Forberedelse af Det Europæiske Råd (14. og 15. december 2006) (fortsat forhandling) 
José Manuel Barroso
formand for Kommissionen. - (FR) Hr. formand, hr. Frattini, mine damer og herrer! Det Europæiske Råds møde i juni markerede et vigtigt skridt i processen af flere forskellige årsager. Jeg vil især gerne nævne én. Jeg mener, at Det Europæiske Råd på mødet i juni én gang for alle begravede tanken om, at der er tale om en form for kompromis mellem Unionens institutionelle fremskridt og gennemførelsen af nye politikker. Tidligere sagde man ofte, at hvis man talte om den politiske dagsorden, en resultatorienteret dagsorden, fokuseret på praktiske resultater, forsøgte man på sæt og vis at undvige den institutionelle diskussion. Hvis man på den anden side talte om forfatningen, blev man beskyldt for at være navlebeskuende, for at være besat af tekniske aspekter. Jeg mener, at denne tankegang er blevet begravet en gang for alle.
Strategien på to niveauer, som blev vedtaget i juli, viser, hvordan de to aspekter er kædet sammen, og hvordan de gensidigt kan forstærke hinanden. Så længe vi skal arbejde med en Union, der er mindre effektiv og mindre demokratisk, end vi ved, den kunne være, vil vores bestræbelser på at gennemføre de politikker, som befolkningen forventer, aldrig blive helt overbevisende. Hver gang vi fremlægger politikker, der er beregnet på at forbedre borgernes hverdag, kan det kun få befolkningen til at føle sig mere fortrolig med, at der tages endnu et skridt på vejen mod europæisk integration.
Det finske formandskab har udvist en perfekt forståelse af denne situation, hvorfor vi har fået seks måneder med pragmatiske og målrettede fremskridt. De seks måneder har vist, at der findes en reel forståelse af, hvad Parlamentet, Rådet og Kommissionen har at tilbyde Europa, når de arbejder sammen. Resultaterne er synlige for enhver: en aftale om følsomme spørgsmål såsom Reach, vedtagelsen af Fonden til Globaliseringstilpasning - jeg er særligt stolt af det, for som De ved, var det et initiativ fra Kommissionen - en hurtig reaktion på krisen i Libanon, en uproblematisk forberedelse af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse - det er virkelig et følsomt emne! - og bestræbelserne på at gøre Unionens politik udadtil mere sammenhængende. Konklusionen på dette er, at der virkelig er sket fremskridt.
Nu kommer vi til Det Europæiske Råd - mødet i denne uge - hvor man vil fokusere på væsentlige emner, og her har det finske formandskab allerede vist, at Unionen er beslutsom og proaktiv.
Først vil jeg nævne innovation. Diskussionen om dette emne i Lahti var af høj kvalitet. Denne diskussion efterlod et billede af europæiske ledere, som er fast besluttede på at handle til fordel for innovation, og jeg mener, at man lige nu retfærdigvis må sige, at innovation er en af Den Europæiske Unions absolutte politiske prioriteringer: Det glæder mig. Som De kan se ved at læse den årlige rapport om gennemførelsen af Lissabon-strategien for vækst og beskæftigelse, som vi offentliggjorde i går, prioriteres innovation ikke bare på fællesskabsplan, men også inden for de forskellige nationale politikker. Derfor mener jeg, at de europæiske lederes udtalelser i Lahti ikke var tomme ord: Der er sket store fremskridt i mange medlemsstater. Men hvis målet er at stimulere en reel ændring i den europæiske økonomi, må man ikke overse den europæiske dimension. Indrømmet, vi må gøre en større indsats på nationalt plan, men vi må også gribe muligheden for at få mest muligt ud af den europæiske dimension.
Deres institution, Parlamentet, har også fokuseret på intellektuelle ejendomsrettigheder, på fælles teknologiske initiativer og på standardisering samt mange andre områder, der kræver handling på europæisk plan. Jeg tror, at Det Europæiske Råd vil gøre fremskridt med disse opgaver.
Med hensyn til innovation samt energi og klimaforandringer vil Rådet utvivlsomt gøde jorden for Det Europæiske Råds møde i foråret 2007, som efter min mening bliver meget vigtigt i denne henseende. Det glæder mig, at Kommissionen har kunnet yde sit bidrag, et stort bidrag, til disse bestræbelser i form af vores forslag om et europæisk teknologisk institut.
Det europæiske teknologiske institut vil ikke blot yde et direkte bidrag til innovation i Europa; det bliver også symbolsk - det er sandt, at symboler kan være meget vigtige - det vil være symbolsk, ville jeg sige, for, hvordan Den Europæiske Union kan udvise ambitioner og demonstrere, at man er nyskabende. Parlamentets medlemmers støtte til det europæiske teknologiske institut er både velkommen og vigtig. Jeg håber, at Parlamentet og Rådet vil medtage det europæiske teknologiske institut blandt deres prioriteringer, så det kan blive operationelt hurtigst mulig. Jeg vil gerne takke det finske formandskab for dets utrættelige støtte til dette vigtige projekt for Europa.
Det næste spørgsmål er indvandring: Ingen billeder var mere slående i efteråret end billedet af mænd og kvinder, der var villige til at risikere livet for at nå i land på Europas kyster. Det hastede virkelig med at reagere, og det glæder mig, at Europa viste sig at være opgaven voksen. Gennem vores overordnede tilgang til indvandring sammenkædet med et tættere samarbejde ved vores havgrænser og forbedrede instrumenter som Frontex vil vi yderligere styrke vores seriøse reaktion med et meget stort dækningsområde og praktisk gennemførelse. Det Europæiske Råds vedtagelse af denne metode vil sende et utvetydigt signal om, at dette er et fælles problem, som Unionen vil finde en fælles løsning på.
Det er korrekt, at vi fortsat har problemer på dette område, men jeg mener, at vores fremgangsmåde, den overordnede fremgangsmåde, som Kommissionen har formuleret, kan være løsningen for Europa. Vi må i gang med arbejdet med det samme og betragte dette som en langsigtet udfordring. Derfor bør vi koordinere brugen af interne og eksterne instrumenter ved at forbedre dialogen med oprindelseslande, transitlande og bestemmelseslande, hvilket betyder, at man også skal være mere opmærksom på integration og interkulturel dialog.
Vi er nødt til at se tingene, som de virkelig er: Hvis vi skal handle effektivt, har vi brug for de rette værktøjer. Derfor er det vigtigt for os at forbedre vores beslutningstagning, så vi kan handle hurtigere, og det gælder både indvandring og området retlige og indre anliggender i almindelighed. Jeg er helt enig i, hvad det finske formandskabs repræsentant netop sagde. Hvis medlemsstaterne virkelig ønsker at vise, at de er fast besluttede på at samarbejde i kampen mod ulovlig indvandring og om indvandringspolitik, retsvæsen og sikkerhed, har de nu en god mulighed for at demonstrere dette ønske: ved at gøre beslutningsprocessen på europæisk plan enklere, hurtigere, mere effektiv og mere praktisk! Det giver ikke mening, at vi fratager os selv de institutionelle muligheder, der allerede findes i dag.
Hr. formand! Det sidste område, jeg vil komme ind på, er udvidelsen - det sidste i rækkefølgen i min tale, men på ingen måde det sidste rent betydningsmæssigt. For nogen kan det se ud, som om de problemer, vi står med i denne uge, viser, at udvidelsespolitikken ikke gennemføres effektivt. Jeg vil gerne forklare, hvorfor det ikke forholder sig sådan.
For det første anser jeg kritikken for underlig, når vi befinder os kun nogle få uger fra endnu et skridt fremad for udvidelsen. Afstemningen her i Parlamentet i går viste ikke bare vores tillid til de to nye kommissærer, men symboliserede også den betydning, som Parlamentet tillægger Bulgariens og Rumæniens indtræden i Den Europæiske Union. Den symboliserede også Parlamentets nøglerolle med hensyn til at gøre udvidelsen mulig og få den til at fungere. Fordelene ved udvidelsen i 2004 er tydelige for Europa med 25. Jeg tvivler ikke om, at vi vil se tilbage på skridtet til 27 med tilsvarende tilfredshed.
Men Det Europæiske Råd vil fokusere på to spørgsmål: integrationskapacitet og tiltrædelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Kommissionens rapport om integrationskapacitet er en erkendelse af, at der findes legitime spørgsmål om følgerne af udvidelsen. Alle her ved, at Unionen ikke har forsøgt at skjule konsekvenserne af udvidelsen. Hvorfor skulle vi, når de foreliggende oplysninger klart viser, hvilke fordele den indebærer?
Men vi må respektere disse bekymringer og intensivere vores indsats for at vise, hvor alvorligt Unionen tager sit ansvar for at sikre, at udvidelsen fungerer. Ja, udvidelsen fungerer for de nytilkomne medlemsstater og for Den Europæiske Union, de kommer med i. Vi bør alle acceptere et ansvar om at engagere os mere i diskussionen. Jeg har meget ofte sagt, at udvidelsen ikke kan gennemføres bureaukratisk eller endda diplomatisk: Den skal gennemføres demokratisk. Vi må vinde den europæiske befolknings tillid.
For to uger siden kom Kommissionen med sin henstilling vedrørende Tyrkiet. Resultatet var, at Rådet i denne uge besluttede at suspendere forhandlingerne om en række centrale kapitler. Dette er et klart signal om, at et brud på de juridiske forpligtelser ikke kan accepteres. Samtidig er det klart i vores egen strategiske interesse at fortsætte forhandlingsprocessen. Begge parter skal overholde spillereglerne. Vi håber, at den tyrkiske side vil vise vilje til at opfylde sine forpligtelser.
Vi forstår, at det er vigtigt at vise, hvor troværdige vi er, når vi taler om betingelserne for udvidelsen. Vi har brug for befolkningens støtte til udvidelsen, ikke bare for at vise, at vi er troværdige, og at vores forpligtelser skal overholdes, men også at vi er fair og står fast i analysen af de forskellige kandidatlandes fremskridt inden for tiltrædelsesprocessen.
Vi ved, at vi må sørge for, at kandidatlandene bliver ved med at være motiverede. Udvidelsen er sådan en positiv kraft, der sørger for fremskridt, at det er i alles interesse, at kandidaterne fortsætter med de vanskelige reformer ad en vej, der nødvendigvis må være lang. Kroatien er kommet godt i gang, og hvis reformbestræbelserne fortsætter, vil det sandsynligvis blive det næste tiltrædelsesland. Landene på Vestbalkan har også gjort fremskridt, og vi har tilbudt dem et tydeligt europæisk perspektiv, og vi bør vise dem, at vi mener det alvorligt med det europæiske perspektiv for Balkan.
Vi har brug for fornyet enighed om udvidelsen, hvor man både anerkender udvidelsens strategiske værdi og sikrer vores evne til at fungere, samtidig med at vi gradvis integrerer de nye medlemmer. Kommissionen vil fortsat holde fast i de centrale principper: respekt for de indgåede forpligtelser, en energisk og retfærdig vurdering og et forsøg på at forbedre kvaliteten af processen. Udvidelsesprocessen har vist sig at være så levedygtig som nogensinde.
Sammenfattende vil jeg gerne fortælle Dem, at jeg virkelig håber, at Det Europæiske Råd i denne uge vil bekræfte, at en udvidet Europæisk Union vil kunne tage både nuværende og fremtidige udfordringer op. Tak for Deres opmærksomhed.
(Bifald)
Hans-Gert Poettering
for PPE-DE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, fru formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Som rådsformanden allerede var inde på, skal vi skue fremad. Jeg mener, at det netop er den opgave, som vi står over for i dag, nemlig at vi skal rette blikket mod EU's fremtid, men også mod Europas og hele verdens fremtid. Som regel er de formandskaber de bedste formandskaber, som ikke gør noget spektakulært, men derimod arbejder med en god vilje og beslutsomhed. Dette forstår vi at værdsætte i særlig grad ved det finske formandskab.
Jeg håber, at det i morgen og overmorgen på Bruxelles-topmødet, som PPE-DE-Gruppen vil forberede i morgen eftermiddag, vil være muligt at fastlægge nogle retningslinjer for udvidelsen. Kommissionsformandens sidste punkt var opfordringen til os om at afgive et signal om, at vi overholder vores forpligtelser. Vi er også åbne over for de lande, som har et helt normalt krav på at blive medlem af EU en gang i fremtiden. Dette vedrører jo ikke blot Kroatien, men hele Balkanområdet, men dette er bundet op på visse betingelser. Vi skal overholde vores forpligtelser; pacta sunt servanda - og det gælder på begge sider.
Jeg vil gerne udtrykkeligt takke Dem, hr. kommissionsformand, og Kommissionen for dens fremsyn, dens stabilitet, men også den fairness, hvormed den har beskæftiget sig med Tyrkiet-spørgsmålet. For det er en smal vej, og vi må ikke risikerer et sammenstød eller en virkelig alvorlig konflikt mellem Tyrkiet og EU. Hvis Tyrkiet ikke opfylder sine forpligtelser - som man ikke gør i forholdet til Cypern, selv om man havde lovet at løse dette problem og anerkende toldunionen, hvilket imidlertid ikke er sket - må vi ikke acceptere dette med resignation, men der skal derimod fremsættes et budskab, hvori vores holdning kommer til udtryk, og som også vedrører vores egen troværdighed.
Hvis vi ikke havde afgivet et signal i forhold til Tyrkiet, ville vi fremstå som utroværdige i egne øjne, og hvem ville så i sidste ende have tiltro til EU? Derfor er det, som Kommissionen foreslog, og det, som udenrigsministrene vedtog i dette spørgsmål, meget ansvarsbevidst, og det resulterede også i et godt kompromis.
Nu skal EU være optagelsesparat. Jeg vil godt takke det finske rådsformandskab for under mange bilaterale forhandlinger at have givet udtryk for, hvordan vi kan finde en løsning i forfatningsspørgsmålet. Det glædede mig, at De, fru Lehtomäki, sagde, at regeringerne åbenbart mener, at vi har brug for reformen. Det er en principiel accept af forfatningstraktatens indhold. På vegne af EFP-delen af vores gruppe siger jeg stille og roligt, men også med beslutsomhed i stemmen, at vi har brug for en gennemførelse af de reformer, som fremgår af del 1, og vi har også brug for en fastlæggelse af det retlige grundlag for de værdier, som vi beskrev i del 2. I øvrigt er alt dette allerede blevet vedtaget i Nice som charter, og det bør ikke være noget problem at gennemføre dette i gældende ret. For os i Det Europæiske Folkeparti er dette en betingelse for det, som vi ønsker at opnå.
Måske er takken til Kommissionen en smule for meget af det gode, men hvis den er berettiget, skal man også give udtryk for den. Det var kommissionsformandens forslag at vedtage en fælles erklæring fra Rådet, Parlamentet og Kommissionen den 25. marts. Vi synes, at det er en god ting og støtter dette initiativ. Vi siger også til regeringerne: Hvis der er nogen, som modsætter sig, at Parlamentet bliver involveret heri, vil de som minimum få et problem med vores gruppe, for vi ønsker en fælles erklæring, som forpligter os til reformer og giver udtryk for vores værdier.
Jeg vil gerne knytte en sidste kommentar til et emne, som vi skal være mere opmærksomme på, nemlig spørgsmålet om klimaforandringerne. Vi kan gøre, som det passer os på denne jord, men hvis klimaet ændrer sig på en måde, som bringer os i fare og forarmer store områder, er vores politiske bestræbelser nyttesløse. Derfor skal Parlamentet og de andre institutioner gøre klimaforandringerne til en prioriteret politik. Jeg ønsker fru rådsformand, hr. kommissionsformand og naturligvis formanden for Parlamentet, der som altid spiller en meget aktiv rolle, held og lykke på topmødet med vores fælles bestræbelser og vores fælles Europa.
Martin Schulz
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi er på vej ind i en afgørende fase i europæisk politik. Anden halvdel af denne valgperiode vil være kendetegnet ved løsningen af nogle spørgsmål og problemer, som er essentielle for Europas fremtid. Derfor vil jeg godt indledningsvis sige på vegne af min gruppe, at vi er klar til at indgå i en konstruktiv dialog med de andre institutioner - med Rådet og især med Kommissionen - i anden halvdel af denne valgperiode med henblik på at finde en fælles vej ud af den blindgyde, som EU befinder sig i.
I første halvdel af valgperioden fremførte vi som parlament med rette en række kritikpunkter, hvoraf enkelte var møntet på Kommissionen. Men vi er parat til at arbejde tæt sammen med Kommissionen hvad angår f.eks. forberedelsen og frem for alt med hensyn til evalueringen af det kommende topmøde, hvis der gælder et princip om, at det europæiske indre marked skal udformes socialt, for ellers vil man blot opnå, at befolkningen tager afstand herfra. På Det Europæiske Socialdemokratis kongres, hvor min kollega, hr. Nyrup Rasmussen, blev genvalgt som vores formand, blev der fastlagt nogle retningslinjer indeholdende de krav, som vi stiller til dette topmøde, og han vil snart sige noget om Europas sociale dimension på vegne af vores gruppe. Med andre ord står vi over for valget mellem social sikring eller befolkningens afvisning. Men hvad ville der egentlig ske, hvis befolkningen tager afstand herfra? Hvordan ville det se ud, hvis Europas integrationsprojekt var i fare for at mislykkes på grund af den nuværende stagnation? Så ville de opgaver, som De beskrev, hr. Barroso, ikke kunne udføres. Kortene ligger på bordet. Det er nemt at beskrive, hvad vi skal gøre. Klimaforandringerne er ikke et emne, som man diskuterer efter fyraften. Hvis 2,3 milliarder kinesere og indere gør krav på at ville have det samme energiforbrug som europæerne eller amerikanerne, vil disse økonomiers vækstrater betyde enden for denne planet inden for en overskuelig fremtid. Vi kan reducere CO2-udslippet i Europa nok så meget, for udslippet fra disse lande vil være fire gange så stort. Vi skal handle, og derfor skal Europa påtage sig en førende rolle her.
Kortene ligger på bordet. Rusland er ikke noget pletfrit demokrati, og der er behov for at tale om landets indenrigspolitik, men Rusland er en stat, som vi har brug for med henblik på at løse pressende internationale konflikter. Vi kan ikke løse hverken Iran- eller Mellemøsten-konflikten uden Ruslands medvirken, som i øvrigt selv er truet af nordkoreanske atomvåben. Derfor er jeg det finske rådsformandskab taknemmelig for, at det arbejdede hårdt på at forberede partnerskabs- og samarbejdsaftalen og indlede forhandlinger herom. Jeg håber, at den polske regering omsider vil indse, at vi har brug for denne partnerskabs- og samarbejdsaftale.
De internationale konflikter, som jeg netop beskrev, og først og fremmest Mellemøsten-konflikten, udgør en reel og akut fare. Vi skal arbejde hen imod fred med mange og kloge skridt. Et af de skridt, som vi har brug for med henblik på at bygge bro til Europas destabiliserede naboregioner, er et tiltrædelsesperspektiv for Tyrkiet. Den beslutning, der nu er truffet, er den helt rigtige. Det er først og fremmest et signal til den tyrkiske regering om, at man ønsker yderligere forhandlinger. Jeg appellerer til den tyrkiske regering om ikke at sagtne tempoet i sine reformbestræbelser og om ikke at forfalde til at spille det indenrigspolitiske kort i form af et kortvarigt antieuropæisk intermezzo for at opnå nogle få yderligere stemmer, for så efter valget at sige, at det ikke var sådant ment. Sådan leger vi ikke! For vores vedkommende går det ikke an, at vi udsender et nyt signal hver dag. Derfor skal hr. Poettering og kansler Merkel, når hun overtager rådsformandskabet, beslutte sig for, om de i virkeligheden ønsker et tiltrædelsesperspektiv for Tyrkiet. Med andre ord vil man evt. være nødsaget til at søge krampagtigt efter et eller andet argument for at kunne sige, at det ikke vil kunne fungere, hvilket man passende kunne kalde for Cypern-undskyldningen. Derfor er dette en god beslutning fra Kommissionens side og en urimelig reaktion fra Ankara. Jeg håber, at hr. Erdogan besinder sig. Men når alt kommer til alt, er dette tiltrædelsesperspektiv uomgængeligt for Europas sikkerhed.
Jeg siger det i øvrigt også, selv om jeg godt er klar over, at et flertal i befolkningen er skeptisk. Men i politik skal man undertiden også have modet til at sige, at man godt er klar over, at borgerne er skeptiske, og at mine vælgere ikke anskuer tingene på denne måde. Men man skal virke overbevisende og have argumenterne klar og ikke give efter for den dagspolitiske opportunisme, med hvilken man måske ville kunne vinde det næste valg. Men at ødelægge den bro, som vi er i gang med at bygge til den islamiske verden, hvis Tyrkiet opnår medlemskab af EU, er meget farligere end at tabe valget en enkelt gang. Kortene til dette topmøde ligger som sagt på bordet. Vi kan tage fat på problemerne, og jeg har forsøgt at beskrive, hvordan vi i Den Socialdemokratiske Gruppe kan bidrage hertil.
(Bifald)
Graham Watson
Hr. formand! Iagttagere vil blive begejstrede for at høre, at rådsformandskabet vil skære ned på længden af Rådets konklusioner. Jeg kan forstå, at det nuværende udkast er på omkring 20 sider, i det mindste på fransk, sammenlignet med de normale 60. De er måske ikke så begejstrede for at høre fra hr. Poettering, at Det Europæisk Folkeparti mødes i morgen for at forberede topmødet. De står så splittet over spørgsmål som Tyrkiet, at tingene aldrig bliver bedre, når de forbereder sig på topmødet! Jeg har faktisk forstået, at Rådets sekretariat er ved at udarbejde en skrivelse, hvor der står: "Hvis det ikke snart bliver bedre, kan vi blive nødt til at bede Dem holde op med at hjælpe os!"
Jeg vil gerne tage tre spørgsmål op, som er på dagsordenen for topmødet: udvidelsen, energi og indvandring. Rådet vil drøfte udvidelsen og uden tvivl også integrationskapaciteten. Måske når de frem til en aftale om, hvor Europa slutter, men jeg har en formodning om, at Jean Monnet måske havde ret, da han talte til forgængeren for denne forsamling, Den Fælles Forsamling for Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab, i 1995, hvor han talte om et "bredere, forenet Europa, hvis grænser kun fastsættes af dem, der endnu ikke har tilsluttet sig". Som kineserne ville formulere det noget mere prosaisk: "Det er dem, der står udenfor, der afgør, hvornår bussen er fuld".
Det er vigtigt at drøfte Tyrkiet, og jeg vil rose Kommissionen, og navnlig kommissær Rehns arbejde, fordi den er skredet til handling og har fremsat et konkret forslag, før der blev tid til et anarki af reaktioner fra de forskellige hovedstæder; et konkret forslag, der fandt støtte fra udenrigsministrene, og som forhåbentlig vil blive taget op af Rådet. Men så må vi erkende, at før vi snakker mere om udvidelsen, skal vi have styr på vores egne forfatningsbestemmelser, for den europæiske befolkning ønsker ikke, at vi udvider mere uden et entydigt grundlag for Unionens fortsatte udvikling. Det vil ikke nytte noget at tro, at vi kan omskrive Nice-traktaten i forbindelse med Kroatien. Lad os få forfatningsspørgsmålet løst først.
På energiområdet er min gruppe, fru rådsformand, meget bekymret over, at Den Europæiske Union er i fare for at blive taget som gidsel. Gidsel hos producenterne, uanset om de befinder sig i Rusland eller i Nordafrika eller i Centralasien - eller måske endda i Latinamerika - i forbindelse med biobrændsel. Det, vi har brug for her i Europa, er hurtigst mulig at begrænse forbruget i motorkøretøjer og elektrisk udstyr; begrænse varmeforbruget gennem en bedre udformning af bygningerne; begrænse forbruget i elektronisk udstyr og øge produktionen af sikre, vedvarende energikilder - biomasse som foreslået af Kommissionen, og vedvarende energi, måske gennem forskning ved at gå over til en brintbaseret økonomi eller forske i fusionsenergi.
Vi må liberalisere markederne, fordi en af grundene til, at vi ikke har nogen egentlig energipolitik i Europa er, at vi ikke har en ordentlig liberalisering af markedet. Det glæder mig, at selv Socialdemokraterne på deres møde i Oporto i sidste uge endelig har erkendt, at konkurrencen vil få stor betydning for den fremtidige udvikling.
På immigrationsområdet koncentrerer Kommissionen og Rådet sig for meget om sikkerhedsaspekterne og ikke nok om de økonomiske og humanitære aspekter. Man kan ikke tale om "effektiv forvaltning" af indvandringen eller en "styrkelse" af FRONTEX osv. uden at anerkende den menneskelige tragedie, der udfolder sig på vores sydlige kyster, fordi mennesker ved, at de vil kunne finde arbejde her i Europa. Formanden sagde, at dette var en langsigtet udfordring - ja, men i fem år har Rådet intet gjort ved det, og vi er nødt til at gøre fremskridt.
Hvis Rådet endelig skal drøfte hjemstedet for Galileo - jeg forstår, at Prag, Valletta og Ljubljana alle ønsker at få det - hvorfor følger man så ikke eksemplet med denne fantastiske institution og giver det tre arbejdssteder? Så vil de, der ser på hjemstedet for Galileo i det mindste kunne sige eppur si muove!
Formanden
Det må være Deres spøg, hr. Watson?
