
Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, pyydän työjärjestyksen 48 artiklan perusteella työjärjestyspuheenvuoroa.
Esitin marraskuun 19. päivänä Brysselissä tämän artiklan mukaisesti julkilausuman, jonka toivoin tulevan sisällytetyksi tiettyjen parlamenttimme menoja koskevien menettelyjen säännönmukaisuutta ja avoimuutta käsittelevään luetteloon. Tein näin, sillä minusta tavallisten jäsenten on ilmaistava kantansa esitettyihin väitteisiin ja etsittävä ratkaisuja niihin ongelmiin, joita liittyy parlamenttimme tiettyihin toiminta- ja investointimenoihin.
Kaikkien poliittisten ryhmien ensireaktiot ovat olleet äärimmäisen myönteisiä. Kuitenkin te, herra puhemies, julistitte eilen kirjallisen julkilausumani mahdottomaksi hyväksyä, vaikka työjärjestyksemme 48 artiklassa asetettu ainoa ehto on, että julkilausuman on koskettava Euroopan unionin toimintaa. Juuri tällä tavoin on hyväksytty sellaisia julkilausumia, kuten maamiinojen yleinen kielto sekä monia muita aiheita koskevia julkilausumia, kuten hyvin tiedätte, herra puhemies.
Huomautitte minulle muiden elinten, kuten puhemiehistön, kvestoreiden ja talousarvion valvontavaliokunnan, olevan toimivaltaisia käsittelemään näitä kysymyksiä. Tämä, herra puhemies, pätee kaikkien kirjallisten päätöslauselmien kohdalla, jotka koskevat Euroopan unionin toimintaa. Kirjallinen julkilausumani koskee erästä Euroopan unionin perustavanlaatuista toimintaa eli sitä, kuinka jäsenet voivat käyttää julkisia varoja. Esitän teille yhden kysymyksen, herra puhemies: miksi ilmoititte, ettei julkilausumaani voida hyväksyä? Miksi lähipiirinne kehotti teitä kieltäytymään sellaisen julkilausuman jakamisesta kaikille kollegoillemme, joka auttaisi kysymyksessä, jonka kaikki tietävät olevan perustavanlaatuinen?

Puhemies
Arvoisa herra Fabre-Aubrespy, tiedätte hyvin syyt siihen, miksi tämä muutosehdotus ei mielestäni ollut hyväksyttävä, sillä lähetin ne teille kirjallisesti. Koska kannan kuitenkin alituisesti huolta jäsenten oikeuksien säilymisestä, en halunnut ratkaista kysymystä itse, vaan lähetin sen työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevään valiokuntaan, joka on toimivaltainen päättämään, onko tulkintani oikea vai ei. Te olette tämän valiokunnan jäsen. Voitte esittää perusteenne tässä elimessä. Kyse ei ole asiasta, jota on pohdittava nyt. Työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevä valiokunta ratkaisee asian ja me toimimme sen päättämällä tavalla.

Gillis
Arvoisa puhemies, mitä tulee brittiläisissä satamissa voimassa olevaan irlantilaista naudanlihaa koskevaan täydelliseen sulkuun, pyytäisin komissiota antamaan julkilausuman siitä, mitä se aikoo tehdä tälle erittäin vakavalle ja pahenevalle tilanteelle, joka on este kaupankäynnille. Sulku leviää parhaillaan, ja näyttää siltä, etteivät Britannian hallitus ja komissio tee mitään asialle. Pyydän siis julkilausumaa.

Puhemies
Herra Gillis, tiedätte erittäin hyvin, miten komissiolta pyydetään julkilausumaa, ja jos te käytätte soveliasta menettelyä, komissio suostuu pyyntöönne. Se ei voi suostua siihen välittömästi.

Gallagher
Arvoisa puhemies, vaikka hyväksynkin parlamentin työjärjestyksen, meidän on myös toimittava ad hoc -pohjalta, kun tilanne on vakava. Kun irlantilaista naudanlihaa heitetään mereen Holyheadissa ja kontteja estetään kulkemasta Britannian poikki, parlamentin, Britannian hallituksen ja liikenneasioista vastaavan komissaarin velvollisuus on varmistaa, että nämä irlantilaiset kontit voivat kulkea esteittä Britannian poikki. Ymmärrän, että mielenosoittajat...

Puhemies
Herra Gallagher, tiedätte erittäin hyvin, että tämä ei ole oikea hetki ottaa esille tätä asiaa. Annoin vastauksen herra Gillisille, ja asia on hoidettu.

Äänestys
Schroedter
Arvoisa puhemies, vihreä ryhmä kannattaa tätä kompromissia. Olemme myös allekirjoittaneet sen, ja haluamme, että tämä mainitaan pöytäkirjassa.

Puhemies
Merkitsemme muistiin, että vihreä ryhmä kannattaa samaa tarkistusta. Oletan, että esittelijä puoltaa sitä, koska hän on allekirjoittanut sen, mutta haluaisin tietää esittelijän täsmällisen mielipiteen.

Oostlander
Arvoisa puhemies, saavutimme eilen täpärästi sosialistien ja PPE-ryhmän edustajien Swobodan ja Poetteringin kanssa kompromissin tärkeästä 3 kohdasta. Olemme pyrkineet yhdistämään siinä kohdassa tekijät, jotka meidän molempien mielestä ovat tärkeitä, loogisella ja yhtenäisellä tavalla. Siihen ei sisälly mitään kaksiselitteisyyttä. Se on mielestäni tämän kompromissin vapaus. Nämä kaksi ryhmää siis tukevat sitä, mutta saamieni tietojen mukaan vihreät ja myös muut ryhmät tulevat tukemaan tätä kompromissia. Luen teille englanninkielisen tekstin. Se alkaa sosialistien tarkistuksessa esitetyllä tärkeällä kohdalla:
Pyytää Eurooppa-neuvostoa käynnistämään laajentumisprosessin yhdessä ehdokasvaltioiden kanssa.
Ja sitten tulee toinen osa:
On sitä mieltä, että kaikilla ehdokasvaltioilla, jotka täyttävät tällä hetkellä Kööpenhaminassa vahvistetun vakiintuneen demokraattisen järjestyksen, ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja vähemmistöjen suojelun kriteerin, on oikeus aloittaa vahvistettu liittymis- ja neuvotteluprosessi samaan aikaan ja että tämän prosessin on alettava kaikkien näiden valtioiden kanssa vuoden 1998 alussa.
Herra puhemies, tämä on saavutettu kompromissi ja suosittelen sille parlamentin hyväntahtoista huomiota.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra Oostlander. Olen ymmärtävinäni, että parlamentti haluaa, että tästä tarkistuksesta äänestettäisiin. Vaikuttaa siltä, mutta herra Fabre-Aubrespy pyytää minulta puheenvuoroa.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, pyydän, että tämän muutosehdotuksen kahdesta osasta äänestetään erikseen.
Tarkistus 114
Oostlander
Arvoisa puhemies, PPE-ryhmä on pyytänyt, että asiasta äänestettäisiin kohta kohdalta. Mielestäni nyt on oikea hetki selvittää asia teille täsmällisesti. Voinko ehkä esittää nyt äänestämistä kohta kohdalta vai haluatteko äänestää ensin tarkistuksesta? Olen sitä mieltä, että voimme joutua suuriin vaikeuksiin, mikäli yhdistämme molemmat.

Wiersma
Kyseessä ei ole vain vaikeasti ymmärrettävä tarkistus vaan mielestäni myös tarkistus, joka on hyvin poliittinen, sillä oletan, että PPE-ryhmä tulee äänestämään tämän tekstin ensimmäistä osaa vastaan. Se merkitsee käytännössä 3 kohtaan kuuluvan kompromissitarkistuksen kanssa, että Slovakian kanssa ei tehdä liittymistä edeltävää sopimusta. Esittelijänä vastustan sitä. Vastustamme konkreettisia neuvotteluja kyseisen maan kanssa, mutta emme halua sulkea sitä ulkopuolelle. Siksi olen esittänyt tekstissäni liittymistä edeltävää sopimusta. Mikäli me jätämme pois tämän 140 kohdassa esitetyn kappaleen ja vertaamme sitä siihen, mitä on sisällytetty 3 kohtaan, seurauksena on se, että Slovakia ei saa liittymistä edeltävää sopimusta. Vastustan siis Oostlanderin esitystä.

Oostlander
Arvoisa puhemies, mikäli teksti jää tällaiseksi, vain Slovakian kohdalla mainitaan, että se saa liittymistä edeltävän sopimuksen, mutta ei minkään muun maan kohdalla, kuten olemme sopineet. Se on hieman omituista. Siksi olen pyytänyt, että maininta poistettaisiin myös Slovakian kohdalta. Siitä on kysymys. Mutta suostun mielelläni ehdotukseenne. Tulemme äänestämään erikseen kaikista kohdista, kuten sanoitte.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Oostlander
Arvoisa puhemies, olen erittäin tyytyväinen tähän lopputulokseen. Haluaisin mielelläni, että antaisitte komissaarille mahdollisuuden reagoida etenkin siihen strategiaan, jonka olemme yhdessä esittäneet, koska me haluamme mielellämme tietää, kuinka keskustelumme tullaan esittämään komissiolle.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, olemme seuranneet hyvin kiinnostuneina tätä äänestystä. On selvää, että parlamentti ja komissio ovat yhtä mieltä siitä, että laajentumiskehitys on sinällään historiallinen haaste Euroopan unionille ja että kaikkien asianomaisten ehdokasvaltioiden pitää tuntea olevansa osa laajentumiskehitystä eikä niihin saa kohdistua syrjintää. Tämä on myös komission käsitys.
Asian luonteen vuoksi tulemme tutkimaan hyväksyttyjä tarkistuksia huolellisesti ja tulemme keskustelemaan yhdestä ja toisestakin asiasta luonnollisesti myös Luxemburgin huippukokouksessa, jossa hallitusten päämiesten pitää lopullisesti sanoa mielipiteensä. Mielestäni se merkki, joka annetaan hyväksyttäessä tämä mietintö tarkistuksineen, on selvästikin solidaarisuuden osoitus niitä maita kohtaan, jotka valmistautuvat liittymään Euroopan unionin jäseniksi.

Puhemies
Herra Colom I Naval pyytää minulta puheenvuoroa selvittääkseen pari asiaa.

Colom I Naval
Arvoisa puhemies, haluaisin kiinnittää huomiota pariin pieneen tekniseen virheeseen. Olen ensiksikin lokakuun 27. päivästä lähtien pyrkinyt siihen, että päätöslauselman 6 kohdan viimeisessä lauseessa lukisi: " ... si no se llevan a cabo reformas apropiadas de las políticas agrícola y estructural o si no se alcanza la tasa de crecimiento prevista" . Julkaistussa tekstissä sanotaan: " ... y si no se alcanza..." . En tiedä tämän virheen alkuperää, koska teksti, josta äänestimme valiokunnassa, oli espanjankielinen ja siinä luki o . Kyseessä ei näin ollen ole käännösvirhe.
Toiseksi mielestäni englanninkielisessä versiossa on varsin paljon ongelmia, ja etenkin 22 kohdassa. Minulle on ehdotettu, että kappaleen loppuun olisi lisättävä " only then" tai " then only" . En tiedä. Minun tehtäväni ei ole ratkaista tätä asiaa, mutta pyytäisin, että tämä versio tarkistettaisiin erityisen huolellisesti, koska monet brittikollegat ovat ymmärtäneet tekstin osallistuttuaan työhön mutta eivät ole tyytyväisiä tuntemaansa versioon.
Lopuksi tarkistuksen 26 saksankielisellä versiolla ei ole mitään tekemistä englanninkielisen tekstin kanssa, joka oli alkuperäinen teksti, eikä espanjankielisen tekstin kanssa, jonka minä sain, eikä ranskankielisen tekstin kanssa, jonka minä myös olen tarkistanut. Jos sallitte, luen sen niin hyvin kuin osaan, koska kyseessä on hyvin tärkeä asia. Viimeisen lauseen pitäisi olla saksaksi: " Befürwortet die Beibehaltung eines Kohäsionsfonds" . Se on aivan toista kuin mitä saksankielisessä versiossa nyt lukee. Tämän tekstin pitäisi olla sen tarkistuksen teksti, joka pitäisi hyväksyä. Sanon tämän, koska kyseessä oli kompromissitarkistus ja kompromissi tehtiin saksaksi ja käännettiin sitten muille kielille. Näin ollen tämä teksti jää voimaan, mikäli se hyväksytään.
15 kohta

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, olen pyytänyt puheenvuoroa kolmen minuutin ajan. Aloititte äänestyksen, joten saattakaa se nyt päätökseen, niin pyydän puheenvuoron sen jälkeen. Olen kolmen minuutin ajan pyytänyt työtovereiltanne 15 kohtaa koskevaa puheenvuoroa.

Puhemies
Puheenvuoro on nyt teillä, herra Fabre-Aubrespy.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, haluaisin ainoastaan todeta, että olisin kiitollinen, jos jonkin ryhmän pyytäessä nimenhuutoäänestystä asia alistettaisiin äänestykseen. Kyse oli 15 kohdasta. Se on äänestysluettelossa ja te jätitte sen pois.

Puhemies
Herra Fabre-Aubrespy, ennen kuin ryhdyimme käsittelemään alkuperäistä kohtaa, äänestimme sen korvanneesta tarkistusehdotuksesta. Ei siis ole syytä äänestää tarkistusehdotuksesta.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa puhemies, toisaalta ne kaksi muutosehdotusta, joihin viittasitte, on hylätty.
Toisaalta tarkistusehdotuksen myötä tekstiin tulee lisäys. Alkuperäinen teksti voi olla huono, mutta tarkistusehdotus voi olla hyvä. Tällöin äänestetään puolesta. Jos alkuperäisteksti on huono, äänestetään vastaan ja silloin äänestetään kokonaisuutta vastaan. Pyydettäessä nimenhuutoäänestystä on pyyntö kuitenkin alistettava äänestykseen. Tämä on täysin normaalia. Lisäksi kaksi kyseessä olevaa tarkistusehdotusta on tarkistettu sähköisesti eikä nimenhuutoäänestyksellä. Kun esitetään nimenhuutoäänestyspyyntö, ja näin sitä paitsi yleensä toimitte kaikkien ryhmien kohdalla, se on käsittääkseni otettava huomioon.

Puhemies
Suonette anteeksi, herra Fabre-Aubrespy, mutta asia ei ole näin. Äänestimme liberaaliryhmän tarkistusehdotuksesta 9, joka hyväksyttiin. Äänestimme siis tarkistusehdotusta 21 vastaan. Tekstin korvasi siis tarkistusehdotus, jonka puolesta äänestettiin. Ette pyytäneet nimenhuutoäänestystä tarkistusehdotuksesta 9, ainoastaan tekstistä. Jos tarkistusehdotus hyväksytään, on siis mahdollista, ettei nimenhuutoäänestystä järjestetä. Teidän pitäisi pyytää äänestystä myös tarkistusehdotuksista. Se on teidän tehtävänne. Minä en voi toistaa äänestystä tekstistä, joka on korvattu, oli kyse sitten nimenhuutoäänestyksestä tai muulla tavoin tapahtuvasta äänestyksestä. Olen pahoillani, mutta tämä on mahdotonta. Ellette tulkitse asiaa samalla tavoin, asia ratkaistaan työjärjestystä, valtakirjojen tarkastusta ja loukkaamattomuutta käsittelevässä valiokunnassa. Tämä on täysin sallittu käytäntö.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Wolf
Satamavaltioiden harjoittama tarkastustoiminta on periaate, jonka toteuttaminen eurooppalaisella makroalueella on pahasti myöhässä. Niinpä on oltava tyytyväinen siihen, että se otetaan lopultakin vakavasti tarkasteltavaksi, ja kuten mietinnössä uskomattoman naiivisti (tai kyynisesti?) ilmaistaan, se myös takaa vähintään ISM-säännöstön "todellisen noudattamisen" . Sopii toivoa, että näin tapahtuu myös käytännössä. Meidän kaikkien on kuitenkin katsottava tarkkaan, että se ei jää pelkäksi toiveeksi.
Itse mietinnössä kiinnitetään huomiota uuteen ongelmaan, joka on jo nähtävissä: kun IMO- ja ISM-säännöstöjä täytyy todella siirtyä noudattamaan myös Euroopassa, voivat pyrkimykset niiden lieventämiseen laajeta! Sitä vastaan auttaa ajan mittaan vain se, että ensinnäkin maailmanlaajuisiin meriliikennettä sääteleviin järjestöihin kehitetään eurooppalainen politiikka, joka tähtää sitoviin, sosiaalisesti ja ympäristön kannalta sopiviin selkeisiin sääntöihin, ja toiseksi saatetaan lisäksi voimaan omat eurooppalaiset direktiivit meriliikenteen saattamiseksi ekologisesti ja sosiaalisesti turvalliseksi tällä maailman suurimmalla talousalueella.
Bazinin mietintö ottaakin muutamia tuntuvia askeleita tähän suuntaan. Kannatamme siksi sitä, vaikka olemmekin erittäin vakuuttuneita myös siitä, että nyt on jo tarpeen jatkaa selvästi eteenpäin.
Oostlanderin ja Barón Crespon mietintö (A4-368/97)
Bonde
Arvoisa rouva puhemies, kun tulevaisuuden historioitsijat arvioivat meidän aikakauttamme, tulee luku idän ja lännen välisestä muurista olemaan tärkeä. Kysymys kuuluukin, haluammeko, että lukua kutsutaan muurin kaatamiseksi vai rakentamiseksi. Me kaikki juhlimme muurin kaatumista, mutta olemme samalla toteuttamassa sen uudelleen pystyttämistä. Nyt rakennamme Pohjois-Afrikasta muuria Eurooppa-linnakkeelle, köyhät pysykööt köyhinä. Harjoitamme polkumyyntiä heidän maanviljelysmarkkinoillaan ja aiheutamme nälkää. Asetamme esteitä heidän tuotteidensa myymiselle. He eivät saa tarpeellista ja mahdollista apua pystyäkseen hoitamaan asiansa itse. Keski-Euroopassa siirrämme vanhan muurin Saksan rajalta itään. Tsekki, Unkari ja Slovenia voidaan hyväksyä unioniin vuonna 2004, mutta köyhimpiin ja väkimäärältään suurimpiin maihin suhtaudutaan nihkeästi. Baltian kohdalla haluamme tehdä Suomenlahdesta EU: n sisämeren neuvottelemalla 1, 5 miljoonan kansalaisen Viron kanssa, mutta Latvia, jossa on 2, 6 miljoonaa ja Liettua, jossa on 3, 7 miljoonaa asukasta, saavat odottaa parempia aikoja. Hajota ja hallitse, on sama vallan logiikka, joka vallitsi vanhan muurin takana, mutta nythän meillä on tilaisuus luoda yhtenäinen ja jakamaton Eurooppa. 1970- ja 80-lukujen voimakkaat rauhanliikkeet eivät pystyneet poistamaan Euroopan kahtiajakoa. Haukatkaan eivät siihen pystyneet asevarustelullaan ja pelotteluillaan. Itäeurooppalaiset kaatoivat muurin itse ja nyt yritämme koota palaset ja rakentaa muurin uudelleen. Rautaesirippu on vaihtumassa hopeaesirippuun. Näin ei saa tapahtua. Euroopan on oltava kaikille avoin. Meidän on luotava avoimempi, vapaampi ja joustavampi eurooppalainen yhteistyö, jonka ulkopuolelle ei jätetä ketään. Ryhmämme nimi on "kansakuntien Eurooppa" . Me haluamme "kaikkien kansakuntien Euroopan" .

Truscott
Arvoisa rouva puhemies, sosiaalidemokraattisen ryhmän brittijäsenten puolesta haluaisin korostaa, että kannatamme täysin laajentumisperiaatetta ja pääosiltaan Oostlanderin ja Barónin mietintöä. Me kuitenkin pidättäydymme lopullisesta äänestyksestä, koska haluamme ilmaista sen, että lopullinen teksti ei mielestämme ole riittävän selkeä erittelyjen osalta. Mielestämme EU: n ja ehdokasvaltioiden pitäisi olla selkeitä hahmotellun neuvotteluprosessin suhteen. Näissä olosuhteissa vaaditaan ehdotonta selkeyttä, ja olemme näin ollen sitä mieltä, että 5+1-malli, johon kuuluu vahvistettu liittymisstrategia kaikkien ehdokasvaltioiden kanssa, on oikea tie eteenpäin.
Haluaisin lopuksi korostaa sitä, että toivomme laajentumisprosessin onnistuvan ja odotamme kaikkien niiden ehdokasvaltioiden liittymistä, jotka täyttävät Kööpenhaminan kriteerit.

Flemming
Arvoisa rouva puhemies, Itävalta on kansanäänestyksessä ilmaissut mielipiteensä ydinvoiman käyttöä vastaan, ja meidän, liittohallituksen ja kaikkien parlamentissa edustettuina olevien puolueiden tavoitteena on ydinvoimaton Keski-Eurooppa. Siksi oli itsestään selvää - toivottavasti kaikille itävaltalaisille edustajille - äänestää tarkistusehdotuksen 39 puolesta.

Posselt
Arvoisa rouva puhemies! Ilmeisesti herra Bonde kirjoitti selityksensä ennen äänestystä. Tänään oli suuri päivä parlamentille, sillä komission taivas ja helvetti -strategia on rauennut, nimittäin ajatus nostaa viisi maata taivaaseen ja tuomita viisi helvettiin, vaikka kaikki kymmenen - EU itse mukaan luettuna - kuuluvat syvällisten poliittisten ja taloudellisten uudistusten kiirastuleen. Siihen olemme pyrkineet. Haluamme joustavan menettelyn, koska näissä maissa kukaan ei tiedä, kuinka poliittiset ja taloudelliset painotukset muuttuvat vuosia kestävän liittymisprosessin aikana. Ei olisi mielekästä ikään kuin jakaa todistuksia kouluvuoden alussa. Se lannistaa sekä hyvän että huonon todistuksen saajan. Toinen uskoo, että asia on jo hänen hallinnassaan, ja toinen, että ei ole kuitenkaan mitään järkeä rasittaa itseään. Haluamme liittymisprosessin, joka on tavallaan tulosten osalta avoin ja joka ottaa mukaan kaikki jäsenyysehdokkaat. Parlamentti on tänään ilmaissut suurella enemmistöllä tämän olevan eurooppalaisten kansojen tahto, ja vetoan hallituksiin, jotta myös ne yhtyisivät siihen.

Ahlqvist, Andersson, Theorin ja Wibe
Meidän mielestämme on tärkeää, että kaikki hakijamaat ovat mukana laajentumisprosessissa riippumatta niiden valmiusasteesta ja että kaikki maat mitataan samojen ehtojen mukaisesti ja että niitä käsitellään tasa-arvoisella tavalla. Siksi neuvottelut pitää aloittaa kaikkien kanssa yhtä aikaa. Monenkeskisten yhteisön säädöstöjä käsittelevien neuvotteluiden jälkeen, jotka voivat kestää vuoden, on aloitettava kahdenväliset neuvottelut niiden maiden kanssa, jotka ovat valmiita siihen, todennäköisesti niiden 5+1 maan kanssa, jotka komissio on valinnut, mutta myös muiden maiden kanssa, jos ne ovat valmiita. Tämän ratkaisun etuna on se, ettei etukäteen tuomita tiettyjä maita ulkopuolelle vaan kannustetaan niitä jatkamaan kunnianhimoista pyrkimystään olla kypsiä jäsenyyteen.

Bébéar
Meillä on kymmenisen vuotta aikaa saada Euroopan unionin laajentuminen onnistumaan ja saada asiat järjestykseen noin kolmentoista uuden jäsenvaltion kanssa. Tämän vuoksi on välttämätöntä luoda jo nyt tarkka strategia tälle ennennäkemättömälle laajentumiselle.
Tällä hetkellä on olemassa useita vaaroja. Ensinnäkin erot rikkaiden ja köyhien maiden ja alueiden välillä voivat kasvaa, ja toisaalta on olemassa vaara, että Euroopan unionin päätösten ja yhteisten politiikkojen merkitys vähenee.
Olen samaa mieltä Oostlanderin ja Barón Crespon mietinnön yleisistä suuntaviivoista erityisesti siltä osin, kuin mietinnössä korostetaan Euroopan unionin nopean institutionaalisen uudistuksen tarpeellisuutta ennakkoedellytyksenä minkäänlaiselle laajentumiselle.
Sen sijaan neuvottelujen aloittamisaikataulun osalta kannatan niitä, joiden mielestä keskustelut on porrastettava ehdokkaiden demokraattisen ja taloudellisen kehityksen tason mukaan.
Yksilölliset neuvottelut kunkin maan kanssa edistäisivät kaikkien hakijoiden tilannetta, olipa niiden kyky omaksua yhteisön säännöt mikä tahansa. Laajentuminen etenisi näin käytännössä tämän vireän tahdin ansiosta, joka edistäisi valmisteluja ja auttaisi jälkeenjääneitä kuromaan kokoon välimatkaa.
Sen sijaan liittymisneuvottelujen samanaikainen aloittaminen vaikuttaisi mielestäni uskaliaalta menettelyn raskaudesta johtuen. Pienikin takeltelu näissä neuvotteluissa hidastaisi jo käynnistettyjä uudistuksia ja pysäyttäisi hakijoiden ponnistelut.
Äänestän siis Oostlanderin ja Barón Crespon mietinnön puolesta korostaen erityisesti liittymiseen liittyvien ja sitä edeltävien toimien merkitystä. Meidän tehtävämme on valvoa niiden lujittamista sekä yhteistyökumppanuuksien kehittämistä jo olemassaolevien eurooppalaisisten ohjelmien avulla.

Bernardini
Parlamenttimme on aika ottaa kantaa komission tiedonantoon " Agenda 2000 - Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia" . Onnitelkaamme aivan ensiksi ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan esittelijöitä heidän erinomaisesta työstään. He ovat tähdentäneet laajentumisen arkaluontoisuutta. On selvää, että haluamme laajentaa yhteisöämme, mutta emme mihin hintaan tahansa. Kärsimme jo viidentoista jäsenvaltion unionina toimielintemme toiminnan rajoituksista. Millainen mahtaa olla tilanne kahdenkymmenen jäsenvaltion unionissa?
Euroopan ei pidä luovuttaa tämän haasteen edessä. Edetkäämme lujitetun liittymistä edeltävän strategian turvin. Tämä voi toteutua Lionel Jospinin ehdottaman ehdokasvaltioille järjestettävän Eurooppa-konferenssin avulla.
Meidän on samoin pohdittava edelleen laajentumisen pääajatuksia. Kuinka ratkaista vaikea yhtälö eli säilyttää omien varojen yläraja, mutta olla koskematta sisäisiin politiikkoihin (YMP ja rakennerahastot)?
On kuitenkin totta, että laajentuminen edellyttää uhrauksia, mutta niiden on oltava rajallisia ja tarkkaan harkittuja.

Berthu
Euroopan parlamentissa laadittu Oostlanderin ja Barón Crespon mietintö, jossa pohditaan komission Agenda 2000 -ohjelmassa ehdotettua laajentumisstrategiaa, tuo mukanaan välttämättömän suunnanmuutoksen, mutta samalla kertaa ajaudutaan taloudelliseen umpikujaan.
Itse asiassa tässä mietinnössä kieltäydytään siitä mielivaltaisesta ennakkovalinnasta, jota komissio ehdotti ItäEuroopan ehdokasmaiden osalta. Sen sijaan siinä vaaditaan, että kaikki hakijat osallistuvat alusta alkaen laajentumisprosessiin ainoastaan pienin vivahde-eroin. Mielestämme tämä kanta vaikuttaa poliittisesti perustellulta, sillä emme voi aiheuttaa sellaista vaaraa, että osa idän naapureistamme syrjäytyisi heti alussa, kun on selvää, että niiden on jonakin päivänä liityttävä meihin. Ohimennen mietinnössä toteutuu eräs uudistus: Euroopan parlamentti on eri mieltä komission kanssa ja korjaa liioitellun teknokraattisen ehdotuksen. Näin se voisi tehdä useamminkin!
Valitettavasti tätä hyvää poliittista näkökantaa seuraavat huonot rahoitusehdotukset. Mietinnössä ehdotetaan tarkistuslausekkeen käyttöönottoa yhteisön menojen ja varojen nostamista varten, jos 1, 27 %: n yläraja BKTL: stä osoittautuisi riittämättömäksi. Näin tietenkin tapahtuu, jos itsepäisesti halutaan, että Itä-Euroopan maiden taloudellinen ja poliittinen integraatio unionin talouteen ja toimielimiin tapahtuu nopeasti ja tasa-arvoisella tavalla.
Jotkut vaaran vainunneet puhujat uskaltautuivat esittämään ajatuksen siitä, että laajentumisen onnistumiseksi olisi muutettava ajatusta Euroopasta ja pyrittävä ennen talouden yhdenmukaistamista poliittiseen unioniin. Tämä ajatus on oikeansuuntainen, mutta se on kuitenkin meidän silmissämme riittämätön. Mitä itse asiassa tarkoitetaan hienolla ilmaisulla " poliittinen unioni" ? Tälle ilmaisulle sallitaan kaikki mahdolliset tulkinnat, eurooppalainen supervaltio sekä " federalistinen lähestymistapa" mukaanlukien. Jälkimmäistä unioni nyt noudattaakin 35 kohdan mukaan, josta parlamenttimme juuri äänesti.
Me kuitenkin kieltäydymme kaikista sellaisista poliittisen unionin määritelmistä, joiden avulla " yhdentymiskäsite" hiipisi sisään ikkunasta, sillä sitä kansakunnat Euroopan puolesta -ryhmän kannattajat eivät tietenkään halua.
Vastustamme erityisesti tätä ylpeää ja jopa halveksivaa käsitystä, jollainen Oostlanderin ja Barón Crespon mietinnössä on poliittisesta unionista. Niiden perusteella Itä-Euroopan maita vaaditaan ottamaan sääntömme käyttöönsä ja luopumaan olemassaolosta omana itsenään, jos ne haluavat liittyä unioniin. Eikö Euroopan parlamentti vaadi päätöslauselman 96 kohdassa Virolta, että sen on " laajennettava kansalaisuus kohtuullisessa ajassa koskemaan rajoituksetta vähemmistöryhmien edustajia" ? Tämä on vain yksi esimerkki muiden joukossa. Miksi me puutumme tähän asiaan?
Käsityksemme unionista on hyvin erilainen. Kuten kollegamme Souchet eilen illalla erinomaisella tavalla julisti kansakunnat Euroopan puolesta -ryhmän nimissä, eurooppalaiset ovat jo kymmenen vuoden ajan kulkeneet tietä, jolta ei ole poispääsyä, sillä he näkevät unionin saumattomana kokonaisuutena. Berliinin muurin sortumisen jälkeen olisimme voineet edetä paljon nopeammin yhteistyössä Itä-Euroopan kanssa, jos olisimme heti alkuun hyväksyneet ajatuksen eriytyvän integraation Euroopasta. Se olisi mahdollistanut eriytetyn yhteistyön aloittamisen välittömästi kaikkein kiireisimmillä aloilla osana laajempaa, mutta ei välttämättä velvoittavaa kokonaisuutta eli osana Euroopan unionia. Siten olisimme voineet edetä joustavasti jättämättä ketään ulkopuolelle ja painostamatta ketään.
Tämä strategia olisi tietysti edellyttänyt, että kansakunnille annetaan liikkumavaraa eli suvereniteettia unionin sisäpuolella, mitä federalismin gurut eivät voineet hyväksyä.
Voimme kuitenkin havaita nyt myönteistä kehitystä, joka osoittaa, ettei peliä ole täysin menetetty. Komissio ja neuvosto ovat nimittäin ottaneet askeleen kohti eriytyvää integraatiota hyväksymällä ajatuksen Eurooppakonferenssista, joka voi toimia keskustelufoorumina ja hallitusten välisenä yhteistyöelimenä unionin maiden ja ehdokasmaiden välillä. Valitettavasti Ranska on vaarassa saattaa tämän hyvän ajatuksen huonoon valoon sisällyttämällä Turkin mukaan konferenssiin ja vähentämällä siten mahdollista keskustelumarginaalia tämän ringin sisällä. Onko meidän pakko käynnistää toinen konferenssi ilman Turkkia?

Capucho
Sosiaalidemokraattisen puolueen jäsenet äänestävät Oostlanderin ja Barón Crespon mietinnön puolesta sen periaatteellisen kannan mukaisesti, että Euroopan unionia on laajennettava tarvittavat poliittiset, taloudelliset ja sosiaaliset ehdot täyttäviin Euroopan valtioihin.
Me haluamme tähdentää, että laajentuminen ei saa kuitenkin vaarantaa Euroopan rakentamisen historiassa kovalla työllä saavutettuja tasapainoja: eri politiikkojen välisiä tasapainoja - sisämarkkinat ja taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus - talousarvioiden tasapainoa ja ennen kaikkea toimielinten välistä tasapainoa eurooppalaisessa päätöksentekoprosessissa.
Toimielinten kehittämisen osalta olemme sitä mieltä, että on edettävä asteittain Amsterdamin sopimuksen mukaisesti, noudattaen täysipainoisesti jäsenvaltioiden tasa-arvon periaatetta.
Sosiaalidemokraattinen puolue pitää tärkeänä myös sitä, että demokratian ja yksilön vapauksien kunnioittaminen asetetaan mietinnössä selvästi ehdottomaksi edellytykseksi uusien jäsenvaltioiden liittymiselle. Siltä osin Slovakiassa ei mielestämme tällä hetkellä ole vastaavanlaisia olosuhteita kuin muissa hakijamaissa.

De Melo
Uskomme, että kaikki Euroopan parlamentin poliittiset ryhmät ja Euroopan unionin maat kannattavat yleisesti Kyproksen hyväksymistä Euroopan unionin täysivaltaiseksi jäseneksi.
Koska Kypros pystyy hoitamaan yhteisön velvoitteet, liittymään talous- ja rahaliittoon ja osallistumaan yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan, se täyttää tarvittavat vaatimukset ja siitä syystä sen jäsenhakemus ansaitsee hyväksyntämme.
Kyproksen ongelmana olevan pakotetun jaon kahteen yhteisöön ratkaiseminen voidaan varmasti saattaa alulle Kyproksen liittyessä Euroopan unioniin, koska se motivoi Turkkia selvittämään tämän ja muutkin kysymykset voidakseen parantaa suhteitaan unioniimme.
Näistä painavista syistä me kannatamme Kyproksen hakemusta Euroopan unionin jäseneksi ja pidämme Kyproksen tasavallan hallitusta ainoana maata edustavana osapuolena tulevissa neuvotteluissa Yhdistyneiden kansakuntien omaksuman kannan mukaisesti.

Eriksson, Sjöstedt ja Svensson
Me Ruotsin vasemmistolaiset olemme päättäneet jättää äänestämättä lopullisessa äänestyksessä. Jätämme äänestämättä, koska emme yhdy moniin niistä johtopäätöksistä, joita mietinnössä tehdään. Meidän perusasenteemme EU: n laajentumiseen on, että unionin on toivotettava tervetulleiksi ne Euroopan maat, jotka täyttävät demokratiavaatimuksen ja joissa kansan enemmistö demokraattisen prosessin kautta on osoittanut, että ne haluavat olla unionin osa. Siinä tapauksessa, että nämä maat päättävät olla liittymättä EU: hun, täytyy unionin edistää muita eurooppalaisen yhteistyön muotoja. On tärkeätä huomata, että monille Itä-Euroopan maille EU: hun liittyminen ei ole tänään ajankohtaista. Itsenäisten valtioiden välinen yleiseurooppalainen yhteistyö koko Euroopassa on siksi kaikkein tärkeintä Euroopan tulevaisuudelle.
Olemme äänestäneet monia mietinnön kohtia vastaan. Mielestämme laajentumiselle ei voi asettaa ehdoksi uusia keskusjohtoisia institutionaalisia uudistuksia. Päinvastoin olemme sitä mieltä, että lisääntynyt keskusjohtoisuus, yhteinen puolustuspolitiikka ja EMU ovat esteitä yhteistyölle useampien Euroopan maiden kanssa. Me emme ole valmiita kasvattamaan talousarvion menoja. Sen sijaan tarvitaan kunnollisia leikkauksia ja uudistuksia alue- ja maataloustuissa. Me torjumme siksi myös vaatimukset pitkistä siirtymäkausista EU: n maatalouspolitiikassa. Uusien maiden jäsenyydestä ei saa tulla " B-jäsenyyttä" muita jäsenvaltioita huonommilla ehdoilla. Me emme voi myöskään hyväksyä lähestulkoon totaalisia vaatimuksia yksipuolisesta mukautumisesta EU: n sisämarkkinoihin ja sen sääntelyyn. Tulevan laajentumisen on sen sijaan kunnioitettava hakijamaita ja niiden oloja.

Gahrton, Holm ja Schörling
Olemme jättäneet äänestämättä, vaikka Euroopan parlamentin päätös monessa suhteessa onkin parempi kuin valiokunnan ja erityisesti komission linja.
Tekstin 3 kohtaa koskeva kompromissi, joka tehtiin meneillään olevan istunnon aikana ilman, että jäsenillä oli mahdollisuus tutustua tekstiin, on toisaalta parlamentaarisesti epäilyttävä, toisaalta epäselvä. Olisimme pitäneet valiokunnan selvempää suositusta yhtäaikaiselle neuvottelujen aloitukselle parempana. Mutta ennen kaikkea emme voi hyväksyä sitä, että otetaan vielä pitemmälle menevä askel kohti " liittovaltiota" ehdottomaksi edellytykseksi minkä tahansa uuden valtion jäseneksitulolle. Meidän mielestämme uusien jäsenvaltioiden on saatava vaikuttaa EU: n kehitykseen.

Habsburg-Lothringen, Schierhuber, Stenzel
Kannatamme tarkistusehdotusta 97, joka koskee Oostlanderin mietinnön 85 kohtaa.
Kysymys siirtymäajasta riippuu suoraan liittymissopimusten voimaanastumisajankohdasta; koska sitä ei voida nyt arvioida, on konkreettisia siirtymäaikoja tällä hetkellä vaikeaa määrittää.
Tarkistuksessa poistetun lauseen aikatauluja ja rahoituskehyksiä koskeva ensimmäinen osa vaikuttaa mielekkäältä. Allekirjoittavat parlamentin edustajat ovat usein vaatineet, että jäsenyyttä hakevat valtiot toimittavat suunnitelmat ja ohjelmat, joissa annetaan tarkat aikataulut ja tavoitteet yksittäisten oikeudellisten toimien toteuttamiseksi.
Tulisi miettiä, että vaatimus erittäin nopeasta yhteisön säännöstön omaksumisesta kokonaisuudessaan voisi myös johtaa siihen, että jäsenyyttä hakeneet valtiot sitoutuvat johonkin, mitä ne eivät pystykään toteuttamaan tai että ympäristöstä tehdään syy lykätä koko EU: n laajentumista itään.
Liian lyhyen siirtymäajan nimeämistä vastaan puhuu myös se tosiasia, että EU: n käyttöön antamat taloudelliset varat samoin kuin kyseisillä valtioilla itsellään käytettävissä olevat varat ovat rajoitetut ja lyhyen siirtymäajan vaatiminen voisi johtaa vaatimuksiin lisärahoituksesta.

Pirker, Rack, Rübig
Olemme hyväksyneet kohdat O - Q, mutta haluaisimme kuitenkin kommentoida O kohdan Slovakiaa koskevaa sanamuotoa.
Juuri viimeisin parlamentaarisen sekakomitean istunto Slovakian kanssa osoitti, että konkreettisia askeleita on otettu, jotta myös poliittiset kriteerit seuraavalle EU: n laajentumiselle otettaisiin huomioon tähänastista paremmin. Vaikka olemme edelleen sitä mieltä, että slovakialaisten on edelleen pyrittävä saavuttamaan Kööpenhaminan kriteerit, haluaisimme kuitenkin parlamentaarisen sekakomitean suositusten perusteella puoltaa sitä, että Slovakian tasavalta osallistuu laajasti unionin laajentumisesta käytävään keskusteluun.
Slovakia on ponnistellut kovasti liittyäkseen Euroopan unioniin. Tämän vuoksi meidän täytyy omasta puolestamme edelleen tehdä työtä luodaksemme välttämättömät ehdot tämän niin tärkeän päämäärän saavuttamiseksi.

Kirsten Jensen ja Sindal
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet "Agenda 2000 - Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia" -mietinnön puolesta. Äänestyksen perustana on ollut se, että mietinnössä painotetaan kaikkien hakijamaiden osallistumista laajentumisneuvotteluihin. Mietinnössä ei kannateta komission esitystä, jonka mukaan 5+1 maata aloittaa neuvottelut liittymisestä Euroopan unioniin. Tanskan sosiaalidemokraatit pitävät tätä tärkeänä, koska olemme sitä mieltä, että kaikille hakijamaille on annettava merkki siitä, että heillä on mahdollisuus unionin jäsenyyteen.
"Agenda 2000 - Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia" -mietinnössä on kuitenkin muutama ongelmallinen kohta. Sen vuoksi on ollut välttämätöntä äänestää muutamia mietinnön kohtia vastaan. Mietinnössä tehdään institutionaalisista uudistuksista laajentumisen aloittamisen ehto. Mielestämme tämä on valitettavaa, koska Euroopan parlamentti ei saa asettaa esteitä laajentumiselle.

Lis Jensen
En voi äänestää Oostlanderin ja Barón Crespon mietinnön puolesta, vaikka mietinnössä muodollisesti suositellaan, että liittymisneuvottelut aloitetaan kaikkien hakijamaiden kanssa samanaikaisesti. Siihen suositukseen voin täysin yhtyä, vaikka olenkin aina valmis tukemaan kaikkia Itä- ja KeskiEuroopan maita ja niiden kansoja siinä, etteivät ne liittyisi EU: hun - niiden itsensä vuoksi.
Todellisuudessa mietintö paljastaa pelkästään komission nykyisen kannan Itä- ja Keski-Euroopan maihin kohdistettavista vaatimuksista. R kohdasta käy ilmi, ettei Itä- ja Keski-Euroopan maiden liittymissopimukseen voida lisätä mitään ulkopuolelle jäämisen mahdollisuuksia tai poikkeuksia. Tämä verrattuna 5 kohdan näkemyksiin vahvistaa, ettei Itä- ja Keski-Euroopan maille jätetä mitään neuvottelumahdollisuuksia EU-jäsenyyden helpottamiseksi esim. taloudellisten poikkeusjärjestelyjen avulla. Nämä näkökannat osoittavat sen poliittisen ylimielisyyden, joka leimaa EU: n suhtautumista Itä- ja Keski-Eurooppaan, mutta myös sen, että EU: n poliittinen yhdentyminen itsessään on ensisijainen Itä- ja Keski-Eurooppaan nähden. Näiden syiden takia en voi tukea mietintöä.

Lindqvist
Paras ratkaisu olisi ollut aloittaa neuvottelut kaikkien hakijamaiden kanssa samanaikaisesti ilman varauksia ja ryhmiinjakoa. Se antaisi kaikille hakijamaille samat mahdollisuudet.
Komission ehdotus jaosta A- ja B-ryhmiin rakentaa uusia muureja hakijamaiden välille esimerkiksi Baltiassa ja vaikeuttaa laajentumisprosessia. Laajentuminen on tärkeää luotaessa yleiseurooppalaista yhteistyötä, jossa juuri yhteistyötä itsenäisten valtioiden välillä korostetaan enemmän kuin unionirakennetta.
Valiokunnan ehdotus on hyvin lähellä " parasta ehdotusta" . Olen siksi äänestänyt mietinnön puolesta. Olen myös tukenut Eurooppa-konferenssin järjestämistä kaikille hakijamaille, Slovakia ja Turkki mukaan lukien. En sitä vastoin voi tukea vaatimusta uudesta hallitusten välisestä konferenssista ennen kuin laajentuminen voidaan aloittaa.

Rosado Fernandes
Kannatamme jatkuvasti laajentumista. Olemme päässeet paljon pidemmälle kuin ne, jotka tekopyhällä tai kierolla asenteella - jonka me torjumme - kannattavat laajentumista milloin siksi, että se tarjoaisi laajemmat markkinat, ja milloin siksi, että se vaikeuttaisi poliittisen unionin toteutumista. Me olemme päässeet pidemmälle, koska me asetamme laajentumisen harkitusti moraaliselle tasolle, koska kyseessä on hakijamaiden demokratian lujittaminen, yksi Eurooppamme tärkeimmistä arvoista, johon sen kansat ovat pyrkineet jo vuosikymmenten ajan.
Emme kuitenkaan halua, että laajentuminen toteutetaan miten tahansa, emmekä hyväksy sitä ylimielistä asennetta, jonka Euroopan unioni tuntuu helposti omaksuvan.
Meidän mielestämme laajentumisessa on noudatettava ainakin kolmea perustetta. Ensinnäkin politiikalle on annettava etusija: Euroopan suurten poliittisten tarkoitusperien on oltava alusta lähtien jäsenyysneuvottelujen taustalla. Toiseksi mitään edistystä ei saavuteta, jos jostakin syystä - joihin kuuluvat tietysti myös talousarvioon liittyvät syyt - vaarannetaan taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen johtava kehitys nykyisissä 15 jäsenvaltiossa, oli se sitten kuinka vaatimatonta tahansa. Kolmanneksi on edellytettävä, että toisin kuin mitä komissio ehdottaa, mitään maata ei saa syrjiä käynnistettäessä jäsenyysneuvotteluja. Olemme jo saaneet tarpeeksemme niistä arpajaisista, joihin me kaikki osallistumme; niistä ei pidä tehdä mitään venäläistä rulettia!
Lopuksi Euroopan unionin ylimielisyys. Sen sijaan, että pyrimme opettamaan kansoille, miten menestyä, voisimme opettaa itsellemme tai ainakin yrittää oppia, miten päästä tietyistä ongelmista. Ennen kuin ryhdymme tyrkyttämään mitään oppejamme muille, meidän olisi parasta suunnata katseemme itseämme kohti ja ratkaista ensin ja lopullisesti ne ongelmat, joita väitämme olevan vain muilla.
Sanomme siis kyllä laajentumiselle mutta ei sille, että se toteutetaan millä hinnalla tahansa! Ainakin jonkinlaista realismia...

Rovsing
Kylmä sota on loppunut ja EU: lla on ainutlaatuinen historiallinen mahdollisuus koota yhteen Eurooppa, joka liian usein on toiminut veristen ja tuhoisien sotien näyttämönä. Siten ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Euroopan unionin olisi otettava tarpeellisia askeleita kohti Itä- ja Keski-Euroopan yhdistämistä EU: hun. Liittymisneuvottelujen aikana on ehdokasvaltioita käsiteltävä täysin tasavertaisina kumppaneina. Se luo uskottavuutta ja kannustaa suurempaan vastuullisuuteen ajatellen EU: n tulevien jäsenmaiden demokraattisia ja humanistisia tavoitteita. Kaikilla hakijamailla on siis oltava oikeus aloittaa neuvottelut yhtäaikaisesta unioniin liittymisestä, ja neuvottelut on aloitettava samaan aikaan.
Neuvottelujen kesto vaihtelee tietysti sen mukaan, kuinka nopeasti jokainen hakijamaa pystyy sopeutumaan yhteisön säännöstöön, ja hakijamaan kyvystä luoda kilpailukykyinen markkinatalous, kehittää vakaat rakenteet, jotka takaavat oikeusvaltion periaatteet, demokratian, ihmisoikeudet sekä vähemmistöjen kunnioituksen ja suojaamisen. Ennen uusien jäsenien ottamista on EU: n mahdollisimman nopeasti käynnistettävä institutionaalinen uudistus, joka varmistaa, että 25 jäsenmaan EU pystyy toimimaan tarkoituksenmukaisesti ja tehokkaasti. Samoin on tähdennettävä, että EU: n ympäristöä koskevaa säännöstöä on painotettava enemmän, ja tulevien jäsenmaiden sopeutumisjaksoa on lyhennettävä entisestään. Kaiken kaikkiaan on kuitenkin ilmaistava suurta tyytyväisyyttä sekä parlamentin mietintöä että komission Agenda 2000 -tiedonantoa kohtaan.

Souchet
) Olennaisen tärkeän kysymyksen eli laajentumisen suojissa, ja koska komissio ei halunnut käsitellä asiaa, se pidättäytyi käsittelemästä ainoaa järkevää lähestymistapaa eli eriytyvän integraation Eurooppaa, joten laajentumisen todellisena rahoittajana toimii komission ehdotusten mukaan viidentoista jäsenvaltion Euroopan unionin maatalous.
Agenda 2000 -tiedonannossaan, jota yleisesti kutsutaan " Santerin paketiksi" , komissio myöntää puhtaasti ja yksinkertaisesti lähtökohdakseen eurooppalaisen maatalousmallin määritelmän, joka on riippumaton sekä amerikkalaisesta että Cairns-ryhmän valtioiden mallista.
Komissio käyttää joitakin juonia koettaen epäsuoraan ja mahdollisimman pehmeästi toteuttaa YMP: n täydellisen uudistuksen jo ennen kuin WTO: n neuvottelujen seuraava kierros alkaa vuonna 1999.
Mitä nämä juonet ovat?
Ensinnäkin komissio esittää tulevalle YMP: lle kuusi tavoitetta, joita on mahdotonta olla hyväksymättä. Valitettavasti siirryttäessä periaatteista keinoihin havaitaan, että komission ehdottamat keinot ovat sen itse asettamien periaatteiden vastaisia. Siten komissio, joka väittää suosivansa ympäristöystävällistä maataloutta, haluaa alentaa naudanlihan hintaa ja " unohtaa" korvata ruohoravintoa nauttivan emolehmätuotannon.
Lisäksi komissio väittää korvaavansa vuosille 2000-2006 esittämänsä hinnanalennukset, mutta tutkimuksemme osoittavat, että todellisuudessa korvaavat tuet eivät läheskään kykene tasapainottamaan suunniteltua hintojen laskua. Jotkut maatalouden alat menettävät jopa 50 % tuloistaan ja yleisesti ottaen Euroopan maatalous menettää noin 20, 5 miljardia ecua eli yli 20 % vuoden 1996 nettoarvonlisäyksestään.
Tämä tulojenmenetys on vaarassa tuhota maatilat, joita tämä merkittävä ja jopa julma tulojen väheneminen koskee. Lisäksi komissio ehdottaa salakavalalla tavalla ylärajaa maatilatuille. Euroopan maanviljelijöiden on siis turvauduttava oikeudellisiin metkuihin voidakseen edelleen elää työllään, tai ennemminkin, voidakseen selviytyä hengissä. Me esitämme omasta puolestamme yksinkertaisen kysymyksen: miksi ei ylärajaa asetettaisi pikemminkin työntekijäkohtaisesti, jotta ainoastaan todelliset maanviljelijät voisivat hyötyä eurooppalaisista tuista ja kehittää maatalouden ja maaseudun työllisyyttä? Miksi komissio ei ole tarkastellut tätä vaihtoehtoa?
Lopuksi toivomme todellista maatalouspolitiikkaa eli politiikkaa, jossa tuotteet ovat suoraan sidoksissa tuotantoalueeseensa, emmekä sellaista maataloutta, joka tuottaa missä tahansa ja mahdollisimman edullisesti pelkkiä raaka-aineita, joiden hinnat riippuvat yksinomaan maailmanmarkkinoista ja joiden tuotanto on kohtalokkaasti vaarassa siirtyä tietyille alueille. Aluesidonnaisuus ja yhteisön etuuskohtelu ovat eurooppalaisen maatalousmallin kaksi peruspiirrettä.

Striby
Päätöslauselman, jota juuri käsittelimme, olisi pitänyt olla parlamentillemme tilaisuus suunnata voimakas ja selkeä viesti Keski- ja Itä-Euroopan yhteistyökumppaneillemme.
Nyt olemme kuitenkin suunnanneet heille sekavan, oikeudellispoliittista sekasotkua sisältävän tekstin, jonka avulla, ja tämä taitaakin olla tekstin ainoa hyvä puoli, he voivat saada yleiskatsauksen siitä, millaiseksi Euroopan unioni on muodostunut. Se on ylisuureksi paisunut, kykenemätön ylikansallinen kokonaisuus, jolla ei ole enää voimia toteuttaa jäsenvaltioiltaan huijaamiaan etuoikeuksia ja joka sortuu pikkumaisiin ja hyödyttömiin lainopillisiin iloihin.
KIE-maat haluavat liittyä Euroopan unioniin juuri sen vuoksi, että niille tämä liittyminen merkitsee viidenkymmenen vuoden kommunistivallan lopullista päättymistä. Se merkitsee niille myös pääsyä nauttimaan alueen vauraudesta sekä rajattomista rahoitusmahdollisuuksista, joiden avulla ne voivat toteuttaa rakenteellisia uudistuksiaan.
Halutessaan laajaa keskustelua ja väestön täysipainoista osallistumista laajentumiskehitykseen, kuten juuri hyväksymässämme päätöslauselmassa muistutetaan, komissio ja parlamentti ottavat riskin, ainakin jos propaganda korvaa tiedon. Vaarana on, että ehdokasmaiden väestöt havaitsevat Euroopan unionin toiminnan todelliset kasvot.
Jos yhteisön neuvotteluja käydään tyyliin " se mikä on minun, on minun ja se, mikä on teidän, siitä neuvotellaan" , on olemassa vaara, että ehdokasmaita muistutetaan niiden tuskallisista muistoista. Ovatko ehdokkaat ymmärtäneet, että niiden on suostuttava delegoimaan osa suvereniteettiaan? Ovatko ne ymmärtäneet sen institutionaalisen uudistuksen luonteen, joka on niin tärkeä Euroopan parlamentille? Ovatko ne ymmärtäneet, että niiden on etukäteen ja keskusteluitta hyväksyttävä sen federalistinen luonne? Pelkäänpä, että eivät.
Näissä olosuhteissa laajentuminen, johon meitä valmistellaan, on huiputusta.
Colom I Navalin mietintö (A4-331/97)
Berthu
Komission Agenda 2000 -ohjelmassa esittelemällä skenaariolla rahoitusnäkymistä on ainakin se etu, että se osoittaa tasapainon saavuttamisen muuttumattomalla politiikalla tietyn ajan kuluessa olevan mahdotonta. Mielestämme tässä on itse asiassa kaksi suurta ristiriitaa. Ensimmäinen koskee yhtenäisvaluuttaa. Meille sanotaan, että on ehdottoman välttämätöntä säilyttää jäsenvaltioiden maksuosuuksien ylärajana 1, 27 % BKTL: stä, jotta ei haitata valtioiden ponnisteluja niiden pyrkiessä täyttämään lähentymisperusteet. Kuten hyvin tiedämme, yhtenäisvaluutta ei kuitenkaan toimi nykytilanteessa ilman vaurauden jakamista laajalti uudelleen Euroopassa, eli ilman nykyistä korkeampia maksuja jäsenvaltioilta. Tiivistäkäämme tämä. Euron menestys edellyttää samanaikaisesti sekä ylärajan asettamista yhteisömaksuille vajeiden peittämiseksi että korotettuja yhteisömaksuja järjestelmän sujuvuuden takaamiseksi. Mistä löytyy ratkaisu? Meidän mielestämme ratkaisu on euron lykkääminen.
Toinen ristiriita koskee laajentumista. Agenda 2000: ssa meille on esitetty laajentumisnäkymä, jossa uudet tulokkaat saavuttavat melko nopeasti sellaisen taloudellisen ja poliittisen yhdentymisen tason, että ne voivat osallistua samalta lähtöviivalta saumattoman Euroopan unionin mekanismeihin. Tämän esityksen tukemiseksi komission on pakko esittää melko epärealistisia kasvuoletuksia sekä vähentää maatalouspolitiikalle myönnettyjä etuja ja rakenteellisia toimia unionin viidentoista nykyisen jäsenvaltion kustannuksella, jotta Itä-Euroopan maille voidaan antaa enemmän tukea. Tehtävä osoittautuu kuitenkin mahdottomaksi. Komissio ei onnistu saamaan kuin 76 tukimiljardia kahdeksassa vuodessa, kun vertailun vuoksi Saksa puolestaan tarvitsi 3 400 miljardia vastaavaan ponnistukseen maansa itäisen osan osavaltioille. Tästä johtuen Itä-Euroopan maiden yhdentymismalli ja niiden kehittäminen tukien avulla, kuten Agenda 2000: ssa esitetään, törmää varojemme rajallisuuteen. Ainoa ratkaisu on jälleen kerran kyseenalaistaa tämä malli, kuten yksityiskohtaisesti esitän Oostlanderin mietintöä koskevassa äänestysselityksessäni.

Pinel
Arvoisa rouva puhemies, Agenda 2000: n kunnianhimoisena tavoitteena on muotoilla uudelleen Euroopan rakennepolitiikan kasvot. Vaikka olemme samaa mieltä tavoitteiden keskittämisperiaatteesta, olemme sitä vastoin hyvin huolestuneita tästä tavoite II -hankkeesta eli tästä uudesta mallista, jonka komissio esittää.
Mitä näemme tässä asiassa? Suuren padan, jossa on sekaisin kaupunkeja, teollisuusalueita sekä maaseutu- ja merialueita koskevia kysymyksiä. Onko Euroopan unionin oltava mukana kaikkialla, puututtava kaikkeen ja lopulta uuvuttava moralisoinnin ja kansankiihotuksen taakan alle, juuri kun esitämme oikeutetusti kysymyksen tavasta, jolla näitä tukia voisi keskittää. Kyseessä on kaksi huomattavan ristiriitaista lähestymistapaa. Lisäksi on syytä pelätä, että maaseudun kehitys on tämän huonosti sulavan aterian suurin uhri. Vaikka olemmekin vaarassa toistaa itseämme, vakuutamme jälleen, että haluaisimme mielellämme nähdä tässä uudessa tavoite II: ssa ainakin yhden erityisen ja itsenäisen alatavoitteen nimeltä " maaseutualueet" ja toisen nimeltä " merialueet" , joka maaseutupolitiikan osalta olisi ohjelmoitu kestoltaan samalla tavoin kuin YMP.
Ryhmämme mielestä Euroopan unionin tuet on suunnattava ensisijaisesti väestökatoa poteville alueille ennemmin kuin sellaisille alueille, joita on jo pidemmän tai lyhyemmän ajan vaivannut ylikansoittuminen. Jos halutaan todella lähteä kunnianhimoiselle poliittiselle tielle työllisyys- ja ympäristöasioissa, on ennen kaikkea tarpeen luoda uudenlainen tasapaino alueiden välille. Koska emme tällä hetkellä löydä odotuksiamme tyydyttävää vastausta Agenda 2000: n ehdotuksista, meidän on vahvistettava sen nykyinen sisältö.

Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Mietinnön 13 kohdassa sanotaan, että unionin rahoitus ei nykyisessä tilanteessa tunnu olevan sopiva " varmistamaan Euroopan verotaakan oikeudenmukaista jakaantumista" . Meillä ei tietenkään ole mitään oikeudenmukaista verotaakkaa vastaan, mutta kysymys on siitä, kuinka tämä aivan konkreettisesti toteutetaan. Meidän kantamme on ensiksikin, että " katoksi" vakiinnutetaan 1, 27 % BKTL: stä ja toiseksi, että Ruotsin netto-osuus ei missään tapauksessa saa kasvaa. Tätä kysymystä koskevat konkreettiset ehdotukset ovat tietenkin aina tervetulleita. Meidän lähtökohtamme on toki itsestään selvä: Ruotsin, joka on Euroopan unionin suurin nettomaksaja asukaslukuun suhteutettuna, ei tulevaisuudessa tule maksaa suurempaa jäsenmaksua.
Emme myöskään kannata mietinnön 18 kohtaa, joka koskee käyttämättä jääneiden varojen sijoittamista erityiseen varaukseen. Mielestämme käyttämättä jääneet varat pitää ehdottomasti palauttaa jäsenvaltioille.

Capucho
Sosiaalidemokraattisen puolueen jäsenet äänestävät Colom I Navalin mietinnön puolesta, koska siinä esitetään poliittisesti tasapainoinen ja teknisesti oikea näkemys Agenda 2000: sta.
Yhteisön talousarvion omien varojen enimmäismäärän vahvistaminen jo alkuvaiheessa 1, 27 %: iin BKTL: sta kaudelle 2000-2006 ei itse asiassa ole realistista. Siinä ei oteta huomioon Euroopan unioniin liittyvien uusien jäsenvaltioiden määrää, niiden liittymisen ajankohtaa, unionin sisä- ja ulkopolitiikkojen - erityisesti YMP: n - uudistuksen merkitystä ja laajuutta tai Euroopan BKT: n kasvuvauhtia.
Kuten esittelijä sanoo, komission ennusteet perustuvat äärimmäisen hatarille oletuksille, koska kukaan ei pysty ennustamaan, mitä vaikutuksia on todellisuudessa euron käyttöönotolla, Maailman kauppajärjestön piirissä käytävällä uudella neuvottelukierroksella - erityisesti maatalouden osalta - ja yleisemmin ottaen nopeutuvalla teknologisella kehityksellä talouden globaalistumisen yhteydessä.
Mietinnössä pyritään löytämään rahoitusnäkymien tarkistamiseksi - sekä tulo- että menopuolella - joustavia mekanismeja, joita voidaan tarvita laajentumisen toteuttamiseksi siten, että se ei vaaranna nykyisiä, erityisesti taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen liittyviä politiikkoja.
Sosiaalidemokraattinen puolue ei voi hyväksyä komission asiakirjassa - Agenda 2000: ssa - edellä mainitun epävarmuuden ohella sitä, että uusien maiden liittymisestä aiheutuva taakka sälytetään niiden unionin jäsenvaltioiden harteille, joilla on heikoimmat kehitysedellytykset.
Me kannatamme laajentumista, mutta me emme hyväksy sitä, että se rahoitetaan pääasiassa niillä määrärahoilla, jotka on tällä hetkellä osoitettu rakennerahastoille.

Cushnahan
Kun komissio esitti Agenda 2000: n, se ilmaisi pyrkimyksensä tarjota selkeä ja yhdenmukainen näkymä Euroopan unionille uudelle vuosituhannelle siirryttäessä. Jotta voidaan arvioida, voidaanko nämä odotukset täyttää vai ei, on tärkeää esittää syvällisiä kysymyksiä ehdotetuista rahoitusnäkymistä. Kun pyritään säilyttämään tavoite eli 1, 27 % BKTL: stä, on syytä epäillä, riittävätkö komission ehdotukset vastaamaan sen Agenda 2000 -asiakirjassa esittämiin mittaviin haasteisiin.
Laajentumisella on huomattavia rahoitukseen liittyviä seuraamuksia. Tarjoavatko rahoitusnäkymät riittävät varat laajentumisen toteuttamiseksi? Kun on ehdotettu myös yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen perinpohjaisia uudistuksia, myönnämmekö me riittävän rahoituksen tärkeimmille politiikoille? Mitä seuraamuksia lisäksi on EU: n talousarviolle siitä, jos Saksa, Alankomaat ja Ruotsi onnistuvat leikkaamaan rahoitusosuuttaan talousarviosta? Nämä kaikki ovat avainkysymyksiä, joihin on vastattava.
Irlantilaisten näkökulmasta ponnistelen todella kovasti, jotta rakennerahastoille myönnettävä rahoitus ei pääty äkillisesti, kuten komissio onkin luvannut. Koska maamme tavoitteen 1 status väistämättä päättyy, on ehdottoman tärkeää, että on olemassa status " tavoite 1 siirtymäkaudella" . Koska maatalous on tärkeä Irlannin taloudelle, on lisäksi välttämätöntä, että yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksessa ehdotettuihin korvaustoimenpiteisiin on riittävät varat.
Vaikka olenkin esittänyt nämä rahoitusnäkymiä koskevat kysymykset, kannatan täysin laajentumista ja uskon vakaasti siihen, ettei noudattamamme menetelmä saisi perustua pessimismiin tai itsekkäisiin kansallisiin etuihin. Mitkä laajentumisen kustannukset sitten ovatkin, meidän on tunnustettava EU: n markkinoille tulevista miljoonista uusista kuluttajista koituvat edut. Lisäksi Keski- ja Itä-Euroopan taloudellisella ja poliittisella vakauttamisella on myönteinen vaikutus Euroopan unionin talouteen.
Laajentumisesta on paljon enemmän etuja kuin haittoja sekä filosofisesta että taloudellisesta näkökulmasta, ja näistä syistä meidän olisi innokkaasti kannatettava sitä.

Gahrton, Holm ja Schörling
Olemme jättäneet äänestämättä mietintöä koskevassa äänestyksessä, toisaalta siksi, että emme halua avata EU: n kokonaisbudjettia lisäkasvulle, ja toisaalta periaatteellisista syistä ja myös siksi, että pelkäämme, että uudet EU: lle maksettavat varat - vaikka ne onkin tarkoitettu Itä- ja Keski-Euroopan maiden tukemiseen - otetaan jäsenvaltioiden kehitysapuvaroista.

Kirsten Jensen ja Sindal
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet "Agenda 2000 - Euroopan unionin tuleva rahoitusjärjestelmä" -mietinnön puolesta. Olemme samaa mieltä siitä, että järkevä laajentuminen edellyttää yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennepolitiikan uudistamista. Agenda 2000: ta käsittelevä mietintö on kuitenkin ongelmallinen muutaman kohdan osalta. Tämän vuoksi on ollut välttämätöntä äänestää muutamaa kohtaa vastaan. Mielestämme on erittäin valitettavaa, että Euroopan parlamentti haluaa jarruttaa laajentumista vaatimalla, että kaikki institutionaaliset uudistukset on tehtävä ennen laajentumisen aloittamista.
Lisäksi suhtaudumme epäillen komission ehdotukseen varojen jakamisesta laajentumisprosessin ensimmäisen ja toisen kierroksen jäsenmaiden kesken. Mielestämme se on toisen neuvottelukierroksen maille valitettava poliittinen signaali siitä, että ne saavat vain noin kolmasosan varatuista varoista. Asian perustelemme sillä, että näistä maista tuntuu siltä, että mahdollisuudet lähitulevaisuuden jäsenyyteen pienenevät merkittävästi. On tärkeää, että näitä maita kannustetaan jatkuvasti valmistautumaan Euroopan unionin tulevaan jäsenyyteen.

Lindqvist
Mietinnössä mennään pitemmälle kuin komission ehdotuksessa jäsenmaksujen ylärajojen osalta, ja siinä voidaan kuvitella maksuja, jotka voisivat jopa ylittää 1, 27 % BKTL: stä. Siinä harkitaan myös vaihtoehtoisia rahoitustapoja eli uusia tapoja hankkia EU-varoja. Valiokunta mainitsee suoremman linkin veronmaksajien ja EU-elinten välille - selvemmän EU-veron. Sellainen unionin laajentaminen olisi menemistä väärään suuntaan. Siksi olen äänestänyt mietintöä vastaan.

Porto
Ryhmäni äänestysselitys on hyvin selkeä sikäli, että me kannatamme kollega Colom I Navalin mietintöä, jossa ei hyväksytä omien varojen "koskematonta" enimmäismäärää - 1, 27 %: a BKTL: sta - yhteisön talousarviossa, koska ei ole olemassa luotettavaa arviota siitä, mitä tarpeita meidän on tyydytettävä tässä historiallisessa kehitysvaiheessa, ja koska kustannukset hoidetaan ainoastaan pääluokan 2 kustannuksella eli puuttumalla ainoastaan rakennerahastojen nykyisiin määrärahoihin huolimatta siitä, että joillakin alueilla - esimerkiksi Portugalissa - on edelleen valtavia puutteita ja niiden BKT henkilöä kohden on alle puolet yhteisön keskiarvosta.
Rakennepolitiikkojen uhraaminen merkitsisi kaiken lisäksi sitä, että me uhraisimme erittäin hyvin toimivat politiikat siinä vaiheessa, kun markkinoiden laajentuminen voisi lopultakin hyödyttää koko yhteisöä.
Yhteisestä maatalouspolitiikasta ei valitettavasti voida sanoa samaa johtuen siinä esiintyvistä vääristymistä ja eriarvoisuudesta, joita Agenda 2000 vielä lisäisi entisestään.
Lopuksi totean, että vaikka kannatan mietintöön sisältyviä pohdintoja, esittelijä olisi mielestäni voinut mennä pidemmälle korostamalla Maastrichtin sopimuksen ja Agenda 2000: n myönteistä asennetta sen suhteen, että taantumuksellisesta omien varojen järjestelmästä päästäisiin eroon ja siirryttäisiin "täysin BKT-osuuksiin perustuvaan järjestelmään" .

Rovsing
Kreikan, Espanjan ja Portugalin yhteisöön hyväksymisestä ja Saksojen yhdistymisestä saadut kokemukset ovat osoittaneet, että liittymiset ovat ongelmallisia ja voivat vaatia suurempia taloudellisia uhrauksia, kuin alkuun osataan arvioida. Mietinnössä myönnetään nämä vaikeudet ja budjettivaliokunta varoittaa komissiota tekemästä liian optimistisia arvioita omien varojen nykyisestä enimmäismäärästä, joka on 1, 27 % BKTL: stä. Tämän lisäksi mietinnössä huomautetaan, että ajankohta on sopiva analyysin suorittamiselle ja ehkä unionin rahoitustavan muutokselle. Näistä näkökohdista olen valiokunnan kanssa pitkälti samaa mieltä. On liian aikaista lyödä lukkoon sitä, että omien varojen ylärajaan ei voida koskea, kun ollaan ottamassa 100 miljoonaa uutta EU-kansalaista, jotka lisäävät BKTL: ää yhteensä vain 5 %. Mutta velvollisuutemme ja oman etumme mukaista on ottaa uudet maat mukaan mahdollisimman nopeasti. Se voi olla kalliimpaa, kuin komissio olettaa, mutta hartiamme ovat tarpeeksi leveät tämän taakan kantamiseen. Tuen sen vuoksi mielelläni mietintöä kokonaisuudessaan.

EMUn kolmas vaihe
Puhemies
Seuraavana on esityslistalla herra Gasòliba I Böhmin talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan nimissä laatima mietintö (A4-0378/97) talouspolitiikan koordinoinnista EMU: n kolmannessa vaiheessa: yhteinen perusta ja tuleva menettely (II/523/97 - C4-0547/97).

Gasòliba I Böhm
Arvoisa rouva puhemies, hyvät jäsenet, talouspolitiikan koordinointia EMUn kolmannessa vaiheessa eli toisin sanoen euron perustan luomista koskeva mietintö, joka minun on kunnia esitellä, on kiistattoman tärkeä juuri nyt, koska se määrittelee Euroopan parlamentin kannan siitä uudesta ulottuvuudesta, jonka Euroopan talous saavuttaa talous- ja rahaliiton ja euron myötä. Tämä uudenlainen tilanne merkitsee erittäin tärkeää laadullista muutosta, kun syvennetään ja luodaan taloudellista ja rahapoliittista ulottuvuutta, jolloin edellytetään todellista talous- ja rahapolitiikkaa EMUn tasolla.
Ehdottamamme suuntaviivat ovat paljon rajoitetumpia kuin ne, jotka vastaisivat täydellisempää ja viimeistellympää teoreettista mallia. Emme kuitenkaan ehdota tässä ihanteellisia vaan mahdollisia vaihtoehtoja, joiden pohjana ovat perustamissopimusten päätökset, asetukset 1466/97 ja 1467/97 talous- ja rahapolitiikkojen valvonnasta ja yhteensovittamisesta ja liiallisista alijäämistä, samoin kuin vakaussopimus, johon on lisätty sosiaaliasiain valiokunnan suositus Amsterdamin sopimuksen päätösten huomioon ottamisesta ja sisällyttämisestä, ja työllisyyttä käsittelevän Luxemburgissa pidetyn Eurooppa-neuvoston ylimääräisen huippukokouksen johtopäätökset.
Tässä mietinnössä on kolme pääperiaatetta. Ensimmäinen pääperiaate - olennainen Euroopan unionin yhteenkuuluvuudelle ja vakaudelle - on jäsenvaltioiden politiikkojen entistä suurempi yhteensovittaminen. Toisessa pääperiaatteessa ehdotetaan, että tämä yhteensovittaminen toteutettaisiin kolmella tavalla: vahvistamalla Euroopan unionin tasolla johdonmukaista ja tehokasta talouspolitiikkaa, takaamalla poliittinen keskustelu erilaisista taloudellisista valinnoista ja parantamalla päätöksentekomenettelyä, sen tehokkuutta ja avoimuutta. Kolmannessa pääperiaatteessa muistutetaan, että jäsenvaltioiden tulisi osallistua talouspolitiikkojensa monenkeskiseen valvontaan ja suurempaan yhteensovittamiseen edellä mainitun asetuksen N: o 1466/97 mukaisesti.
Ensimmäisen periaatteen osalta on selvää, että on tapahtunut tehokas taloudellinen konvergenssi, joka johtaa EMUn syntymiseen laajalle ja vakaalle perustalle. Tätä tilannetta on vahvistettava laatimalla tasapainotetut talouspoliittiset suuntaviivat, joiden myötä taloudellinen ulottuvuus olisi koherentti rahapoliittisen ulottuvuuden kanssa niin, että otetaan huomioon sellaisiin välineisiin perustuvat taloudelliset ja rahalliset tavoitteet, jotka takaisivat työllisyyden ja kehityksen valuutan vakauden ja maksukyvyn avulla.
Komissiota kehotetaan osallistumaan niiden mahdollisten kielteisten vaikutusten tutkimiseen, joita voi aiheutua tietyissä jäsenvaltioissa vallitsevista ei-toivotuista olosuhteista samoin kuin EMUun liittyvissä maissa tapahtuvien epäsymmetristen shokkien seurauksista.
On tärkeää vahvistaa työmarkkinapuolten yksimielisyyttä ja demokraattista valvontaa, minkä takia ehdotetaan Maastrichtin sopimuksen työmarkkinaosapuolten vuoropuhelua Euroopan tasolla koskevan 118 artiklan soveltamista ja sellaisen vuosittaisen konferenssin luomista, joka käsittäisi taloudelliset ja sosiaaliset toimijat, ja muistutetaan kollegamme Fourçansin laatimassa, parlamentin hyväksymässä mietinnössä esitetystä Euroopan parlamentin taloudellisten neuvonantajien komitean perustamisesta.
Kaikki ehdotukset menettelyn avoimuuden ja komission ja parlamentin osuuden varmistamiseksi perustamissopimuksen 103, 104 c ja 109 c artiklan samoin kuin sekundaarilainsäädäntöä koskevan 103 artiklan 5 kohdan mukaan ovat tärkeitä.
Lopuksi, rouva puhemies, haluaisin kiinnittää huomiota tarkistukseen 5, jonka olen esittänyt ryhmäni puolesta, ja herra Donnellyn sosiaalidemokraattisen ryhmän puolesta esittämään tarkistukseen 4, jotka koskevat sellaisen neuvoston tai ryhmän, niin sanotun euroneuvoston, mahdollista perustamista, jonka muodostavat ne jäsenvaltiot, jotka liittyvät EMUun jatkaakseen ja soveltaakseen vakaussopimusta.
Kun otetaan huomioon tällaisen hankkeen merkitys ja laajuus, mikäli se siis toteutuisi, minusta on aivan välttämätöntä, ja toivon sen käyvän ilmi esittämästämme tarkistuksesta, että Euroopan komission mukaantulo siihen varmistuisi ja että sen tiukasti hallitusten välinen luonne katoaisi, minkä takia ehdotan tarkistukseni ja sosiaalidemokraattien tarkistuksen viimeisen osan hyväksymistä.
Rouva puhemies, hyvät läsnäolijat, asiat, joita olemme käsitelleet tässä mietinnössä - jonka talousasioita käsittelevä valiokunta yksimielisesti hyväksyi - ovat esillä seuraavassa Eurooppa-neuvostossa Luxemburgissa. On tärkeää, että tämä mietintö hyväksytään ja että neuvosto ottaisi paremmin huomioon ehdotuksemme taatakseen unionin toimielinten - komission ja parlamentin - paremman osallistumisen ja varmistaakseen talous- ja rahapolitiikan uuden ulottuvuuden, demokraattisen valvonnan ja työmarkkinaosapuolten vuoropuhelun vahvistamisen ja menettelyjen parantamisen ja avoimuuden.

Donnelly
Arvoisa puhemies, sosiaalidemokraattinen ryhmä suhtautuu lämpimästi herra Gasóliban mietintöön. Se on erittäin odotettu ja hyvin tärkeä mietintö. Me puhumme nykyään enimmäkseen rahaliitosta. Tämän mietinnön myötä voimme kehottaa komissiota ja neuvostoa tekemään siitä todellisen talous- ja rahaliiton. Euroopan unionin sisällä tarvitaan tietysti vahvistettua talouspolitiikkojen yhteensovittamista nyt, kun EMUn käynnistymiseen on enää kolmetoista kuukautta.
Haluan ottaa esille muutaman asian herra Gasóliban erinomaisesta mietinnöstä. Ensimmäinen koskee euroneuvostoa. Haluaisin tehdä hyvin selväksi sen, että sosiaalidemokraattinen ryhmä kannattaa ja on aina kannattanut vahvistettua euroneuvostoa, jotta Euroopan unionin sisällä päästäisiin talouspolitiikkojen suurempaan yhteensovittamiseen. Minun on kuitenkin sanottava, että monet meistä ovat nyt kauhistuneita siitä, että joidenkin jäsenvaltioiden mielestä euroneuvoston pitäisi itse asiassa olla ainoastaan epävirallinen hallitusten välinen neuvosto, jossa eivät olisi mukana tietyt Euroopan unionin jäsenvaltiot eikä myöskään komissio tai Euroopan parlamentti valvojan ominaisuudessa.
Parlamentti ei ole koskaan tukenut eikä koskaan aiokaan tukea sellaista elintä - kutsutaan sitä sitten vakausneuvostoksi tai miksi tahansa - joka on Euroopan unionin perustamissopimusten ulkopuolella. Me haluamme sellaisen euroneuvoston, joka lujittaa Euroopan unionin talouspolitiikkojen yhteensovittamista, mutta, taivaan tähden, pyydämme neuvostoa varmistamaan sen, että kyseessä on pitkän aikavälin euroneuvosto, joka pystyy ohjaamaan Euroopan taloudellista kehitystä. Sen on oltava avoin ja tilivelvollinen parlamentille, ja komission on oltava mukana siinä. Euroopan unionin kansalaiset suhtautuisivat kaikkeen muuhun hyvin epäilevästi.
Haluaisin seuraavaksi käsitellä laajoja talouspoliittisia suuntaviivoja ja osoittaa sanani erityisesti komissaarille ja komission edustajille. Laajat talouspoliittiset suuntaviivat ovat se väline, jonka avulla voimme taata talouspolitiikkojen suuremman yhteensovittamisen. Euroopan parlamentti haluaa todella tehdä yhteistyötä komission kanssa parina seuraavana kuukautena laajojen talouspoliittisten suuntaviivojen uudistamiseksi, Euroopan unionin vuosittaisen taloudellisen kertomuksen uudistamiseksi niin, että se merkitsee jotain unionin kansalaisille. Sen pitää olla kirjoitettu siten, että ihmiset ymmärtävät sitä ja sillä on merkitystä reaalitaloudelle. Se tarkoittaa sitä, että sen on tarkasteltava sellaisia asioita kuin työllisyys. Me haluamme, että laajoja talouspoliittisia suuntaviivoja ja työllisyyspoliittisia suuntaviivoja, joista tulee merkittävä osa suunnitelmaamme Euroopan unionin sisällä, samanaikaistetaan. Pyytäisin komissaari Wulf-Mathiesia takaamaan, että voimme seuraavien muutaman viikon aikana pyrkiä yhdessä uudistamaan sitä tapaa, jolla nämä kertomukset laaditaan, jotta niillä olisi merkitystä tulevaisuuden kannalta.
Haluaisin myös käsitellä kansallisten parlamenttien osallistumista tähän menettelyyn. Euroopan parlamentti olisi typerä, mikäli se uskoisi olevansa kaiken tiedon ja demokraattisen avoimuuden alkulähde tässä menettelyssä. Kansalliset parlamentit laativat kansalliset talousarvionsa, ja meidän on varmistettava, että Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit tekevät yhteistyötä, kun etenemme kohti talouspolitiikkojen suurempaa yhteensovittamista. Tämän parlamentin haasteena on luoda sellainen yhteistyöjärjestelmä kansallisten parlamenttien ja Euroopan parlamentin välillä, jossa kaikki demokraattiset toimielimet pyrkisivät takaamaan talous- ja rahaliiton onnistumisen. Kansallisilla parlamenteilla on tärkeä asema. Toivomme, että keksimme ensi vuonna keinoja siihen, miten suhdettamme kansallisiin parlamentteihin voi lujittaa. Herra Gasóliba mainitsi epäsymmetriset sokit. Olemme jättäneet tämän kysymyksen suurelta osin huomiotta. Komissio ja neuvostokin ovat jättäneet sen huomiotta. Meidän täytyy varautua ja valmistautua siihen, että jossain vaiheessa Euroopan taloudessa voi ilmetä jonkinlaisia epäsymmetrisiä sokkeja. Millaisten mekanismien avulla voimme käsitellä tätä mahdollista ongelmaa tulevaisuudessa? Herra Gasóliban mietinnössä komissiota pyydetään antamaan pikaisesti kertomus, jossa tutkitaan sitä, miten voimme alkaa käsitellä tätä mahdollista ongelmaa, joka saattaa ilmetä joskus tulevaisuudessa.
Viimeinen asia koskee parlamentin suhtautumista teknisiin neuvoihin. Yhdysvaltojen kongressissa on elin nimeltä Congressional Budgets Office. Se on osittain itsenäinen virasto, joka voi tarkastella hallinnon esittämiä talousarviomalleja ja talouspolitiikkaa ja neuvoa, mihin toimiin kongressin olisi ryhdyttävä tai millaisia neuvoja kongressin olisi annettava hallinnolle. Euroopan parlamentin olisi aika saada oma parlamentaarinen budjettivirastonsa, joka voi tarkastella Euroopan unionin harjoittamia makrotaloudellisia toimia ja antaa varteenotettavaa tietoa komissiolle niin, että komissio ja neuvosto ottaisivat meidän mielipiteemme kunnolla huomioon.

Herman
Arvoisa rouva puhemies, hyvät kollegat, me vuorostamme tuemme Gasòliba I Böhmin mietinnön yleisiä suuntaviivoja. Me olemme itse asiassa täysin samaa mieltä siitä, että on tarpeen, kuten on usein todettu, sovittaa talouspolitiikat paremmin yhteen rahaliiton toteuduttua.
Eurocontrol-ongelman osalta olen samaa mieltä herra Donnellyn kanssa siitä, että tämän elimen on oltava yhteisön elin eli sellainen elin, jonka toimiin komissio ja lausuntomenettelyin myös parlamentti voivat puuttua. Jos tässä on kuitenkin ratkaistava arkaluonteinen ongelma siitä, kuka tämän neuvoston sisällä tekee päätöksiä, on tunnustettava se tosiasia, että samalla kertaa ei voi olla sekä ulkona että sisällä, kuten tällä hetkellä vaikuttaa olevan. Muistutan Ecofin-neuvoston viimeisimmän kokouksen jumiutuneen kahdeksaksi tunniksi tähän keskusteluun, sillä jotkut maat ovat päättäneet - joista osa Ruotsin tavoin ilman oikeutusta - olla osallistumatta rahaliittoon, mutta nyt ne syyttävät muita siitä, että ne haluavat jakaa Euroopan pyrkiessään luomaan keskenään välineet tämän rahaliiton johtamiseen. Nämä ovat sietämättömiä asioita, tai joita ei voida hyväksyä. Tämä todistaa, että on kuitenkin olemassa vaara, että Euroopan unionissa on osallisina maita, jotka eivät ole samaa mieltä sen tavoitteista ja menetelmistä. Tässä oli aivan käytännönläheinen kuvaus näistä ristiriidoista. Herra Donnelly on mielestäni oikeassa sanoessaan, ettei tämä järjestely voi olla täysin epävirallinen ja hallitustenvälinen, ja tämä on siis vastaus Ecofin-neuvostossa käytyyn keskusteluun. Sen sijaan en tue niitä, jotka sanovat, että kaikkien on osallistuttava tämän Ecofin-neuvoston kokouksiin, kun siellä päätetään rahaliittoa koskevista ongelmista.
Mitä tulee suhteisiin kansallisten parlamenttien kanssa, olen eri mieltä herra Donnellyn äsken esittämän kanssa. Vaikka hyväksyn sen, että kansalliset parlamentit keskustelevat hallitustensa kanssa näistä ongelmista ja valvovat, että hallitusten ministerineuvostoissa hyväksymistä ehdotuksista keskustellaan laajasti, demokraattisesti ja avoimesti, en kuitenkaan haluaisi valtuuksissa ilmenevän sekaannusta. Sen jälkeen, kun on olemassa itsenäinen eurooppalainen raha-asioista päättävä elin, jota johtaa riippumaton keskuspankki, se ei ole selitysvelvollinen kuin Euroopan kansalle, eli ei siis kansallisille parlamenteille. Keskuspankin jäsenten, keskuspankin pääjohtajan ja hallituksen on tehtävä tiliä juuri tämän parlamentin edessä. Jos on varmistettava, että politiikat hyväksytään myös jäsenvaltioissa, on ongelmat ratkaistava kansallisten parlamenttien ja hallitusten tasolla. Keskuspankin pääjohtajaa ei kuitenkaan pidä vaatia antamaan selvityksiä kansallisten parlamenttien edessä, kuten joissakin maissa on esitetty. Silloinhan tämän onnettoman olisi laajentumisen jälkeen kierrettävä 25 pääkaupungissa, mikä olisi naurettavaa ja mahdotonta.
Lopuksi haluaisin todeta yleisten taloudellisten suuntaviivojen osalta, rouva puhemies, Luxemburgin huippukokouksen jälkeen olevan tietysti selvää, että yleiseen talouspolitiikkaan on liitettävä työttömyyden tai työllisyyden ulottuvuus. Kaikki ovat yhtä mieltä tästä. Tässä kohden ei pidä jälleen kerran sekoittaa kaikkea ja sulloa kaikkea samaan koriin. Työllisyyspolitiikat on sovitettava yhteen talouspolitiikkojen kanssa. Ne eivät sekoitu toisiinsa. Ne eivät saa estää eivätkä hyökätä keskuspankin itsenäisyyttä vastaan.

Gallagher
Arvoisa rouva puhemies, on selvää, että sisämarkkinat saavat uuden ulottuvuuden talousja rahaliiton sekä euron myötä. Euroopan unionin pitäisi viimeinkin saada todellinen ulottuvuus. Tämä uusi tilanne, ja me olemme yhtä mieltä esittelijän kanssa, edellyttää todellista demokraattista valvontaa ja parlamentin merkittävää asemaa.
Talouspolitiikan välineiden osalta on suositeltavaa määritellä suuntaa-antavat tavoitteet, vähitellen yhdistettävä sisämarkkinoihin liittyvät yhteisön talouspolitiikat ja otettava Luxemburgin ylimääräisen työllisyyttä käsittelevän huippukokouksen jälkeen asetetut tavoitteet täysipainoisesti huomioon laadittaessa työllisyyden suuntaviivoja.
Ryhmämme on myös sitä mieltä, että tietyt kysymykset ovat yhä ratkaisematta. Esimerkiksi vaikea kysymys talousja rahaliiton ja euron edustamisesta kansainvälisissä elimissä. Millainen esimerkiksi Euroopan komission aseman pitäisi tai ei pitäisi olla tämän raha-asioiden ulkoisen edustamisen osalta? Huomautan, että tämä asia jäi avoimeksi Ecofin-neuvoston kokouksessa 1. joulukuuta.
Lopuksi on vielä kysymys siitä, millaisen kannan, virallisen vai joustavamman, neuvoa-antava elin ottaa ensimmäisen vaiheen maihin - X-neuvosto, "sisällä" olevien maiden edustajat. Me puollamme Luxemburgin puheenjohtajamaan 2. joulukuuta talouskomiteassa ottamaa kantaa.
Meidän pitää olla tietoisia siitä, että yksitoista mukana olevaa maata voivat lopulta suostua vielä määrittelemättömien ehtojen mukaan tiedottamaan asiasta "ulkona" oleville kumppaneilleen. Herra Waigel mainitsi äskettäin, ettei maa voi olla yhtä aikaa " sisällä" ja " ulkona" , euroalueen ulkopuolella ja X-neuvostossa.
Mikäli tästä asiasta ei päästä sopimukseen, arvelemme, että Luxemburgin seuraavan huippukokouksen johtopäätöksissä otetaan huomioon yhdentoista maan toive tavata epävirallisesti, jotta voidaan keskustella tasapainon saavuttamiseksi tarvittavista välineistä tässä uudenlaisessa tilanteessa. On selvää, että "ulkona" olevat maat eivät voi estää sitä omasta toivomuksestaan ja on meidän kaikkien etujen mukaista päästä sopimukseen tässä hyvin arkaluonteisessa asiassa.

Nordmann
Arvoisa rouva puhemies, ei ole yllättävää, että liberaaliryhmä tukee herra Gasòliban mietintöä, joka on hyvin tasapainoinen kokonaisuus. Siinä osoitetaan kuinka rahaliiton kolmannessa vaiheessa ja itsenäisen keskuspankin toimiessa kaikesta ei vastaa pelkkä raha-asioita hoitava toimielin, vaan tarpeellista vuoropuhelua käydään raha-asioista vastaavan elimen sekä niiden poliittisten viranomaisten välillä, jotka kantavat taloudellista vastuuta.
Kuten kaikissa ongelmissa, joiden ydinkysymykseen on vaikea vastata, myös tässä keskustelussa ovat ongelmana institutionaaliset seikat kaikkine herra Hermanin esille tuomine vaikeuksineen ja erityisesti kysymys siitä, kuinka ne maat, jotka eivät osallistu politiikkaan, voisivat tulla mukaan keskusteluihin tai muuttaa niiden suuntaa.
On huomattava, rouva puhemies, että ne maat, jotka eivät ainakaan ensisijaisesti osallistu tähän politiikkaan, joutuvat sietämään samalla tavoin sen seuraukset, mistä johtuen vaaditaan joustavuutta. Luulen sitä paitsi, että lausunnossa on otettu tehtäväksi ratkaista niitä ehkä hieman jäykkiä ristiriitoja, joihin meillä alussa on taipumusta syyllistyä. Sillä jos euro onnistuu, mitä kukaan ei ainakaan enää nyt epäile, on ehkä harkittava nopeampaa kehitystä eli supistettava ajanjaksoa 1999-2002, jolloin euroa odotetaan jokapäiväisen elämän käyttöön. Käytännön vaikeudet vaikuttavat nimittäin yhä todennäköisemmiltä.
Vaikka euron ollessa vielä epävarma ei suositeltukaan mitään suuren pamauksen kaltaista skenaariota, on ehkä sitten, kun euro vuoden 2000 tienoilla on toteutunut, koetettava nopeuttaa kehitystä. Näin vähennetään erityisesti sitä kaksijakoista tilannetta, joka meillä saattaa jokapäiväisessä elämässä olla edessämme, kun sopimuksen toinen osapuoli puhuu eurosta ja toinen kansallisesta valuutasta. Joka tapauksessa euron menestykseen tarvitaan varmasti paljon työtä, ja toisin kuin Greshamin laissa, hyvä valuutta voittaa epäilemättä huonon valuutan.

Ribeiro
Arvoisa rouva puhemies, hyvät kollegat, jäsenvaltiot ovat sosioekonomisilta rakenteiltaan ja piirteiltään hyvin erilaisia, niiden talouskasvu on eri tasolla ja niiden kulttuurinen tila on muotoutunut niiden oman historiallisen kehityksen myötä. Koska Euroopan unioni on monia nimiä sisältävä heterogeeninen alue, erilaisten alueiden mosaiikki ja sen piirissä esiintyy taipumusta kehityskulkuihin, jotka lisäävät eriarvoisuutta, saavat aikaiseksi epätasapainoa ja voivat aiheuttaa yhä suurempia epäsymmetrisiä sokkeja, me tarvitsemme todella talouspolitiikkojen yhteensovittamista sisäisellä alueellamme, mutta se on toteutettava erilaisilla keinoilla, sopivilla välineillä ja asianmukaisilla rakenteilla. Yhteensovittamisen on perustuttava yhteistyöhön sen välillä, mikä on erilaista, ei pakotettuun yhdenmukaisuuteen tai ykseyteen.
Kollega Gasòliba i Böhmin mietinnössä on mielenkiintoisia, ajatuksia herättäviä näkökohtia, vaikka siinä ei ole todella päästy irti liberaalin logiikan, finanssi- ja raha-asioiden ja nimellisarvojen pohdinnan totalitaarisesti kahlitsevasta pakkopaidasta. Muistutan kollegalle, että hänen mietintöään ei hyväksytty yksimielisesti, kuten hän täällä väitti. Sisämarkkinoiden jälkeen - tai pikemminkin niiden osana olevan pääomien vapaan liikkuvuuden toteuttamisen jälkeen - edessämme on yhtenäisvaluutta kuin loogisena ja väistämättömästi seuraavana vaiheena päätösten ketjussa. On jopa sanottu, että ilman yhtenäisvaluuttaa sisämarkkinat eivät ole täydelliset tai "yhtenäiset" . Vaikka yhtenäisvaluutasta on nyt tullut väline, se ei kuitenkaan ole väline, jolla tehdään syrjitystä tasa-arvoinen, autetaan kehittymään jälkeen jäänyttä tai tehdään kilpailukykyinen siitä, jolla ei ole todellisia objektiivisia mahdollisuuksia tulla kilpailukykyiseksi.
Ja sisämarkkinoiden, yhtenäisvaluutan ja yhteisen keskuspankin jälkeen yhdenmukaistamispyrkimykset sekoittavat politiikkojen yhteensovittamisen yhteiseen politiikkaan, yhteiseen taloudelliseen hallintoon, yhteiseen valtioon tai liittovaltioon, jossa ei ole yhtäkään itsenäistä valtiota vaan pelkkä euroneuvosto.
Sen lisäksi, että me torjumme tämän yhtenäisyyteen johtavan logiikan ja dynamiikan, jossa on vain yksi tie, jonka askeleet on jo otettu ennen sen toteutumista ja ennen kuin kansat ovat sen hyväksyneet, niin tämän näkemyksen lisäksi me kannatamme toista, päinvastaista logiikkaa, jonka keskeisenä huolenaiheena ei ole se, miten voidaan välttää ja torjua kaikki se, mikä voi hankaloittaa rahaliiton toteuttamista ja toimintaa. Me kannatamme näkemystä, jossa korostetaan toteutettavien politiikkojen ja välineiden järjestelmällisen tuhoamisen sosiaalisia vaikutuksia.
Esittämillämme tarkistuksilla pyritään siihen, että meidän korostamamme asiat otetaan huomioon myös parlamentin mietinnössä ja päätöslauselmassa, vaikka hallitseva näkökulma on niissä eri kuin meillä. Se ei kuitenkaan lannista meitä siinäkään tapauksessa, että puhutaan yksimielisyydestä, vaikka on äänestetty vastaan ja tyhjää.

Wolf
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat! Toivotan teidät tervetulleiksi tähän talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan koordinaattoreiden ja mietinnön laatijoiden laajennettuun istuntoon. Kansantalouksiemme tulevaisuus on toki meille kaikille liian tärkeä, jotta antaisimme yksinkertaisesti rahamarkkinoiden määrätä siitä. Siksi Gasòliba i Böhm on esittänyt tässä eräitä tärkeitä kysymyksiä ja löytänyt myös erittäin punnittuja vastauksia, joihin voimme yhtyä, mutta se ei riitä. Kun herra Gasòliba i Böhm sanoo, että emme halunneet/voineet toteuttaa teoreettisesti täydellistä mallia, hän on luonnollisesti oikeassa, mutta euron käyttöönotto asettaa yksinkertaisesti ehtoja ja vaatimuksia, jotka talouspolitiikan mallin on tyydytettävä, eikä tätä ole nykyisten myös Gasòliba I Böhmin ehdotuksia koskevien keskustelujen mukaan saavutettu. 13 artiklassa todetaan, että Euroopan keskuspankki velvollisuutensa mukaisesti tukemalla rahan arvon säilymistä vakaana tukee eurooppalaista talouspolitiikkaa ja on mukana sopimustavoitteiden seuraamisessa. Nämä määritelmät valuvat kuitenkin hukkaan, jos ei ole olemassa sitovasti organisoitua eurooppalaisen talouspolitiikan konkretisointia.
Herra Herman, ei ole kysymys siitä, että Euroopan keskuspankin riippumattomuutta loukataan. On kyse tällä hetkellä harjoitetun disembedding -toimen vaihtamisesta re-embedding -toimeen. Viittaan tässä vain Michael Polanyin suureen kirjaan The Great Transformation. Ei käy päinsä, että talouspolitiikkamme keskus on tulevaisuudessa keskuspankki, joka on vaipunut institutionaaliseen, poliittiseen ja kulttuuriseen nirvanaan. Sen sijaan tarvitsemme talouspolitiikan tärkeimpien alueiden yhdenmukaistamista laajassa mielessä. Juuri, kun panemme toimeen euroon siirtymisen, tarvitsemme talous-, raha-, budjetti-, työllisyys- ja teollisuuspolitiikan yhteensovittamista ja yhdenmukaistamista. Institutionaalisesti tarvitsemme Euroopan keskuspankin, Euroopan parlamentin ja komission rakenteellista vuoropuhelua samalla tavoin kuin sitä on USA: n Federal Bankin tapauksessa ja tarvitsemme rakenteellista vuoropuhelua myös Ecofinin, Ecosocin ja Euroopan neuvoston välillä.

Blokland
Arvoisa rouva puhemies, olen iloinen siitä, etten puhu tyhjälle salille, siksi toivotan vierailijat yleisölehterillä tervetulleeksi.
Kollega Gasòliba I Böhmin mietintö tuo selvästi esille, että Euroopan unioni ei ole vielä pitkään aikaan valmis talousja rahaliittoon. Tällä välin tästä tosiasiasta vaietaan itsepintaisesti. Myös tässä päätöslauselmassa lakaistaan EMUa koskevan valinnan ongelmat maton alle.
Komissio mainostaa tähän mennessä tehtyjä konvergenssia koskevia saavutuksia. Tapahtuu tosiaankin paljon. Mutta Maastrichtin sopimuksen kriteerit viittaavat nimelliseen konvergenssiin. Kysymyksiä siitä, mikä on todellinen taloudellinen konvergenssi ja sopivatko jäsenvaltioiden taloudelliset rakenteet yhteen, ei oteta huomioon. Juuri tällainen asenne vaikeuttaa Euroopan työttömyysongelman ratkaisemista. Sillä rahaliitto ilman riittävää työn liikkuvuutta pahentaa tätä vaivaa.
Päätöslauselmaesityksen mukaan talouspolitiikan yhteensovittamisessa on puutteita. Se on vain yksi puoli asiasta. Toinen puoli on se, että taloudellinen kehitys jäsenvaltioissa voidaan saada muutettua vain suurella vaivalla eriytyvästä yhteneväksi. Se ei tapahdu kolmessa vuodessa. Tällainen kehitys kestää kauan.
Kolmas kohta, joka puuttuu, on näkemys Euroopan tulevaisuudesta. Kuinka voimme pian antaa jäseniksi liittyville Keski- ja Itä-Euroopan maille täysiarvoisen paikan Euroopan unionissa EMUineen? Federalistinen hallintomalli ei sovellu unionille, johon kuuluu yli 15 jäsenvaltiota. EMUn kureliivi ei sovi monille Euroopan maille. EMU ja siihen liittyvä valtuuksien luovuttaminen raha-, talousarvio-, verotus- ja sosiaalialueilla luo rakennelman, johon vähemmän hyvinvoivat valtiot voivat sopeutua vain suurin vaikeuksin. Näyttää siltä, että Länsi-Euroopan maat antavat etusijan oman hyvinvointinsa kasvattamiselle ja näin ne säilyttävät entisen ideologisen rajan Länsi- ja Itä-Euroopan välillä talouden avulla.

Berès
Arvoisa rouva puhemies, minusta tämä talouspolitiikkojen yhteensovittamista koskeva kysymys on olennaisen tärkeä huolimatta kokoussalimme vajavaisesta osanottajamäärästä. Käsittelemme kysymystä siitä, millaisin välinein talouspolitiikkaa voidaan pohtia, kun asioita lähestytään globaalisti ja kun otetaan huomioon Euroopan talouksien riippuvuus toisistaan, mikä ei tarkoita ainoastaan kansallisten tilanteiden yhteenlaskua, sillä eurooppalaisessa taloudessa yksi + yksi ei olekaan enää kaksi. Meidän on annettava komission esittää järjestelmällinen analyysi Euroopan talouden kehityksestä, ennen kuin tarkastelemme sitä maa kerrallaan. Tämä pätee entistä enemmän sitten, kun kahdellatoista, yhdellätoista tai viidellätoista talous- ja valtiovarainministerillä on vastassaan keskuspankin pääjohtaja.
Tämän tilanteen parantamiseksi on ryhdyttävä useisiin toimenpiteisiin. Luxemburgin huippukokouksen hengessä meidän on tietysti edistettävä taloutta ja työllisyyttä koskevien menettelyjemme parempaa yhteensovittamista. Tämä on välttämätöntä. Toinen seikka on se, että meidän on ehdotettava, että jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan yleisten suuntaviivojen on oltava tulevaisuudessa jäsenvaltioiden tuella unionin talouspolitiikan yleisiä suuntaviivoja. Kyse ei ole semanttisesta muutoksesta. Kolmanneksi meidän on ehdotettava, että Euroopan unioni luo itselleen keinoja saada tietoja asiantuntijoiden, analyysien, taloudellisten toimielinten sekä unionin tasolla laadittujen skenaarioiden avulla, jotka on toteutettu eurooppalaisessa hengessä, vaikka uhkana onkin, että asioiden merkitys kansallisella tasolla vähenee.
Seuraavaksi siirryn tietysti neljänteen kohtaan, joka on epäilemättä olennaisen tärkeä, eli euroneuvosto, euro-X, kutsutaan sitä millä nimellä tahansa. Se on tarpeellinen ja välttämätön siirryttäessä euroon. Se on ainoa keinoa taata, ettei valuuttapolitiikka, euroa koskeva politiikka, ole ainoastaan rahapolitiikkaa, vaan että se palvelee kasvua ja työllisyyttä. Meidän on kuitenkin tunnustettava olevamme ensimmäisessä vaiheessa. On edettävä pidemmälle. Komission on oltava mukana tässä toimielimessä. Komission on oltava siinä mukana etenkin, kun sitä ei kutsuta mukaan sellaisenaan, kuten keskuspankin pääjohtaja ehkä kutsutaan. Tämä on epäilemättä epätasapainotila, joka surettaa meitä.
Toinen vaihe, joka myös liittyy tähän neuvostoon, on talous- ja valtiovarainministereiden tehtävät ylittävä seikka. Luotamme heihin täysin, mutta he eivät aina ole parhaita sosiaalisen muutoksen luojia. Jonakin päivänä on ehkä yhdistettävä samoin valtuuksin - ja juuri tässä piilee vaikeus - työllisyys- ja sosiaaliministerit. Tämä sopimus on olennaisilta osiltaan saatava päätökseen Luxemburg II -kokouksessa, sillä se on viimeinen takaraja ennen euroon siirtymistä. Tiedän, että edessämme avautuu suuri työmaa eli meitä tulevaisuudessa odottavan, euron ympärille rakentuvan, todellisen ja lujitetun yhteistyön demokraattinen valvonta.

Fourçans
Arvoisa rouva puhemies, hyvät kollegat, olen tietenkin samaa mieltä kollegamme Gasòliban kanssa, sillä talouspolitiikkojen yhteensovittaminen on rahaliiton kannalta ratkaiseva tekijä. Vuotta ennen määräaikaa emme kuitenkaan tiedä kovinkaan hyvin, minne olemme tässä asiassa menossa. On totta, että olemme alkaneet pohtia kysymystä erityisesti ottamalla käyttöön joitakin salatieteellisiä merkkejä, kuten X: n, mikä muistuttaa minua iloisista matematiikanopiskeluvuosistani. Mutta missä ovat todelliset vastaukset? Kuinka euroalueen talouspolitiikkaa johdetaan? Kuinka talouksien ongelmia käsitellään, kun näiden politiikkojen ulkopuolisten asioiden merkitys vähenee? Kuinka käsitellään epäsymmetrisiä shokkeja, joille tietyt maat tai alueet voivat altistua?
Vastaukset tällaisiin kysymyksiin ovat hyvin vältteleviä ja usein epäselviä. Mitään vastauksia ei oikeastaan ole tiedossa nyt lukuunottamatta joitakin lähinnä taiteellisen epäselviä puheita. EMUa uhkaava vaara on kuitenkin varma. Jos esimerkiksi shokkeja esiintyy - Jumala meitä niiltä varjelkoon - eivätkö ne johtaisi Euroopan keskuspankkiin kohdistuvaan voimakkaaseen paineeseen ja liian löyhäkätisiin rahapolitiikkoihin, mikä olisi hyvin vakavaa euroalueen vakautta ajatellen? On täysin selvää, että EKP: n on aina säilytettävä tavoitteenaan hintojen vakaus keskipitkällä aikavälillä, ja jos politiikalla voitaisiin vaikuttaa tähän, olisi kyseessä vaarallinen taka-askel ja hyvin huono palvelus Euroopalle, kasvulle ja työllisyydelle.
Ratkaisu ei ole tässä, hyvät kollegat, vaan se on löydettävä kahdelta suunnalta. Ensinnäkin euroalueen finanssija veropolitiikat on sovitettava yhteen älykkäällä tavalla. Toiseksi vaaditaan työmarkkinoiden suurempaa joustavuutta sekä alhaisempia työvoimakustannuksia erityisesti kouluttamattoman työväestön osalta. Viivyn hetkisen ensimmäisessä kohdassa, sillä toinen on tunnetumpi ja klassisempi.
Finanssi- ja veropolitiikkojen yhteensovittaminen ei merkitse ainoastaan vastuuhenkilöiden kauniita puheita tai valtiovarainministereiden ystävällismielistä tiedonvaihtoa. Finanssi- ja veropolitiikkojen yhteensovittaminen merkitsee sitä, että euroalueen jäsenet luovat yhdessä pääsuuntaviivat kansallisten talousarviovajeiden osalta ja - tässä ajatukseni eroaa joidenkin täällä olevien kollegoideni ajatuksista - mahdollisuuksien mukaan olisi otettava mukaan myös ne maat, jotka voivat liittyä tähän alueeseen melko lyhyen ajan kuluttua. Sillä jos näillä mailla on lähes kiinteä vaihtokurssi suhteessa euroalueeseen, tämä merkitsee, että euroalueen politiikoilla, samoin kuin näitä maita johtavilla politiikoilla on hyvin voimakas vaikutus toisiinsa. Niiden on siten myös osallistuttava taloudelliseen yhteensovittamiseen. Poliittinen ongelma on sitten aivan toinen ongelma.
Vielä parempi ja ihanteellinen ratkaisu, vaikka olenkin tietoinen sen poliittisista vaikeuksista, olisi hyvien taloudellisten periaatteiden kannalta tarkastellen se, että tämä yhteensovittaminen tapahtuisi laajennetun yhteisön talousarvion kautta. Mille tasolle talousarviota voitaisiin kasvattaa? Luultavasti noin 3-5 % BKTL: stä olisi riittävä määrä, hyvät kollegat. 3-5 % ei ole juuri mitään, kun tiedetään julkisten menojen olevan joillakin mailla jopa 55 % BKTL: stä ja kun tiedetään Euroopan keskiarvion asettuvan jonnekin 49-50 % tienoille.
Kyseessä ei ole väärinkäsitys. Kyse ei ole siitä, että suosittelisin koko Euroopan pakollisten maksujen kasvattamista. Kauas minusta tämä ajatus, uskokaa tai älkää. Se ei ole minun tyylini. Päinvastoin pitäisi kulkea vastakkaiseen suuntaan, mutta kyse on, ehkä ajateltua nopeammin, joidenkin kansallisten julkisten menojen siirtämisestä Euroopan talousarvioon, vaikka tämä siirto onkin suhteellisen vähäinen. Tiedän, ettei tällainen ehdotus ole tällä hetkellä erityisen suosittu hallitusten keskuudessa eikä luultavasti myöskään tässä edustajakokouksessa, mutta henkilökohtaisesti uskon, että vahva suuntaus on tämä. Minusta on siis parempi, että valmistaudutaan tyynesti ja älykkäästi etukäteen, sen sijaan että kärsittäisiin kriisin aikana kaikista niistä vaaroista, joita tämä voisi aiheuttaa talouksillemme.
Tässä olivat, hyvät kollegat, minusta olennaisen tärkeiltä vaikuttavat seikat, jotka tietenkin edellyttävät suuntausta kohti tehokkaampaa poliittista unionia, eli älkäämme pelätkö sanoja, kohti edistyneempää federalistista rakennetta. En ole naiivi ja tiedän, ettei tällaisiin toimenpiteisiin ryhdytä päivässä ja että poliittinen vastustus on voimakasta. Minusta tämä on kuitenkin se suunta, johon Euroopan on kuljettava ja johon se tulevaisuudessa kulkee.

Svensson
Arvoisa rouva puhemies! Tämä mietintö on sekä todellisuudelle vieras että epäjohdonmukainen. Yhdenmukaistettu talouspolitiikka unionissa ei voi tarkoittaa samaa talouspolitiikkaa. Maiden taloudet ovat hyvin erilaisia, ja niissä on erilaiset rakenteet. Sitä paitsi suuret yhteismarkkinat tuovat mukanaan aina taipumuksen erikoistumiseen, joka perustuu niin kutsutuille suhteellisille kilpailueduille. Tämä vahvistaa jatkuvia eroja maiden talouksien välillä. Se tekee ajan mittaan mahdottomaksi myös kaikki yhteistä valuuttaa koskevat hankkeet. Tältä kannalta katsottuna euro on samassa asemassa kuin ennen kultakanta, joka myös oli tuhoon tuomittu.
Yhdenmukaistetun talouspolitiikan täytyy tarkoittaa yhteistä suuntaa ja yhteistä tavoitetta, mutta kansallisesti vaihtelevia metodeja. Tämä on ainoa realistinen lähtökohta, mikä myös esitetään mietinnön tarkistusehdotuksissa 1, 2 ja 3.

Berthu
Arvoisa rouva puhemies, vuotta ennen yhtenäisvaluutan voimaantulon määräpäivää emme vieläkään tiedä kovin hyvin, mikä siihen liittyvän taloudellisen yhteensovittamisen laajuus, sisältö tai ylipäätään koko talouspoliittinen yhteensovittaminen oikein on. Tämän vaikutelman saa Gasòliban mietinnön, samoin kuin valiokunnan samaa aihetta koskevan alustavan esityksen luettuaan tai tämänhetkisiä euroneuvostoa koskevia keskusteluja ja väittelyitä kuunneltuaan.
On totta, että perussopimuksessa todellakin mainitaan yhteensovittamiseen tähtääviä säännöksiä, kuten valuuttakurssien valvonta, talouspolitiikkojen yleisten suuntaviivojen määrittely sekä liiallisten vajeiden vähentämisen menettelyn luominen, joita vakaussopimuksessa on edelleen laajennettu. Amsterdamin hankkeessa tähän on lisätty vielä yleisten työllisyyttä koskevien suuntaviivojen määrittely. Kaikki tämä on kuitenkin epämääräistä, eikä missään tapauksessa muodosta sellaista taloudellista hallintoa, joka joidenkin mukaan on välttämätön euron onnistumiselle.
Niiden, samoin kuin Gasòliban mietinnön kannalta, olisi talouspolitiikan yleisten suuntaviivojen demokratia ja yhtenäisyys taattava antamalle ne virallisemmalle eurooppalaiselle toimielimelle, jonka tehtävänä olisi rahapilarin uudelleentasapainottaminen. Euroopan nykytilanteessa, jossa on useita eikä vain yksi maa, on kuitenkin olemassa vaara, että sisäiset erimielisyydet häiritsisivät jatkuvasti tätä ainutlaatuista elintä terveen makrotaloudellisen politiikan määrittelyn kustannuksella. Tämä on keskuspankkien täydellistä itsenäisyyttä kannattavien väite, sillä heidän mielestään pankki olisi näin tehokkaampi.
Valitettavasti näillä keskuspankin täydellisen itsenäisyyden kannattajilla on edessään toinen vaikeus, josta he eivät onnistu pääsemään ylitse. Jotta itsenäisen keskuspankin politiikka voi tuottaa vakuuttavia tuloksia, on tämän pankin saatava taakseen voimakas yhteiskunnallinen yksimielisyys, mikä voidaan saavuttaa ainoastaan pitkän myönteisen kokemuksen sekä voimakkaan yhteisötunteen kautta. Tulevalla Euroopan keskuspankilla ei kuitenkaan ole kumpaakaan näistä eduista. Katsotaanpa asiaa siis miltä kantilta tahansa, näkyvissä on aina tie, joka johtaa yhtenäisvaluutan luhistumiseen. Viisainta olisi siten lykätä sitä.

Metten
Arvoisa rouva puhemies, talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa meillä tulee olemaan keskitetty rahapolitiikka, mutta hajautettu talouspolitiikka. Tämän mallin toteutettavuus riippuu täysin siitä, missä määrin jäsenvaltioiden talouspolitiikka sovitetaan yhteen. Sen suhteen perustamissopimus tarjoaa riittävästi mahdollisuuksia. Kyse on ennen kaikkea siitä, kuinka pitkälle niitä mahdollisuuksia hyödynnetään ja kuinka se tapahtuu. Jotta talous- ja rahaliitto tulisi todella kulkemaan kahdella jalalla, taloudellinen yhteensovittaminen ei saa rajoittua vain siihen, että tehdään Euroopan keskuspankin vakauteen tähtäävä politiikka mahdolliseksi. Yhteensovittamisen tulee kohdistua myös ja nimenomaan työllisyyttä luovan kasvun edistämiseen.
Minulle ei ole selvää, kuinka talous- ja rahoituskomitea, jota hallitsevat kansallisten keskuspankkien ja Euroopan keskuspankin pankkiirit, voi toteuttaa tällaista politiikkaa. Komiteassa tulee vallitsemaan vielä selvemmin kuin sen edeltäjässä rahapoliittisessa komiteassa rajoittava rahapoliittinen näkökulma. Kuten asia on yhteisön komitean suhteen, on odotettavissa, että Ecofin tulee seuraamaan sen neuvoja orjallisesti. Ecofin ei voi muodostaa aitoa taloudellista vastapainoa Euroopan keskuspankille niin kauan kuin keskuspankkiirit toimivat Ecofinin kulissien takana.
Kannatan vahvasti taloudellista yhteensovittamista Euroopan tasolla, mutta sen tulee olla aitoa taloudellista eikä niinkään rahapoliittista yhteistyötä. Tätä varten on ehkä välttämätöntä, ettei talous- ja rahoituskomiteaa miehitetä kansallisten keskuspankkien pankkiireilla vaan sen sijaan sosiaali- ja valtiovarainministeriöiden edustajilla.
Johtopäätöksenä olen sitä mieltä, että muutos Ecofinin valmistelevan komitean kokoonpanossa on tärkeämpi Euroopan talouspolitiikan sisällön kannalta kuin koko keskustelu euro-X: stä, johon Ecofin käyttää niin paljon aikaa. Yrittäkäämme siksi saada tämä aihe Euroopan poliittiselle esityslistalle.

Wulf-Mathies
Arvoisa rouva puhemies, hyvät naiset ja herrat! Aluksi haluan pyytää anteeksi herra de Silguyn poissaoloa. Hän olisi ollut mielellään läsnä ottaakseen itse kantaa tähän mietintöön, mutta valitettavasti esityslistan kohtien siirtäminen aiheutti sen, että hänen piti lähteä aikaisemmin. Pidämme myönteisenä Euroopan parlamentin osallistumista tämänhetkisiin neuvotteluihin talouspolitiikan yhteensovittamisesta talous- ja rahaliiton kolmannessa vaiheessa. Herra Gasòliba I Böhmin mietintö, jossa näitä kysymyksiä tutkitaan perusteellisesti, antaa käyttöömme hyvin arvokasta apua Luxemburgin Eurooppa-neuvoston valmistelua varten.
Sallikaa minun vastata perusteellisesti tähän mietintöön, koska uskon, että se sisältää runsaasti erittäin tärkeitä ehdotuksia. Aluksi talouspolitiikan vahvistetusta yhteensovittamisesta: sopimus Euroopan unionista tarjoaa yleiset kehykset ja samanaikaisesti operationaaliset välineet tehokkaaseen yhteensovittamiseen. Tämä on toki myös selvästi sanottu. 103 artiklan 1 kohdassa sanotaan nimittäin: "Jäsenvaltiot pitävät talouspolitiikkaansa yhteistä etua koskevana asiana ja sovittavat talouspolitiikkansa yhteen neuvostossa." Tämä määritelmä antaa yhteensovittamiselle kehykset. Sopimuksessa on kuitenkin suunniteltu myös vastaavat välineet ja ennen kaikkea jäsenvaltioiden ja yhteisön talouspolitiikan peruslinjat, joita 103 artiklan mukaan vastaavasti määritetyllä menettelyllä kehitetään, hyväksytään ja valvotaan. Menettely liiallisten vajausten tapauksessa tapahtuu 104 c artiklan mukaisesti. Vakaus- ja kasvusopimus auttaa myös osaltaan tässä yhteensovittamisessa.
Päätöslauselmassaan kasvusta ja työllisyydestä Amsterdamin Eurooppa-neuvosto antoi komissiolle ja talous- ja rahoituskysymyksiä käsittelevälle neuvostolle tehtäväksi tutkia, kuinka talouspoliittista yhteensovittamista yhteisön sisällä voidaan vahvistaa. Komission työskentelyn pohjalta talous- ja rahoituskysymyksiä käsittelevä neuvosto vahvisti viime maanantaina jäsenvaltioiden yhteisymmärryksen useista kohdista. Ensinnäkin suuremman yhteensovittamisen tarpeellisuudesta sopimuksen määräykset huomioon ottaen. Toiseksi alueesta, jolle talouspolitiikan tiukempi yhteensovittaminen ulottuu. Kolmanneksi kaikkien jäsenvaltioiden ottamisesta mukaan vahvempaan yhteensovittamiseen riippumatta siitä, osallistuvatko ne talous- ja rahaliittoon. Neljänneksi talous- ja rahoituskysymyksiä käsittelevän neuvoston päätöksiä tekevästä ja keskeisestä roolista.
Nämä päätökset vastaavat jo oleelliselta osin mietinnön laatijoiden pyyntöjä. Talouspoliittinen yhteensovittaminen ulottuu budjettipolitiikkaan, kustannus- ja palkkakehitykseen, valuuttakurssipolitiikkaan ja rakennepolitiikkaan tavaraja työmarkkinoilla. Talous- ja rahaliiton voimaanastumisella on ratkaiseva vaikutus talouspoliittisen yhteensovittamisen vahvistukseen ja sisältöön. Komissio on yhtä mieltä Euroopan parlamentin kanssa siitä, että talous- ja rahaliiton asianmukaisen toiminnan etujen mukaisesti on määritettävä ja toteutettava laaja ja yhtenäinen sekä yhteisön tasolla yhteensovitettu talouspolitiikka. Sen vuoksi se voi vain yhtyä mietinnön laatijoiden ehdotukseen, että yhtenäisyydestä monenkeskisen valvonnan ja Amsterdamin sopimuksella asetetun valvonnan välillä tulee huolehtia työllisyyden alueella.
Otsikon "Työllisyys" alla sopimuksessa määrätään, että työllisyys- ja talouspoliittisten suuntaviivojen on oltava yhdenmukaisia. Käännettynä se merkitsee Eurooppa-neuvoston Amsterdamissa antamassa päätöslauselmassa kasvusta ja työllisyydestä, että talouspolitiikan suuntaviivoja määriteltäessä on otettava huomioon monivuotiset työllistämisohjelmat ja työllisyyspoliittiset suuntaviivat. Komissio huolehtii siitä, että molemmat ovat yhtenäisiä keskenään, samalla kun se huolehtii parhaasta mahdollisesta yhtäläisyydestä syksyn työllisyyspoliittisten suuntaviivojen ja keväisten talouspoliittisten suuntaviivojen välillä, ja luonnollisesti se tekee tämän kuten tähänkin saakka tiiviissä yhteistyössä parlamentin kanssa. Yhdyn tässä mielelläni siihen, mitä herra Donnelly sanoi.
Mietinnön laatija ehdottaa, että keskeisille taloudellisille muuttujille määritellään suuntaa-antavat tavoitteet. Tietyillä alueilla, kuten inflaatio ja budjettivajaus, niitä on jo käytetty suuntaviivoja määriteltäessä. Samoin komissio ehdotuksessaan työllisyyspoliittisiksi suuntaviivoiksi esitti tiettyjä määrällisiä kiintopisteitä. Komissio tekee myös mahdollisuuksien mukaan parhaansa, mikäli se pitää sitä sopivana, kehittääkseen tällaisia määrällisiä kiintopisteitä kasvuun ja työllisyyteen liittyvillä alueilla. Se tietää, ettei se saa tällä vastakaikua kaikilta jäsenvaltioilta.
Komissio haluaisi myös vakuuttaa Euroopan parlamentille, että se ei epäröi käyttää 103 artiklan 4 kohdan mukaista oikeuttaan antaa suosituksia taatakseen talous- ja rahaliiton asiaankuuluvan toiminnan monenvälisen valvonnan puitteissa. Kuten tiedätte, tämä mahdollisuus otettiin vakaus- ja kasvusopimukseen komission toivomuksesta, jotta komission oikeus antaa suosituksia varmistetaan ja sitä voidaan käyttää aina, kun se katsotaan tarpeelliseksi.
Epätavallista tapahtumista tai pikemminkin epäsymmetrisistä sokeista voin vakuuttaa teille, että maksutaseen tukimekanismin tarkistuksen johdosta komissio tekee ensi vuonna ehdotuksen 103 a artiklan 2 kohdan määräysten toteuttamiseksi. Tämä ehdotus pohjautuu kaikkien niiden välineiden kokonaisarviointiin, jotka unionilla on käytössään kolmannessa vaiheessa pystyäkseen reagoimaan taloussokkeihin. Talouspoliittisen yhteensovittamisen vahvistamiseksi on kehitettävä metodologia, ja siitä täytyy käydä todellista demokraattista keskustelua, ja luulen, että on välttämätöntä todella taata myös järkevällä tavalla vuoropuhelu keskuspankin, parlamentin, jäsenvaltioiden ja komission välillä.
Demokraattisen valvonnan ja sosiaalisen vuoropuhelun vahvistaminen, jota mietinnön laatijat pyytävät, on hyvin lähellä komission sydäntä. Jo useiden vuosien ajan komissio on omaksunut tehtäväkseen ottaa Euroopan parlamentti aina mitä laajimmin mukaan valvonta- ja yhteensovittamismenettelyyn. Joka vuosi taloudellinen vuosikertomus sallii keskustelun aloittamisen talouspolitiikan suuntaviivoista. Näin komissio voi valmistellessaan suositustaan talouspoliittisiksi suuntaviivoiksi jo välittömästi ottaa huomioon parlamentin kannan. Komissio myös esittää teille tämän suosituksen välittömästi sen hyväksymisen jälkeen antaakseen parlamentille mahdollisuuden ilmaista näkökantansa, jotta myös neuvosto voi sitten ottaa sen huomioon.
Tässä uudessa vahvistetun talouspoliittisen yhteensovittamisen yhteydessä voidaan taloudellisen vuosikertomuksen tehtäviä tarkentaa vielä paremmin. Tämä kertomus voisi esimerkiksi esittää taloudellisen tilan, arvioida edellisvuoden talouspoliittisten suuntaviivojen toteutumista ja hahmotella seuraavien talouspoliittisten suuntaviivojen talouspoliittisia ongelmia. Näin taloudellisesta vuosikertomuksesta tulisi todella ensimmäinen vaihe prosessissa, joka johtaa talouspoliittisten suuntaviivojen luomiseen, ja siitä olisi yhteisölle Euroopan parlamentin toivomaa lisähyötyä.
Talouspolitiikan suuntaviivat säilyvät talouspoliittisen yhteensovittamisen toteuttamisen välineenä. Eurooppaneuvoston Amsterdamissa antaman päätöslauselman kasvusta ja työllisyydestä mukaan nämä suuntaviivat eivät puutu ainoastaan lähentymisongelmiin, vaan yhä enemmän myös kasvun ja työllisyyden alueiden ongelmiin. Komissio on myös aina puhunut sosiaalisen vuoropuhelun elvyttämisen puolesta ja ottanut huomioon työmarkkinaosapuolten näkemykset muotoillessaan suositustaan talouspoliittisiksi suuntaviivoiksi. Siksi komissio voi vain suhtautua myönteisesti parlamentin toiveeseen kuulemistilaisuuden tai konferenssin järjestämisestä työmarkkinaosapuolten kanssa asettaakseen oman lausuntonsa suuntaviivoihin laajemmalle perustalle. Sillä ei ole mitään sitä vastaan, että tämä lausunto julkistetaan samoilla ehdoilla kuin neuvoston suositus. Komissio ottaa myös kiinnostuneena huomioon mietinnön laatijoiden ehdotuksen talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevän valiokunnan kokoonpanosta, joka on suunniteltu EY-sopimuksen 109 c artiklassa. Tästä ehdotuksesta tulee olemaan sille hyötyä aikanaan sen oman ehdotuksen muotoilussa.
Komissio on ottanut kiinnostuneena huomioon Euroopan parlamentin ehdotukset. Se on parlamentin lailla toiveikas talouspolitiikan yhteensovittamisen, joka on hyvin usein epämuodollisia, avoimuuden parantamisesta. Sen vuoksi komissio on aina pitänyt myönteisenä mahdollisuutta toimielinten välisestä sopimuksesta, jonka olemassa olevat käytännöt formalisoivat ja joka tutkisi tiettyjä mietinnön laatijoiden esittämiä keinoja.
On itsestään selvää, että sellaisen sopimuksen tulisi vastata perustamissopimuksen sisältöä ja henkeä. Luonnollisesti jokaiseen keskusteluun toimielinten välisestä sopimuksesta on otettava mukaan myös neuvosto, ehkä jopa vielä voimakkaammin kuin komissio itse, sillä neuvosto on se elin, jolle sopimus antaa päätösvallan kaikissa talouspolitiikan valvonta- ja yhteensovittamismenettelyissä.
Sallikaa minun lopuksi vielä kerran painottaa, että komissio suhtautuu myönteisesti Euroopan parlamentin panokseen tämänhetkisiin pohdiskeluihin. Talouspolitiikan monenvälisen valvonnan ja yhteensovittamisen täytyy huolehtia siitä, että rahapolitiikka, budjettipolitiikka ja talous- sekä työllisyyspolitiikka ovat keskenään yhtäpitäviä. Menetelmän, joka on auttanut euron menestymiseen, täytyy toimia ohjenuorana myös sosiaalisten ja taloudellisten tavoitteiden toteuttamisessa. Komissio toteaa tyytyväisenä, että Euroopan parlamentti tukee sitä tämän työttömyyden vähentämiseen Euroopassa tähtäävän strategian toimeenpanemisessa, ja komissio hyväksyy siksi herra Gasòliba I Böhmin euroneuvostoa koskevan tarkistusehdotuksen 5, koska tämä vastaa sen omia ehdotuksia ja tarpeellisuutta. Komissio ottaa Euroopan parlamentin täysin mukaan tämän prosessin toteuttamiseen, ja kiitän siksi hyvin arvokkaasta keskustelusta!

Gasòliba I Böhm
Arvoisa rouva puhemies, haluaisin ensiksi lausua kiitokseni komissaari Wulf-Mathiesin komission puolesta pitämästä puheenvuorosta, joka edustaa myös komissaari De Silguyn kantaa, ja kuten asiaan kuuluu, myös kollegojeni pitämistä tätä mietintöä puoltavista puheenvuoroista - joista olen suunnattoman kiitollinen.
Ennen äänestyksen alkamista haluaisin tehdä kaksi täsmennystä esittämäni tarkistuksen 5 ja herra Donnellyn tarkistuksen 4 käsittelyn osalta.
Englanninkielisen version 9 kohdassa toisessa luetelmakohdassa lukee: " two sides of industry " , ja brittiystäväni ovat huomauttaneet minulle, että ajankohtaisempi ilmaus on " social partners" . Pyydän, että tämä kielellinen täsmennys sisällytettäisiin lopulliseen versioon.

Puhemies
Asia on juuri näin. Pyydämme kieliyksikköjä tarkistamaan nämä kaksi versiota.

Maij-Weggen
Arvoisa rouva puhemies, haluan käyttää työjärjestystä koskevan puheenvuoron, sillä olen saanut sen vaikutelman, että perjantaiaamuisin Strasbourgissa noudatettavaa käytäntöä, nimittäin sitä, että äänestetään jokaisen mietinnön jälkeen, ryhdytään nyt noudattamaan myös parlamentin torstain istunnoissa täällä Brysselissä. Tiedämme miltei varmasti, että läsnäolo tulee tällöin olemaan huono. Saanen pyytää puhemiehistöä harkitsemaan, että äänestäisimme määrättyinä aikoina täällä Brysselissä, määrättyinä aikoina, jotta jokainen tietää, mitä tapahtuu, jolloin meillä ei olisi läsnäolo-ongelmaa.

Puhemies
Arvoisa rouva Maij-Weggen, vastaan teille heti. Kuten varmasti tiedätte, tilanne oli poikkeuksellinen. Kyse oli laajentumista koskevien mietintöjen äänestyksistä ja sen vuoksi ne oli poikkeuksellisesti laitettu aamupäivän alkuun. Merkitsen erittäin asiallisen huomautuksenne kuitenkin pöytäkirjaan ja tulevaisuudessa toimimme jälleen tavanomaisten käytäntöjen mukaan.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestämme nyt mietinnöstä.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Ahlqvist, Theorin ja Wibe
Mietinnössä puhutaan " sellaisen talouspolitiikan käyttöönottamisesta, joka perustuu jäsenvaltioiden talouspolitiikan tiiviiseen yhteensovittamiseen" . Siinä puhutaan myös budjettipolitiikan ja finanssipolitiikan yhdenmukaistamisesta sekä valuuttapoliittisesta " pilarista" .
Meillä ei ole mitään vapaaehtoista yhdenmukaistamista vastaan esimerkiksi työttömyyden torjumiseksi. Sen yhdenmukaistamisen, jonka puolesta puhutaan, on oltava kuitenkin vapaaehtoista. Me emme siis kannata ajatuksia esimerkiksi yhteisen verotuksen ottamisesta käyttöön unionissa emmekä ylipäänsä sitä, että talouspolitiikasta tehtäisiin ylikansallista. Jäsenvaltioilla täytyy jatkossakin olla oikeus " verottaa itseään" ja toteuttaa omaa politiikkaansa näillä aloilla. Jos Euroopan valtiovarainministerit sopivat myöhemmin työskentelevänsä yhdessä esimerkiksi veropolkemisen estämiseksi, se on myönteistä. Mutta tämän on tapahduttava vapaaehtoisen työn kautta niiden kesken, jotka sitä toivovat, eikä Euroopan unionin sääntelyn kautta.

Cushnahan
Jotta euro olisi todella menestyksekäs, se tarvitsee paitsi poliitikkojen myös liike-elämän ja kuluttajien tuen. Komissio lupasi tehdä päätökset neljästä tärkeästä EMUn kolmanteen vaiheeseen liittyvästä asiasta vuoden loppuun mennessä, mutta se lykkäsikin päätökset ensi vuoden toukokuuhun.
Kysymykset koskevat seuraavia asioita: aiotaanko eurosetelit ja -kolikot yhä ottaa käyttöön 1. tammikuuta 2002; ovatko kansalliset rahayksiköt ja eurot samanaikaisesti liikenteessä puoli vuotta, kuten Madridin huippukokouksessa vuonna 1995 päätettiin; tavaroiden kaksoishinnoittelua koskeva kysymys ja se, tarvittaisiinko tällä alueella EU: n lainsäädäntöä, ja lopuksi muuntokertoimia koskeva kysymys sekä pankkitilien osalta vuosiksi 1999-2002 että setelien ja kolikkojen osalta 1. tammikuuta 2002 jälkeen.
Onko komissio sitä mieltä, että se pystyy päättämään näistä tärkeistä käytännön asioista toukokuuhun 1998 mennessä? Miten komissio suhtautuu Eurocommerce -järjestöön (Euroopan vähittäismyyjien yhdistykseen), joka pyysi Deloitte & Touchelta raportin, jonka mukaan yhtenäisvaluutan käyttöönoton keskimääräiset kustannukset voisivat olla jopa 2, 6 % Euroopan vähittäismyyjien liikevaihdosta? Sellaiset kustannukset veisivät monet oman vaalipiirini pk-yritykset konkurssiin. Pienille vähittäismyyjille tulisi mittavia kustannuksia tietotekniikkajärjestelmien ja kassakoneiden uusimisesta, henkilökunnan uudelleenkoulutuksesta ja kirjanpidon tekemisestä euroilla. Setelien ja kolikkojen käyttöönottopäivä on lähellä vuoden vilkkainta aikaa - jouluajan ja joulun jälkeistä myyntiä: se voi olla liikaa pienille vähittäismyyjille ja yrityksille. Yhtenäisvaluutta toteutuu varmasti, mutta EU: n on nyt keskityttävä näihin käytännön asioihin, jotta yritykset ja kuluttajat olisivat talous- ja rahaliiton vankkoja kannattajia.

Kirsten Jensen ja Sindal
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään päättäneet äänestää Gasòliba I Böhmin EMUn talouspolitiikan koordinointia käsittelevän mietinnön puolesta. Mietinnössä todetaan, että kaikkien EU: n jäsenvaltioiden on voitava osallistua vahvistettuun talouspolitiikan yhteensovittamiseen. Tanskan sosiaalidemokraatit yhtyvät täysin tähän näkökantaan. He torjuvat epämuodollisen euro-X: n, johon vain EMUn kolmannessa vaiheessa olevat maat voisivat osallistua. Tanskan sosiaalidemokraatit ovat samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että talouspolitiikan parempi yhteensovittaminen edistää työllisyyden parantamiseksi asetettuja tavoitteita EU: ssa. Tanskan sosiaalidemokraatit korostavat kuitenkin, että talouspolitiikan on jatkossakin oltava suvereeni kansallisvaltioasia.

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen, Sjöstedt ja Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm ja Schörling (V), Bonde ja Krarup (I-EDN)
Allekirjoittaneet ovat äänestäneet mietintöä vastaan seuraavista syistä:
1.Mietintö on epärealistinen. Siinä lähdetään siitä, että valtioiden taloudet ovat samanlaisia ja että EMU toteutetaan kaikkialla unionissa.2.Taloudet ovat erittäin erilaisia. Erot korostuvat erikoistumissuuntauksen kautta, jota tapahtuu suurilla markkinaalueilla, jotka perustuvat kustannusvertailuun.3.Yhteinen talouspolitiikka voidaan siksi nähdä ainoastaan yhteisenä suuntana kohti tiettyjä tavoitteita. Menetelmiä täytyy mukauttaa ottaen huomioon maiden rakenne ja erilainen suhdanneherkkyys ja alttius ulkoisille vaikutteille.
Rakenteelliset toimenpiteet Belgiassa
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Decourrièren aluepoliittisen valiokunnan puolesta laatima mietintö (A40321/97) kehitysongelmista ja rakenteellisista toimenpiteistä Belgiassa (C4-0107/97).

Decourrière
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat. Tämän rakenteellisia toimenpiteitä Belgiassa käsittelevän mietinnön pohjalta meillä on jälleen tilaisuus korostaa yhteisön toimenpiteiden tärkeyttä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistämisessä.
Belgia kuuluu niihin jäsenvaltioihin, joiden BKT asukasta kohden on yhteisön keskimääräistä arvoa suurempi ja näin ollen Belgiaa voidaan pitää rikkaana maana. Maassa on kuitenkin suuria kehityseroja: BKT asukasta kohden on esimerkiksi Hainaut'ssa 77 %, Antwerpenissa 137 % ja Brysselissä 183 %. Ilmiö on viime vuosina pahentunut; yhteisön tukitoimet tämän epätasapainon lieventämiseksi ja korjaamiseksi enemmän kuin kaksinkertaistuivat vuosina 1989-1999 eli nousivat 863 miljoonasta ecusta 2 miljardiin ecuun. Liègen provinssi, Aubangen ja Turnhoutin alueet sekä osa Limburgia ovat oikeutettuja kuulumaan tavoitteeseen 2 taantuvina teollisuusalueina. Eräät alueet ovat kehityksessä jälkeen jääneiden maaseutualueiden hyväksi tehtävien toimenpiteiden kohteina. Näihin toimenpiteisiin liittyvät horisontaaliset tavoitteet 3 ja 4 sekä yhteisön aloiteohjelmat.
Yleisesti ottaen yhteisön toimenpiteet ovat olleet tietyllä tavalla onnistuneita. Aivan erityisesti tällaisia toimenpiteitä ovat olleet Hainaut'ssa toteutettu pk-yritysten investointituki, minkä johdosta näihin talousarviokohtiin on siirretty lisämäärärahoja. Yhteisön toimenpiteet ovat olleet määräävässä asemassa myös esimerkiksi sosiaalis-ammatillisen integroimisen kohdalla; vuonna 1996 yli 70 000 henkilöä sai yksilöllistä ohjausta. Huomattava on myös toiminnallisuuden asteittainen elvyttäminen eräillä maaseutu- ja kaupunkialueilla.
Olemme kuitenkin tietoisia siitä, että rakenteelliset toimenpiteet ovat välttämätön työväline ja tukimuoto, jota on parannettava. Pyrkiessämme avoimuuteen ja tehokkuuteen meidän on tuotava esiin nykyisen järjestelmän epäkohdat. Ensiksi voidaan todeta määrärahojen erittäin alhainen käyttöaste: tavoitteeseen 1 kuuluvan Hainaut'n kohdalla määrärahojen käyttöaste on 17 %, tavoitteeseen 2 kuuluvien alueiden kohdalla 5-20 % ja tavoitteeseen 5 b kuuluvien alueiden kohdalla alle 10 %. Tämä johtuu käytettävissä olevien määrärahojen riittämättömästä sitomisasteesta; sitomisaste on noin 12 %. Myös tavoitteeseen 4 kuuluville alueille myönnettyjen määrärahojen kohdalla voidaan todeta alikäyttöä. Lopuksi jotain myönteistäkin, nimittäin tavoite 3 on menestynyt hyvin eivätkä siihen myönnetyt varat riitä suuren hankemäärän rahoittamiseen.
Epäkohtia tarkasteltaessa huomataan myös, että yhtä luotua työpaikkaa kohti käytetty ecumäärä on suurempi kuin muissa jäsenvaltioissa ja tavoite luoda uusia työpaikkoja melko alhainen, kun otetaan huomioon Belgian saamat poikkeuksellisen suuret budjettivarat. Esiin nousevat myös vaikeuksissa olevien alueiden kehityserojen säilyminen ja hylättyjä teollisuusalueita ja ympäristön parantamista koskevien talousarviokohtien käytön riittämättömyys.
Mitä esitettyihin suuntaviivoihin tulee, eräät toivomuksista kohdistuvat kansallisiin viranomaisiin; ennen kaikkea korostan määrärahojen ilmeisen alikäytön nopeaa korjaamista koskevia toimenpiteitä. Kiinnitän Belgian viranomaisten huomion erityisesti siihen, että yhteisön määrärahojen sitomisastetta 1. tammikuuta 1999 on pidettävä viitearvona vuodesta 2000 lähtien myönnettävien määrien laskemisessa. Myös hallintomenettelyjen raskautta olisi vähennettävä, tiettyjen hankkeiden toteuttamiseksi välttämätön julkinen rahoitus olisi järjestettävä viipymättä ja ohjelmille olisi taattava parempi hallinnointijärjestelmä nimittämällä johtaja, ohjelmien koordinoija.
Välttämättömältä tuntuu myös, että yhteisön viranomaiset ottaisivat aktiivisemman roolin toimenpiteiden seurannassa ja huolehtisivat siitä, että Belgian viranomaiset siirtävät yhteisön varat nopeammin lopullisille vastaanottajille. Agenda 2000 -tiedonantoa pohdittaessa voidaan suunnitella eri ohjelmien puitteissa aloitettujen toimien määrän rajoittamista, määrähän on nykyisin rajoittamaton, ja keinojen maantieteellistä keskittämistä niiden alueiden hyväksi, joissa kehityserot ovat kaikkein suurimmat.
Herra puhemies, hyvät kollegat. Ottaen huomioon tämänaamuisen äänestyksemme Agenda 2000 -tiedonannosta saanen lopuksi jälleen kerran korostaa, miten tärkeää on jatkaa yhteenkuuluvuusponnisteluja ja huolehtia siirtymävaiheen myöntämisestä niille jäsenvaltioille, jotka nyt muodostavat Euroopan unionin ja jotka, kuten Belgia, eivät enää tule saamaan tavoitteen 1 mukaista tukea.
Haluan lopuksi kiittää kollegoitani heidän paneutumisestaan tähän mietintöön. Se on tukenut ja rohkaissut minua työssäni.

Van Lancker
Arvoisa puhemies, sallikaa minun ensiksi onnitella kollega Decourrièrea hänen erinomaisesta mietinnöstään, jonka pitäisi olla pakollista luettavaa kaikille viranomaisille Belgiassa. Valmistelijana olen keskittynyt etupäässä Euroopan sosiaalirahaston menoihin eri tavoitealueilla. Haluan keskittyä kolmeen kohtaan.
Ensin ja ennen kaikkea vajaakäytön ongelma. Yhdyn esittelijän huolestuneisuuteen varojen poikkeuksellisen alhaisesta käytöstä Belgian tavoitealueilla. Mielestäni on lisäksi käsittämätöntä eikä ole hyväksyttävissä, että vajaakäyttö on vielä suurempaa sosiaalirahaston sisällä näillä tavoitealueilla ja juuri nyt, kun Luxemburgin huippukokouksessa vaaditaan suurempaa sijoittamista koulutukseen ja työpaikkoihin. Tällä hetkellä Belgia jättää käyttämättä kasan eurooppalaista rahaa. Eurooppalaista rahaa, jota ei tosin ole vielä menetetty, mutta asialla on joka tapauksessa kiire.
Tietenkin tämä jälkeenjääneisyys voidaan selittää kaikenlaisilla perustelluilla ja vähemmän perustelluilla argumenteilla. Ohjelmat on hyväksytty liian myöhään, komissio toimii liian byrokraattisesti. Jotkin alueet ovat liian pieniä pystyäkseen käyttämään rakennerahastoja, mutta tämä koskee myös muita Euroopan maita. On olemassa joukko syitä, jotka ovat tyypillisesti belgialaisia. Yhteistyön puute, paikallisten, alueellisten ja liittovaltion viranomaisten välinen köydenveto jaettaessa rahoja ja toteutettaessa hankkeita, ohjelmointiasiakirjat, ne antavat minulle usein vaikutelman, että Belgiassa ollaan enemmän kiinnostuneita toimivaltariidoista kuin alueiden kehityksestä ja työttömyyden vastustamisesta.
Tämä johtaa myös Brysselissä usein mielettömiin tilanteisiin, samanaikaisesti kun joidenkin alueiden jälkeenjääneisyys ja siirtolaisnuorten työttömyys ovat niin suuria, että Brysselissä tikittää tällä hetkellä aikapommi. Suuri pitkäaikaistyöttömyys ja ongelmat alueilla, joita on kohdannut tehtaiden sulkeminen, vaativat enemmän yhteistyötä eri viranomaisten välillä ihmisten etujen mukaisesti. Olen esittelijän kanssa samaa mieltä, että komission on tarvittaessa autettava. Luxemburgin huippukokouksen johtopäätökset ovat hyvä syy tähän.
Toiseksi, hyvät uutisetkin pitää ilmoittaa. Esittelijäkin teki juuri niin. Tavoitealueiden ulkopuolella eurooppalaisia työttömien koulutukseen tarkoitettuja varoja käytetään erittäin hyvin. Onkin erittäin harmillista, ettei näiden hankkeiden rahoituksesta ole varmuutta, ettei niitä varten ole vieläkään monivuotissuunnitelmia. Paikallisten viranomaisten mielenkiintoiset aloitteet jäävät usein huomiotta. Sekä komission että alueellisten viranomaisten pitäisi ratkaista nämä ongelmat kiireellisesti.
Uhanalaisissa ammateissa työskentelevien työntekijöiden koulutuksen osalta asiat ovat sitä vastoin hyvin huonosti, etenkin Flanderissa, jossa tuskin 10 % varoista on myönnetty johonkin tarkoitukseen, puhumattakaan niiden maksamisesta. Työntekijöiden koulutuksen osalta Belgia ei kuulu missään tapauksessa parhaiden joukkoon Euroopassa. Yrityksiä ja ennen kaikkea pk-yrityksiä onkin painostettava sijoittamaan työntekijöihinsä. Lisäksi vaadimme osan varoista siirrettäviksi tavoitteesta 4 tavoitteeseen 3, jossa on paljon luovuutta, mutta liian vähän rahaa.
Lopuksi sana yritysten siirtymisestä ja ylimääräisistä työpaikoista. Liberaaliryhmän väitteet siitä, että Euroopan varat eivät loisi uusia työpaikkoja, eivät pidä paikkaansa. Ilman eurooppalaista rahaa työttömyys olisi vielä korkeampi. Mutta parlamentti vaatii oikeutetusti enemmän painotusta, selvempiä työllisyysvaikutuksia. Olisi muuten ennenkuulumatonta, jos eurooppalaisia varoja käytettäisiin työpaikkojen siirtämiseen alueelta toiselle. Emme ole vielä unohtaneet Renault'n kokemuksia ja Hainaut'ta ympäröivällä alueella vallitsee muuten suuri levottomuus asian suhteen. Me vaadimmekin tiukasti Euroopan komissiota valvomaan, että rakennerahastoja ei käytetä kilpailun vääristämiseen.

Chanterie
Arvoisa puhemies, haluan onnitella vuorostani kollegaani, esittelijä Decourrièrea hänen mietinnöstään ja kiittää häntä siitä analyysistä, jonka hän on esittänyt mietinnössään, ja niistä esityksistä, jotka on otettu siihen ja joita toimivaltainen valiokunta on kannattanut.
Haluan puuttua puheenvuorossani lähemmin ensiksikin kolmeen alueisiin sidottuun tavoitteeseen, nimittäin tavoitteisiin 1, 2 ja 5 b, joihin liittyen Belgialla on ajalla 1994-1999 oikeus 950 miljoonaan ecuun eli 39 miljardiin Belgian frangiin. Niistä oli käytetty 31. joulukuuta 1996 noin seitsemän miljardia Belgian frangia alue- ja sosiaalirahastojen puitteissa. Absoluuttisina lukuina rakennerahastojen vajaakäyttö on etenkin Vallonian ongelma. Vallonialta on jäänyt käyttämättä 26 miljardia ja Flanderilta kolme miljardia, mutta suhteellisina lukuina mitattaessa vajaakäyttö on ennen kaikkea flaamilainen ongelma. Flanderi on kuluttanut 12 % Vallonian 19 %: iin nähden. On tunnettua, että kaikkein suurin osuus, nimittäin 30 miljardia Belgian frangia on tarkoitettu Hainaut'n provinssille, joka on tavoitteen 1 alue. Itse asiassa on kyse yli 60 miljardista, jos otetaan huomioon Vallonian antama yhteisrahoitus.
On kuitenkin aihetta epäillä - ja pyydän myös komissaarin huomiota tähän - että Vallonian alueen antama rahoitus toteutetaan itse asiassa Euroopan rahojen väärinkäytön avulla. Rouva komissaari, haluan kysyä, onko komissio tutkinut lähemmin, kuinka Hainaut'n rahoitus tapahtuu? Toisaalta olen saanut tietoja tutkimuksesta, jonka UCLAF on suorittanut muun muassa kuntainliittojen kautta tapahtuvasta eurooppalaisten varojen käytöstä Hainaut'ssa. Voiko komissio vahvistaa nämä tiedot ja ovatko UCLAFin tutkimuksen tulokset tiedossa?
Tavoitteen 2 alueiden, Limburgin ja Turnhoutin, osalta tilanne on selvästi parempi, etenkin Euroopan sosiaalirahaston menojen suhteen. Totean, että näillä alueilla on pysytty rytmissä, mutta on olemassa todellakin tarve, kuten van Lancker sanoi, rahojen siirtämiseen tavoitteesta 4 tavoitteeseen 3.
Ongelmat tavoitteen 5 b alueilla ovat kuitenkin hyvin suuria. Maaseudun kehittämishankkeilla Westhoekissa ja Meetjeslandissa on oikeus noin kahteen miljardiin Belgian frangiin. Huomattavaa osaa siitä ei kuitenkaan ole nostettu. Tähän päivään asti on nostettu vain vuodelle 1994 varatut rahat, kun taas esimerkiksi Alankomaissa vastaavalle ajanjaksolle tarkoitetuista varoista on nostettu jo vuodelle 1998 tarkoitetut varat. Se, ettei Flanderi käytä vuosille 1995, 1996, 1997 ja 1998 tarkoitettuja varoja, korostaa vain kyvyttömyyttä. Sen lisäksi on olemassa myös kaksi muuta ongelmaa. On yhteisrahoituksen ongelma, josta on sovittu sopimuksella mutta jota ei toteuteta sitä varten varattujen rahojen puutteen vuoksi kyseisessä talousarviossa. Toisaalta on olemassa teknisen avun ongelma, jonka suhteen Flanderissa voitaisiin päästä 4 %: iin ja jota halutaan vielä korottaa, vaikka komissio hyväksyy enintään 1, 5 %.
Yhteisön LEADER-ohjelman tila on hyvin huolestuttava, niin ikään maaseutupolitiikan alalla. Kahta flaamilaista ohjelmaa ei ole neljän vuoden jälkeen vieläkään hyväksytty huolimatta kahdeksasta uudistetusta versiosta. Minua ei hämmastytä, että komissio esittää kysymyksiä kyvystä täyttää esitetyt ehdot.
Nämä esimerkit osoittavat uskoakseni sen, että sekä Flanderin että Vallonian alueella tarvitaan opastusta siihen, kuinka rakennerahastojen suhteen pitää toimia ja kuinka voimme saada aikaan niiden paremman hyödyntämisen tulevina vuosina.

Monfils
Arvoisa puhemies, haluaisin myös onnitella herra Decourrièrea, joka mietinnössään tarkastelee myönnytyksiä tekemättä mutta kuitenkin objektiivisesti rakennerahastojen käyttöä Belgiassa. Tekisi mieli sanoa, että tuskin on monta ranskalaista, jotka ymmärtäisivät Belgian tilanteen näin hyvin.
Mitä tulee omaan alueeseeni Valloniaan, herra Decourrière on aivan oikein paljastanut hallintomenettelyjen raskauden, avun suuntautumisen väärin eli vähiten jäljessä oleville paikkakunnille, siis aivan päinvastoin kuin pitäisi olla, pienten hankkeiden erillisyyden ja suuren määrän sekä sen, että osa aluerahastojen tuesta on käytetty aloitteisiin, jotka olisi pitänyt rahoittaa Vallonian alueen budjetista. On selvää, ettei Vallonian hallitus ole seurannut tavoitteita tarpeeksi tarkkaan, johtanut hankkeita tarpeeksi lujasti, valvonut määrärahojen käyttöä tarpeeksi tehokkaasti eikä ollut kyllin vakuuttunut siitä, miten tarpeellisia tutkimus ja kehitys ovat ja miten tärkeää on suunnata tuki kilpailukykyisten alojen pk-yrityksille.
Tästä huolimatta komissionkin on syytä pohdiskella asiaa. Sen on pidettävä huolta siitä, että hankkeet otetaan todesta, että ne ovat uskottavia ja että niitä tarkastellaan sen pohjalta, kuinka paljon pysyviä työpaikkoja niillä luodaan. Komission on ryhdyttävä toimenpiteisiin estääkseen rakennerahastojen kautta myönnettävän rahoitusedun saamiseksi tehtävät yrityssiirrot alueen osasta toiseen. Sen on myös laskettava, millainen vaikutus on Agenda 2000 -tiedonannossa esitetyllä suunnitelmalla, jonka mukaan avustusten myöntämistä vaikeutetaan, minkä seurauksena epäilemättä rakennerahastojen toimenpiteet eivät enää kohdistu Belgian tavoitteeseen 1 ja tavoitteeseen 2 kuuluviin alueisiin. EU: n alueille antaman tuen ei tietenkään tarvitse jatkua ikuisuuksiin, mutta vaikutus on päinvastainen, jos apu lopetetaan kaikkein vaikeimmassa vaiheessa. Meille luvataan, että yhteisön sitoumuksista luovutaan asteittain, mutta ei kerrota, miten suurista summista ja miten pitkästä ajasta on kysymys.
Herra Decourrièren erinomaisen mietinnön päätelmät tarjoavat erityisen hyödyllisiä pohdintoja, kun tulevaisuudessa keskustellaan rakennerahastojen uudistuksesta. Ei riitä, että määrärahoja käytetään, vaan niitä on käytettävä mahdollisimman tehokkaasti hyödyksi, ja tämä vaatii rahastojen tavoitteiden ja hankkeiden valintamuodollisuuksien syvällistä uudelleenarviointia, joka suoritetaan komission ja hankkeesta vastuussa olevan julkisviranomaisen yhteisesti päättämän strategian mukaisesti. Herra puhemies, on selvää, että Belgian osalta viranomaisten noudattama strategia ei tule selvästi ilmi.

Aelvoet
Arvoisa puhemies, kollegat, yleensä en pidä ollenkaan siitä, että esittelijälle osoitetaan tyhjiä ylistyslauseita, mutta tässä tapauksessa ylistys on ansaittua, sillä meille annetaan hyvin objektiivinen kuva, jonka yhteydessä osoitetaan, sekä se, mitkä ovat Belgian aluehallinnon heikkoja kohtia, että se, mitkä asiat voidaan nähdä myönteisinä. Tässä suhteessa van Lancker on mielestäni sataprosenttisesti oikeassa sanoessaan, että kaikkien alueellisten ja muiden viranomaistemme pitäisi lukea tämä mietintö perusteellisesti.
Sisällön osalta kaksi seuraavaa seikkaa ovat meille tärkeitä. Ensiksikin toteamus, jonka jokainen on tehnyt ja jonka myös me vahvistamme, että on käsittämätöntä, että maa, jolla ei ole liikaa varoja eikä ainakaan tiettyjen ongelmien parempaa hallintaa varten, ei onnistu nostamaan ja käyttämään Euroopan tasolla myönnettäviä luottoja. Tämä on puhdas skandaali. Mielestäni on lähetettävä merkki asiasta vastuussa olevien viranomaisten suuntaan.
Toinen seikka, johon haluan viitata painokkaasti tässä tapauksessa, on se tosiasia, etteivät vain alueelliset viranomaiset seiso vastatusten veitset esillä, vaan myös alemman tason virkamiehet tekevät niin, kunnat, jotka haluavat viedä toisiltaan etuja, huippuna todellakin se, mitä meillä voi tapahtua kuntainliittojen puitteissa ja mikä johtaa siihen, että sen sijaan, että saataisiin aikaan keskitettyä toimintaa, joka suuntautuisi tietyn alueen suurimpien ongelmien ratkaisuun, joukko kuntainliittoja taistelee keskenään ja siitä koituu loppujen lopuksi vahinkoa niiden niukkojen varojen tehokkaalle käytölle, joita varoja me emme edes käytä täysin hyödyksi. Meidän mielestämme tähän pitää kiinnittää hyvin paljon huomiota, jotta asiaan saadaan aikaan parannus, sillä tämä on täysin tuottamatonta.
Viimeinen kohta, johon haluan puuttua lähemmin täällä, on se, mitä rakennerahastojen suhteen pitää tapahtua nyt, myös laajentumisen valossa, asia, josta olemme keskustelleet eilen ja tänään, tänään ainakin äänestysten yhteydessä. Voimme tukea täysin mietinnön henkeä, jollaisena se tulee ilmi 40 kohdassa, koska siinä sanotaan oikeastaan: meillä on nykyinen tilanne ja meidän on toteutettava siirtymävaihe, jossa otetaan huomioon sekä unionin ulkopuoliset haasteet että meidän suurimmat tarpeemme. Muotoilua 34 kohdassa voidaan sitä vastoin pitää hyvin konservatiivisena siinä mielessä, että sen mukaan meidän tulee säilyttää kaikki, mitä meillä on tällä hetkellä. Tämä ei ole mielestämme hyvä näkökulma. Tuemme siis täysin 40 kohdassa ilmaistua suuntausta, mutta emme 34 kohdassa esitettyä.

Vandemeulebroucke
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan ensin ja ennen kaikkea esittää vilpittömät onnentoivotukseni kollega Decourrièrelle. Mietintö on mielestäni loistava. Se on osoitus suuresta objektiivisuudesta, joka on todella arvokasta. Esittelijä viittaa oikeutetusti yhteisön tukeen, joka on nelinkertaistunut Belgian kohdalla. Mutta haluan sanoa yhden seikan. Mietinnössä on kauneusvirhe. Mainitsette F kohdassa, että Vallonian alueelle annettava tuki on 750 miljardia ecua. Kyseessä on tietenkin 750 miljoonaa ecua. Pyydän, että tämä kauneusvirhe kuitenkin korjattaisiin.
Herra esittelijä, painotatte oikeutetusti joitakin puutteita. Puutteita, jotka ovat oikeastaan yleisluonteisia Euroopan unionin alueellisten ja sosiaalisten tukien muodostamassa kokonaisuudessa. Usein on kyse käytettävissä olevien luottojen riittämättömästä vahvistamisesta, mutta meidän on toki myös painotettava sitä, että oman maamme ja etenkin alueemme panos on usein liian myöhässä. Onkin viitattu oikeutetusti hallinnolliseen paperisotaan ja lisäksi sosiaalivarojen vajaakäyttöön. Tuen tässä täysin kollega van Lanckerin kritiikkiä.
Asetatte painopisteen oikeutetusti Hainaut'n alueelle. Se on ongelma-alue, jolla on perinteistä teollisuutta, teräsja tekstiiliteollisuutta, joka pitää uudistaa. Mutta meidän on painotettava myös UCLAFin esittämää kritiikkiä näiden varojen käytöstä. Ehkä se ei ole tullut riittävästi esille tässä mietinnössä.
Herra esittelijä, kiitän teitä siitä, että olette halunnut ottaa tarkistukseni mietintöön. Ne ovat aluepoliittisen valiokunnan esittämiä tarkistuksia, joissa myös painotetaan joitakin Flanderin alueen ongelmia ja tilannetta alueilla 5 b. Tähän ei mielestäni kiinnitetty aikaisemmin riittävästi huomiota, mutta asia on nyt korjattu ja haluan kiittää teitä siitä erityisesti.
Painotatte myös lukuisten pienten hankkeiden suurta hajanaisuutta. Sanokaamme: kyseessä on tilanne, jossa jokainen viranomainen on saanut lahjansa ja se on tietenkin vastuutonta. Tässä ei ole puhettakaan kokonaishankkeesta ja näin ei voi olla. Lisäksi on olemassa vähän ideoita siitä, mikä voisi olla pienten ja keskisuurten yritysten panos. Liberaaliryhmä on oikeutetusti esittänyt asiasta joukon tarkistuksia, joita tulen tukemaan täysin.
Sitten meillä on vielä yritysten siirtyminen, josta te, herra esittelijä, myös olette maininnut. Kyseessä on siirtyminen oman maan sisällä. On kyse siirtymisestä alueelta toiselle. Kuinka voidaan ajatella, että kun siirretään varat 20 kilometriä kauemmaksi, saadaan uusia työpaikkoja. Näin ei voi olla. Tämä on työllisyyden siirtämistä. Komission pitäisi tutkia asia kiireellisesti. Mielestäni ei ole hyväksyttävää, että annetaan luottoja yhdelle alueelle, jolloin ne käytännössä poistetaan muilta alueilta. Olen ehdottomasti sitä mieltä, että komission on tutkittava asiaa.
Vielä kerran, herra esittelijä, sydämelliset onnittelut tekemästänne työstä. Mietintö on loistava ja haluan tukea sitä täysin.

Vanhecke
Arvoisa puhemies, kollega Decourrièren mietintö merkitsee minulle vain vahvistusta rakennerahasto-ohjelman vararikosta, ainakin Belgian osalta. Koska puheaikani on vain kaksi minuuttia, rajoitun vain kahteen perustavaan toteamukseen.
Ensiksikin mietintö on ties monesko todiste siitä, että rakennerahastot huolehtivat Belgiassa miljardien virtaamisesta Flanderista Valloniaan. Lyhyesti, Flanderi maksaa Euroopan unionin talousarvion maksuista leijonanosan. Leijonanosa Euroopan tuesta menee sitä vastoin Valloniaan. Asia näyttää olevan puolustettavissa, hyvinvoivampi eurooppalainen kansa voi tukea mainiosti köyhempää kansaa, kukaan ei vastusta sitä, mutta tässä tapauksessa asiaa ei voida puolustella. Valloniaahan hallitsee kiinteästi mafian kanssa tekemisissä oleva sosialistihallinto, joka on itse vastuussa jälkeenjääneisyydestään.
Vallonian poliitikot eivät tee ainuttakaan vakavaa saneerausyritystä ja he estävät kaikki perustavat talouden ja politiikan tervehdyttämisyritykset. Euroopan rahoja käytetään vain kestämättömän hallinnon ylläpitoon. Se voi kuulostaa kovalta niistä, jotka eivät tunne maatani, mutta se ei ole siksi vähemmän totuudenmukaista.
Toiseksi haluan painottaa myös sitä, mitä esittelijä itse tuo esille 29 kohdassa. On todellakin niin, että Vallonian provinssi Hainaut houkuttelee järjestelmällisesti eurooppalaisen tuen avulla yrityksiä pois Länsi-Flanderissa sijaitsevan Kortijkin alueelta. Eurooppalaiset tuet muodostavat tällöin yhdessä pitkälle menevien ympäristöalan myönnytysten kanssa houkuttelevan tarjouksen yrittäjille. Näin varastetaan Euroopan ansiosta työpaikkoja Flanderista ja siirretään ne Valloniaan. Ne eivät ole uusia työpaikkoja, eikä tämä saa olla eurooppalaisen tukipolitiikan tarkoitus ja näistä syistä en tule hyväksymään esillä olevaa kollega Decourrièren mietintöä.

Grosch
Arvoisa puhemies! Rouva komissaari, kollegani Decourrièren mietintö voidaan minun silmissäni joka tapauksessa varustaa objektiivisuuden tuotekilvellä. Se sisältää kuitenkin myös hartaan vetoomuksen Belgialle käyttää rakennerahastoja tulevaisuudessa paremmin. Kuitenkin tässä on kyse yli kahdesta miljardista ecusta. Luvut eivät käsitykseni mukaan ole tällä hetkellä vielä tärkeintä. Kun Decourrièren mietintöä lukee, voi todeta, että rahastojen käyttö on tällä hetkellä suhteellisen vähäistä. Siinä ei kuitenkaan saa unohtaa, että ennen käyttöä on yksi tärkeä vaihe, nimittäin ohjelman laatiminen. Myös tästä mietinnöstä on selvästi tunnistettavissa, että ohjelman laatimisvaihe edustaa niille, joiden se on toteutettava, sitovaa ohjelmaa tulevaisuutta varten. Olen kyllä sitä mieltä, että tavoitteen 1 alue, jonka yhteisrahoitus on noin 50 %, tuo todennäköisesti ongelmia. Kun kyseessä jo on rakenteellisesti heikko alue, Euroopan unionin tuen on oltava intensiivisempää. Muuten Hainaut´sta olisi voitu tehdä myös parempi tavoitteen 2 alue.
Mitä tulee yhteisrahoitukseen, ensisijaisesti pitäisi vaatia voimakkaammin kumppanuutta yhteisrahoituksessa. Ei käy, että kolme tai neljä henkilöä laatii ohjelman ja sen jälkeen pitää turvautua aktiivisiin voimiin jollakin alueella yhteisrahoituksen järjestämiseksi. Tässä olen sitä mieltä, että myös komission pitää kaikella kunnioituksella puuttua voimakkaammin asiaan toissijaisuusperiaatteen puolesta, jotta kaikki osapuolet istuvat jo ohjelman laatimisvaiheessa saman pöydän ympärillä ja allekirjoittavat ohjelman.
Itse toteutuksesta: luonnollisesti on alueita, joilla toteutus on jo tällä hetkellä suhteellisen hyvä. Mutta tässäkään luvut eivät ole tärkein asia. Eihän ole kysymys siitä, että tähän mennessä on käytetty paljon rahaa, vaan on kysymys siitä, että raha on myös käytetty hyvin. Tähän haluaisin vaatia kahta periaatetta. Ensimmäinen periaate: kun luodaan työpaikkoja, täytyy myös olla varma siitä, että ne ovat pysyviä työpaikkoja. Kun joillakin alueilla, ja ajattelen keskiluokkaa, jaetaan lyhyellä aikavälillä ja nopeasti, sanoisinpa melkein kastelukannulla avustuksia, niin täytyy pystyä valvomaan - ja tämä on myös komission tehtävä - että nämä työpaikat ovat vaikuttaneet myös jälkeenpäin alueen vakauteen.
Myös edellytykset on luotava. Tämä käy selvästi ilmi myös Decourrièren mietinnöstä, nimittäin että alueesta voi tulla houkutteleva vain silloin, jos se ensin poistaa olemassa olevat rauniot. En nyt halua puuttua olemassa oleviin esimerkkeihin Belgiassa, mutta alueen houkuttelevuus ja työn hankkiminen riippuu myös siitä, miltä alueella näyttää. Siihen on varattu varoja, ja niitä pitää käyttää voimakkaammin.
Tulen raja-alueelta ja tiedän, mitä pienet delokalisoinnit merkitsevät. Rouva komissaari, teidän pitää ottaa huomioon, että on kysymys rakennerahaston uskottavuudesta, kun vielä tänään rahoitetaan työpaikkojen vähentämistä. Selitän tämän väitteen. Mielestäni ei sovi, että tietyt yritykset lähtevät tavoitteen 2 alueilta, kuten Boston Scientific teki Verviers'n alueella, ja siirtyvät tavoitteen 1 alueelle, vähentävät samalla työpaikkoja ja saavat vielä rahaa siitä, että investoivat jonnekin muualle Euroopassa! Se on vähentämisen rahoittamista, eikä sitä pidä nähdä ainoastaan alueellisella tai maan tasolla vaan yleiseurooppalaisella tasolla. Seuraavien rakennerahastojen kohdalla ei vastaavasti ole pelissä ainoastaan teidän uskottavuutenne, vaan myös Euroopan alueen taloudellinen vakaus!

De Clercq
Arvoisa puhemies, luettaessa tätä erinomaista mietintöä voidaan todellakin epäillä, saavuttavatko rakennerahastot tavoitteensa, voidaan ainakin epäillä, ovatko ohjelmat ja käytetyt luotot todellakin luoneet uusia työpaikkoja ja panostaako rakennepolitiikka kestävällä tavalla työttömyyden vähentämiseen. Tämä pitää paikkansa sekä Vallonian että Flanderin osalta. Siksi ryhmäni on esittänyt tarkistukset mietintöön.
Meidän on todellakin todettava, että tavoitteeseen 2 kuuluvilla Turnhoutin ja Limburgin alueilla Flanderissa on maksettu vain 4-9 % luotoista ja että työllisyyteen liittyvät tulokset ovat Flanderin keskitason alapuolella. Ja että niillä Flanderin alueilla, jotka kuuluvat tavoitteeseen 5 b, on maksettu alle 3 % ja Meetjeslandissa alle 1 %. On siis korkea aika myöntää välttämättömät luotot Flanderissa, ja kannatan täysin sitä, mitä kollega Aelvoet sanoi.
On ehdottamasti aika puuttua hallinnolliseen paperisotaan ja monimutkaisiin menettelyihin suuremman joustavuuden aikaansaamiseksi. Kaikkien toimivaltaisten elinten on ennen kaikkea puututtava asiaan yhteisesti. Asianosaisten on lopetettava toistensa mustamaalaaminen. Olemme kaikki samassa veneessä. Liian suuri hajauttaminen on vahingollista. Voimme saavuttaa konkreettisia ja myönteisiä tuloksia vain kaikenkattavan ja rakentavan lähestymistavan kautta. Toivokaamme, että näin käy tulevaisuudessa.

Kestelijn-Sierens
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, hyvät kollegat, esittelijä Decourrière on tehnyt todellakin erinomaista työtä. Hän esittää oikeutetusti olennaisen kysymyksen, pystyykö rakennepolitiikka nykyisessä muodossaan pienentämään alueellisia eroja. Nyt koko Hainaut esimerkiksi on tavoitteen 1 alue sillä seurauksella, että sen hyvinvoivista osa-alueista, kuten Tournaista ja Mouscronista, on tullut kuntia, jotka houkuttelevat investointeihin ja yritysten siirtymisiin Länsi-Flanderin keski- ja eteläosista. Tämä on johtanut puskurialueen syntyyn kyseisen provinssin eteläosaan sillä seurauksella, että tukimylly alkoi pyöriä. Loppujen lopuksi Borinage, joka tarvitsi tukea eniten, ei hyötynyt siitä.
Pidettäessä silmällä rakennerahastojen uudistamista meidän on ajateltava uutta kurssia rakennepolitiikalle. Siksi meidän on lähdettävä maantieteellisen ja temaattisen keskittymisen periaatteista ja painotettava investointeja, infrastruktuuria, tietoteknologiaa, ympäristöä ja ammatillista koulutusta ja kiinnitettävä huomiota sisäiseen kehitykseen. Suora tuki yrityksille johtaa kilpailun vääristymiseen ja sitä voidaan soveltaa vain tiettyjen investointien kohdalla. Lisäksi toteamme, että pk-yritykset, joista olemme sanoneet jo vuodelta 1993 peräisin olevan Delorsin valkoisen kirjan ilmestymisestä lähtien, että ne ovat erinomaisia työpaikkojen luojia, ovat kaikkea muuta kuin keskeisessä asemassa rakennepolitiikan alueella. Tilintarkastustuomioistuin on muuten huomauttanut tästä hiljattain ilmestyneessä kertomuksessaan. Meidän pitää ottaa myös nämä puutteet huomioon tulevaisuudessa.

Happart
Arvoisa puhemies, soveltaessaan rakennerahastojen uudistukseen liittyviä vuonna 1993 tehtyjä päätöksiä komissio myönsi Belgialle joitakin uusia mukautuksia asetukseen. Yhtenä uusista toimenpiteistä oli Hainaut'n ottaminen tavoitteen 1 alueeksi. Alue kelpuutettiin useiden vuosien aikana havaittujen alueellisen kehityksen erojen vuoksi. Komissio hyväksyi Vallonian hallintoviranomaisten laatiman yhteisen ohjelmasuunnitteluasiakirjan 14. kesäkuuta 1994.
Tämän toteutusvaiheen pohjalta velvoitettiin asiassa toimivaltainen Euroopan parlamentin aluepoliittinen valiokunta antamaan lausunto vuosien 1994-1999 ohjelmakaudesta. Pahoittelen, kuten esittelijä Decourrièrekin, eräiden ohjelmien toteuttamisessa sattuneita viivästyksiä; tämä koskee erityisesti tavoitteen 1 alueen Hainaut'n ohjelmaa, joka alkuvaiheen hitaudesta huolimatta onneksi on kuromassa eroa kiinni. Mietinnössä todetaan, että tämä tuki hyödyttää Hainaut'n alueen sisällä ennen kaikkea niitä paikkakuntia, jotka pystyvät saamaan rahastoista parhaan hyödyn irti, eli Athia, Tournaita ja Mouscronia. Nykyisellään ei Hainaut'ssa annettavassa rakennerahastojen tuessa oteta tarpeeksi huomioon varojen suuntaamista maaseutualueille, vaikka näillä alueilla on huomattavasti hyödynnettäviä resursseja.
Pidän siis tärkeänä, että yhteisön aloitteiden, varsinkin LEADER-ohjelman, käytännön toteutus kentällä otetaan paremmin huomioon. Komissio lienee tietoinen, että sen tekemien, ohjelmiin nähden myöhässä tulevien päätösten takia hankkeita ei pystytä viemään tehokkaasti päätökseen. Päätös tulee joskus puoli vuotta tai vuoden aloiteohjelman käynnistymisen jälkeen. Esimerkiksi vuosien 1997-1999 ohjelmakaudelle näytettiin vihreää valoa heinäkuun 1997 puolivälissä, vaikka toiminnan tehokkuus olisi vaatinut päätöksen saamista syys-lokakuussa 1996. Myös investointitukijärjestelmiä pitäisi harkita. Tukea saavat alueet voisivat selvitä vaikeuksistaan ja houkutella mahdollisia yrittäjiä Valloniaan. Tämä koskee vallonialaisen Brabantin alueellisia toimenpiteitä ja varsinkin tavoitteen 1, 2 ja 5 b alueita.
Tuen esittelijä Decourrièren suositusta korjata tiettyjä puutteita ja valita uusia poliittisia suuntaviivoja. Tärkeintä on paikallisen rakenteen vajavaisuuden korjaaminen silloin, kun sitä ilmenee. Ohjelmien toimivuus vaatii hajautettujen paikallisten kehitystoimistojen perustamista. Näissä toimistoissa on oltava asianmukainen henkilöstö, jolloin voidaan varmistaa hankkeen itsenäinen johto ja edistää näin maaseutualueiden elpymistä. Paikalliset kehitys- ja työllisyysaloitteet ovat kaiken kestävän kehityksen olennainen ehto. Aktiivinen osanotto ja kansalaisten ja paikallisten sekä alueellisten viranomaisten välinen keskustelu edistävät ja virkistävät alueiden talous- ja yhteiskuntaelämää sekä kulttuuria. Kehitysstrategian ensisijaisena tavoitteena on oltava myös talouden eriyttäminen, tutkimuksen edistäminen, uuden teknologian levittäminen, ammatillinen koulutus ja työpaikkojen luominen.
Kiitän teitä, herra Decourrière hyvästä mietinnöstä.

Wulf-Mathies
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat! Voin vain yhtyä kollegojeni kiitoksiin parlamentissa hyvin analyyttisestä sekä selkeästä että kriittisestä ja realistisesta mietinnöstä kehitysongelmista ja rakenteellisista toimenpiteistä Belgiassa. Komissio yhtyy Decourrièren mietinnössä ja päätöslauselmaesityksessä kauttaaltaan ilmaisemaan huoleen pahoista puutteista ohjelmien toteutuksessa ja eurooppalaisten tukivarojen käytössä Belgiassa.
Komissio on puolestaan muistuttanut belgialaisia osapuolia ei ainoastaan kerran, vaan yhä uudelleen näistä puutteista ja kehottanut parannukseen. Komissio pitää siksi nimenomaisesti myönteisenä vetoomustanne Belgian hallitukselle, mutta myös alueellisille ja kunnallisille viranomaisille, joiden täytyy myös vaikuttaa hallinnon toimien tarkoituksenmukaiseen yhteensovittamiseen ja nopeuttamiseen ja joiden täytyy huolehtia vaadittavasta yhteisrahoituksesta sekä siitä, että EU: n tukimäärärahat, jotka ovat jo tulleet kansallisiin ja alueellisiin kohteisiin, myös lopulta ohjataan varsinaisille tuensaajille ja että varat käytetään tehokkaasti.
Mietintö vastaa niitä huolia ja asioita, jotka alueelliset ja paikalliset osapuolet välittivät myös minulle vieraillessani paikalla, ja voitte olla varma, että viittasin siellä erittäin kriittisesti ongelmiin, jotka koskettavat meitä yhteisesti. Kun katsotaan ohjelmien taloudellista selvitystä vuoden 1997 lopulta, erityisesti Hainaut´ssa on nähtävissä lievää parantumista. Hainaut´ssa olemme nyt lopettaneet vuosien 1994 ja 1995 maksut aluerahastomaksuista vuosiksi 1994-1999 ja lähettäneet ensimmäisen 50 %: n ennakkomaksun vuodelle 1996, eli se nopeutuu. Mutta se ei ole mikään "vaara ohi" -merkki! Se näyttää, että olemme tehneet edistysaskeleita mutta että emme vielä pitkään aikaan ole pisteessä, jossa voimme sanoa, että nyt olemme löytäneet ratkaisun siihen, miten kaikki jatkuu myös loppuun saakka hyvin.
Sallikaa minun puuttua kohtaan, jota herra Chanterie täällä käsitteli, nimittäin UCLAFin raporttiin. Teemme vielä tällä hetkellä tutkimuksia. Vielä ei ole mitään vahvistusta ilmaistulle väärinkäytösepäilykselle, ja siksi jatkamme edelleen prosessin huolellista tutkimista. Sallikaa minun muistuttaa yhdestä tärkeästä asiasta: kyseessä ovat ongelmat, jotka ovat peräisin ajanjaksolta 1993-1995. Huolimatta kysymyksestä, mikä lopussa voidaan todistaa, olemme kiinnittäneet Hainaut´ssa huomiota siihen, että tarkkailua, valvontaa ja avoimuutta parannetaan. Olemme huolehtineet erityisesti siitä, että Vallonian viisi intercommunales myös löytävät yhdessä paremman yhteistyöjärjestelmän. Kun olin siellä viimeksi, sanoin tämän myös nimenomaisesti saamatta asianosaisia ihastumaan kovasti hyvin kriittiseen kantaani. Sitä kiitollisempi olen siitä, että nyt teidän erittäin laaja mietintönne myös vahvistaa tarkalleen sen, mitä olemme itse koko ajan kritisoineet.
Mitä tulee kysymykseen yhteisrahoituksesta, voin kertoa teille ainoastaan sen, mitä meille sanotaan, että virallisesti yhteisrahoitusongelmaa ei ole olemassa. Emme vain valitettavasti voi vieläkään yrittää jäljittää sitä, miltä kansallinen tai alueellinen taloudellinen tilanne näyttää. Komissio seuraa, mitä jo useat teistä pyysivätkin, huolestuneena niin sanottua tukikilpajuoksua, kun yritykset siirtyvät tukialueille alueilta, jotka eivät ole oikeutettuja tukeen. Sallikaa minun kuitenkin muistuttaa, että komissio on antanut Belgian hallitukselle luvan myöntää Hainaut´iin rajoittuville flaamilaisalueille vuoden 1999 loppuun mennessä tukia, joiden määrä on enintään 15 % yritysinvestoinneista nettosubventioekvivalenttina, ja siten auttaa ennen kaikkea Wervikiä, Zwevelgemiä, Wevelgemiä, Ronsea, Kortrijkia ja Vilvoordea hieman eteenpäin, eli olemme jo välittömästi reagoineet ongelmiin. Siitä huolimatta pidän myös tärkeänä - koska tällä keskustelullahan on suuri merkitys - viitata sijoittautumisvapauden periaatteeseen Euroopan unionin alueella, mikä sallii jokaisen yrityksen sijoittautua tai siirtyä sinne, missä talousympäristö näyttää edullisimmalta.
Yritysten toimipaikkapäätöksiin, myös tämän olemme useaan kertaan tarkastaneet, liittyy useita tekijöitä, esimerkiksi markkinoiden läheisyys, työntekijöiden pätevyys, kulloisenkin hallinnon joustavuus sekä myös vero-oikeudelliset toimenpiteet niin, että aluetukien mahdollisuus on usein vain yksi tekijä eikä edes ratkaiseva. Muuten rakenneohjelmissa toissijaisuusperiaatteen mukaan vastuussa kulloistenkin projektien valinnasta ovat alueelliset ja kansalliset hallitukset, emmekä luonnollisesti voi käyttää toissijaisuusperiaatetta ainoastaan silloin, kun se sopii meille, ja yrittää saattaa sitä pois voimasta silloin, kun se ei juuri sovi meille. Erityisesti Renault-Vilvoorden tapauksen ja tukikilpajuoksun kielteisten seurausten hälyttämänä komissio aikoo laatia vielä ennen vuoden loppua suuntaviivat jäsenvaltioiden aluetukien arviointiin vuosiksi 2000-2006 ja ehdottaa niissä: ensinnäkin tuen määrän ylärajan yleistä laskemista rajoittaakseen alueiden mahdollisuuksia voittaa toisensa. Toiseksi mietimme sitä, miten alueelliset tuet voidaan vahvemmin sitoa ehtoihin - esimerkiksi invenstointitoiminnan vähimmäiskestoon ja työpaikkojen varmistamiseen kyseisellä alueella. Tämä on myös oleellinen pohdinnan kohde uudistettaessa rakennesäännöstöä vuodesta 2000 alkaen.
Samoin ennen vuoden loppua komissio esittää tiedonannon alue- ja tukipolitiikkansa välttämättömästä keskittymisestä ja yhtenäisyydestä. Olemme kanssanne yhtä mieltä siitä, että meidän on taisteltava väärinkäytöksiä vastaan. Haluan kuitenkin tehdä selväksi, että solidaarisuus merkitsee myös positiivista syrjintää ja että luonnollisesti toivotaan, että unionin ja myös jäsenvaltioiden köyhimmille alueille saadaan lisää toimintaa ja että meidän pitää yhteisesti yrittää luoda tämä tasapainottava toiminta.
Komissio yhtyy mietinnön laatijan mielipiteeseen, kun hän toteaa, että paikalliset kehitys- ja työllistämisaloitteet ovat kaiken kestävän kehityksen edellytys. Komissio on ottanut rakennerahaston toimenpiteiden työllisyysvaikutuksen lisäämisen vuodesta 1995 lähtien ensisijaiseksi tehtäväkseen ja asettanut työpaikkojen luomisen ja säilyttämisen tärkeysjärjestyksessä ykköseksi sekä toisen ohjelmavaiheen 1997-1999 suuntaviivoissa tavoitteen 2 alueille että tavoitteeseen 1 kuuluvien ohjelmien väliarvioinnissa. Tämä pätee luonnollisesti myös Belgiaan.
Lisäksi komissio tukee viittä alueellista työllistämissopimusta Flanderissa, Tongerenissa ja Vilvoordessa sekä Valloniassa, Hainaut´ssa ja Länsi-Brabantissa ja pääkaupungin Brysselin alueella. Yhdyn kaikkien niiden mielipiteeseen, jotka ovat sanoneet, että meidän täytyy tukea näitä toimintoja paikan päällä ja että siten harjoitamme myös painostusta alhaalta päin niin, että varat käytetään eikä ainoastaan kuluteta, vaan käytetään ennen kaikkea päteviin projekteihin työpaikkojen luomiseksi ja alueen houkuttelevuuden parantamiseksi. Huoleenne rakennerahastouudistuksesta vuoden 1999 jälkeen haluaisin viitata vain komission lausuntoon Agenda 2000: ssa. Komission tahdon mukaisesti tulee edelleen säilyttää suuri määrä yhteiskunnallista solidaarisuutta taloudellisen ja sosiaalisen yksimielisyyden varmistamiseksi rajoitetuista varoista huolimatta. Siksi komissio suunnittelee myös alueille, jotka ovat parantaneet taloudellista asemaansa, lakkautusvaiheita, jotka auttavat varmistamaan yhtenäistämisen menestymisen. Tämä pätee juuri silloin myös belgialaisiin alueisiin, joita se voi koskea.
Toivon, että valiokunta-aloitteinen mietintönne ja tämänpäiväinen keskustelu myötävaikuttavat rakennerahaston toimenpiteiden laadun parantamiseen Belgiassa, ja voin ainoastaan korostaa sitä, mitä rouva van Lancker sanoi: tämän tulisi olla pakollinen luento kaikille, jotka ovat Belgiassa tekemisissä rakennerahaston toimien kanssa.

Puhemies
Kiitos, rouva komissaari.
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Siirrymme äänestykseen.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman)

Deprez
Olen esittelijän tavoin iloinen tavoitteeseen 3 liittyvien, ranskankielisessä Belgiassa yhteisön rakenteellisten toimenpiteiden puitteissa toteutettavien ohjelmien menestyksestä ja laadukkuudesta.
Tämä onkin ainoa tyytyväisyyden aihe, sillä voidaan vain ihmetellä Valloniassa vallitsevaa järkyttävää ja huolestuttavaa tilannetta ja sitä, että Vallonia ei nykyisin kykene käyttämään hyväkseen EU: n tarjoamaa piristysruisketta.
Mietinnössä tuomitaan ensinnäkin tavoitteen 1, 2 ja 4 b piiriin kuuluville alueille myönnettyjen määrärahojen vähäinen käyttöaste. Näiden tavoiteohjelmien tarkoituksena on tuettujen alueiden kehittäminen ja rakenteellinen mukautus sekä niiden tuotannon uudelleenjärjestely. Pitäisikö tästä tehdä se johtopäätös, että tietyillä paikkakunnilla taloudellinen turtumus on niin suurta, ettei pystytä enää edes päättämään hankkeista, joihin tarjolla olevaa rahaa voitaisiin käyttää?
Mietinnössä todetaan myös, että tavoitteen 4 täytäntöönpanossa on nähtävissä määrärahojen valtavaa alikäyttöä. Jos esittelijään on uskomista, syynä on pääasiassa alueellisten ja paikallisten viranomaisten kokemattomuus. Heidän toimintatapansa varsinkin Hainaut'ssa ovat raskaita ja hitaita, eikä niiden avulla kyetä kilpailemaan työpaikkojen luomisessa muiden Euroopan alueiden kanssa, vaikka näillä olisi käytettävissään vähemmän yhteisön tukea. Mietinnössä leimataan melko selvin sanoin syyllisiksi paikalliset hierarkia- ja voimasuhteet, jotka sanelevat hankkeiden luonteen, mietintöä lainaten, " ilman, että tavoitteena olisi synergia tai täydentävyys" ja joiden tarkoituksena on, jälleen lainaus mietinnöstä, " ennemminkin tyydytyksen tuottaminen paikallisille poliitikoille kuin kestävä kehitys" .
Lisäksi kaikissa tapauksissa tutkimukseen, kehitykseen ja teknologisiin innovaatioihin liittyvien hankkeiden rahoituksessa on pahoja viivästyksiä ja " strategioiden valinta jättää joissakin tapauksissa toivomisen varaa ja perinteisten teollisuussektoreiden investoinnit vaikuttavat liiallisilta alueen taloudellisen eriytymisen näkökulmasta" .
Voin ainoastaan yhtyä mietinnön erittäin kriittisiin toteamuksiin ja esitettyyn hätähuutoon, joka kohdistuu Vallonian taloudellisen elpymisen tiellä olevaa vanhanaikaisuutta ja hitautta vastaan.
Tilanteen todenmukainen kuvaaminen kaikessa karmeudessaan on ensimmäinen askel, tuskallinen mutta välttämätön. Kun tilanne on selvästi todettu, on aika ryhtyä toteuttamaan hankkeita ja strategiaa. Vastedes omistaudun juuri tälle tehtävälle kaikkien niiden kanssa, jotka haluavat nostaa Vallonian pysähtyneisyyden ja alikehittyneisyyden tilasta.

Dury
On varmaa, että rakennerahastojen toimenpiteillä on ollut Hainaut'lle suuri vaikutus. Toimenpiteet ovat kuitenkin osoittautuneet vielä riittämättömiksi yritettäessä todella vähentää eroja ja työttömyyttä taloudellisesti eniten kärsineillä alueilla ja varsinkin maaseutualueilla, joilla hidas mutta jatkuva autioituminen pahentaa demografian ja taloudellisen kehityksen rakenteellisia tekijöitä. Esittelijä on korostanut määrärahojen erittäin alhaista käyttöastetta niin tavoitteen 1 kuin tavoitteen 4 kohdalla, ja olen varma, että näitä määrärahoja on tulevaisuudessa jaettava paremmin.
Decourrièren mietinnössä on selvä ja täsmällinen taulukko rakennerahastojen käytöstä, erityisesti Hainaut'ssa. Panen merkille positiivisia seikkoja ja esitän pelonaiheita ja kritiikkiä, jotka meidän tulisi ottaa huomioon.
Mielestäni päätöslauselman 39 kohta on erityisen tärkeä. Hankkeiden johto ja suhteet komissioon eivät suju helposti. Komissio ei aina ole joustava; sen pitäisi ottaa alueet ja yhteisöt paremmin mukaan ohjelmien laadinnassa ja täytäntöönpanossa.

Puhemies
Parlamentti on käsitellyt kaikki esityslistalla olleet asiat.

Istuntokauden keskeyttäminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi.
(Istunto päättyi klo 13.25.)

