenkin Aasiassa ja Afrikassa, joissa naisia nöyryytetään, pilkataan ja pidetään miehiä alempiarvoisina. Ennen kaikkea on aivan selvää, että nimenomaan naisten asemaa on tarkasteltava viipymättä uudelleen kaikissa niissä valtioissa, joissa islamin laki on hyvin usein kaiken muun yläpuolella. 
Marie-Arlette Carlotti (PSE ),
   . – Euroopan kalatalousalalla menee kehnosti taloudellisten vaikeuksien, kalakantojen ehtymisen ja turhan tarkkojen tarkastusten vuoksi. Välimeren kalastajien tilanne on erittäin hankala. Euroopan unionin on aika ottaa opikseen tästä tilanteesta.
Mietinnössä esitetään useita myönteisiä suuntaviivoja, jotka on saatu aikaan kotialueeni kalastajien kanssa toteutetuilla yhteistoimilla sekä poliittisen ryhmäni tuella. Ensinnäkin mietinnössä todetaan, että Euroopan komission on tarkistettava tekstiään sekä laadittava konkreettisempia ja kunnianhimoisempia ehdotuksia, joilla voidaan puuttua kalastusalan laajaan ja vakavaan kriisiin. Toiseksi mietinnössä tuetaan kalastajien ammattijärjestöjä ja niiden roolia (yhteistä hallinnointia) yhteisen kalastuspolitiikan soveltamisessa ja resurssien hallinnan parantamisessa. Lisäksi mietintöön on sisällytetty useita tarkistuksiamme, joilla pyritään turvaamaan pienimuotoinen kalastus Välimerellä.
Mainitsemieni seikkojen perusteella aion äänestää mietinnön puolesta, koska sillä lähetetään voimakas poliittinen viesti, joka pohjustaa kunnianhimoista EU-politiikkaa.
Olisin kuitenkin halunnut, että Euroopan parlamentti menee pitemmälle ja pyytää Välimerellä harjoitettavaa kalastusta koskevaa erityisohjelmaa. Asiaa koskeva tarkistuksemme hylättiin. Emme jätä asiaa tähän vaan jatkamme taistelua yhdessä kotialueeni kalastajien kanssa. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Tällä äänestyksellä parlamentti on vahvistanut kalatalousvaliokunnassa yksimielisesti hyväksytyt keskeiset ehdotukset, joilla pyritään parantamaan kalastusalan taloudellista tilannetta. Tämä on mielestämme myönteinen asia.
Nämä kalastusalan edustajien ehdotukset ovat olleet esillä pitkään, ja niillä oli tarkoitus puuttua nykyisiin taloudellisiin ja sosiaalisiin kriiseihin, joita polttoainekustannusten kohtuuton lisääntyminen on pahentanut.
Mielestämme on myönteistä, että lopullisessa tekstissä määritellään ehdotuksemme perusteella kalastusresursseja ja kalastustoimintaa koskevia selkeitä painopisteitä sekä kehotetaan varmistamaan riittävät määrärahat yhteisön tutkimuksen, teknologian kehittämisen ja demonstraation seitsemännestä puiteohjelmasta.
Meistä on lisäksi ilahduttavaa, että huolimatta Saksan kaltaisten "nettomaksajiksi" kutsuttujen merkittävimpien valtioiden painostuksesta mietinnössä pyydetään lisäämään Euroopan kalatalousrahaston määrärahoja. Käsiteltävänämme olevassa päätöslauselmassa nimittäin todetaan, ettei yhteisen kalastuspolitiikan välineiden rahoittamiseen ole riittävästi varoja.
Komission on nyt esitettävä aloitteita, joilla nämä varat voidaan osoittaa kalatalousalalle.
Meistä on kuitenkin valitettavaa, että päätöslauselmasta poistettiin vaatimus sellaisen kalastusalan julkisen vakuutusjärjestelmän perustamisesta, jonka avulla voitaisiin varautua odottamattomiin tapahtumiin. Tämä on erityisen harmillista, koska parlamentti on vaatinut tällaista järjestelmää myös muilla aloilla, esimerkiksi maatalousalalla. 
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   – Kalastusala on tärkeä sekä ravintoketjun että paikallisen talouskehityksen kannalta. Etenkin kaukaisilla alueilla, kuten Kreikan Egeanmeren saarilla, toimeentulo riippuu kalastuksesta, jonka avulla voidaan myös säilyttää paikalliset kulttuuriperinteet.
Etenkin rannikkokalastuksessa on ollut viime vuosina paljon ongelmia, jotka ovat johtuneet osittain yhteisestä markkinajärjestelystä, kalastusalusten käytöstäpoisto-ohjelmista, kalastajille maksettavien ensimyyntihintojen alenemisesta ilman, että tämä olisi laskenut kuluttajahintoja, sekä polttoainehintojen nousun vuoksi lisääntyneistä kustannuksista. Näiden seikkojen vuoksi kalastusala on kriisissä, tulot vähenevät rajusti ja kalastusalueista luovutaan.
Komission tiedonannossa määritetään kalastusalan vaikeudet, mutta ehdotetut ratkaisut eivät ole toteuttamiskelpoisia. Niillä ei onnistuta ratkaisemaan ongelmia vaan luodaan vain lisää niitä. Tiedonannossa ei myöskään ehdoteta minkäänlaisia tukia, joita kalastusalalla tarvitaan, kuten esittelijä aivan oikein huomauttaa.
Tiedonannossa päinvastoin ehdotetaan pyyntiponnistuksen vähentämistä ja laivaston mukauttamista, toisin sanoen toiminnan keskeyttämistä. Tämän vuoksi useat pienet ja keskisuuret kalastusyritykset joutuvat lopettamaan toimintansa ja kalastuslaivasto on muutaman suuren yrityksen käytössä. Tällainen EU:n ja hallitusten politiikka ei ole hyväksyttävää, koska sen vuoksi useille aloille syntyy kartelli, mikä on tuottajien ja kuluttajien riistoa. 
Jan Mulder (ALDE ),
   . VVD-puolueen jäsenet äänestivät Guerreiron mietinnön puolesta, koska puolueemme haluaa kalastusalan taloudellisen tilanteen parantuvan. Tiedämme, että monilla kalastusalan toimijoilla on ollut viime vuosina epävarma taloudellinen tilanne polttoainehintojen kallistumisen vuoksi. Kannatamme kuitenkin myös kestävää kalastusalaa, joten vastustamme kalastuslaivaston uudistamista ja nykyaikaistamista, ellei niitä toteuteta kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti. Vastustamme myös korvausten maksamista, koska se merkitsisi kalastusalan keinotekoista tukemista. 
Seán Ó Neachtain (UEN ),
   . Suhtaudun myönteisesti komission tiedonantoon, jossa myönnetään, että EU:n kalastusala joutuu kamppailemaan vaikeassa taloudellisessa tilanteessa.
On hyvä sanoa, että kalastusalusten käytöstä poistaminen ja ylimääräisen kapasiteetin poistaminen lisäävät kannattavuutta, mutta nämä toimet ovat tosiasiassa tuhonneet monta rannikkoyhteisöä. Näin on käynyt esimerkiksi rannikkoyhteisölle Portugalin Algarvessa, jossa vierailimme muutama viikko sitten, sekä Irlannin saaren perinteisille kalastusyhteisöille.
Myönnän, että kalavarat ja kalastuslaivastojen määrä on saatava tasapainoon, mutta en hyväksy sitä, että se tehdään pienten kalastuslaivastojen kustannuksella, sillä niiden osuus koko Euroopan laivastosta on yli 80 prosenttia. Säilyttämistoimien on kohdistuttava tasapuolisesti pieniin kalastuslaivastoihin ja syvänmeren kalastukseen.
YKP ei ole mielestäni ollut onnistunut yhteisön väline perinteisten kalastuslaivastojen ja niiden omistajayhteisöjen suojelussa, joten on aika muuttaa menettelytapaa paremman tasapainon saavuttamiseksi. 
Glenis Willmott (PSE ),
   . Mietinnössä myönnetään kalastusalan taloudelliset vaikeudet. Säilyttääkseen kuitenkin johdonmukaisen kannan kalastusalan suurimpiin ongelmiin – liikakapasiteettiin ja liialliseen kalastukseen – Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet haluavat todeta poikkeavansa mietinnössä esitetystä kannasta neljässä kohdassa:
1. Työväenpuolueen jäsenten mielestä alusten kalastuskäytöstä poistamisen olisi oltava vaihtoehtona strategioissa, joilla puututaan liialliseen kalastuskapasiteettiin.
2. Mietinnössä pyydetään lisäämään "de minimis" -tukia 100 000 euroon. Kyse on tuista, joita kalastusalalle voidaan maksaa toimista, joiden oletetaan muutoin vääristävän kilpailua tai lisäävän kapasiteettia. Komissio ehdotti 30 000:ta euroa, ja työväenpuolue kannattaa varovaisempaa lähestymistapaa.
3. Moottorin vaihtamisesta ja Euroopan kalatalousrahastosta totean, että mietinnön laadinnan jälkeen on tehty Euroopan kalatalousrahastoa koskeva kompromissi. Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen jäsenet ovat edelleen sitä mieltä, ettei alusten moottorin vaihtamiseen pidä myöntää tukea.
4. Mietinnössä ehdotetaan tuki-/korvausjärjestelmiä mutta ei myönnetä, että niillä vain lisätään kalastuksen liikakapasiteettia. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   . Mietinnössä pyydetään, että komissio mukauttaa hainkalastusta koskevia säännöksiä yhteisön nykytilanteeseen muuttamalla evien ja ruhon painosuhdetta, jonka enimmäisraja on tällä hetkellä 5 prosenttia.
Tämä raja on otettu suoraan Yhdysvaltojen käytännöstä, eikä se sovellu EU:n jäsenvaltioissa kalastettaville lajeille, esimerkiksi sinihaille, jota lähinnä Portugalin laivastot kalastavat Azorien merialueella.
Olemme esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että kyseinen raja olisi nostettava 6,5 prosenttiin, jota suositetaan asiaa koskevissa tieteellisissä tutkimuksissa ja jota ovat pyytäneet myös jäsenvaltiot, joiden laivastot ovat kärsineet siitä, ettei asian käsittely ole edennyt komissiossa. Tämä tilanne mainittiin myös Kansainvälisen Atlantin tonnikalojen suojelukomission tekemässä selvityksessä.
Portugalissa ovat vaarassa 11 pintasiima-alusta, joita käytetään miekkakalan ja pelagisten lajien kalastukseen, sillä näihin lajeihin sovelletaan 5 prosentin suhdetta.
Koska myös jätetyt tarkistukset ovat jossain määrin ristiriidassa tieteellisten ja teknisten havaintojen kanssa, mielestämme olisi järjestettävä tekninen foorumi, johon osallistuu tutkijoita ja kalastusalalla työskenteleviä henkilöitä, jotta saavutettaisiin tieteellinen yhteisymmärrys ja saataisiin selville, onko rajaa muutettava, ja jos on, niin kuinka paljon. 
Glenis Willmott (PSE ),
   . Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet suhtautuivat erittäin myönteisesti neuvoston asetukseen (EY) N:o 1185/2003 hainevien irrottamisesta aluksella ja pitivät sitä tärkeänä kalavarojen säilyttämisen kannalta. Asetuksen tavoitteena on estää haiden "eväpyynti", jossa haiden ruhot heitetään aluksesta, kun arvokkaat hainevät on poistettu. Haiden eväpyynnin tiedetään vaarantavan useiden hailajien säilymisen.
Näiden seikkojen vuoksi Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen jäsenet ovat kauhuissaan ja pettyneitä, koska käsiteltävänämme olevan Miguélez Ramosin mietinnön vuoksi haiden eväpyynti saattaa lisääntyä. Mietinnön 5 kohdassa pyydetään, että evien ja hain elopainon suhteeksi määritettyä viiden prosentin enimmäisrajaa nostetaan 6,5 prosenttiin etenkin sinivalaiden kohdalla. Mietinnön 5 kohdassa annetaan virheellisesti ymmärtää, että Kansainvälinen merentutkimusneuvosto (ICES) ja Kansainvälinen Atlantin tonnikalojen suojelukomissio (ICCAT) kannattavat sinivalaan evien ja ruhon painosuhteeksi määritetyn osuuden korottamista. ICES:lle toimitettiin eräs asiakirja vuonna 2005, mutta ICES ei ole käsitellyt sitä tai antanut ainakaan lausuntoa. ICCAT:n tutkijat ovat arvioineet evien ja ruhon painosuhteita, mutta myöskään ICATT ei ole suosittanut painosuhteen enimmäismäärän lisäämistä.
Yhdistyneen kuningaskunnan työväenpuolueen jäsenet kannattivat tarkistuksia, joilla edistetään häikäilemättömän haiden eväkalastuksen loppumista.
- Tarkistus 1, jossa suositetaan, ettei evien ja elopainon suhteisiin tehdä minkäänlaisia muutoksia ennen mainitun asetuksen tarkistamista; (…)
Robert Goebbels (PSE ),
   . – Äänestin Ransdorfin mietinnön puolesta, koska siinä korostetaan nanotieteen ja nanoteknologian merkitystä hyvin erilaisilla aloilla, esimerkiksi lääketieteessä, kirurgiassa, energia-alalla, elektroniikassa ja metallurgiassa. Äänestin kuitenkin Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmän jättämiä tarkistuksia vastaan sekä sellaisia kohtia vastaan, joissa yritetään varovaisuusperiaatteen verukkeella uskotella, että nanoteknologia on vaarallista, koska siinä käsitellään kaikkein pienimpiä hiukkasia – atomeja ja molekyylejä. Tämä on naurettavaa. Siellä, missä yhdysvaltalaiset näkevät mahdollisuuksia, eurooppalaiset haluavat ensin suojautua kaikilta kuviteltavissa olevilta riskeiltä! 
Frédérique Ries (ALDE ),
   . – Uudet tieteet synnyttävät aina innokkuutta, toivoa, kysymyksiä ja jopa vastustusta, eikä atomitason kokoisiin rakenteisiin liittyvä nanoteknologia ole poikkeus säännöstä.
Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän jäsenenä haluan tietenkin tukea työtä, jota tutkijat tekevät nanotieteen ja atomijoukkojen hallinnan parissa. He tekevät mullistavaa työtä, jonka takana piilee valtava teknisten sovellusten potentiaali monilla erilaisilla aloilla, kuten ajoneuvojen, elintarvikkeiden, lääkkeiden ja regeneratiivisen lääketieteen aloilla.
Nanoteknologiaa koskevaa Euroopan unionin kantaa on vahvistettava maailmanlaajuisen kilpailun yhteydessä. Seitsemännestä tutkimuksen ja teknologian kehittämisen puiteohjelmasta on myönnettävä vuosittain yli 610 miljoonaa euroa. Lisäksi on tärkeää, että annamme selkeitä vastauksia kansalaisille, jotka ovat huolissaan nanohiukkasten mahdollisesta myrkyllisyydestä ympäristölle, ravintoketjulle ja ihmisten elimistölle.
Kansalaisten tukea ei voida määrätä, vaan se ansaitaan, ja sen toteutuminen edellyttää valistusta, kärsivällisyyttä ja avoimuutta. Euroopan unionin ja jäsenvaltioiden on siksi vältettävä tässä asiassa ne virheet, jotka tehtiin muuntogeenisten organismien yhteydessä. Tuolloin epäselvä tiedotus ja toiminta saivat monet kansalaiset suhtautumaan epäilevästi ja kielteisesti lupaavaan tieteeseen. 


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu komission julkilausumasta Asem-kokouksesta (Helsinki, 10. ja 11. syyskuuta 2006). 
Charlie McCreevy,
   . Arvoisa puhemies, puhun kollegani, komission jäsenen Ferrero-Waldnerin puolesta. Hän ei päässyt paikalle tänä iltapäivänä.
Haluan kiittää teitä siitä, että sain tilaisuuden raportoida Helsingissä 10.–11. syyskuuta järjestetyn Aasian ja Euroopan välisen kuudennen huippukokouksen hyvistä tuloksista. Kokoukseen osallistuivat kaikki 39 Asem-kumppania, myös komissio, ja 35:tä valtiota edusti kokouksessa valtion tai hallituksen päämies. Erittäin suuri osanottajamäärä osoittaa, että Asem-kumppanit pitävät Aasian ja Euroopan suhteita hyvin tärkeinä nyt, kun Asem-yhteistyössä on alkamassa toinen vuosikymmen.
Kokouksen merkittävin tulos oli päätös ottaa Bulgaria, Romania, Intia, Mongolia, Pakistan ja Kaakkois-Aasian maiden järjestön (ASEAN) sihteeristö mukaan Asem-yhteistyöhön. Kaakkois-Aasian mukaantulo on historiallinen askel, joka lisää merkittävästi Asem-kumppanien kollektiivista vaikutusvaltaa monenvälisyyden edistämisessä ja yhteisten poliittisten tavoitteiden saavuttamista kansainvälisessä toiminnassa.
Yleisen teeman "Maailmanlaajuiset haasteet – yhteiset ratkaisut" yhteydessä puheenjohtaja Barroso korosti nykymaailman haasteiden ja uhkien rajat ylittävää luonnetta sekä yhteisen vastauksen tarvetta. Terrorismin ja terveysuhkien kaltaisten maailmanlaajuisten asioiden käsittely edellyttää monenvälistä kansainvälistä järjestelmää, jossa YK:lla on keskeinen asema.
Puheenjohtaja Barroson mielestä oli tärkeää, että Dohan neuvotteluja jatketaan mahdollisimman pian, jotta voidaan säilyttää avoin ja oikeudenmukainen monenvälinen kauppajärjestelmä. Hän totesi, että on kuitenkin toteutettava asianmukaisia talous-, koulutus-, työllisyys- ja sosiaalipoliittisia toimia, jotta voidaan parantaa yhteiskunnan mukautumiskykyä ja lisätä sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä samalla parantaa tuottavuutta. Tietoon perustuvan yhteiskunnan kehittäminen oli toinen keskeinen tekijä kestävän kehityksen ja maailmanlaajuisen kilpailukyvyn varmistamisessa.
Komission puheenjohtaja kannatti muiden kumppanien tavoin voimakkaasti kulttuurien ja uskontojen välistä vuoropuhelua. Hänen mielestään moninaisuudessakin voi vallita harmonia, eikä hän hyväksy minkäänlaista suvaitsemattomuutta. Puheenjohtaja oli muiden tavoin erittäin huolissaan ilmastonmuutoksen etenemisestä ja kehotti kumppaneita tekemään yhteistyötä tehokkaan, ympäristöä säästävän ja kestävän energiankäytön varmistamiseksi sekä päästöjen vähentämiseksi. Oli merkittävää, että kokouksessa annettiin kunnianhimoinen ilmastonmuutosta koskeva julkilausuma, johon sisältyy yhteinen sitoumus panna täysimääräisesti täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimuksesta ja siihen liitetystä Kioton pöytäkirjasta johtuvat velvoitteet.
Johtajat keskustelivat todella avoimesti ja suoraan merkittävistä alueellisista tapahtumista, myös Korean niemimaasta, Burmasta/Myanmarista ja Lähi-idästä. Burman/Myanmarin ulkoministerin läsnä ollessa jäsenvaltiot totesivat olevansa erittäin pettyneitä siihen, ettei maan demokratiakehitys ole edistynyt vuonna 2004 järjestetyn Hanoin huippukokouksen jälkeen.
Kokouksessa annettiin myös Asem-yhteistyön tulevaisuutta koskeva julkilausuma, jossa määritettiin aloja, joihin Asem-yhteistyössä olisi keskityttävä valmisteltaessa Pekingissä vuonna 2008 järjestettävää seuraavaa huippukokousta sekä sen jälkeen.
Korean tasavallan ja Kiinan kanssa järjestettyjen kahdenvälisten tapaamisten lisäksi puheenjohtaja tapasi Indonesian presidentin ja Singaporen pääministerin, ja komission jäsen Ferrero-Waldner tapasi Vietnamin, Thaimaan, Indonesian ja Filippiinien ulkoministerit.
Asem-yhteistyön suurimpia etuja on, että kaikki merkittävät eturyhmät voivat osallistua toimintaan. Aasian ja Euroopan parlamentaarisen kokouksen puheenjohtaja puhui huippukokouksessa johtajille ensimmäistä kertaa, ja myös kansalaisjärjestöjen, yritysmaailman ja ammattijärjestöjen edustajilla oli omia tapaamisia huippukokouksen lisäksi.
Helsingin kokous antoi uusia virikkeitä Asem-prosessille sen siirtyessä toiselle vuosikymmenelle, ja laajentumisen ansiosta Asem-kumppanit voivat vaikuttaa entistä enemmän kansainvälisiin asioihin. Komissio jatkaa työtään, jotta Asem-yhteistyön tarjoamat mahdollisuudet voitaisiin hyödyntää täysimääräisesti. 
Panagiotis Beglitis,
   – Arvoisa puhemies, haluan lausua erityiskiitokset komission jäsenelle McCreevylle siitä, että hän raportoi parlamentille Helsingissä järjestetystä kokouksesta.
Aasian uusi geostrateginen ja geotaloudellinen asema sekä voimakkaasti kasvavien talouksien dynaaminen esiintulo muodostavat uuden kansainvälisen kehyksen, jossa Euroopan unionin on rohkeasti kohdattava globalisaatiosta johtuvat politiikkaan, talouteen, energiaan ja ympäristöön liittyvät vakavat haasteet.
Aasia on nykyään voimakkaasti läsnä kansainvälisessä järjestelmässä ja vaikuttaa siihen. Lisäksi Aasian avulla muodostetaan 2000-luvun uudet valtasuhteet. Ei ole myöskään sattuma – edes symbolisesti – että YK:n uusi pääsihteeri on aasialainen. Euroopan unionin on siksi yhä välttämättömämpää kehittää tehokkaasti uutta aasialaista ympäristöä. Vuotuisten huippukokousten vakiinnuttaminen edistää vuoropuhelua ja monenvälistä yhteistyötä ihmiskunnan tulevaisuuden kannalta keskeisillä aloilla, esimerkiksi rauhan, turvallisuuden, energian, ympäristön sekä taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen aloilla. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna Helsingissä järjestetyssä Asem-kokouksessa saavutettiin myönteisiä tuloksia, koska siellä vahvistettiin joitakin monenvälisen yhteistyön perusperiaatteita ja korostettiin keskeisiä painopisteitä uusien kansainvälisten haasteiden kohtaamisessa.
Emme saa kuitenkaan pettää itseämme emmekä herättää suuria odotuksia, koska Euroopan unionilla ei ole yhteistä Aasian-strategiaa, johon sisältyy toimia ja mekanismeja, joilla voidaan vaikuttaa tapahtumiin. Jäsenvaltioiden kansalliset strategiat eivät muodosta vakaata perustaa yhteiselle eurooppalaiselle strategialle. Vahvat Aasian valtiot ovat – yleisten julkilausumien ohella – jo laatineet kansalliset strategiset ohjelmansa, jotka koskevat energiaa, kauppaa sekä kansainvälisten ja alueellisten ongelmien ratkaisemista, ja ne noudattavat ohjelmiaan johdonmukaisesti.
Lisäksi esimerkiksi ympäristönsuojelun, työntekijöiden sosiaalisten oikeuksien sekä naisten ja lasten oikeuksien aloilla tehtävä monenvälinen yhteistyö ja sovellettavat käytännesäännöt määräytyvät niiden ehdoilla.
Haluan kommentoida erityisesti sitä, että Euroopan unionin ja Aasian maiden talous- ja kauppasuhteista laadituissa tilastoissa EU:n tase voi hyvinkin olla positiivinen. Tämä ei kuitenkaan peitä sitä valitettavaa tosiasiaa, että Aasiassa on puutteita ihmisoikeuksien ja demokraattisten vapauksien suojelussa sekä suvaitsevaisuuteen ja monimuotoisuuteen perustuvien periaatteiden puolustamisessa. Tästä ovat todisteena Thaimaassa taannoin tapahtunut vallankaappaus ja useiden Aasian valtioiden puutteellinen demokratia. Myös islamilaisen fundamentalismin lisääntyminen vaarantaa koko vakauden ja turvallisuuden.
Minusta tuntuu, että jokaisessa huippukokouksessa esitetään valtavat määrät toivelistoja, mutta ei anneta selkeitä sitoumuksia eikä aseteta tavoitteita, jotka on pantava täytäntöön. Euroopan komissio voisi näin ollen esittää meille joitakin ajatuksia, jotka koskevat huippukokouksiin perustuvien toimien toteuttamista sekä Euroopan unionin ja Aasian suhteiden vakiinnuttamista, joka on mielestäni tarpeellista. 
Jules Maaten,
   . – Arvoisa puhemies, Euroopan ja Aasian poliittisen, taloudellisen ja kulttuurisen vuoropuhelun merkitystä ei tietenkään voida väheksyä, ja hämmästelen vieläkin sitä, että parlamentin kaksi suurinta ryhmää päättivät, ettei parlamentti anna päätöslauselmaa Helsingissä 10. –11. syyskuuta järjestetystä Asem-kokouksesta. Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä teki äsken itse asiassa erittäin järkevän ehdotuksen, ja on valitettavaa, ettemme voi ilmaista asiaa päätöslauselmassa.
Tässä vuoropuhelussa etusija on tietenkin taloudellisella yhteistyöllä, jota kannatan voimakkaasti, koska sen avulla voidaan vahvistaa Euroopan unionin ja Aasian taloudellisia siteitä sekä kaupan että investointien muodossa. Aasialla on valtava taloudellinen potentiaali, ja esimerkiksi Etelä-Korea on saavuttanut vaikuttavia tuloksia. Se oli 50 vuotta sitten vielä kehitysmaa, mutta nykyään noin 97 prosenttia 25–34-vuotiaista eteläkorealaisista on suorittanut vähintään toisen asteen tutkinnon. Tämä on teollisuusmaiden suurin prosenttiosuus. Koulutukseen tehtävät investoinnit ovat erittäin tuottoisia, koska niiden ansiosta talous laajenee ja kukoistaa.
Talouden alan ohjelmiamme on laajennettava siten, että niillä edistetään Euroopan unionin ja Aasian pienten ja keskisuurten yritysten kontakteja ja yhteisiä hankkeita sekä esimerkiksi paikallisviranomaisten ja yliopistojen kaltaisten elinten yhteistyötä. Lisäksi minusta on ilahduttavaa, että komissio aikoo nyt harkita vakavissaan mahdollisuutta tehdä kahdenvälisiä kauppasopimuksia Aasian maiden kanssa, ainakin Singaporen ja mahdollisesti myös Thaimaan kanssa. Maailmanlaajuisen kauppasopimuksen puuttuessa voitaisiin tietenkin harkita myös Malesian ja Indonesian kaltaisia valtioita. Tämä on mielestäni hyvä etenemistapa.
Kun ollaan tekemisissä Aasian kanssa, taloutta ei voida tietenkään tarkastella erillään muista asioista, ja mielestäni on mahdotonta kuvitella, ettei parlamentti ottaisi puheeksi Thaimaassa äskettäin tapahtunutta vallankaappausta. "Demokraattisen uudistuksen neuvostoksi" itseään kutsuva sotilasjuntta kaatoi 19. syyskuuta demokraattisesti valitun hallituksen, johon saatoimme suhtautua erittäin epäilevästi, mutta vaikka tällaisesta hallituksesta haluttaisiinkin päästä eroon, sotilasvallankaappaus ei ole oikea ratkaisu. Tämä siis osoittaa, että Thaimaa on ottanut askeleen taaksepäin, sillä se oli todella kehittymässä sellaiseksi vakaaksi demokratiaksi, joka olisi esimerkki maailmalle ja tietenkin Aasialle.
Parlamentin rakennukset ja tuomioistuimet on suljettu, ulkomaisten televisiokanavien ohjelmia ei voida enää lähettää, ja sotilaiden valvomat paikalliset kanavat lähettävät isänmaallisia lauluja. Jopa thaimaalaisten blogeja on suljettu ja sensuroitu. On selvää, että tästä on syytä olla erittäin huolissaan, ja Euroopan unionin on Thaimaan tilannetta käsitellessään asetettava demokraattiset arvot etusijalle. Kohtelemme siksi mielestäni Taiwania erittäin epäoikeudenmukaisesti.
Lopuksi totean, että tällaisessa vuoropuhelussa on käsiteltävä myös ihmisoikeuksia. Filippiineillä ja Myanmarissa on tapahtumassa todella huolestuttavia asioita, ja olen iloinen, että niistä puhutaan. Haluan kuitenkin onnitella komissiota – ja tässä tapauksessa myös neuvostoa – Asem-kokouksesta. Olemme suhtautuneet aiemmin erittäin kriittisesti etenkin neuvoston kantaan ja siihen, ettei se osallistu Asem-kokoukseen. Tällä kertaa kokous onnistui kuitenkin paremmin, ja toivon, että tämä kehitys jatkuu. Toivotan komissiolle menestystä sen toimissa tämän tavoitteen saavuttamiseksi. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu patenttialan tulevia toimia koskevasta komission julkilausumasta. 
Charlie McCreevy,
   . Arvoisa puhemies, teollis- ja tekijänoikeuksilla on keskeinen merkitys tietoon perustuvassa taloudessa. Innovointi on avaintekijä Euroopan unionin maailmanlaajuisen kilpailukyvyn parantamisessa. Teollis- ja tekijänoikeuksien suojaaminen on erittäin tärkeää, koska niillä palkitaan uusiin tuotteisiin ja palveluihin tehdyt sijoitukset sekä varmistetaan uutta innovointia edistävän teknologian siirto. Euroopan patenttijärjestelmän tulevaisuudesta hiljattain järjestetyn kuulemisen tuloksena saimme yhden yksinkertaisen viestin: lainsäädännön avulla on tarjottava kustannuksiltaan kohtuullinen patenttisuoja kaikille – niin suurille kuin pienillekin – yrityksille sekä taattava oikeusvarmuus, ja lainsäädäntöä on sovellettava kaikkien toimijoiden edun mukaisesti. Tarvitsemme näin ollen vankan oikeudellisen kehyksen. Minun on toistettava, että meidän on pidettävä vauhtia. Tärkeimpiin kauppakumppaneihimme verrattuna Euroopan unioni on menettämässä jalansijaa.
Yhteisöpatenttia koskevien ehdotusten käsittely ei etene neuvostossa, mutta patenttien taloudellisen merkityksen vuoksi minusta ei ollut hyvä jättää koko patenttiohjelmaa unohduksiin. Kuten tiedätte, aloitin siis aiemmin tänä vuonna kaikkien asianosaisten laajan kuulemisen Euroopan patenttijärjestelmän tulevaisuudesta.
Kuulemisessa on käynyt ilmi, että teollisuuden edustajat kannattavat komission pyrkimyksiä yksinkertaistaa Euroopan patenttijärjestelmää ja parantaa sen kustannustehokkuutta. Tähän liittyy kaksi suurta asiaa: kieli- tai käännöskustannukset ja tuomioistuinjärjestelmä. Yhteisöpatentin käyttöönottoa kannatetaan voimakkaasti. Teollisuuden edustajat eivät ole kuitenkaan innoissaan neuvostossa vuonna 2003 tehdystä yhteisöpatenttia koskevasta poliittisesta kompromissista. He eivät hyväksy ehdotettuja kieli- ja tuomioistuinjärjestelmää koskevia ratkaisuja, koska niillä ei voida pienentää kustannuksia eikä yksinkertaistaa patenttijärjestelmää teollisuuden vaatimusten mukaisesti.
Samanaikaisesti vaaditaan voimakkaasti myös Münchenin yleissopimuksella perustetun Euroopan nykyisen patenttijärjestelmän parantamista saattamalla tuomioistuinjärjestelyihin liittyvä patenttiriitoja koskeva eurooppalainen sopimus (EPLA) menestyksekkäästi päätökseen sekä ratifioimalla ja saattamalla voimaan kielijärjestelyjä koskeva Lontoon sopimus.
On kiinnostavaa panna merkille, etteivät sidosryhmät ole kannattaneet yksimielisesti yhtäkään EU:n patenttijärjestelmän parantamista koskevaa aloitetta. Eri sidosryhmät korostavat eri näkökohtia, ja monien mielestä aloitteiden rinnalla on toteutettava erilaisia toimia.
Olen näin ollen vakuuttunut, että meidän on omaksuttava lähestymistapa, jossa otetaan huomioon useita näkökohtia. Onnistuminen edellyttää, että kaikkia patenttiasioita käsitellään yhdessä paketissa. Tässä paketissa on otettava huomioon sidosryhmien kritiikki ja tarpeet. Voimme onnistua vain, jos pystymme osoittamaan, että ehdotuksillamme on lisäarvoa nykytilanteeseen verrattuna, kun tarkastellaan etenkin patentoinnin kustannuksia (käännöskustannukset) ja oikeusvarmuutta (tuomioistuinjärjestelmä). Laadimme parhaillaan etenemisvaihtoehtoja ja esittelemme ne tiedonannossa ja toimintasuunnitelmassa, jotka komission on tarkoitus hyväksyä ennen tämän vuoden loppua.
Tämä työ liittyy keskeisesti tuomioistuinkysymykseen. Vaikka yrityksillä on nykyään käytössään keskitetty palvelupiste, josta ne voivat hankkia patentin (EPV), ne voivat joutua puolustamaan patenttia useilla tahoilla samaan aikaan. Tämä johtuu siitä, että Euroopan patenttiviraston myöntämät patentit koostuvat itse asiassa useasta kansallisesta patentista, ja vain kansalliset tuomioistuimet voivat saattaa ne voimaan. Se, että samaa keksintöä koskeva oikeusriita voi olla vireillä monessa eri tuomioistuimessa, lisää luonnollisesti kustannuksia, mutta vielä oleellisempaa on, että tämä luo epävarmuutta, koska eri valtioissa toimivat eri tuomioistuimet voivat tulkita samaa patentoitua keksintöä eri tavoin. Tähän asiaan on puututtava kiireesti. Tämän erilaisten käytänteiden sekamelskan vuoksi patentinhaltijat eivät ehkä voi panna oikeuksiaan täytäntöön. Se voi estää patentinhakijoita, etenkin pk-yrityksiä, hakemasta tehokasta ja kustannuksiltaan kohtuullista patenttisuojaa ja käyttämästä eurooppapatenttia. Euroopan unioni ei voi tällä hetkellä tarjota innovatiivisille yrityksille optimaalista ratkaisua teollis- ja tekijänoikeuksien suojaamisessa. Meidän on turha pyrkiä maailman kilpailukykyisimmäksi taloudeksi, ellemme löydä toimivia ratkaisuja patenttien hakemusmenettelyyn ja patenttisuojaan.
Yhteisöpatentti ja eurooppapatentin parantamista koskevat aloitteet eli käännöksiä koskeva Lontoon sopimus ja EPLA eivät sulje toisiaan pois. Molempien tavoitteena on parempi, edullisempi ja luotettavampi patenttijärjestelmä. Haluan siksi jatkaa molempien käsittelyä. Meillä on samanlaisia haasteita suunnitellessamme yhteisöpatenttiasioissa toimivaltaisia tuomioistuimia koskevia järjestelyjä: on laadittava patentin käyttäjille selkeä ja luotettava, yhtenäinen järjestelmä, jolla taataan oikeudellinen riippumattomuus ja jolla vältetään sekä liiallinen keskittäminen että pirstoutuminen.
Jotta tämä tavoite voidaan saavuttaa, yhteisön on liityttävä EPLAan, jossa käsitellään jäsenvaltioiden ja yhteisön välistä vastuujakoa. On itsestään selvää, että parlamentin on tehtävä oma osuutensa, kun yhteisössä jatketaan tarvittavien ehdotusten käsittelyä, jotta tässä asiassa voidaan edetä lähitulevaisuudessa.
Tiedän, että jotkut suhtautuvat EPLAan kriittisesti. Haluan vain todeta, että EPLA on mielestäni käytännöllinen aloite, jolla voidaan yhdenmukaistaa patentteja koskevaa oikeuskäytäntöä Euroopassa. Euroopan teollisuus – niin suur- kuin pienteollisuuskin – tarvitsee sitä paitsi oikeusvarmuutta. EPV on myöntänyt satojatuhansia patentteja. Vaikka meillä olisikin yhteisöpatentti, EPV:n myöntämiä patentteja koskevaa tuomioistuinmenettelyä olisi tehostettava.
Meidän on osallistuttava tämän aloitteen käsittelyyn, jotta voimme varmistaa, että sillä edistetään taloutemme kilpailukykyä. Myönnän, että asiaan liittyy oikeutettuja epäilyjä ja huolia: EPLAn tuomioistuimen riitojenratkaisumenettelyn kustannukset, työjärjestyksen – jota meidän on vielä tarkasteltava – vaikutus sekä EPLAn tuomarien riippumattomuus EPV:stä. Olen kuitenkin vakuuttunut, että näitä ongelmia voidaan parhaiten käsitellä osallistumalla aktiivisesti prosessiin ja varmistamalla sellainen lopputulos, joka on kaikkien asianosaisten mielestä tyydyttävä ja oikeudenmukainen sekä täysin EU:n lainsäädännön mukainen.
Yhteisöpatentti ja EPLA eivät tietenkään ole mitään ihmelääkkeitä. Jotkin yritykset – lähinnä pienet yritykset – haluavat aina olla mieluummin tekemisissä kansallisten patenttivirastojen kanssa tai käyttää patentoimattomia liiketoimintamalleja. Meidän on pohdittava, miten voimme auttaa ja tukea niitä. Lisäksi on tietenkin varmistettava, etteivät suuret yritykset käytä asemaansa väärin joko hyödyntämällä epäoikeudenmukaisesti omia patenttejaan tai laiminlyömällä epäoikeudenmukaisesti muiden patenttioikeuksia.
Kuulemisessa tuli esiin monia tällaisia asioita, esimerkiksi riidan ratkaisua edeltävät mahdolliset sovittelumenettelyt, tarve luoda teknologiamarkkinat, joilla yritykset voivat käydä menestyksekkäämmin kauppaa teollis- ja tekijänoikeuksilla, sekä ajatus etenkin pk-yritysten erityistarpeisiin liittyvien parhaiden käytäntöjen vaihtamisesta kansallisten patenttivirastojen välillä. Aion käsitellä kaikkia näitä asioita yhdessä komission kollegojeni kanssa ja näin ollen esitellä kokonaisvaltaisen strategian.
Ollessamme tekemisissä 2000-luvun maailmanlaajuisen ja tietoon perustuvan talouden kanssa meidän on ratkaistava tämä patenttiasia pikaisesti. Luotan parlamentin tukeen etsiessämme kokonaisvaltaista ratkaisua näihin varsin monimutkaisiin asioihin. 
Klaus-Heiner Lehne,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olen ollut kahden vuoden ajan Lissabonin prosessia koskevan ohjausryhmän toinen esittelijä Euroopan parlamentissa. Kuten tiedätte, aloitimme Lissabonin prosessin yhdessä vuonna 2000. Siitä lähtien valtioiden ja hallitusten päämiesten julkilausumissa ja parlamentin päätöslauselmissa on toistettu sinnikkäästi, että Euroopan patenttijärjestelmän kehittäminen on yksi ratkaiseva edellytys sille, että voimme saavuttaa Lissabonin ohjelmassa määritetyt tavoitteet. Komission jäsen McCreevy korosti vaikuttavasti tämän asian tärkeyttä. Meidän on pyrittävä toteuttamaan yksinkertainen, kustannustehokas ja mahdollisesti koko Euroopan unionissa voimassa oleva patentti, jolla paitsi suuryritykset erityisesti myös pienet ja keskisuuret yritykset voivat suojata keksintönsä sisämarkkinoilla. Keskisuurilla yrityksillä on itse asiassa eniten innovatiivisia patentteja.
Ratkaisevaa on, että teemme muutoksia Euroopan nykyiseen pirstoutuneeseen patenttijärjestelmään ja pyrimme pienentämään rajusti neuvonta-, menettely- ja käännöskustannuksia, jotka rasittavat erityisesti pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Tämä on ratkaiseva tavoite, joka meidän on saavutettava. Keksinnöille voi tietenkin jo nykyäänkin saada EU:n laajuisen suojan, mutta sitä on käytännössä haettava jokaisessa jäsenvaltiossa joko suoraan kansallisten patenttivirastojen kautta tai epäsuorasti Euroopan patenttivirastosta, josta saa äsken mainittuja patenttinippuja. Riita- tai rikkomustapauksissa on teoriassa aloitettava menettely, maksettava oikeusneuvontakulut ja niin edelleen kaikissa näissä valtioissa. Tähän on tultava muutos, ja järjestelmästä on tehtävä suotuisampi ja käytännöllisempi etenkin pk-yrityksille. Sisämarkkinoiden on kehityttävä tällä alalla.
Edeltäjänne, komission jäsenen Bolkesteinin johdolla tehtiin yhteisöpatentin luomiseksi kiitettävä ehdotus yhtenäiseksi eurooppalaiseksi patenttiasetukseksi. Sopimuksen tekeminen on kuitenkin vaikeaa, jos oikeusperustana on 308 artikla ja neuvostolta edellytetään yksimielisyyttä. Tässä nimenomaisessa tapauksessa sopimus kariutui kielikiistaan. Neuvostossa vaaditaan tällä hetkellä 20:tä virallista kieltä. Seuraavan laajentumisen jälkeen kieliä on 22. Teollisuuden edustajat toteavat aivan aiheellisesti, ettei kukaan tarvitse sellaista patenttia. Se tulee niin kohtuuttoman kalliiksi, ettei siitä ole mitään hyötyä eikä sillä ole käytännössä mitään taloudellista arvoa. Eurooppapatentti heikentäisi huomattavasti maailmanlaajuista kilpailukykyämme eikä takaisi vaadittavaa laatua. Tällainen patentti hyödyttäisi korkeintaan erittäin suuria, rikkaita yrityksiä, joilla on varaa sellaiseen, jos ylipäätään niitäkään. Se olisi täysin käyttökelvoton keskisuurille yrityksille. Asetus on siis ajautunut pahaan umpikujaan, eikä neuvosto tee mitään asialle.
Arvoisa komission jäsen, sisällytitte ystävällisesti kuulemiseen myös yhdenmukaistamisen jatkamista koskevan ehdotukseni, jonka kaikki toimijat hylkäsivät varsinkin sen jälkeen, kun totesimme tietokoneella toteutettuja keksintöjä koskevan direktiivin toisessa käsittelyssä, ettei säätämämme lainsäädäntö välttämättä parantaisi nykyistä patenttijärjestelmää vaan saattaisi päinvastoin huonontaa sitä huomattavasti.
Yhdenmukaistamisessa ei näin ollen ole edistytty. Mitä voimme nyt siis tehdä? Meidän on jatkettava toimiamme ja kehitettävä nykyistä patenttijärjestelmää. Siihen liittyy kuitenkin institutionaalisia ongelmia. Euroopan unioni vaatii yhtäältä täysin oikeutetusti, etteivät jäsenvaltiot säätele sellaisia aloja, jotka kuuluvat ainakin osittain oikeastaan EU:n toimivaltaan ja sisämarkkinoihin. Toisaalta jäsenvaltiot haluavat kuitenkin edistyä. Nämä kaksi ongelmaa on mielestäni pyrittävä ratkaisemaan yhdistämällä ne. Yksi mahdollinen vaihtoehto nähdäkseni on, että Euroopan unioni osallistuu jollain tapaa – neuvottelujen jälkeen – eurooppalaiseen patenttisopimukseen ja poistaa samalla patenttiriitoja koskevaan eurooppalaiseen sopimukseen (EPLA) liittyvät institutionaaliset epäilynaiheet. Tämä voisi olla yksi tapa parantaa tilannetta niin kauan kuin neuvostossa ei ole mahdollista päästä sopimukseen yhteisöpatentista.
Edunvalvontaryhmien julkisesti esittämästä kritiikistä totean, että väite, jonka mukaan EPLAssa tarkoitetun yhteisen eurooppalaisen tuomioistuimen käyttöönotto helpottaisi ohjelmistojen patentointia, on mielestäni lievästi sanoen pötypuhetta. Se on pelkkä olettamus, jolle ei ole mitään näyttöä. Yhdessä tapauksessa on kyse prosessioikeudesta ja toisessa tapauksessa aineellisesta oikeudesta. EPLA ei ole myöskään kalliimpi. Tässä ovat menneet nyt puurot ja vellit sekaisin. Jos EPLA otetaan käyttöön, kaikissa asianosaisissa valtioissa ei tarvitse panna vireille erillistä oikeudenkäyntiä. Yksi tuomioistuin, toisin sanoen toisen oikeusasteen tuomioistuin antaa tuomion, joka sitoo yhtä lailla kaikkia sopimusvaltioita.
Haluan lausua komission jäsenelle McCreevylle lämpimät kiitokset kuulemisen toteutustavasta. Komission jäsenen julkisuudessa esittämien huomautusten perusteella olen saanut sellaisen käsityksen, että hän on tehnyt selvästikin oikeat päätelmät kuulemisen tuloksista. Haluan todeta omasta puolestani sekä ryhmäni suuren enemmistön puolesta, että kannatamme ja tuemme hänen kantaansa. Muuta vaihtoehtoa ei ole. Muuten suuri Euroopan patenttijärjestelmän kehityshanke on tuomittu epäonnistumaan. 
Michel Rocard,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meitä ei ole paljon tässä istuntosalissa, mutta se ei missään tapauksessa tarkoita, ettemme keskustele tärkeistä asioista. Puhun kolmen poliittisen ryhmän ja vielä muidenkin puolesta, kuten myös kollegani ja ystäväni jäsen Lehne.
Arvoisa komission jäsen, tämä keskustelu käydään Euroopan parlamentin aloitteesta ja siksi, että haluamme antaa myönteistä palautetta toteuttamastanne kuulemisesta. Kiitämme ja onnittelemme teitä siitä.
Ohjelmistojen patentoitavuuteen liittyneiden vaikeuksien jälkeen olimme iloisia, että komissio on teidän välityksellänne aloittamassa menettelyn, jonka tavoitteena on käynnistää uudelleen eurooppapatenttia koskevat keskustelut ja valmistelutyöt.
Arvoisa komission jäsen, kalistelimme miekkoja ja olimme eri mieltä useista kohdista. Kuuntelin äsken puhettanne erittäin tarkkaavaisesti. Voin todeta yhtyväni oikeastaan kaikkiin esittämiinne toteamuksiin. Olen täysin samaa mieltä, mutta ette ottanut esiin yhtä väitettä, ja nimenomaan siksi tämä väite saa minut epäileväksi, ja koska sitä ei ole vielä ratkaistu, tämä asia luo pikemminkin kielteistä epävarmuutta edustamieni henkilöjen keskuudessa.
Minäpä selitän hieman tarkemmin, mitä tarkoitan. Me kaikki paikalla olevat eurooppalaiset haluamme yhteisöpatentin. Minulla ja äsken tavanomaiseen vaikuttavaan tapaansa puhuneella kollegallani ja ystävälläni jäsen Lehnellä on tämä yhteinen toive.
Tiedämme kaikki, että yhteisöpatenttiin liittyy valtavia vaikeuksia ja ettei sen toteuttamisessa edistytä. Tämä pattitilanne johtuu ennen kaikkea kieliseikoista. Neljä asian etenemisen estävää tosiasiallista tekijää ovat kieliongelma, kustannusongelma, tuomioistuinjärjestelmän oikeudelliseen johdonmukaisuuteen liittyvä ongelma ja suvereniteettiongelma, jota ette maininnut.
Uskon todellakin, että poliittinen, kulttuurinen ja henkinen umpikuja, johon neuvostossa on ajauduttu eurooppapatentin käsittelyssä, voidaan avata lähinnä ratkaisemalla kieliongelma. Toisin kuin kollegani Lehne, en ole ainoastaan Euroopan unioniin myönteisesti suhtautuva Euroopan parlamentin jäsen vaan myös ranskalainen. Suokaa anteeksi, mutta kukaan ei ole täydellinen. Haluan todeta tässä yhteydessä, että ratifioimalla Lontoon sopimus – mitä kotimaani ei ole vielä virallisesti tehnyt, vaikka sen mielestäni pitäisi – meillä kaikilla on mielestäni mahdollisuus voittaa kielellinen ylpeytemme ja siitä syntyvä vihamielisyys sekä oppia elämään yhdessä tietäen, että jokin kieli hallitsee muita maailmanlaajuisesti. Emme ehkä pidä siitä, mutta asia yksinkertaisesti on niin. Se on käytännöllistä. Näin voitaisiin ehkä päästä ulos umpikujasta ja aloittaa yhteisöpatenttia koskevat suunnitelmat. Meistä olisi siis hyvä, jos tämä todettaisiin näiden keskustelujen jälkeen annettavassa päätöslauselmassa.
Kustannukset ovat toinen ongelma, josta en aio sanoa juuri muuta kuin että kolme neljäsosaa kustannuksista aiheutuu kieliseikoista – aion käsitellä nimenomaan tätä kieliongelmaa – ja että jäljelle jäävän neljänneksen kustannukset ovat vähäiset. Lisäksi totean, että EPLAa on luultavasti parannettava ja että on halpamaista kuvitella, että sellainen sopimus ratifioitaisiin, joka monien asiantuntijoiden mukaan lisäisi kustannuksia. Emme tarvitse sellaista sopimusta.
Ainoa ongelma, josta ei puhuttu, on se, minkä suvereenin lainsäädäntövallan perusteella määritellään, mitä voidaan patentoida, ja minkä suvereenin lainsäädäntövallan perusteella tätä alaa ajan mittaan kehitetään.
Parlamentti suhtautuu erittäin herkkätunteisesti kaikkeen, mikä liittyy elävän materiaalin patentoitavuuteen, joka on huomattava sivilisaation ongelma. Lisäksi totean ohjelmistoista, ettemme voi ratifioida EPLAa, koska EPLAssa annetaan tuomarien ammattiryhmälle osittain kansainvälinen ja osittain eurooppalainen tehtävä. Sen annetaan muuttaa oikeuskäytäntöä sopivaksi katsomallaan tavalla ilman, että lainsäädännöllinen valvonta tai suvereniteetti vaikuttaa sen toimintaan.
Emme hyväksy ajatusta siitä, ettei Euroopan unionin suvereniteetilla ole mitään osaa soveltamisalan määrittelemisessä. Koska EPLA on riippumattomista tuomioistuimista koostuva elin, joka estää ja viivästyttää eurooppapatentin täytäntöönpanoa, emme hyväksy EPLAa ja kehotamme teitä…
Sharon Bowles,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kuten tiedätte, osallistuin patentteja koskevaan kuulemispäivään. Tein oman ehdotukseni ja olen lukenut monia muita ehdotuksia, ja esititte meille niistä äsken mielestäni erittäin oikeudenmukaisen koosteen. Haluan myös kiittää teitä siitä, että siirsitte kuulemispäivän sellaiseen ajankohtaan, joka ei ollut samaan aikaan Strasbourgin istunnon kanssa, jotta minä ja muut parlamentin jäsenet pystyimme osallistumaan siihen.
Se oli erittäin hyödyllinen tilaisuus, koska se osoitti, miten paljon ongelmia yhteisöpatenttia koskeviin ehdotuksiin liittyy. Tiesimme, että käännökset ovat ongelma, mutta nyt kävi ilmi, että toinen ongelma on se, että tarvitaan riitojenratkaisujärjestelmä, jossa on jäsenvaltioiden käytettävissä olevia asiaan erikoistuneita tuomareita. Me kaikki haluamme yhtenäismarkkinoiden periaatteiden säilyvän, ja se johtaa lopulta yhteisöpatenttiin, mutta kuulemisessa kävi ilmi, että prosessia voidaan parantaa tietyin toimin.
Jäsenvaltioiden vaihtoehtoinen EPLA-aloite sisältää joitakin näistä toimista. Työ on vielä kesken, joten nyt teillä on mahdollisuus osallistua, ja minusta on myönteistä, että aiotte hyödyntää tämän mahdollisuuden. Siitä on väistämättä hyötyä pyrkiessämme tilanteeseen, jossa meillä on lopulta yhtenäinen tai yhdistynyt eurooppa- ja yhteisöpatenttijärjestelmä. Voitte kenties auttaa poistamaan joitakin EPLAa vastaan esitettyjen moitteiden aiheita. Tämä voitaisiin tehdä ensinnäkin minimoimalla tuomioistuinmaksut siten, ettei riidan asianosaisia velvoiteta maksamaan kaikkia tuomarien palkoista aiheutuvia kustannuksia ja muutoksenhakutuomioistuimen perustamiskustannuksia. Toisena korjaustoimenpiteenä voitaisiin säilyttää kansalliset patenttituomioistuimet sen sijasta, että ne poistetaan vaiheittain seitsemän vuoden kuluessa. Ne voivat varmasti olla edelleen olemassa samalla tavoin kuin kansalliset patentit ovat olleet nyt lähes 30 vuotta eurooppapatenttien rinnalla.
Toisaalta mahdollisuus toteuttaa sellainen järjestelmä, jossa on kansallisia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimia ja tuomaristo, jonka jäsenistä vähintään yksi on teknisesti pätevä ja vähintään kaksi on oikeudellisesti päteviä ja peräisin eri jäsenvaltioista, voisi olla parempi kuin Euroopan yhteisöjen tuomioistuinjärjestelmä, jos sitä sovellettaisiin yhteisöpatenttiin.
Jäsen Rocard ja jotkut muut ovat arvostelleet EPLAa, koska sen nojalla Euroopan patenttiviraston valituslautakunnan jäsenistä voisi tulla teknisiä tuomareita. Tämä huomautus perustuu ainoastaan siihen, ettei parilla teknologian alalla hyväksytä tiettyjä päätöksiä. Siinä ei oteta huomioon julkisesti saatavilla olevia tietoja, joista ilmenee, että EPV:n tekniset lautakunnat ovat riippumattomia sekä EPV:n tutkintaosastosta että EPV:n käytänteistä. Kyseisessä huomautuksessa ei oteta huomioon, että EPLAn rakenteessa tällaiset tekniset tuomarit olisivat vähemmistönä kansallisten tuomarien joukossa, joiden asennetta näillä teknologian aloilla jäsen Rocardin kanssa samaan ryhmään kuuluvat ovat kehuneet. Mietin kuitenkin, haluammeko, että heillä voi olla kaksi työtä yhtä aikaa – se tuskin oli tarkoituksena. Tätä asiaa voitaisiin mielestäni selventää.
Myös se, että jäsenvaltioiden hallitusten edustajat nimittävät tuomarit, on monien toimielinten, myös yhteisöjen tuomioistuimen, aiempien käytäntöjen mukaista. Näillä väitteillä ei siis nähdäkseni ole juurikaan todellisuuspohjaa, ja komissio tekisi varmasti virheen, jos se päättäisi olla osallistumatta EPLA-prosessiin ja ottamatta siitä opikseen. 
Raül Romeva i Rueda,
   . Arvoisa puhemies, puhun kollegani Evelin Lichtenbergerin puolesta, sillä hän ei päässyt paikalle tänä iltapäivänä.
Puhumme aina kilpailukykyisestä, tietoon perustuvasta Euroopan unionista, mutta jotkut luottavat niin vähän Euroopan unionin mahdollisuuksiin, että heidän mielestään on parempi vahvistaa EU:n ulkopuolista elintä – Euroopan patenttivirastoa – Euroopan unionin etujen vastaisesti. Jos haluamme yhdenmukaistetun oikeuskäytännön, miksemme pyri tähän tavoitteeseen EU:n direktiivien avulla? Sehän olisi kaikkein selkein etenemistapa. Jotkut pelkäävät demokraattista prosessia.
Ohjelmistopatentteja koskevan kiistan jälkeen jotkut ovat ilmeisesti huolissaan Euroopan parlamentin mahdollisista tarkistuksista. He haluavat siksi toimia mahdollisimman epädemokraattisesti. He haluavat antaa eurooppalaisten yritysten kohtalon mieluummin patenttibyrokratian kuin vaaleilla valittujen poliitikkojen käsiin. Riitojenratkaisumenettelyjen kustannukset aiheuttaisivat lisäksi hankaluuksia pk-yrityksille, koska jokainen EPV:n patenttia koskeva riita-asia vietäisiin suoraan uuteen kansainväliseen tuomioistuimeen. Euroopan unioni heikentäisi näin itse omaa kilpailukykyään.
Haluan kiinnittää huomionne siihen, että jotkin suuret monikansalliset yhtiöt, kuten Nokia ja GlaxoSmithKline, ovat erittäin huolissaan tällaisesta ehdotuksesta. Jos tämä ehdotus ei hyödytä pk-yrityksiä eivätkä suuret valtiotkaan kannata sitä, kenelle siitä sitten on hyötyä? Varmaa on, että se vain lisää joidenkin patenttiasiamiesten työtä. Euroopassa ei tarvita vain lisää patentteja vaan lisää erittäin laadukkaita patentteja, jotka edistävät todellista innovointia. Euroopan patenttivirastoon vuosittain jätettävien patenttihakemusten määrä on lisääntynyt viimeisten seitsemän vuoden aikana noin 60 prosenttia. Määrä ei kuitenkaan vastaa innovatiivisen toiminnan lisääntymistä, joten meidän on syytä harkita patenttiviraston toimialan laajentamista.
Toistamme jatkuvasti kollegoillemme ja erityisesti komission jäsenelle, että vain yhteisön toimintakehys luo edellytykset kansainvälisesti tehokkaalle ja kilpailukykyiselle eurooppalaiselle patenttilainsäädännölle. 
Thomas Wise,
   . Arvoisa puhemies, viime vuonna parlamentti hylkäsi äänin 684 vastaan ja 14 puolesta ohjelmistopatenttien käyttöönoton, koska ohjelmistoja voidaan kirjojen ja kaikenlaisten kirjoitettujen materiaalien tavoin parhaiten kuvailla "symbolisessa muodossa oleviksi ideoiksi", ja niitä olisi suojattava vastedeskin ainoastaan tekijänoikeuksilla. Parlamentti oli lisäksi vakuuttunut siitä, että ohjelmistojen patentointi tukahduttaisi innovoinnin, lamaannuttaisi pienet yritykset ja vahingoittaisi taloutta. Tänä vuonna komissio palaa asiaan ja esittää vielä laajemman ehdotuksen, joka mahdollistaisi ohjelmistojen patentoinnin.
Ehdotus koskee yhtä ainoaa patenttituomioistuinta, jonka tuomariston nimittäisi sama lautakunta, joka nimittää tuomarit Euroopan patenttiviraston nykyiseen – pelkästään neuvoa-antavaan – muutoksenhakutuomioistuimeen. Komissiolla on edustaja kyseisessä lautakunnassa, ja tämän ehdotuksen nojalla komissio saisi myös äänioikeuden. Tämä herättää vakavia epäilyjä uuden tuomioistuimen riippumattomuudesta, etenkin kun EPV ei epäröi myöntää ohjelmistopatentteja ja kun patenttituomioistuin velvoitetaan ehdotuksessa noudattamaan EPV:n aiempia päätöksiä.
Ehdotus mahdollistaa sen, että oikeudenkäynti tulee uudessa tuomioistuimessa kaksi–kolme kertaa kalliimmaksi kuin kansallisissa patenttituomioistuimissa, jotka lakkautetaan tämän ehdotuksen nojalla. Näin ollen ainoastaan suurilla yhtiöillä on mahdollisuus saattaa asiansa tämän tuomioistuimen käsiteltäväksi. Pidin tietokoneella toteutettuja keksintöjä koskevaa direktiiviä huonona, kunnes näin tämän ehdotuksen. Jos se hyväksytään, omaksun mielihyvin leniniläisen näkemyksen, jonka mukaan huonompi on parempi. Meidän on joka tapauksessa hylättävä taas komission ehdotus ja kysyttävä komission jäseniltä, mitä osaa kielteisestä vastauksestamme he eivät ymmärrä. 
Barbara Kudrycka (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, patenttihakemusten huomattava lisääntyminen lisää epäselvän patenttilainsäädännön vaikutusta. Tämän vuoksi tarvitaan ratkaisuja, jotka mahdollistavat patenttilainsäädännön yhdenmukaistamisprosessin aloittamisen. Näin ollen on määriteltävä selkeästi, mitä voidaan ja mitä ei voida patentoida. On tärkeää, ettei patenttilainsäädäntöä sovelleta erillään itse keksinnöistä, koska patenttihan tarkoittaa luonnostaan sitä, että vapaa kilpailu on jossain määrin rajoitettua. Yhdenmukaistamisdirektiivi olisi yhteisön etujen kannalta paras ratkaisu, mutta parlamentti hylkäsi komission aiemmat ehdotukset.
On siis etsittävä muita ratkaisuja. Yksi ehdotettu vaihtoehto on, että kaikki EU:n jäsenvaltiot hyväksyvät ja ratifioivat EPLA-sopimuksen. On kuitenkin pidettävä mielessä, että kannatamme tätä sopimusta vain, jos se täyttää EU:n asettamat oleelliset kriteerit. Näitä kriteerejä ovat muun muassa seuraavat: sopimuksessa määritellään mahdollisimman selkeästi, mitä voidaan patentoida, varmistetaan samalla tuomion antavien elinten riippumattomuus sekä taataan, että patenttisuojaa ja patenttien pätevyyttä koskevia tuomioita antavat tuomarit ovat täysin puolueettomia. Lisäksi patenttioikeuksien suojaamiseen liittyvien kustannusten on oltava oikeasuhtaisia ja helposti toteutettavissa.
Näiden seikkojen vuoksi emme voi tällä hetkellä hyväksyä ehdotettua sopimusta. Sen seurauksia voi olla vaikea arvioida, sillä vaikka on selvää, että EPLAssa käsitellään institutionaalisia ratkaisuja, sen mahdolliset vaikutukset aineelliseen oikeuteen on otettava huomioon etenkin Euroopan patenttiviraston käytäntöjen osalta. Pyydän siksi komissiota arvioimaan yksityiskohtaisesti kunkin asiaa koskevan ehdotuksen vaikutuksia. Kaikkein tärkeintä on kuitenkin tehdä selväksi, että parlamentti haluaa patenttipolitiikan muutosta. Haluamme kuitenkin sellaisen muutoksen, joka tyydyttää sekä suurten yritysten että pienten ja keskisuurten eurooppalaisten yritysten tarpeet. 
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä McCreevyä työstä, jota hän on tehnyt sisämarkkinoiden toteuttamisen ja etenkin patenttilainsäädännön parissa.
Minun on kuitenkin huomautettava, että me Euroopan parlamentin jäsenet edustamme täällä omia äänestäjiämme, ja kotimaani teollisuuden edustajat ovat esittäneet vaalipiirissäni kielteisiä huomautuksia tästä ehdotuksesta. Tämä johtuu erilaisista syistä, esimerkiksi kielikysymyksestä – ehdotettu ratkaisu on mielestäni paljon huonompi kuin sisämarkkinoiden harmonisointivirastossa sovellettava ratkaisu, joka mahdollistaa useamman kielen käytön – sekä tuomioistuinjärjestelmästä, josta on puhuttu tämän keskustelun aikana.
Meillä on omat tuomioistuimemme: Euroopan yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin. Euroopan unionin ulkopuolisten tuomioistuinten perustaminen tai lisääminen aiheuttaa vakavia ongelmia, jotka on otettava huomioon.
Tämä ehdotus lienee aiempien ehdotusten tavoin tuomittu epäonnistumaan, koska siinä ei oteta huomioon mainitsemiani tekijöitä. Meidän on edistyttävä patenttialalla, mutta se edellyttää laajaa poliittista perustaa.
Totean ensinnäkin, että Euroopan unionin rakenteen ulkopuoliset tuomioistuinmenettelyt eivät herätä nykyään luottamusta. Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ovat loistavia elimiä, jotka nauttivat suurta luottamusta. Toiseksi totean, ettei kielikysymys ole mikään vähäpätöinen asia. Tiedän, että monet puhuvat jotain yleismaailmallista kieltä, mutta Euroopan unionissa on etsitty ratkaisuja kieliongelmaan, koska Euroopan unionissa on erilaisia kulttuureja, malleja ja oikeusjärjestelmiä, joiden on voitava elää rinnakkain.
Toivon, että komission jäsen ja koko komissio pohtii tätä asiaa ja esittelee meille ehdotuksen, jonka koko Euroopan unioni voi hyväksyä. 
Toine Manders (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitän teitä pyrkimyksistä lisätä taas höyryä tähän hitaasti liikkuvaan laivaan. Patenteista on puhuttu jo yli 30 vuotta, ja on erittäin outoa, että niin monet jäsenvaltiot suhtautuvat kriittisesti ehdotuksiinne, vaikka lähes kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat allekirjoittaneet Münchenin yleissopimuksen. Tästä voidaan päätellä, että jäsenvaltioistamme puuttuu luottamus. Tämä on mielestäni sinänsä varsin kummallinen pattitilanne, ja siinäkin on minusta jotain outoa, ettei yhteisöpatentista voida edelleenkään keskustella neuvostossa.
EU ei valvo tällä hetkellä demokraattisesti Euroopan patenttivirastoa, mikä on tietenkin erittäin valitettavaa. Seuraamme teidän ajattelutapaanne, ja olisi hyvä, jos EU tekisi samoin kuin Haagin konferenssissa ja osallistuisi poliittisena ja taloudellisena järjestönä, jotta voisimme osana sitä vaikuttaa tapahtumiin. Jos näin tapahtuu, hallitusten välinen toiminta ei ole enää säännönmukainen menettelytapa, vaan tällä alalla sovellettaisiin yhteisön menettelyä. Olisimme tyytyväisiä, jos EU osallistuisi Münchenin yleissopimukseen samalla tavoin kuin Haagin konferenssiin, jotta komissio – ja kenties myös parlamentti – voisi valvoa jatkuvasti demokraattisesti tapahtumia. Olemme siksi yhdessä Euroopan kansanpuolueen ja liberaalien kanssa jättäneet päätöslauselmaesityksen, jota myös sosialidemokraattinen ryhmä toivottavasti kannattaa. Päätöslauselmaesityksessämme tuetaan kantaanne ja tarkastellaan mahdollisia vaihtoehtoja. Se on mielestämme ainoa ratkaisu, jos asia ei kerran etene neuvostossa.
Tässä ei ole kyse kielisäännöistä eikä kustannuksista, emmekä missään tapauksessa halua lakkauttaa kansallisia tuomioistuimia, mutta Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen on vihdoinkin saatava erityisjaosto, jossa olevat asiantuntijatuomarit tietävät, miten oikeudenkäyntimenettelyissä käsiteltävät patenttiasiat on ratkaistava Euroopassa.
Jäsen Rocardin mainitsemista tietokoneella toteutetuista keksinnöistä totean, ettemme halua avata tätä nimenomaista Pandoran lipasta uudelleen. Olen hänen kanssaan samaa mieltä siitä, että se olisi erittäin pitkäveteistä. Tiedämme myös, että Euroopan patenttivirastossa saatetaan hyvinkin tehdä edelleen virheitä, ja siitä yksinkertaisesta syystä, ettemme voi korjata niitä, meidän on tärkeää toimia näin.
Minun teki erittäin suuren vaikutuksen, kun irlantilainen komission jäsen totesi taannoin Suomessa, että hienot puheet Lissabonin prosessista on nyt muutettava konkreettiseksi toiminnaksi. Toivon, että aiotte todellakin tehdä näin, sillä nimenomaan te, arvoisa komission jäsen, totesitte tämän. 
Charlie McCreevy,
   . Arvoisa puhemies, olen kuunnellut tarkkaavaisesti tänä iltapäivänä käytyä keskustelua. Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, ettei tilanne ole paras mahdollinen, ja tiedämme kaikki, että oikeista ratkaisuista on erilaisia näkemyksiä. Olen vakuuttunut, että ihannemaailmassa yhteisöpatentti oikea ratkaisu, mutta todellisessa maailmassa yhteisöpatentista ei ole mahdollista päästä sopimukseen lähitulevaisuudessa.
Pitäisikö minun siis istua toimettomana ja vain odottaa, että jotain tapahtuu? Se olisi tietenkin helppo ratkaisu mutta myös erittäin vastuutonta, sillä mitään ei tapahdu, ellemme tee aloitetta.
Saimme kuulemisessa joitakin selkeitä ja tärkeitä viestejä. Valtaosa haluaa nykyistä yksinkertaisemman ja kustannustehokkaamman patenttijärjestelmän, jonka tutkinta- ja myöntämismenettelyissä noudatetaan mahdollisimman tiukkoja laatustandardeja.
Kaikki sidosryhmät tekivät kaikkensa, jotta voisivat toimittaa näkemyksensä meille. Nyt ne odottavat aivan oikeutetusti toimintaa. Olen samaa mieltä. Mielestäni on aika pyrkiä yhdessä parantamaan Euroopan patenttijärjestelmää. Se on meidän poliitikkojen ja lainsäätäjien tehtävä.
Olemme tällä hetkellä pysähdystilassa. Meidän on otettava kaikkein vaikein, ensimmäinen askel suuntaan tai toiseen. Täydellistä ratkaisua ole olemassa. Millään yksittäisellä osatekijällä ei voida vastata kaikkiin kysymyksiin. Meidän on yhdistettävä eri välineitä, jotta voimme tyydyttää eri sidosryhmien erilaiset tarpeet. Kuten totesin johdantopuheenvuorossani, yhteisöpatentti ja EPLA eivät ole toisensa poissulkevia aloitteita. Meidän olisi todellakin pyrittävä varmistamaan, että ne lähentyvät toisiaan. Kummassakin tapauksessa tavoitteenamme on aiempaa parempi, edullisempi ja luotettavampi patenttijärjestelmä.
Olen tietoinen EPLAn mahdollisista haitoista ja vaaroista. Meillä on kuitenkin paremmat mahdollisuudet saavuttaa eurooppalaisten yritysten kannalta oikea tulos, jos osallistumme aktiivisesti sopimusta koskeviin neuvotteluihin.
Patenttistrategiaan sisältyy nyt muutakin kuin yhteisöpatentin ja EPLAn tulevaisuutta koskevia suunnitelmiamme. Meidän on harkittava useita puite- ja tukitoimia, joista valtaosa kohdistuu pieniin yrityksiin. Pyrimme kehittämään järjestelmän, joka tyydyttää kaikkien sidosryhmien tarpeet kaikilla tasoilla – niin kansallisella, Euroopan kuin yhteisönkin tasolla – ja jossa mukana olevat eri edut otetaan oikeudenmukaisesti ja tasapuolisesti huomioon.
Haluan ottaa esiin vielä yhden asian. Olen toiminut poliitikkona 30 vuoden ajan enkä ylläty helposti. Tällä viikolla olen ollut kuitenkin hieman yllättynyt. Minusta oli hieman yllättävää, että jotkut ovat Helsingissä muutama viikko sitten pitämässäni puheessa hahmottelemani tulevan strategiamme perusteella väittäneet, että komissio haluaa tuoda tietokoneella toteutettuja keksintöjä koskevan kysymyksen takaisin asialistalle. Olen tottunut kuulemaan voimakkaita väitteitä ja olen tottunut siihen, että asioita yhdistetään toisiinsa, mutta tästä väitteestä olen aivan ymmälläni. Olen todennut parlamentissa monta kertaa, että niin kauan kuin toimin sisämarkkinoista ja palveluista vastaavana komission jäsenenä, komissio esitä tästä asiasta aloitetta eikä työskentele sen parissa. Jotkut saattavat pitää sitä hyvänä, ja jotkut eivät taas ehkä hyväksy sitä. Parlamentti kuitenkin hylkäsi yhteisen kannan viime vuonna. Kunnioitan tätä päätöstä ja hyväksyn sen enkä todellakaan aio tehdä mitään tilanteen muuttamiseksi.
Vakuutan, että seison sanojeni takana. Kun tein päätelmiä kuulemisesta, tietokoneella toteutetut keksinnöt eivät edes käyneet mielessäni, eikä tähän tule muutosta toimikauteni aikana.
Puhemies.
   Pankaa merkille, että työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan nojalla esitettävien päätöslauselmaesitysten käsiteltäväksi jättämisen määräaika on maanantai 9. lokakuuta 2006 klo 12.00.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina 12. lokakuuta klo 11.00.
Richard Corbett (PSE ). –
   Suhtaudun erittäin epäilevästi ehdotuksiin sellaisesta patenttituomioistuinjärjestelmästä, joka olisi sekä demokraattisten toimielinten että asianmukaisen laillisuuden valvonnan ulottumattomissa. Jos patenttiriitoja koskevasta eurooppalaisesta sopimuksesta tehty ehdotus pantaisiin täytäntöön, patenttikiistat saatettaisiin antaa niiden käsiin, jotka hyötyvät erittäin laajasta patenttien käytöstä. Siitä koituisi ylimääräisiä kustannuksia pk-yrityksille, oikeusriidat lisääntyisivät räjähdysmäisesti ja innovointi saattaisi rajoittua Euroopassa.
EPLAn kannattajat viittaavat Yhdysvaltain liittovaltion keskuspatenttituomioistuimeen, mutta kyseisen järjestelmän vuoksi patentteja käytetään liikaa, oikeusriitoja on huomattavan paljon ja oikeusriidoilla uhkaillaan ilkeämielisesti. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kello ei ole vielä neljääkään iltapäivällä, mutta tämän viikon keskustelu tärkeistä, ajankohtaisista ja kiireellisistä aiheista on peruttu, vaikka se olisi kestänyt vain tunnin. Istunto olisi siis päättynyt klo 17. Keskusteltavana oli tärkeitä asioita, kuten Thaimaan vallankaappaus ja Moldovan tilanne, mutta puheenjohtajakokous päätti mielivaltaisesti, ettei tätä keskustelua käydä. Haluan tämän istunnon lopuksi vielä kerran protestoida voimakkaasti tätä päätöstä vastaan. Meille sanottiin, että tämä on toinen istunto syyskuussa, mutta se ei pidä paikkaansa. Elokuun täysistunto pidettiin jälkikäteen syyskuun alussa, ja tämä on nyt niin sanotusti syyskuun täysistunto. Meillä on sinänsä oikeus käydä tärkeitä, ajankohtaisia ja kiireellisiä aiheita koskeva keskustelu jokaisessa sääntömääräisessä Strasbourgin istunnossa. Pyydän teitä välittämään tämän vastalauseen puhemiehistölle ja puheenjohtajakokoukselle. 
Puhemies.
   Huomautuksenne välitetään puheenjohtajakokoukselle. 
Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi.
