Muistosanat
Puhemies.
Syyskuun 26. ja 27. päivän välisenä yönä senegalilainen alus nimeltä Le Joola, joka kuljetti yli tuhatta henkilöä, upposi lähellä Senegalin ja Gambian rannikkoa. Nyt lähes kahden viikon kuluttua merestä on jo löydetty 476 ruumista ja ainakin 500 henkilöä on kadoksissa.
Kirjoitin parlamentin puolesta surunvalittelukirjeen Senegalin presidentille Wadelle ja esitin vilpittömän osanottomme, jonka kehotin häntä myös välittämään uhrien perheille. On tärkeää, että me pidämme tänään hiljaisen hetken ja kunnioitamme näin kuolleiden muistoa ja omaisia sekä otamme osaa pohjoisella pallonpuoliskolla Afrikassa tapahtuneeseen tragediaan. Osoittamalla tukea ja yhteisvastuullisuutta tuomme ilmi, että etelän tapahtumilla on meille merkitystä. Pyydän teitä viettämään yhden minuutin hiljaisen hetken.
(Parlamentti vietti seisaallaan minuutin hiljaisen hetken.)
Hänen kuninkaallinen korkeutensa prinssi Claus von Amsburg, Alankomaiden kuningatar Beatrixin puoliso menehtyi pitkällisen sairauden uuvuttamana viime sunnuntaina, 6. lokakuuta 2002. Prinssi Claus paneutui eläessään alankomaalaisen yhteiskunnan kehittämiseen lujuudella, vakavuudella ja määrätietoisuudella sekä tarvittaessa huumorilla.
Tunnemme kaikki hänen aikaansaannoksensa kansainvälisen kehitysyhteistyön parissa. Haluan kertoa parlamentille ja alankomaalaisille kollegoille, että olen esittänyt meidän ja heidän puolestaan vilpittömän osanottomme hänen majesteetilleen kuningatar Beatrixille sekä Alankomaiden kansalle.

Puhemies.
Puheenjohtajavaltio Tanska, jota edustaa Eurooppa-ministeri Haarder, on ilmaissut halunsa antaa neuvoston puolesta julkilausuman Irakin tilanteesta. Haarder ja puheenjohtajavaltio ryhtyvät tähän lyhyellä varoitusajalla. Haluan kiittää tästä parlamentin puolesta neuvostoa ja henkilökohtaisesti Haarderia.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana laajentumisen edistymistä käsittelevän komission kertomuksen hyväksyminen. Komissio antoi kertomuksen tänään ennen lounastaukoa. Nyt kun ehdokasvaltioiden maakohtaiset kertomukset on hyväksytty ja julkaistu, olemme edistyneet merkittävästi kohti koko mantereen laajuisen Euroopan unionin luomista.
Olemme siirtymässä sen prosessin viimeiseen vaiheeseen, joka käynnistyi suuren innoituksen myötä lähes 13 vuotta sitten Berliinin muurin romahtamisen jälkeen. Niin jäsenvaltioiden kuin ehdokasvaltioidenkin on yhdessä ja erikseen löydettävä tarvittava poliittinen tahto jäljellä olevien esteiden voittamiseksi. Olemme parlamentissa päättäneet pyrkiä kaikin tavoin takaamaan sen, että siinä määrin kuin se on meistä kiinni, parlamentti osallistuu jäljellä olevien esteiden poistamiseen ennen joulukuussa pidettävää Kööpenhaminan huippukokousta.

Laajentuminen merkitsee Euroopalle poikkeuksellista ja ennennäkemätöntä mantereen yhteen sovittavaa, parantavaa ja mahdollisuuksia avaavaa tekoa. Ensimmäistä kertaa tuhanteen vuoteen vanha mantereemme yhdistyy vapaiden ja riippumattomien kansalaisten vapaasta tahdosta ilman miekankärjellä tai asein esitettyä uhkaa tai mitenkään muutenkaan pakotettuna, vaan järkevän ajattelun, vakaumuksen ja yhteisten arvojen perusteella. Tämänpäiväinen keskustelu on merkittävä välietappi tässä prosessissa.
Haluan erityisesti osoittaa kunnioitusta Euroopan komissiolle ja sen yksiköille ja kaikille niille ehdokasvaltioiden johtavissa asemissa ja julkisten palvelujen parissa työskenteleville henkilöille, jotka ovat osallistuneet tähän poikkeukselliseen muutostyöhön. Komissio on keskeisessä asemassa prosessin hallinnossa loppuun asti. Nyt tulee aika, jolloin meidän, poliittisen luokan edustajien, on kannettava poliittinen vastuumme ja otettava yhteys kansalaisiin heidän suostumuksensa aikaansaamiseksi.
(Suosionosoituksia)

Prodi
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen hyvin vaikuttunut voidessani tänään puhua parlamentissa.
Astuessani virkaani sitouduin - nimenomaan parlamentin edessä - saattamaan laajentumisen komission ensisijaiseksi tavoitteeksi, tekemään komissiostani laajentumiskomission, sillä laajentamalla Euroopan unionia vahvistamme rauhan, turvallisuuden ja demokratian aluetta koko Euroopan mantereella. Nyt kolme vuotta myöhemmin olen jälleen täällä kertomassa teille, että sitoumusta on noudatettu. Komissio on tehnyt työnsä ja pitänyt lupauksensa.
Komissio on toteuttanut yksityiskohtaisen selvityksen edistymisestä ehdokasvaltioissa, ja voin nyt kertoa niiden maiden nimet, joiden kanssa suositamme neuvostoa saattamaan neuvottelut päätökseen vuoden 2002 loppuun mennessä. Sallinette minun lukea ääneen tänään hyväksymiemme suositusten pääkohdat.
?Kypros, T?ekki, Viro, Unkari, Latvia, Liettua, Malta, Puola, Slovakia ja Slovenia täyttävät poliittiset kriteerit. Ottaen huomioon näissä maissa toteutuneen edistymisen, niiden sitoumusten toteuttamisen suotuisan etenemisen sekä käynnissä olevat ja suunnitellut valmistelutyöt komissio katsoo näiden maiden täyttävän taloudelliset kriteerit ja lainsäädäntöä koskevat kriteerit ja olevan valmiita jäsenyyteen vuoden 2004 alussa. Komissio suosittaa tämän vuoksi liittymisneuvottelujen saattamista päätökseen näiden maiden kanssa tämän vuoden loppuun menneessä, jotta liittymissopimukset voidaan allekirjoittaa keväällä 2003.?
Bulgariassa ja Romaniassa viime vuoden edistyksen osalta komissio toteaa, että ne ovat itse asettaneet liittymiselleen tavoitteeksi vuoden 2007. Komissio tekee kaiken tarvittavan sen varmistamiseksi, että tavoite saavutetaan.
Perustuslakiuudistuksen ja useiden lainsäädäntöpakettien myötä Turkki on edennyt huomattavasti Kööpenhaminan kriteerien täyttämisessä. Työtä on kuitenkin vielä jatkettava. Komissio suosittelee tämän vuoksi, että Euroopan unioni antaa enemmän tukea ja ohjaa enemmän varoja Turkin jäsenyyttä edeltäviin valmisteluihin. Komissio ehdottaa tämän osalta tarkistettua liittymistä edeltävää kumppanuutta ja lainsäädännön tarkastelun vauhdittamista. Turkkia kannustetaan jatkamaan uudistusprosessiaan ja siten edistämään ehdokkuuttaan Euroopan unionin jäsenvaltioksi.
Arvoisat parlamentin jäsenet, vain 13 vuotta sitten häpeällinen muuri jakoi vielä Berliinin. Muuri on purettu ja Saksa on yhdistynyt. Vapauden palauttaminen on antanut meille mahdollisuuden palauttaa myös Euroopan kansojen historiallinen yhtenäisyys. Yhteinen kohtalomme on jälleen yhteisen tulevaisuuden rakentaminen. Yhteinen tulevaisuutemme perustuu yhteisiin perusarvoihimme eli rauhaan, demokratiaan, laillisuusperiaatteeseen, ihmisoikeuksien kunnioittamiseen ja vähemmistöjen suojeluun.
Kööpenhaminassa vuonna 1993 kokoontunut Eurooppa-neuvosto tarjosi Keski- ja Itä-Euroopan maille mahdollisuutta liittyä Euroopan unioniin. Maat ovat tämän jälkeen käyneet läpi valtavan muutosprosessin ja siirtyneet rauhanomaisesti diktatuurista vakaaseen osallistuvaan demokratiaan.
Niiden saavutukset ovat ainutlaatuisia. Yhden vuosikymmenen aikana olemme todistaneet kymmenien avointen ja demokraattisten vaalien järjestämistä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla, tuhansien uusia demokratioita muovaavien lakien ja asetusten antamista sekä yhteisön lainsäädännön sisällyttämistä kansalliseen lainsäädäntöön, kymmenien tuhansien virkamiesten ja lakimiesten kouluttamista tulkitsemaan ja soveltamaan uutta lainsäädäntöä sekä satojen tuhansien valittujen virkamiesten, asiantuntijoiden ja ammattijärjestöjen jäsenten osallistumista EU:n rahoittamaan koulutukseen ja yhteistyöhankkeisiin, joissa heitä perehdytettiin toimintatapoihimme. Kaikki 12 maata täyttävät Kööpenhaminassa vahvistetut poliittiset kriteerit ja demokraattiset instituutiot ovat vahvistuneet kaikkialla. Lisäksi kymmenen ensimmäiseen ryhmään kuuluvan maan talouksien suorituskyky parantuu asteittain: niiden kasvu on nopeampaa kuin jäsenvaltioissa, niiden inflaatioaste ja alijäämä ovat hallinnassa ja ulkomaisia sijoituksia virtaa maihin. Tämä osoittaa, että markkinat luottavat maiden kehitykseen.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, tänään antamassamme kertomuksessa mainitaan myös jäljellä olevat puutteet tietyillä aloilla tietyissä maissa. Nämä puutteet on korjattava ennen liittymistä: komissio tekee yhteistyötä näiden maiden viranomaisten kanssa, jotta ongelmat ratkaistaan ajoissa. Huolemme kohdistuu edelleen maiden hallintokapasiteettiin ja oikeusjärjestelmiin, jotka kärsivät taloudellisten ja ennen kaikkea inhimillisten voimavarojen puutteesta. Olemme pyrkineet ratkaisemaan nämä ongelmat 250 miljoonan euron tukiohjelman avulla. Ohjelma alkaa tuottaa tuloksia.
Toinen määrittämämme heikkous on riittämätön valmistautuminen yhteisön lainsäädännön soveltamiseen useilla merkittävillä aloilla, erityisesti tullin, verotuksen, eläinlääkinnällisen ja kasvinsuojelua koskevan valvonnan, maatalouspolitiikkaa hallinnoivien ja valvovien elinten sekä rakennerahastojen varoja hallinnoivien ja valvovien hallintoyksiköiden aloilla.
Minun on mainittava vielä kaksi hyvin vakavaa ongelmaa. Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta monissa näistä maista korruptio rehottaa ja häpeällistä ihmiskauppaa käydään edelleen. Tämä ei tarkoita, etteikö näillä aloilla olisi tehty mitään asian korjaamiseksi. Päinvastoin, paljon on jo saavutettu ja toimimme on lähes loppuun saatettua tietyissä maissa. Kertomuksessamme korostetaan kuitenkin hyvin tarkkaa seurantaa, jota komissio toteuttaa liittymiseen asti. Lopullinen arvio julkistetaan kuusi kuukautta ennen liittymistä.
Laajentumiseen liittyvien moninaisten ongelmien ratkaisemiseksi komissio toteuttaa kaikki tarvittavat toimenpiteet osastojensa organisoimiseksi uudelleen, lisätäkseen seurantaa ja tukea uusille jäsenvaltioille liittymisen jälkeen sekä tarjotakseen liittymistä edeltävää tukea maille, joita ei mainittu tämänpäiväisessä suosituksessa, mutta joiden liittyminen on ajankohtaista myöhemmin.
Arvoisa puhemies, tavoitteenamme on edelleen liittymissopimuksen allekirjoittaminen keväällä 2003. Käynnistämme tämän vuoksi prosessin viimeiset vaiheet. Komissio toivoo, että Brysselissä 24. ja 25. lokakuuta kokoontuva Eurooppa-neuvosto tekee tarvittavat päätökset edelleen avoimena olevista luvuista, nimittäin maataloudesta, rahoitusasioista ja hallintoelimistä. Näin luvuista voidaan neuvotella ja niitä koskevat neuvottelut voidaan saattaa päätökseen ennen Kööpenhaminan huippukokousta. Bulgarian ja Romanian osalta komissio esittää ehdotuksia vahvistetusta liittymistä valmistelevasta strategiasta hyvissä ajoin ennen Kööpenhaminassa pidettävää neuvoston kokousta. Komissio ehdottaa Turkin osalta ensi vuodelle vahvistettua liittymistä valmistelevaa strategiaa, johon sisältyy ylimääräistä rahoitusta. Turkki ei täytä vielä liittymiskriteerejä.
Nizzan sopimus on edelleen hyvin tärkeä, eikä sitä voida sivuuttaa. Luotan irlantilaisiin, jotka äänestävät sopimuksesta jälleen muutaman päivän kuluttua. Toivon, ettei äänestys vaaranna maanosamme yhdistämisen historiallista tavoitetta.
Lopuksi sallinette minun puhua hieman Kyproksesta. Toivokaamme, että saaren yhdistämisessä todella edetään, vaikka Helsingissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto ei päätelmissään asettanutkaan tätä ehdoksi liittymiselle. Komissio haluaisi yhdistyneen Kyproksen liittyvän EU:hun ja uskoo sen olevan kaikkien kannalta paras ratkaisu. Suositellessaan neuvostolle neuvottelujen pikaista loppuun saattamista Kyproksen kanssa komissio esittää myös uuden vetoomuksen, jotta osapuolet pyrkisivät yhdessä saaren yhdistämiseen. Kehotamme kaikkia tukemaan YK:n pääsihteerin johdolla meneillään olevaa prosessia, jotta ratkaisuun päästäisiin ennen vuoden loppua. Sevillan Eurooppa-neuvosto vahvisti, että ?kokonaisratkaisun ehdot otettaisiin huomioon Kyproksen liittymissopimuksessa Euroopan unionin perusperiaatteiden mukaisesti.?
Arvoisat parlamentin jäsenet, kuulen aivan liian usein puhuttavan laajentumisen vaaroista ja kustannuksista. Uskon, että voimme keskustella tästä rauhallisesti ja avoimesti, ja niin meidän on tehtävä, sillä kustannukset on tutkittu yksityiskohtaisesti ja ne ovat käytettävien resurssien mukaiset. Meidän olisi kuitenkin - ja ennen kaikkea - kerrottava kansalaisille laajentumisen eduista, joita ovat Euroopan vakaus, keinotekoisesti jaetun mantereen yhdentyminen ja maailman suurinten yhtenäismarkkinoiden luominen. Laajentuminen yhdistää meidät talouksiin, joissa tulot ovat matalampia kuin jäsenvaltioissa tällä hetkellä, mutta joissa kasvumahdollisuudet ovat suuremmat. Tilanne oli aivan samanlainen vuonna 1985, kun liittymisneuvottelut Espanjan ja Portugalin kanssa saatettiin päätökseen. Kukaan ei tänään kyseenalaista tuolloin tehdyn päätöksen oikeellisuutta ja kaukonäköisyyttä, vaikka asia kyseisenä ajankohtana olikin kiistanalainen.
Laajentuminen on eurooppalaisen hankkeen uusi etulinja. Se antaa lisää painoa kaupalle, investoinneille, koulutukselle ja tutkimukselle. Ja talouskasvulle. Laajentumisen kustannuksista tiedämme, että ne on mahdollista kattaa vuoteen 2006 saakka, sillä ne sisältyvät Berliinin rahoitusnäkymiin. En halua peitellä sitä, että kymmenen valtion liittymisestä aiheutuu merkittävä taloudellinen rasite juuri kuvaamassani yhteydessä, mutta laajentumisen vahvistumisesta seuraavat edut korvaavat täysin nämä haitat.
Laajentumisessa ei kuitenkaan ole kyse pelkästään taloudesta. Laajentuminen on tärkeä tapahtuma ensisijaisesti poliittisista ja eettisistä syistä. Euroopan yhdentymisprosessi kulminoituu laajentumiseen: se prosessi, joka on antanut meille puolen vuosisadan ajan rauhaa ja vaurautta, on ulotettava koko mantereelle.
Mietitäänpä Balkanin tapahtumia. Hiljattain tuhannet ihmiset ovat kuolleet, kokonaiset yhteisöt ovat joutuneet lähtemään pakolaisiksi ja kokonaisia kaupunkeja on tuhottu. Laajentuminen on poliittinen taidonnäytteemme, sillä se estää tällaista tapahtumasta. Tästä oikeasta ja laajemmasta näkökulmasta tarkasteltuna laajentumisen kustannukset ovat hyvin vähäiset verrattuina kustannuksiin, joita laajentumisen toteutumatta jääminen aiheuttaisi.
Tulevina kuukausina meidän on toteutettava realistinen ja myönteinen tiedotuskampanja. Meidän on ulotettava se kansalaisten sieluihin ja sydämiin. Suuri päättäväisyys, valtava poliittinen rohkeus ja kaukonäköinen historiallinen näkemys ovat mahdollistaneet laajentumisen. Lisäksi laajentuminen koettelee sitoutumistamme periaatteisiimme, sillä se pakottaa meidät muuttumaan samalla kun uusissa jäsenvaltioissakin tapahtuu valtavia muutoksia.
Tämä on valmistelukunnan tehtävä. Sen muotoilemien toimielinuudistusten on oltava yhtä rohkeita ja kaukonäköisiä kuin pyrkimyksemme ovat olleet. Kaikkien on ymmärrettävä, että ilman toimielinten radikaalia ja järkevää uudistusta laajentuminen ei ehkä olekaan kestävä menestys. Uusi Eurooppa tarvitsee luonnollisesti selkeän ja vakaan maantieteellisen muodon ja sellaisen toimielinkehyksen, joka kaikkien kansalaisten on helppo mieltää. Toisin sanoen on eurooppalaisen perustuslain aika. Perustuslain on taattava kaikkien kansalaisten oikeudet ja jäsenvaltioiden asema. Perustuslain on turvattava kulttuurien ja kielten moninaisuus ja vahvistettava solidaarisuutta. Perustuslaki täydentää demokraattisen Euroopan unionin luomisen, aidon kansojen ja valtioiden unionin.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, lopuksi haluan vielä suunnata ajatukset lähestyvän laajentumisen jälkeiseen aikaan, sen historiallisten ja maantieteellisten piirteiden ulkopuolelle. Olemme kutsuneet uusia valtioita liittymään unioniimme, sillä haluamme rauhaa ja vakautta koko maanosaan. Tämän prosessin myötä ei kuitenkaan saa syntyä uusia rajoja samalla kun poistamme entisiä. Meidän on muistettava tämä luodessamme uusia suhteita tuleviin naapureihimme laajentumisen jälkeen. Tarkoitan nyt Venäjää, Ukrainaa, Valkovenäjää ja Moldovaa. Niistä tulee laajentuneen unionin uusia naapureita; ja unioni tulee jonain päivänä laajentumaan myös Balkanin alueille.
Uusiin eurooppalaisiin naapureihimme keskittyminen ei kuitenkaan ole peruste sille, että emme olisi vastaanottavaisia myös Välimeren maiden yhä lisääntyville odotuksille, joita emme vielä ole pystyneet täyttämään.
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, viisikymmentä vuotta sitten käynnistynyt Euroopan yhdentymisprosessi ansaitsee koko maailman ihailun ja kunnioituksen. Vain me olemme kehittämässä aitoa käytännöllistä mallia globalisaation hallitsemiseksi, tosin vain omalla mantereellamme. Meidän globalisoitumisemme on demokraattista, ja siihen liittyy inhimillinen ulottuvuus ja kaikilla kansalaisilla on siinä yhtäläinen asema. Laajentumisemme on esimerkki koko maailmalle ja se on kaukonäköinen teko: se yhdistää ensimmäistä kertaa koko mantereen ja tekee meistä jälleen kerran historiallisen johtohahmon.
Verheugen
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, komission tänään esittämät suositukset liittymisneuvottelujen saattamisesta loppuun kymmenen ehdokasvaltion kanssa vuoden loppuun mennessä on kenties merkittävin välietappi matkalla kohti Euroopan unionin tällä hetkellä suurimman hankkeen toteutumista. Tänään esittämillemme suosituksille on vain yksi peruste - kymmenen ehdokasvaltiota ovat ansainneet tämän! Ne ovat omien pyrkimystensä kautta onnistuneet täyttämään uskomattoman vaikeat ja haasteelliset Euroopan unioniin liittymistä koskevat kriteerit. Pidän hyvin merkittävänä sitä, että komissio ei katsonut tehtäväkseen perustella liittymistä koskevaa myönteistä poliittista tilannetta jälkikäteen.
Katsoimme tehtäväksemme tarjota teille Euroopan parlamentin jäsenille sekä neuvostolle ja jäsenvaltioille puolueetonta ja objektiivista tietoa, joka osoittaa, mitkä maat ovat valmiita ja valmistautuneita jäsenyyteen, sekä tietoja tilanteesta, jossa tämä toteutuu. Edistymistä koskevat kertomukset eivät perustu poliittisiin ehtoihin. Komission henkilöstölle annettiin vain yksi ohje: he eivät saaneet salata, jättää pois tai kaunistella mitään ja heidän oli osoitettava selvästi, missä ongelmia yhä esiintyy. Kertomuksissa ongelmia kutsutaan niiden nimillä. Olennaista on kuitenkin, ettemme ole määrittäneet yhtään ongelmaa, joka ei olisi ratkaistavissa vuoden 2003 loppuun mennessä.
Älkää antako toisinaan hyvin kriittisen sävyn johtaa itseänne harhaan. Vielä ratkaisematta olevat ongelmat on luonnollisesti nähtävä jo toteutuneiden saavutusten valossa, ja kun tarkastelemme ehdokasvaltioiden saavutuksia muutosprosessissa ja liittymisvalmisteluissa viimeisten kymmenen vuoden aikana, minun on sanottava, että näiden valtioiden kansojen aikaansaama edistys on todella valtava ja historiallinen saavutus, joka ansaitsee kaiken kunnioituksemme.

Komissio on kehittänyt menetelmän, jonka avulla voimme määrittää mahdollisimman tarkkaan nykytilanteen ja sen, mitä vielä on tehtävä. Komissio on myös esittänyt useita ehdotuksia, jotka koskevat sitoumusten jatkuvaa seurantaa ja suojalausekkeen sisällyttämistä liittymissopimukseen. Sallinette minun hieman selventää tätä asiaa. Ensinnäkin on korostettava, että suositukseemme sisältyy luonnollisesti joitakin ennakoivia piirteitä. Uusien jäsenvaltioiden velvollisuushan ei loppujen lopuksi ole täyttää kriteerejä nyt vaan liittymishetkellä. Toisin sanoen meidän on nyt arvioitava, ovatko jäljellä olevat tehtävät toteutettavissa tässä aikataulussa. Arviomme ei perustu tunteisiin tai mielialaan, se perustuu vankkaan käsitykseen näiden valtioiden valmisteluprosessin vauhdista ja laadusta.
Jatkamme kaikkien testattujen ja hyväksi osoittautuneiden seurantavälineiden käyttöä neuvottelujen päättymisen jälkeen ja liittymissopimuksen tekemisen jälkeen varmistaaksemme, että kaikkia sitoumuksia noudatetaan. Ehdotamme kokonaan uuden lausekkeen sisällyttämistä liittymissopimukseen kahdeksi ensimmäiseksi vuodeksi. Tällaista lauseketta ei ole tähän mennessä sisältynyt aiempiin liittymissopimuksiin. Lausekkeen tarkoituksena on varmistaa, että nopeisiin ja kohdennettuihin toimenpiteisiin voidaan ryhtyä, jos kahden ensimmäisen liittymistä seuraavan vuoden aikana ilmenee häiriöitä jollain sisämarkkinoiden alalla tai jos toimet jollain sisämarkkinoihin liittyvällä alalla eivät suju asianmukaisesti. Tässä yhteydessä sisämarkkinoita tulkitaan mahdollisimman laajasti; toisin sanoen se liittyy kaikkiin rajat ylittäviin toimitapoihin.
En katso lauseketta tarpeelliseksi siksi, että ehdokasvaltiot muodostaisivat jonkin vaaran, sillä sitä ne eivät tee. Uskon, että lauseke on tarpeen, koska tämä laajentuminen on hyvin erilainen kuin aiemmin kokemamme ja - ollaksemme rehellisiä - emme pysty tarkalleen arvioimaan minkälaisia mukautusongelmia ensimmäisten kahden vuoden aikana ilmenee. Tämän vuoksi on tärkeää, että käytössämme on väline, jonka avulla voimme toimia nopeasti ja joustavasti. Uskon sen olevan tarpeen jäsenvaltioissa käytävän julkisen keskustelun vuoksi.
Ennen kuin pääsemme siihen vaiheeseen, että voimme toivottaa kymmenen uuden jäsenvaltion edustajat tervetulleiksi tänne täysistuntoon, meidän on huolehdittava useista tärkeistä asioista. Ensinnäkin Nizzan sopimus on ratifioitava, ja haluankin käyttää nyt mahdollisuutta hyväkseni vedotakseni äänestäjiin Irlannissa ja pyytääkseni heitä miettimään päätöstä tehdessään sitä, että vaakalaudalla on nyt Euroopan kansakuntien eurooppalainen tulevaisuus. Vaakalaudalla on niiden kansakuntien eurooppalainen tulevaisuus, jotka eivät eronneet Euroopan yhdentymisprosessista vapaaehtoisesti, vaan jotka olivat siihen pakotetut, jotka joutuivat elämään meistä erossa rautaesiripun takana. Nyt ne haluavat päästä lopullisesti Euroopan demokraattisten kansakuntien perheeseen.
(Suosionosoituksia)
Toiseksi jäsenvaltioiden on muutaman päivän kuluttua Brysselissä kokoontuvassa Eurooppa-neuvostossa päästävä sopimukseen edelleen avoimesta yhteisestä kannasta neuvotteluissa. Palatessani valtiovarainministerien neuvoston kokouksesta Luxemburgista eilen olin hieman huolissani pysähtyneisyydestä siellä. Jäsenvaltioita kehotetaan nyt liikaa osoittamaan joustavuutta ja kompromissitahtoa. Jos aikataulua aiotaan noudattaa, meidän on päästävä Brysselissä sopimukseen rahoituskokonaisuudesta ja institutionaalisista seikoista.
Kolmanneksi ehdokasvaltioiden on jatkettava työtään ja pyrkimyksiään. Näin tehdessään ne varmasti ilahtuvat komission tämänpäiväisistä suosituksista ja keskustelustamme tänä iltapäivänä täällä.
Lopuksi sanon muutaman sanan Bulgariasta ja Romaniasta. Olen tyytyväinen näiden kahden maan edistymiseen. Me emme päättäneet jättää Bulgariaa ja Romaniaa laajentumisen ensimmäisen vaiheen ulkopuolelle. Se oli kyseisten maiden oma päätös. Ne ilmoittivat haluavansa olla osana prosessia vuonna 2007, ja kaikki niiden neuvotteluissa tekemät sitoumukset koskevat vuotta 2007 eivätkä vuotta 2004. Komissio lupaa vakaasti tehdä kaiken mahdollisen auttaakseen maita pääsemään tavoitteeseensa. Meneillään oleva laajentumisprosessi ei pääty ennen kuin myös Bulgarian ja Romanian edustajat kuuluvat tähän parlamenttiin.
(Suosionosoituksia)
Lopuksi sanon vielä muutaman sanan Turkista. Olen eri mieltä niiden kanssa, joiden mukaan Helsingin strategia oli virhe. Päinvastoin on ilmeistä, että sen jälkeen, kun Helsingin strategia puolitoista vuotta sitten otettiin käyttöön, Turkissa on edistytty ihmisoikeuksien, demokratian ja laillisuusperiaatteen alalla enemmän kuin edellisen viidenkymmenen vuoden aikana. Tämä on seikka, joka meidän pitäisi tunnustaa - ja me tunnustamme sen.
(Suosionosoituksia)
Turkin ei kuitenkaan odotettu täyttävän poliittisia kriteerejä liittymisneuvottelujen aloittamiseksi tämän puolentoista vuoden aikana. En halua kritisoida Turkkia todetessani, ettei se vielä ole täyttänyt kaikkia kriteerejä. Katson pikemminkin, että on ihailtavaa, että Turkki on saavuttanut niin paljon näin lyhyessä ajassa. Tämän vuoksi Turkkia on kannustettava jatkamaan samaan suuntaan, ja komissio esittää asianmukaisia ehdotuksia, jotta taataan se, että Turkki voi jatkaa näin ja että ovi sille on edelleen raollaan.
Meidän ei kuitenkaan pidä harhautua varsinaisesta tehtävästämme, joka on maan uudistaminen siten, että se voi liittyä Euroopan unioniin. Pysyttäytykäämme tässä tehtävässä ja älkäämme ryhtykö hedelmättömään tilastolliseen keskusteluun, jonka tulokset eivät ole hyödyllisiä.
Nyt julkaistavat tulokset otetaan vastaan suurella mielenkiinnolla, jännittyneinä ja toiveikkaina monissa Euroopan maissa. Meidän tehtävämme on nyt huolehtia siitä, että unionin kansalaiset eivät ainoastaan ymmärrä vaan myös kannattavat tätä hanketta koko sydämestään. Monissa jäsenvaltioissa asiaan suhtaudutaan edelleen epäilevästi, mikä meidän on tiedostettava. Käsitykseni mukaan epäilykset ovat suurimpia alueilla, joilla on vakava tiedon puute. On hyvin tärkeää huolehtia tulevina kuukausina siitä, että annamme kansalaisille tietoa, lisää tietoa ja yhä enemmän tietoa sekä mahdollisuuden järjestää tätä tietoa hyödyllisellä tavalla. Jos näin ei tapahdu, meitä voi kohdata hyvin ikävä yllätys monissa valtioissa, joissa laajentumisesta tulee merkittävin kansallisen politiikan aihe, jos kansalaiset kääntyvät meitä vastaan - viimeistään siinä vaiheessa, kun sopimus on tehty - ja kysyvät: ?Miksi meille ei kerrottu tästä? Miksi tämä tehtiin ilman meitä?? Kansalaisten osallisuuden lisääminen on nyt tärkein tehtävämme.
(Suosionosoituksia)

Haarder
Arvoisa puhemies, Helsingistä lähtenyt juna on enää kahden aseman päässä määränpäästään. On hyvin ilahduttavaa, että se on voinut viedä eteenpäin komission edistymistä koskevaa kertomusta siinä määrin, että kertomus julkaistiin kuukautta aiemmin kuin viime vuonna. On myös ilahduttavaa, että meillä on nyt täydellinen perusta päätöksen tekemiseksi siitä, mitkä maat ovat valmiita saattamaan päätökseen laajentumista koskevat neuvottelut.
Aluksi haluan kiittää komission puheenjohtajaa ja komission jäsentä Verheugenia siitä sitoumuksesta ja energiasta, joita he ovat alusta alkaen osoittaneet tätä historiallista tehtävää suorittaessaan. Olen seurannut heidän työskentelyään täällä parlamentissa heidän astuttuaan virkaansa. On ollut ilo huomata heidän sitoumuksensa ja tarkkailla sitä, minkä havaitsen myös tänään täällä parlamentissa.
Meille on esitetty objektiivinen arvio ehdokasvaltioiden valmistelujen asteesta. Komissio on tullut siihen tulokseen, että kymmenen maata ovat valmiita saattamaan neuvottelut päätökseen. Ne täyttävät Kööpenhaminan kriteerit, ja katsotaan, että ne pystyvät täyttämään myös taloudelliset kriteerit, kuten myös yhteisön säännöstön soveltamista koskevat kriteerit, ennen liittymistä vuonna 2004. Tietyillä aloilla tarvitaan vielä töitä hallinnollisten valmiuksien osalta, ja komissio ehdottaa, että ehdokasvaltioiden jäsenyysvalmisteluja edelleen tarkkaillaan.
Suositusta neuvottelujen saattamisesta päätökseen kymmenen maan kanssa käsitellään Brysselin Eurooppa-neuvoston kokouksessa parin viikon kuluttua, ja keskustelu lopullisten päätösten tekemisestä käydään Kööpenhaminassa pidettävässä Eurooppa-neuvoston kokouksessa kahden kuukauden kuluttua.
Komission mukaan Bulgaria ja Romania ovat edistyneet huomattavasti edellisen kertomuksen jälkeen, mutta eivät niin pitkälle, että neuvottelut voitaisiin saattaa päätökseen. Kuten hyvin tiedetään, Sevillassa päätettiin näiden maiden tukemista koskevista erityisistä toimista ja myös tästä on tehtävä päätös Kööpenhaminassa.
Komissio toteaa, että Turkki on edistynyt huomattavasti Kööpenhaminan kriteerien täyttämisessä. Tämä on myönteistä kehitystä, jonka on jatkuttava. Kertomuksessa todetaan myös, että vielä on tehtävää jäljellä, ja Turkkia kannustetaan toteuttamaan lisää uudistuksia ja panemaan jo hyväksytyt uudistukset täytäntöön, jotta sen jäsenyysmahdollisuudet paranisivat. Sevillan päätelmien osalta Kööpenhaminan kokous on ratkaiseva hetki EU:n ja Turkin välisten suhteiden kehittämiseksi. Meidän ei pidä ennalta tehdä tyhjäksi Kööpenhaminassa tehtäviä päätöksiä valmisteltaessa Brysselissä pidettävää Eurooppa-neuvoston kokousta.
Kyproksen osalta komissio tukee täysin EU:n pyrkimyksiä. Komissio kehottaa kaikkia osapuolia ja erityisesti Turkkia toimimaan aktiivisesti ratkaisun löytämiseksi ennen Kyproksen liittymisneuvottelujen loppuun saattamista. Helsingin Eurooppa-neuvoston päätelmät ovat edelleen lähtökohtana Kyproksen Euroopan unioniin liittymistä koskevan kannan osalta.
Lopuksi haluan ilmaista kannatukseni komission puheenjohtajan ja komission jäsenen Verheugenin Irlannin kansanäänestystä koskeneille huomautuksille ja viittaan erityisesti komission puheenjohtajan sanoihin niistä riskeistä ja kustannuksista, joita seuraisi siitä, että EU:n laajentuminen ei toteutuisi, sillä nämä riskit ja kustannukset ovat paljon suurempia. Juuri tämän vuoksi Helsingissä valittiin suunta. Tämän vuoksi juna kulkee nyt kohti rauhaa, demokratiaa ja vaurautta kaikkialla mantereellamme. Seuraava asema on Bryssel ja määränpää on Kööpenhamina. Tanskalaiset junankuljettajat ovat valmiina, ja pilli soi tänään.

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa tehtävää hoitava neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, tämä keskustelu on tärkeä, sillä se koskee suurinta Euroopan unionia kohdannutta haastetta, eli kymmenen maan liittymistä unioniin laajentumisen ensimmäisessä vaiheessa. Tämän vuoksi pidin hyvin valitettavana, että päivän keskustelun aihe paljastettiin eurooppalaisissa lehdissä joitakin päiviä sitten. Komission puheenjohtaja Prodi, kehotan teitä huolehtimaan siitä, että vastaisuudessa parlamentille kerrotaan asiasta ensin ja vasta sitten unionin kansalaisille. Mielestäni tämä olisi oikea järjestys, jos nyt käytävän kaltaisen keskustelun on tarkoitus olla mielekästä.

Huolimatta tästä arvostelusta, joka on kyllä tarkoitettu vakavasti otettavaksi, haluan kiittää komissiota; sen puheenjohtajaa Romano Prodia ja asiasta vastaavaa komission jäsentä Günter Verheugenia mutta myös edellistä, Jacques Santerin johtamaa komissiota ja sen jäsentä Hans van den Broekia, sillä loppujen lopuksi nykyinen komissio ei aloittanut työtään tyhjältä pöydältä vaan Santerin komission tekemän työn pohjalta. Haluan osoittaa lämpimät kiitokseni kaikille työhön osallistuneille hienosta työstä.
(Suosionosoituksia)
Olemme laajalti yhtä mieltä päätelmistä ja niiden kymmenen maan luettelosta, joiden osalta komissio suosittelee liittymistä, mutta työtä on valtavasti jäljellä. Ehdokasvaltiot ovat 50 vuoden kommunismin, kommunistisen huonon hallinnon, kommunistisen tyrannian ja diktatuurin jälkeen tehneet valtavasti töitä - kuten täällä on todettu ja mikä on hyvin kunnioitettavaa - ja tämä ansaitsee tulla huomatuksi ja sille on annettava kaikki kunnia. Vielä on kuitenkin paljon tehtävää, eikä tämä koske pelkästään ehdokasvaltioita vaan myös Euroopan unionia. Mielestäni nyt on tärkeää huolehtia siitä, että emme särje ehdokasvaltioiden meitä kohtaan tuntemaa luottamusta. Jos Keski-Euroopan maille, Maltalle ja Kyprokselle nyt asetetaan uusia liittymisehtoja - esimerkiksi vaatimalla aluksi Euroopan maatalouspolitiikan uudistusta - rikkoo se ehdokasvaltioiden uskon, sillä se vaarantaa niiden luottamuksen Euroopan unioniin ja sen lupauksiin. Tämän vuoksi meidän on nyt kunnioitettava meihin kohdistuvaa luottamusta ehdokasvaltioissa emmekä saa asettaa uusia ehtoja.
Puola on epäilemättä merkittävin ehdokasvaltioista, sillä sen väestö - lähes 39 miljoonaa asukasta - on suurempi kuin yhdeksässä muussa ehdokasvaltiossa. Meidän on nyt muistettava, että tämä suuri eurooppalainen mullistus ei olisi ollut mahdollinen ilman Puolaa ja sen Solidaarisuusliikettä ja - sanottakoon tämäkin ääneen, ettemme unohda sitä - ilman sen puolalaisen suurta henkistä voimaa, joka toimii paavina, Johannes Paavali II, joka sanoi puolalaisille: ?Älkää pelätkö!? Tästä alkoi Euroopan henkinen ja poliittinen muutos.
(Suosionosoituksia oikealta)
Meidän ei pidä koskaan unohtaa tätä! Tämä oli myös se perusta, jolta Saksa pystyi yhdistymään kaksitoista vuotta sitten. Ilman Puolaa se ei olisi ollut mahdollista. Toivomme tämän vuoksi, että Puola pystyy neuvotteluissa - myös tulevina viikkoina ja kuukausina - selviytymään liittymisprosessiin yhä liittyvistä vaikeista ongelmista, ja tuemme komission ehdotuksia suorista maksuista.
Jäljellä on useita ratkaisemattomia kysymyksiä, joihin haluaisimme vastauksen T?ekin hallitukselta. Mikä on T?ekin hallituksen kanta esimerkiksi siihen, että T?ekin tasavallassa on edelleen voimassa lainsäädäntöä, jossa ei kohdella kaikkia Euroopan unionin ihmisiä tasapuolisesti? Onko tämä syrjintää? Olisi hyödyllistä saada tähän vastaus T?ekin hallitukselta. Toivomme, että Bulgaria ja Romania, jotka eivät kuulu laajentumisen ensimmäiseen aaltoon, edelleen edistyvät, jotta neuvottelut näiden kahden maan kanssa voidaan myös saattaa päätökseen ennakoidun aikataulun mukaisesti.
Kannatamme komission kantaa, kun se kieltäytyy määrittämästä alkamispäivämäärää Turkin kanssa käytäville neuvotteluille. Ryhmäni puolesta haluan korostaa, että mielipiteet Turkin EU-jäsenyydestä vaihtelevat. On tärkeää sanoa tämä ääneen, ja sama koskee myös muita ryhmiä. Olemme kuitenkin yhtä mieltä siitä, että Turkki on merkittävä strateginen kumppanimme ja että meidän on aina säilytettävä läheiset ja hyvin toimivat kumppanuusyhteydet kyseiseen maahan.
Kaliningradia koskevan hankalan ongelman osalta suosittelen, että sen ratkaisemiseksi asetamme kiireesti ensisijaisiksi turvallisuusasiat sekä Liettuan riippumattomuuden, jota ei voida kyseenalaistaa. Joustavat järjestelyt Venäjän kanssa on löydettävä tältä perustalta. Varoitan myös uuden rautaesiripun luomisesta esimerkiksi Puolan ja Ukrainan välille. Esimerkiksi Puolan Lvivin alueella, kuten muillakin alueilla, alueiden väliset suhteet ja jopa perhesuhteet Ukrainaan ovat tiiviit, ja meidän on löydettävä joustavat järjestelyt, jotka toisaalta takaavat turvallisuuden, mutta antavat myös ihmisille mahdollisuuden tavata toisiaan.
Komission puheenjohtaja viittasi Välimeren alueeseen. Olen juuri käynyt Marokossa, ja siellä pelätään kovasti, että laajentumisen seurauksena me eurooppalaiset unohdamme Välimeren maat. Välimeren alue on yhtä lailla naapurimme kuin ehdokasvaltiot Euroopan mantereen keskellä, ja suosittelen, että suhtaudumme yhteistyöhön Välimeren alueen maiden kanssa yhtä vakavasti kuin suhtaudumme suhteisiimme Itä-Eurooppaan.
(Suosionosoituksia)
Jos joku olisi kysynyt 20 vuotta sitten: ?Tarjoamme teille nyt mahdollisuutta ottaa Puolan ja muitakin maita mukaan Euroopan unioniin, mitä olette valmiit maksamaan siitä??, me olisimme olleet valmiita maksamaan mitä vaan. Olkaamme siis iloisia siitä, että Puolan ja muiden maiden liittyminen Euroopan unioniin, arvoihin perustuvaan yhteisöömme, demokratiaan, laillisuusperiaatteeseen ja sosiaaliseen markkinatalouteen on nyt mahdollista, ja toivottakaamme kollegamme näistä maista lämpimästi tervetulleiksi, kun heidät toivoaksemme valitaan Euroopan parlamenttiin seuraavissa vaaleissa vuonna 2004. Tämä on suuri päivä Euroopalle, sillä meillä on edessämme yhteinen ja toivottavasti loistava tulevaisuus Euroopan mantereella.
(Suosionosoituksia)

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, sosialistien ryhmä tukee komission tänään esittämiä ehdotuksia. Todistamme tänään historiallista tapahtumaa. Kyseessä on monin tavoin seuraus siitä toiminnasta, jonka Willy Brandt käynnisti toimiessaan Berliinin kaupunginjohtajana.
Ennen tämän päivän historialliseen luonteeseen paneutumista haluan todeta, että tänne asti on päästy ainoastaan komission määrätietoisuuden ansiosta. Kun puheenjohtaja Prodi käynnisti uuden nopeita neuvotteluja koskevan menettelyn, laajentumisneuvottelut muuttuivat radikaalisti. Haluan osoittaa kunnioitusta myös komission jäsenelle Verheugenille, joka on toiminut hyvin määrätietoisesti ja pystynyt ainutlaatuisella tavalla ottamaan huomioon myös yksityiskohdat tarkastellessaan kokonaiskuvaa. Hän on toiminut esimerkillisesti myös avoimuuden alalla.
Laajentuminen on ennen kaikkea turvallisuuskysymys. Siinä hyväksytään valtioita jäseneksi sellaiseen poliittiseen ja taloudelliseen järjestelmään, joka on tuonut mukanaan rauhan, vakauden ja vaurauden valtioihin, jotka ovat pitkän historiansa ajan pyrkineet tuhoamaan toisensa. Kun keskustelemme yksityiskohdista, emme saa unohtaa tätä tosiseikkaa. Me voimme nyt yhdistää Euroopan uudelleen ja luoda aidosti Euroopan laajuisen unionin, jonka pyrkimyksenä on vakauden ja vaurauden luominen ei ainoastaan omille kansalaisilleen, vaan myös rajojen ulkopuolelle.
Epäilijöiden äänet alkavat luonnollisesti voimistua laajentumishetken lähestyessä. Toisten mielestä laajentuminen tulee liian kalliiksi. Näille epäilijöille voin kertoa, että ajanjaksolla vuodesta 2000 vuoteen 2006 käytämme ehdokasvaltioihin prosentin tuhannesosan EU:n bruttokansantuotteesta. Käytämme kymmenen prosenttia siitä, mitä Saksa maksoi yhdistymisestään. Maksamme murto-osan siitä, mitä maksoi läntisen Euroopan puolustaminen kylmän sodan aikana.
Tärkeämpi kysymys on, mitkä ovat kustannukset, jos Euroopan unioni ei laajennu. Mitkä ovat kustannukset sosiaalisesta, poliittisesta ja taloudellisesta epäjärjestyksestä, joka siitä seuraisi? Toiset sanovat kannattavansa laajentumista, mutta myöhemmin. Heidän mielestään meidän on odotettava yhden tai toisen politiikan uudistusta. Politiikka vaan ei ole sellaista. Emme me voi istua ja odottaa täydellisyyttä. Laajentuminen on dynaaminen prosessi, joka itsessään ohjaa eteenpäin EU:n uudistusprosessia. Laajentuminen on itse asiassa ratkaisu äänestäjiä vaivaaviin huoliin - rikollisuutta ja huumeita, ympäristöä, työpaikkoja ja lastemme parempaa tulevaisuutta koskeviin huoliin. EU:lla on nyt mahdollisuus laajentua. Jos emme nyt tartu tilaisuuteen, se menetetään yhden sukupolven osalta ja sen myötä menetetään myös uudistuksen perusteet. Laajentuminen ja uudistukset kulkevat käsi kädessä.
En halua aliarvioida niitä vakavia asioita, joita on käsiteltävä. Yhtenäismarkkinat ovat EU:n ydin, eivätkä ne saa heiketä. Sellaisten valtioiden ottaminen jäseneksi ei tule kuuloonkaan, jotka eivät voi tai halua soveltaa yhteisön lainsäädäntöä tällä alalla, erityisesti valtiontukien, kilpailupolitiikan tai immateriaalioikeuksien alalla. Sellaisten valtioiden ottaminen jäseneksi ei tule kuuloonkaan, joiden oikeusjärjestelmä on korruptoitunut tai kyvytön tai joiden hallinnolliset valmiudet eivät vastaa niiden tehtäviä. Sellaisten valtioiden ottaminen jäseneksi ei tule kuuloonkaan, jotka eivät pysty tai halua toteuttaa tehokkaita toimia rikollisuuden tai ihmis- ja huumekaupan torjumiseksi. Tämän vuoksi pidän myönteisinä komission esittämiä turvalausekkeita. Erityisen myönteisinä pidän sisämarkkinoita koskevia taloudellisia suojalausekkeita, jollaisia ei ole ennen ollut, sekä sitoumusta uuden edistymistä kuvaavan kertomuksen laatimiseen kuusi kuukautta ennen laajentumista. Jos ongelmia tuolloin ilmenee, meillä ja neuvostolla on oltava rohkeutta ja vakaumusta toimia tehokkaasti niissä olosuhteissa.
Maatalouden osalta on luonnollisesti vielä käsiteltävä vakavia ongelmia. Ensinnäkin Sapardin täytäntöönpanossa on ilmennyt vakavia viivästymisiä. Rahat on käytettävä ennen liittymistä maaseutualueiden rakenteiden lujittamiseen sekä maaltamuuton ja suurtyöttömyyden torjumiseen. Keski- ja Itä-Euroopan mailla on vaikeuksia Sapardin yhteisrahoituksen kanssa, sillä niiden on otettava käyttöön vuosina 2000-2001 syrjään laitetut talousarviovarat vuosien 2002-2003 talousarvioissaan. Komission on tämän vuoksi toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta Sapard-varat eivät mene hukkaan viivästyneen toteutuksen vuoksi.
Maatalousala ja maaseudun väestön edut ovat tärkeitä niin EU:ssa kuin ehdokasvaltioissakin. Tämän vuoksi maatalouden rahoittamiseen tarvitaan tasapainoinen ratkaisu, jossa kustannuksia ei lykätä heikoimpien maksettavaksi. Kannatamme tämän vuoksi lujasti komission jäsenen Fischlerin tammikuussa esittämiä ehdotuksia, sillä ne vastaavat täysin Berliinin sopimuksia ja laajentumisen toimintasuunnitelmaa.
Keskusteltaessa YMP:n uusista uudistuksista meidän on huolehdittava siitä, että ehdokasvaltiot ovat mahdollisimman pian mukana neuvoa-antavana osapuolena. Uudistukset on toteutettava ennen kuin Agenda 2000 -asiakirjan voimassaolo päättyy vuonna 2006. Uudistukset eivät kuitenkaan saa olla lisäeste liittymisneuvottelujen loppuun saattamiselle, aivan kuten laajentuminenkaan ei saa hidastaa YMP:n uudistusta.
Liettuan parlamentaarisen sekavaliokunnan entisenä puheenjohtajana minun on puhuttava myös Kaliningradista. Vetoan sellaisen ratkaisun löytämisen puolesta, jonka liettualaiset voivat hyväksyä, jotta he eivät ajautuisi kieltäytyjien leiriin.
Prosessi ei pääty tänään. Prosessin päättyminen alkaa toivottavasti tänään. Meidän on tutkittava hyvin huolellisesti nyt valittavaa tietä eteenpäin. On muistettava, että yksikään laajentuminen ei ole ollut yhtä huolellisesti valmisteltu kuin tämä, mutta tänä historiallisena hetkenäkin meidän on suuntauduttava eteenpäin. Tässä yhteydessä haluan käyttää suuren Elvis Presleyn sanoja - nyt tai ei koskaan, huomenna on jo myöhäistä.
Puhemies.
Kiitokset Elvikselle!
Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, monet meistä eivät uskoneet pääsevänsä elinaikanaan todistamaan Berliinin muurin sortumista. Tapahtuma muutti Eurooppaa ja ennakoi Keski- ja Itä-Euroopan naapuriemme vapautumisprosessia, joka on nyt lähellä päättymistään. On syytä palauttaa mieliin ne 13 pitkää vuotta, jotka prosessi on kestänyt, nyt kun epäilijät pyrkivät romuttamaan laajentumisen.
Aiemmassa keskustelussa kuvasin laajentumista jatkuvaksi arviointiprosessiksi, ei yhdeksi läpäistäväksi kokeeksi. Kiitän Prodia siitä, että hän esitteli tänään komission arvion ehdokasvaltioiden valmiudesta liittyä Euroopan unioniin, mikä on osoitus siitä, että nämä maat ovat saattaneet päätökseen suuren tehtävän tässä prosessissa. Ne lähestyvät Kööpenhaminan huippukokouksessa toteutettavaa lopullista tarkastelua. Näkymät ovat hyvät, vaikka mailla on vielä paljon töitä tehtävänä muutamassa kuukaudessa, jos ne aikovat läpäistä tutkinnon.
Liberaalidemokraattien ryhmä on aina toivonut Kööpenhaminassa esitettyjen kriteerien ja aikataulun noudattamista kumpaakaan korostamatta toisen kustannuksella. Tämän vuoksi olemme tyytyväisiä komission päätelmiin, joiden mukaan kymmenen ehdokasvaltiota ovat valmiita liittymään Euroopan unioniin vuonna 2004, mutta että niiden valmistelujen seuranta jatkuu. Vahvistettu seurantajärjestelmä on tarpeen, sillä komission esittämästä katsauksesta ilmenee selvästi, että ehdokasvaltioiden valmiuksissa on puutteita, ja tämän suhteen on toimittava avoimesti. Jos haluamme saada unionin kansalaiset vakuuttuneiksi laajentumisen tarpeellisuudesta, on osoitettava, ettemme lakaise ongelmia maton alle. Avoin suhtautuminen näihin ongelmiin ja niiden ratkaisemiseksi toteutettaviin toimenpiteisiin auttaa meitä paremmin vakuuttamaan epäilijät.
Kehotan tämän vuoksi komissiota toimittamaan parlamentille kaikki säännölliset laajentumista koskevat kertomukset, joita se laatii neuvostolle. Jos odotamme kuusi kuukautta ennen laajentumista laadittavia kattavia seurantakertomuksia, komission ainoa vaihtoehto saattaa olla suojalausekkeiden soveltaminen, sillä laajentumista ei voida lykätä. Toivottavasti suojalausekkeiden uhka riittää takaamaan sen, ettei niitä tarvitse soveltaa.
Meidän ei kuitenkaan pidä unohtaa myöskään sitä, etteivät ainoastaan omat äänestäjämme kaipaa vakuutuksia. Myös ehdokasvaltioissa järjestetään kansanäänestyksiä, joissa kantamme on hyväksyttävä. Näissä maissa epäilijät, jotka vertaavat Euroopan unionia entiseen Neuvostoliittoon sekoittavat nyt puurot ja vellit. Meidän on kuitenkin osoitettava näille maille, että ne hyötyvät laajentumisesta ensimmäisestä vuodesta alkaen. Tämä tarkoittaa merkittäviä taloudellisia suorituksia, jotta uusista jäsenvaltioista ei tule lyhyellä aikavälillä nettomaksajia. Unionista eroamista koskevan lausekkeen sisällyttäminen uuteen perustuslailliseen sopimukseen lievittää myös pelkoja siitä, että Euroopan unioniin liittyminen tarkoittaa vapaudesta luopumista.
Ryhmäni on hyvin huolissaan siitä, että korruptio on edelleen laajaa ja että paljon työtä on vielä tehtävä lainsäädännön täytäntöön panemiseksi oikeus- ja sisäasioissa. Meidän on suhtauduttava tiukasti ehdokasvaltioiden epäonnistumisiin, mutta on tunnustettava, että tänään meille esitelty kertomus kertoo vain edistyksestä. Omassa maassani kamppailtiin kriteerien täyttämiseksi 15 kuukautta ennen liittymistä. Kolmenkymmenen vuoden kuluttua joku voisi sanoa kamppailun jatkuvan edelleen. Yksi asia on kuitenkin selvä. EU:n lainsäädännön noudattamisen ja unionin arvojen kunnioittamisen seuranta ei ole liittymiseen päättyvä prosessi.
Liberaalidemokraattien ryhmä on tyytyväinen vuoden 2007 asettamiseen tavoitteeksi ja Bulgarian ja Romanian etenemissuunnitelmaan. Komission on määritettävä selvästi niiden tehtävät ennen Kööpenhaminan huippukokousta, jotta siinä vaiheessa on selvää, mitä on vielä tehtävä.
Turkin hallituksen hiljattain käynnistämät uudistukset edustavat todellista läpimurtoa, ja vaikkei Turkin liittymiselle vielä voidakaan ehdottaa päivämäärää ennen kuin poliittiset kriteerit täyttyvät, seuraamme mielenkiinnolla näiden uudistusten täytäntöönpanoa. Turkille on tarjottava liittymistä valmistelevaa strategiaa sekä enemmän taloudellista tukea entistä ystävällisemmässä poliittisessa ympäristössä. Meidän on osoitettava maailmalle, ettemme edusta mitään elitististä kristittyjen klubia.
Myös Kyproksen kysymys on ratkaistava Turkin liittymistä edistävänä tekijänä. Toivomme Kreikan ja Turkin auttavan sopimukseen pääsemisessä ennen Kööpenhaminan huippukokousta. Koko Kyproksen mahdollinen liittyminen Euroopan unioniin käynnistäisi Kreikan puheenjohtajuuskauden myönteisellä tavalla, joka toivoaksemme johtaisi Thessalonikissa pidettävään sovintoa symboloivaan huippukokoukseen.
Lopuksi todettakoon, että laajentumisurakka on lopuillaan. Huolimatta jo toteutuneista voimanponnistuksista osanottajien on vielä valmistauduttava loppurutistukseen. Kun urakka on suoritettu, osanottajat voivat juhlia hetken aikaa, mutta sitten alkaa seuraavan urakan valmistelu - yhteisön lainsäädännön noudattaminen ja demokraattisen kannatuksen hankkiminen laajentumisprosessille.
Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, valmistaudumme tekemään historiallisen päätöksen. Eilisessä Brysselissä julkaistavassa sanomalehdessä otsikot totesivat, että noin vuoden kuluttua puhumme kahdestakymmenestäviidestä jäsenvaltiosta viidentoista sijaan. Tämä on sinänsä hyvä uutinen. Uskon puhuvani koko ryhmäni puolesta, kun toivotan nämä eurooppalaiset kansakunnat tervetulleiksi. Meidän on yhdessä vastattava menestyksekkään laajentumisen haasteisiin.
Onnistuaksemme meidän on kuitenkin käsiteltävä jokaista ongelmaa, mikäli haluamme välttää heittämästä vettä myllyyn laajentumista vastustavien populistien touhussa. Ja siinä hankaluus juuri onkin. Arvoisa komission puheenjohtaja, mielestäni esityksessänne jätettiin joitakin vakavia ongelmia käsittelemättä.
Käytän esimerkkinä yhteisön lainsäädäntöä, kaikista aiheista pyhintä. Teille ja monille läsnä oleville kollegoilleni asia on kaikki tai ei mitään. Ehdokasvaltio, joka kyseenalaistaisi osankin lainsäädännöstä, jäisi neuvottelujen ulkopuolelle. Me kaikki kuitenkin tiedämme, että jotkin lainsäädännön osatekijät tulevat aiheuttamaan akuutteja, vakavia ja vaarallisia yhteiskunnallisia kriisejä näissä valtioissa. Emme voi ratkaista näitä ongelmia työntämällä päämme pensaaseen. Pikemminkin päinvastoin. Yhteisön lainsäädännön saattaminen pakolla osaksi kansallista lainsäädäntöä ei ratkaise mitään pitkällä aikavälillä.
Jotkut viidestätoista jäsenvaltiosta ovat saaneet läpi kompromissiratkaisuja niiden identiteettiä koskevissa asioissa, ja jopa yhteisön perustajajäsenten kesken on allekirjoitettu tekstejä, joita nyt kyseenalaistetaan, kuten vakaus- ja kasvusopimus. Samaan aikaan unionin kansalaiset, kuten hyvin tiedätte, moittivat yhteisön lainsäädäntöä yhä enemmän. Euroopan liberaali rakenne ja se suljettu tapa, jolla se on luotu ylhäältä alaspäin ilman kansalaisten osallistumista, tuomitaan yhä laajemmin. Tällaista keskustelua käydään myös ehdokasvaltioissa, korkeimmilla tasoilla. Tämä ilmenee esimerkiksi konfliktina Puolan hallituksen ja parlamentin sekä liian liberaalina ja riippumattomana pidetyn Puolan keskuspankin kesken. Latvian presidentti puolestaan ilmaisi aistivansa kolonisaation ilmapiirin komission kannassa maatalousluvusta. Kaikki tämä on tiedossa, mutta mitään ei sanota. Minusta tämä on virhe. Ei kuumetta saada alennettua kuumemittaria rikkomalla.
Haluan korostaa myös toista näkökohtaa. Kollegamme ehdokasvaltioissa ovat kertoneet minulle ikävistä tapahtumista. Ilmeisesti komission neuvottelija, jolle esitettiin muutamia varauksia, oli päättänyt keskustelun näillä sanoilla: ?te joko allekirjoitatte tai sitten odotatte?. Mitä on saavutettavissa tällaisella vahvojen röyhkeällä suhtautumisella heikompiin? Saadaan allekirjoitus ja myöhemmin paha mieli. Ei tämä ole ratkaisu. Meidän on puhuttava tästä.
Mainitsen lyhyesti kolmannen ongelman, jonka kaikki tuntevat. Minusta meidän on kuitenkin puhuttava siitäkin, sillä loppujen lopuksi menestys on siitä suuressa määrin riippuvainen. Ongelma on laajentumisen rahoittaminen. Jos muistan oikein, komissio siirsi vuonna 1999 syrjään 40 miljardia euroa käytettäväksi ajanjaksolla 2004-2006, ja silloin puhuttiin kuudesta ehdokasvaltiosta. Nyt samaa määrää tarjotaan kymmenelle valtiolle. Kuinka se voi riittää? Miksi emme muistuta niitä jäsenvaltioita, jotka kieltäytyvät osoittamasta taloudellista solidaarisuutta ehdokasvaltioita kohtaan, siitä, että kymmenen vuoden aikana ne ovat yhdessä näiden valtioiden kanssa jakaneet tyrmistyttävän 100 miljardin euron kauppataseen ylijäämän ja että niiden yritykset tekevät suuria voittoja, joiden yksityiskohdista olemme kiinnostuneita.
Pyydän anteeksi suoruuttani, mutta ainoa mahdollisuus saada laajentuminen toteutettua menestyksekkäästi on puuttua todellisiin ongelmiin nyt.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, muutoksen tuulet tuntuvat puhaltavan parlamentissa. Koettuani elämäni aikana muutamia historiallisia muutoksia, olen hieman pettynyt nyt puhaltavien tuulien kylmyyteen. Päivälleen kolmetoista vuotta sitten pidettiin Leipzigissä ensimmäinen Berliinin muurin sortumiseen johtanut mielenosoitus. Te, kollega Poettering, viittasitte taitavalla tavallanne Solidaarisuusliikkeeseen, jonka me kaikki muistamme. Kun paavista on kyse, en ota kantaa. Haluan kuitenkin mainita kaksi puolalaisten sankareiden ryhmää, jotka unohditte mainita: puolalainen vastarintaliike, joka taisteli natsien barbarismia vastaan, sekä juutalaisten vastarintaliike, joka myös taisteli Varsovan ghetossa natseja vastaan. Kun puhutaan Puolasta ja totalitarismin vastaisesta taistelusta, meidän on mainittava kaikki ne puolalaiset, jotka ovat taistelleet kaikkea totalitarismia vastaan.
Puhutaanpa sitten laajentumisesta. Myönnän toisinaan yllättyneeni siitä alentuvaisesta sävystä, jolla puhumme ehdokasvaltioista. Varmasti niissä tarvitaan uudistuksia. Siirtyminen totalitaristisesta kulttuurista demokraattiseen kulttuuriin ja markkinatalouteen on varmasti vaikeaa. Se mitä minä odotin, toivoin, kuvittelin ja haaveilin komissiolta kuulevani tällaisella historiallisella hetkellä oli, että se sanoisi laajentumisen olevan niin jännittävä historiallinen hanke, että meidän eurooppalaisten olisi yritettävä nähdä itsemme historiassa. Minkälainen on toivomamme Eurooppa 15 tai 20 vuoden kuluttua laajentumisesta? Mitä ovat tällaiset pikkumaiset puheet meidän viidentoista kesken nyt laajentumisen osalta, kun kuulemme, mitä tapahtui yleisten asioiden neuvoston viime kokouksessa, kun siellä keskusteltiin kahden lisäpaikan antamisesta esimerkiksi T?ekille tai jollekin muulle valtiolle? Emmehän ole vielä saaneet laadittua luonnosta maatalouden rahoituksesta, emmekä rakennerahastojen rahoituksesta? miksi? Koska nykyiset viisitoista jäsenvaltiota pelkäävät historiaa ja luovat itse asiassa itsekkyyden politiikkaa. Puhutaan asioista niiden oikeilla nimillä. Monet hallitukset uppoutuvat sunnuntaisin historiaan ja pelkäävät maanantaina edellisen päivän unelmiaan. Tämän vuoksi emme onnistu edistymään.

Komission jäsen Verheugen, kuten sanoitte, te vaaditte ehdokasmailta enemmän joustavuutta taloudellisten ongelmien osalta. Minä haluan sanoa, että vaadin henkilökohtaisesti nykyisiltä jäsenvaltioilta enemmän solidaarisuutta ja historianrakkautta. Vain solidaarisuuden ja innokkuuden kautta löydämme ratkaisut vaikeimpiin laajentumista koskeviin ongelmiin. Lyhyesti sanottuna olisin halunnut saada tänään selityksen, en vanhalle keskustelulle - olisiko ensin uudistettava ja vahvistettava ennen laajentumista - sille, mikä on menestyksekkään laajentumisen edellytys, uudistusten ja Euroopan vahvistamisen välttämätön edellytys. Kyse ei ole uuden rajan rakentamisesta, vaan aivan yksinkertaisesti, arvoisa kollega Poettering, laajentumisen mahdollistamisesta. Jos Eurooppa jatkaa nykyistä toimintaansa, niin että yhdellä tai toisella valtiolla on veto-oikeus tietyissä tilanteissa, me suuntaamme kohti katastrofia ja heitämme hukkaan historiallisen mahdollisuutemme. Tämä meidän olisi opittava. Tämän olisin halunnut kuulla, jotta voisimme toimia nopeammin ja saattaa valmistelukunnan aloittaman prosessi yhä pidemmälle niin maatalousuudistuksen, rakennerahastouudistuksen kuin yhteisön oikeusjärjestelmäuudistuksen osalta, jotta siitä tulisi demokraattisempi. Tämä olisi myös pitänyt sanoa selvästi. Sanon sen omasta puolestani ja ryhmäni puolesta: me unelmoimme kymmenen, viidentoista vuoden kuluttua, tai en tiedä kuinka monen vuoden kuluttua, koko Euroopan kattavasta sosiaalisesta ja ekologisesta harmoniasta Portugalista Unkariin, Puolasta Italiaan. Täydellisestä sosiaalisesta harmoniasta. Tiedän, että se vie aikaa, mutta onko se tavoitteemme? Onko se unelmamme? Vai onko se jotain, mitä emme halua, koska haluamme säilyttää kansakuntien väliset eroavuudet? Mielestäni tätä asiaa ei käsitelty tarpeeksi neuvoston ja komission puheissa. Ei se kuitenkaan haittaa, historia voi toisinaan tehdä meistä väkisinkin innokkaita. Tekin tulette näkemään, että innokkuutenne jää historiaan tämän merkittävän tapahtuman myötä.
(Suosionosoituksia)

Collins (UEN).
Arvoisa puhemies, haluan sanoa Cohn-Benditille lyhyesti, että innokkuus on ihana asia, mutta se on turhaa, jos se ei perustu käytännön tosiasioihin ja terveeseen järkeen. Jos Cohn-Benditillä on nyt ylimääräistä intoa, kenties hän voisi jakaa siitä hieman minun maamiehilleni, vihreille kollegoilleen, jotka pyrkivät vakuuttamaan äänestäjänsä siitä, että heidän pitää äänestää Nizzan sopimuksen vastaisesti. Voimme olla innokkaita, mutta perustakaamme intomme tosiasioihin. Jos komission ehdottamat kymmenen ehdokasmaata - ja olen kiitollinen komission tekemästä työstä sekä erityisen kiitollinen komission jäsenille Prodille ja Verheugenille - tulevat osaksi laajentunutta Eurooppaa, josta Cohn-Bendit haaveilee, olkaa hyvät ja kertokaa se Euroopan parlamentin vihreiden ryhmän puolesta kansalaisille kotimaassani ja sanokaa, että heidän olisi äänestettävä Nizzan sopimuksen puolesta. Olisimme tästä hyvin kiitollisia.

Ei ole mitään hyötyä myötäillä aina ja kaikkia. Perustakaamme äänestäjille annettavat ohjeet tosiseikkoihin. On väärin, että vihreän ryhmän jäsenet kertovat kotimaani kansalaisille, että Amsterdamin sopimus koskee nyt käsiteltävää laajentumista. Siinä ei määrätä kymmenestä uudesta jäsenvaltiosta. Jos haluamme kymmenen uutta jäsenvaltiota, ja niinhän me haluamme, ja ehkä vielä Romanian ja Bulgariankin mahdollisimman pian ja Turkinkin aikanaan, sanokaamme sitten selvästi kansalaisille, että jos tämän halutaan toteutuvan, on Nizzan sopimus hyväksyttävä.
Haluan onnitella komissiota siitä loistavasta työstä, jota se on tehnyt ehdokasmaiden kanssa, ja siitä, että se nyt voi suositella kymmentä uutta jäsenvaltiota. Haluan kiittää komission jäsentä Verheugenia siitä, mitä hän sanoi Turkista. On tärkeää, että parlamentissa tunnustetaan, että viimeksi kuluneiden puolentoista vuoden aikana Turkissa on tapahtunut valtavaa edistystä, eikä tätä pidä unohtaa. Turkin tämän hetkistä kantaa ei pidä missään muodossa katsoa kieltäytymiseksi Euroopan unionista.
Kyproksen osalta olen iloinen siitä, että Kypros on edistynyt huomattavasti ja että sitä nyt suositellaan jäseneksi. Haluan myös tukea sitä, mitä komissio on meille ehdottanut Turkin ja Kyproksen poliittisen ongelman osalta, nimittäin sen, että Turkki miehittää Kyproksen pohjoisosaa. Meidän olisi käytettävä kaikki vaikutusvaltamme sen varmistamiseen, että tässä hyväksytään YK:n tehtävä, koska muuta ratkaisua ei ole.
Lopuksi haluan sanoa parlamentille, kollegoilleni ja ystävilleni, että huolimatta tiettyjen parlamentin jäsenten voimakkaista pyrkimyksistä sekoittaa Nizzan sopimusta koskevaa asiaa kotimaassani, Irlannin kansa tukee täysin laajentumista. Enemmistö heistä kannattaa ensi viikon lopulla Nizzan sopimusta.
(Suosionosoituksia)

Bonde (EDD).
Arvoisa puhemies, Irlanti on toinen niistä kahdesta maasta, joissa suurin osa kansalaisista pahoittelisi EU:n hajoamista. Nizzan sopimuksesta on jo äänestetty kaikkein myönteisimmin Euroopan unioniin suhtautuvassa maassa, ja kuitenkin 54 prosenttia kansalaisista äänesti sitä vastaan. Olisi ollut luonnollisempaa kysyä tämän jälkeen muiden maiden kansalaisilta, mitä mieltä he ovat Nizzan sopimuksesta, mutta sen sijaan irlantilaisia pyydettiin äänestämään uudestaan, ja niin he tekevät, koska he kokevat uhkan, että jos he eivät näin tee, laajentuminen pysähtyy. Rehellisesti tarkasteltuna, onko yhtään ministeriä, joka ryhtyisi jarruttamaan laajentumista, jos irlantilaiset äänestäisivät jälleen Nizzan sopimusta vastaan? Ei tietenkään ole. Laajentuminen jatkuu. Tilanne on ennakoitu Amsterdamin sopimukseen sisältyvässä pöytäkirjassa, jossa kompensoidaan viiden suurimman maan toisen komission jäsenen menetystä siten, että niille annetaan neuvostossa kaksinkertainen enemmistö tai enemmän ääniä. Tästä tuloksesta neuvoteltiin Nizzassa. Se ei ole mikään ylpeilyn aihe, mutta se sisältyy erityiseen julistukseen, joka ei ole osa itse sopimusta, eikä sitä siksi ole myöskään hylätty. Siihen voidaan turvautua riippumatta siitä, kuinka irlantilaiset äänestävät.
Kehotan myös korjaamaan Brysselin huippukokouksessa joitakin lukuja. On järkyttävää, että Unkarille ja Turkille tarjotaan vähemmän edustajanpaikkoja Euroopan parlamentissa kuin väestöltään pienemmille maille. Uutta painotusjärjestelmää on mahdoton oppia, eivät sitä muista ministeritkään. Olisi suunniteltava sen sijaan selkeä järjestelmä, joka olisi helppo selittää niiden maiden kansalaisille, jotka pian äänestävät jäsenyydestään.
Myös ehdokasvaltioihin olisi suhtauduttava joustavammin. EU:n ei pitäisi höyryjyrän tavoin jyrätä kaikkea sitä, mitä ne ovat säätäneet omissa lainsäädännöissään. Meidän olisi tyydyttävä esittämään ne vaatimukset, jotka koskevat tulevien jäsenvaltioiden toimintaa yhteismarkkinoilla ja sallia niille vapauden säilyttäminen kaikilla niillä aloilla, joilla ei ole osoitettu yhteisen lainsäädännön tarvetta. Meidän pitäisi antaa valtioiden päättää itse oman kansallisen valuuttansa säilyttämisestä.
Viljelymaa maksaa T?ekissä kymmenen prosenttia siitä, mitä vastaavan kokoinen maa maksaa Saksassa. Miksi emme antaisi ehdokasvaltioiden säilyttää maan ostamista ja myymistä koskevan lainsäädäntönsä. Mitä t?ekkiläiset sanoisivat, jos Sudeettimaa ostettaisiin saksalaisilla euroilla? Tulen siitä osasta Tanskaa, jonka Saksa aikoinaan miehitti. Nyt meillä on erinomaiset suhteet naapureihimme, mitä suosittelen malliksi Pohjois-Irlantiin ja muille alueille, joilla esiintyy kansallisia jännitteitä. Kesäasuntoja Tanskassa koskeva pöytäkirja on myötävaikuttanut hyviin suhteisiin tanskalaisten ja saksalaisten välillä. Ilman tätä parhailla paikoilla sijaitsevat talot olisi jo ostettu, sillä kesäasunnon hinta Saksassa on moninkertainen Tanskan hintoihin verrattuna.
Ehdokasvaltioiden kanssa sovitut siirtymäjärjestelyt lisäävät tarpeetonta hajaannusta ja saavat aikaan paljon vastustusta, joka tulee näkymään kansanäänestyksissä.
Asenteet laajentumista kohtaan vaihtelevat ryhmässäni. Tanskalainen Kesäkuun liike suhtautuu hyvin kriittisesti ehtoihin, joita tarjoamme ehdokasmaille, mutta edustajamme täällä parlamentissa tulevat äänestämään niiden puolesta, koska kunnioitamme ehdokasvaltioiden omia päätöksiä. Toivomme, että nämä useat nuoret demokratiat voisivat tuoda mukanaan hieman demokraattista henkeä meihinkin, jotta voisimme luoda kaikille kevyemmän, vapaamman, avoimen ja hajautetun yhteisön.
Myös Bulgaria ja Romania voisivat liittyä yhteisöön, jos voisimme olla joustavampia. On hieman surullista nähdä niiden jäävän ulkopuolelle, sillä ne jäävät riutumaan köyhyyteen paljon pidemmäksi aikaa.

Vanhecke (NI).
Arvoisa puhemies, sanomattakin on selvää, että olemme aina kannattaneet yhdistynyttä ja vahvaa Eurooppaa, jossa kaikilla Euroopan kansoilla on sijansa ja jossa ne voivat säilyttää kulttuuri-identiteettinsä. Tämä koskee myös Itä-Euroopan kansoja, jotka ovat vuosikymmenten ajan eläneet kommunismin ikeen alla ja jotka eivät vuosikymmeniin ole voineet luottaa kenenkään solidaarisuuteen tällä pallonpuoliskolla, eivät yhteenkään poliittiseen ryhmään, jotka nyt kuitenkin kaikki puhuvat solidaarisuudesta. Tämän vuoksi en vastusta periaatteessa yhteisön laajentumista, kunhan kyseessä on laajentuminen Euroopassa eikä pieni laajentuminen Aasiaan, jolloin myös Turkki tulisi mukaan, sillä se ei kuulu Eurooppaan, tarkasteltiinpa asiaa maantieteelliseltä, historialliselta, poliittiselta tai kulttuuriselta kannalta. Vastustan kuitenkin liian nopeata ja joustamatonta laajentumista, mitä nyt valmistellaan, ja jonka pelkään johtavan suuriin sosiaalisiin, taloudellisiin ja kulttuurisiin ongelmiin. Ongelmia syntyy nykyisissä jäsenvaltioissa, sillä ne joutuvat epäilemättä uuden suuren siirtolaisaallon kohteeksi, mutta myös ehdokasvaltioissa, sillä niiden korkeasti koulutettu väestö, insinöörit, lääkärit, sairaanhoitajat, rakennustyöntekijät ja monet muut lähes varmasti jättävät taloudellisista syistä maansa hakeakseen paremmin palkattua työtä muualta Euroopasta.
Jos henkilöiden, tavaroiden ja pääomien vapaa liikkuvuus aiheuttaa todellisuudessa lisää köyhyyttä, lisää siirtolaisuutta, lisää rikollisuutta ja lisää juurettomuutta sekä entisessä Itä-Euroopassa että täällä, on asiasta vastaavien poliitikkojen ensin todella tarkasteltava huolellisesti sitä, kuinka taataan sopusointuisempi yhdentymisprosessi. Otetaan nyt aikalisä, valmistellaan edelleen laajentumista, mutta myönnetään, että tällä hetkellä henkilöiden vapaa liikkuvuus ei ole vielä mahdollista. Jos emme myönnä tätä, vaarana on aikapommi Euroopassa. Se voi räjähtää aiemmin kuin osaamme kuvitellakaan. La Fontainen ajatusta lainatakseni: huolehditaan siitä, ettei Eurooppaa kohtaa sama kurja kohtalo, kuin sitä sammakkoa, joka aikoinaan haaveili voivansa nopeasti muuttua häräksi.

Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan erityisesti kiittää komissiota siitä, että se on valmistellut tätä tilaisuutta loistavasti viime kuukausina. Se on esittänyt kaikkiin mahdollisiin analyyseihin perustuvan ehdotuksen, joka on toteuttamiskelpoinen - jopa niin toteuttamiskelpoinen, että jo joulukuussa on mahdollista tehdä päätökset kymmenen uuden valtion kutsumisesta Euroopan unionin jäseniksi. Asiasta vastaavan valiokunnan puheenjohtajana haluan sanoa, että valmistaudumme mukauttamaan parlamentaarisia menettelyjä niin nopeasti kuin mahdollista, jotta viivästyksiä ei parlamentin puolelta aiheudu ja jotta sopimukset voidaan allekirjoittaa suunniteltuna ajankohtana. Olen vakuuttunut siitä, että yleisesti ottaen parlamentissa kannatetaan myönteistä tulosta.
Tämä on historiallinen hetki, mutta se ei vielä merkitse työn päättymistä, sillä vaikeat neuvottelut jatkuvat vielä joulukuuhun asti. On selvää, ettemme voi antaa tietyissä jäsenvaltioissa kohdattujen ongelmien vaikeuttaa ehdokasvaltioiden asemaa. On selvää, että uudistuksia on toteutettava muun muassa maatalouden alalla, mutta uudistuksia ei pidä muotoilla niin, että ne kävisivät perusteeksi laajentumisprosessin viivästymiselle. Euroopan unionin sisäinen prosessi on järjestettävä niin, ettei tekaistuja syitä viivästymiselle voida keksiä. Tämän vuoksi kehotamme jäsenvaltioiden hallituksia huolehtimaan siitä, että näillä erityisaloilla - kuten maatalouspolitiikan ja rahoituksen aloilla - joilla sopimukseen ei ole vielä päästy, sopimukseen päästään mahdollisimman pian, jotta mahdolliset viivästymiset Euroopan unionin laajentumisessa eivät johdu ainakaan meistä.
Osana tätä prosessia meidän on esimerkiksi pyrittävä ratkaisemaan Kyproksen ongelma tavalla, josta ei seuraa uusia jännitteitä tai viivästymisiä. Ymmärrän kyllä, että tämä on lähes mahdotonta, mutta uskon, että pystymme siihen. Euroopan unionin ulkopuolella ei voi olla mitään, minkä nojalla jollakin ehdokasvaltiolla olisi oikeus vaikuttaa laajentumisen aikatauluun, sillä se vaikuttaa kaikkiin valtioihin. Monissa tilanteissa meiltäkin edellytetään tämän tunnustamista riippumatta siitä, miten sen toivotaan vaikuttavan.
Mielestäni myös ehdokasvaltioiden on jatkettava pyrkimyksiään, ja haluankin kiittää komissiota siitä, että se on korostanut erityisesti yhteisön lainsäädännön saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä asianmukaisten hallintorakenteiden ja oikeusjärjestelmien kautta. Ehdokasvaltioilla on vielä paljon tehtävää ennen unioniin liittymistä vuonna 2004. Yhteisön lainsäädännön saattaminen osaksi kansallista lainsäädäntöä ei riitä. Tarvitaan myös valmiudet soveltaa lainsäädäntöä käytännössä. Tämä edellyttää tarvittavan tuen antamista, mutta myös tarpeellisten pyrkimysten toteuttamista. Nämä pyrkimykset eivät saa päättyä joulukuussa, sillä se johtaisi meidät hyvin vaikeaan tilanteeseen. Tämä edellyttää että myös T?ekin tasavallalle tehdään selväksi, ettei oikeusjärjestelmämme suvaitse syrjintää.
Vastaisuudessa yksikään EU:n kansalainen ei saa joutua syrjityksi millään perusteella. Euroopan unionin ei pidä maksaa vanhoja kalavelkoja vaan aloittaa tyhjältä pöydältä ja murtaa väkivallan kehä Euroopassa, ja tämä tarkoittaa, että kaikkien on oltava valmiita osallistumaan. Toivon, että kaikki osapuolet ottavat huomioon parlamentin asiaa koskevat mietinnöt ja mahdollisuuden yhdistää niihin asianmukaiset viestit, eleet ja käytännön toimet, jotta asia etenisi käytännössä.
Sallikaa minun vielä lisätä yksi asia, jonka kuuluisi olla pääosassa puheessani. Myös meillä on vielä läksyjä tehtävänä, sillä mekään emme vielä ole valmiita laajentumiseen. Tämän vuoksi eurooppalaista perustuslaillista sopimusta valmistelevan valmistelukunnan on onnistuttava työssään ensi vuonna. Tämä on laajentuneen yhteisön toimintakyvyn edellytys. Myös meiltä edellytetään siis erityisiä ponnisteluja tässä asiassa.
Poos (PSE).
Arvoisa puhemies, laajentumisen edistymistä käsittelevässä kertomuksessaan komissio vahvistaa, että Kypros kuuluu laajentumisen ensivaiheen valtioihin, kuten Kööpenhaminan huippukokouksessa päätettiin. Haluan kiittää komissiota ja erityisesti komission jäsentä Verheugenia ehdotuksesta, joka vastaa täysin Euroopan parlamentin odotuksia ja jonka ei pitäisi yllättää ketään. Koko neuvotteluprosessin ajan komissio ja Euroopan parlamentti ovat olleet täysin samaa mieltä Kyproksen tilanteen perustekijöistä. Nyt vaikuttaa siltä, että jäsenyysneuvottelut Kyproksen kanssa ovat vauhdittaneet myös Yhdistyneiden Kansakuntien pyrkimyksiä saaren poliittisen ongelman ratkaisemiseksi kansainvälisen oikeuden sääntöjen mukaisesti. Vaikka mitään ei vielä olekaan saavutettu ja huolimatta siitä, että Ankara uhkaillut saaren haltuunotolla ja kriiseillä, Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin hiljattain antama tiedonanto perustuu edelleen siihen ajatukseen, että poliittiseen ratkaisuun päästään vuoden loppuun mennessä. Euroopan parlamentti on luetellut tuoreissa päätöslauselmissaan ne edellytykset, joita järjestelyissä on noudatettava, jotta Kypros voi täysin täyttää velvollisuutensa EU:n jäsenenä. Kyproksen liittovaltiolla on oltava keskushallinto ja sitä valvova parlamentti, joka voi tehdä kaikki perustamissopimukseen liittyvät päätökset ja osallistua perustamissopimuksen mukaisiin toimiin. Myös ihmisoikeudet ja perusvapaudet on taattava koko saarivaltion alueella. Kansalaisyhteiskunnan vilkastuminen ja Pohjois-Kyproksessa tehdyt selvitykset vahvistavat, että valtaosa myös Kyproksen turkkilaisesta väestöstä kannattaa liittymistä edistävää politiikkaa. Toivon tämän vuoksi, että voimakas poliittinen tahto mahdollistaa jäljellä olevien esteiden poistamisen ja että unionin voima voittaa jakautumista kannattavat voimat. Jos tällaiseen politiikkaan ei päästä tai jos ulkoinen puuttuminen estää sen, Kööpenhaminassa kokoontuvan Eurooppa-neuvoston on tehtävä päätöksensä Helsingissä tehtyjen päätelmien mukaisesti.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, me flanderilaiset olemme 1800-luvulta alkaen haaveilleet siitä, että voisimme olla sekä flaamilaisia että eurooppalaisia. Kymmenen uuden jäsenvaltion myötä eurooppalainen rauhan ja vakauden alue kasvaa, kuten myös ihmisoikeuksien ja demokratian ulottuvuus. Tämä on suuri ilonaihe. Ehdokasvaltioita on kannustettu voimakkaasti toteuttamaan tarvittavat muutokset. Me emme kuitenkaan ole osoittaneet samantasoista sitoutumista niiden muutosten voimakkaaseen toteuttamiseen, joita tarvitaan todellisen Euroopan muotoilemiseen.
Aiempien laajentumisten seurauksena vauraus on kasvanut niin uusissa jäsenvaltioissa kuin EU:n kansalaistenkin parissa. Prodi totesi, että kustannukset maksavat itsensä takaisin, mutta kansalaiset eivät ole tästä vakuuttuneita. Pikemminkin päinvastoin. Vaatii paljon rohkeutta ja suostuttelutaitoa, jotta epävarmuuden ja pelon tunteet voidaan poistaa, erityisesti taloudellisen taantuman aikana.
Lisäksi järjestelmässä on edelleen puutteita. Prodi mainitsi itsekin petokset, korruption ja ihmiskaupan. Kyproksen ja Puolan sisäiset ongelmat mainittiin, ja Turkkia koskeva keskustelu varjostaa kaikkea muuta. Meidän ei pidä herättää turhia odotuksia. Tämän vuoksi meidän on tiedotettava kansalaisille siitä, mistä nyt on kysymys.
Me regionalistit ja valtiottomien kansojen edustajat olemme hyvin herkkiä niille ongelmille, jotka edelleen ilmenevät kansojen ja kulttuuristen vähemmistöjen syrjintänä. Olemme herkkiä havaitsemaan sen, kuinka eri ehdokasvaltioissa kieltäydytään tunnustamasta alueellisia ja historiallisia tosiasioita. Kaikki tämä herättää kysymyksen siitä, onko meillä vielä aikaa ja voimavaroja näiden asioiden oikaisemiseen ennen laajentumisen toteutumista. Näytämme laajentumiselle tänään kuitenkin vihreää valoa, sillä punainen valo olisi merkki vihamielisyydestä, vaikka me itse asiassa haaveilemme rauhan ja vakauden alueesta.

Abitbol (EDD).
Arvoisa puhemies, laajentuminen on mahdollisuus Euroopan unionille, kenties sen viimeinen mahdollisuus, sillä se on epäonnistunut niin monilla muilla aloilla. Kukaan ei kuitenkaan ehdokasvaltioissa tai varsinkaan nykyisissä jäsenvaltioissa ole valmis hyväksymään laajentumisen seurauksia, varsinkaan sen taloudellisia seurauksia. Prodin johtama komissio ei ole noussut tilanteen tasalle, ja on selvää, että onnistumisen tahto, hänen asemansa omistaminen Euroopan komission johdossa laajentumiselle ylitti muut pohdinnat.
Me haluamme kasvattaa perhettämme, mutta emme ole laajentaneet parlamentin toimintaa. Päinvastoin, Nizzan huippukokouksesta asti jokainen poliittinen ryhmä on keskittynyt oman pihansa hoitamiseen. Nyt tarvitaan rohkeutta sanoa ääneen, että laajentumista koskevaa päätöstä on lykättävä. Periaate on selvä. Päätöstä on kuitenkin lykättävä ainakin siihen saakka, kunnes esimerkiksi valmistelukunta esittää ehdotuksen 25 valtion uudesta yhteisöjärjestyksestä ja uusista toimintasäännöistä. Päätöstä ei pidä tehdä joulukuussa Kööpenhaminassa, vaan ensi vuonna Ateenassa tai Roomassa, mistä ei aiheutuisi mitään viivästystä uusien jäsenvaltioiden liittymisaikatauluun, jos päätös on myönteinen.
Tämän vuoksi äänestän komission meille esittämää kertomusta vastaan. Onnittelen komissiota ainoastaan oven sulkemisesta Turkilta. Päätös oli aivan yhtä käsittämätön kuin oven avaamistakin koskeva päätös.

Raschhofer (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, laajentuminen tulee muuttamaan Eurooppaa pysyvästi. Tämän vuoksi sitä koskevien valmistelujen laatu on niin tärkeää. Komissio näytti tänään vihreää valoa kymmenelle uudelle jäsenvaltiolle mutta tunnusti samalla, että kaikki kriteerit eivät vielä täyty. Tämän osalta pariisilainen sanomalehti Le Figaro kirjoitti kammottavasta ja epämiellyttävästä tunteesta, kuin hyppäisi tyhjään ilman laskuvarjoa. En sanoisi aivan näin, mutta useat asiat ovat edelleen ratkaisematta: rahoitus, Kypros ja Benechin asetus ovat vain joitakin merkittävimmistä ongelmista. Olen hyvin pettynyt T?ekin hallituksen kantaan, kun se kieltäytyy edes käsittelemästä asiaa. Eurooppa merkitsee vuoropuhelua! Olen pettynyt komission kantaan. Minkälainen arvojen yhteisö EU:sta tulee tulevaisuudessa, jos se nöyrästi hyväksyy lainsäädännön, joka jättää rankaisematta murhasta?
Olen puhunut erimielisyyksistä. Niiden vastapainona ovat sekä edut että mahdollisuus laajentaa turvallisuuden ja vakauden aluetta ja lopettaa Euroopan jakautuminen. Laajentuminen on eurooppalaisen sovinnon poliittinen ilmaus. Se on suuri mahdollisuutemme.

Oostlander (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, kolmentoista vuotta Keski- ja Itä-Euroopan vapautumisen jälkeen ja useiden vuosien raskaiden neuvottelujen jälkeen olemme nyt viimeistä edeltävällä asemalla ennen kuin kahdeksan Keski- ja Itä-Euroopan valtiota ja kaksi Välimeren valtiota liittyy unioniin. Tasavertaisuuden vuoksi ehdokasvaltiot osallistuvat täysivaltaisina jäseninä vuoden 2004 Euroopan parlamentin vaaleihin, ja ne voivat pian lähettää tarkkailijoita parlamenttiin, mitä odotamme innokkaina. Komission meille esittelemä tulos ansaitsee lämpimät onnittelut, ja onnittelut ansaitsee erityisesti tästä pääasiassa vastuussa oleva henkilö, komission jäsen Verheugen.
Sanoimme aikanaan parlamentissa, että ratkaisemattomia asioita voi olla vain vähän ja niiden on oltava vähäisiä. Juuri näitä siirtymävaiheessa on havaittavissa: vain vähän ja vähäisiä ratkaisemattomia asioita, lukuun ottamatta - ymmärrettävästi - ympäristöön liittyviä asioita.
Kun muistelemme vuotta 1989, mieleen palaa yleinen innostus niiden kansojen paluusta Eurooppaan, jotka olivat pitkään olleet sorrettuina. Tätä innostusta on vielä runsaasti jäljellä keskuudessamme. Juuri tämän vuoksi on tuskallista havaita, kuinka joissakin ministeriöissä tämä paluu on latistettu pelkästään taloudelliseksi kysymykseksi. Joillakin on edelleen se väärä mutta vankka uskomus, että Euroopan unioni ja varsinkin uudet jäsenvaltiot ovat kalliita ja edellyttävät meiltä valtavia uhrauksia. Myös joitakin muukalaisvastaisia käsityksiä elää yhä, ja ne aiheuttavat häpeättömiä spekulointeja.
On käytännössä mahdoton tehtävä tiedottaa tosiasioista, nimittäin siitä, että Euroopan unionin kustannukset ovat vain 1,27 prosenttia sen BKTL:sta ja että sisäisten säästöjen vuoksi vielä 0,14 prosenttia on vapautunut laajentumista varten, että asiasta päätettiin Berliinissä ja se vahvistettiin vuoteen 2006 asti, toisin sanoen, että koko talousarviomenettely toimii mainiosti. Jos jotain tästä saadaankin tehtyä selväksi, aina jotkin talousministerit laativat kuitenkin pahimpia mahdollisia uhkakuvia ja yhdistävät niihin voimakasta liioittelua ja omia tulkintojaan luvuista. Tämä herättää piilevät pelot, saattaa laajentumisen huonoon valoon ja johtaa jopa ehdokasvaltioiden käyttämiseen panoksena poliittisessa kädenväännössä toisten jäsenvaltioiden kanssa maatalouspolitiikan uudistuksesta. Tämä ylittää säädyllisyyden rajat.
Komission neuvoston puolesta harjoittama huolenpito on ilmennyt monin tavoin, se on esimerkiksi todennut, että neuvottelutulosten jatkuvaa ja kestävää täytäntöönpanoa on seurattava. Tulevina vuosina ilmenee varmasti perusteita joidenkin uusien jäsenvaltioiden tukemiselle tai niiden ohjaamiselle erityisesti hallinnon tasolla. On toki kiitettävä myös sitä, mitä ne ovat jo saaneet aikaan.
Tällaista lauseketta käytettiin jo Amsterdamin sopimuksen valmisteluvaiheessa. Sen jälkeen lisäsimme sopimukseen kaikkien tunteman artiklan, jossa jopa asetetaan jäsenvaltioille sanktioita laillisuusperiaatteesta ja demokratiasta poikkeamiselle. Artikla koskee meitä kaikkia. Kuten monesti on jo tieteellisesti osoitettu, kerran entisen kollegamme Burenstam Lindnerin toimesta, laajentumisesta seuraa aina kaikille osapuolille taloudellista hyötyä, nykyisille enemmän kuin uusille jäsenvaltioille. Vielä tärkeämpää on kuitenkin se hyöty, joka seuraa entistä rauhanomaisemman oikeusjärjestyksen luomisesta Eurooppaan ja eurooppalaisen arvoihin perustuvan yhteisön luomisesta. Uusien jäsenvaltioiden panos voi tämänkin osalta olla merkittävä. Toivon sen hengen, joka vallitsi Euroopan yhdentymisen alussa, inspiroivan uusia ja vanhoja jäsenvaltioita myös tulevaisuudessa.

Swoboda (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, komission kertomus on hyvin optimistinen mutta myös realistinen. Olen samaa mieltä komission jäsenen Verheugenin kanssa: paljon on jo saavutettu, mutta paljon uudistuksia tarvitaan vielä, ja erityisesti meidän parlamentin jäsenten on tutkittava ja arvioitava kertomuksia kaukonäköisesti. Meidän on kuitenkin oltava myös huolellisia ja käytännöllisiä tutkiessamme neuvottelutuloksia. Haluan tehdä alusta alkaen selväksi yhden asian: ilman yhä uusia pyrkimyksiä sisämarkkinoiden luomiseksi, vähemmistöjen - kuten romanien - integroimiseksi ja laillisuusperiaatteen vahvistamiseksi, laajentuminen tuskin onnistuu. Haluan kuitenkin myös sanoa, että meidän tehtävämme on toimia sillanrakentajina.
Koska Bene?in asetus jo mainittiin, haluan sanoa olevani hyvin tyytyväinen parlamentin tilaamaan tutkimukseen, joka osoittaa, ettei oikeudellisia esteitä T?ekin tasavallan liittymiselle ole. Samalla uskon, että olisi neuvotteluilmaston ja päätöksentekoprosessin kannalta myönteistä, jos T?ekin tasavallalla olisi rohkeutta selvittää tilanne, mikä voisi johtaa Bene?in asetuksen uudelleenarvioimiseen nykyaikaisesta näkökulmasta - ei vaatimuksena tai ehtona, vaan omasta ehdotuksestaan.
Haluan esittää yhden kommentin Turkkia koskevan mietinnön entisenä esittelijänä. Ymmärrän, että monet varsinkin yhteisömyönteiset turkkilaiset ovat pettyneitä komission ehdotuksiin, sillä niissä ei aseteta erityistä aikataulua liittymisneuvotteluille. Ymmärrän kuitenkin komission kannan ja kannatan sitä, ja näen sen suurena mahdollisuutena Turkille, jos se ei takerru mahdolliseen päivämäärään, vaan on valmis yhteistyöhön Euroopan unionin kanssa aidon taloudellisen ja poliittisen kumppanuuden luomiseksi ennen kuin liittyminen tulee mahdolliseksi. Komission ehdotukset ovat lähtökohta. Enemmänkin on tehtävissä, ja me voimme tehdä yhteistyötä tämän osalta tulevina kuukausina.
Minulta kysyttiin tänään mitä aion sanoa äänestäjilleni. Mitä komission ehdotus merkitsee? Sanon, että se tarkoittaa selvää myönteistä suhtautumista laajentumiseen vuonna 2004. Se merkitsee kuitenkin myös sitä, että ehdokasvaltioiden on itse päätettävä haluavatko ne seistä tumput suorina vai jatkaa työtä uudistusten parissa. Minä toivon että kaikki ehdokasvaltiot haluavat jatkaa töitä tarvittavien uudistusten osalta.
Prodi
Arvoisa puhemies, haluan kiittää parlamenttia valtavasta ja vilpittömästä tuesta, jota se on meille osoittanut pyrkimyksissämme lopultakin toteuttamaan laajentumisen.
Ilman parlamentin tukea emme olisi pystyneet saavuttamaan nyt saavutettuja tavoitteita, ja Euroopan parlamentin lisäksi haluan kiittää myös ehdokasvaltioiden kansallisia parlamentteja. Olen osallistunut useisiin laajentumista valmisteleviin kokouksiin näissä parlamenteissa ja voin vakuuttaa teille, ettei aiemmin ole koettu yhtä syvällistä, laajasti kannatettua ja merkittävää demokraattista prosessia. Se enteilee tulevaisuuden osalta hyvää, laajentuminen käynnistyy voimakkaan, yksimielisen ja hienon demokraattisen aikomuksen pohjalta.

Haarder
Arvoisa puhemies, edellisessä puheessani sanoin olevani hyvin kiitollinen komissiolle. Haluan esittää suuret kiitokseni myös parlamentille ja sen ulkoasioita, ihmisoikeuksia, yhteistä turvallisuutta ja puolustuspolitiikkaa käsittelevälle valiokunnalle, joka sai nopeasti aikaan hyvin laajasti hyväksytyn päätöksen tukea laajentumishanketta. Parlamentti viitoitti tietä ja saa nyt nähdä tulokset. Kunnia sille, jolle se kuuluu. Olen kuullut parlamentissa monia puheita, mutta koskaan aiemmin en ole kokenut näin laajaa hyväksyntää näin monipuoliselle hankkeelle kuin tämä, jota tänään viemme eteenpäin.
Luonnollisesti myös yksi eriävä mielipide esitettiin, ja koska olen ainoa tanskalainen äänessä tänään, haluan antaa irlantilaisille äänestäjille hieman kuluttajavalistusta. Tanskassa ketään ei yllätä se, että Bonde nyt vetää uuden perustamissopimuksen vastaista kampanjaa. Hän on vetänyt kaikkien perustamissopimusten vastaisia kampanjoita. Hän omaksui oppositioaseman jo kylmän sodan aikana, jolloin hän vastusti kaikkea, joka vahvisti läntisiä demokratioita suhteessa kommunistiseen diktatuuriin. Hän vastusti Tanskan EU-jäsenyyttä. Hän kuului oppositioon, kun äänestimme ensi kertaa Maastrichtin sopimuksesta, samoin kun äänestimme siitä toisen kerran. Hän veti Amsterdamin sopimuksen vastaista kampanjaa ja vetää nyt kampanjaa Nizzan sopimusta vastaan.
Tämä on aivan hyväksyttävää sellaisenaan, mutta hyväksyttävää ei ole se, jos irlantilaiset äänestäjät eivät tiedä, että kannattaessaan Bondea he kannattavat sellaista henkilöä, joka vastustaa koko järjestelmää ja joka on vastustanut jokaista eurooppalaiseen yhteistyöhön liittyvää seikkaa. Uskoakseni tämän sanomisesta ei ole haittaa. Pyydän anteeksi.

Berthu (NI).
Olemme iloisia siitä, että neuvottelut kymmenen ehdokasvaltion kanssa voidaan saattaa päätökseen vuoden loppuun mennessä, jotta ne voivat liittyä Euroopan unioniin vuoden 2004 alussa.
Tähän iloon liittyy kuitenkin myös surua. Liittymisen myötä voimaan tulee käsittämätön useiden satojen poikkeusten ja siirtymäjärjestelyjen sekasotku, ja komission ehdokasvaltioille esittämät uhkaukset ovat varsin ilmeisiä: mahdollisuus lähettää varoittava kirje valtioille, jotka eivät tarpeeksi nopeasti noudata määräyksiä, ja jopa mahdollisuus saattaa asia Luxemburgin tuomioistuimen käsiteltäväksi. Tervetuloa Euroopan kurinpitoon!
Jos tämä on tulos, olisi ollut parempi saada nämä valtiot ehdotuksemme mukaan osallistumaan jo vuonna 1990 Euroopan poliittiseen valtioliittoon, jossa yhteistä politiikkaa olisi sovellettu eri asteisena ja josta valtiot olisivat voineet siirtyä yhteisön jäseniksi sitten kun se olisi ollut sopivaa. Tällöin emme olisi joutuneet kohtaamaan tätä mahdotonta yhtälöä, jossa on sovitettava yhteen yhtenäinen organisaatio ja moninaisuus; emme olisi joutuneet nyt jättämään Bulgariaa ja Romaniaa häpeällisesti syrjään.
Kenties tämä malli kuitenkin jälleen kerran osoittautuu toimivaksi. Meidän on pyydettävä Giscard d'Estaingin johtamaa valmistelukuntaa pohtimaan tätä vakavasti.

Puhemies.
Asialistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Irakin tilanteesta.

Haarder
Arvoisa puhemies, haluan kiittää siitä, että olen saanut taas tilaisuuden keskustella tästä erittäin ajankohtaisesta ja vaikeasta aiheesta Euroopan parlamentin kanssa. Kuten sanoin keskustellessamme Irakista edellisen kerran 3. ja 4. syyskuuta, tämä keskustelu osuu ajankohtaan, jolloin Irakia koskeva politiikka on laajan kansainvälisen huomion ja keskustelun kohteena.
Viime kerralla esitin pääpiirteittäin tilanteen Persianlahden sodan jälkeiset kehitykset. Korostin EU:n kannan olevan selvä. Se ilmaistiin 20. toukokuuta 2002 annetussa puheenjohtajan julkilausumassa, jossa todetaan, että Euroopan unioni kehottaa Irakia noudattamaan viipymättä päätöslauselmia erityisesti päästämällä tarkastajat takaisin Irakiin päätöslauselman 1284 mukaisesti. Lisäksi EU suhtautuu myönteisesti YK:n ja Irakin edustajien tapaamisiin. Tuemme varauksetta kaikkia turvallisuusneuvoston ja YK:n pääsihteerin pyrkimyksiä. Tämä suhtautumistapa vahvistettiin 30.-31. elokuuta Helsingørissä pidetyssä epävirallisessa EU:n ulkoministereiden kokouksessa sekä 30. syyskuuta ja 1. lokakuuta Brysselissä pidetyssä ulkoministereiden kokouksessa. EU panee lisäksi tyytyväisenä merkille turvallisuusneuvoston 14. toukokuuta hyväksymän päätöslauselman 1409, toisin sanoen päätöslauselman "Öljyä ruokaa vastaan" -ohjelman tarkistuksesta.
Ottaen huomioon äsken esittämäni asiat haluan tänään puhua pääasiassa Irakin tilanteen tämänhetkisistä tapahtumista ja keskittyä uutta päätöslauselmaa koskeviin turvallisuusneuvoston neuvotteluihin sekä Irakin kanssa asetarkastajien paluusta käytäviin neuvotteluihin.
Turvallisuusneuvoston pysyvät jäsenet neuvottelevat parhaillaan uudesta Irakia koskevasta päätöslauselmasta, joka perustuu Yhdysvaltojen luonnokseen. Yhdysvallat haluaa, että uudessa päätöslauselmassa tiukennetaan ja näin ollen tarkennetaan aikaisemmissa päätöslauselmissa esitettyjä Irakia koskevia vaatimuksia. Päätöslauselmassa aikaistetaan Irakille asetettujen vaatimusten noudattamisen määräaikaa ja annetaan valtuudet mahdolliseen aseelliseen väliintuloon, ellei Irak suostu vaatimuksiin. Yhdysvallat on ilmoittanut haluavansa asetarkastajille rajoittamattoman pääsyn kaikkiin kohteisiin, myös niin kutsuttuihin presidentin palatseihin.
Tässä on kaksi erityisen tärkeää kysymystä: turvallisuusneuvoston uudelleen myöntämät valtuudet käyttää voimakeinoja ja asetarkastajien rajoittamaton, vapaa ja esteetön pääsy kaikkiin Irakin kohteisiin ja laitoksiin, myös presidentin alueille eli palatseihin.
Olemme EU:ssa tyytyväisiä siihen, että Irakin kysymys pysyy YK:n turvallisuusneuvoston asialistalla. Toivomme, että turvallisuusneuvosto saa hyväksyttyä yhteisen kannan asiasta.
YK:n asetarkastajia johtava ruotsalainen Hans Blix ja Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n pääjohtaja, tohtori El Baradei, joka vastaa Irakin ydinaseohjelmaa koskevista tutkimuksista, tapasivat 30. syyskuuta ja 1. lokakuuta Wienissä Irakin hallituksen edustajia keskustellakseen näiden kanssa asetarkastajien rajoittamatonta paluuta koskevista käytännön järjestelyistä. On ilmeisesti päästy jo sopimukseen useista seikoista, jotka perustuvat jo hyväksytyissä turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa esitettyihin Irakia koskeviin vaatimuksiin. Vielä ei ole kuitenkaan ratkaistu presidentin alueille pääsyä koskevaa ongelmaa.
Ratkaisematta on lisäksi kysymyksiä asetarkastusten aloitustavoista ja -keinoista, kuten siitä, miten UNMOVIC, siis YK:n asetarkastuskomissio, kuulustelee irakilaisia ja miten se raportoi tiedoistaan. Asetarkastajia ei luultavasti lähetetä Irakiin, ennen kuin uusi päätöslauselma annetaan ja ennen kuin Irak hyväksyy sen.
On vielä liian aikaista vahvistaa uuden päätöslauselman sisältöä. Oleellista kuitenkin on, että perustettava tarkastusjärjestelmä on tehokas ja luotettava. EU:n näkemyksen mukaan on tärkeää toimia YK:n kautta laajan kansainvälisen tuen varmistamiseksi Irakin aseistariisunnalle sekä myös turvallisuusneuvoston ja monenvälisen yhteistyön uskottavuuden ja tehokkuuden kannalta. Siinä mielessä onkin myönteistä, että Yhdysvaltain presidentti George Bush korosti jälleen eilisessä puheessaan Yhdysvaltojen olevan valmis toimimaan YK:n kautta.
Tämän verran asiasta on sanottu. Lopuksi haluaisin todeta, että tämä keskustelu olisi tietenkin kannattanut järjestää ajankohtana, jolloin YUTP:n korkea edustaja Solanakin olisi päässyt paikalle. Kun parlamentti kuitenkin vaati, että asiasta keskustellaan joka tapauksessa, suostuin puhemiehen hartaaseen pyyntöön osallistua keskusteluun.

Patten
Arvoisa puhemies, olen puhunut Irakin tilanteesta parlamentissa jo kaksi kertaa. Pidin edellisen puheeni vasta kuukausi sitten, 4. syyskuuta, heti Helsingørissä pidetyn EU-valtioiden ministereiden epävirallisen kokouksen jälkeen. Irak on pysynyt sen jälkeen ilmiselvistä syistä kansainvälisen keskustelun tärkeimpänä aiheena. Komissiolla ei tosin ole juurikaan lisättävää siihen, mitä on jo sanottu tai oikeastaan siihen, mitä lehdistössä päivittäin kirjoitetaan.
Kaikkein myönteisin edellisen puheeni jälkeen tapahtuneista asioista on ollut presidentti Bushin puhe, jonka kuulin YK:n yleisneuvostossa 12. syyskuuta, ja neuvoston puheenjohtaja viittasi myös hänen taannoin Cincinnatissa pitämäänsä puheeseen. Se oli tietenkin tärkeä, koska presidentti Bush viestitti siinä Yhdysvaltojen johdon toiveen, että se pyrkisi työskentelemään YK:n sallimissa rajoissa käsitellessään Irakin hallinnon aiheuttamaa uhkaa. Johtajat eri puolilta maailmaa pitivät Yhdysvaltojen päätöstä myönteisenä, ja kaikki ovat itse asiassa voimakkaasti painostaneet Irakia noudattamaan YK:n päätöslauselmia. Erityisen merkittävää oli, miten laajasti arabimaailma pyrki taas diplomaattisin keinoin painostamaan Irakia, jotta tämä sallisi asetarkastusten jatkamisen. Yhä voimakkaampi painostus on selvästi auttanut taivuttelemaan Saddamia asetarkastajien paluuseen, vaikka hänen suostumukseensa onkin suhtauduttava melko epäilevästi. Olemme olleet aikaisemminkin samassa tilanteessa Saddam Husseinin kanssa ja nähneet, miten hän peittelee tarkoitusperiään jossittelemalla ja sopivan hetken tullen peruu lupauksensa ja sitoumuksensa.
Euroopan unioni on suhtautunut erittäin myönteisesti presidentti Bushin päätökseen toimia Irakin kysymyksessä YK:n järjestelmän kautta. Euroopan unioni uskoo tämän olevan toistaiseksi paras ja ehdottomasti tehokkain tapa edetä asiassa. Ei ole mitään varteenotettavaa vaihtoehtoa arvoihin ja kansainvälisiin sääntöihin perustuvalle YK:n järjestelmälle, jonka maailman johtajat perustivat ja hyväksyivät ylläpitämään maailman turvallisuutta. Sen avulla voidaan parhaiten välttää tuhoisat seuraukset, joita mahdollisesti aiheutuu laajoista yksipuolisista toimista, joiden väitetään "ratkaisevan" alueelliset kiistat. YK:n kautta tapahtuva toiminta takaa joskus välttämättömien toimien legitiimiyden ja niistä vallitsevan moraalisen yksimielisyyden.
Parin viime viikon aikana lisäksi yksi EU:n jäsenvaltio - sanotaan salaperäisesti, että se, jonka tunnen parhaiten - on julkistanut yksityiskohtaisen arvion Irakin kemiallisten, biologisten ja mahdollisesti myös ydinaseiden hallussapidosta sekä mahdollisuuksista käyttää niitä. Kyseisessä kertomuksessa on osoitettu vaarat, joita nämä aseet aiheuttavat Lähi-idän alueelliselle vakaudelle. Useat arvovaltaiset laitokset ovat yhtyneet näihin arvioihin Irakin hallinnon uhkasta koko maailman turvallisuudelle. Ne kaikki yhtyvät näkemykseen, että Saddam pyrkii taas vahvistamaan joukkotuhoaseisiin liittyviä mahdollisuuksiaan käyttäen hyväksi sitä, että asetarkastajat ovat olleet poissa viimeiset neljä vuotta. Haluaisin ohimennen mainita, ettei näille tarkastajille anneta useinkaan tarpeeksi tunnustusta heidän aikaisemmin tekemästään työstä.
Voi olla aiheellista keskustella siitä, kuinka välittömän vaaran tämä tappavien aseiden varasto aiheuttaa, mutta en näe yhtään vakavasti otettavaa syytä kiistää sen olemassaoloa.
EU:n jäsenvaltioiden kanssa ja niiden kesken käydään parhaillaan keskusteluja uudesta YK:n päätöslauselmasta, jonka on tarkoitus pohjustaa YK:n asetarkastajien täysimääräistä ja rajoittamatonta paluuta Irakiin. Kuten parlamentin jäsenet hyvin tietävät, harkittavana on erilaisia vaihtoehtoja, joista muutamat ovat syntyneet jäsenvaltioiden aloitteesta.
Kuten neuvoston puheenjohtaja selvästi sanoi, EU:n ministerit keskustelivat Irakin tilanteesta viimeksi maanantaina 31. syyskuuta pidetyssä yleisten asioiden neuvostossa. He toistivat kuukausi aikaisemmin Helsingørissä muodostamansa kannan, jossa todetaan, että yleistavoitteena on hävittää joukkotuhoaseet, että YK:n asetarkastajat on päästettävä takaisin ehdoitta ja että heillä on oltava vapaa pääsy kaikkialle Irakiin ja että tilannetta on käsiteltävä edelleen YK:n turvallisuusneuvoston johdolla.
Ottaen huomioon tehostetun kansainvälisen diplomatian kaikkien pitäisi mielestäni pohtia ennen kaikkea seuraavia asioita - ja toivon parlamentin yhtyvän näkemykseeni.
Viime viikkojen aikana johtajat eri puolilla maailmaa ovat ensinnäkin jatkuvasti vaatineet monenvälistä toimintaa Irakin synnyttämään haasteeseen vastaamiseksi. He ovat korostaneet, että unilateraalinen toiminta olisi erittäin harkitsematon vaihtoehto. Maailman johtajien ohella kansalaisemmekin ovat vahvasti sitä mieltä, että monenvälinen toiminta on oikea tapa ratkaista Irakin ongelma. Euroopassa ja Yhdysvalloissa tehdyt tuoreet mielipidetutkimukset sekä yleiset mielenosoitukset todistavat kansalaisten haluavan, että kaikki Irakia koskevat päätökset tehdään Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmän kautta.
Toiseksi: tärkein peruste YK:n väliintulolle on tietoisuus siitä, että vaarallisen hallinnon joukkotuhoaseiden hallussapito on uhka kasainväliselle yhteisölle. Sekä niiden käytöstä että leviämisestä ollaan todella syystäkin huolissaan. Lisäksi on arveltu, että aseita saatetaan toimittaa terroristiverkostoille, vaikka jotkut merkittävät julkisuuden henkilöt, kuten presidentti Bush vanhemman kansallinen turvallisuusneuvonantaja Brent Scowcroft, ovatkin suhtautuneet asiaan epäilevästi. Toiset ovat kuitenkin väittäneet, että Irakilla voi olla yhteyksiä Al-Qaidan tapaisiin maailmanlaajuista toimintaa harjoittaviin terroristijärjestöihin. Asiasta ei ole tietääkseni mitään vakuuttavia julkisia todisteita, mutta minulta on voinut jäädä jotain huomaamatta.
Turvautuminen ennalta ehkäisevään voimankäyttöön ei ole mikään uusi ajatus. Kansainvälinen yhteisö päätti esimerkiksi puuttua Kosovon tilanteeseen humanitaarisista syistä. YK:n pääsihteeri Kofi Annan tuki humanitaarista väliintuloa kolme vuotta sitten pitämässään merkittävässä puheessa. Kosovossa toteuttamillaan toimilla kansainvälinen yhteisö teki selväksi, etteivät maailman johtajat voi enää vedota kansallisen suvereeniuden käsitteeseen ja tehdä omien rajojensa sisällä, mitä haluavat. Myönnettiin, että ihmisilläkin on oikeuksia eikä vain valtioilla, joissa he asuvat. Tämä on minusta myönteinen edistysaskel.
Parhaillaan käynnissä olevien maailmanlaajuisten keskustelujen perusteella on kuitenkin selvää, että meidän on kehitettävä jonkinlainen kansainvälinen lainsäädäntökehys tällaisia tilanteita varten. Irakia ei voida tarkastella erillään muista yhtä arkaluonteisista asioista. Eikö meidän pitäisi tarkastella periaatteita, joilla johdamme kansainvälistä toimintaamme ja määritämme olot, jotka voivat oikeuttaa kansainvälisen väliintuloon silloin, kun joko suvereeniin valtioon tai sen rajojen ulkopuolelle kohdistuu selvä ja välitön vaara? Westfalenin sopimuksesta lähtien enemmän tai vähemmän voimassa ollut käsitys kansainvälisestä lainsäädännöstä ei ole enää aivan totuudenmukainen, kuten tohtori Kissingerin teokseen tutustuneet tietävät. Minun on kuitenkin vaikea ymmärtää sellaista näkemystä, ettei hyväksyttävän vaihtoehtoisen ajattelutavan pitäisi perustua ensisijaisesti YK:n järjestelmiin ja menettelyihin.
Kolmanneksi: olen varma, että uuden päätöslauselman tarvetta pohtivat ottavat huomioon kaikki vaihtoehdot ja skenaariot. Kansainvälisen yhteisön on pohdittava, miten Irakia koskeva YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma tai päätöslauselmat laaditaan. Sen on kuitenkin myös mietittävä, mitä tehdään, jos Irak ei noudata niitä. Tämä on äärimmäisen tärkeä yleinen seikka monenvälisen järjestelmän uskottavuuden kannalta. Meidän on säilytettävä YK:n ja sen turvallisuusneuvoston arvovalta, sillä turvallisuusneuvoston päätöslauselmia on uhmattu jatkuvasti. Tässä tapauksessa uhmaaja on Irak, mutta on muitakin valtioita, jotka eivät noudata niitä. Olemme nyt siinä tilanteessa, että YK:n päätösten laiminlyömiseen on puututtava objektiivisesti, vakavasti ja johdonmukaisesti.
Toivon, että YK:n arvovalta pystytään osoittamaan tulevina kuukausina myönteisin seurauksin Irakille, sen alueelle ja todellakin koko maailmalle. Voimme sitten lisäksi keskittää toimemme aiempaa tiiviimmin Lähi-idässä jatkuvaan veriseen kriisiin. Minusta kaikki muunlaiset ajattelutavat ovat todella huolestuttavia.
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olen kuunnellut erittäin tarkkaavaisesti neuvoston puheenjohtajavaltion edustajan ja komission jäsenen Pattenin puheita ja haluaisin ottaa esiin yhden asian johdantona omaan puheeseeni. Olipa Saddam Husseinin hallinnolla hallussaan joukkotuhoaseita tai ei, olen joka tapauksessa vakuuttunut siitä, että kyseinen hallitus uhkaa kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta, eikä tämä ole pelkkää mielikuvitusta, kuten Kuwaitiin tehty hyökkäys ja Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmien jatkuvat ja uhmaavat loukkaukset osoittavat.
Tämä ei tietenkään tarkoita, että Euroopan unionin ja kansainvälisen yhteisön pitäisi reagoida kohtuuttomin ja suhteettomin toimin. Meidän on mielestäni reagoitava hyvin varovaisesti, sillä on selvää, että kaikki Euroopan unionin tukemat kansainvälisen yhteisön reaktiot saattavat vaikuttaa meidän ja arabimaailman välisiin suhteisiin ja kuten komission jäsen Patten sanoi, niillä voi olla selkeä ja suora vaikutus Lähi-idän konfliktiin.
Arvoisa puhemies, ryhmäni puolesta tekemäni ehdotukset ovat selvästi komission jäsenen Pattenin esittämien suuntaviivojen mukaisia. Euroopan unionin kaltaisessa arvojärjestelmässä, joka puolustaa rauhaa, ymmärtämystä, harmoniaa ja yhteisvastuullisuutta, voimakeinoihin pitäisi luonnollisesti turvautua vasta vihonviimeisenä keinona.
Meidän on tietenkin hyödynnettävä kaikki poliittiset, diplomaattiset ja kaupalliset keinomme, mutta arvoisa puhemies, meidän on tietenkin myös varmistettava YK:n asetarkastajien vapaa, rajoittamaton ja ehdoton pääsy Irakiin, jotta he voivat hoitaa tehtävänsä ja selvittää, onko maassa joukkotuhoaseita. Lisäksi on selvää, että meidän on otettava huomioon kansainvälisen yhteisön tarpeet ja päättäväisyys, jotta kansainvälinen yhteisö ja Yhdistyneet Kansakunnat voivat ryhtyä tarvittaviin toimiin varmistaakseen Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmien noudattamisen ja vaatiakseen sitä, mikäli niitä ei noudateta.
Juuri tämä legitimiteettikysymys eli kysymys siitä, edellyttääkö sotatoimien legitiimiys Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston vahvistusta, oli yksi ulkoasiavaliokunnan eilisistä keskustelunaiheista äänestäessämme terrorismia koskevasta päätöslauselmasta. Se oli erittäin mielenkiintoista, koska äänestyksen aikana Naton pääsihteeri Robertson tuli paikalle, ja vastauksena siihen, edellyttääkö hänen järjestönsä toiminta Yhdistyneiden Kansakuntien tukea, hän totesi, että vaikka YK:n tuki olisikin toivottavaa, Nato voi hänen mielestään ryhtyä toimiin myös Pohjois-Atlantin neuvoston myöntämin valtuuksin.
Arvoisa puhemies, tämä ei ole mikään vähäpätöinen keskustelu, sillä voi koittaa vielä aika, jolloin Euroopan unionin nopean toiminnan joukot ovat valmiita toimintaan, jolloin meidän on pyydettävä Yhdistyneiden Kansakuntien tukea, jotta nämä joukot voivat toteuttaa Petersbergin tehtäviä, ja on mahdollista, että jokin äänestämään oikeutettu turvallisuusneuvoston jäsen estää kaikki Euroopan unionin nopean toiminnan joukkojen toimet.
Halusin ottaa esiin tämän aiheen, koska se tuntuu minusta tällä hetkellä tarkoituksenmukaiselta varsinkin syyskuun 11. päivän tapahtumien vuoksi, ja on selvää, että meidän on edistyttävä monilla turvallisuus- ja puolustuspolitiikkaa koskevilla aloilla.
Meidän on arvioitava Euroopan unionin nopean toiminnan joukkojen yhteensopivuutta Naton nopean toiminnan joukkojen perustamista koskevan Yhdysvaltojen aloitteen kanssa, ja meidän on mietittävä, missä määrin voimme hyödyntää Naton infrastruktuuria Euroopan unionin puolustustoimissa. Meidän on säilytettävä Euroopan unionin itsenäinen päätösvalta puolustusasioissa, ja meidän on ratkaistava puolustusmenoihin liittyvä ongelma. Meidän on toisin sanoen tosiasioiden pohjalta päätettävä, haluammeko käyttää puolustukseen aiempaa enemmän varoja vai haluammeko käyttää varat aiempaa tehokkaammin.
Arvoisa puhemies, nämä seikat ovat hyvin merkityksellisiä tässä asiayhteydessä. Kansainvälisen yhteisön on reagoitava syyskuun 11. päivän tapahtumiin, koska meidän kaikkien on vastattava yhdessä kansainvälisen terrorismin uhkiin ja ongelmiin, ja Euroopan unionin vastauksen on oltava yhtenäinen.
Toimimalla yhdessä kansainvälisissä järjestöissä Euroopan unioni voisi mielestäni parhaiten edistää Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmää ja periaatteita, koska yhtenäisyys on Euroopan unionin vahvuus, mutta epäyhtenäisinä olemme heikkoja.

Sakellariou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Irakin tämänhetkiseen tilanteeseen liittyy asioita, jotka ovat kiistattomia, joihin me kaikki yhdymme ja joista olemme pitkälti yksimielisiä. Ensimmäinen näistä asioista on, että Irakin on noudatettava kaikkia YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmia täysimääräisesti ja ilman jossitteluja. Arvoisa komission jäsen, olen teille hyvin kiitollinen sanottuanne, ettei ainoastaan Irakin pidä noudattaa niitä, mutta keskustelemme tänään nimenomaan Irakista.
Olemme kaikki toiseksi samaa mieltä siitä, että asetarkastajien on palattava Irakiin ja että heillä on oltava vapaa pääsy kaikkiin kohteisiin, jotta he voivat hoitaa työnsä kunnolla. Heidän on ennen kaikkea etsittävä joukkotuhoaseita ja kantoraketteja sekä tuhottava ne. Arvoisa komission jäsen, olen erittäin kiitollinen, että mainitsitte vielä tästä yksimielisyydestä, ja olen erityisen iloinen siitä, että teitte niin toteamalla, että tähän tilanteeseen - Irakin ongelmaan - on reagoitava monenvälisesti ja Yhdistyneiden Kansakuntien kautta. Siten meillä on mahdollisuus todellakin ratkaista tämä ongelma lopullisesti.
On myös asioita, joista emme ole yksimielisiä. Niitä ovat esimerkiksi kysymys siitä, pitääkö Irakiin lähetettävien asetarkastajien odottaa, kunnes turvallisuusneuvosto hyväksyy uuden päätöslauselman. Mielestäni riittää, kun YK:n pääsihteeri määrittelee heidän tehtävänsä. Mikäli Irak todellakin on suuri uhka, on toki loogista varmistaa, että asetarkastajat lähtevät Irakiin mahdollisimman pian. YK:n pääsihteerin on samanaikaisesti tarkasteltava kauppasaartokysymystä. Tarkastajien etsiessä aseita Irakista meidän on luotava edellytykset kauppasaarron täydelliselle poistamiselle ja lopettamiselle. Tämä on minusta itsestään selvää, mutta haluan vielä kerran toistaa ja korostaa sitä tässä yhteydessä. Asetarkastajien etsiessä aseita Irakista Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta eivät voi jatkaa pommituksiaan, jotka eivät perustu mihinkään YK:n päätöslauselmaan. Ne on lakkautettava - muotoilen tämän nyt varovaisesti - kunnes saamme tarkastajien raportin.
YK:n pitäisi lisäksi laatia toimintasuunnitelma aseiden hävittämiselle ja tarkastuksille sekä kauppasaarrolle ja Irakin sopeuttamiselle takaisin kansainväliseen yhteisöön. Tämä olisi tärkeä askel, jonka YK voisi panna alulle. YK:sta puheen ollen haluaisin todeta, että jos valitsemme YK:n, emme voi valita siitä vain parhaita paloja. Emme voi toisin sanoen noudattaa niitä päätöslauselmia, jotka sopivat meille, ja hylätä niitä, jotka eivät sovi meille! Tämän on oltava meille täysin selvää, ja meidän pitääkin mielestäni kunnioittaa kaikkia YK:n päätöslauselmia ja panna ne täytäntöön.
Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Arvoisa puhemies, tiedämme, että joukkotuhoaseiden etsintä on yksi aseellisen väliintulon syy, mutta siihen on tietenkin muitakin syitä. Toukokuussa 2002 annetussa parlamentin päätöslauselmassa tehtiin ehdotus, jota ei ole vieläkään ryhdytty toteuttamaan. Siinä ehdotettiin, että Saddam Husseinin ja hänen virkamiestensä tuomitsemiseksi perustettaisiin Irakia koskeva väliaikainen kansainvälinen tuomioistuin ja että komissio perustaisi ihmisoikeusrikkomuksia tutkivan viraston todisteiden hankkimiseksi.
Väliintulolle on tietenkin monia syitä: humanitaariset väliintulot, itsepuolustus, 51 artikla, jota sovellettiin Afganistaniin, ja nyt uusi ehdotus presidentti Bushin esiin ottamasta ennakoivasta itsepuolustuksesta - niin kutsutusta ennalta ehkäisevästä hyökkäyksestä - hallinnon vaihtamiseksi. Jopa "kuula kalloon" -vaihtoehdosta on keskusteltu. Euroopan parlamentin pitäisi tietenkin ajatella yhtä asiaa: Irakin kansaa. Tässä yhteydessä vaadin Saddam Husseinin ja hänen virkamiestensä syytteeseenpanoa vuonna 1948 tehtyä joukkotuhontaa koskevan yleissopimuksen mukaisesti.
Tämä on niin vakava rikos ihmisyyttä vastaan, ettei sitä voi antaa koskaan anteeksi, ja meidän on vedottava oikeuteen ja oikeusvaltion periaatteeseen. Joukkotuhontaa koskevassa yleissopimuksessa, jonka osapuolia me ja kaikki liittolaisemme olemme, meille asetetaan velvollisuus langettaa rangaistus kaikista joukkotuhontana pidettävistä teoista, jotka ovat perustuslain nojalla vastuussa olevien hallitsijoiden määräämiä. Edellisen perusteella on oletettavissa, että tätä tarkoitusta varten voidaan perustaa kansainvälinen tuomioistuin mieluiten alueelle, jossa rikokset on tehty, tai sitten muualle. Näin kaikki rikolliset voidaan tuomita sellaisissa kansainvälisissä tuomioistuimissa, joilla on tuomiovalta sen tuomiovallan hyväksyneiden sopimusosapuolien osalta.
Nürnbergin ennakkopäätös muistuttaa meitä siitä, että kiduttaja on kiduttaja, vaikka hänellä olisikin virkapuku ja vaikka hän olisikin vain totellut käskyä kiduttaa lähimmäistään. Virkamiehen asema ei toisin sanoen vapauta syytteestä. Tämä merkitsee, että ehdottomana velvollisuutenamme on ottaa huomioon paitsi Saddam Hussein myös kaikki hänen virkamiehensä.
Mihin joukkotuhontatoimiin Saddam Hussein on syyllistynyt? Pohjoisessa on aikaisemmin käytetty kemiallisia aseita, mustalaisia on surmattu, juutalaisia ja assyrialaisia kristittyjä on vainottu, yli 750 000 ihmistä on joutunut siirtymään asuinseudultaan, ja shiiamuslimeja ja iranilaista syntyperää olevien kimppuun on hyökätty väkivaltaisesti. Vielä 30 vuotta kestäneiden kauheiden hyökkäysten jälkeenkin hän metsästää noita ihmisraukkoja. Joukkotuhonnan kohteena ovat nyt suoarabit: yli puoli miljoonaa ihmistä on saanut surmansa muutaman viime vuoden aikana. He ovat menettäneet asuinpaikkansa, väestönsä, kalansa, eläimensä, vetensä, maansa, kotinsa, maatilansa, kylänsä, kaupunkinsa, veneensä ja maataloutensa tappamisen, polttamisen ja kuivattamisen seurauksena. Ainutlaatuinen, selvästi erilainen ja vanha heimokansa on tuhottu täysin. Se on joukkotuhontaa. YK:n päätöslauselmaa tarvitaan, mutta meidän on esitettävä julkisesti tosiasiat maailman kansoille muuttaaksemme käsitystä siitä, miksi tällaista toimintatapaa tarvitaan.
Komission jäsen Patten periaatteessa hyväksyi ihmisoikeusrikkomuksia tutkivan viraston perustamisen toukokuussa 2002 pidetyssä keskustelussamme. Kehotan häntä perustamaan sen viipymättä - olemme menettäneet jo liian paljon aikaa.

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Patten, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, meidän on puhuessamme syytä toivoa, ettei uutta Irakin vastaista sotaa tule. Ei ole mitenkään järjetöntä kuvitella, että päätöslauselma, jonka hyväksymisprosessi on parhaillaan käynnissä Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostossa, voitaisiin lopulta laatia pikemminkin Irakin aseistariisunnan edistämiseksi kuin aseellisen väliintulon oikeuttamiseksi. Se olisi viisauden suuri voitto vastuuttomuudesta, mutta paljon on vielä tehtävää. Voimmeko sitä paitsi tehdä mitään, kun päätöksen kerran tekevät turvallisuusneuvoston jäsenvaltiot? Kyllä varmasti voimme, koska on selvää, että yhteiskuntiemme vaatimukset ja eri valtioiden tekemät poliittiset aloitteet ovat merkittävästi vaikuttaneet johtavien valtionpäämiesten kantojen kehitykseen aina George Bushista lähtien. Hänen tavoitteenaan oli saada aikaa hallinnon vaihdos Bagdadissa. Tällä hetkellä kansainvälisellä yhteisöllä on ilmeisesti yksi ainoa päämäärä: Irakin riisuminen aseista. Presidentti Bush käski YK:ta olemaan joko Yhdysvaltojen puolella tai pysymään sivussa. Hän kuitenkin näyttää ymmärtävän, että Yhdistyneiden Kansakuntien toimintakehystä on vaikea kiertää. Hän oli esittänyt ennalta ehkäisevän sodan teorian. Nyt hän painottaa, ettei sotatoimiin välttämättä ryhdytä lähiaikoina ja etteivät ne ole väistämättömiä. Ketään ei petkuteta. Yhdysvaltojen presidentti ei ole luopunut mistään suunnitelmistaan, mutta hän alkaa ehkä vähitellen ymmärtää, ettei kansainvälinen poliittinen elämä ole mikään lännenfilmi, jossa hän voi näytellä ?eriffiä.
Mielestäni on aika edistää aseriisunnasta vastaavien tarkastajien tehtävää vaihtoehtoisena ratkaisuna sodalle. Juuri nämä tarkastajat estivät vuoteen 1998 asti Saddam Husseinia hankkimasta atomipommia ja tuhosivat kemiallisten ja biologisten aseiden varastoja ja niiden valmistuskeinoja, sotilaallisia tutkimuslaitoksia, ohjuksia ja laukaisualustoja. Nyt sanotaan, että tarkastajilla on vielä enemmän kokemusta ja että heidän välineensä ovat aiempaa kehittyneempiä. He ovat valmiita ryhtymään työhön välittömästi. Yksi heistä, yhdysvaltalainen Scott Ritter, kuitenkin sopivasti ehdottaa, että kauppasaarto pitäisi poistaa heti heidän palattuaan Irakiin. Tämä säälimättömän julma määräys langetettiin väestön rasitteeksi 12 vuotta sitten.
Ryhmäni aikoo yhdessä muiden ryhmien kanssa tehdä tässä hengessä aloitteita, joihin te kaikki saatte mielihyvin yhtyä. Ryhmäni mielestä neuvoston ja komission kannattaisi ehdottomasti antaa lisäksi julkilausuma Bushin hallituksen 20. syyskuuta julkaisemasta uudesta strategiasta. Minusta on käsittämätöntä, ettei Euroopan unioni puutu tähän tekstiin, jossa ylistetään asioita, joita on kuvailtu omin sanoin lainatakseni Yhdysvaltojen ainutlaatuiseksi sotilaalliseksi voimaksi, ja jossa korostetaan sen päätöstä toimia yksin, mikäli se on tarpeellista ennalta ehkäisevänä toimenpiteenä vapauden voiton laajentamiseksi. Emme voi vain katsoa sivusta sellaisen strategian virallista vahvistusta, joka epäilemättä johtaisi Irakin vastaiseen sotaan ja joka tuhoaisi jopa kollektiivisen turvallisuusjärjestelmän, joka perustettiin Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan pohjalta sen jälkeen, kun demokratiat olivat kukistaneet natsismin. Lopuksi totean, että edellisen Lähi-itää koskevan parlamentin päätöslauselman täytäntöönpano on vieläkin aloittamatta. Sillä aikaa kun George Bush kiinnittää maailman huomion Bagdadiin, hänen suojattinsa kuitenkin hyökkää palestiinalaisten kimppuun sanoin kuvaamattoman julmin keinoin ja asettaa siten oman kansansa uuteen helvetilliseen koston ja vihan kierteeseen, ja hän piti tätä suojattia vielä jokin aika sitten rauhan miehenä, vaikka tämä rikkoo kaikkia omaa valtiotaan koskevia turvallisuusneuvoston päätöslauselmia. Euroopan on vielä osoitettava kykynsä kaikissa näissä asioissa, jotka todellakin muodostavat kokonaisuuden. Maailmanlaajuisen toimijan asemaa ei voi määrätä; se on ansaittava.
Gahrton (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, halu kukistaa epädemokraattinen hallinto ei sinänsä ole ongelmana Irakin-sotaa koskevissa Yhdysvaltojen uhkauksissa. Saddam Husseinin hallinto on todellakin iljettävä. Minulla on ollut mahdollisuus todeta se itse lukuisten vierailujeni aikana, ja hallinto on mennyt vain huonompaan suuntaan. Meidän pitäisi tietenkin tukea demokraattista vähemmistöä, ja voimme ilman muuta yrittää talousboikotteja, kuten rotuerottelua harjoittavaa Etelä-Afrikkaakin vastaan, kunhan se ei vain vahingoita uhreja enemmän kuin rikollisia, kuten Irakin tapauksessa. Joskus voimme tukea jopa diktaattoria vastaan suunnattua aseellista kansallista vapaustaistelua, kuten monet meistä tekivät Afrikassa Euroopan siirtomaavaltoja vastaan käydyissä taisteluissa.
Jos on kuitenkin tarkoitus välttää anarkiaa, kaikkien ulkopuolisten puuttumisten suvereenin valtion sisäisiin asioihin on perustuttava tasa-arvoiseen maailmanjärjestykseen, joka koskee tasapuolisesti kaikkia kansakuntia. Tästä syystä YK:n turvallisuusneuvoston on annettava päätöslauselma kaikista sotatoimista. Asevoimiin on sitä paitsi turvauduttava vasta sitten, kun kaikki väkivallattomat keinot on käytetty. Asetarkastajat on siksi lähetettävä takaisin Irakiin mahdollisimman pian, ja yhdysvaltalaisten uhkaukset aseellisesta iskusta ilman YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa on tuomittava. Muuten oikeutamme muissa maailman osissa lainvastaisen Villin lännen väkivallan, esimerkiksi Israelin palestiinalaisiin kohdistaman joukkomurhan tai kenties venäläisten väliintulot Georgiassa.
Mikäli EU aikoo todistaa edustavansa oikeuskulttuuria vastakohtana Yhdysvaltojen omavaltaiselle oikeudenkäytölle, sen on nyt uudella tarmolla ja varsinkin Irakin kysymyksessä vastustettava Yhdysvaltojen maailmanlaajuista diktatuuria ja vaadittava maailmanlaajuista oikeusjärjestelmää.

Kuntz (EDD).
Arvoisa puhemies, viime kuussa Strasbourgissa meille järjestämänne Irakia koskeva keskustelu sai meidät pelkäämään pahinta, nimittäin sotaa. Yleensä ottaen kaikkien tämänpäiväisessä keskustelussa puhuneiden ansiona on, että he ottavat huomioon Irakin kannassa viime viikkoina tapahtuneet muutokset sekä itse YK:ssa esiintyvän vastustuksen Yhdysvaltojen unilateraalista toimintaa ja Bushin hallituksen tuomittavia tekoja kohtaan. Eurooppalaisina emme voi suostua pommittamaan emmekä voi antaa muidenkaan pommittaa tätä ongelmallista aluetta yksinkertaisilla, sanoisinko jopa liian yksinkertaisilla suunnitelmilla, jotka ovat lähtöisin Bushin hallitsijasuvusta - joko isältä, joka myönsi televisiossa vihaavansa Saddam Husseinia, tai pojalta, joka perustelee Saddam Husseinia koskevan pakkomielteensä naurettavalla toteamuksella: "Tämä kaveri - - yritti tappaa isäni." Näille väitteille voitaisiin nauraa, ellei pitäisi paikkaansa, että Irakin-sodan hintana on varmasti monien ihmishenkien menetys niin Irakin kuin liittoutuneidenkin armeijan leirissä, ja tässä kohtaa haluaisin kiittää PSE-ryhmän puhujaa siitä, että hän palautti mieliimme tai aloitti uudelleen keskustelun jo 11 vuotta kärsineen Irakin siviiliväestön vastaisen kauppasaarron lopettamisesta. Sen hinta olisi suunnaton myös aseellisesta väliintulosta alueelle syntyvän epävakauden vuoksi, ja sota aiheuttaisi peruuttamatonta vahinkoa myös kansainväliselle oikeudelle, ja siksi meistä tuntuukin, että YK:n uskottavuus on koetuksella juuri Irakin kysymyksessä.
Tämän vuoksi meidän on moraalisten pohdintojen ohella pidettävä mielessämme nämä muutamat tekijät. Meillä ei ole vieläkään todisteita siitä, että Irak olisi ollut osallisena syyskuun 11. päivän iskuun tai laajaan Al-Qaidan järjestöön, vaikka tapahtumista on kulunut jo vuosi, jonka aikana Yhdysvallat ei ole epäröinyt verrata Saddam Husseinia Osama Bin Ladeniin. Meillä ei ole myöskään mitään todisteita siitä, että Irakilla olisi tällä hetkellä joukkotuhoaseita Tony Blairin innokkaista vakuutteluista huolimatta. Toistaiseksi varmaa on ainoastaan se, että Irak ja Irakin hallinto vaikeuttavat Yhdysvaltojen öljyn saantia. Ainoastaan se on varmaa. Meillä on kuitenkin vielä pitkä matka Euroopan juuri vuosi sitten muodostamalle kansainväliselle liittoutumalle asetettuihin tavoitteisiin, ja Euroopan valtioiden on nyt liittouduttava Yhdysvaltojen kanssa, jotta voimme taistella yhdessä ainoaa todellista ja välitöntä maailman uhkaa - laajaa Al-Qaidan järjestöä - vastaan. Emme voisi kuitenkaan tänään vakavissamme kertoa maailmalle, että pystymme huomenna vangitsemaan mullah Omarin tai Osama Bin Ladenin Babylonian maaperällä.

Cappato (NI).
Arvoisa puhemies, tämänhetkisissä tapahtumissa Euroopan unioni on pikemminkin tarkkailija kuin aktiivinen toimija, ja voi johtua juuri siitä, että monissa puheenvuoroissamme ymmärrämme todellisen tilanteen väärin, onnittelemme itseämme asioista, jotka luultavasti onnistutaan välttämään, kuten Irakin vastaiset sotilaalliset hyökkäykset. Meidän pitäisi mieluummin pohtia, mitä olemme tehneet ja mitä olemme Euroopan unionina onnistuneet tekemään, sekä luoda sellaiset olot, joissa on mahdollista saavuttaa meidän kaikkien toivoma tilanne, nimittäin se, ettei sotilaallisia hyökkäyksiä tarvita ja että asetarkastajilla on rajoittamaton pääsy Irakin alueille. Emme ole mielestäni tehneet mitään, ja jos tarkkailemamme tilanne on parantunut, se voi johtua osittain, pääasiassa tai kokonaan Yhdysvaltojen painostuksesta ja sen painostuskeinoista.
Meidän pitäisikin kenties pyrkiä eroon tarkkailijan asemastamme. Meidän pitää tehdä kaikkemme sotatoimien välttämiseksi eikä vain istua täällä katselemassa toistemme virheitä ottaen taas sen riskin, ettei Euroopasta tule Churchillin Eurooppaa vaan Chamberlainin Eurooppa, ja samalla myös sen riskin, että olemme lopulta taas kykenemättömiä ja voimattomia, ettei meillä ole institutionaalisia eikä kenties sotilaallisiakaan resursseja emmekä pysty näin ollen ryhtymään mihinkään toimiin.
Haluammeko kehittää vaihtoehtoja aseille, väkivallalle ja turmiolle? Ryhtykäämme siis toimiin! Meidän on tutkittava kansainvälisen oikeuden tarjoamat mahdollisuudet lisätä tietoisuutta ja levittää tietoa, kumota hallinto, joka käy omaa kansaansa vastaan jatkuvaa jokapäiväistä sotaa, jonka vuoksi Irakissa menetetään jatkuvasti ihmishenkiä ja joka on uhka kansainväliselle yhteisölle. Meidän pitää miettiä, mitä me Euroopan unionina voimme tehdä, eikä vain istua täällä kiittämässä tai arvostelemassa niiden toimia, joilla on sentään rohkeutta kantaa vastuuta.

Sacrédeus (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan osoittaa sanani erityisesti puheenjohtajavaltio Tanskalle, Eurooppa-ministeri Haarderille ja ulkosuhteista vastaavalle komission jäsenelle Pattenille. Näihin kahteen henkilöön luotan kaikkein eniten.
Mielestäni on kolme pääkysymystä, joihin meidän on eurooppalaisina ja demokraatteina vastattava. Ensimmäinen kysymys on, miten voimme estää joukkotuhoaseiden tuotannon, leviämisen ja myynnin kansainvälisille terroristeille ja käytön Euroopassa, Lähi-idässä ja eri puolilla maailmaa. Miten aiomme estää sen?
Toinen kysymys koskee YK:n turvallisuusneuvostoa. Euroopan parlamentissa työskentelee monia vaikutusvaltaisia tahoja, jotka pyrkivät rajoittamaan veto-oikeutta mahdollisimman paljon. Ottaen huomioon 25 jäsenvaltion laajentuneen unionin parlamentin suuri enemmistö on sitä mieltä, ettemme pysty tekemään päätöksiä, ellei veto-oikeutta poisteta. Samanaikaisesti Kiinan Pekingissä toimivalla kommunistisella hallituksella, ja maan ihmisoikeustilanne ei anna juurikaan aihetta kiitokseen, on todellakin rajoittamaton veto-oikeus kansainvälisen yhteisön tärkeimmissä elimissä - YK:ssa ja YK:n turvallisuusneuvostossa - asioissa, jotka koskevat niiden toimintatapoja väkivallan estämiseksi ja maailmanrauhan säilyttämiseksi. Sama oikeus on myös Moskovalla, Pariisilla, Lontoolla ja Washingtonilla.
Kolmas kysymys on, miten aiomme saada aikaan muutoksen Lähi-idässä. Lähi-itää voidaan kuvailla painekeittimeksi, jossa kuplii ja kiehuu vettä. Keittimen päällä on kansi, mutta höyry voi päästä ulos milloin tahansa. Monet parlamentin jäsenet uskovat, että Irakin vastaiset sotatoimet syöksisivät koko Lähi-idän kauhun valtaan ja perinpohjaiseen turmioon. Saadaanko Irakiin ja Lähi-itään demokratia ja ihmisoikeudet kuitenkaan harjoittamalla konservatiivista politiikkaa, jossa kaiken annetaan jatkua ennallaan: YK:n asetarkastajia halvennetaan ja nöyryytetään, eivätkä he voi hoitaa tehtäviään, ja Saddam Hussein, diktaattori ja joukkomurhaaja, joka kaasutti viisi tuhatta kurdia Halabjassa, pysyy vallassa Bagdadissa? Eikö meidän eurooppalaisten ole aika ottaa vastuu sellaisen muutosprosessin käynnistämisestä, jossa edistetään demokratiaa ja ihmisoikeuksia ja estetään terroritekoihin käytettävien aseiden leviämistä kyseiseltä alueelta? Mitkä ovat vastauksenne näihin kysymyksiin?

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen Patten mainitsi asiakirjasta, jonka Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus laati ennen alahuoneessa järjestettyä keskustelua. Asiakirja on mielenkiintoinen. Kaikkein huomionarvoisin seikka oli mielestäni yhden Saddam Husseinin palatsin pohjapiirros. Sen päälle oli asetettu Buckinghamin palatsin pohjapiirros. Buckinghamin palatsi oli mitättömän pieni osa Saddam Husseinin palatsien kokonaislaajuudesta. Tämä on tärkeää, koska sanotaan, ettei Saddam Hussein halua ketään palatseihinsa. Eihän kukaan meistäkään toisaalta halua ihmisiä omiin rakennuksiimme. Emme ymmärrä, että nämä palatsit ovat periaatteessa omia kaupunkejaan, joilla on omat oikeutensa, minkä vuoksi kaikkia YK:n tarkastajien mandaattiin liittyviä kohtia on noudatettava. Heidän on voitava mennä minne tahansa, koska niin suuriin palatseihin, joita hänellä on varsin monta, pystytään kätkemään suuria asevarastoja. Meidän on varmistettava, ettei asetarkastajien sisäänpääsyä estetä.
Tiedämme, että Saddam Hussein on uhka alueelle ja omalle kansalleen, mutta tiedämme myös, että maailmanrauhan vuoksi meidän on toimittava Yhdistyneiden Kansakuntien kautta. Toiminnan ei pidä olla monenvälistä. YK:n päätöslauselmien avulla Irak on asetettava selvästi vastuuseen, ja järjestelmän on oltava valmis ryhtymään toimiin. Pelkkä uhkailu ei riitä. Jos kaikki muu epäonnistuu, meidän on oltava valmiita toteuttamaan uhkauksemme. Meidän on jatkettava Saddam Husseinin painostusta. Meidän on edelleen vaadittava lentokieltoaluetta ja lentäjien itsepuolustusoikeutta.
Jos YK saattaa prosessin päätökseen, muutamme kansainvälistä politiikkaa. Luomme kokonaan uuden ympäristön, joka ajaa kohti monenvälistä toimintaa. Ellei YK pysty saattamaan tätä päätökseen, koko kansainvälisen politiikan monenvälinen toiminta kyseenalaistuu, ja maailmasta tulee paljon entistä vaarallisempi paikka.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, olen kuullut nyt monta kertaa, että EU haluaa toimia YK:n kautta, ja haluaisin siksi kysyä, missä ollaan menossa ja kuinka kauan näin on tarkoitus menetellä.
Olemme samaa mieltä siitä, että Irakin on noudatettava kaikkien muiden tavoin YK:n päätöslauselmia, kuten komission jäsen Patten sanoi. Eikö EU:n ja Yhdysvaltojenkin kuitenkin pidä noudattaa kansainvälistä oikeutta? Voimmeko yhtäältä vaatia jotakin valtiota noudattamaan YK:n päätöslauselmia ja toisaalta hyväksyä tämän oikeusjärjestelmän vastaisia toimia? Minulla ei ole suoraan sanoen selvää vastausta tähän kysymykseen. Edellyttääkö EU YK:n turvallisuusneuvoston myöntämää YK:n mandaattia, ennen kuin se tukee mahdollisia Irakin vastaisia toimia?
Mitä sitä paitsi tapahtuu, jos asetarkastajat eivät todellakaan löydä mitään? Joukkotuhoaseiden olemassaolosta ei ole tietenkään pystytty esittämään pienintäkään todistetta. Jos tarkastajat eivät todellakaan löydä mitään, aikooko EU siinä tapauksessa tehdä jotakin kauppasaarron lopettamiseksi? Tiedämme, että "Öljyä ruokaa vastaan" -ohjelma tarkoittaa Irakin kansan pitämistä nälkäkuoleman partaalla. Liikkeellä on paljon perättömiä huhupuheita siitä, miten paljon maahan virtaa rahaa, mutta tuoreisiin lukuihin perustuvien arvioiden mukaan jokainen penni menee "Öljyä ruokaa vastaan" -ohjelmaan, eikä se riitä. Se ei auta irakilaisia pois köyhyydestä. Ohjelmalla on onnistuttu hävittämään Irakin keskiluokka, eikä Irak ole ohjelman takia kyennyt korjaamaan vesihuoltojärjestelmäänsä, minkä vuoksi imeväiskuolleisuus on lisääntynyt valtavasti.
Aikooko EU tehdä jotakin kauppasaarron lopettamiseksi, ja ottaako se siinä yhteydessä huomioon Irakin Kurdistanin? Ottaako se huomioon, että Irakin pohjoisosassa asuu kansa, joka joutuu uhatuksi heti, kun Saddam Hussein saa tilaisuuden purkaa vihansa?

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vaikka monet ovatkin vastustaneet Irakin-sotaa, Yhdysvallat jatkavat uhkailuaan uusin vaatimuksin vetoamalla terrorismin vastaiseen taisteluun. Yhdysvaltojen kansallista yhtenäisyyttä koskevat vaatimukset eivät ole pystyneet peittämään maan yhteiskunnallisia ja taloudellisia vaikeuksia, sen poliittisen luottamuksen kriisiä ja demokraattisten vapauksien rajoituksia, joita monet Yhdysvaltojen kansalaiset paheksuvat. Kaikkihan me tiedämme, että öljy on yksi sodan päätavoitteista, vaikka Saddam Husseinin todellisesta vallasta esitetäänkin kiistattomia väitteitä, joita länsimaat pitkälti tukevat. Tällaisessa sodassa voitaisiin asettaa muitakin tavoitteita. Voitaisiin esimerkiksi pyrkiä lujittamaan suoraa otetta Lähi-idän öljy- ja kaasuvaroihin, jotta Yhdysvaltojen nousukausi saataisiin potkaistua käyntiin, jotta voitaisiin vahingoittaa OPEC:ia, yhtä Washingtonin vihan kohdetta, ja heikentää arabimaailmaa riistäen siltä kaikki mahdolliset poliittiset oppositiovoimat.
Emme voi sitä paitsi olla ottamatta tässä yhteydessä huomioon koko aluetta. Tämä sota tuhoaa väistämättä toimet, joita Yhdistyneet Kansakunnat tekevät kansainvälisen oikeuden sekä oikeudenmukaisen ja kestävän rauhan vakiinnuttamiseksi. Tiedämme, että sodalla on traagisia seurauksia myös Palestiinan kansalle. Tämän vahvistaa tuki, jota presidentti Bush saa Ariel Sharonilta, jolle kansainvälinen tilanne antaa mahdollisuuden jatkaa palestiinalaisten vastarinnan murtamista. Sotatoimien aloittaminen alueella sitä paitsi syöksisi arabimaailman ilmiliekkeihin, saattaisi ihmiset vuosikymmeniksi köyhyyteen ja saisi heikentyneen poliittisen johdon fundamentalismin valtaan. En usko meidänkään maanosamme säästyvän tältä sodalta. Eurooppa on ensimmäinen terrorismin kohde. Siitä tulee jännitteiden pesäke, ja rasismi ja islamin pelko vain lisääntyvät. Sodan estäminen ei ole vielä liian myöhäistä. Ihmisten on vain kaikkialla vastustettava Yhdysvaltojen unilateraalista politiikkaa mahdollisimman laajasti, ja Euroopan unionin on aika kantaa vastuunsa ja ilmaista vielä kerran painokkaasti ja pontevasti sitoumuksensa rauhaan, mikä on sen koko olemassaolon perusta.
Rocard (PSE).
Arvoisa puhemies, minulla on kaksi minuuttia aikaa ja kuusi asiaa esitettävänä.
Ensin totean, että Saddam Hussein on jo karaistunut sotarikollinen. Hän selvästikin aikoo jatkaa. Epäilyt kohdistuvat vain hänen käytettävissään oleviin keinoihin.
Toiseksi: olipa jokin tilanne kuinka vakava hyvänsä, se ei oikeuta rikkomaan julkiseen ja yksityiseen moraaliin perustuvia perusperiaatteita. Emme saa toisin sanoen käyttää keinoja, jotka vaarantavat tavoitteemme saavuttamisen. Tässä asiassa tavoitteenamme on rakentaa rauhaa, kieltäytyä ennalta ehkäisevästä sodasta ja edistää neuvotteluja, asetarkastuksia ja oikeusvaltion perustamista.
Kolmanneksi: harvoissa tilanteissa on kiinnitetty näin vähän huomiota voimankäytön mahdollisiin seurauksiin. Keskustelemme vain päätöksen ja päätöksentekomenettelyjen legitiimiydestä. Emme lainkaan pohdi, mihin tämä kaikki voi johtaa.
Arvoisa puhemies, Euroopalla on jo sotilasesikunta. Olemme perustamassa nopean toiminnan joukkoja. Meidän pitäisi ainakin kehottaa sitä pohtimaan mahdollisia seurauksia. En ole suoraan sanoen nähnyt koskaan näin puutteellista pohdintaa.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, neljäs asiani on, että Euroopan on muodostettava vahva ja selkeä julkinen kanta, ja se kyllä pystyy siihen. Monet meistä ovat pyytäneet teitä välittämään Euroopan unionin kannan Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerille kirjallisesti ja julkistamaan sen.
Viidenneksi: tärkeintä tässä asiassa on noudattaa YK:n sääntöjä kahdella tapaa. On ensinnäkin varmistettava, etteivät Yhdistyneet Kansakunnat muuta sääntöjä, kun peli on jo alkanut. Se on myös hyvien kansainvälisten käytöstapojen mukaista. Toisena näkökohtana on ongelman ratkaiseminen kahdessa vaiheessa: ensin ratkaistaan asetarkastajiin ja heidän työhönsä liittyvä kysymys, ja sen jälkeen selvitetään, mitä Saddamin kieltäytyessä tapahtuisi, toisin sanoen peruskirjan 7 luvun soveltamiseen liittyvä ongelma. Emme ole pasifisteja. Uskon, että voimme joutua turvautumaan voimankäyttöön. Saddam Hussein on vaarallinen, mutta avainkysymyksenä on tämän operaation laillisuus varsinkin, kun maailmaa tarkastellaan kokonaisuutena.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan todeta, ettei ole lainkaan kyse Yhdysvaltojen vastaisesta asenteesta. Tarkoituksena on päinvastoin säilyttää oikeusvaltion periaate yhdessä - tuoreiden tutkimusten mukaan - Yhdysvaltojen kansan ylivoimaisen enemmistön kanssa, jotta voisimme estää omasta vahvuudestaan huumaantunutta hallitusta unohtamasta lakia sen pohtiessa vallankäyttömahdollisuuksiaan.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kansainvälinen yhteisö katsoi, että Irakin hallinto, joka on syypää kahteen - ensin Iranin ja sitten Kuwaitin vastaiseen - sotaan, uhkaa jatkuvasti naapureidensa turvallisuutta. Turvallisuusneuvosto laati siksi Irakin saartamista koskevan toimintasuunnitelman, jonka tarkoituksena oli estää Irakia hankkimasta joukkotuhoaseita ja joka oli tehokas vuoteen 1998 asti.
Nyt Yhdysvallat pohtii tämän toimintasuunnitelman vaihtamista paljon radikaalimpaan Irakin vastaista ennalta ehkäisevää sotaa koskevaan strategiaan ennen kuin Irak ryhtyy päättäväisiin kiristystoimiin. Mikä kanta meidän on omaksuttava, jos tämä äärimmäinen tilanne syntyy? Aivan ensimmäiseksi on vielä kerran todettava, että Irakin vastaiseen sotaan ryhtyminen edellyttää turvallisuusneuvoston itsenäistä päätöstä. Yhdistyneiden Kansakuntien järjestelmä takaa rauhan, eikä tämän järjestelmän heikentäminen ole kenenkään edun mukaista. Emme saa toistaa sitä vakavaa virhettä, jolloin kansainvälistä järjestystä rikottiin käymällä Jugoslavian vastaista sotaa ilman turvallisuusneuvoston tukea. Ennalta ehkäisevän sodan käyminen yksin suvereenia valtiota vastaan olisi äärimmäisen vaarallinen ennakkotapaus, josta mikä tahansa valtio voisi ottaa myöhemmin esimerkkiä ongelmiensa ratkaisemiseksi, kuten Intia tai Pakistan Kashmirin kysymyksessä.
Toiseksi meidän on tuotava julki, että tällaisen sodan aloittamista koskeva päätös voi tulla kysymykseen vain, jos Irak kieltäytyy panemasta täytäntöön turvallisuusneuvoston päätöslauselmia. Asetarkastajille annettaviin valtuuksiin ei saa siksi jättää tilaa moniselitteisyydelle, mutta emme saa spekuloida etukäteen tarkastusten epäonnistumisella. Se merkitsisi Yhdistyneiden Kansakuntien asetarkastajien ja IAEA:n vuosina 1991-1998 tekemän merkittävän ja tehokkaan työn kiistämistä ja luopumista kaikista tulevista aseistariisunnan valvontatehtävistä. On kurjaa, että kansainvälinen yhteisö on niin saamaton, että se antoi kulua neljä turhaa vuotta asetarkastajien Irakista karkotuksen jälkeen ja antoi näin ollen Irakille mahdollisuuden lisätä voimavarojaan. Ollakseen tehokas turvallisuusneuvosto ei tietenkään saa sulkea automaattisesti pois mitään hypoteesia. Kansainvälisen yhteisön asema heikentyisi, jos voimankäytön mahdollisuus suljettaisiin automaattisesti pois kaikissa tilanteissa, kuten esimerkiksi Saksan hallitus on ehdottanut.
Lopuksi totean, että meidän on hinnalla millä hyvänsä estettävä, ettei sopimaton toiminta Irakissa vaikeuta entisestään kansainvälistä islamilaisen terrorismin vastaista taistelua, koska se on ensisijainen asia. Islamilaisten terroristiverkostojen aseistariisunta vaarantuisi kaksin verroin, jos ennalta ehkäisevään sotaan ryhdyttäisiin, vaikka Irak ei olisikaan kieltäytynyt soveltamasta turvallisuusneuvoston päätöslauselmia. Kuten Philippe de Villiers Ranskan kansalliskokouksessa korosti, tällainen toiminta voisi todellakin taas yhtäkkiä vahvistaa islamilaisia ääriryhmiä ja murtaa syyskuun 11. päivän jälkeen muodostetun kansainvälisen liittoutuman.

Naïr (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, Irakin tilanne on aiheuttanut länsimaissa suurta levottomuutta jo useiden kuukausien ajan. Asetarkastukset lopetettiin vuonna 1998, ja vuonna 2002 presidentti Bush totesi, että Irak on taas uhka. Tämä on vakava asia, koska Irakin kysymyksen kautta Yhdysvallat on todellakin pyrkinyt saamaan tukea uudelle kansainvälisten suhteiden käsitteelle, nimittäin ennalta ehkäisevälle sodalle. Se on pyytänyt, että YK:n asetarkastajat saisivat palata Irakiin ehdoitta. Irakin hallitus suostui siihen. Nyt Yhdysvallat ei taas suostu YK:n tarkastajien Irakiin paluuseen. Se haluaa nyt päätöslauselman, joka oikeuttaisi sen turvautumaan automaattisesti voimankäyttöön. Presidentti Bush ei antanut eilisessä puheessaan tippaakaan periksi tässä asiassa. Hän pitää kiinni ehdostaan. Todellisuudessa Yhdysvallat tavoittelee Irakin öljyvaroja, joiden hallinta antaisi sille mahdollisuuden sanella hintapolitiikan muulle maailmalle.
Olkaa varovaisia! Syyskuun 11. päivän julmien iskujen jälkeisestä terrorismin vastaisesta taistelusta ei saa tulla Yhdysvaltojen hallituksen käsissä imperialistista maailmanvalloitusstrategiaa. Irakin vastaisella aseellisella väliintulolla olisi tällä hetkellä kauheita seurauksia Lähi-idässä. Se synnyttäisi kaikenlaista kiihkomielisyyttä ja syrjintää etnisiä vähemmistöjä kohtaan. Se saisi aikaan islamilaisen fundamentalismin aallon. Meidän on tajuttava, että tavalliset arabimuslimit pitävät Irakin vastaista sotaa koko arabimuslimimaailman vastaisena sotana. Sen vuoksi yksikään arabihallitus ei tue tällä hetkellä Washingtonin kantaa. Kaksi valtiota on ilmaissut vastustavansa tätä strategiaa. Ne ovat Ranska ja Saksa. Minusta se on kunnia Euroopalle. Jos uusi päätöslauselma pitäisi hyväksyä, siihen ei saa missään tapauksessa sisältyä periaatetta, jonka mukaan voimankäyttöön voidaan turvautua automaattisesti. Emme saa hyväksyä turvallisuusneuvoston käyttämistä välineenä.
Haluaisin kysyä komission jäseneltä Pattenilta ja ministeri Haarderilta, mikseivät Euroopan unioni ja komissio ehdota Arabiliitolle ja kaikille arabivaltioille, että ne tekisivät yhteisen aloitteen Irakin uudelleen integroimiseksi ja kauppasaarron purkamiseksi. Se on paras keino taistella Irakin demokratian elpymisen puolesta.

Lucas (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kellään ei ole pienintäkään epäilystä siitä, etteikö Saddam Hussein olisi julma diktaattori. Se ei kuitenkaan vielä oikeuta aloittamaan ennalta ehkäisevää Irakin vastaista hyökkäystä. Muutenhan hyökkäisimme useisiin eri puolilla maailmaa sijaitseviin valtioihin.
Meidän on syytä tietää, että tämän sodan liikkeellepanevan voiman ensisijaisena tavoitteena on varmistaa öljyn saanti. Presidentti Bush ei voi tietenkään myöntää sitä. Meille sen sijaan sanotaan, että meidän on käytävä sotaa Saddamin joukkotuhoaseiden hävittämiseksi. Ottakaamme huomioon, että meillä voisi olla hieman enemmän moraalista arvovaltaa, jos meilläkään ei olisi joukkotuhoaseita.

Haluan puhua myös Yhdistyneistä Kansakunnista. Komission jäsen Patten sanoi, että YK:n kanssa tehtävä yhteistyö takaa legitiimiyden. Olen samaa mieltä siitä, että se lisää legitiimiyttä. Se on välttämätön mutta riittämätön toimintaa koskeva vaatimus, koska YK:n prosessi sinänsä on aivan puutteellinen. Saadakseen YK:n turvallisuusneuvoston suostumaan ensimmäiseen Persianlahden sotaan Yhdysvallat käytti lahjontaa, kiristystä ja uhkailua, ja se käyttää niitä vielä uudestaankin.
Päätöslauselmalla, jonka Yhdysvallat pyrkii nyt saamaan läpi turvallisuusneuvostossa, ei ole tarkoitus estää vaan pikemminkin lietsoa sotaa. Julkistetut luonnokset muistuttavat ennen kaikkea vastustusta kohtaamatonta maahanhyökkäystä koskevaa suunnitelmaa.
Oikeutettu sota - sikäli kuin sellaista voidaan pitää mahdollisena - voi tulla kyseeseen vasta sitten, kun kaikki rauhanomaiset keinot on käytetty. Tässä tapauksessa rauhanomaiset keinot eivät ole ainoastaan käyttämättä, vaan niitä vältetään tarkoituksella.
Berthu (NI).
Arvoisa puhemies, jäsen Souchet'n loistavan puheen jälkeen haluaisin puhua vain yhden minuutin ja pyytää kahta asiaa.
Vaatiessamme Irakin aseistariisuntaa meidän on ennen kaikkea noudatettava tarkasti Yhdistyneiden Kansakuntien menettelyjä. Saddam Hussein on verenhimoinen diktaattori ja todellinen rauhan vaarantaja. Menettelyssämme ei saa olla minkäänlaista porsaanreikää, jonka avulla hän tietenkin esittäisi uhria ajaakseen keskustelun sivuraiteelle.
Emme saa tosin itsekään hairahtua toissijaisiin seikkoihin. Meidän on pysyttävä tiukasti kurssissa. Meidän on estettävä Irakin hallitusta aiheuttamasta vahinkoa ja varsinkin käyttämästä joukkotuhoaseita. Se on rauhan ehtona ainakin tällä alueella.
Älkäämme siis sortuko sellaisiin puheisiin, joissa tehtävät vaihdetaan toisinpäin ja Saddam Husseinista melkein pyritään tekemään vainottu ja syytön osapuoli. Ne ovat tosiasiassa vain puheita, joissa kieltäydytään ottamasta vastuuta kohdattaessa uhkia.

De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivän jälkeen muodostettiin laaja kansainvälinen liittoutuma terrorismin vastaista taistelua varten. Tämä taistelu on yhä käynnissä Euroopassa. Al-Qaidan "nukkuvia" verkostoja on vielä 52 valtiossa. Monet eurooppalaiset hämmentyivät puheesta, jonka presidentti Bush piti unionin tilasta 30. tammikuuta 2002 jälkeen. "Pahan akseliksi" kuvatuilla valtioilla ei ole enää mitään tekemistä kansainvälisen terrorismin kanssa. Komission jäsen Patten onneksi ilmaisi tuolloin mielipiteensä, joka erosi selvästi Yhdysvaltojen unilateraalisesta ja aivan liian yksioikoisesta ajattelutavasta. Yhdysvallat yrittää nyt markkinoida Irakin vastaisen ennalta ehkäisevän sodan käsitettä, joka ei kuulu kansainvälisen lainsäädännön soveltamisalaan. Tämänpäiväisessä Yhdysvaltain hallituksen lausunnossa öljyä koskevia huolia ei pystytty enää pitämään erillään joukkotuhoaseita koskevasta oikeutetusta huolesta ja aivan yhtä oikeutetuista huolenaiheista, jotka liittyvät ihmisoikeuksiin ja itse Saddam Husseinin persoonaan, jota presidentti tunnustaa vihaavansa. Emme saa omaksua tätä ajatusten sekamelskaa omaksi lähestymistavaksemme, koska kutakin tekijää on tarkasteltava erikseen.
Eurooppa on aina tukenut Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostoa. Muutaman viime kuukauden aikana olemme kuitenkin olleet todistamassa Yhdysvaltojen todellista pyrkimystä hallita kansainvälistä lainsäädäntöä ja soveltaa kahdenlaisia kriteerejä. Joissakin tapauksissa ihmisoikeusloukkauksiin ja Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmien rikkomuksiin suhtaudutaan välinpitämättömästi eikä niistä määrätä rangaistusta, kun toisissa tapauksissa menetellään taas toisin.
Euroopan unionikin on sisäisesti hyvin hajanainen, ja se valmistautuu sotaan, joka saisi aikaan todellisen sivilisaatioiden yhteentörmäyksen ja joka epäilemättä vahvistaisi terrorismia, jota vastaan yritämme taistella. YK:n ja Euroopan uskottavuus on vaakalaudalla tässä väkivaltaisessa kamppailussa - tässä aikaa vastaan käytävässä kilpajuoksussa. Yksi asia on varma: jos Irakin vastainen aseellinen väliintulo toteutuu, jo paljon kärsinyt Irakin kansa puolustautuu viimeiseen asti, emmekä saavu Bagdadiin vapauttajina.

Wyn (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, olisi vakava erehdys tarkastella tulevaa Irakin vastaista hyökkäystä uutena tilanteena. Kaikkihan me tiedämme, että laajat Irakin vastaiset hyökkäykset ovat jo käynnissä valtion lentokieltoalueilla. En tiedä, minkä kansainvälisten sopimusten nojalla niitä on annettu jatkaa, mutta tällaiset hyökkäykset ovat vain kärjistäneet ja pahentaneet Irakin tilannetta.
Olimmepa me parlamentin jäsenet mitä mieltä tahansa ehdotetusta Saddam Husseinin vastaisesta hyökkäyksestä, emme voi tarkastella sitä erillään muista tapahtumista. Hyökkäystä pidettäisiin Palestiinaan kohdistuvien hyökkäysten ohella koko arabimaailman vastaisena hyökkäyksenä. Se vaarantaisi öljytoimitukset ja tekisi jo laajenemassa olevasta konfliktista maailmanlaajuisen.
Tuomitsemme varauksetta Saddam Husseinin hallinnon, joka sortaa Irakin vähemmistöjä ja loukkaa demokratiaa. Olisi kuitenkin järkevämpää ja hyödyllisempää omaksua sellainen kansainvälinen lähestymistapa, jossa turvataan ja varmistetaan kaikkien Irakin vähemmistöjen itsemääräämisoikeus. Tarkoitan erityisesti maan pohjoisosassa asuvaa viiden miljoonan asukkaan kurdikansaa, joka muodostaa neljänneksen Irakin väestöstä. Irakin ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kannalta olisi parempi, jos ottaisimme tämän toimintalinjan ja yhdistäisimme vähemmistöt ja kansainvälisen yhteisön yhteiseksi rintamaksi, joka pyrkisi kukistamaan Saddamin ja kaikki muut maailman diktaattorit.

Napoletano (PSE).
Arvoisa puhemies, tänään on todettu monenlaisia asioita. Minulla on useita kysymyksiä komission jäsenelle ja neuvoston puheenjohtajalle, koska Eurooppa ja Euroopan hallitukset näyttävät taas kovin eripuraisilta, eikä se ole hyvä asia. Puheenjohtajavaltion pyrkimyksistä huolimatta lehdissäkin kirjoitetaan päivittäin Euroopan hallitusten erilaisista kannoista. Kysymykseni kuuluu: koska Ranska on turvallisuusneuvoston jäsen ja koska se on ainoa turvallisuusneuvostoon kuuluva Euroopan valtio, onko Euroopan hallitusten välillä minkäänlaista Ranskan kantaa koskevaa yhteistoimintaa? Mitä uutta uusi päätöslauselma tuo jo hyväksyttyihin sopimuksiin tarkastajien Wieniin lähettämisestä?
Hyvät kollegat, kolmas asiani on, että jäsenvaltioidemme kansalaiset esittävät paljon kysymyksiä, jotka koskevat myös kauppasaartoa. He ihmettelevät hyväuskoisina, miten on mahdollista, että diktaattori Saddam Hussein on pystynyt uudistamaan asevarastonsa ja jopa ydinasevarastonsa kymmenen vuotta kestäneen siviiliväestöä rasittaneen kauppasaarron aikana. Kun se kerran on ollut mahdollista, meidän pitäisi mielestäni käynnistää YK:n tutkimukset saadaksemme selville, kuka on rikkonut aseidenvientikieltoa, mistä on aiheutunut Irakin kansalle niin paljon kärsimystä. Jos rikkojat ovat turvallisuusneuvoston jäseniä, turvallisuusneuvostokin menettää silloin uskottavuutensa.
Luulenkin, että meidän on oltava johdonmukaisia toimissamme; meidän on löydettävä paras keino saavuttaa mahdollisimman hyvä lopputulos aiheuttamatta todellakaan enää lisää kärsimystä tai huonontamatta kansainvälisiä suhteita. Tämä on mielestäni Euroopan tehtävä, mutta emme ole tälläkään kertaa ymmärtäneet sitä. Lopuksi totean, että Euroopan pitää mielestäni käsitellä terrorismin torjuntaa ja antaa säännöksiä terroristien syytteeseenpanosta toimimalla täysin vilpittömästi sekä Yhdysvaltoja että autoritaarisia hallintoja kohtaan.

Obiols i Germà (PSE).
Arvoisa puhemies, komission jäsen Patten on oikeassa todetessaan, että vaikka tilanne on vieläkin erittäin ongelmallinen ja hankala, se on kehittynyt viime päivinä selkeämpään suuntaan. Prosessi on kypsynyt huomattavasti, ja julkinen mielipide on muuttunut varsinkin Yhdysvalloissa.
Presidentti Bush on sanonut, että vaikka kongressi hyväksyisi päätöslauselman, se ei tarkoita, että sotatoimiin ryhdytään pian tai että ne olisivat väistämättömiä. Lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri Straw sanoi turvallisuusneuvostossa, että olemme yhden päätöslauselman kannalla, mutta emme ole koskaan sulkeneet pois emmekä aiokaan sulkea pois kahden päätöslauselman mahdollisuutta.
Tärkeä on myös YK:n asetarkastusryhmiä johtavien Hans Blixin ja Mohammed El Baradein toteamus, että irakilaisten viime viikolla Wienissä hyväksymät määräykset ovat heidän mielestään riittäviä mahdollistamaan heidän tehokkaan työskentelynsä asetarkastustehtävissä.
Tässä kriittisessä tilanteessa perusasiat on mielestäni ottanut esiin eräs Yhdysvaltojen kansalainen, joka ei ole kuka tahansa Yhdysvaltojen kansalainen, sillä hän voitti edelliset presidentinvaalit äänten perusteella. Tarkoitan Al Gorea, joka on esittänyt aivan itsestään selvän asian, että tällä hetkellä on oleellista ja kiireellistä taistella terrorismia ja etenkin niitä vastaan, jotka ovat syyskuun 11. päivän iskujen takana.
Tässä yhteydessä Al Gore moitti presidentti Bushia siitä, että tämä hylkäsi - tarkasti lainaten - syyskuun 11. päivän jälkeisen harvinaisen myötätunnon, hyvän tahdon ja yhteisvastuullisuuden osoituksen ja korvasi sen hänen mukaansa pelon ja vaiteliaisuuden ilmapiirillä Yhdysvaltojen hallitusta kohtaan.
Tässä melko myönteiseen suuntaan kehittyvässä tilanteessa terrorismin vastaiseen taisteluun on sovellettava tehokkaita ja huolellisesti laadittuja kriteerejä. Tämä edellyttää ennen kaikkea, että Eurooppa asettaa kaksi ensisijaista tavoitetta: Yhdistyneissä Kansakunnissa ja sen turvallisuusneuvostossa on saatava aikaan nopeaa lähentymistä, ja toiseksi asetarkastajien tulevan tehtävän onnistumista on edistettävä kaikin keinon.

Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, viime päivinä Euroopan unioni on käsitellyt - ja käsittelee itse asiassa vieläkin - kahta erittäin oleellista kysymystä, joilla on merkitystä sen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kannalta. Euroopan unionin neuvosto ei mielestäni kiinnittänyt riittävästi huomiota sotarikoksia ja ihmisyyttä vastaan tehtyjä rikoksia käsittelevään kansainväliseen rikostuomioistuimeen.
Nyt on meneillään Irakin kriisi, johon neuvoston on todellakin kiinnitettävä erityistä huomiota. Mitä tämä oikein tarkoittaa? YK ja sen päätöksentekomenettelyt ovat tukeneet kansainvälistä oikeusjärjestystä viimeisten 50 tai 60 vuoden ajan, ja niitä on sovellettu ratkaistaessa kaikkein vakavimpia poliittisia kysymyksiä. Emme saa missään tapauksessa horjuttaa käytäntöä, sillä ei ole helppoa eikä yksinkertaista löytää uutta kansainvälisiä suhteita tukevaa oikeusjärjestystä.
Euroopan unioni ei saa siksi missään tapauksessa ylittää YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmissa asetettuja rajoja kohdatessaan erilaisia mielipiteitä Irakin ongelman käsittelytavoista. Sen on lisäksi jokaista yksityiskohtaa myöten määrättävä, kuinka pitkälle voimme mennä Saddam Husseinin asevarastojen valvonnassa. Jos kuitenkin käy ilmi, ettei hänellä ole joukkotuhoaseita tai edellytyksiä niiden tuotantoon, unionin on oltava valmis vastaamaan kauppasaartokysymykseen ilman ehtoja, ja sen on samalla seurattava tilanteen kehitystä varmistaakseen, ettei Saddam Hussein eikä kukaan muukaan Irakissa palaa takaisin joukkotuhoaseita koskeviin menetelmiin.
Meidän on kaikesta huolimatta myönnettävä, että meidän pitäisi Euroopan unionina olla itsenäisiä tietyissä ratkaisuissa, joilla on merkittäviä kansainvälisiä seuraamuksia. Emme voi vain myötäillä sitä, joka sattuu olemaan kulloinkin vallassa Yhdysvalloissa, kun Clintonin hallitus ottaa yhden ja Bushin hallitus toisen linjan. Saddam Husseinin joukkotuhoaseiden hallussapitoa koskevat tutkimukset pitäisi lisäksi laajentaa koskemaan kaikkia, jotka ovat tarjonneet materiaaleja tai taitotietoa. Heidänkin on kannettava osansa syyllisyydestä.
Lopuksi haluan sanoa, että älkäämme unohtako niitä miljoonia ihmisiä, jotka joutuvat kärsimään. Älkäämme myöskään unohtako kuolevia lapsia tai sitä, ettemme me Euroopan unionin jäsenet saa olla sydämettömiä.

Theorin (PSE).
Arvoisa puhemies, olemme sodan partaalla - sodan, jolla saattaisi olla tuhoisia seurauksia paitsi Irakin kansalle ja koko Lähi-idälle myös koko muulle maailmalle. Näissä oloissa järjen on mentävä on typerien tunteenpurkausten edelle.
Toisen maailmansodan aiheuttaman hävityksen jälkeen maailman kansakunnat perustivat Yhdistyneet Kansakunnat välineeksi, jonka oli tarkoitus taata maailmanrauha, ja kuten komission jäsen Patten sanoi, maailman turvallisuuden ylläpitäjänä YK:lle ei ole vaihtoehtoa. Kansakunnat sopivat aseellista väliintuloa koskevista säännöistä kansainvälisen oikeuden avulla maailmanrauhan säilyttämiseksi. Tämän perusteella on selvää, että YK:n turvallisuusneuvoston on tehtävä tämänkaltaista toimintaa koskevat päätökset. Olisi turmiollista koko kansainväliselle oikeusjärjestelmälle, jos YK:n päätöslauselmia noudatettaisiin Yhdysvaltojen ja jäsen Salafranca Sánchez-Neyran tavoin vain silloin kuin itselle sopii. Se merkitsisi YK:n torjumista ja tahallista vastustamista. Tällaista oikeusjärjestelmääkö konservatiivit kannattavat - voimakkaaseen ja kansainväliseen lainvastaisuuteen perustuvaa oikeutta? Vai pitäisikö kaikilla valtioilla olla yhtäläinen oikeus ryhtyä niin kutsuttuihin ennalta ehkäiseviin toimiin? Mitä silloin tapahtuisi?
On itsestään selvää, että Irakin on noudatettava YK:n päätöslauselmia ja annettava asetarkastajien tehdä työnsä ilman ehtoja. Hans Blixin ja Irakin välillä on aikaansaatava sopimus, jotta tarkastajat saavat luvan ryhtyä taas työhön, joka todellakin keskeytyi Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen Kuningaskunnan aloitettua edelliset pommituksensa. Tarkastajien pitäisi saada aloittaa työnsä välittömästi. Diktaattori Saddam Hussein ei voi enää selitellä YK:n päätöslauselmien rikkomuksiaan. Irakin on kaikkien muiden valtioiden tavoin noudatettava YK:n päätöksiä. Tämä koskee tietenkin myös Israelia. Jos periaatteena on, että Irakia on pommitettava, koska se ei ole noudattanut YK:n päätöslauselmia, mitä me aiomme siinä tapauksessa tehdä Israelille, joka rikkoo jatkuvasti YK:n päätöslauselmia?
EU:n on tehtävä maailman suurimmalle demokratialle - Yhdysvalloille - selväksi, että kaikkien valtioiden on noudatettava kansainvälistä lainsäädäntöä ja ettei nyrkkivalta ole hyväksyttävää edes diktaattoreita vastaan.

Haarder
Arvoisa puhemies, haluaisin tiivistää vastaukseni muutamaan ajatukseen, jotka eivät ole uusia mutta jotka on tärkeää pukea sanoiksi.
Varoitan vähättelemästä Irakin ongelmaa ja vertaamasta Irakia moniin muihin valtioihin. Saddam Hussein on onneksi aivan erityistapaus, jolla on hyvin omalaatuinen ja pitkä historia. Kokemuksesta tiedämme varsin hyvin, ettemme pääse Saddam Husseinin kanssa puusta pitkään, jos voimankäyttö on suljettu pois etukäteen. Irakin on noudatettava turvallisuusneuvoston vaatimuksia. Asetarkastajien on päästävä ehdoitta maahan, myös Saddam Husseinin valtaviin palatseihin.
EU aikoo vastedeskin tukea turvallisuusneuvoston pyrkimyksiä ja toimia yhtenäisen lähestymistavan aikaansaamiseksi. Se on tärkeää YK:n ja turvallisuusneuvoston uskottavuudelle ja tehokkuudelle, ja se on tärkeää sekä Irakin että tulevan monenvälisen yhteistyön kannalta. EU tukee siksi jatkossakin turvallisuusneuvoston toimia rauhanomaisen ratkaisun löytämiseksi sikäli kuin se on mahdollista.
On myönteistä, että Yhdysvaltojen presidentti taannoin totesi, ettei sota ole väistämätön ja että hän haluaa pyrkiä toimimaan YK:n kautta.
Mitä tulee lopuksi kauppasaarron purkamiseen, "Öljyä ruokaa vastaan" -ohjelmaa on todellakin tarkistettu. Saddam Hussein ei vain ole toistaiseksi hyödyntänyt sen tarjoamia mahdollisuuksia ja on siten altistanut oman kansansa nälälle. Tämäkin johtuu siitä, ettei hän piittaa lainkaan Irakin tavallisen kansan oloista. Hänellä on muita painopistealueita. Jos aiomme saada hänet ajattelemaan omaa kansaansa sekä alueen ja koko maailman rauhaa, meidän on oltava yksimielisiä - myös Euroopan parlamentissa.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu neuvoston ja komission esittämistä työllisyysstrategiaa koskevista lausunnoista ja kahdesta seuraavasta työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietinnöstä:
Regina Bastosin laatima mietintö (A5-0313/2002) ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskevasta komission toimintasuunnitelmasta;
Philip Bushill-Matthewsin laatima mietintö (A5-0304/2002) komission kertomuksesta Euroopan parlamentille ja neuvostolle: Kasvua ja työllisyyttä koskeva aloite - Innovatiivisille ja työpaikkoja luoville pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yritykset) tarkoitetut rahoitustukitoimenpiteet.

Hjort Frederiksen
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat.
Minulle on suuri kunnia saada puhua Euroopan työllisyysstrategian tarkistamisesta Euroopan parlamentissa.
Työllisyyspolitiikka vaikuttaa erääseen ratkaisevan tärkeään elämänalueeseemme: työntekoon. Raamatun vertauksen mukaan meidän on ansaittava leipämme otsa hiessä. Työllä on tämän lisäksi kuitenkin monia muitakin tehtäviä. Vietämme työpaikalla suurimman osan valveilla-oloajastamme. Työpaikalla luomme paljon yhteyksiä muihin ihmisiin, ja menettäessämme työpaikkamme kaipaamme usein eniten juuri heitä.
Uusia aloja, joiden avulla Euroopasta voidaan tehdä johtava valta, ovat laajat työmarkkinat ja yritysten sosiaalinen vastuu. Työmarkkinat muistuttavat aivan liian usein linkoa, jossa aivan liian monet ihmiset päätyvät reuna-alueille. Meidän on sen vuoksi tehtävä suunnitelmia tällaisen tilanteen estämiseksi.
Euroopassa on myös joukko yhteisiä haasteita, jotka meidän on ratkaistava, jos haluamme säilyttää eurooppalaisen yhteiskuntamallin, jossa taloudellinen tehokkuus ja toimiva sosiaaliturvajärjestelmä yhdistyvät markkinatalouteen ja hyvinvointi-yhteiskuntaan.
Euroopan unionin laajentuessa joukolla Itä- ja Keski-Euroopan maita - joiden liittyessä joko toteutetaan tai ei toteuteta siirtymätoimenpiteitä - työvoiman vapaa liikkuvuus ulotetaan koskemaan uutta ja entistä suurempaa unionia. Monet valtiot, kuten Tanska, ovat päättäneet alkaa soveltaa työvoiman vapaata liikkuvuutta uusien jäsenvaltioiden liittymispäivästä alkaen. Meille tanskalaisille työvoiman vapaa liikkuvuus ei ole ongelma. Katsomme päinvastoin, että uudet jäsenvaltiot ovat voimavara.
Loppuvuonna ensisijaisena tehtävänä on sopimukseen pääseminen työllisyysstrategian tarkistamisen puitteista. Nykyistä strategiaa ja yksittäisiä suuntaviivoja koskevien keskustelujemme tulokset selviävät vuonna 2003.
Tanska on pitänyt puheenjohtaja-kaudellaan lähtökohtanaan sen seikan ensisijaista tärkeyttä, että ennen uuden ja tarkistetun työllisyysstrategian laatimista asiasta käydään syvällinen keskustelu. On tärkeää, että kaikki keskeiset toimijat saavat sanoa silloin sanottavansa.
Sen varmistamiseksi, että keskustelua varten on riittävästi aikaa, pidimme tärkeänä asettaa aiheen keskeiselle sijalle Tanskan puheenjohtajakauden työllisyyttä ja sosiaalipolitiikkaa koskevassa ohjelmassa ja aloittaa strategian tarkistamisen jo neuvoston ensimmäisessä virallisessa kokouksessa.
Tämä on paras keino antaa komissiolle selkeä viesti mahdollisimman ajoissa.
Yksittäisten valtioiden viranomaisilla on luonnollisestikin keskeinen rooli arvioinnissa. Juuri ne ovat olleet vastuussa strategian toteutuksesta ja seurannasta siitä lähtien kun se otettiin käyttöön vuonna 1997. Niillä on näin ollen merkittävää ensikäden tietoa nykystrategian vahvuuksista ja heikkouksista.
Myös komissio on tietenkin viiden ensimmäisen vuoden aikana saatujen kokemusten ja tulosten tärkeä levittäjä.
Myös eräät muut toimijat ovat saaneet muutaman viime vuoden aikana asian kannalta merkityksellisiä kokemuksia, joihin olisi kiinnitettävä huomiota tämänhetkisen arvioinnin yhteydessä. Tämä koskee tietenkin erityisesti Euroopan parlamenttia. Panin tältä osin merkille työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan syyskuun puolivälissä julkaisemat näkökannat. Voin hyväksyä hyvin monia tarkistetun strategian pääkohdiksi ehdotetuista asioista sekä eri toimijoiden välisen yhteistyön edelleen kehittämiseksi esitetyistä toiveista.
Haluan lopuksi mainita ne kansalliset ja eurooppalaiset työmarkkinoiden toimijat, jotka aktiivisina osallistujina voivat myös esittää varteenotettavia huomioita. Eurooppalaisen työllisyysstrategian tarkistaminen oli neuvoston esityslistalla eilen Luxemburgissa. Se on näin ollen erittäin ajankohtainen aihe, jota on käsiteltävä tämänpäiväisessä täysistunnossa.
Kuten hyvin tiedetään, komission tiedonannossa luetellaan työllisyysstrategiasta viiden ensimmäisen vuoden aikana saadut kokemukset. Tiedonanto sisältää yleisarvioinnin eurooppalaisista työmarkkinoista saaduista tuloksista, ja siinä kuvataan tärkeimpiä strategian tarkistamiseen liittyviä kysymyksiä. Tiedonanto muodostaa tärkeän lähtökohdan tällä hetkellä useilla eri foorumeilla käytäville keskusteluille.
Tämän tiedonannon lisäksi työllisyys- ja sosiaalivaliokunta sekä talouspoliittinen komitea esittivät neuvoston kokouksessa yhteisen lausunnon, joka sisältää niiden arvioinnin tarkistetun strategian tärkeimmistä periaatteista. Puheenjohtajavaltio on aina toivonut, että ne voisivat esittää yhteisen lausunnon.
Katsomme, että yhteinen lausunto, jonka asianomaiset neuvostot pystyvät hyväksymään, on voimakkain mahdollinen poliittinen viesti, joka osoittaa tulevan strategian taustalla olevan poliittisen tahdon.
Yhteinen lausunto on lisäksi sopusoinnussa sen tämänhetkisen toiveen kanssa, joka koskee erilaisten eurooppalaisten prosessien, kuten työllisyyssuuntaviivojen ja yleistä talouspolitiikkaa koskevien suuntaviivojen välisen koordinoinnin parantamista ja niiden tehostamista.
Sen osalta, kuinka perusteellista työllisyysstrategian tarkistamisen on oltava, on monia erilaisia näkemyksiä, ja tältä osin tarvitaan avoimuutta.
Tanskan puheenjohtajakauden tavoitteena on kuitenkin päästä ensin sopimukseen, jonka avulla ne jäsenvaltiot, joiden mukaan työllisyysstrategiaa olisi tarkistettava merkittävästi, ja ne, jotka tyytyvät paljon vähäisempiin muutoksiin, voivat sovittaa näkemyksensä yhteen. Tehtävänämme on tämän vuoksi ollut taata yhteinen perusta tulevaa työtä varten.
Edellä mainituista syistä olen iloinen voidessani ilmoittaa nyt, että neuvosto antoi yksimielisen hyväksyntänsä työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan sekä talouspoliittisen komitean esittämälle yhteiselle lausunnolle. Hyväksyntä oli voimakas poliittinen viesti niistä puitteista ja periaatteista, joiden pohjalta Euroopan työllisyysstrategian tarkistusta olisi hallitusten ja jäsenvaltioiden mukaan valmisteltava.
Haluaisin mainita eräitä tärkeimmistä periaatteista.
Korostettakoon ensin, että työllisyysstrategiaa koskeva yleisnäkemys, jonka mukaisesti työllisyyspolitiikan painopistealueet on asetettava etusijalle, on säilytettävä. Tämä tarkoittaa erityisen huomion kiinnittämistä strategian avulla saavutettaviin tuloksiin, jotka perustuvat uusien ja parempien työpaikkojen luomista koskeviin Lissabonin Eurooppa-neuvoston tavoitteisiin.
Ministerit hyväksyivät myös tarpeen yksinkertaistaa työllisyyssuuntaviivoja ja kaventaa niiden soveltamisalaa mahdollisuuksien mukaan keskittymällä niiden osalta yhteisiin strategisiin painopistealueisiin, joita ovat muun muassa koulutukseen muodossa tai toisessa mahdollisesti osallistuvien ihmisten lukumäärän osalta asetetuilla asianmukaisilla tavoitteilla tuettavaa elinikäistä oppimista koskevat kansalliset strategiat.
Lisäksi kiinnitetään huomiota tulevaan strategiaan, joka helpottaa asianomaisten valtioiden kohtaamiin haasteisiin vastaamista. Haasteet voivat liittyä esimerkiksi väestönkehityksen eri piirteisiin, globalisaation lisääntymiseen, tietoyhteiskuntaan ja EU:n laajentumiseen. Strategian laajoiksi tavoitteiksi on hyväksytty yhteisesti työpaikkojen lisääminen ja työllisyysasteen nostaminen, työn laadun parantaminen, työmarkkinoiden toiminnan parantaminen ja nykyaikaistaminen sekä joustavuuden ja työturvallisuuden takaaminen.
Edellä mainitsemieni seikkojen lisäksi haluaisin korostaa erityisesti tarvetta parantaa työnsaantimahdollisuuksia toteuttamalla toimia naisille, vanhuksille ja muita heikommassa asemassa oleville ryhmille tarkoitettujen työpaikkojen lisäämiseksi, kannustamalla tehokkaita, tuloksellisia ja samalla aktiivisia ja ennalta ehkäiseviä työmarkkinapolitiikkoja, uudistamalla vero- ja etuusjärjestelmiä ja luomalla siten selkeitä kannustimia työllistymiselle ja työelämässä pysymiselle, parantamalla elinikäistä oppimista, ammattitaitoa ja liikkuvuutta, lisäämällä miesten ja naisten tasa-arvoa ja torjumalla syrjintää sekä edistämällä työpaikkoja lisäävän yrittäjyyden kehittämistä.
Ilmaistessaan eilen tukensa neuvosto esitti toiveen, että strategiassa keskityttäisiin edelleen ensisijaisesti Lissabonin strategian mukaisiin keskipitkän aikavälin tavoitteisiin, jotka koskevat muun muassa naisten ja ikääntyvän väestön työllisyyslukuja.
Tähän sisältyy myös toive liikkuvuuden lisäämisestä ajan mittaan, mikä olisi huomioitava suuntaviivoissa. Suuntaviivoja ei toisin sanoen tarvitse välttämättä muuttaa joka vuosi. Vakaustavoitteen mukaisesti koordinointia pyritään jo nyt lisäämään ja Euroopan eri yhteistyöprosessien päällekkäisyyttä vähentämään.
Puheenjohtajavaltio Tanska katsoo, että nämä neuvoston hyväksymät yleiset periaatteet ovat komissiolle tarjottu apu ja sille osoitettu suositus, jotka liittyvät sen tämänhetkiseen työhön vuoden lähestyessä loppuaan.
Neuvoston eilinen hyväksyntä tarkoittaa, että monista tekijöistä on keskusteltava edelleen lähi-kuukausina.
Tämä koskee etenkin työmarkkinaosapuolten ja Euroopan parlamentin osallistumisen lisäämistä. Käytännön neuvotteluja pyritään selvästi tehostamaan Euroopan parlamentin roolin voimistamiseksi työllisyysstrategian laatimisessa ja kehittämisessä. Myös kansallisten parlamenttien osallistumisen tärkeys on tunnustettava.
Eräs tärkeä seikka, jota myös on käsiteltävä, on koko keskustelu osoittimien laajuudesta ja tyypistä. Ne ovat ratkaisevan tärkeitä strategian seuraamiseksi ja sen takaamiseksi, että valtiot kehittyvät halutulla tavalla vaaditun aikataulun mukaisesti.
Heti kun uudesta strategiasta on saatu selkeä käsitys, myös nykyisten osoittimien perusteellinen tutkiminen on tämän vuoksi ratkaisevan tärkeää. Tällaisen tutkimuksen avulla on voitava taata, että osoittimilla kuvataan tarkistettujen suuntaviivojen tärkeimpiä tavoitteita.
Tavoitteena on oltava entistä tehokkaampi joukko osoittimia, jotka ovat luotettavia ja vertailukelpoisia ja joissa yksittäiset suuntaviivat otetaan huomioon nykyistä paremmin. Lisäksi osoittimien on perustuttava ajankohtaisiin tietoihin. Mielestämme osoittimien olisi oltava parempia, mutta niiden määrää olisi supistettava.
Haluan korostaa lopuksi, että Tanskan puheenjohtajuuskauden tavoitteisiin kuuluu työllisyysstrategian käytön yksinkertaistaminen ja mukauttaminen yksittäisten jäsenvaltioiden työllisyyden edistämisstrategioiden kannalta käyttökelpoisemmaksi lähtökohdaksi.
Meidän on päästävä eroon taipumuksestamme korostaa yhä enemmän yksityiskohtien ja välineiden merkitystä. Meidän on keskityttävä sen sijaan Eurooppa-neuvoston Lissabonin kokouksestaan lähtien tärkeinä pitämiin tuloksiin.
Tarkistaessamme työllisyys-strategiaa meidän on pidettävä kokonaisnäkemys mielessämme jatkuvasti. Euroopan tarkistetun työllisyysstrategian avulla Euroopasta on tarkoitus kehittää lähivuosina aiempaa yhtenäisempi maanosa ja yhteisö.
Tarkoituksena on työllisyysstrategian aiempaa täsmällisempi kohdentaminen ja päätöksentekoprosessin avoimuuden lisääminen strategian yksittäisten piirteiden hyväksymisen ja toteuttamisen osalta. Pyrkiessään edistämään työllisyyden jatkuvaa kasvua Euroopan unionin olisi asetettava etusijalle kohdentaminen ja avoimuus, eri toimijoiden osallistumisen lisääminen ja työllisyys-politiikan juurruttaminen jäsenvaltioihin entistä määrä-tietoisemmin.
Emme saa milloinkaan unohtaa, että Euroopan unionin työllisyys-strategian tehokkuutta arvioidaan viime kädessä käytännön tuloksilla. Menetelmät on testattava käytännössä.

Diamantopoulou
Arvoisa puhemies, onnittelen ensin Euroopan parlamenttia 25. syyskuuta 2002 hyväksytystä kannustavasta ja rakentavasta päätöslauselmasta. Siinä esitetään hyödyllinen arviointi Euroopan työllisyysstrategian onnistumisista ja saavutuksista sekä eräistä sen heikkouksista. On tietenkin tärkeää, että siinä määritellään tulevat konkreettiset painopistealueet.
Päätöslauselma oli erittäin hyödyllinen neuvostolle. Eilen Luxemburgissa käymämme keskustelut koskivat sekä Euroopan työllisyysstrategian arviointia että prosessien tehostamista Lissabonin toimintasuunnitelman yhteydessä.
Kuten ministeri totesi, jäsenvaltiot olivat yksimielisiä tulevasta sisällöstä ja tulevista menettelyistä. Voin ilokseni todeta, että kolmella toimielimellä on laaja yhteisistä näkemyksistä muodostuva yhteinen periaateohjelma strategian kehittämiseksi edelleen ja uusien työllisyyssuuntaviivojen määrittelemiseksi.
Haluaisin tarkastella kolmea ensisijaista alaa, joita ovat poliittiset viestit, prosessi ja prosessin hallinnointi. Poliittisten viestien osalta olemme kaikki yksimielisiä siitä, että laajojen alueiden kattaminen yhtenäisesti on eräs tämän strategian myönteisistä saavutuksista. On päästy yksimielisyyteen laaja-alaisen strategian tarpeellisuudesta ja siitä, ettei sen soveltamisalaa saa kaventaa. Myös tärkeimpien painopistealueiden määrittelyssä on edistytty jonkin verran. Niiden luettelo on pitkä. Luetteloon sisältyvät muun muassa seuraavat aiheet: työpaikkojen luominen ja työllisyysasteen nostaminen, työn laadun parantaminen, työmarkkinoiden toiminnan nykyaikaistaminen ja parantaminen, joustavuuden ja turvallisuuden takaaminen, työnsaantimahdollisuuksien parantaminen luomalla osallisuutta edistävät työmarkkinat, aktiivisten ja ennalta ehkäisevien työmarkkinapolitiikkojen edistäminen, vero- ja etuusjärjestelmien uudistaminen, elinikäisen oppimisen, ammattitaidon ja liikkuvuuden sekä työpaikkoja lisäävän yrittäjyyden edistäminen.
Seuraavaksi tämä pitkä luettelo on ilmeisesti muutettava työllisyys-suuntaviivoja koskevaksi järjestelmälliseksi ehdotukseksi. Jää nähtäväksi, tarvitaanko nykyistä neljän pilarin rakennetta, johon olemme niveltäneet kehittämisstrategian, vielä tämän jälkeen näiden paino-piste-alueiden kuvaamiseksi vai voitaisiinko niiden näkyvyyttä parantaa muunlaisilla luokituksilla.
Suuntaviivojen lukumäärää olisi supistettava mahdollisuuksien mukaan. Tämä johdattaakin minut seuraavaan aiheeseen: prosessiin. Työllisyysstrategian osalta huomio olisi keskitettävä Lissabonin strategian mukaisesti vuoteen 2010 mennessä saavutettaviin keskipitkän ja pitkän aikavälin tavoitteisiin perustamissopimuksessa määritellyissä puitteissa. Sen takaamiseksi, että lopputulokseen ja strategian keskipitkän ja pitkän aikavälin päämääriin kiinnitetään enemmän huomiota, työllisyyssuuntaviivojen osalta olisi toteutettava vakaata politiikkaa, eikä niitä saisi muuttaa vuosittain. Jäsenvaltioiden kansallisten toimintasuunnitelmien toteuttamiseen on kiinnitettävä nykyistä enemmän huomiota.
Päällekkäisyyksiä muiden prosessien kanssa olisi rajoitettava entisestään erityisesti työllisyysstrategian ja talouspolitiikan laajojen suuntaviivojen välisen koordinoinnin avulla. On ratkaisevan tärkeää, että niiden kaikkien roolit ja tehtävät määritellään nykyistä paremmin.
Kolmas kysymys koskee prosessin koordinointia. Euroopan parlamentti osoitti voimakasta kiinnostusta tähän kysymykseen 25. syyskuuta 2002 antamassaan päätöslauselmassa. Tulevia suuntaviivoja koskevien juuri kuvaamieni suunnitelmien olisi tarjottava uusia mahdollisuuksia avoimuuden ja osallisuuden lisäämiseksi. Harvalukuisemmat ja selkeämmät tavoitteet lisäisivät todennäköisesti strategian näkyvyyttä. Nykyistä suuremman huomion kiinnittäminen toteuttamiseen ja tuloksiin voimistaisi todennäköisesti tietopohjaa ja lisäisi avoimuutta.
Tällaisten puitteiden luominen ja nykyistä voimakkaampi ja konkreettisempi keskittäminen voimistaisivat työmarkkina-osapuolten roolia, ja alueellisten ja paikallisten viranomaisten tietämys omasta roolistaan täsmentyisi; samalla niiden osallistuminen tehostuisi.
Olisi tarkasteltava edelleen sitä, kuinka Euroopan parlamentti voi osallistua aktiivisesti työllisyysstrategian suunnitteluun ja kehittämiseen ja kuinka kansalliset parlamentit voidaan saada osallistumaan prosessiin nykyistä aktiivisemmin. Tämä on hyvin vaikeaa joillekin jäsenvaltioille, joissa kansalliset parlamentit eivät ole osallistuneet työllisyysstrategiaan, raha-asioita koskeviin menettelyihin tai yhteisiin tavoitteisiin tai joissa niillä ei ole näistä asioista edes minkäänlaista käsitystä.
Yhteisiä näkemyksiä ja käsityksiä on siis varsin paljon, mutta strategiaa koskeva uusi prosessi on alkanut vasta äskettäin. Kuten tiedätte, virallinen ehdotus vuoden 2003 työllisyyssuuntaviivoiksi esitetään huhtikuussa 2003 samanaikaisesti talouspolitiikan laajoja suuntaviivoja koskevan ehdotuksen kanssa. Tällä välin kaikki halukkaat voivat ja ehtivät osallistua prosessiin ja saada äänensä kuuluviin. Komissio jatkaa kaikille avoimen osallistumisen idean kehittämistä.
Mahdollisten sidosryhmien osallistumisen kannustamiseksi ja helpottamiseksi edelleen komissio aikoo antaa vielä toisen tiedonannon. Se esitellään tammikuussa, ja siinä kuvaillaan tarkistettua strategiaa ja sen konkreettisia tavoitteita ja kohteita. Parlamentin kanssa käytävään monipuoliseen näkemystenvaihtoon on riittävästi aikaa lähikuukausina, jotta Euroopan uutta työllisyysstrategiaa varten tarvittavat menettelyt voidaan määritellä ja niistä sopia.

Bastos (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat. Liikkuvuus on tärkeä tekijä luotaessa parempia työpaikkoja ja korjattaessa ammattitaidon puutetta Euroopan työmarkkinoilla. Ammatillisen ja alueellisen liikkuvuuden puute Euroopan unionissa on kuitenkin selvä tosiasia. Ammatillisen liikkuvuuden puutteen osalta on todettava, että Euroopan unionin kansalaiset eivät vaihda työpaikkaa kovin usein, vaikkakin ilmiö on yleistynyt useimmissa jäsenvaltioissa vuoden 1995 jälkeen. Jäsenvaltioiden välisen ja kansallisen työntekijöiden liikkuvuuden kannalta tilanne ei ole yhtään sen kannustavampi. Liikkuvuusasteemme on melkein puolet Yhdysvaltojen kansalaisten vastaavasta luvusta: ainoastaan 225 000 Euroopan unionin kansalaista - 0,1 prosenttia 15 jäsenvaltion väestöstä - muuttaa johonkin toiseen EU:n valtioon.
Tämän vuoksi komissio laati helmikuussa 2002 ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskevan toimintasuunnitelman, jossa määritellään 25 toimenpidettä korkean tason työryhmän määrittelemien puutteiden korjaamiseksi ja sen määrittelemiin tarpeisiin vastaamiseksi. Katson velvollisuudekseni tuoda esiin paheksuntani sen osalta, että komissio esitti ehdotuksensa suoraan Barcelonan Eurooppa-neuvostolle antamatta ensin parlamentille tilaisuutta ottaa niihin kantaa.
Sen lisäksi, että toimintasuunnitelmassa esitettyjen suositusten johdonmukaisuuteen olisi kiinnitettävä huomiota, huomiota olisi kiinnitettävä myös Euroopan kansalaisten edelleen kohtaamiin moniin esteisiin. Haluan tähdentää erilaisia toimenpiteitä ammatillisen ja alueellisen liikkuvuuden edistämiseksi ja liikkuvuuden täysimittaisen toteuttamisen esteiden poistamiseksi. Aion käsitellä osaa näistä toimenpiteistä tässä kertomuksessa, joka minulla oli kunnia laatia Hughes-menettelyn mukaisesti ja yhteistyössä kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan kanssa. Kertomus sisältää lisäksi naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan ja alueiden komitean tärkeiksi ja arvokkaiksi osoittautuneet lausunnot. 
Ensinnäkin paikallisviranomaisten olisi osallistuttava toimiin perustamalla teollisuuden ja koulutusalan neuvoa-antavien elinten verkosto työelämän ja koko koulutusjärjestelmän välisen yhteistyön vahvistamiseksi. Lisäksi on toteutettava muita tehokkaampia toimia alueellisen epätasapainon vähentämiseksi, ottaen huomioon, että työllisyyden kasvun osalta alueellisen epätasapainon perussyynä ovat työvoiman ammattitaidon ja koulutustason sekä liikkuvuuden ja mukautuvuuden väliset erot.
Lisäksi jäsenvaltioiden olisi tarjottava tukea eräälle Euroopan työllisyysstrategian pilarille - yrittäjyydelle - myöntämällä tarvittavat varat ja koordinoitava koulutukseen liittyviä toimiaan nykyistä tiiviimmin.
Kolmanneksi meidän on korostettava työmarkkinaosapuolten tärkeää roolia koulutukseen pääsyn edistämisessä, niin että työntekijät voivat kehittää pätevyyttään ja ammattitaitoaan; myös työmarkkinaosapuolten osallistuminen on ratkaisevan tärkeää toimintasuunnitelman seuraamiseksi Euroopan tasolla, jäsenvaltioissa ja eri alueilla.
Neljänneksi tutkintotodistusten vastavuoroista tunnustamista koskevan yhteisön lainsäädännön soveltamista on valvottava nykyistä ankarammin.
Viidenneksi sekä nuorisovaihto-ohjelmia, tietämystä kulttuurisesta monimuotoisuudesta, kielitaitoa että kansalaisuutta on kannustettava koulutuksen avulla.
Kuudenneksi koska naisten osuus korkean teknologian aloilla on liian pieni, on tuettava koulutustoimien toteuttamista ja tieto- ja viestintäteknologian sekä sellaisten uusien koulutusjärjestelmien, joilla taataan naiskiintiöt, käyttöönottoa. Myös ikääntyneiden työntekijöiden, vammaisten ja muiden muita heikommassa asemassa olevien ryhmien koulutusta ja uudelleenkoulutusta on tuettava.
Seitsemänneksi etätyö voi olla ratkaisu alueellista liikkuvuutta koskevaan ongelmaan silloin, kun työntekijä ei halua muuttaa.
Kahdeksanneksi eläkkeiden siirrettävyys on eräs tämän alan arkaluonteisimmista kysymyksistä, koska eläkkeet ovat vakava este liikkuvuudelle, eivätkä jäsenvaltiossaan eläkeoikeuksia saaneet työntekijät pysty välttämättä siirtämään oikeuksiaan. Direktiivi 98/49/EY ja asetus (ETY) N:o 1408/71 on tämän vuoksi saatettava ajan tasalle, minkä lisäksi niitä on yksinkertaistettava ja laajennettava. Lisäksi tilanteet, joissa verotus on kaksinkertaista eikä tätä oikeutta sovelleta, on lopultakin poistettava. Alueellista liikkuvuutta voidaan parantaa merkittävästi myös luomalla eurooppalainen sairausvakuutuskortti, joka on tarkoitus saada valmiiksi ja käyttöön vuonna 2004.
Yhdeksänneksi meidän on korostettava Eures-järjestelmän käyttöä, vaikkakin sitä on laajennettava ja se on saatettava ajan tasalle. Pyydän komissiota ottamaan huomioon tämän välineen tärkeyden ja toteuttamaan tiedonannossaan sen osalta ilmaisemansa hyvät aikeensa. Unionin työllisyysmahdollisuuksia koskeva avoimuuden ja tietojen keskittämisen tavoite voidaan saavuttaa luomalla liikkuvuutta käsittelevä keskitetty tietopalvelusivusto sekä yksittäisille yrityksille tarkoitettujen kampanjoiden avulla. Haluaisin korostaa myös sitä, että ehdokasvaltioiden on torjuttava aivovientiä; meidän on autettava niitä luomaan omat innovaatiota tukevat järjestelmänsä ja edistämään kokemusten vaihtoa.
Jäsenvaltioiden, paikallisviranomaisten, työnantajien, työmarkkinaosapuolten ja yhteisön toimielinten on pyrittävä aktiivisesti takaamaan tämän toimintasuunnitelman menestyksekäs toteuttaminen, ja esitetyt toimenpiteet on otettava huomioon tarkistettaessa Euroopan työllisyysstrategiaa
Diamantopoulou
Arvoisa puhemies, haluan onnitella esittelijä Bastosia hänen laatimansa mietinnön ja sen esittelyn johdosta. Lisäksi haluan kiittää alueiden komitean esittelijää Arnoldia hänen panoksestaan. Ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma sisältää 25 kohtaa, joiden tarkoituksena on lisätä Euroopan unionin kansalaisten liikkuvuutta.
Toimintasuunnitelman perustavoitteena on poistaa jäsenvaltioiden väliset asumisen, työskentelyn ja opiskelun esteet. Liikkuvuudesta ei luonnollisestikaan yritetä tehdä pakollista; tavoitteena on sen sijaan luoda liikkumista Euroopan unionissa helpottavat olosuhteet. Komissio on iloinen siitä, kuinka hyvin parlamentti on vastaanottanut toimintasuunnitelman, sekä sen näille toimenpiteille myöntämästä tuesta. Kuten tiedätte, ammattitaitoa ja liikkuvuutta käsittelevä korkean tason työryhmä on katsonut nämä toimenpiteet soveltuvimmaksi keinoksi parantaa kansalaistemme liikkuvuuden ja elinikäisen oppimisen edellytyksiä.
Parlamentin mietintö sisältää joukon hankkeita, jotka ovat vieläkin kunnianhimoisempia kuin komission toimintasuunnitelmassa esitetyt hankkeet. Tosin komissio on pyrkinyt tekemään toimintasuunnitelmasta mahdollisimman realistisen ja käyttökelpoisen muun muassa vaadittuihin lainsäädäntömenettelyihin liittyvien määräaikojen osalta osittain Barcelonan Eurooppa-neuvoston esittämien painopistealueiden vuoksi.
Toimintasuunnitelma sisältää joukon erityisiä kohteita, joita käytetään lähivuosina sen tulosten arviointiin, ja menestyksen arvioimiseksi tarvitsemme tietenkin joukon osoittimia. Osoittimet määritellään yhdessä jäsenvaltioiden kanssa. On tärkeää, että jäsenvaltiot osallistuvat aktiivisesti kaikilla tasoilla, etenkin sen vuoksi, että hyvin monet toimintasuunnitelmassa esitetyt toimenpiteet kuuluvat suurelta osin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Haluan tähdentää koulutusta ja ammatillista koulutusta koskevan jäsenvaltioiden välisen koordinoinnin ja yhteistyön tärkeyttä etenkin nuorten liikkuvuuden, parhaiden käytäntöjen vaihdon ja tutkintotodistuksiin liittyvän avoimuuden osalta.
Neuvosto antaa 12. marraskuuta ammatillisen koulutuksen alan yhteistyön tehostamista koskevan päätöslauselman komission ja jäsenvaltioiden esittämän aloitteen johdosta. Yhteistyön lisäämisen tarkoituksena on parantaa ammatillisen koulutuksen laatua ja yleistä houkuttelevuutta sekä pyrkiä korjaamaan avoimuuden ja keskinäisen luottamuksen puute, jotka vaikeuttavat tutkintotodistusten ja ammattitaidon tunnustamista valtioiden kesken. Toimintasuunnitelmaa toteutetaan parhaillaan, lainsäädäntöehdotuksia on esitetty ja uusia menettelyjä on suunniteltu. Lisäksi neuvostoa on kehotettu päättämään jo ehdotetuista päätöksistä. Komissio on varmistanut työmarkkinaosapuolten kanssa toteutettavan tiiviin yhteistyön etenkin kahdella alalla: elinikäinen oppiminen ja lisäeläkeoikeuksien siirrettävyys. Erityisesti Bastosin käsittelemien asioiden osalta todettakoon, että ammatillista liikkuvuutta koskevan Internet-sivuston perustamiseksi vuoden loppuun mennessä on jo tehty suunnitelmia, jotta Euroopan kansalaiset voisivat saada tietoja Euroopan työmarkkinoista ja monista muista liikkuvuuden kannalta tärkeistä aloista. Sivustolta on myös suora linkki oppimismahdollisuuksia käsittelevälle Internet-sivustolle, joka valmistuu ja otetaan käyttöön vuonna 2003. Komissio aikoo lisäksi tehdä Eures-järjestelmän tarkistamista koskevan päätöksen, jotta järjestelmä tukisi tehokkaasti työvoiman liikkuvuutta Euroopassa, koska sen tarkoituksena on palvelujen ja tietojen tarjoaminen sekä työnhakijoille että sellaisille yrityksille, jotka aikovat palkata työvoimaa muualta Euroopasta. Kolmanneksi todettakoon, että komissio esittää eurooppalaista sairausvakuutuskorttia koskevan ehdotuksen vuoden 2003 alussa, mistä parlamentille onkin jo ilmoitettu.
Haluaisin mainita lisäksi kaksi laaja-alaista kysymystä. Ensiksikin naisten asemassa olisi kauttaaltaan parantamisen varaa, ja tasa-arvonäkökohdat on otettava huomioon kaikissa yksittäisissä toimissa. Toiseksi kohtaamme merkittävän haasteen Euroopan unionin laajentuessa: parlamentti on ilmaissut huolestuneisuutensa työvoiman paosta idästä länteen. Tällainen joukkomuutto olisi ehdokasvaltioille hyvin ongelmallista. Maahanmuuton ja työllisyyden välisestä yhteydestä keskustellaan OECD:n ja Euroopan komission yhteisessä konferenssissa tammikuussa 2003. Tällä välin komissio keskustelee palkkatyötä tai freelance-työtä etsivien kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksiä koskevasta viime vuonna laaditusta direktiiviluonnoksesta varmistaakseen, että jäsenvaltiot omaksuvat yhteisen lähestymistavan asiaan.
Ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma on hyvin monisäikeinen ja kunnianhimoinen suunnitelma. Se sisältää koko joukon toimenpiteitä, joiden toteuttaminen edellyttää hyvin tiivistä yhteistyötä Euroopan unionin toimielinten, yhteiskunnallisten toimijoiden ja työmarkkinaosapuolten välillä. Haluan kiittää parlamenttia sen tätä suunnitelmaa kohtaan alusta alkaen osoittamasta tuesta ja mielenkiinnosta.

Bushill-Matthews (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, haluan heti kertoa, kuinka tyytyväinen olen sekä komission että puheenjohtajamaan Tanskan huomautuksiin. Se, että työllisyys asetetaan puheenjohtajamaan ohjelmassa keskeiseen asemaan, on ehdottomasti asianmukaista ja luo täsmälleen oikeaa henkeä sekä meidän keskuudessamme että tulevia puheenjohtajuuskausia ajatellen.
Haluan esittää joitakin yleishuomautuksia, minkä jälkeen käsittelen mietintöäni. On varmaan perusteltua todeta yleisesti, että jäsenvaltiot ja Euroopan parlamentti usein vain kiertävät tärkeän työllisyyskysymyksen ympärillä tyyliin "paljon puhetta, vähän tekoja", ja vähäisetkin teot ovat usein hyödyttömiä. Tältä osin omankaan maani toiminta tuskin on kovin esimerkillistä. Viime vuonna otettiin käyttöön 4 600 työmarkkinasäännöstä eli uusi säännös 26 minuutin välein. Tämä tuskin vie eteenpäin.
Erilliset ohjelmat ja hankkeet eivät kuitenkaan riitä, vaikka ne olisivatkin tervetulleita. Pelkkä nuoria, naisia, pitkäaikaistyöttömiä tai muita vastaavia ryhmiä koskevien tavoitteiden asettaminen ei riitä, jos sen jälkeen vain jäädään odottelemaan tuloksia. Markkinoiden muuttuessa ei riitä, että nykyiset työpaikat pyritään säilyttämään päättäväisesti. On pyrittävä ensisijaisesti luomaan uusia työpaikkoja, eli edistämään yritteliäisyyttä. Meidän on myönnettävä, että pienet ja keskisuuret yritykset ovat työllisyyden kasvun voimakkain moottori kaikissa valtioissamme. Meidän on autettava tällaisia yrityksiä onnistumaan ja menestymään sen sijaan, että tukahdutamme ne. Meidän on ymmärrettävä, että täystyöllisyys on omiaan edistämään sosiaalista osallisuutta eikä päinvastoin.
Lissabonin Eurooppa-neuvosto totesi, että meidän on kannustettava investointeja, innovaatiota ja yrittäjyyttä edistävän säädösympäristön luomista yleensä, ja olen toistanut tämän lausunnon mietinnössäni. Kaksi vuotta sitten lisäsimme liiketoiminnan kustannuksia, ja Manner-Euroopan suuret työttömyysluvut ovat omaa syytämme.
Tanskan puheenjohtajuuskauden suunta on kuitenkin mielestäni rohkaiseva, ja haluan kiittää ministeri Frederikseniä erityisesti hänen minulle 18. syyskuuta lähettämästään mitä hyödyllisimmästä kirjeestä. Hänellä ei ole varmaankaan mitään sitä vastaan, että lainaan seuraavaksi hänen kirjeestään erästä tämänpäiväiseen keskusteluumme hyvin läheisesti liittyvää kappaletta:
Mielestäni on selvää, että Euroopan unionin pitäisi puuttua lainsäädäntöön ainoastaan, jos sääntely on ilmeisen tarpeellista, ja silloinkin vain siinä määrin kuin se on välttämätöntä. Jäsenvaltioille olisi jätettävä liikkumavaraa, ja mahdollisesti annettavan lainsäädännön olisi mielestäni muodostuttava mahdollisimman suurelta osin puitedirektiiveistä eikä yksityiskohtaisista säännöistä. Lisäksi jäsenvaltioille olisi annettava valinnanvapaus täytäntöönpanotavan osalta aina kun se on mahdollista, kuten työllisyyteen ja sosiaalialaan sovellettavan avoimen koordinointi-menetelmän yhteydessä. Lopuksi haluan tuoda esiin, että myös toissijaisuusperiaate merkitsee minulle hyvin paljon.
Tämä on hyvin viisasta puhetta, ja odotamme kaikki, että se johtaa tekoihin. Myös komission puheenjohtajan Prodin heinäkuussa esittämät huomautukset lainsäädännön vähintään 25-prosenttisesta ja mahdollisimman pikaisesta yksinkertaistamisesta ovat kannatettavia. Toivomme myös näiden erityissitoumusten osalta mahdollisimman pikaisia käytännön tuloksia - mieluiten jo teidän johdollanne ja kaudellanne.
Olen iloinen siitä, että valiokunta hyväksyi kasvua ja työllisyyttä koskevan aloitteen yksimielisesti ja että helpotukseksemme koemme edistyneemme jonkin verran. Ensimmäistä monivuotista ohjelmaa koskevaa mietintöä käsiteltiin tammikuussa 2001. Toisen vuoden mietintö oli saatavilla jo 11 kuukautta myöhemmin, ja tämän vuoden mietintö ajoittuu käytännössä lokakuulle. Haluaisin, että mietinnön laatimista ensi vuonna aikaistetaan edelleen, ja toivon komission palautteen olevan käytettävissä mahdollisimman ajoissa, jotta tämä olisi mahdollista.
Haluan erityisesti tuoda julki, kuinka tyytyväinen olen komission yhteistyöhön sen tarjotessa ja ajantasaistaessa tietoja määräajoin. Olen tyytyväinen tapahtuneeseen kehitykseen ja erityisesti tapaan, jolla ohjelmaa on hallinnoitu, ja siihen, kuinka se on kehittynyt. Haluaisin, että parlamentin sekä viime vuonna että tällä kertaa esittämiin ehdotuksiin annetaan selkeitä vastauksia ja että ehdotukset johtavat tekoihin. Haluaisin yksinkertaisesti, että komission seuraavasta kertomuksesta käy selvästi ilmi, että se on lukenut parlamentin mietinnön ja todella reagoinut siihen. Tämä edellyttää, että kertomukseen sisällytetään aloitteen joidenkin näkökohtien nykyistä kattavampi erittely ja että eurooppalainen yhteisyritysohjelma (JEV-ohjelma) nykyisessä muodossaan lakkautetaan.
Komission jäsen Erkki Liikanen puhutteli minua juuri tästä aiheesta joulukuussa käydyn keskustelun päätteeksi heti puheenvuoronsa päätyttyä ja tiedusteli, yhtyikö parlamentti näkemykseen, jonka mukaan JEV-ohjelma on lakkautettava. Komissio piti lakkauttamista hyvin tärkeänä. Kerroin Liikaselle, että parlamentti oli yhtä mieltä asiasta. Hän sanoi olevansa hyvin huojentunut sen kuullessaan ja ryhtyvänsä toimiin asian eteenpäin viemiseksi.
Nähdäkseni ohjelman lakkauttamiseksi ei ole tehty sen jälkeen paljoakaan. Komission olisi oltava paljon nopeampi ja joustavampi tällaisissa asioissa, mutta sama koskee meitä kaikkia.

Diamantopoulou
Arvoisa puhemies, otimme kasvua ja työllisyyttä koskevaa aloitetta koskevasta kolmannesta kertomuksesta annetun Euroopan parlamentin työllisyys- ja sosiaalivaliokunnan mietinnön vastaan hyvin kiinnostuneina. Erityisesti esittelijän osoittama yhteistyöhenki ja hänen vuosittaista kertomusta koskevat huomautuksensa ilahduttavat minua. Haluan tuoda esiin, että työllisyys- ja sosiaalivaliokunta katsoi, että Euroopan komission kertomusta olisi täsmennettävä ja että komissio noudatti kertomuksen esittämisajankohdan aikaistamista koskevaa Euroopan parlamentin pyyntöä. Esittelijä Bushill-Matthewsin asenteen ansiosta on selvää, että yhteys välillämme oli erinomainen ja että yhteistyömme hänen kanssaan oli tiivistä.
Jaan vastaukseni kolmeen osaan. Ensin tarkastelen tietojen toimittamista parlamentille ja toimitusaikataulua, sen jälkeen alueellista kattavuutta ja kolmanneksi tulevaisuudennäkymiä ja rahoitusta.
Tietojen toimittamisen osalta Euroopan komissio on vanhaan tapaan pitänyt esittelijän ajan tasalla toimittamalla tietoja määräajoin ennen virallisen menettelyn saattamista päätökseen, vaikkakin virallisten menettelyjen päätökseen saattaminen on hidasta. Lisäksi vaikka sitä ei edellytetä virallisesti, komissio on pyrkinyt tarjoamaan neljännesvuosittain tietoja Euroopan investointirahaston (EIR) hallinnoimien ohjelmien rahoituksen täytäntöönpanosta. Vastaukseksi rahoituksen välittäjien pk-yritysten takausjärjestelmän mukaisesti myöntämää niin sanottua toiminnan käynnistämistä edeltävää rahoitusta koskevaan pyyntöönne haluan tuoda esiin, että toiminnan käynnistämistä edeltävä rahoitus myönnetään tietyille pienille ja keskisuurille yrityksille sen perusteella, että ne ovat aloittamassa toimintaansa. Niiden ei tarvitse olla virallisesti rekisteröityjä ennen lainan myöntämistä, ja yritysten valitseminen on tietenkin rahoituksen välittäjien tehtävä.
Alueellisen ja alakohtaisen kattavuuden osalta Euroopan investointirahasto (EIR) on päässyt kaikkien maiden osalta suhteellisen hyviin tuloksiin kaikkia rahamarkkinoita kohdanneesta lamasta huolimatta. EIR on onnistunut sitomaan kaikki käytettävissä olevat varat kolmessatoista jäsenvaltiossa. Euroopan teknologian rahoitusjärjestelmän (ETF) käynnistysjärjestelmän soveltamisen vaikeus johtuu siitä, että järjestelmän käyttöönotto ei ole sujunut yhtä hyvin kaikissa valtioissa. Järjestelmää sovellettaessa on esiintynyt erilaisia ongelmia, jotka johtuvat osittain siitä, että kansalliset riskipääomamarkkinat eivät ole kaikki samalla kehitystasolla, ja osittain tietenkin siitä, ettei 50 prosentin rahoitusosuuden löytäminen ole helppoa. Sellaisten valtioiden, joiden riskipääomamarkkinat eivät ole riittävän kehittyneet, on vaikea, jollei mahdoton, täyttää tätä toista perustetta.
Lisäksi meidän on tarkasteltava kaikkien pk-yritysten rahoitusmekanismien yleistä alueellista jakautumista, eikä niitä jokaista erikseen. Katsomme myös, että meidän on jaettava määrärahat pk-yritysten eri rahoitusmekanismien kesken näiden puitteiden mukaisesti ja olemalla asianmukaisella tavalla joustavia. On otettava huomioon markkinoiden kysyntä sen sijaan, että pyrkisimme ainoastaan saavuttamaan alueellisen kattavuuden. Haluan korostaa, että Euroopan investointirahasto (EIR) on aina pyrkinyt ohjaamaan rahoitusta sellaisille valtioille, joissa kysyntä on vähäistä. Alakohtaisen kattavuuden osalta haluan korostaa, että suurin osa niistä pienistä ja keskisuurista yrityksistä, jotka ovat hyötyneet näistä rahastoista, edustaa perinteisiä aloja. Tämä huomioon ottaen voidaan perustellusti todeta, että rahaston käynnistysjärjestelmän kohteena ovat pienet ja keskisuuret korkean teknologian yritykset ja että yli 90 prosenttia pk-yritysten käynnistysjärjestelmän edunsaajista on alle 10 työntekijän mikroyrityksiä, joiden toimialana ovat useimmiten palvelut, käsityöt, jokin teollisuudenala tai jokin kaupallinen ala.
Kolmanneksi tarkastelen rahoitusvälineitä. Yritysten ja yrittäjyyden hyväksi perustettu monivuotinen ohjelma (MAP), johon myös ehdokasvaltiot voivat nykyään osallistua, takaa pieniä ja keskisuuria yrityksiä hyödyttävien ohjelmien eloonjäämisen. Euroopan investointirahasto (EIR) toivoo voivansa aloittaa sopimusneuvottelut ennen vuoden 2002 loppua allekirjoittamalla yhteisymmärryspöytäkirjoja näiden valtioiden kanssa ja viemällä läpi rahoitusmenettelyjä. Vuoden 2001 vuosikertomuksessa esitellyn Euroopan teknologian rahoitusjärjestelmän (ETF) käynnistysjärjestelmän osalta nopeasti kasvavien innovatiivisten yritysten uudelleenarvostus ja sijoittajille sen seurauksena aiheutuneet suuret tappiot ovat mullistaneet markkinat täysin, eikä tältä osin ole todennäköisesti odotettavissa minkäänlaisia muutoksia tulevaisuudessa. Lisäksi meidän on pidettävä mielessä, että taloudellisen kasvun ollessa hidasta, kilpailun lisääntyessä Euroopan markkinoilla, pankkialan ollessa rakenneuudistuksen kohteena ja vaadittaessa osakkeenomistajien edun huomioon ottamista pankit ovat haluttomia myöntämään tai uusimaan lainoja riskialttiille pienille ja keskisuurille yrityksille. Jos julkinen sektori vastaa riskeistä osittain, pankit saattavat tietenkin edelleen myöntää lainoja pienille ja keskisuurille yrityksille. Pk-yritysten käynnistysjärjestelmää koskevan rahoituksen kysyntä markkinoilla on tämän ansiosta edelleen melko voimakasta ja kasvaa todennäköisesti ehdokasvaltioiden liityttyä Euroopan unioniin.
Eurooppalaisen yhteisyritysohjelman (JEV) osalta komissio yhtyy esittelijä Bushill-Matthewsin näkemykseen siitä, että ohjelman vaikutukset työpaikkojen syntyyn olivat vähäisiä ja ettei ohjelma ollut kustannustehokas. Kysyntä pienten ja keskisuurten yritysten taholta oli vähäistä, ja hakemusten käsittelyn osalta ilmeni merkittäviä viivästyksiä, koska komission oli noudatettava ankaria menettelyjä sääntöjenvastaisuuksien riskin minimoimiseksi ja yhteisön taloudellisten etujen suojelemiseksi. Näistä syistä komissio yhtyy parlamentin näkemykseen siitä, että eurooppalainen yhteisyritysohjelma on lakkautettava.
Kasvua ja työllisyyttä koskevan aloitteen lopullisen arvioinnin on oltava valmiina ja se on voitava antaa parlamentin käsiteltäväksi marraskuussa 2002. Komissio esittää neuvottelujakson päätyttyä - maalis- tai toukokuussa 2003 - neuvostolle ehdotuksen neuvoston päätökseksi yritysten ja yrittäjyyden edistämistä koskevan monivuotisen ohjelman muuttamisesta ja eurooppalaista yhteisyritysohjelmaa koskevan erityisaloitteen mahdollisesta sulkemisesta.
Lopuksi haluaisin sanoa pari sanaa arvioinnista. Euroopan investointirahaston hallinnoimille rahoitusvälineille myönnetyt määrärahat kattava ajanjakso päättyi 29. toukokuuta 2002, toisin sanoen neljän vuoden kuluttua neuvoston päätöksestä. Arviointikertomuksen jättämisen ajankohdaksi määrättiin sitä myöhäisempi päivämäärä, jotta kertomus kattaisi koko 48 kuukauden pituisen ohjelmakauden.
Arvoisa puhemies, haluaisin esittää erään esittelijä Bushill-Matthewsin alkuperäistä lähestymistapaa koskevan huomautuksen. Mainitsemani aloitteet muodostavat selvästikin osan pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevasta monivuotisesta ohjelmasta. Tehtyjen erittelyjen ja tutkimusten perusteella voidaan päätellä, että rahoitus on eräs pienten ja keskisuurten yritysten vakavimmista ongelmista ja että tämä on todellinen ongelma kaikkialla Euroopan unionissa. Kaikki nämä Euroopan komission aloitteet - takuurahastot, eurooppalainen yhteisyritysohjelma ja yrityksille myönnettävä tekninen apu - ovat pilottiohjelmia uusien rahoitusvälineiden löytämiseksi pienille ja keskisuurille yrityksille. Osa niistä on menestyksekkäitä, osa ei, ja kaikki ne ovat sidoksissa jäsenvaltioiden markkinoiden dynaamisuuteen ja kehitystasoon. Luotamme kuitenkin siihen, että tulos on joka tapauksessa positiivinen, koska teemme yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa, markkinoille tulee uusia välineitä ja löydämme aina asianomaiselle valtiolle ja pk-sektorille soveltuvan mallin.

Gill (PSE)
Arvoisa puhemies, pk-yritykset ovat tärkeässä asemassa sekä taloudellisesti että yhteiskunnallisesti. Ne ovat sen vuoksi tärkeä poliittinen painopistealue. Feiran Eurooppa-neuvosto myönsi pienten yritysten ja mikroyritysten tärkeyden. Tämän vuoksi niiden olisi voitava hyötyä EU:n rahoitusvälineistä tähänastista huomattavasti laajemmin. Jotta tämä olisi mahdollista, komission on pikaisesti kiinnitettävä huomiota kolmeen alaan ja käsiteltävä niitä uudelleen. En ole täysin tyytyväinen komission jäseneltä saamiimme selityksiin. Komission on ryhdyttävä toimiin pk-yritysten ja mikroyritysten näitä ohjelmia koskevan tiedonpuutteen korjaamiseksi. Rahoituksen saamista koskevien tietojen saatavuus on tärkeä lähtökohta yrittäjyyden ja pk-yritystoiminnan kannustamiseksi. Tämän vuoksi komission ja jäsenvaltioiden on toteutettava kampanjoita, joiden avulla pk-yrityksille annetaan selkeitä ja yksinkertaisia tietoja siitä, kuinka ne voivat hyötyä EU:n hankkeista ja ohjelmista.
Toiseksi byrokratia on liiallista, monimutkaisia rahoitusmenettelyjä on liikaa, ja tähän on tultava muutos. Pk-yritysten rahoitukselle on huomattavasti enemmän esteitä Euroopassa kuin Yhdysvalloissa.
Olemme kuulleet eurooppalaisesta yhteisyritysohjelmasta ja sen epäonnistumisen syistä. Meidän on tarkasteltava lukuja. Eräs syy on se, että komissio hylkäsi tai peruutti joka viidennen hankkeen hallinnollisten vaatimusten tason vuoksi. Tätä on tukittava. Komission ei myöskään onnistunut luoda tarvittavia edellytyksiä ennen kuin jäsenvaltiot käynnistivät JEV-ohjelman, koska sitä ei markkinoitu joissain jäsenvaltioissa tai välittäjiä ei ollut, ja esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa oli vain yksi välittäjä. Näistä syistä ohjelma oli alusta alkaen tuomittu epäonnistumaan.
Tiedän, että omalla alueellani on monia mikro-yrityksiä ja pk-yrityksiä, jotka olisivat osallistuneet ohjelmaan mielellään. Toivon, että näitä ongelmia käsitellään, jotta ne eivät toistuisi sen seuraajan kohdalla, koska tämä ohjelma on tärkeä erityisesti ehdokasvaltioille.

Iivari (PSE)
Arvoisa puhemies, aluksi haluan kiittää rouva Bastosia ja työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokuntaa kulttuuri-, nuoriso-, koulutus-, tiedonvälitys- ja urheiluvaliokunnan kantojen hyvästä huomioimisesta ammattitaitojen liikkuvuutta koskevassa mietinnössä. Tavoite maailman kilpailukykyisimmästä tietopohjaisesta taloudesta ei onnistu ilman ammattitaitoista työvoimaa, jolle liikkuvuus on käytännössä mahdollista, jopa mieluisaa. Lausunnossaan kulttuurivaliokunta korostaa kuitenkin myös koulutuksen laajempia tavoitteita ja yleissivistävän koulutuksen perustavanlaatuista merkitystä. Niinikään se kehottaa komissiota hyödyntämään tietotekniikkaa virtuaaliliikkuvuuden edistämisessä sekä uusissa oppimis- ja työtavoissa.
Vaikka koulutus kuuluu jäsenvaltioiden vastuulle, tarvitaan myös yhteisiä toimia ja päämääriä. Vuonna 2000 vähintään keskiasteen koulutuksen saaneiden määrä vaihteli jäsenvaltioissa 78 prosentista jopa alle 20 prosenttiin. Euroopan kilpailukyvylle on vaikea luoda vankkaa pohjaa, ellemme saa koulutustasoa nostettua.
Ongelmat tutkintojen vertailtavuudessa hankaloittavat suuresti työvoiman liikkuvuutta. Juhlimme tänä vuonna miljoonatta Erasmus-opiskelijaa, mutta todellisuudessa meillä on vielä paljon ongelmia ulkomailla suoritettujen opintojen korvaamisessa. Odotamme tässä suhteessa paljon Bolognan ja Bryggen prosesseilta.
Komission toimintasuunnitelma korostaa aivan oikein, että koulutusjärjestelmien on vastattava nykyistä paremmin työmarkkinoiden tarpeisiin. Lisäämällä koulutusjärjestelmien joustavuutta on mahdollista muun muassa parantaa kiinnostusta matematiikkaan ja luonnontieteisiin. Useat jäsenvaltiot ovat käynnistäneet näillä aloilla erillisprojekteja. Toivottavasti komissio saa poimittua näistä hankkeista hyviä käytäntöjä muiden käyttöön.

Evans, Jillian (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen ammattitaitoa ja liikkuvuutta koskevaan komission toimintasuunnitelmaan ja esittelijä Bastosin laatimaan mietintöön. Vaikka Euroopan työttömyys johtuu pikemminkin työpaikkojen puutteesta kuin liian vähäisestä liikkuvuudesta, komission työryhmän määrittelemät kysymykset ovat hyvin tärkeitä. Haluan tarkastella eräitä naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan esiin tuomia erityiskysymyksiä:
Ensiksikin sukupuolten välisen tasa-arvon valtavirtaistamisen vaatimus koskee kaikkia komission asiakirjoja, mutta toimintasuunnitelman liitteessä voitaisiin kuitenkin selostaa, kuinka se toteutettiin tässä tapauksessa. Tämä antaisi paremmat takeet vaatimuksen noudattamisesta ja osoittaisi, kuinka valtavirtaistaminen toteutettiin käytännössä. Samalla näytettäisiin esimerkkiä muille politiikanaloille.
Toiseksi alueellisilla aloitteilla pyritään tukemaan naisten kouluttamista sellaisilla aloilla, joilla naiset ovat heikommin edustettuina. Tasa-arvoisesta kohtelusta annetun tarkistetun direktiivin ansiosta jäsenvaltiot voivat tarjota tällaista ammatillista lisäkoulutusta esimerkiksi tiedealoilla, ja tämä olisi sisällytettävä toimintasuunnitelmaan.
Kolmanneksi toimintasuunnitelmassa ehdotetaan teollisuuden ja koulutusalan sekä muiden neuvoa-antavien elinten kouluttamista. Vaikka tiedän, ettei tällaisten elinten jäsenyys kuulu aina komission toimivaltaan, lauseke, jossa komissiota vaaditaan mahdollisuuksien mukaan takaamaan yhtäläinen edustus, on hyvin selkeä viesti kaikille asianomaisille siitä, mitä toivotaan ja edellytetään.
Alueellinen liikkuvuus tarkoittaa tietenkin muutakin kuin vain työpaikan saamista jostain muualta. On otettava huomioon myös muita kysymyksiä. Etenkin, jos työntekijällä on lapsia, on otettava huomioon asuinolot, sosiaalipalvelut, hyvätasoinen koulutus ja lastenhoito. Mietinnössä on monia kohtia, joita pidän tervetulleina ja jotka koskevat naisille tärkeitä asioita: esimerkiksi myös komission jäsenen mainitsema ylimääräisten eläkeoikeuksien edellyttämän oleskelun määritteleminen ja nuorten naisten mielenkiinnon herättäminen matematiikkaa, tiedettä ja teknologiaa kohtaan turvautumalla parhaisiin käytäntöihin. Toivon, että parlamentti tukee mietintöä.

Pronk (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää lämpimästi sekä neuvostoa että komissiota esittelystä. Haluan kiittää aivan erityisesti myös molempia PPE-DE-ryhmän esittelijöitämme Regina Bastosia ja Philip Bushill-Matthewsia heidän laatimistaan mietinnöistä. Yleisten näkökohtien lisäksi on kuitenkin tärkeää keskustella myös kahdesta työllisyyteen liittyvästä erityiskysymyksestä.
Ensiksikin on keskusteltava taloudellisen rakenteen kannalta avainasemassa olevista pk-yrityksistä ja esittelijä Bastosin mietinnöstä, joka koskee pääasiassa työmarkkinoiden rakennetta sekä EU:n koulutusjärjestelmää. Jos viimeksi mainittuja asioita ei käsitellä rinta rinnan, jotain on vialla. Talous ei ole tällä hetkellä kovin hyvällä mallilla, mikä vaikuttaa epäilemättä työmarkkinoihin. Tiedämme tämän jo, ja meidän pitäisi olla varautuneita siihen. Tämän vuoksi ihmettelenkin, mahtaako neuvosto olla hieman liian optimistinen. Eivätkö neuvoston näkemykset perustu liiaksi talouden ja tuottavuuden kasvua kuvaaviin lähimenneisyyden lukuihin, jotka olivat huomattavasti tämänhetkistä suurempia?
Neuvostolta voidaan tietenkin kysyä myös, eikö ole liian optimistista yhdistää kaikki nämä prosessit. Emme ehdottomasti vastusta yhdistämistä, mutta eikö tässä ole se vaara, että Johannesburgin huippukokous toistaa itseään tai että - käyttääkseni raamatullista vertausta - luomme Babelin tornin, kun kaikki nämä prosessit ovat päällekkäisiä? Voidaanko näin saavuttaa mitään lisähyötyä? Tämä on toinen kysymykseni.
Haluan kysyä komissiolta, ottaako se huomioon omat direktiivinsä; tämä liittyy siihen, mitä totesin yleisesti. Olen erittäin hyvin selvillä siitä, että heti kun jokin sosiaalialan direktiivi annetaan, työllisyydestä aletaan keskustella hyvin laajasti. Tämä pitää tällä hetkellä paikkansa muun muassa tilapäisen henkilökunnan työolojen kehittämistä koskevan direktiivin osalta, mutta sama koskee myös joitain talousalan direktiivejä ja vuosittaisten tietojen antamista koskevia direktiivejä. Lisäksi muun muassa pk-yritykset tekevät monia valituksia siitä, että tällaiset direktiivit ovat hyvin haitallisia työllisyyden kannalta. Komission jäsenen Bolkesteinin esittämä yritysostoja koskeva direktiivi on siitä tämänviikkoinen esimerkki. Kyseisen direktiivin takia Alankomaissa ja Saksassa menetetään todennäköisesti kymmeniä tuhansia työpaikkoja, ja ajan mittaan se heikentää nykyistä sosiaalijärjestelmää. Onko tämä otettu huomioon komission päätöksentekoprosessissa? Otetaanko tältä osin lainkaan huomioon, kuinka monia työpaikkoja menetetään? Vai rajoittuvatko nämä pohjimmiltaan terveet aikeet lähinnä sosiaalialan direktiiveihin? Jos asia on näin, se on mielestäni väärin. Tämän vuoksi haluaisin kuulla komissiolta, oliko asia näin tässä tapauksessa, ja jos ei, tapahtuuko tällaista todennäköisesti tulevaisuudessa.
Kuten olen jo todennut, työllisyystilanteemme on edelleen vaikea. Mielestäni EU:lla on vielä paljon vaikuttamisen mahdollisuuksia. Esimerkiksi aseteollisuutta hallinnoidaan Euroopassa hyvin huonosti, ja voisimme saavuttaa aseteollisuudessa nykyistä paljon korkeamman työllisyystason, mutta sitä voitaisiin myös tehostaa merkittävästi. Tiedän, etteivät monet puhu tästä mielellään paljoa, vaan antaisivat mieluummin ajan ratkaista tämän kysymyksen. Näistä syistä tämäkin lukeutuu mielestäni niihin ongelmiin, joita olisi syytä tarkastella.
Meidän olisi mielestäni oltava lisäksi hyvin varovaisia, jotta emme tukeutuisi päätöksissämme yksinomaan ja liiallisesti Amerikkaan ja luottaisi kaikessa amerikkalaisten paremmuuteen. Äskettäin on ollut joitain tapauksia - riittäköön, että mainitsen Enronin ja tämänhetkisen lakon länsirannikolla - joissa Yhdysvallat ei ole menestynyt kovin hyvin. Kehotan neuvostoa ja komissiota omaksumaan Yhdysvaltojen tapahtumista pääasiassa hyviä eikä niin paljon huonoja asioita sekä luopumaan ajattelutavasta, jonka mukaan olemme kaikessa huonompia. Olemme usein paljon parempia.

Andersson (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää neuvostoa ja komissiota työllisyysstrategiaa koskevista lausunnoista, ja kiitän myös kahta esittelijää. Haluan keskittyä puheessani työllisyysstrategiaan.
On hyvä, että arviointi on suoritettu, kun edellisestä arvioinnista on kulunut viisi vuotta. On tärkeää saada selville, mikä on toiminut hyvin, mikä huonommin, ja miltä osin on parantamisen varaa. Neuvosto on oikeassa todetessaan, että lopputulos ratkaisee. Viiden viime vuoden aikana saavutetut tulokset ovat yleisesti ottaen melko hyviä. Aktiivisten työllisyystoimenpiteiden määrä on kasvanut, työttömyys on laskenut ja työllisyys on noussut vastaavasti. Jos vertaamme tapaa, jolla hoidimme työllisyyttä laman eri vaiheissa, voimme vahvistaa, että kehityimme paljon laman myötä, vaikkakin työttömyys lisääntyy tällä hetkellä joissain valtioissa.
Ehdotettujen muutosten ja niiden määrän osalta on selvää, ettei pilarirakenne ole itsetarkoitus, vaan on tärkeää, että työllisyysstrategiaan sisällytetään erilaisia näkökohtia. Tarkoitan nyt tietenkin työllisyyden kasvun ja työttömyyden laskun, naisten työllisyyden kasvun ja laadukkaan työn tavoitteita sekä työn organisointiin liittyviä näkökohtia. On vielä eräs näkökohta, joka kukaan ei ole maininnut: kestävä kehitys on sisällytettävä työllisyysstrategiaan samoin kuin kahteen muuhunkin strategiaan.
Yhdyn vakauden osalta esitettyyn näkemykseen. Emme saisi puuttua asioihin ja tehdä muutoksia joka vuosi. Näiden prosessien olisi annettava jatkua useita vuosia, jollei mitään erityistä ilmene. Yhdyn myös keskittymisen osalta esitettyyn näkemykseen. Liian suuri osoittimien ja tavoitteiden määrä aiheuttaa ongelmia. Meidän on keskityttävä tärkeimpiin päämääriin ja huolehdittava toteutuksesta ja tuloksista.
Avoimuuden ja yhteistyökumppanien osallistumisen osalta haluan korostaa näkemyksiä, joita täällä on esitetty työmarkkinaosapuolista. Työmarkkinaosapuolet ovat jo nyt keskeisessä asemassa, ja niiden osallistumista työllisyysstrategiaan on syytä lisätä. Etenkin demokraattisessa valvonnassa on kuitenkin joitain puutteita. Euroopan parlamentilla ei ole tarpeeksi vaikutusvaltaa yleiseen strategiaan liittyvissä kysymyksissä, eivätkä kansalliset parlamentit voi vaikuttaa tarpeeksi toteutukseen ja jäsenvaltioiden kansallisiin toimintasuunnitelmiin. Nämä ovat tärkeitä kysymyksiä. Emme voi antaa työntekijäjärjestöjen ratkaista tällaisia tärkeitä kysymyksiä suljettujen ovien takana. Meillä on oltava asianmukainen demokraattinen valvonta.
Prosesseja koordinoitaessa mikään prosessi ei ole kuitenkaan muita tärkeämpi. Taloudellinen prosessi on aivan yhtä tärkeä kuin sosiaalinen ja työllisyyspolitiikkaan liittyvä prosessi, ja meidän on myös sisällytettävä sosiaaliset suuntaviivat prosessien synkronointiin. Kaikki tämä on tärkeää. Jos koordinointi voidaan osoittaa tehtäväksi jollekin taholle, tämän tahon pitäisi olla yleisten asioiden neuvosto.

Manders (ELDR).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää komissiota, muita Euroopan parlamentin jäseniä ja esittelijää tästä suuntaa-antavasta asiakirjasta. On tärkeää, että yritämme saavuttaa Lissabonin päämäärät, ja tämän vuoksi meidän on ehdottomasti kehitettävä työllisyys- ja koulutusaloja. Tämän vuoksi pidän tätä ehdotusta tervetulleena. Meidän on opittava menneisyydestä, sillä ilman menneisyyttä ei ole tulevaisuutta. Lissabonissa sovittujen päämäärien saavuttamiseksi meidän on kuitenkin myös tarkasteltava läheisemmin työvoiman liikkuvuutta erityisesti rajaseudun alueiden osalta. Tarvitsemme nykyistä laajempaa harmonisointia ja enemmän yhteistyötä hallinnon, teollisuuden ja koulutusalan kolmiosaisessa järjestelmässä pääasiallisesti rajat ylittävän työskentelyn kannustamiseksi, minkä vuoksi olen esittänyt tarkistuksen asian edistämiseksi. Onneksi budjettivaliokunta on jo hyväksynyt tätä koskevan tarkistuksen, ja toivon, että parlamentti tekee samoin.
Rajat ylittävää työskentelyä ja käytettävissä olevaa tieto- ja taitopotentiaalia ei hyödynnetä tällä hetkellä läheskään riittävästi, ja tähän on tultava parannus. Lisäksi meidän olisi tarkasteltava tulevaisuudessa ammattipätevyyden ja tutkintotodistusten vastavuoroista tunnustamista, jota itse asiassa tarkastelemme nytkin laajasti. Myös eri valtioiden sosiaaliturvajärjestelmien, sosiaalipolitiikan ja jopa veropolitiikan yhdenmukaistamista on tehostettava. Oletan, että neuvosto käsittelee aihetta ja esittää aikanaan ehdotuksia, erityisesti liikkuvuuden ja rajat ylittävän tiedonvaihdon edistämiseksi, sillä kuten tiedämme, etenkin työvoiman liikkuvuus eri alueiden välillä on hyvin vähäistä Euroopassa.
Toisin kuin kollega Pronk, haluan viitata amerikkalaisiin, joille työnhaku 1 000 kilometrin säteellä on täysin jokapäiväistä. Jäsen Pronkin yritysostotarjouksia koskevan huomautuksen osalta totean, että mielestäni eurooppalaiset yritykset pystyisivät toimimaan paremmin, jos ehdotus hyväksytään, ja niiden toiminnan tehostuminen sisämarkkinoilla edistää investointeja, mikä puolestaan lisää työllisyyttä. Arvoisa puhemies, kuten näette, näkemyksemme poikkeavat toisistaan osittain.

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluan sanoa muutaman sanan työllisyysstrategiasta.
Ensiksikin olen iloinen siitä, että sekä komissio että neuvosto ymmärtävät niin hyvin Lissabonin strategiaa ja kannattavat sitä, sen selkeitä tavoitteita ja siinä esitettyjä toisiaan tasapainottavia tekijöitä - talouskasvua, täystyöllisyyttä ja sosiaalisia näkökohtia - koskevia ajatuksia. On hyvin tärkeää saavuttaa tasapainoinen työllisyyspolitiikka, jossa joukko erilaisia etuja otetaan huomioon samanaikaisesti.
Toiseksi on hyvä, että komissio puhuu niin selkeästi työllisyysstrategian täytäntöönpanoon liittyvistä tulevaisuudennäkymistä. Meillä on ollut paljon hyviä ideoita, mutta ongelmana on ollut se, että niiden toteuttamisen tulokset jäsenvaltioissa ovat olleet keskinkertaisia. On tärkeää, että Euroopan työllisyysstrategiaa koordinoidaan kansallisten työllisyyspolitiikkojen avulla. Kansanedustuslaitokset ovat tältä osin avainasemassa, koska ne myöntävät määrärahat kansallisia työllisyysstrategioita varten. Mielestäni oli tämän vuoksi hyvä, että ministeri Hjort Frederiksen ja komissio korostivat kansanedustuslaitosten roolia. Haluaisin kuitenkin kuulla erään täsmennyksen. On hyvä, että kansanedustuslaitosten rooli korostuu tulevaisuudessa. Onko siihen, että ne pitävät puheita ja tekevät päätöksiä, sitouduttu lujasti? Kuten tiedämme, kansanedustuslaitokset tekevät kansallisia työllisyysstrategioita koskevia päätöksiä. Onko olemassa toinen, ?Euroopan työllisyysstrategia?, jota koskevia päätöksiä kansanedustuslaitokset eivät saa tehdä? Tämä on käytännön kysymys.
Haluan ottaa esille myös komission jäsenen Diamantopouloun suuntaviivojen osalta esittämän ja jo aikaisemminkin kuulemani näkemyksen vakauden merkityksestä. Voin ymmärtää vakaustarpeen, ja yhdyn täysin näkemykseen siitä, että vakaus on tärkeää määriteltäessä päämääriä. Suuntaviivoissa mainitaan kuitenkin myös keinot, ja suhtaudun hieman epäilevämmin väitteeseen, jonka mukaan keinojen on oltava aivan yhtä vakaita. Olen sitä mieltä, että meidän on pitäydyttävä tosiasioissa ja keskityttävä siihen, mikä on konkreettista.
Haluan lopuksi todeta, että sekä laajentumisprosessi ja siitä ehdokasvaltioille aiheutuvat erityisongelmat että viimeaikainen työttömyyden kasvu ovat uusia haasteita, jotka edellyttävät todellisuudentajua. Tällöin ei saa vaatia, että keinojen on oltava äärimmäisen vakaita ja muuttumattomia vuodesta toiseen.

Bouwman (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, pidän ministeri Frederiksenin ja komission jäsenen Diamantopouloun esittämiä ajatuksia tervetulleina.
Esitän huomautukseni lyhyesti, koska pienillä ryhmillä on vain vähän puheaikaa. Kiitän parlamentin jäseniä Bastosia ja Bushill-Matthewsia heidän panoksistaan. Haluan kuvailla eräitä avainaloja. Keskustelemme työllisyysstrategian tarkistamisesta. Jos tarkastelemme tämänhetkisiä suuntaviivoja ja painopistealueita nykymuodossaan, on selvää, että työllisyysstrategia on itse asiassa jäänyt osittain Lissabonin prosessin jalkoihin ja Lissabonin prosessi vuorostaan talouden laskusuhdanteen jalkoihin. Lopputulos on, että hyvin monet asiat ovat itse asiassa tasapainossa. Työllisyystavoitteet eivät luultavasti ole realistisia. Työtä ei ole, ja kannustimia voidaan tarjota ainoastaan, jos työtä on tarjolla ja jos työn tarjontaa edistetään. Ei ole kuitenkaan varmaa, pystymmekö aina tekemään niin. Olen hyvin kiinnostunut näistä uusista suuntaviivoista sekä siitä, mistä voimme päästä eroon.
Mitä tästä kaikesta voidaan päätellä? Ymmärrän, että nuorisotyöttömyys on asia erikseen, mutta monia muun tyyppisiä töitä, kuten ikääntyneiden ihmisten työllisyyttä, ei voida aina edistää.
Pidän suuntaviivoja tervetulleina, enkä usko, että pilareita tarvitaan aina. Näiden suuntaviivojen olisi kuitenkin oltava selkeitä ja yksinkertaisia, kuten uusi suhtautumistapa Euroopan sosiaalirahastoon ja muihin rahastoihin. Valtavirtaistamisen osalta hyväksyn itse asiassa jäsen Pronkin näkemyksen, jonka mukaan valtavirtaistaminen ja yhdentyminen liittyvät läheisesti toisiinsa. Puhuessamme yhdentymisestä meidän olisi otettava huomioon myös taloudelliset ja sosioekonomiset näkökohdat määrittäessämme sosiaali- ja työllisyyspolitiikkamme uudelleen.
Lopuksi haluaisin kysyä komission jäseneltä tai neuvostolta, miksi sosiaaliturvadirektiiviä ei ole tarkistettu tähän mennessä. Olen nähnyt huomautuksilla varustetun ohjelman, enkä havaitse minkäänlaista edistystä. Puhuessamme joustavuudesta ja sosiaaliturvasta ihmettelen, milloin edistystä tapahtuu.

Della Vedova (NI).
Arvoisa komission jäsen, mielestäni ei ole kovinkaan aiheellista viitata jatkuvasti Lissabonin tavoitteisiin, jos päämääränämme on määritellä toimintasuunnitelmat ja säännökset yritysten kilpailukykyä kannustavan ympäristön luomiseksi Euroopan tasolla ja etenkin kansallisella tasolla nimenomaan tällä ohjelmakaudella ja luoda siten asianmukaiset edellytykset laadukkaalle työlle.
Mielestäni meillä on paljon tehtävää jäsenvaltioissa, ja voimme valita, mitä teemme tai jätämme tekemättä. Esitän muutamia näkökohtia. Arvelen muun muassa, että jatkuva keskittyminen työmarkkinaosapuolten toimiin on liiallista ja saattaa johtaa työmarkkinoiden jäykkyyteen ja sellaisten työntekijöiden ja yritysten suojelemiseen, jotka ovat jo osa tuotantoprosessia, ja turvan, varmuuden ja mahdollisuuksien tarjoamiseen yksinomaan heille. Tällöin suojellaan työmarkkinoilla ja talouselämässä jo olevia tahoja ja luodaan siten lisäesteitä niille, jotka ovat jääneet markkinoiden ulkopuolelle - niille, jotka tarvitsisivat näitä asioita eniten ja jotka etsivät työtä.
Yhteisön sisäisen liikkuvuuden osalta - mielestäni tämä on tärkeä päämäärä - katson, että meidän on keskityttävä asianmukaisten edellytysten luomiseen, jotta liikkuvuudesta tulisi todella mahdollista. Huomautan kuitenkin, että yhteisössä ja yksittäisissä valtioissa on liikkuvuusongelmia. Muun muassa Italiassa valtion sisäinen työvoiman liikkuvuus on hyvin vähäistä, jollei olematonta työmarkkinalainsäädännön ja kansallisten työehtosopimusten - toivon, ettei kukaan aio ehdottaa alakohtaisia eurooppalaisia työehtosopimuksia - vuoksi. Sopimuksissa ei oteta huomioon erityistilanteita tai edes niitä hyötyjä, joita erilaisista yksittäisistä aloista voi olla luotaessa tehokkaita työmarkkinoita. Tämän vuoksi meidän on huolehdittava sekä työntekijöiden että investointien liikkuvuudesta.
Eräs toinen samaan aiheeseen liittyvä näkökohta on ammattihenkilöstön ja työntekijöiden ammattiryhmien liikkuvuus. Monilla valtioilla, kuten Italialla, on korporatiivinen järjestelmä, jonka avulla säännellään ammatteja ja jonka vuoksi ammattiin pääsy on mahdotonta, koska kumppanit olisivat sidottuja korporaatioihin, ja joka luo lainsäädännöllisen esteen liikkuvuudelle. Tämä este vaikuttaa esimerkiksi sellaisten henkilöiden mahdollisuuksiin työskennellä Italiassa, jotka haluavat harjoittaa jotain tärkeimmistä vapaista ammateista.
Mielestäni meidän on pohdittava tätä kysymystä, ja meidän on myös pohdittava sitä, olisiko Euroopan parempi keskittyä työmarkkinaosapuolten aseman jatkuvan parantamisen tarpeeseen, eikä niinkään mahdollisimman tehokkaiden markkinasääntöjen käyttöönottoon.

Karamanou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, halusimmepa tai emme, tämänpäiväinen keskustelumme käydään ajankohtana, joka on kielteisten tapahtumien värittämä. Tällaisia tapahtumia ovat muun muassa talouden taantuminen ja Irakin sodan uhka, joka oli edellisen keskustelun aiheena. Kuten työllisyystilastot osoittavat, työmarkkinoita ei ole valitettavasti uudistettu riittävän voimakkaasti, jotta uudistukset olisivat johtaneet uusien työpaikkojen syntyyn. Täten jopa Kreikan kaltaisessa valtiossa, jossa kasvuvauhti on noin 4 prosenttia, työttömyys on yhä ongelma. Tästä voidaan päätellä, ettei kasvun seurauksena välttämättä synny uusia työpaikkoja, mikä johtuu pääosin työmarkkinoiden heikkouksista ja jäykkyydestä. Esimerkkeinä voidaan mainita nuorten ja naisten vaikeudet päästä työmarkkinoille, työmarkkinoiden kysynnän ja oppilaitoksistamme valmistuneiden henkilöiden taitojen välinen vastaamattomuus sekä se, että monilla Euroopan unionin alueilla on edelleen vallalla epäajanmukaisia ja vanhentuneita käsityksiä työstä ja naisten työn arvosta.
Arvoisa komission jäsen, mainitsemissanne uusissa työllisyyssuuntaviivoissa on otettava huomioon seuraavanlaisia seikkoja: työmarkkinat ovat valitettavasti edelleen jakautuneet sukupuolen mukaan, naiset ansaitsevat vähemmän kuin miehet, ainoastaan 25 prosenttia yrityksistä on naisten omistamia ja lasikatto on edelleen hyvin tiukasti paikoillaan. Mielestäni työn laatu, joka on suuntaviivojen keskeisin käsite, kestävä kehitys ja yksilön oikeudet saattavat hyvin edistää naisten mahdollisuuksia pitkään uraan, ja haluaisin lisäksi korostaa, kuten valmistelija Evans esitti naisten oikeuksien valiokunnan nimissä, että uudessa työllisyysstrategiassa on noudatettava valtavirtaistamisen periaatetta.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan kiittää ensin neuvostoa ja komission jäsentä esitetyistä puheenvuoroista sekä tietenkin onnitella esittelijöitä Bushill-Matthewsia ja Bastosia.
Euroopan unionin perusoikeuskirjan II luvussa (Vapaudet) olevan 15 artiklan mukaan ?jokaisella unionin kansalaisella on vapaus hakea työpaikkaa, tehdä työtä, sijoittautua tai tarjota palveluja missä tahansa jäsenvaltiossa?. Mielestäni tämä artikla pitäisi siirtää keskeisemmälle paikalle perusoikeuksien joukkoon, koska se koskee palvelujen ja henkilöiden vapaata liikkuvuutta. Sekä pätevän että muun kuin pätevän työvoiman liikkuvuudelle on kuitenkin edelleen monia esteitä jäsenvaltioiden välillä. Tämän vuoksi meillä ei ole kaikille avoimia eurooppalaisia työmarkkinoita, mikä puolestaan saattaa olla omiaan aiheuttamaan alueellista epätasapainoa ja epäoikeudenmukaisuutta, sosiaalista syrjäytymistä ja köyhyyttä.
Kaikki nämä seikat estävät saavuttamasta Lissabonin Eurooppa-neuvoston kokouksessa asetettua ja Barcelonan Eurooppa-neuvoston hyväksymää tavoitetta. Sen mukaan Euroopan unionista on tultava maailman dynaamisin ja kilpailukykyisin tietopohjainen talous, joka kykenee ylläpitämään kestävää talouskasvua, luomaan uusia ja parempia työpaikkoja ja lisäämään sosiaalista yhteenkuuluvuutta.
Näistä syistä on tarpeen muuttaa ja yksinkertaistaa sosiaaliturvajärjestelmiä ja vaalia ylimääräisten eläkeoikeuksien siirrettävyyden periaatetta. Olisi asianmukaista ja ehkä tarpeellista laatia sellainen liikkuvuussuunnitelma, joka vaikuttaa todella tehokkaasti kansalaisten elämään etenkin raja-alueiden kaltaisilla erityisalueilla. Tältä osin paikallisviranomaisten osallistuminen olisi suotavaa työllisyyspolitiikan paikallisulottuvuuden voimistamiseksi.
Vaikutuksen täytyy näkyä myös erityisillä konkreettisilla aloilla ja toiminta-aloilla, kuten palvelutaloudessa ja ympäristöalalla sekä tietenkin yhteiskunnallisten toimijoiden osallistumisessa ja ammatti- ja koulutusalojen välisenä sujuvana ja joustavana yhteydenpitona. Vaikutuksen täytyy näkyä myös sen huomioon ottamisena, mikä merkitys koulutusjärjestelmillä on liikkuvuuden kehittämisen kannalta, ja laaja-alaisten politiikkojen, muun muassa tasa-arvopolitiikan, luomisena, koska eri vaihtoehdot eivät sulje toisiaan pois eivätkä muodosta erillisiä osastoja, vaan osan kokonaisuudesta. Ne muodostavat sarjan toimintoja, joiden tarkoituksena on eurooppalaisen yhteiskuntamallin kehittäminen ja tiettyjen sellaisten periaatteiden toteuttaminen, jotka tietyt viime vuosisadan ennustajat - mainitsen tämän kaikella kunnioituksella - havaitsivat hyviksi jo yli 50 vuotta sitten.
Kuten komission jäsen on todennut, loppujen lopuksi kaikki halukkaat voivat liikkua kaikkialla Euroopan unionissa.

Van den Burg (PSE).
Arvoisa puhemies, haluan esittää ensin kysymyksen ministeri Frederiksenille, joka johti eilen ensimmäisen kerran puhetta sosiaaliasiain neuvostossa. Hämmästyksekseni sain kuulla, ettei kokouksen aikana päästy sopimukseen kolmikantaisesta sosiaalisen vuoropuhelun huippukokouksesta. Mielestäni työllisyysstrategian kannalta on tärkeää edistää muun muassa juuri työmarkkinaosapuolten osallistumista työllisyysstrategiaan, jossa he ovat vastuussa palkkaperusteen ja työoloja koskevan politiikan määrittelystä. Olen hyvin hämmästynyt ja surullinen siitä, ettei mainitsemaani sopimusta onnistuttu tekemään, ja tiedustelen ministeri Frederikseniltä, miksi näin kävi.
Haluaisin esittää kaksi huomautusta esittelijä Bushill-Matthewsin, joka laati nyt toisen kerran mietinnön tästä vuosikertomuksesta ja jonka varjoesittelijä olin nyt toista kertaa, laatimasta mietinnöstä. Olen myös hieman hämmästynyt siitä, että mietintö on tämän täysistunnon esityslistalla, koska yritimme hyvin tarmokkaasti päästä sopimukseen monista tärkeistä kohdista valiokunnassa.
Haluaisin esittää tältä osin kaksi huomautusta. Ensiksikin ehdokasvaltioiden kanssa perustettavien eurooppalaisten yhteisyritysten (JEV) osalta hyväksyn täydellisesti valmistelija Gillin näkemyksen aiheesta, nimittäin sen, että on tärkeää tutkia tarkkaan, miksi kyseinen hanke etenee niin huonosti - johtuuko se todella mainonnasta, byrokratiasta ja pitkäveteisistä hallinnollisista menettelyistä, ja eikö ole ikävää pilata tällainen hanke, jos menettelyjä voitaisiin mahdollisesti parantaa. Pyydän komissiota kiinnittämään erityistä huomiota tällaisiin asioihin tämän arvioinnin aikana, koska mielestäni hanke saattaa olla hyvin merkittävä tilaisuus edistää yrittäjyyttä ja yhteistyötä.
Viimeinen asiani koskee esittelijä Bushill-Matthewsin mietintöä. Haluan lyhyesti suunnata huomion mietinnössä komissiolle esitettyyn pyyntöön yritysten sosiaalisesta vastuusta ja pk-yrityksistä laadittavasta kertomuksesta.

Kratsa-?sagaropoulou (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat. Kaksi kohtaa tämän päivän esityslistalla - liikkuvuutta koskeva toimintasuunnitelma ja innovatiivisille pienille ja keskisuurille yrityksille tarkoitetut tukitoimenpiteet - ovat omiaan voimistamaan taloutta, lisäämään työllisyyttä sekä edistämään taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden saavuttamista Euroopan unionissa erityisesti tulossa olevan laajentumisen yhteydessä. Tämän vuoksi pidän Euroopan komission aloitteita ja esittelijöidemme panosta tervetulleina.
Haluan ottaa kantaa liikkuvuuskysymykseen. Liikkuvuus on hyvin vähäistä - tilastotietoja on jo esitetty, eikä ole mitään tarvetta toistaa niitä. Haluan ainoastaan todeta, että tämä synkkä tilanne ei ole ainoastaan markkinoilla ilmenevä puute. Se on osoitus Euroopan yhdentymiseen liittyvistä puutteista ja vaikeuksista. Se on koulutukseen, ammatilliseen koulutukseen, sosiaaliturvaan, verotukseen ja tietenkin kielitaitoon liittyvä monisäikeinen kysymys. Työtä on täten tehtävänä kaikilla sektoreilla ja kaikilla tasoilla: jäsenvaltioissa meidän on koordinoitava keskusjohtoisia politiikkoja, työmarkkinaosapuolia ja paikallisia politiikkoja sekä saatava ne sitoutumaan työllisyystavoitteisiin, ja Euroopan tasolla tarvitsemme jatkuvaa koordinointia ja uusia aloitteita. Meidän on asetettava selkeät tavoitteet ja aikataulut molemmilla tasoilla, kuten esittelijä totesi, ja tarkemmin sanottuna tarvitsemme politiikkojen koordinointia päällekkäisyyksien välttämiseksi.
Ehdotan lisäksi tärkeiden välineiden käyttämistä sellaisten innovatiivisten keinojen löytämiseksi, joiden avulla liikkuvuutta voidaan edistää; Euroopan sosiaalirahaston 6 artikla on eräs tällainen väline. Päätös-lauselmassaan Euroopan parlamentti kehottaa Euroopan komissiota ottamaan huomioon tämän tarpeen ja mahdollisuudet määritellä painopistealueet uudelleen.
Lopuksi haluan sanoa muutaman sanan korkea-asteen koulutuksesta. Erasmus-ohjelma, johon jo viitattiin, ja miljoona ympäri Eurooppaa liikkuvaa opiskelijaa eivät riitä osoitukseksi vakavasta pyrkimyksestä lisätä koulutuksen kulttuurienvälistä ulottuvuutta ja tutustuttaa opiskelijat koulutusjärjestelmiin sekä valmistaa heidät liikkuviksi eurooppalaisiksi työntekijöiksi. Opiskelijoita on valmisteltava liikkuvuuteen kaikilla koulutustasoilla, ja opiskelijoiden siirtymistä yliopistosta toiseen on helpotettava. Muun muassa eräs järjestelmien välisiä eroja ja yliopistosta toiseen siirtyvien opiskelijoiden vastaanottomahdollisuuksien puutteita kuvaava, vaikkakin jossain määrin pinnallinen, tutkimus on selkeä osoitus siitä, että opiskelun esteitä olisi vielä poistettava ja että tällä alalla meidän on vielä saatettava aloitteet ja uskaliaisuus kestävälle pohjalle.

Trentin (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat. Esittelijä Bastosin erinomainen mietintö tuo selvästi esiin tarpeen sisällyttää Eures jäsenvaltioiden työllisyyspalveluihin ja tarpeen saada paikallisviranomaiset ja työmarkkinaosapuolet osallistumaan Eures-toimiin työvoiman liikkuvuutta koskevien aloitteiden hajauttamiseksi entistä paremmin. Siten voidaan lisätä ja laajentaa rajat ylittävää yhteistyötä koulutuksen, tutkintotodistusten vastavuoroisen tunnustamisen ja eläkeoikeuksien turvaamisen aloilla, mihin työmarkkinaosapuolet ovat osallistuneet ratkaisevasti edistämällä Euresin avulla ainakin 39:ää alueiden välistä ammattiyhdistysneuvostoa EU:hun rajoittuvilla alueilla.
Tätä kokemusta on hyödynnettävä emmekä saa heittää hukkaan siitä saatavia etuja. Näin tapahtuu, jos alueiden väliset ammattiyhdistysneuvostot irrotetaan Euresista ja jos niiden olemassaolo ja niiden toiminnan rahoitus tehtäisiin jotenkin riippuvaiseksi EU:n kunkin yksittäisen jäsenvaltion hyvästä tahdosta, kuten komissio näyttää suunnittelevan.
Tuemme varmasti suunnitelmaa, jonka mukaan jäsenvaltiot on saatava osallistumaan aiempaa tiiviimmin Euresin ja siihen liittyvien rakenteiden rahoitukseen ja toimintaan, mutta osallistumisen muoto ja määrä voidaan määritellä ainoastaan yhteisön tasolla. Lisäksi suunnitelma velvoittaa kaikkia jäsenvaltioita yhdessä ja erikseen: toisin sanoen se ei saa johtaa siihen, että komissio luopuu velvollisuudestaan varmistaa alueiden välisten ammattiyhdistysneuvostojen toiminta tai jopa niiden olemassaolon jatkuvuus.
Edellä mainituista syistä olemme ehdottaneet tarkistusta parlamentissa esittelijä Bastosin suostumuksella. Tarkistuksessa ehdotetaan, että komissiolta ja neuvostolta pyydetään aiheeseen liittyvää varmistusta.

Mantovani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan onnistella esittelijä Bastosia seikkaperäisestä mietinnöstä, jossa käsitellään hyvin tärkeää aihetta. Liikkuvuus on ratkaisevan tärkeä asia Euroopalle, joka toivoo kilpailukykynsä paranevan sen ansiosta, että Eurooppaan luodaan uusia korkeamman tasoisia työpaikkoja.
Käytän tilaisuutta hyväkseni ilmaistakseni, että pidän komission toimintasuunnitelmaa tervetulleena, koska siinä kuvataan käytännön toimenpiteet, joiden avulla voidaan luoda Euroopan työmarkkinoille suotuisampi - avoimempi ja kaikille avoin - ympäristö vuoteen 2005 mennessä.
Olen tyytyväinen siihen, että toimintasuunnitelma sisältää joukon suosituksia, jotka minä ja jäsen Evans annoimme kaksi vuotta sitten opiskelijoiden, koulutuksessa olevien, vapaaehtoisten, opettajien ja tutkijoiden liikkuvuutta yhteisössä käsittelevässä mietinnössämme. Vammaisten liikkuvuutta käsitellään erikseen viimeksi, joskaan ei vähemmän tärkeänä seikkana.
Meidän on kuitenkin mentävä vielä pidemmälle. Jos todellakin haluamme Eurooppaan lisää ja parempia työpaikkoja sekä lisää sosiaalista yhteenkuuluvuutta - toisin sanoen, jos haluamme saavuttaa kunnianhimoiset mutta välttämättömät Lissabonin tavoitteet - on olennaisen tärkeää keskittyä edelleen tavoitteisiin pyrkimällä siihen, että kaikki jäljellä olevat Euroopan kansalaisten ammatillisen ja alueellisen liikkuvuuden esteet, jotka rajoittavat todella heidän mahdollisuuksiaan, poistetaan kerralla kokonaan.
Meillä ei ole varaa antaa tämän järjettömän tilanteen jatkua yhtään tämän kauemmin. Rahan, tavaroiden ja palvelujen on helpompi liikkua Euroopan unionissa kuin Euroopan kansalaisten itsensä. Ottakaamme huomioon paikallisviranomaisten strateginen rooli, etätyöhön sisältyvät mahdollisuudet ja tarve ajantasaistaa ja hyödyntää täysimittaisesti Eures-järjestelmään sisältyviä mahdollisuuksia. Korostin näitä asioita myös tutkimuksen kuudetta puiteohjelmaa käsittelevässä mietinnössäni.
Edellä mainituista syistä meidän on uudenaikaistettava ja yksinkertaistettava sosiaaliturvan koordinointimme kerralla kokonaan, nopeutettava asetuksen (ETY) N:o 1408/71 tarkistamista ja käsiteltävä monisäikeistä lisäeläkekysymystä ja ratkaistava se yhdessä. Jäsen Zappalà käsittelee parhaillaan valiokunnassa akateemisten ja ammatillisten tutkintojen ja niiden vastavuoroisen tunnustamisen avainkysymystä. Meidän on lopultakin luotava tutkintotodistusten osalta yhtenäinen Eurooppa, joka täydentää sisämarkkinoiden uudistusta samalla kun se lisää liikkuvuutta EU:n eri jäsenvaltioiden välillä.

Hjort Frederiksen
Haluan kiittää monista tämän keskustelun aikana esitetyistä asianmukaisista huomautuksista. Yhdyn komission jäsenen Diamantopouloun näkemykseen siitä, että eilisen neuvoston kokouksen jälkeen meillä on nyt yhteinen perusta yhteisen työllisyysstrategian tarkistamiseksi. Yhdyn myös siihen näkemykseen, että meidän on käytettävä tätä perustaa EU:n tulevaa työllisyyttä koskevan laajan keskustelun pohjana. Tehtäköön selväksi, että keskustelu on avoin kaikille toimijoille ja että Euroopan parlamentin rooli tässä keskustelussa on ehdottoman ratkaiseva.
Haluan kiittää myös esittelijä Bushill-Matthewsia hänen huomautuksistaan, joiden mukaan meidän on luotava työpaikkoja käytännössä. Juuri tällä alalla Euroopan työllisyysstrategiaa on koeteltava ja sen on osoitettava arvonsa. Haluan kiittää myös monista Bushill-Matthewsin käytännöllisistä ehdotuksista työllisyyden edistämiseksi Euroopassa ja joustavuuden lisäämiseksi eurooppalaisilla työmarkkinoilla.
Haluan myös useiden muiden puhujien tavoin korostaa, että työmarkkinaosapuolten on osallistuttava prosessiin aktiivisesti. Niiden on koettava prosessi omakseen, jotta ne alkaisivat pitää osallistumista välttämättömänä. Tiedän, että perusedellytykset tulosten saavuttamiseksi vaihtelevat jäsenvaltioittain, mutta jatkuvuus on joka tapauksessa välttämätön edellytys, ja olen iloinen siitä, että komissio ja parlamentti korostavat sitä.
Joudun valitettavasti toteamaan, että jäsen van den Burg ymmärsi varmaan väärin neuvoston eilisen kokouksen tuloksen. Olen täysin samaa mieltä siitä, että sosiaalinen vuoropuhelu ja kolmikantakokous ovat tärkeitä, minkä vuoksi siirsimme näiden asioiden käsittelyn eilisessä neuvoston kokouksessa palataksemme niihin lounaan jälkeen, jolloin sovimme kolmikantaisesta sosiaalista vuoropuhelua käsittelevästä huippukokouksesta. Meidän on tämän vuoksi saatava tälle asialle hyväksyntä seuraavassa neuvoston kokouksessa.
Haluan sanoa Herman Schmidille, että neuvoston puheenjohtajan ominaisuudessani en voi tällä kertaa esittää käytännön malleja Euroopan parlamentin ja neuvoston välisen yhteistyön tiivistämiseksi, mutta odotamme kiinnostuneina aiheesta syntyvää keskustelua ja tältä osin lähikuukausina esitettäviä käytännön vaihtoehtoja ja ehdotuksia.
Jäsen Bouwmanille haluan sanoa, että neuvostossa pidetään sosiaalipoliittisten direktiivien tarkistamista hyvin tärkeänä. Huomautan, että yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin sovellettavia sosiaaliturvajärjestelmiä koskevan asetuksen (ETY) N:o 1408/71 ajankohtainen ajanmukaistaminen on neuvoston joulukuun kokouksen esityslistalla.
Haluan kiittää myös jäsen Anderssonia hänen puheenvuorostaan. Olemme täysin yksimielisiä hyvin monista kysymyksistä. Lähestymistapamme on oltava selkeä, ja meidän on huolehdittava kaikkien toimiemme demokraattisesta tarkastelusta.
Haluan jälleen korostaa myös sitä, että Euroopan kansalaisten kannalta ratkaisevia ovat tulokset. Kun kaikki on sanottu ja tehty, vaurauden lisääntymisen ratkaisevat ne työttömät, jotka työllistyvät. Ihmisten on päästävä eroon passiivisesta hyvinvoinnista ja ryhdyttävä toimeen. Uusia työpaikkoja on luotava, ja liiketoimintaympäristön on oltava suotuisa yhä useampien uusien työpaikkojen luomiselle. Tämä on tärkein tehtävä nyt ja tulevaisuudessa.
Meidän on keskusteltava tulevasta työllisyysstrategiasta nyt ja lähikuukausina, ja kuten Herman Schmid totesi, meidän on mukautettava kansalliset strategiamme eurooppalaisiin strategioihin, sillä juuri tällä alalla voimme saada paljon aikaan edistämällä työllisyyttä yhteisin toimin.

Puhemies.
Haluan kiittää neuvoston ja komission edustajia.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
? Obiols i Germànin laatimasta ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan suosituksesta (A5-0299/2002), joka koskee ehdotusta neuvoston päätökseksi Euroopan yhteisön ja sen jäsenvaltioiden sekä Algerian demokraattisen kansantasavallan Euro-Välimeri-assosiaatiosopimuksen tekemisestä (10819/2002 - C5-0362/2002 - 2002/0077(AVC)), sekä
? Brokin laatimista ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan suullisista kysymyksistä neuvostolle ja komissiolle assosiaatiosopimuksen tekemisestä Algerian kanssa (B5-0255/2002 ja B5-0256/2002).

Brok (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvä jäsen Cohn-Bendit, hyvät parlamentin jäsenet, minulla on esitettävänä yksi kysymys sekä esittelijämme puolesta muutamia huomioita - mikäli hän ei ole itse paikalla - jotka koskevat assosiaatiosopimuksen tekemistä Algerian kanssa. Ulkoasioiden valiokunta ei päästänyt itseään helpolla tässä asiassa. Mekin lykkäsimme päätöksentekoamme siihen asti, että olimme voineet keskustella Algerian ulkoministerin kanssa. Esitimme hänelle kysymyksiä useista eri aiheista, erityisesti sopimuksen tärkeimpien kohtien ja varsinkin ihmisoikeus- ja demokratiasäännösten noudattamisesta. Tämä on tärkeä kysymys myös neuvostolle ja komissiolle. Millaiset takeet meillä on siitä, että näitä säännöksiä noudatetaan? Sopimuksen 2 artiklan ja parlamentin tuen pitäisi taata se, että tulevaisuudessakin halutaan varmistaa, etteivät ihmisoikeus- ja demokratiakysymyksiä koskevat säännökset jää abstrakteiksi sanoiksi sopimuksissa, vaan muodostavat osan toimintaohjelmaa, joka on suunniteltu niin, että tarvittavia muutoksia todella pystytään toteuttamaan näissä maissa.
Katson, että on kaikkien meidän yhteisen edun mukaista, että koko Välimeren alue, ja näin ollen myös Algeria, kehittyvät rauhanomaisesti ja demokraattisesti oikeusvaltion periaatteiden mukaisesti. Siksi Euroopan unionin ja Algerian välisen assosiaatiosuhteen luominen on perusteltua tällaisen kehityksen edistämiseksi. Neuvoston ja komission on käytettävä kaikki mahdolliset keinot varmistaakseen, että kuolemanrangaistus poistetaan, että terrorismin torjunnassa tehdään todellista yhteistyötä ja että hajautetun päätöksenteon rakenteiden luomisessa saavutetaan edistystä maan erityisolosuhteet huomioon ottaen. Erityisesti on pyrittävä turvaamaan taloudellinen ja sosiaalinen kehitys, joka vie terrorismilta sen kasvualustan. Katson näiden olevan tärkeimmät tehtävät, joihin sopimuksen avulla on pureuduttava niin, että siitä voi tulla aidosti käyttökelpoinen väline EU:n ja Algerian välisissä suhteissa.
Euroopan unionin politiikan osalta meitä luonnollisestikin kiinnostaa se, kuinka pitkälti henkilöiden vapaa liikkuvuus voidaan aidosti toteuttaa tällä alueella, ja edelleen, kuinka esimerkiksi turvapaikkapolitiikkaan liittyvät kysymykset voidaan ottaa huomioon. Erityisesti haluaisimme kuulla, miksi parlamenttien väliset suhteet eivät ole saaneet yhtään mainintaa tässä uudessa sopimuksessa. Katson, että jos haluamme edistää jonkin maan demokratiakehitystä, on erittäin tärkeää tukea sopivalla tavalla parlamentaarista kehitystä, jotta parlamenttien välisen vuoropuhelun ansiosta voidaan käynnistää molemminpuolinen oppimisprosessi ja vahvistetaan maan demokraattista kehitystä. Toivoisin, että neuvosto ja komissio vastaisivat tähän kysymykseen. Erityisesti haluaisin kuulla, kuinka sopimusta voidaan käyttää tällaisen kehityksen edistämiseen, riippumatta sopimuksen sanamuodoista.
Näistä syistä haluan kehottaa kaikkia äänestämään sopimuksen puolesta. Jättämiemme päätöslauselmaesitysten mukaisesti aiomme kuitenkin seurata jatkuvasti sopimuksen täytäntöönpanoa ja tarkkailla neuvoston ja komission toimia hyvin tarkasti, jotta voimme olla varmoja siitä, että meidän käsityksemme demokratiasta ja ihmisoikeuksista sekä yhteistyömme terrorismin torjunnassa voisi johtaa yhä myönteisempään yhteiseen politiikkaan. Tähän pyydän teidän tukeanne!

Obiols i Germà (PSE)
Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentilla on pitkäaikainen kokemus suhteista Algeriaan, ja ne ovat aina perustuneet selkeyteen, kunnioitukseen ja ystävyyteen sekä molempien osapuolten yhteiseen etuun.
Parlamentti on useaan otteeseen jyrkästi tuominnut terrori-iskut ja väkivallan Algeriassa ja kannustanut pyrkimyksiä rauhan, sopusoinnun ja täyden demokratian saavuttamiseksi yhteiskunnallisten ja demokraattisten voimien välisen vuoropuhelun avulla. Parlamentti on tarvittaessa tuominnut Algeriassa tapahtuneet ihmisoikeuksien loukkaukset riippumatta niiden aiheuttajasta ja tukenut Algerian kansalaisyhteiskunnan ja sen demokraattisten voimien kasvavaa aktiivisuutta sekä kehottanut Algerian viranomaisia säilyttämään maan lehdistön vapauden, joka on yksi myönteisimmistä tekijöistä kansallisessa perinnössä. Se on tukenut Algerian viranomaisten halua viedä läpi talouden siirtymä, neuvotella uudelleen ulkomaan velka sekä lisätä kotimaisia taloudellisia sijoituksia ja ulkomaisia sijoituksia. Parlamentti on katsonut, että maahan tarvitaan toisaalta avoin ja läpinäkyvä talous sekä vakaat ja riippumattomat instituutiot perustaksi maan taloudelliselle ja sosiaaliselle kehitykselle, ja toisaalta täydellinen siirtymä demokratiaan, johon kuuluvat oleellisesti rauha ja ihmisoikeuksien täysimääräinen kunnioittaminen.
Algerian kriisi johtuu osittain vuoden 1991 tapahtumista ja jatkuvasti toistuvista terroriteoista, jotka ovat johtaneet yhteiskunnalliseen konfliktiin, jossa on todennäköisesti saanut surmansa sata- tai sataviisikymmentätuhatta ihmistä.
Olisi kuitenkin virhe nähdä Algerian kriisi meidän eurooppalaisesta näkökulmastamme yksinomaan seurauksena maassa harjoitetusta kauhistuttavasta terrorismista. Itse asiassa kysymys on myös perustavanlaatuisista demokratiaan liittyvistä ongelmista sekä taloudellisesta ja sosiaalisesta tilanteesta johtuvista ongelmista.
Eurooppa tarvitsee Algeriaa luodakseen Euro-Välimeri-kumppanuuden, joka muuttaisi unionin eteläreunan vakauden, rauhan ja yhteisen edistyksen alueeksi, jossa Välimeren pohjois- ja eteläpuolen taloudelliset ja sosiaaliset olot lähentyisivät toisiaan.
Algeriakin tarvitsee Eurooppaa. Euroopan unionin jäsenvaltioissa elää kolme ja puoli miljoonaa algerialaista, ja on selvää, että Euroopan ja Algerian välistä yhteyttä on vahvistettava niin, että tavoitteena on toisaalta kumppanuuteen pohjautuva sosiaalinen ja taloudellinen kehitys mutta toisaalta myös yhteistyö hankalammissa tehtävissä, kuten rauhan saamisessa Algeriaan, terrorismin ja kaikenlaisen väkivallan hävittämisessä sekä kansalaisvapauksien ja ihmisoikeuksien täysimääräisessä tunnustamisessa.
Mielestäni Euroopan unionin ja Algerian välinen assosiaatiosopimus ansaitsee Euroopan parlamentin täyden ja mahdollisesti jopa yksimielisen tuen.
Assosiaatiosopimuksen on oltava perusväline, jolla taataan yhteistyö keskeisillä taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen aloilla Algeriassa. Samalla sen on kuitenkin oltava myös väline, joka takaa meille mahdollisimman suuren vaikutusvallan niin, että voimme maan sisäisiin asioihin puuttumatta, mutta silti määrätietoisesti, edistää tämän hienon maan kehittymistä kohti rauhaa ja kansalaisten keskinäistä yhteisymmärrystä, auttaa terrorismin ja kaikenlaisen väkivallan poistamisessa sekä tukea ihmisoikeuksien vahvistamista ja yhteiskunnallista ja demokraattista kehitystä.

Hjort Frederiksen
Arvoisa puhemies, saanen korostaa, että assosiaatiosopimuksen allekirjoittaminen on todella merkinnyt käännekohtaa ja avannut uuden aikakauden suhteissamme Algerian kanssa. Neuvoston näkemys on, että tämän sopimuksen allekirjoittaminen on selkeä osoitus siitä, että piristääkseen kauppaa ja sijoituksia Algerian viranomaiset ovat halukkaita jatkamaan ja tiivistämään toimiaan tarvittavien uudistusprosessien toteuttamiseksi. Näiden toimien on näyttävä myös poliittisina ja sosiaalisina uudistuksina. Myös sijoittajille lähetetään selkeä viesti siitä, että Algeria sitoutuu luomaan rakentavan toimintaympäristön kansainvälisille yrityksille. Kysymys on ensikädessä hallitusten välisistä suhteista, mutta sopimuksella luodaan kehys myös liike-elämän ja kansalaisyhteiskunnan toiminnalle. Sopimuksella on myös merkitystä EU:n koko Välimeri-politiikan kannalta, ja se on taas yksi askel kohti Euro-Välimeri-vapaakauppa-alueen perustamista. Sopimuksen tarkoituksena on myös edistää alueyhteistyötä Välimeren alueen kumppanivaltioiden kesken, mikä on tärkeää Barcelonan prosessin onnistumisen kannalta.
Assosiaatiosopimukseen sisältyy henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskeva artikla, ja EU on näin sitoutunut harkitsemaan mahdollisuutta yksinkertaistaa ja nopeuttaa viisumien myöntämistä tietyille henkilöille. Tämä määräys on sisällytettävä sopimuksen täytäntöönpanoa koskeviin sääntöihin. Sopimuksen tultua voimaan sen nojalla perustettujen elinten on tutkittava, kuinka tämä viisumeita koskeva sitoumus on mahdollista toteuttaa käytännössä ottaen tietenkin huomioon EU:n kulloinkin voimassa oleva politiikka.
Ihmisoikeuksien kunnioittamisen osalta voin sanoa, että neuvosto seuraa hyvin tarkasti ihmisoikeuksien kunnioittamista Algeriassa. Erityisen hyvä kanava tätä varten on Algerian kanssa käytävä poliittinen vuoropuhelu, jota on toteutettu ministeritasolla vuodesta 1997 lähtien. Näin neuvosto, joka on edustettuna ministeritroikassa, saa mahdollisuuden käsitellä ihmisoikeusasioita säännöllisesti ja ponnekkaasti korostaakseen, ettei se salli minkäänlaisia ihmisoikeuksien rikkomuksia tai väärinkäytöksiä, myöskään terrorismin torjunnan yhteydessä.
Assosiaatiosopimus antaa nyt paremman mahdollisuuden seurata ihmisoikeusasioita ja tukea Algerian viranomaisia niissä. Haluaisin huomauttaa, että, kuten hyvin tiedetään, sopimuksella nostetaan ihmisoikeuksien kunnioittaminen keskeiseksi elementiksi, joka on perustana osapuolten ulko- ja sisäpolitiikalle. Sopimuksella luodaan myös institutionaalinen kehys erilaisista molempia osapuolia kiinnostavista aiheista käytävälle säännölliselle poliittiselle vuoropuhelulle eri tasoilla ja erityisesti assosiaationeuvostossa. Niin kauan kun Algerialla on ongelmia ihmisoikeuksien kunnioittamisessa, asia säilyy yhteiskokousten asialistalla. Sopimuksen voimaantulon jälkeen tämä pätee sekä vuonna 1997 käynnistettyyn poliittiseen vuoropuheluun, että sopimuksessa perustettuihin elimiin, eli assosiaationeuvostoon ja assosiaatiokomiteaan.
Neuvosto ei aio ryhtyä mihinkään toimiin Kabylian tilanteen suhteen, koska se katsoo sen olevan Algerian sisäinen asia. Neuvosto pitää kuitenkin myönteisenä äskettäin tehtyä tärkeää päätöstä tamazightin kielen hyväksymisestä viralliseksi kieleksi.
Kesäkuussa 2001 Göteborgin Eurooppa-neuvosto kiirehti asiaa vetoamalla Algerian kaikkiin päättäjiin, jotta he pyrkisivät lopettamaan konfliktit ja väkivaltaisuudet. Viranomaisia rohkaistiin käynnistämään poliittinen aloite kriisin ratkaisemiseksi kaikkien algerialaisten keskinäisen vuoropuhelun avulla. Tilanne on edelleen vaikea ja monimutkainen, kuten 30. toukokuuta 2002 pidettyjen parlamenttivaalien alhainen äänestysprosentti osoittaa. Myös lokakuun paikallisvaalit voivat antaa merkkejä alueen tilanteesta. Sosiaaliset ja taloudelliset parannukset auttaisivat ratkaisun löytämisessä, ja olemmekin hyvin halukkaita auttamaan taloudellisiin uudistuksiin tähtäävissä toimissa. Tuemme niitä MEDA-asetuksen kautta myöntämällä 240 miljoonaa euroa kaudelle 2000-2004 sekä Euroopan investointipankin kautta myönnettävillä lainoilla, joiden yhteissumma vuodesta 1996 lähtien on ollut 620 miljoonaa euroa. Myös uuden investointivälineen käyttöönotolla kohennetaan Algerian taloudellista tilannetta.
Assosiaatiosopimuksen mukaan assosiaationeuvosto edistää yhteistyötä ja yhteyksiä Euroopan parlamentin ja Algerian parlamentaaristen instituutioiden välillä sekä talous- ja sosiaalikomitean ja Algerian vastaavan elimen välillä. Haluan korostaa, että neuvosto suhtautuu myönteisesti Euro-Välimeri-alueen parlamentaarisen foorumin kesäkuussa 2002 Barissa pidetyn viimeisimmän kokouksen päätelmiin, joissa korostetaan parlamentaarista ulottuvuutta kumppanuudessamme eteläisen Välimeren maiden kanssa. Tutkimme parhaillaan, millaisia yhteistyömenetelmiä tällaisen Euro-Välimeri-alueen parlamentaarisen yleiskokouksen perustamisessa voitaisiin käyttää.

Diamantopoulou
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin ja Algerian allekirjoittama sopimus merkitsee uuden aikakauden alkua suhteissamme, ja kuten Brok aivan oikein totesi, Algeria tarvitsee Eurooppaa ja Eurooppa tarvitsee Algeriaa Euro-Välimeri-yhteistyössä. Haluan tässä kommentoida kolmea tärkeää asiakokonaisuutta vastauksena Brokin esiin nostamiin kysymyksiin. Ensimmäinen liittyy taloudellisiin ja poliittisiin uudistuksiin, joita tällä sopimuksella voidaan edistää, ja toinen liittyy henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen ja kolmas ihmisoikeuksiin.
Ensin käsittelen poliittisia uudistuksia. Algeria hyväksyi vuonna 1989 perustuslain, jolla mahdollistetaan monipuoluejärjestelmä. Tällä hetkellä demokratia ei ole kovin vakaalla pohjalla, ja poliittinen elämä on erillään kansalaisyhteiskunnasta. Algerian velvollisuutena on parantaa tilannetta ja etenkin varmistaa, että toimeenpanovallan, lainsäädäntövallan ja tuomiovallan kolmijako toteutuu aidosti ja äänestystulosten laskenta on avointa. Poliittinen vuoropuhelu, josta sopimuksessa säädetään, tarjoaa käyttökelpoisen kehyksen mielipiteiden ja kokemusten vaihtoon tässä asiassa.
Taloudelliselta kannalta assosiaatiosopimuksella annetaan mahdollisuus yhtenäisen vapaakauppa-alueen asteittaiseen luomiseen Algerian ja Euroopan unionin välille ja samalla se haastaa Algerian hallituksen toteuttamaan tarvittavat uudistukset. Kuten päätöslauselmassa korostetaan, hallituksen on tyydytettävä aluksi kansalaisten tietyt perustarpeet, eli järjestettävä muun muassa vesijohtovesi, asuntoja ja sairaanhoito. Muussa tapauksessa on nimittäin selvää, ettei se pysty viemään muita uudistuksia eteenpäin, jollei sillä ole kansan tukea takanaan. Hallituksen on myös siirryttävä ja helpotettava siirtymistä nykyisestä suunnitelmataloudesta avoimeen markkinatalouteen. Uudistus oli Algeriassa väistämättä edessä muutenkin, koska ylisuureksi paisunut suunnitelmatalous on tullut tiensä päähän. Nyt Algerian hallituksella on tämän assosiaatiosopimuksen tuella mahdollisuus toteuttaa taloudellisia uudistuksia, jotka korjaavat talouden vääristymiä ja yhteiskunnallista epätasa-arvoa.
Siirtyminen avoimeen markkinatalouteen edellyttää liike-elämän etujärjestöjen ja ammattiliittojen näkemysten kuulemista, ja siinä on keskityttävä lainsäädännöllisen kehyksen parantamiseen liike-elämää ja sijoituksia varten, pankkijärjestelmän uudistamiseen ja korruption kitkemiseen. Algerian hallitus hyväksyi äskettäin seitsemän miljardin Yhdysvaltain dollarin arvoisen ohjelman, joka kattaa monia näistä kysymyksistä. Euroopan unionin MEDA-ohjelmasta myönnetyllä tuella täydennetään tätä ohjelmaa sen kolmen päätavoitteen alalla: markkinatalouden vahvistamisessa, inhimillisten voimavarojen kehittämisessä sekä oikeusvaltion lujittamisessa ja tiettyjen vaatimusten täyttämisessä.
Toiseksi käsittelen henkilöiden vapaata liikkuvuutta. Kuten neuvoston puheenjohtaja Frederiksen mainitsi, assosiaatiosopimuksen mukaisesti Euroopan unioni on velvollinen tutkimaan mahdollisuuksia yksinkertaistaa viisumien myöntämismenettelyjä erityisesti sopimuksen täytäntöönpanoon osallistuvien henkilöiden osalta. Tämä on kohtuullinen vaatimus Algerialta. Assosiaatiosopimus ei voi rajoittua vain vapaakauppa-alueen perustamiseen; sen on myös helpotettava ihmisten matkustamista molempiin suuntiin. Huomauttaisin, että tämä tavoite liittyy laillisesti tapahtuvaan liikkumiseen eikä ole millään tavalla ristiriidassa laittoman maahanmuuton torjuntaa koskevien Sevillan päätelmien kanssa. Allekirjoitettu sopimus on täysin sopusoinnussa Sevillan suuntaviivojen kanssa, koska se sisältää määräyksiä laitonta maahanmuuttoa koskevasta yhteistyöstä ja laittomien maahanmuuttajien palauttamisesta.
Kolmas kysymys liittyy ihmisoikeussäännöksiin, jotka ovat keskeinen osa assosiaatioprosessia. Komissio tunnustaa, että Algeria on joutunut kokemaan traagisia terroritekoja viimeisten kymmenen vuoden aikana, ja annamme Algerian hallitukselle kaiken mahdollisen tuen sen toimissa terrorismia vastaan. Samalla kuitenkin katsomme, että terrorismin vastainen taistelu ei ole mikään syy polkea kansalaisten perusvapauksia. Yhteys Barcelonan prosessiin merkitsee yhteistä sitoutumista noudattamaan tiettyjä demokratian perussääntöjä ja perusarvoja. Näihin liittyen tärkein huolenaiheemme on kadonneiden henkilöiden kohtalo. Voitettavana on vakavia esteitä, joihin sekä kadonneiden perheet että kansalaisjärjestöt joutuvat jatkuvasti törmäämään viranomaisten viivytystaktiikan takia. Mielestäni ihmisoikeuslausekkeen soveltamista voidaan tarkastella sekä periaatteellisella tasolla että konkreettisesti. Periaatteellisella tasolla tarkoitan poliittista vuoropuhelua, jonka on perustuttava ihmisoikeuksiin, ja konkreettisella tasolla Euroopan unionin olisi mielestäni otettava kantaa asioihin selkeämmin, konkreettisemmin ja kiertelemättä. Yksi kysymys poliittisen vuoropuhelun asialistalla on Kabylian tilanne. Toivomme voivamme aloittaa keskustelut eri osapuolten edustajien kanssa, ja olemme tyytyväisiä viimeaikoina löytyneestä sovinnollisesta asenteesta tamazightin kielen tunnustamiseen viralliseksi kieleksi.
Kuten Euroopan parlamentti on jo aiemmin ilmoittanut, se haluaa edistää Algerian parlamentin kanssa käytävää vuoropuhelua, joka on tärkeä tietojenvaihdon, yhteisten kantojen muovaamisen ja molempien osapuolten etujen ajamisen kannalta. Toisin kuin päätöslauselmaesityksessä väitetään, tämän yhteistyön merkitys käy selkeästi ilmi assosiaatiosopimuksen 99 artiklasta, ja komissio tekee parhaansa helpottaakseen tällaista vuoropuhelua. Kaiken kaikkiaan komissio tukee varauksettomasti parlamentin mahdollista päätöstä hyväksyä tämä assosiaatiosopimus. Sopimusta ei pidä missään tapauksessa tulkita siten ,että sillä annetaan vapaat toimintavaltuudet Algerian hallitukselle. Pikemminkin sillä voidaan kannustaa Algerian hallitusta jatkamaan aloittamiaan poliittisia, taloudellisia ja sosiaalisia uudistuksia, joiden tavoitteena on viime kädessä Algerian kansan elinolojen parantaminen.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvä neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, antaessansa lausuntoa Obiolsin suositusten mukaisesti ehdotuksesta neuvoston päätökseksi assosiaatiosopimuksen tekemisestä Algerian demokraattisen kansantasavallan kanssa ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta on puheenjohtajansa Brokin välityksellä ja työvaliokuntansa suostumuksella katsonut tarpeelliseksi käynnistää keskustelu, jota olemme käyneet täällä tänään. Tämän keskustelun perusteella huomenna äänestetään päätöslauselmasta, jonka toivon parlamentin hyväksyvän suurella äänten enemmistöllä.
Arvoisa neuvoston puheenjohtaja ja komission jäsen, tätä askelta, jolla samalla vastataan muutamiin tärkeimmistä kysymyksistämme, ei missään tapauksessa pidä tulkita pyrkimykseksi puuttua Algerian sisäisiin asioihin. Ainakaan sitä ei pidä nähdä osoituksena kunnioituksen puutteesta Algerian kulttuuria ja algerialaista identiteettiä kohtaan. Päinvastoin se on yksi osoitus siitä, että Euroopan parlamentti on sitoutunut, kuten esittelijä Obiols äsken muistutti, luomaan Maghreb-maiden kanssa etuoikeutetun kumppanuuden, joka perustuu keskinäiseen kunnioitukseen ja yhä selkeämpään tietoisuuteen yhteisestä päämäärästämme. Se oli tavoitteena myös valiokunta-aloitteisessa mietinnössämme Euroopan unionin ja Pohjois-Afrikan arabivaltioiden liiton suhteista, jonka esittelijänä toimin yhdessä Cohn-Benditin kanssa ja jonka tämä parlamentti hyväksyi suurella ääntenenemmistöllä ennen kesää.
Tässä keskustelussa haluan korostaa kolmea seikkaa, jotka on osittain jo tuotukin esiin. Ensinnäkin aikataulujen päällekkäisyyden vuoksi julkistamme lausuntomme samana päivänä kun Algeriassa pidetään tulevaisuuden kannalta ratkaisevat paikallisvaalit, kuten neuvoston puheenjohtaja mainitsi. Täytyy vain toivoa, että nämä vaalit edistävät osaltaan rauhaa, eivätkä, kuten jotkut etenkin Kabyliassa pelkäävät, synnytä uusia väkivaltaisuuksia, jotka tarjoaisivat tekosyyn sortotoimien jatkamiselle.
Toiseksi yhtenä assosiaatiosopimuksen allekirjoittamisen todennäköisistä seurauksista me todella toivomme, että Euroopan unionin apu voisi tuoda ratkaisun yhteen maan pahimmista ongelmista, nimittäin nuorisotyöttömyyteen ja siitä seuraavaan turhautumiseen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, puhuitte tässä yhteydessä tarpeesta lisätä sijoituksia ja kehotitte eurooppalaisia sijoittamaan. Katsommekin tämän olevan yksi tärkeimmistä aloista, joilla voimme sopimuksen avulla osoittaa sitoutumistamme. Nyt kuitenkin haluamme korostaa Algerian viranomaisille, että nykyisellään eurooppalaisten sijoitusten hyväksymiseen vaadittavat muodollisuudet ovat ehkä hiukan liian byrokraattisia ja saattavat vähentää sijoitushalukkuutta. Olen jo maininnut tästä algerialaisille virkaveljilleni tavatessani heidät viime viikolla, mutta toistan sen vielä tässä.
Kolmanneksi on syytä toivoa, että sopimuksen ansiosta voidaan kehittää ja vahvistaa alueyhteistyötä - kuten neuvoston puheenjohtaja mainitsi - ja että se sysäisi liikkeelle Pohjois-Afrikan arabivaltioiden liiton perustamisprosessin, joka tällä hetkellä on valitettavasti edelleen pysähdyksissä, koska Länsi-Saharaa koskevaan ongelmaan ei ole näköpiirissä poliittista ratkaisua. Tähän liittyen katson, että kannattaisi ehkä kehottaa Algerian viranomaisia panostamaan siihen, että ongelmaan voitaisiin löytää ratkaisu, joka jättäisi tarvittavien kompromissien avulla kaikille osapuolille mahdollisuuden säilyttää kasvonsa.

Guy-Quint (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Algerian tämänhetkistä tilannetta ei voi vain seurata välinpitämättömänä. Pikemminkin meidän olisi sitouduttava entistä selvemmin arvioimaan maan nykytilannetta ja auttamaan Algerian kansaa voittamaan vaikeutensa. Siksi annan täyden tukeni Euro-Välimeri-assosiaatiosopimukselle, joka meille on tänään esitelty hyväksyttäväksi. Mielestäni se on oikeansuuntainen, pääasiassa neljästä syystä.
Sopimuksen taustalla on sama perusajatus kuin Barcelonassa käynnistetyssä prosessissa, jonka tavoitteena on lisätä Euro-Välimeri-vuoropuhelua. Sopimuksella edistetään alueellista yhdentymistä ja erityisesti Pohjois-Afrikan arabivaltioiden liiton perustamista, mitä toivomme kaikesta sydämestämme. Sopimuksella annetaan vahva viestin Euroopan kansalaisten solidaarisuudesta Algerian kansaa kohtaan. Erityisesti sopimuksella olisi tuettava Algeriaa sen pyrkimyksissä kohti avoimuutta, uudistuksia ja nykyaikaistumista. Tämä on tärkeintä. Siksi olenkin iloinen havaitessani ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan olleen varsin yksimielinen ehdotetuista toimenpiteistä. Sopimuksen ei kuitenkaan pidä tulkita antavan vapaita käsiä Algerian viranomaisille. Meidän on pysyttävä valppaina ihmisoikeuksiin, demokratiaan ja hyvään hallintoon liittyvissä asioissa. Nämä perusarvot ovat koko Euroopan unionin kulmakivi ja niistä on pidettävä kiinni sopimuksen asianmukaisen täytäntöönpanon edellytyksinä. Juuri sen vuoksi parlamentin päätöslauselmaesitys, jossa nämä vaatimukset toistetaan, on oikeansuuntainen ja siihen on suhtauduttava sen ansaitsemalla vakavuudella.
Haluaisin lisätä vielä, että ranskalaisena olen erityisen hyvin tietoinen vaikeuksista, joista Algerian kansa on joutunut kärsimään jo pitkään. Maan kärsimykset ovat jatkuneet kyllin kauan. Meidän on toimittava kiireellisesti konkreettisten ratkaisujen löytämiseksi. Assosiaatiosopimuksella edistetään näiden ratkaisujen löytämistä, jos vain pystymme tarkastelemaan objektiivisesti Algerian todellisia ongelmia.

Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, kunnioitettu komission jäsen, neuvoston puheenjohtaja, olemme keskustelleet aiheesta varsin pitkään ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa mietintöineen ja kuulemisineen. Suurin osa meistä on myös ollut kahdenkeskisissä yhteyksissä useisiin Algerian edustajiin. Tämä kaikki vaivannäkö siksi että otamme asian vakavasti, mutta myös siksi, että Algeriaan liittyy niin monia käsittelyä kaipaavia kysymyksiä. Erityisen huolestunut Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä on ihmisoikeustilanteesta.
Tiedämme, että Algeriassa tapahtuu vakavia ihmisoikeusrikkomuksia. Hallituksen vastustajien kidutukset ja vainoaminen ovat eivät valitettavasti ole harvinaisia, ja monissa raporteissa kerrotaan sotilaallisten tai puolisotilaallisten ryhmittymien väärinkäytöksistä. Tuhannet kansalaiset ovat kadonneet, ja huolestuttavaa on, että Algerian viranomaiset eivät ole sallineet YK:n tarkkailijoiden tutkia tilannetta. Kabylian tilanne on edelleen epätoivoinen, ja rauhanomaisia mielenosoittajia on surmattu. Algeriassa on paljon tehtävää myös lehdistönvapauden, yhdistymisvapauden ja oikeusvaltion vakiinnuttamisen alalla. Maassa on myös terrorismiongelma.
Näitä ongelmia kuvataan hyvin ja perusteellisesti Brokin päätöslauselmaesityksessä. Siinä myös tuodaan esiin ihmisoikeuksien kunnioittamisen säännöllisen seurannan, tarkkailun sekä parlamenttien välisen vuoropuhelun tarve. Liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä on osallistunut rakentavasti päätöslauselman valmisteluun. Olemme jokseenkin hämmästyneitä ja pettyneitä havaitessamme, että kristillisdemokraatit ovat esittäneet useita tarkistuksia, jotka vesittävät oleellisesti päätöslauselman sisältöä. Jos nämä tarkistukset hyväksytään, päätöslauselmalla ei meidän mielestämme ole tarvittavaa tehoa eikä se täydennä tärkeäksi katsomaamme Obiols i Germàn laatimaa suositusta. Siinä tapauksessa liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä äänestää päätöslauselmaa vastaan.
Olisi sääli, jos nämä kohdat poistettaisiin, koska meidän on hyvin tärkeää pyrkiä painostamaan Algerian hallitusta. Assosiaatiosopimus on Algerialle tärkeä. Sopimuksen puutteista huolimatta katsomme, että Euroopan on autettava Algeriaa rakentamaan taloudellisia, poliittisia ja demokraattisia instituutioitaan. Kuten edellä on todettu, sopimus on ehdottoman tärkeä osa Barcelonan prosessia.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan sanoa muutaman sanan komissiolle. Mikä on assosiaatiosopimuksen 2 artiklan ihmisoikeuslausekkeen merkitys? Olemme keskustelleet siitä monta, monta kertaa, mutta koskaan sitä ei ole sovellettu käytännössä. Miten voi olla niin vaikea löytää keinoja katkaista yhteistyö tilapäisesti tai tarvittaessa pysyvästikin 2 artiklaan vedoten silloin, kun vakavia ihmisoikeusrikkomuksia tapahtuu? Jos me emme ole valmiita seisomaan sanojemme takana, teemme itsemme naurunalaisiksi ja on vaara, ettei meitä enää oteta vakavasti ulkopolitiikan alalla. Jos näin käy, kaikki puheemme ulkopolitiikan ihmisoikeusulottuvuudesta on pelkkää tyhjää helinää.

Boudjenah (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kannatan Euroopan ja Algerian välisiä tiiviitä siteitä. Algerialaiset ovat käytännöllisesti katsoen yksin kärsineet islamistiryhmien harjoittamasta raa'asta terrorismista jo kauan ennen syyskuun 11. päivää 2001. Euroopan unionin on osaltaan vahvistettava yhteyksiään eteläisen Välimeren maihin karistamalla ennakkoluulot valtapyrkimyksistä. Tämä olisi yksi keino asettua vastustamaan amerikkalaisen suurvallan yksipuolista eduntavoittelua sen osoittaessa yhä enemmän kiinnostusta Algeriaa ja sen maaperässä piileviä rikkauksia kohtaan.
Vaikka assosiaatiosopimus on osoitus tahdosta luoda etuoikeutettu kumppanuus Euroopan unionin ja Algerian välille, se herättää myös kysymyksiä. Esimerkiksi Algerian riippumattomat ammattiliitot ja järjestöt ovat moittineet sopimusta siitä, ettei eri osapuolia ole sopimuksen laatimisessa juuri kuultu.
Päätöslauselmassa korostetaan ensisijaisesti ihmisoikeuksia, niin kuin pitääkin, ja tämä näkökohta on säilytettävä päätöslauselmassa. Muiden jäsenten tavoin minäkin haluan ilmaista huoleni Kabylian tilanteesta. Kabylian huomisen paikallisvaaleja ovat jo nyt leimanneet vaatimukset boikoteista, lakoista ja poliisin puuttumisesta tilanteeseen. Miksi Algerian hallitus ei ole esittänyt minkäänlaista uskottavaa ratkaisua kriisin voittamiseksi? Miksei ?vuoden 2001 mustana keväänä? tunnetuista sortotoimista vastuussa olevia henkilöitä ole asetettu syytteeseen? Milloin kansalaisliikkeiden edustajia vastaan käytävät oikeudenkäynnit lopetetaan? Eivätkö nämä ole merkkejä vakavasta pahoinvoinnista koko algerialaisessa yhteiskunnassa ja erityisesti nuorten keskuudessa?
Toimittajia vastaan nostettujen syytteiden määrän kasvu ja sitkeä kieltäytyminen kumoamasta perhelakia - molemmat ongelmia, jotka jotkut parlamentin jäsenet haluavat suureksi yllätyksekseni jättää rauhaan päätöslauselmassa - vain lisäävät epätoivoa ja jännitteitä. Algerian tulevaisuus olisi kuitenkin turvatumpi nykyisessä orastavassa demokratiassa kuin uudelleen päätään nostavan fundamentalistisen ajattelutavan päästessä voitolle.
Mielestäni on myös tärkeää ottaa huomioon kiireelliset sosiaaliset kysymykset. Työllisyyteen, asumiseen, julkisen terveydenhuollon infrastruktuuriin, koulutukseen ja vesihuoltoon liittyy valtavia ongelmia, samaan aikaan kun tuloerot ja valuuttavarannot ovat ennätyksellisen korkeita. Toisin kuin vapaakaupassa, jossa kannustetaan talouden vapauttamiseen ja sääntelyn purkamiseen, tässä tilanteessa tarvitaan todellista yhteistyötä, esimerkiksi julkisten palveluiden alalla.
Euroopalla on vastuu. Tulevatko monien Algerian talouden toimijoiden esittämät vapaakauppa-alueen perustamiseen liittyvät vakavat huolenaiheet kuulluiksi? Kuinka arvioimme taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristöön kohdistuvat vaikutukset?
Lisäksi kehotan noudattamaan tarkoin henkilöiden vapaata liikkuvuutta sekä Algerian kansalaisten yhdenvertaisia taloudellisia, sosiaalisista ja poliittisia oikeuksia Euroopan maaperällä.

Flautre (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, tietenkään tämä sopimus ei ole syntynyt sellaisen laajamittaisen neuvotteluprosessin tuloksena, johon olisivat osallistuneet kummankin osapuolen kaikki tärkeimmät eturyhmät. Se näkyy lopputuloksessa. Me kuitenkin tuemme väsymättä pyrkimyksiä luoda kestävät poliittiset suhteet molemmin puolin Välimerta, ja toivomme myös, että Algerian kriisi saadaan takaisin päivänvaloon sen oltua aivan liian kauan pimennossa.
Sen vuoksi haluammekin tarttua yhteisen kehityksen haasteeseen. Hyvä jäsen Morillon, ei ole mitään syytä huoleen: me emme puutu Algerian sisäisiin asioihin puhuessamme demokratiavajeesta ja kansalaisvapauksien lisäämisen tärkeydestä. Yhdistyneiden Kansakuntien kehitysohjelman arabivaltioiden toimiston raportissa vahvistetaan sama asia. Kysymys ei siis lainkaan ole sisäisiin asioihin puuttumisesta. Demokratia on kaiken kehityksen perusta. Pystyäksemme vastaamaan yhteisen kehityksen haasteeseen meidän on aloitettava varomalla ainakaan lisäämästä Algeriassa vallitsevaa kaaosta. Assosiaatiosopimuksen ei varmaankaan ole tarkoitus antaa ohjaksia Algerian viranomaisille. Jotta niin ei kävisi, meidän on tärkeää tunnustaa riittävän selkeästi - ja nykyisessä tilanteessa sitä taitaa olla mahdotonta kiistää - että syylliset Algeriassa jo yli kymmenen vuotta esiintyneisiin väkivaltaisuuksiin löytyvät kaikista yhteiskuntaryhmistä, ja kun sanon kaikista, tarkoitan myös sotilaallisia turvallisuusjoukkoja. Tämä on sanottava ääneen! Tämä koskee myös puolisotilaallisia joukkoja. Tästä asiasta on kirjoitettava!
Täällä on tänään paikalla Habib Souaidia, samoin kuin joukko muitakin asianomaisia - tervehdys heille - joka joutui syytteeseen kenraali Nezzarin herjaamisesta. Souaidia oli sanonut, että kenraalit, jotka ovat todellisia poliitikkoja ja päätöksentekijöitä, ovat tappaneet tuhansia ihmisiä syyttä. Kenraali Nezzarin nostama syyte hylättiin. Onko meillä edes hitunen siitä rohkeudesta kuin tällä algerialaisella luutnantilla? Mielestäni meidän olisi tunnustettava aluksi päätöslauselmassamme ihmisten kärsimykset ja tragedia sekä sadattuhannet kuolonuhrit ja tuhannet kadonneet.
Toiseksi päätöslauselmassa on selkeästi vaadittava hätätilan purkamista, koska se merkitsee kansalaisten vapauksien voimakasta rajoittamista. Viranomaiset, joiden kanssa neuvottelemme, ovat jopa luopuneet valtaoikeuksistaan ja piiloutuneet sotilasvallan taakse julistamalla voimaan hätätilan. Voimmeko me hyväksyä tämän?

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Algerian kanssa tehtävä assosiaatiosopimus tulee oikeaan aikaan ja uskon sen tulleen erityisen ajankohtaiseksi nyt, kun Algeria on vihdoin ponnistelemassa jaloilleen pitkän pimeän kauden jälkeen, jolloin maan vakautta on jatkuvasti yritetty horjuttaa ulkoapäin samaan tapaan kuin muissakin öljyvaltioissa kaikkialla maailmassa. Algeria on joutunut ulkovallan imperialistisen hyökkäyksen kohteeksi, jossa, kuten muuallakin arabimaailmassa, on käytetty ääri-islamilaisuutta hyväksi geopoliittisiin tarkoituksiin, joita huomataksemme olemme olleet liian lyhytnäköisiä. Boumediene-Thiery osui hetki sitten asian ytimeen muistuttaessaan Yhdysvaltojen pyrkimyksestä päästä käsiksi Algerian mineraalivaroihin.
Algerian hallitus on selvinnyt tilanteesta kunnialla huolimatta maan kansainvälisestä eristämisestä ja epävarmuudesta, jopa pelkurimaisuudesta, johon pääasiassa eurooppalaiset avunantajat ovat syyllistyneet. Jotta assosiaatiosuhde olisi toimiva, se ei saa rajoittua hyvään tahtoon tai epämääräisiin, yksinomaan taloudellisiin vapaakauppasopimuksiin. Sen on oltava myös poliittinen liitto. Toisin sanoen meidän on totuttauduttava käsittelemään kaikkia maailmanpolitiikan kysymyksiä yhdessä Välimeren alueen kumppanivaltioiden kanssa. Vain siten Välimeri voi vastaisuudessakin olla kansainvälisesti keskeisessä asemassa. Ellei näin käy, painopisteemme voi olla Afrikassa, Välimerellä tai Euroopassa, mutta meidän on tyytyminen sivuosaan 2000-luvun maailmassa.
On selvää, että emme voi tyytyä tämän tavoitteen saavuttamiseksi pelkkään assosiaatiosopimukseen Algerian ja muiden sellaisten Maghreb-maiden kanssa, jotka ovat läheisimpiä liittolaisiamme. Meidän on muutettava Euroopan rakennetta ja jätettävä taaksemme kaikki kuvitelmat ylikansallisuudesta ja liittovaltiosta niin, että voimme ottaa Välimeren alueen naapurimme mukaan laajenevaan Euroopan unioniin, joka tekee imperialistisille voimille selväksi, että vastassa on joukko maita, jotka ovat omistautuneet vapauden puolustamiseen?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Kratsa-?sagaropoulou (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Algerian kanssa tehty assosiaatiosopimus on askel oikeaan suuntaan Euro-Välimeri-suhteissa ja yhteisen tavoitteemme saavuttamisessa. Tavoitteenamme on luoda kestävän kehityksen, turvallisuuden ja hyvinvoinnin alue, joka ei ole pelkkä vapaakauppa-alue.
Näin ollen olen erittäin iloinen, että sopimuksessa mainitaan selkeästi perusihmisoikeuksien kunnioittaminen. Olen tyytyväinen myös viittauksiin, jotka koskevat naisten aseman parantamista taloudellisessa ja sosiaalisessa kehityksessä yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen, parempien perhesuunnitteluohjelmien ja tiedotusvälineiden avulla. Surulliseksi minut sen sijaan tekee se, ettei sopimukseen kirjatuilla periaatteilla yksistään edistetä naisten oikeuksien kunnioittamista käytännössä ja että neuvoston puheenjohtaja sivuutti asian kokonaan samoin kuin te, arvoisa komission jäsen, vaikka teidät tunnetaan naisten oikeuksien puolustajana ja olette kannattaneet tiukasti tasa-arvon periaatteiden noudattamista yhteisön ulkosuhteissa.
Haluan muistuttaa, että päätöslauselmassaan mietinnöstä, joka koski naisten oikeuksien edistämistä Euro-Välimeri-suhteissa, Euroopan parlamentti vaati erillisiä säännöksiä naisten oikeuksien turvaamisesta sekä valvontajärjestelmää, jolla niiden toteutumista voitaisiin seurata samaan tapaan kuin ehdokasmaissa. Haluankin tässä yhteydessä ilmaista pettymykseni naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan puolesta asian sivuuttamisen vuoksi. Olen tyytyväinen komission jäsenen optimistiseen lausuntoon siitä, ettei assosiaatiosopimus merkitse vapaiden käsien antamista Algerialle tässäkään asiassa. Haluamme Euroopan komission luovan omat menetelmänsä, jolla edistymistä voidaan seurata ja arvioida. Haluamme myös, että Algerian hallitusta vaaditaan osoittamaan - ja samaa olisi vaadittava muissakin assosiaatiosopimuksissa - tarvittavaa poliittista tahtoa lainsäädännöllisten, hallinnollisten ja muiden uudistusten toteuttamiseen, niin että miesten ja naisten tasa-arvoiset mahdollisuudet saadaan juurrutettua lainsäädäntöön ja tasa-arvoasiat sisällytettyä kaikille politiikan aloille. Tuemme Brokin ehdotusta naisiin kohdistuvan väkivallan torjumisesta ja tuomitsemisesta, ja koska pelkkä tuomitseminen ei milloinkaan riitä, vaadimme, että väkivallan ehkäisemiseksi laaditaan strategia, joka perustuu Euroopan unionissa ja ehdokasmaissa menestyksekkäästi toteutettuihin strategioihin.
Samalla haluan tuomita sen, ettei naisia ja naisjärjestöjä oteta mukaan esitettyyn alueyhteistyöhön. Tämä ainakin on sellainen alue, jolla tarvittaisiin säännöksiä kansalaisyhteiskunnan vahvistamiseksi ja naisjärjestöjen ottamiseksi mukaan yhteistyöhön.

Napoletano (PSE).
Arvoisa puhemies, luulen, että tänä iltana olemme kaikki valmiita tunnustamaan, että olemme saavuttaneet tärkeän pisteen Euroopan unionin ja Algerian välisissä suhteissa. Tärkeäksi sen tekee se, että Algerian tilanne on ollut erityisen hankala vähintäänkin vuosikymmenen ajan. Maa on muun muassa ollut suhteellisen erityksissä kansainvälisissä suhteissa ja erityisesti suhteissaan Eurooppaan. Aikaisemmat vaikeudet ovat ainakin osittain liittyneet siihen, että Algerialla on myös oma afrikkalainenkin ulottuvuutensa, ja on tärkeää, että myös tätä osaa suhteista vahvistetaan. Tässä mietinnössä on kysymys nimenomaan kumppanuudesta. Sopimus on todellakin väline, ei Euroopan tai Euroopan unionin, antama myönnytys Algerialle, sillä myös me hyödymme sopimuksesta - mitä meidän ei pidä koskaan unohtaa. Se on meitä yhdistävä, kumppanuuden pohjalle rakentuva väline.
Mitä se merkitsee? Se merkitsee sitä, että meidän on käytettävä hyväksi kaikki sopimuksen suomat mahdollisuudet sekä Algerian yhteiskunnan puolesta -estääksemme sitä haaskaamasta niin taloudellisia mahdollisuuksiaan kuin henkilöresurssejakin - mutta myös omasta puolestamme.
Haluan kiinnittää komission huomion muutamaan kysymykseen. Panette paljon painoarvoa Agadirin prosessille, jonka Euroopan unionin kanssa assosiaatiosopimuksen tehneet valtiot ovat perustaneet. Teidän pitäisi keskittyä yhtälailla kumppanuuden Maghreb-ulottuvuuteen, sillä - kuten tiedämme - Marokon ja Algerian välinen raja on suljettu, ja jos Euroopan unioni ei auta yhteistyön lisäämisessä naapureiden välillä, en todellakaan tiedä, mikä meidän tehtävämme sitten on.
Lopuksi pidän tärkeänä muiden jäsenten tavoin korostaa ihmisoikeuksia ja vaalien merkitystä. Haluan kertoa Algerian viranomaisille, että Kabyliassa on tapahtumassa tärkeitä asioita. Puolue, joka ei ottanut osaa poliittisiin vaaleihin, on asettunut ehdolle hallinnollisissa vaaleissa. Tämä on merkittävää siksi, että se korjaa maahan syntyneen syvän instituutioiden välisen kuilun. Muistissa on vielä ajanjakso, jolloin poliisin ja kansan väliset suhteet olivat Kabyliassa täysin poikki. Olisi sääli, jos vaalien aikana poliisiviranomaiset synnyttäisivät taas uusia ongelmia sen sijaan, että ne keskittyisivät tärkeään tehtäväänsä ihmisten suojelemisessa ja vaalien sujuvuuden varmistamisessa.
On älytöntä vertailla Algeriaa ja ehdokasmaita keskenään, sillä emme ole myöntämässä Algerialle pääsyä Euroopan unioniin. Tehdäänpä se nyt aivan selväksi, hyvät parlamentin jäsenet. Mitä enemmän Euroopan unioni keskittyy näiden maiden asioihin, sitä suuremman hyödyn se myös saa näistä keskinäisistä suhteista.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, kunnioitettu komission jäsen, neuvoston puheenjohtaja, minulla on ilo saada päättää tämä keskustelu. Haluan vain sanoa hyvälle ystävälleni Philippe Morillonille: ?Philippe, olet väärässä. Kaikki tarkistusehdotuksesi ovat hakoteillä. Minusta sinun pitäisi miettiä yön yli ja poistaa tarkistukset heti, kun heräät huomenaamuna. Onhan suurin osa niistä jo poistettu? No, poista loputkin! Olisimme kaikki tyytyväisiä!? Miksi?
No siksi, että on aivan ilmeistä, että meidän on käytettävä väliintulo-oikeuttamme. Algerialaiset käyttävät oikeuttaan puuttua meidän asioihimme väittäessään, ettei maahanmuuttopolitiikkamme ole kunnossa, etteivät he saa tarpeeksi viisumeita ja muuta sellaista. Heillä on oikeus osallistua Euroopassa käytäviin keskusteluihin. Jos assosiaatiosopimus tehdään, meillä ei ole ainoastaan oikeutta vaan myös velvollisuus puuttua asiaan, kun maassa tapahtuu joukkomurhia. Meidän on tuomittava joukkomurhat, olipa niiden takana islamistiterroristit, puolisotilaalliset terroristijoukot tai muut aseelliset terroristiryhmät. Meillä ei ole oikeutta antaa Algerian suurlähetystön sanella meille päätöslauselmia tai tarkistuksia. Se ei ole meidän tehtävämme.
Tällä kertaa meidän tehtävänämme on toisaalta vahvistaa assosiaatiosopimus ja toisaalta puuttua Algeriassa käytävään poliittiseen keskusteluun niin, että demokratia voi kehittyä Algeriassa. Nykyinen tilanne ei ole yksinomaan kolonialismin syytä, vaikka sekin on osasyyllinen. Algeriassa on perinteisesti ollut yksipuoluejärjestelmä. Algeriassa on perinteisesti ollut sotilasvalta, jossa armeija on muun yhteiskunnan yläpuolella ja armeija vastaa sekä hyvistä että pahoista teoista. Sen on muututtava, ja juuri sitä haluamme sanoa päätöslauselmalla, jonka kollegamme Brok on jättänyt käsiteltäväksi ja jonka puolesta monet jäsenet ovat äänestäneet. Pyydän, ettemme huomenna muuttaisi mitään tästä ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan päätöslauselmasta, joka ei ole vasemmiston päätöslauselma, vaan PPE-DE -ryhmän jäsenen Brokin esittämä päätöslauselma. Hyväksykäämme tämä päätöslauselma. Äänestäkäämme sen puolesta sellaisenaan, ja kaikki ovat tyytyväisiä.
Puhemies.
Olen vastaanottanut työjärjestyksen 42 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätetyn päätöslauselmaesityksen, joka liittyy tähän keskusteluun.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Norsunluurannikon tilanteesta.

Barnier
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuten muutkin Euroopan unionin toimielimet myös komissio on seurannut, kuten voitte kuvitella, Norsunluurannikon tapahtumien kehitystä hyvin tarkkaan sotilaiden valtaannoususta 19. syyskuuta alkaen. Euroopan unioni tuomitsee Norsunluurannikon laillista hallitusta vastaan kohdistuvan, kohta kolme viikkoa jatkuneen uhkan. Se on vahvistanut sitoumuksensa kaikki osapuolet käsittävään poliittiseen ratkaisuun, joka on Euroopan unionin tukeman, vuoden 2000 vakavien levottomuuksien jälkeen aloitetun kansallisen sovittelun hengen mukainen. Euroopan unionin tuki on sekä periaatteellista että taloudellista. Puheenjohtajavaltio on muistuttanut myös siitä, kuinka tärkeänä se pitää ihmisoikeuksien kunnioittamista.
Komissio tukee demokraattisesti valittua presidenttiä Laurent Gbagboa ja hallitusta. Puheenjohtajavaltion unionin puolesta 24. syyskuuta antaman julkilausuman jälkeen emme ole kieltäneet sitä, että sekä poliittisen ratkaisun todennäköisyys että ihmisoikeuksien noudattaminen ovat yhä huolestuttavammassa tilanteessa. Komissio suhtautui luonnollisesti hyvin myönteisesti ja mielenkiinnolla Accrassa pidettyyn Länsi-Afrikan valtioiden talouskomitean huippukokoukseen. Kuudesta valtionpäämiehestä koostuvan yhteysryhmän perustaminen, jonka tehtävänä on välittäjänä toimiminen hallituksen ja kapinallisten välillä, sai meidät uskomaan, että on löydettävissä rauhanomainen ratkaisu, jolla vältettäisiin verilöylyt ja jatkuvat välirikot, joita taistelusta alueella välttämättä seuraa. Tätä työtä on kannatettava. Presidentti Gbagbon ja kapinallisten yhteysryhmälle antama periaatesopimus tulitauosta antaa aihetta toivoon tulitauon toteutumisesta, vaikka 4. lokakuuta mitään ei vielä ollut allekirjoitettu. Tähän mennessä mitään ei ole tapahtunut, ja hallituksen joukot aloittivat uudelleen taistelut kapinallisia vastaan Bouakéssa sunnuntaina 6. lokakuuta. Onko välittäjien ryhmä, jonka valppaus, kärsivällisyys ja vastuuntunto ovat muutoin olleet kiitettäviä, ilmoittanut Norsunluurannikon hallitukselle olevansa suuresti pettynyt ja ärtynyt hallituksen toiminnan johdosta?
Euroopan unionin puolesta 24. syyskuuta annetun julkilausuman toisessa kohdassa esitetään, että molempien osapuolten on kunnioitettava ihmisoikeuksia, ja tämän osalta olemme yhä enemmän huolissamme. Ensinnäkin kapinallisten toiminta on yhä aggressiivisempaa ja huononee jatkuvasti, erityisesti omaisuuteen kohdistuvien hyökkäysten osalta. Hallitus puolestaan toteuttaa opposition jäseniin kohdistuvia hyökkäyksiä ja muukalaisvihamielisyyden merkit lisääntyvät huolestuttavassa määrin. Kenraali Gueïn, hänen vaimonsa, perheenjäsentensä ja läheisimpiensä kuolema tapahtui vähintäänkin epäilyttävissä olosuhteissa. Ouataraan, hänen läheisiinsä ja moniin hänen puolueensa johtohahmoihin (tasavaltalainen ryhmittymä) kohdistuvat hyökkäykset ja uhkaukset vaikuttavat pitkään kielteisesti kansallisen sovittelun prosessiin. Myös ulkomaalaisiin kohdistuva vihamielisyys lisääntyy kovaa vauhtia.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, älkää ymmärtäkö väärin näitä muistutuksia. Kansainvälisen yhteisön on tuettava kaikin voimin Norsunluurannikon laillista hallitusta. Tämä tuki ei kuitenkaan saa olla kritiikitöntä eikä varauksetonta.
Arvoisa puhemies, haluan lopuksi todeta, että toivon parlamentin käyttävän arvovaltaansa Norsunluurannikon viranomaisiin näiden vakuuttamiseksi siitä, että rauhanomainen ratkaisu on ainoa järkevä tapa edetä ja toivoa tuova ratkaisu. Näin komissiokin pyrkii tekemään.

Corrie (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, on hieman vaikea keskustella päätöslauselmasta, koska sitä ei ole vielä käännetty ja toimitettu meille. Perustan puheeni ranskankieliseen versioon ja toivon ymmärtäneeni sen oikein.
On järkyttävää, että me jälleen kerran keskustelemme parlamentissa taas uudesta sodasta Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. On aivan oikein, että esitämme ääneen tyytymättömyytemme siihen, että tällaista tapahtuu. On todettava, että vaalit olivat pettymys ja että olimme toivoneet parempia tuloksia. Tulokset liittyivät Norsunluurannikon perinnöllisten oikeuksien ongelmiin - voiko presidenttiehdokkaaksi asettua maassa syntynyt vai onko tämän vanhempienkin oltava norsunluurannikkolaisia.
Meidän on kuitenkin aina muistettava, että kaikki näihin kehitysmaihin liittyvät suhteemme perustuvat Cotonoun sopimukseen. Luonnollisesti perustana ovat demokratia, ihmisoikeudet ja hyvä hallintotapa. Itse asiassa mielestäni hyvä hallintotapa on jopa tärkeämpää kuin puhdas demokratia, sillä sellaisen vakaan valtion kehittäminen, jonka toiminta on avointa, on merkittävä saavutus.
Norsunluurannikko on valtava valtio, jolla on suuria mahdollisuuksia ja edellytyksiä Länsi-Afrikassa. Valtakamppailu oli pääosin sisäinen. Jotkut ovat syyttäneet ulkopuolisia vaikutteita tai muista valtioista peräisin olevia kapinallisryhmiä, mutta tämä oli puhtaasti valtion sisäinen valtataistelu. Kyse oli siitä, että kansa halusi vallan valtion sisällä. Ongelma on pitkälti samanlainen kuin se, joka koettiin Nigeriassa, jossa maan pohjoisosa on vahvaa muslimialuetta ja maan eteläosa kristittyjen aluetta. Ryhmittymien välillä vallitsee aina kilpailutilanne. Sattuu olemaan niin, että pohjoisessa asuvat muslimit ovat yleensä ryhmistä köyhempiä. Komission olisi kohdennettava tukea alueen muslimeille, joilla ei ole etelän rikkauksia.
Vierailin kaksi viikkoa sitten Ghanassa, jossa pidettiin 14 Länsi-Afrikan valtion talousyhteisön ECOWAS:n kokous. Kokouksessa keskusteltiin Norsunluurannikon tilanteesta. Näiden valtioiden edustajat ja johtajat ja olivat raskasmielisiä ja synkkiä tilanteen vuoksi. Kun Norsunluurannikon kokoisessa valtiossa asiat menevät pieleen, siitä seuraa epävakautta koko alueella. Olin tämän vuoksi iloinen siitä, että edes ECOWAS:n johtajat olivat kaukonäköisiä ja halusivat puuttua tilanteeseen Norsunluurannikolla sekä lähettää paikan päälle valtuuskunnan toivoen, että se voisi toimia välittäjänä osapuolten välillä.
Toivon vilpittömästi heille menestystä, sillä Nigeriassa, jossa tilanne on aivan samanlainen, ilmenee parhaillaan ongelmia. Maan pohjoisosassa vaikuttaa vahva fundamentalistimuslimien ryhmä ja etelässä kristittyjen ryhmä.
Sen lisäksi, kuinka komissio nyt suhtautuu aluepolitiikkaan, on ratkaisevan tärkeää, että saamme nämä valtiot ymmärtämään, että jos ne pyrkivät vastaamaan kauppaa koskeviin globaaleihin haasteisiin, koko alueen on toimittava yhteistyössä. Niiden on ehdottomasti tuettava toinen toistaan.
Yksi pettymys oli se, ettei NEPAD, uusi kumppanuus Afrikan kehittämiseksi, ole ottanut voimakkaammin kantaa tilanteeseen. Uuteen sopimukseen sisältyi vertaisarviointi. Toivoin, että tällaisen ongelman ilmetessä tähän afrikkalaisten perustamaan järjestöön kuuluvat Afrikan valtionpäämiehet, joiden pyrkimyksenä on Afrikasta huolehtiminen, olisivat välittömästi ottaneet kantaa. Aivan kuten Zimbabwen tapauksessakin, he eivät valitettavasti toimineet näin. Jos järjestö ei ole hajonnut jo ensimmäisen esteen kohdalla, on se ainakin kompastellut. Toivon vilpittömästi, että alustavat keskustelut voidaan aloittaa mahdollisimman pian, sillä koko konfliktin päättäminen ilman tavanomaisia kuolonuhreja ja tuhoa, onnistuu ainoastaan neuvottelupöydän ääressä.
Pyydän komissiota vetoamaan molempiin osapuoliin, jotta nämä lopettaisivat sotimisen ja aloittaisivat vuoropuhelun.

Carlotti (PSE).
Arvoisa puhemies, 19. syyskuuta tapahtuneen vallankaappauksen jälkeen koko Norsunluurannikon pohjoinen alue on ajautunut sekavaan sotilaallisen konfliktiin. Sotilastoimet jatkuvat meidän täällä puhuessamme ja taistelut raivoavat Bouakéssa. Pelkäämme pahinta konfliktiin joutuneen siviiliväestön osalta.
Hyvät kollegat, pelkäämme Norsunluurannikon kansan puolesta. Se on joutunut eripuraisuuden vangiksi ja maksaa kriisistä vapaudellaan ja joissakin tapauksissa jopa hengellään. Pelkäämme Norsunluurannikon puolesta, sillä se on vaarassa ajautua yhä kauemmas siitä mallista, jonka vuoksi sitä on usein ihailtu. Norsunluurannikko ja sen kansa on nyt jakautunut, ja pelkäämme Afrikan ja sen kansojen puolesta, sillä koko alueen vakaus voi romahtaa. Alueella on jo koettu liian paljon sotia ja inhimillistä kärsimystä, aseistetut ryhmät riehuvat valtoimenaan ja kaikenlainen salakauppa on yleistä - nämä ovat murheellista jokapäiväistä elämää. Tällainen seuraus ei itse asiassa vaikuta kaukaa haetulta Norsunluurannikon nykyisessä epävakaassa tilanteessa. Jos epävakaus maassa laajenee, on perusta olemassa samanlaiselle kriisille, josta kärsitään Suurten järvien alueella tai Kongossa ja joka on vuosia raadellut mantereen keskiosaa. Me olemme huolissamme tästä kriisistä ja hyvin surullisia. Olemme kuitenkin myös yllättyneitä siitä. Kriisi käynnistyi ajankohtana, jolloin Laurent Gbagbon hallituksen pyrkimykset maan kahden suurimman haasteen osalta alkoivat tuottaa tuloksia. Ensimmäinen haaste on kansallinen sovittelu, ja tämän edistämiseksi järjestettiin vuonna 2001 laaja foorumi ja muodostettiin kansallisen unionin hallitus, jossa yhdistyivät suurimmat poliittiset voimat heinäkuussa 2002 pidettyjen vaalien jälkeen.
Toinen haaste on taloudellinen ja sosiaalinen elpyminen, jota edistetään perustavaa laatua olevien yhteiskunnallisten uudistusten kautta, kuten kaikkia kansalaisia koskevan ilmaisen koulunkäynnin ja sairausvakuutuksen kautta. Jotta asiat voisivat edelleen edistyä näillä aloilla, Norsunluurannikolla tarvitaan kuitenkin rauhaa. Euroopan on painostettava osapuolia löytämään neuvotteluratkaisu ja päättämään kriisi rauhanomaisesti. Sen on tehtävä kaikkensa toimiakseen välittäjänä ja suhtauduttava myönteisesti ECOWAS:n toimiin. Tähän mennessä pyrkimykset ovat epäonnistuneet, mutta laillisen hallituksen saaminen neuvottelupöytään aseistettujen kapinallisten kanssa on vaikea tehtävä. Nyt haasteena on Norsunluurannikon koko alueen yhtenäisyyden säilyttäminen perustuslakia kunnioittaen. Meidän on huolehdittava erityisen tarkkaan siitä, että jos joukkoja lähetetään Norsunluurannikolle, tämä ei johda käytännössä maan jakautumiseen. Sosialistien ryhmä kannattaa myös ajatusta parlamentaarisen valtuuskunnan lähettämisestä - puhun nyt kollegoilleni - joka tarjoaisi tukemme laillisesti valituille hallintoelimille ja tapaisi Norsunluurannikon poliittisia ryhmittymiä.
Auttaakseen demokratiaa juurtumaan Norsunluurannikolle presidentti Gbagbon on kuitenkin nopeasti tehtävä aloite neuvottelujen käynnistämiseksi kaikkien maan poliittisten ja yhteiskunnallisten ryhmittymien kanssa. Neuvotteluissa on käsiteltävä erityisesti niitä perustuslaillisia ongelmia, jotka jarruttavat ja hidastavat kansallista sovintoa. Vuoden 2000 perustuslaki ei vastaa edellytyksiä, sillä se ei anna kaikille poliittisille ryhmittymille mahdollisuutta ilmaista kantaansa ja se estää edelleen Ouataraa asettumasta presidenttiehdokkaaksi. Perustuslaissa ei sallita parlamentin hajottamista merkittävien kriisien yhteydessä, mikä mahdollistaa hyvin väkivaltaisen poliittisen reaktion.
Lopuksi presidentti Gbagbon on käynnistettävä uudelleen vuoropuhelu varauksettomien ja selkeiden pyrkimysten jatkamiseksi kansallisen sovinnon löytämiseksi. Tämä on hyvin tärkeää maassa, jota Norsunluurannikon syntyperäisten kansalaisten käsitteen manipulointi on jakanut jo vuosia, sillä lähes 30 prosenttia väestöstä on ulkomaalaisia. Tämän osalta Norsunluurannikon kansallisen televisioyhtiön viime sunnuntaina esittämä kehotus 500 000 burkinafasolaisen asukkaan maasta karkottamiseksi ei ole hyväksyttävä, vaan se on tuomittava jyrkästi aivan kuten maassa asuviin ulkomaalaisiin kohdistuvat hyökkäyksetkin.
Arvoisa komission jäsen Barnier, hyvät kollegat, Norsunluurannikko ja Laurent Gbagbon laillinen hallitus tarvitsevat nyt kuvaamanne Euroopan unionin vankan tuen, jota kannatan vahvasti ja kaikin mahdollisin tavoin.

Thors (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen tyytyväinen komission tänään antamaan lausuntoon, joka on itse asiassa tasapainoisempi kuin päätöslauselmaluonnoksemme. Minua kiinnosti myös komission erityinen viittaus RDR-puolueeseen, joka on Norsunluurannikon liberaalipuolue. Olemme pyrkineet pitämään yhteyttä puolueeseen, mutta viime aikoina tämä ei luonnollisesti ole ollut mahdollista.
Olen hyvin pettynyt EU:n osaan asiassa. Kysyin huhtikuussa neuvostolta, mitä toimenpiteitä toteutettiin kansallisen sovittelufoorumin toiminnan tukemiseksi ja mitä toimenpiteitä suunniteltiin heinäkuussa 2002 pidettävien vaalien valvomiseksi. Tuolloin minulle vastattiin, että EU on hyvin huolestunut siitä, että vuoden 2000 vaaleja leimasivat väkivalta, ihmisoikeusrikkomukset ja joidenkin merkittävien poliittisten puolueiden jättäminen vaalien ulkopuolelle. Cotonoun sopimuksen 96 artiklan mukaisia neuvotteluja järjestettiin. Keskustelut päättyivät kuitenkin kesäkuussa 2001, eikä sen jälkeen ole ollut mahdollista mitenkään erityisesti valvoa vaalien järjestämistä, tarjota tukea tai toimia aktiivisesti.
Monet ihmiset kärsivät nyt alueella, koska me olemme olleet passiivisia, emmekä ole toimineet aktiivisemmin. Tämä on sääli, sillä EU olisi voinut toimia alalla hyvin aktiivisesti, ja me olimme tietoisia asioista. Olemme huolissamme ongelmien leviämisestä koko alueelle. Erityisenä vaarana on jälleen kerran, että naiset ja lapset tulevat kärsimään eniten. Tiedämme, ettei lasten asema Norsunluurannikolla olla sellainen kuin pitäisi.
Liberaalit eivät kannata päätöslauselman 5 kohtaa, ja kollegani Van Hecke käsittelee asiaa yksityiskohtaisemmin.

Scarbonchi (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, presidentti Laurent Gbagbon tukeminen on luonnollista. On luonnollista tukea poliitikkoa, jonka 30 vuotta kestänyttä taistelua ideologiansa puolesta ovat leimanneet vankeus, maanpako ja kärsimykset. Kahdessa vuodessa hän on palauttanut Norsunluurannikolle jonkinlaisen oikeusjärjestyksen, elvyttänyt koulutusjärjestelmää, saanut kansainvälisten organisaatioiden luottamuksen ja ennen kaikkea huolehtinut edellytyksistä kansallisen sovittelun aikaansaamiseksi muodostamalla hallituksensa kaikkien oppositiopuolueiden edustajista. Haluankin korostaa Thorsille, että RDR-puolue (Rassemblement des Républicains) pääsi hallitukseen elokuussa 2002. Parlamentti - Nicole Fontaine - kutsui presidentti Gbagbon Strasbourgiin marraskuussa 2001 ja halusi näin tehdessään antaa tunnustusta tämän humanististen aineiden professorin ja johtajan työlle. Meidän on autettava häntä, sillä hän symboloi tasavallan laillisuuden poliittista muutosta Afrikassa, joka todella kaipaa muutosta, koska hän symboloi Afrikan kiinnittymistä nykyaikaiseen demokratiaan. Arvoisat kollegat, tulitaukoa tarvitaan, mutta sen on tapahduttava sillä ehdolla, että kapinalliset luovuttavat aseensa. Perustuslaillisesti valittu presidentti ei voi neuvotella aseistautuneiden kapinallisten kanssa, jotka ovat vallanneet 40 prosenttia maasta. Euroopan unionin on autettava maan yleisessä jälleenrakentamisessa, johon liittyy myös oikeusjärjestyksen kehittäminen, sosiaalinen asutusohjelma kaikkein kurjimmissa oloissa eläville ja Norsunluurannikon armeijan uudelleenorganisointi.
Arvoisat kollegat, jos Norsunluurannikko järkkyy, koko Länsi-Afrikan vakaus vaarantuu pysyvästi, se ajautuu kaaokseen ja etnisten tai uskonnollisten selkkausten vaara on suuri. Meidän on tämän vuoksi osana diplomaattisia pyrkimyksiämme lähetettävä paikalle parlamentaarinen valtuuskunta, ja alamme tehdä töitä tämän eteen, arvoisa puhemies, huomisesta alkaen. Kuten komission jäsen Barnier perustellusti ja asianmukaisesti toivoi, valtuuskunnan olisi saavuttava Abidjaniin kolmen päivän kuluessa, ja sen on pyrittävä sen päätöslauselman perusteella, josta huomenna äänestämme, toimimaan aktiivisesti ja tarjoamaan parlamentille apunsa. Paikalle saapumisesta ei ole hyötyä kriisin päätyttyä. Meillä on vastuumme tätä valtiota, sen presidenttiä ja Norsunluurannikon kansaa kohtaan. Arvoisa puhemies, he tarvitsevat nyt solidaarisuuttamme näissä kauheissa koettelemuksissaan ja Euroopan parlamentin on oltava vakaasti läsnä.

Rod (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, äskettäiset tapahtumat ja lukuisat salamurhat Norsunluurannikolla ovat hyvin huolestuttavia. Aseellinen hyökkäys virassa olevaa virallista hallitusta vastaan ei ole oikeutettu huolimatta heikentyvästä taloudellisesta ja poliittisesta tilanteesta. Ennennäkemätön talouskriisi, joka liittyy raaka-aineiden ja erityisesti kahvin ja puuvillan hintojen laskuun, on lisännyt vaikeuksia ja köyhyyttä maassa. On kuitenkin selvää, että Norsunluurannikon syntyperäisten kansalaisten oikeuksien kunnioittamisen puutetta koskeva käsite, joka kärjistyi vuoden 2000 presidentinvaaleissa, on ainoastaan lisännyt vihamielistä ja väkivaltaista ilmapiiriä maassa, ja syytteet, joiden mukaan naapurimaat tukevat kapinallisia, saattavat johtaa siirtolaisväestön vainoon.
Tämän osalta meidän on oltava tyytyväisiä presidentti Gbagbon lausuntoon, jossa vaaditaan ulkomaalaisten suojelua. Myös hänen joukkojensa olisi toteutettava ajatusta käytännössä. Muukalaisvihan syttymisvaara kansalaisten joukossa on suuri. On pyrittävä välttämään etnisten ryhmien välinen sisällissota, samanlainen kriisitilanne kuin Kongossa, sillä se olisi Norsunluurannikon ja sen kansan kannalta hyvin vaarallista ja valitettavaa. Vaikka pahoittelemme ECOWAS:n välityspyrkimysten epäonnistumista, kun se ehdotti hallituksen ja kapinallisten välisten neuvottelujen aloittamista uudelleen, interventiojoukkojen ei kuitenkaan pidä jakaa etnisiä ryhmiä paikalla.
Euroopan unionin on tuettava laillista hallitusta oikeusjärjestyksen palauttamiseksi ja eri etnisiin ryhmiin kuuluvan siviiliväestön suojelemiseksi. Pidemmällä aikavälillä olisi perustettava tutkimuskomitea selvittämään tapahtumien syitä ja tuomitsemaan vastuussa olleet tahot. Euroopan unionin on huolehdittava ihmisoikeuksien, demokratian ja poliittisen moniarvoisuuden periaatteiden kunnioittamisesta mutta myös, ja tämä on ratkaisevan tärkeää, tuettava Norsunluurannikon taloudellista ja yhteiskunnallista kehitystä.

Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenvaltioita edustavat kollegat, arvoisat komission jäsenet, saanen ilmaista ällistykseni joidenkin kollegojen esittämien väitteiden osalta, sillä tilanne Norsunluurannikolla on lopulta niin selvä, että meidän olisi välittömästi sovittava useista ilmeisistä sekoista.
Ensinnäkin Norsunluurannikko on yksi niistä valtioista, jotka tarvitsevat voimakasta tukeamme, sillä se on osoittanut myönteisiä merkkejä: sen kasvuaste on noin kolme prosenttia ja se etenee suhteellisen nopeasti kohti demokratiaa, mistä ovat osoituksena presidentinvaalit, jotka yleisesti tunnustettiin edistysaskeleeksi. Lisäksi poliittisten ryhmien muotoutuminen on meneillään, ja kansallisen sovittelufoorumin jälkeen tämän tulisi johtaa täysin demokraattisiin parlamenttivaaleihin. Nykyistä hallitusta onkin kehotettava järjestämään parlamenttivaalit mahdollisimman pian. Norsunluurannikko ja presidentti Gbagbo ansaitsevat kaikkien niiden eurooppalaisten valtioiden tuen, jotka piittaavat suhteistaan Afrikkaan. En ymmärrä miksi me epäröimme vai pyrimmekö pahentamaan tilannetta ennen kuin se voi parantua ja annammeko välinpitämättömyyden johtaa meitä? Pelkään useiden eurooppalaisten kokevan houkutusta antaa periksi, mutta Ranska ei voi hyväksyä tätä.
Toiseksi Norsunluurannikkoa ei uhkaa sisällissota. Se taistelee ulkomaalaisinvaasiota vastaan, joka tosin hyödyntää ikivanhaa etnisten ryhmien välistä jakoa, mutta on pääasiassa geopoliittisen analyysin kautta ratkaistava asia. Yksi tai useampi ulkovalta aseistaa selvästi niin sanottuja kapinallisia, ja vahvasti. Tilanneanalyysin ei siis pidä perustua etnografisiin päätelmiin ja vielä vähemmän humanitaarisiin valituksiin vaan geopoliittisiin tekijöihin.
Kolmas ilmeinen tosiseikka on ratkaisevan tärkeä, mutta se jää kenties juuri tästä syystä usein varjoon, sillä onhan totta, että parlamentin tietämättömyys geopoliittisissa asioissa - tai kyvyttömyys ymmärtää niitä - on ilmeistä monilla aloilla. Afrikka on tällä hetkellä kaikista mantereista vähiten maailmanlaajuisen imperiumin vaikutusvallassa. Tämä perustuu historiallisiin syihin, jotka liittyvät useiden eurooppalaisten valtioiden Afrikan kanssa muokkaamiin yhteyksiin sekä siihen pelkoon, että järjestelmien epävakaus vahvistaisi Neuvostoliittoa, mikä on usein estänyt Washingtonia toimimasta. Voimatasapainon hävittyä imperiumi on kuitenkin pyrkinyt laajentamaan vaikutustaan myös tällä mantereella, joka on sekä mahdollisesti rikkain että valitettavasti kaikkein haavoittuvin. Me yritimme tätä useita kertoja päiväntasaajan Afrikassa - joka aikoinaan kuului Belgialle - ja ulotimme pyrkimyksemme naapurimaihin Guineanlahdella, sillä siellä on huomattavat öljyvarannot. Nyt me hyödymme sellaisen henkilön kunnianhimosta, jonka kansallisuus on epävarma ja joka on joka tapauksessa elänyt suurimman osan elämästään Yhdysvalloissa, saadaksemme aikaan epävakautta maassa, jonka tilanne on vuosi vuodelta parantunut ja josta tämän vuoksi on tullut Euroopan merkittävä kumppani. Tämän yhteyden eräät haluavat tuhota.
Hyvät kollegat, meidän on suhtauduttava tiukasti Euroopan todellisiin etuihin. Ranskalla on ollut tähän tarvittavaa rohkeutta. Kaikkien eurooppalaisten on yhdessä osoitettava sitä tukea, jota Ranska on antanut Norsunluurannikon viralliselle demokraattisesti valitulle hallitukselle, sillä Ranskan toiminta Afrikassa ei liity pelkästään sen omiin etuihin, vaan koko Euroopan etuihin.

Van Hecke (ELDR).
Arvoisa puhemies, luullakseni Norsunluurannikon viimeisin selkkaus ei ole yllätys niille, jotka ovat pyrkineet jatkuvasti seuraamaan kehitystä maassa. Se perustuu pitkään historiaan täynnä poliittisia, taloudellisia ja varsinkin etnisiä ristiriitoja, jotka jatkuvasti punoutuvat yhteen ja ruokkivat toisiaan. Meille esitetyssä päätöslauselmaluonnoksessa ei välitetä joko tietoisesti tai tietämättä nykyisten johtajien vastuusta. Norsunluurannikko on maailman suurin kaakaontuottaja ja yksi suurimmista kahvintuottajista. Maassa asuu lähes viisi miljoonaa siirtolaista, jotka ovat pääasiassa lähtöisin naapurimaista Burkina Fasosta, Malista ja Senegalista. Talouskasvun aikaan heitä hyödynnetään halpana työvoimana; poliittisen tai taloudellisen kriisin aikana he käyvät mainiosti syntipukista. Presidentti Gbagbon täysin vailla näyttöä esittämät syytökset, joiden mukaan Burkina Faso on kapinan taustalla, ruokkivat valtion tiedotusvälineiden muukalaisvihamielistä kampanjaa.
Monet Norsunluurannikon pohjoisten osien asukkaat tulevat alun perin Burkina Fasosta. Heistä tuntuu nyt siltä, että heitä kohdellaan toisen luokan kansalaisina, varsinkin koska heidän johtajaansa Ouataraa estettiin ottamasta osaa presidentinvaaleihin väitettyjen burkinafasolaisten juuriensa vuoksi. Ouatara ja pohjoisen asukkaat kokivat tulleensa suljetuiksi poliittisen järjestelmän ulkopuolelle. Tämä on ongelman ydin. Norsunluurannikon kansakunta on hajaantunut uskonnollisten erojen ja norsunluurannikkolaisuuden käsitteen poliittisen väärinkäytön vuoksi.
Kansainvälinen yhteisö on ryhtynyt mittaviin toimenpiteisiin evakuoidakseen Ranskan kansalaiset ja amerikkalaisten pappien 200 lasta. Toivottavasti yhteisö sitoutuu yhtä vankasti estämään yhä uudet uhrit siviiliväestön joukossa ja estämään Norsunluurannikon epävakaata tilannetta muuttumasta alueelliseksi selkkaukseksi, jonka vaikutukset olisivat mittaamattomat.

Barnier
Arvoisa puhemies, haluan ensinnäkin kiittää teitä siitä, että komissiolle annettiin mahdollisuus avata tämä keskustelu, ottaa siihen osaa ja tarjota oma panoksensa. Kuunneltuani täällä esitettyjä huomioita hyvin tarkkaan haluan myös kiittää puhujia, jotka ovat käytännöllisesti katsoen kaikki yleisesti osoittaneet, että kantamme tilanteeseen ja tapoihin sen ratkaisemiseksi tässä vakavassa asiassa ovat yhteneväiset. Euroopan parlamentti ja kaikki unionin toimielimet ovat huolissaan, eivät pelkästään nykyisen kriisitilanteen vakavista ja haitallisista sisäisistä seurauksista Norsunluurannikolla, vaan myös siitä epävakaudesta, jota kriisi - kuten monet puhujat totesivat - on omiaan aiheuttamaan koko alueella, jos rauhanomaista ratkaisua ei löydetä lähitulevaisuudessa.
Presidentti Gbagbon eilinen televisiopuhe, jossa hän vetosi konfliktin lopettamisen puolesta, herätti toivoa siitä, että rauhanomainen ratkaisu löydetään pian ja levottomuuksien leviäminen maassa ja koko alueella, mitä monet meidän lisäksemme pelkäävät, voidaan estää pian. Arvoisa puhemies, toivokaamme että tämä keskustelu ja yhteiset pyrkimyksemme - joiden osalta meidän ei pidä säästellä voimiamme - auttavat palauttamaan kestävän rauhan Norsunluurannikolle ja vaientamaan aseet.

Puhemies.
Kiitokset komission jäsenelle.
Keskustelu on päättynyt. Olen vastaanottanut seitsemän työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.

Sylla (GUE/NGL).
Syyskuun 19. päivän vallankaappausyritys on ajanut Norsunluurannikon kansan täydelliseen sekasortoon ja johtanut useisiin väkivallantekoihin, kuten sisäasiainministerin ja kenraali Gueïn kuolemaan.
Euroopan parlamentin ilmaisema tuki Norsunluurannikon demokraattisille toimielimille ja sen presidentille kaappausyrityksen yhteydessä ei merkitse sitä, että Laurent Gbagbolle olisi annettu vapaat kädet ratkaista tilanne parhaaksi katsomallaan tavalla. Päinvastoin, hänen on kuunneltava ECOWAS:n alueellista valtuuskuntaa ja pantava täytäntöön sen vaatimat tulitaukosopimukset.
Kriisiä ei voida ratkaista sotilaallisesti; ainoa mahdollinen ratkaisu on poliittinen ratkaisu kaikkien osapuolten kesken. Norsunluurannikon presidentin on nyt alettava soveltaa sitä politiikkaa, johon hän sitoutui tultuaan valituksi ja joka perustuu kansallisen sovittelun henkeen sekä etnisten ja uskonnollisten erimielisyyksien torjumiseen.
Norsunluurannikon tapahtumien vuoksi herää aito pelko Balkanin tapahtumien uusiutumisesta ja koko alueen pelätään ajautuvan kaaokseen. Yksi neljännes Norsunluurannikon väestöstä on siirtolaisia Länsi-Afrikan maista, joista joissakin, kuten Liberiassa, käydään sisällissotaa.
(Kirjallista lausumaa lyhennettiin työjärjestyksen 120 artiklan 7 kohdan mukaisesti.)

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Berendin aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan puolesta esittämä mietintö (A5-0341/2002) neuvoston ehdotuksesta asetukseksi Euroopan solidaarisuusrahaston perustamisesta [COM(2002)514 - C5-0441/2002 - 2002/0228(CNS)].

Barnier
Arvoisa puhemies, haluaisin keskustelun aluksi kiittää lämpimästi parlamenttia ja erityisesti esittelijä Berendiä, Walteria sekä puheenjohtajia Caveria ja Wynniä komission ja parlamentin välisestä tiiviistä yhteistyöstä sekä siitä, että olette tutkineet tämän asetusehdotuksen niin nopeasti. Meidän on nyt työskenneltävä mahdollisimman nopeasti varsinkin talousarviomenettelyn osalta niin, että ensimmäiset varat voidaan myöntää ennen talvea. Toivoisin, että pystyisimme myöntämään ensimmäiset varat marraskuussa. Koska neuvostossa juuri tänä iltapäivänä käydyissä keskusteluissa on edistytty, minusta tuntuu, että olemme pääsemässä sopimukseen ehdotuksesta asetukseksi, ja olen tyytyväinen voidessani sanoa, että tämä on ollut mahdollista kiitos parlamentin ja komission välisen laajan yhteisymmärryksen, joka on osaksi Berendin ansiota.
Keskustelujen viimeisen vaiheen aikana meidän on ratkaistava vielä kolme kohtaa. Ensiksi on määriteltävä täsmällisesti, millaiset katastrofit oikeuttavat korvauksiin. Parlamentti toivoo, ettei menettelyä vaikeutettaisi liian tarkoilla määritelmillä. Neuvosto halusi puolestaan asettaa luonnonkatastrofit etusijalle. Kuten jokin aika sitten totesin aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa, komissio on tutkinut tarkasti viime aikoina Euroopassa tapahtuneita katastrofeja. Viime vuosina 80 prosenttia tapahtuneista katastrofeista on ollut luonnonmullistuksia, kuten myrskyjä, maanjäristyksiä tai tulvia. Tästä syystä en pidä epäjohdonmukaisena sitä, että neuvoston esitys luonnonmullistusten asettamisesta etusijalle hyväksyttäisiin kun otetaan huomioon, että komissiolla olisi muissa vastaavankaltaisissa tilanteissa - luonnonmullistuksissa, ympäristökatastrofeissa ja teknologian aiheuttamissa katastrofeissa - yhä mahdollisuus toimia tietyissä erikoistapauksissa.
Toinen kohta koskee sitä rajaa, mistä lähtien rahastosta voidaan myöntää tukea. Komission tapaan myös parlamentti kiinnittää erityistä huomiota siihen, että yhden kriteerin sijasta pitäisi olla kaksi vaihtoehtoista kriteeriä, jolloin voisimme oikeudenmukaisesti arvioida katastrofin vaikutuksia jonkin valtion talouteen oli kyse sitten suuresta valtiosta, kuten Saksa, tai pienestä valtiosta. Valitettavasti unionin pienet valtiot, kuten hyvin tiedämme, ovat vaarassa kokea todellisia ja vakavia luonnonmullistuksia.
Vaikka neuvosto toivoo, että absoluuttisena arvona esitettyä kriteeriä korotettaisiin selvästi - komission ehdotus kriteeriksi oli, että vahinkojen arvioiduksi laajuudeksi pitäisi riittää miljardi euroa neuvoston esittäessä jopa kolmea miljardia euroa - periaatetta kahdesta vaihtoehtoisesta kriteeristä ei aseteta kyseenalaiseksi.
Kolmas kohta on laadullisen kriteerin säilyttäminen, jotta voidaan mahdollistaa tuen myöntäminen poikkeuksellisissa olosuhteissa jonkin katastrofista kärsineen yksittäisen alueen auttamiseksi. Tämä on komissiolle ensisijaisen tärkeää ja juuri tähän harkintavaltaan olemme keskustelujen aikana pyrkineet. Mitä suurempia määrälliset kynnysarvot ovat - ja minun on todettava, että niitä korotettiin neuvoston ehdotuksessa - sitä tärkeämpää on harkintavalta, koska luonnollisesti pahinta, mitä voisi tapahtua, on se, että rahastolla olisi niin tiukat rajat ja että se olisi tehty niin joustamattomaksi erittäin niukkojen laatukriteerien ja liian korkeiden määrällisten kriteerien takia, että sitä ei loppujen lopuksi hyödynnettäisi ollenkaan. Olen korostanut ja korostan sitä vielä täällä parlamentissakin, että 14 vuodessa olemme kokeneet onneksi vasta seitsemän suuronnettomuutta, joista aiheutuneiden vahinkojen kustannukset ovat yli miljardi euroa. Myös tästä syystä ehdotin komission asetusehdotuksen ensimmäisessä versiossa, että määrällinen kynnysarvo säilytetään miljardissa eurossa. Toistan vielä kerran, että pahin vaihtoehto olisi, että solidaarisuusrahastosta luotaisiin niin joustamaton ja sen toimintaa koskevista kriteereistä tehtäisiin niin rajoittavia, että rahaston perustamisen jälkeen sitä ei itse asiassa koskaan hyödynnettäisi - ei edes silloin, kun katastrofista on aiheutunut ihmisille vahinkoja.
Neuvosto suhtautuu laatukriteereihin erittäin varauksellisesti. Haluaisin tässä vaiheessa sanoa, ettei komissio eikä uskoakseni myöskään parlamentti halua, että asetuksen soveltaminen estyy laatukriteerin järjestelmällisen soveltamisen takia. Komissio haluaa olla ja on vastaisuudessakin erittäin tarkka siitä, milloin tähän erityisratkaisuun turvaudutaan. Haluamme yksinkertaisesti vain varmistaa, että jonkin alueen kannalta erityisen vakavien katastrofien uhrit ovat oikeutettuja solidaarisuusrahastosta myönnettävään tukeen. Euroopassa on todellakin alueita, joissa katastrofien mahdollisuus on suurempi kuin muualla, kuten saarilla sekä eristyksissä olevilla ja syrjäisillä alueilla, sekä alueilla, joita meidän on suojeltava, kuten itse asiassa eräässä perustamissopimuksen artiklassa määrätään - kuten paikalla oleva parlamentin jäsen Sudre tietää hyvin - nimittäin syrjäisimpiä alueita koskevassa perustamissopimuksen 299 artiklassa. Tästä syystä katson, että meillä on oltava valmiudet - ja juuri nämä valmiudet komissio on tarjonnut - auttaa kyseisiä alueita etenkin määrällisten kriteerien avulla.
Arvoisa puhemies, kokoavasti voinkin nyt todeta, että avullanne ja näin ollen myös esittelijöiden avulla pääsemme nopeasti sopimukseen asetusehdotuksesta ja toimielinten välisen sopimuksen tarkistuksesta. Ongelmien, asetusten, kynnysarvojen, sääntöjen takana on nimittäin ihmisiä - tätä emme saa unohtaa, olen tavannut heitä ja olen liikuttunut heidän ahdingostaan - ihmisiä, jotka ovat haavoittuneet, loukkaantuneet ja odottavat yhä, ja kuten hyvin tiedämme haavoittuneiden lisäksi on myös kuolleita. Ihmiset odottavat tällä hetkellä yhdessä kansallisten ja alueellisten viranomaisten kanssa, että Eurooppa auttaisi heitä mahdollisimman pian luomaan uudelleen perusedellytykset, joita he tarvitsevat jokapäiväisen elämänsä jatkamiseksi.

Berend (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Keski-Euroopassa viime elokuussa sattuneet tulvat saavuttivat hälyttävät mittasuhteet. Tulvat vaativat useita kuolonuhreja ja aiheuttivat erittäin laajoja aineellisia vahinkoja. Kokonaisia alueita ja kaupunkeja tuhoutui ja kokonaiset maaseutualueet ja kulttuuriperinnöllisesti tärkeät monumentit kärsivät vakavia vahinkoja. Tuhojen laajuus sai aikaan laajan myötätuntoaallon ympäri Eurooppaa, ja myös unionin tasolla syntyi nopeasti halu auttaa maita, jotka ovat joutuneet kohtaamaan lukuisia ongelmia. Arvoisa komission jäsen, paikallinen väestö muistaa kiitollisena, kuinka te ja komission puheenjohtaja Prodi vierailitte tuhoalueilla jo muutamia päiviä katastrofin jälkeen tutustuaksenne itse tuhojen laajuuteen. Paikalliset ihmiset eivät kuitenkaan olleet pelkästään kiitollisia vaan myös toiveikkaita. Vierailunne lisäsi heidän toivoaan siitä, että tällaisissa tapauksissa EU voisi myöntää tukea. Tähän mennessä yhteisöllä ei ole ollut sopivia välineitä tähän tarkoitukseen, sillä kuten tiedämme, EU:lla oli ennen katastrofiapurahasto, mutta sen toiminta lopetettiin vuonna 1998.
Esittelijän tapaan näen uuden solidaarisuusrahaston perustamisen tärkeänä täydennyksenä rakennerahastoille. Sen myötä EU:lla on käytössään joustava väline, joka keventää byrokratiaa ja joka mahdollistaa sen, että katastrofitilanteissa paikan päälle voidaan nopeasti toimittaa apua. Solidaarisuusrahaston tarkoituksena on auttaa ihmisiä, alueita ja maita palaamaan normaaliin elämään mahdollisimman nopeasti, ja siinä keskitytään välittömään taloudelliseen apuun. Sen soveltamisala rajoitetaan näin ollen vain kaikkein kiireellisimpiin tarpeisiin. Infrastruktuurien ja liiketoiminnan uudelleenrakentaminen pitkällä aikavälillä on jätettävä muiden välineiden tehtäväksi, ja tämä EU-tuki myönnetään asianomaisten maiden omien toimien lisäksi eikä sillä korvata niitä. Rahastoon osoitettu miljardin euron summa on 'kelluva', mikä tarkoittaa sitä, että summaa ei ole sijoitettu mihinkään tiettyyn budjettikohtaan vaan se otetaan käyttöön vasta, jos katastrofi tapahtuu. 
Komission jäsen kysyi aivan oikeutetusti, että minkälaisissa katastrofitilanteissa solidaarisuusrahastoa voidaan käyttää. Määrittelemällä suuronnettomuus sellaiseksi katastrofiksi, jonka tuhojen arvioidaan olevan yli miljardi euroa tai yli 0,5 prosenttia kyseisen maan BKT:sta, varmistetaan, että rahastosta tehdään korvauspyyntöjä ainoastaan poikkeuksellisen suurien vahinkojen korvaamiseksi. Tästä syystä valiokunta hyväksyi enemmistöpäätöksellä suuronnettomuuden määritelmän. Olemme tarkoituksellisesti pidättyneet viittauksista luonnonmullistuksiin, ympäristökatastrofeihin ja teknologian aiheuttamiin suuronnettomuuksiin. Mitä nimittäin sanoisimme ihmisille, jos Euroopan unionissa sattuisi New Yorkissa 11. syyskuuta 2001 tapahtuneen katastrofin kaltainen suuronnettomuus, joka aiheuttaisi samanlaisia tuhoja? Tällaisessa tilanteessa emme voisi sanoa ihmisille: ?olemme pahoillamme, mutta EU ei voi auttaa, koska kyse ei ole luonnonmullistuksesta!?
Meidän pitäisi pitäytyä termissä 'suuronnettomuus'. Lisäksi meidän pitäisi pitää kiinni siitä, että anomusten jättämiselle rahastosta myönnettävien tukien saamiseksi asetetaan kolmen kuukauden määräaika, sillä tämä on yhdenmukaista solidaarisuusrahaston perustana olevien hätäapua sekä välitöntä apua koskevien periaatteiden kanssa. Myönnettyjen taloudellisten varojen saatavuuden osalta haluan toimivaltaisen aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan esittelijänä kaksi vuotta aikaa, jotta rahasto voisi toimittaa apua keskeisen infrastruktuurin kuten energiahuoltoon, vesi- ja jätevesihuoltoon, viestintään, liikenteeseen, terveydenhuoltoon ja koulutukseen liittyvien infrastruktuureiden korjaamiseksi välittömästi. Varoja pitäisi käyttää myös liitännäispalvelujen tarjoamiseen sekä turvallisuuteen liittyvien infrastruktuurien turvaamiseen. Lisäksi varoja pitäisi käyttää välittömiin toimenpiteisiin kulttuuriperinnön suojelemiseksi sekä luonnonalueiden, rakennusten ja kaupunkien kärsimien tuhojen korjaamiseksi sekä kiireellisiin toimenpiteisiin patojen korjaamiseksi. Toimivaltainen valiokunta tukee ehdotusta, jonka mukaan rahastolle myönnetyistä miljardin euron määrärahoista 25 prosenttia on jätettävä joka vuosi käyttöön 1. lokakuuta asti loppuvuodesta mahdollisesti tapahtuvien katastrofien aiheuttamien vahinkojen varalta.
Vaikka mietinnön valmistelua ja keskustelua mietinnöstä koskeva parlamentaarinen menettely ei sujunut ongelmitta, mikä johtui erittäin tiukasta aikataulusta, uskon, että nopeutettu menettely on hyväksyttävissä tässä poikkeustapauksessa asian erityisen kiireellisyyden takia, koska tavoitteena on, että miljardi euroa voidaan maksaa marraskuussa - mikäli se on edes mahdollista. Katson, että meidän on toimittava mahdollisimman nopeasti. Vahinkoja kärsineet ihmiset odottavat Euroopan unionilta tukea.
Walter (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, niillä meistä, jotka olemme budjettivaliokunnan jäseniä, on ollut todella suuri työ vastuullamme, ja olen sekä tyytyväinen että kiitollinen siitä, että yksi asia on tähän mennessä tullut täysin selväksi. Yleisesti on tiedossa, että tässä on kyse toisaalta siitä, että saadaan hyvin erilaisia asioita tehdyksi erittäin nopeasti, koska ihmiset todella odottavat apua käytyään läpi jotain sellaista, jota tuskin voimme kuvitellakaan. Toisaalta meidän on raivattava tieltämme kolme monimutkaista estettä, jos haluamme todella kyetä tekemään jotain, jolla voitaisiin vastata tulevaisuuden haasteisiin. Aluksi meidän on luotava oikeusperusta, ja yksi oikeusperusta on jo olemassa. Olemme tänään jo aloittaneet neuvottelut asiasta ja keskustelleet asiasta erittäin hyvässä hengessä. Katson, että meillä on mahdollisuudet päästä sopimukseen.
Budjettivaliokunta kiinnitti erityistä huomiota tarpeeseen yhdistää kaikki edellä mainittu toimielinten väliseen sopimukseen. Meidän on huolehdittava siitä, ettemme pelkästään anna ihmisille sellaista kuvaa, että voimme nyt antaa nopeasti apua, vaan meidän on samanaikaisesti tehtävä toimielinten välisestä sopimuksesta riittävän vakaa, jotta se kestäisi, jotta se sopisi yleiseen kehykseen ja jotta se kestäisi ajan paineessa. Meidän on myös varmistettava, että ihmiset, jotka joutuvat tulevaisuudessa kärsimään tuhoista, voivat olla varmoja siitä, että tiettyihin asioihin voi luottaa. Emme saa jälleen heiluttaa porkkanaa näiden ihmisten nenän edessä ja sitten myöhemmin joutua toteamaan, että perustaa sen tukemiseksi, mitä haluaisimme tehdä, ei ole.
Tästä syystä korostamme kolmea asiaa. Oikeusperustasta on päätettävä mahdollisimman pian, ja tämän vuoksi olemme tehneet erittäin rakentavaa yhteistyötä aluevaliokunnan kanssa, jolle olen erittäin kiitollinen siitä, että se on sisällyttänyt mietintöön valtaosan tarkistuksistamme.
Toimielinten välinen sopimus on tällä hetkellä käytännöllisesti katsoen valmis, mutta yksi pieni ongelma on vielä. Komission on mahdollisimman nopeasti tehtävä ehdotus korjaavasta ja täydentävästä talousarviosta, josta varat - jo mainittu miljardi euroa - voidaan todella ottaa käyttöön mahdollisimman nopeasti, ja jäsenvaltioita voidaan pyytää esittämään luvut mahdollisimman nopeasti, jotta asiassa voidaan edetä.
Budjettivaliokunnassa olemme päättäneet, että haluamme tulevaisuudessa pitää kiinni vähintään tästä miljardista eurosta. Teemme yhteistyötä kaikkien muiden kanssa mahdollisimman nopeasti, mutta on myös selvää, että teemme tämän niin perusteellisesti kuin mahdollista. Tämänhetkinen toiveikkuuteni perustuu parlamentissa saamiini kokemuksiin valiokuntien ja toimielinten - parlamentin, neuvoston ja komission - välisestä yhteistyöstä yli kansallisten ja poliittisten rajojen. Uskon, että eurooppalaiset tietävät, että halu todelliseen ihmisten väliseen yhteistyöhön on olemassa. Me, joiden pitäisi budjettivaliokunnassa muuten keskittyä enemmän tai vähemmän pelkästään rahaan, tiedämme nyt, kuinka tärkeä inhimillinen ulottuvuus on. On välttämätöntä toimittaa tässä ja nyt mahdollisimman nopeasti tukea Saksalle, Itävallalle, T?ekille ja tulevaisuudessa myös alueille, joilla aiemmin on joskus ajateltu, ettemme valitettavasti pysty tyydyttämään niiden tarpeita sopivalla tavalla.
Hatzidakis (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, avauspuheeni täällä parlamentissa vuonna 1994 käsitteli suuria tulvia, jotka aiheuttivat valtavia tuhoja Ateenan alueella, ja olen tämän jälkeenkin puhunut usein luonnonmullistuksista. Moneen otteeseen sekä minä että monet kollegani olemme vedonneet Euroopan unioniin, että se ryhtyisi toimiin, kun Euroopan unionin jäsenvaltiossa tapahtuu suuronnettomuus. Viime vuonna esitin unionin katastrofiapua koskevan talousarviomenettelyn aikana tarkistuksen, mutta se ei saanut tarvittavaa enemmistöä Euroopan parlamentissa. Se, että olemme nyt edistyneet hyvin solidaarisuusrahaston perustamisessa, on luonnollisesti hyvä uutinen. Kunpa emme olisi kuitenkaan odottaneet siihen asti, että Keski-Euroopassa tapahtui kesällä vakava katastrofi, joka aiheutti suuria inhimillisiä kärsimyksiä. Euroopan komissio ja komission jäsen Barnier henkilökohtaisesti ansaitsevat joka tapauksessa onnittelumme, koska olemme vihdoin ja viimein hyväksymässä luonnonmullistuksia koskevan solidaarisuusrahaston perustamista. Luonnollisesti onnittelut kuuluvat myös esittelijä Berendille hänen mietinnöstään, hänen kovasta työstään ja hänen ehdottamistaan tarkistuksista, jotka ovat askel oikeaan suuntaan ja joista aluepolitiikkavaliokunta hyväksyi lähes kaikki.
Vahvistaakseni sen, mitä Barnier ja Berend ovat sanoneet, haluaisin vielä sanoa, että on oikein, että ensinnäkin termi 'katastrofi' määritellään laajasti, ja toiseksi, että Euroopan komissio ja parlamentti ovat määritelleet oikean rajan katastrofien sisällyttämiseksi tähän asetukseen. Toivon todella, että neuvosto ei toimi halpamaisesti, kuten se näyttäisi tässä nimenomaisessa asiassa toimivan, vaan osoittaa sellaista jalomielisyyttä kuin sen pitäisi. Komission asettama ja parlamentin hyväksymä kynnysarvo on oikea, ei liian matala eikä liian korkea, ja uskon, että viesti, jonka nämä kolme toimielintä haluavat lähettää, on solidaarisuuden viesti eli viesti siitä, että Euroopan unioni toimii inhimillisen kärsimyksen lievittämiseksi. Uskon, että neuvosto ymmärtää viestin, ja parlamentin osalta uskon, että Berendin mietinnön avulla etenemme oikeaan suuntaan.

Stockmann (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan solidaarisuus on käsissämme! Nyt ja tulevaisuudessa tukea voidaan myöntää heti, kun katastrofi tapahtuu. Sachsen-Anhaltin osavaltiosta kotoisin olevana parlamentin jäsenenä voin kiitollisena katsoa, kuinka nopeasti ja yksimielisesti komissio ja parlamentti toimivat. Olen myös havainnut tulvista kärsineistä kotiseutuni ihmisistä, että eurooppalaista ihannetta tuskin voidaan välittää selvemmin muulla tavoin kuin tuella. On ehkä toivoa herättävää, että keskustelemme solidaarisuudesta juuri tänä historiallisena päivänä, jolloin yhteisön laajentuminen on saanut lopullisen muotonsa, sillä solidaarisuusrahastosta voidaan jo myöntää tukea ehdokasmaille, ja meidän solidaarisuutemme ulottuukin jo näihin valtioihin.
Ryhmämme toivoisi, että komission jäsenen Barnier'n erinomaisen asetusehdotuksen täsmällisyys säilyisi mahdollisimman hyvin. Solidaarisuusrahasto on tukiväline, joka mahdollistaa tuen myöntämisen välittömästi ja jonka tehtävät on erotettava selkeästi rakennerahaston tehtävistä. Haluaisin korostaa kahta komission luonnokseen tehtyä tarkistusta. Ensinnäkin haluaisin Berendin tavoin korostaa sitä, että 'katastrofi' on määriteltävä nykyistä kattavammin, kuten me toivoimme. Näin voisimme tulevaisuudessa toimia joustavasti sellaisissa katastrofitilanteissa, jotka muussa tapauksessa olisi vaikea sisällyttää komission ehdotukseen, ja tällaisia tapahtumia ovat esimerkiksi kuivuus tai terroristi-iskujen seuraukset. Toiseksi sitä määräaikaa, jonka kuluessa hakemukset rahastosta myönnettävää tukea varten on tehtävä, pitäisi pidentää kolmeen kuukauteen. Tämä antaisi riittävän vastausajan niille ehdokasmaille, joilla ei ole vielä riittävästi hallinnollisia valmiuksia, ja helpottaisi toimimista tilanteissa, joissa suuri osa hallinnosta on menettänyt toimintakykynsä.
Tämänpäiväisissä keskusteluissamme pitäisi myös käsitellä tarvetta perustaa Euroopan siviilipelastusjoukot, vaikka solidaarisuusrahaston kannalta asia ei olekaan tärkeä. Tulvakatastrofi osoitti, että kaikissa toteutetuissa toimenpiteissä oli merkittäviä puutteita operaationjohdossa, tarvikkeissa, logistiikassa ja viestinnässä ainakin rajatylittävän ulottuvuuden osalta. Tähän on saatava muutos. Komission on aloitettava tilanteen parantaminen edistämällä ja tukemalla palokuntien, teknisen avun toimistojen, pelastuspalvelujen sekä muiden vastaavankaltaisten yksiköiden yhteistoimia raja-alueilla. Näin voitaisiin luoda keskipitkällä aikavälillä logistisesti yhtenäinen tukiverkosto taikka jopa solidaarisuutta edistävät siviilijoukot, joita voitaisiin todella käyttää katastrofitilanteissa Euroopan unionin ulkopuolella, kuten äskettäin Turkissa tapahtuneen maanjäristyksen kaltaisissa tapauksissa. Tällaisia kysymyksiä meidän pitäisi käsitellä, emmekä saisi odottaa seuraavaan katastrofiin asti. Emme saa myöskään unohtaa esittelijää, jota haluaisin kiittää erinomaisesti sujuneesta yhteistyöstä!

Pohjamo (ELDR).
Kiitoksia, arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan kiittää ryhmäni puolesta herra Berendiä, joka on valmistellut ripeästi hyvän mietinnön poikkeuksellisissa oloissa. Olemme varmaan kaikki samaa mieltä, että tarvitaan joustava ja nopea väline suurkatastrofien aiheuttamien vahinkojen korjaamiseksi. Solidaarisuusrahaston perustaminen on niin tärkeä asia, että sen käsittelyyn olisi kuitenkin pitänyt varata enemmän aikaa. Valiokunnan keskustelussa ja sen jälkeen on tullut esiin monia seikkoja, joita ei ole ehditty kunnollisesti pohtia.
Ryhmämme tukee rahaston perustamista. Kynnys tuen käyttöön on pidettävä korkeana. Rahaston tulee keskittyä suurten luonnonkatastrofien välittömiin ensivaiheen kustannuksiin. Varsinainen jälleenrakennus ei kuulu rahaston toimenkuvaan. Riskit on hoidettava vakuutuksin ja ennaltaehkäisevin toimin aina, kun se on mahdollista.
On myös tärkeää, että rahastosta ei tule uutta rakennerahastoa, joka tyhjennetään vuosittain. Sitä tulee käyttää ainoastaan poikkeuksellisten, suurten katastrofien yhteydessä, silloin kun apua todella tarvitaan.
Pari kysymystä on tullut esiin valiokuntakäsittelyn jälkeen. Haluaisinkin kysyä komission edustajalta, miten suhtaudutaan kolmansissa maissa tapahtuviin suuronnettomuuksiin, joiden seurauksista kärsivät jäsenvaltioiden tai hakijamaiden kansalaiset. Toiseksi, mikä tulee olemaan tuen prosentuaalinen maksimimäärä vahingoista?

Markov (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluaisin aloittaa puheeni komission ehdotuksesta muutamalla onnittelusanalla komission jäsenelle Barnier'lle ja hänen kollegoilleen siitä, että ehdotus asetukseksi solidaarisuusrahaston perustamisesta esitettiin nopeasti. Näin komissio on itse asiassa tehnyt oman osuutensa vastatakseen Euroopan unionin katastrofialueiden asukkaiden odotuksiin nopeasta avusta. Samalla haluan luonnollisesti tukea keskusteluja täällä parlamentissa, koska kyseessä on kiireinen asia, ja toivon, että neuvosto edistyy hankkeessaan suoran vuoropuhelun aloittamiseksi tarkistuksista, jotka parlamentti on tehnyt komission luonnokseen. Näin olisi mahdollista todella aloittaa rahaston varojen myöntäminen 1. marraskuuta alkaen sen jälkeen kun yleisten asiain neuvosto on hyväksynyt asian 21. lokakuuta. Uskon, että komissio, neuvosto ja parlamentti tekevät käytännössä maailmanennätyksen, jos ne saavat jonkin asian suunnitteluvaiheesta toteutetuksi näin nopeasti. Tämä on selvästi ja konkreettisesti symbolinen osoitus Euroopan solidaarisuudesta.
Ryhmäni tukee ajatusta siitä, että mahdollisuus myöntää rahastosta varoja ulotetaan koskemaan myös suuronnettomuuksia aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan tekemän tarkistuksen mukaisesti, ja näin ollen vastustaa neuvoston toivomusta luonnonmullistuksiin keskittymisestä. Kuten kollegani ovat jo todenneet, ryhmämme kannattaa myös sitä, että varoja voitaisiin myöntää sellaisten vahinkojen korjaamiseen, joiden kustannukset ovat yli miljardi euroa tai 0,5 prosenttia BKT:sta, että 50 prosenttia tuesta maksettaisiin välittömästi, että hakemusten jättämisen määräaika olisi kolme kuukautta ja että poikkeuksia voitaisiin myöntää alueille, jotka ovat kärsineet erityisen pahoja tuhoja. 
Olen kuitenkin pahoillani sitä, että vaikka solidaarisuusrahastoa voidaan kutsua todellista rahaa sisältäväksi rahastoksi, jonakin vuonna käyttämättä jääneitä varoja ei kuitenkaan voida siirtää seuraaville vuosille ja näin kartuttaa varoja. Jos näin voitaisiin tehdä, meillä olisi joustavampi väline, jolla voitaisiin antaa mahdollisimman paljon apua kansalaisille, yrityksille ja hallintoelimille, jotka ovat kärsineet suuronnettomuuksien aiheuttamista vahingoista.

Turchi (UEN).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Barnier, hyvät kollegat, lähes kaksi vuotta sitten joulukuussa 2000 Euroopan parlamentin istunnossa Strasbourgissa ehdotin omasta ja joidenkin muiden parlamentin jäsenten puolesta sitä, että otetaan uudelleen käyttöön budjettikohta taloudellisen hätäavun myöntämisestä luonnonmullistuksista kärsineille Euroopan unionin kansalaisille. Tämä budjettikohta oli olemassa vuoteen 1997, jolloin se poistettiin yhteisön talousarviosta, mikä johtui mielestäni toissijaisuusperiaatteen vääristyneestä tulkinnasta. Kaksi vuotta sitten jotkin parlamentin jäsenet vastustivat itsepäisesti ehdotustani käyttämällä oikeusperustan puuttumista tekosyynä ja kieltäytyivät tukemasta minua huolimatta siitä, että osoitin heille, että todelliset luonnonmullistukset vaikuttavat viime kädessä ympäristö-, maatalous-, infrastruktuuri-, talous- ja sosiaalipolitiikkaan kuten myös kaikkiin muihin yhteisön eri alojen politiikkaan.
Lisäksi kaksi vuotta sitten yritin saada parlamenttia ymmärtämään edes sen, millainen psykologinen merkitys Euroopan kansalaisille on sillä, että he voivat saada edes symbolista taloudellista tukea unionilta tällaisissa erittäin vaikeissa tilanteissa, joissa he ovat menettäneet koko omaisuutensa ja monissa tapauksissa joutuvat rakentamaan koko elämänsä uudelleen. Omakohtaisena esimerkkinä voin mainita Italiassa muutama vuosi sitten tapahtuneen maanjäristyksen.
Perusteluni ja poliittiset pyrkimykseni eivät selvästikään olleet kaksi vuotta sitten riittävän vahvoja vakuuttamaan parlamenttia. Kesällä 2002 kaikki kuitenkin muuttui. Järkyttävä suuronnettomuus, joka aiheutti vahinkoja monille jäsenvaltioille ja ehdokasvaltiolle, muutti odottamatta käsitystämme toissijaisuuden soveltamisesta. Nerokas poliittinen aloite - ja haluaisin kiittää erityisesti teitä, komission jäsen Barnier - teki mahdottomasta mahdollista. Aloitteen ansiosta sen lisäksi, että oikeusperusta luotiin muutamassa kuukaudessa, allekirjoitettiin myös uusi toimielinten välinen sopimus, jolla taattiin se, että rahastosta voidaan myöntää varoja välittömästi. Tästä voi olla vain iloinen. Kun luin uudestaan kirjeet ja puheet, jotka olin kirjoittanut vuoden 2001 talousarviomenettelyn aikana, ihmettelin, oliko ylleni langetettu Kassandran kirous, sillä esittämäni uhkakuvat toteutuivat myöhemmin niin usein.
Olen ehdottoman tyytyväinen siihen, että unioni on viimeinkin päättänyt ottaa tehtäväkseen sen, mikä mielestäni on yksi sen velvollisuuksista. Olen tyytyväinen siihen, että olemme osoittaneet kykenevämme nopeaan, oikea-aikaiseen ja oikein kohdistettuun toimintaan. Minun on myönnettävä olevani tyytyväinen myös siihen, että vihdoin on saatu hyvä ennakkotapaus, joka estää meitä tulevaisuudessa käyttämästä oikeusperustan puutetta vai vastaavaa perustelua tekosyynä sille, ettemme toimi. Olen myös kuitenkin harmissani, koska jälleen kerran aloite tuli neuvostolta eikä ollut tulos parlamentin omasta toiminnasta, vaikka parlamentti voi saada ja saa äänensä kuuluviin, kun se niin haluaa. Se voi toimia yhtä hyvin kuin neuvostokin tai ainakin - en ole sinisilmäinen, sillä myös minä tunnen perustamissopimukset - tehdä parhaansa.
Näin meidän on tehtävä ja meidän on oltava uskollisia pyrkimyksillemme. Joka tapauksessa haluaisin kiittää komissiota ja neuvostoa kaikesta, mitä ne ovat tehneet.

van Dam (EDD).
Arvoisa puhemies, kannatamme periaatteessa solidaarisuusrahaston perustamista. Tarkistettu ehdotus sellaisena kuin se on meille esitetty johtaa kuitenkin ajan mittaan kestämättömään taloudelliseen tilanteeseen nykyisten talousarviosopimusten puitteissa. Termiä 'suuronnettomuus' on hädin tuskin määritelty, ja jos vahingot eivät ylitä kynnysarvoa, joudutaan soveltamaan monenlaisia poikkeuksia. Rahaston organisointi osoittaa mielestäni täydellistä vastuuntunnon puutetta. Vaikka tämä voi synnyttää lämpimiä ajatuksia EU:ta kohtaan vahingoista kärsineiden kansalaisten joukossa, viime kädessä he joutuvat itse maksamaan hätäavusta.
Rahaston toimintaa on tehostettava, jotta tämänkaltaiset toivottomat tilanteet voitaisiin torjua. Tämä tarkoittaa sitä, että rahaston käyttö on rajoitettava luonnonmullistuksista aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseen, ja sitä, että kynnysarvoissa ja poikkeuksiin oikeuttavissa tilanteissa otetaan huomioon rahaston täydentävä luonne. Näin voitaisiin rankaista laiminlyönneistä, edistää ennaltaehkäiseviä toimenpiteitä, hyödyntää nykyisiä kansainvälisiä vahingonkorvausjärjestelyjä mahdollisimman tehokkaasti ja taata rahaston tehokkuus.
Olin ainoa, joka oli aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa tätä mieltä. Tästä syystä ennustan, että tilannekatsausta laadittaessa kohtaamme muutaman vuoden päästä vakavia ongelmia. Epäilen kovasti, onko valtioiden välisestä solidaarisuudesta silloin enää mitään jäljellä. Niitä, jotka ovat kanssani samaa mieltä, kehotan lämpimästi hyväksymään tarkistuksemme. Muussa tapauksessa joudun luottamaan neuvoston viisauteen.
Lisäisin vielä, että olen iloisesti yllättynyt tämän salin akustiikan parantumisesta, mikä ilmeisesti johtuu lisälaitteista. Voin valuuttaa, että laitteet toimivat erittäin hyvin.

Karas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unioni on rauhaan ja näin ollen myös solidaarisuuteen perustuva yhteisö. Emme ainoastaan puhu rauhan ja solidaarisuuden kielellä vaan myös osoitamme solidaarisuutta ja asetamme tarkkoja määräaikoja. Haluaisin muistuttaa teitä siitä, että syyskuun ensimmäisessä istunnossaan parlamentti hyväksyi lähes yksimielisesti 19-kohtaisen päätöslauselman tulvatuhoista Itävallassa, Saksassa, T?ekissä ja Slovakiassa, että toisessa istunnossa äänestimme budjettikohdista ja tänään kolmannen istuntojakson mini-istunnossa luomme kaikelle tälle oikeusperustan. Seisomme uhrien rinnalla toimien joustavasti, byrokratiaa välttäen ja johdonmukaisesti, ja juuri tästä syystä olemme myös valinneet nopeutetun menettelyn erittäin tärkeiden asioiden käsittelyyn. Pidämme lupauksemme ja haluaisin myös muistuttaa teitä siitä, että kaksinkertaistimme neuvoston ja komission ehdottamat 500 miljoonan euron määrärahat solidaarisuusrahastolle. Lisäksi pyydämme neuvostoa olemaan muuttamatta määritelmäämme suuronnettomuudesta - tällaisen onnettomuuden vahingot jossakin jäsenvaltiossa ovat vähintään yli miljardi euroa taikka 0,5 prosenttia kyseisen jäsenvaltion BKT:sta - koska mikä tahansa muutos mitätöisi kantamme johdonmukaisuuden. Pyydämme neuvostoa hyväksymään parlamentin ja komission ehdotuksen ja tekemään siitä päätöslauselman. 
Me voimme ja meidän on myös kerrottava katastrofien uhreille, että neuvoston 21. lokakuuta 2002 tekemän sopimuksen mukaan meidän on valvottava, että varoja voidaan siirtää vahinkoja kärsineille alueille 1. marraskuuta alkaen. Agnes Schierhuber ja minä olemme kotoisin tuhoja kärsineeltä Niederösterreichin alueelta ja edustamme monia, jotka tietävät, kuinka paljon tuhoja tulvista aiheutui ja kuinka paljon toivoa nopea toiminta ja tarkkojen määräaikojen asettaminen ovat herättäneet. Olemme iloisia ja samalla myös melko ylpeitä voidessamme osoittaa tällä esimerkillä, ettemme ainoastaan puhu ja anna lupauksia vaan pystymme myös asettamaan määräaikoja ja toimimaan nopeasti.
Guy-Quint (PSE).
Arvoisa komission jäsen, arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen tyytyväinen siihen, että komissio on käsitellyt ehdotuksia solidaarisuusrahaston perustamiseksi nopeasti, ja siihen, että parlamentti voi toimia ripeästi niihin vastatakseen. Näin osoitamme, että Euroopan unioni reagoi herkästi ja vastaa kansalaisten huoliin.
Olen myös tyytyväinen siihen, että suosituksissa, joita Euroopan parlamentti valmistautuu tekemään, korostetaan erästä tärkeää asiaa, nimittäin hätärahastoa, josta pyritään myöntämään perustuki tuhoista kärsineille ihmisille. Tämä näkökohta on otettava ehdottomasti huomioon määrärahojen vapauttamista koskevissa järjestelmissä ja vahvistetuissa aikatauluissa. Eurooppalainen raha on saatettava nopeasti kentälle, jotta katastrofien uhreja voitaisiin auttaa silloin, kun he sitä eniten tarvitsevat.
Koska solidaarisuusrahaston tavoitteena on osoittaa käytännössä Euroopan kansalaisten solidaarisuutta katastrofien uhreille, monet parlamentin jäsenet ja minä itse haluaisimme korottaa tukeen oikeuttavaa vahinkojen vähimmäismäärää ja ottaa huomioon alueelliset erityispiirteet. Asian käsittely on nyt neuvoston vastuulla. Katson kuitenkin, että jos parlamentti pitää kiinni siitä, että joustavat laatukriteerit on otettava huomioon varoja vapautettaessa, parlamenttia on kuultava. Emme voi hyväksyä sitä, että tapauksissa, joissa katastrofi tuhoaa unionin köyhiä alueita, esimerkiksi syrjäisimpiä alueita, tai joissa katastrofi tuhoaa kokonaisen seudun, kuten äskettäin tapahtui Ranskassa, katastrofin uhreille ei ole mahdollista osoittaa Euroopan solidaarisuutta yksinomaan kirjanpidollisista syistä. Henkilökohtaisesti pidän tärkeänä sitä, että luonnonmullistuksia käsitellään erikseen ja että ne ovat etusijalla, koska tässä tapauksessa on mahdotonta yksilöidä, kuka on vastuussa ja näin ollen määrittää, kenen vakuutuksesta vahingot korvataan. Juuri tällaisissa tapauksissa tarve Euroopan rahoitukselle on suurin.
Lopuksi haluaisin ottaa esiin vielä erittäin lyhyesti yhden näkökohdan. Haluaisin vielä toistaa, että kunnostustöiden on edettävä käsi kädessä todellisen ennaltaehkäisyn kanssa ja Euroopan siviilipelastusjoukkojen perustamisen kanssa, jotta suurimmissa vaikeuksissa olevia Euroopan kansalaisia voitaisiin auttaa mahdollisimman nopeasti.

Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi onnitella komission jäsentä siitä, että ehdotus esitettiin parlamentille niin nopeasti, esittelijää merkittävästä ja asiallisesta työstä, joka on antanut meille mahdollisuuden keskustella ehdotuksesta tänään ja hyväksyä se huomenna, sekä budjettivaliokuntaa ja aluepolitiikkavaliokuntaa, koska niiden työ jää Euroopan parlamentin historiaan.
Arvoisa puhemies, haluaisin korostaa neljää kriteeriä ja tuoda esiin huomattavan virheen, joka on lipsahtanut ehdotukseen, josta meidän on määrä äänestää huomenna.
Ensinnäkin haluaisin ilmaista suhtautuvani myönteisesti siihen, että valiokunta ja näin ollen myös parlamentti ovat hyväksyneet laatukriteerin, ja toivon, että komissio ja neuvosto hyväksyvät sen myös.
Toiseksi olisin halunnut, että asetuksen soveltamisalaan kuuluvien katastrofien luettelossa 'kuivuus' olisi määritelty paljon selvemmin huolimatta siitä, että komissio ja useat puhujat ovat esittäneet kannan, jonka mukaan kuivuus sisältyy katastrofin määritelmään. Kokemusteni perusteella olisi mielestäni parempi, että määritelmät olisivat huomattavasti täsmällisempiä ja selkeämpiä.
Kolmanneksi pidän myönteisenä sitä, että asetuksessa mainitaan ja selvennetään sitä, että komission keskustelukumppanina tämän solidaarisuusrahaston osalta ovat nimenomaan jäsenvaltiot. Näin voimme päästä nopeaan ja tehokkaaseen ratkaisuun.
Neljänneksi koska olen kotoisin Baleaareilta, haluaisin ilmaista kiitollisuuteni siitä, että on hyväksytty tarkistus, jolla katetaan selkeästi saaristot ja syrjäisimmät alueet. Nyt voinkin palata asiaan, jonka mainitsin aiemmin tulvien yhteydessä: tilanteet on määriteltävä selkeästi, jottei epäröidä, kun tällainen dramaattinen tilanne syntyy ja vaaditaan välittömiä toimenpiteitä.
Lopuksi arvoisa puhemies pyytäisin, että parlamentin yksiköt tarkistelisivat uudelleen tarkistuksena 13 mainittua asetusehdotuksen 3 artiklan 3 kohtaa.
Jätin käsiteltäväksi tarkistuksen, jossa esitetään kaupunkialueiden sisällyttämistä viimeiseen kappaleeseen. Käsittääkseni tarkistus hyväksyttiin aluepolitiikkavaliokunnassa; nimittäin sen tarkistuksen perustelussa, josta äänestetään huomenna, esitetään erittäin selvästi, että hyväksyttyyn tarkistukseen on sisällytetty kaupunkien puhdistaminen. Kuitenkaan sitä, mistä aluepolitiikkavaliokunnassa äänestettiin, ei otettu huomioon huolimatta siitä, että asia on esitetty perustelussa. Oletan, että kyse oli unohduksesta, ja olisin kiitollinen, jos asia voitaisiin korjata ennen huomista äänestystä. Katsomme, että kaupunkialueiden sisällyttäminen on erittäin tärkeää näiden alueiden määrän ja niissä tarvittavien kunnostustöiden sekä kaupunkien suuren asukastiheyden takia, ja tästä syystä tarvitaan välittömiä toimia. Aluepolitiikkavaliokunnan äänestys oli todella tärkeä.

Puhemies.
Olemme panneet asian merkille ja pyrimme korjaamaan asian huomisaamuun mennessä.

Savary (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aloitan Euroopan solidaarisuusrahaston perustamista käsittelevän tämän illan keskustelun sekavin tunnelmin, joihin liittyy sekä mielipahaa että tyytyväisyyttä. Olen pahoillani siitä, että meitä ei kuunneltu joulukuun 1999 tuhoisien myrskyjen jälkeen. Myrskyjen vaikutukset näkyvät edelleen monilla alueilla Ranskassa ja muualla Euroopassa. Olen tyytyväinen siihen - tyytyväisyyttä luonnollisesti tosin lieventävät Saksan ja muun Keski-Euroopan järkyttävät tapahtumat - että Euroopan unioni on viimein myöntänyt, että sen on oltava kansalaistensa tukena vaikeina aikoina sekä ihmisiä koettelevien fyysisten ja aineellisten suuronnettomuuksien hetkellä.
Haluaisin erityisesti onnitella komission jäsentä Barnier'ta ja hänen osastoaan sekä Berendiä neuvokkuudesta, jota he ovat osoittaneet tämän asian valmisteluissa. Tämä mietintö on mielestäni kunniaksi sekä komissiolle että parlamentille samoin kuin koko Euroopan unionille, koska mietintö laadittiin niin nopeasti, koska siinä on noudatettu tasapainoista lähestymistapaa, koska siinä tunnustetaan katastrofien erityisluonne ja koska siinä korostetaan nopean toiminnan, joustavuuden ja mukautettavuuden merkitystä. Katastrofit voivat kuitenkin olla traagisia tai niitä voidaan pitää traagisina riippumatta niiden laajuudesta, ja uskon, että koska tänä iltana olemme lopultakin luomassa järjestelmää, johon voimme turvautua suuronnettomuuksien sattuessa, meidän on myös mietittävä toimintaamme pienempien ongelmien, tragedioiden tai luonnonmullistusten tapauksissa. Yksikään kuolema ei ole toista merkityksellisempi tai vähäpätöisempi, eikä yksikään katastrofi ole toista suurempi tai pienempi.
Tästä syystä esitän jälleen kerran toivomuksen siitä - ja haluaisin kiittää komission jäsentä Barnier'ta asian mainitsemisesta - että perustettaisiin eurooppalainen pelastuspalveluyksikkö. Niitä ei tarvitse perustaa tyhjästä, ja niiden ansiosta voimme koota ja toimittaa vaikeuksissa oleville alueille siviilipelastusjoukkoja, jotka ovat pukeutuneet unionin värein. Näin unioni osoittaa solidaarisuutta kansalaisille onnettomuuden hetkellä.

Lisi (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, monet jäsenet ovat jo korostaneet solidaarisuuden merkitystä - perustettavan rahaston nimikin on solidaarisuusrahasto. Solidaarisuus on kulmakivi ja ydin tässä toimenpiteessä, josta olemme äänestämässä. Olemme rakentamassa solidaarista Eurooppaa.
Haluaisin kuitenkin korostaa toista arvoa, jonka uskon olevan keskeinen tälle aloitteelle, jota me kaikki olemme tukeneet ja jonka toteutumista ajallaan me kaikki olemme edistäneet. Tarkoitan poliittista hyötyä, joka solidaarisuudesta voidaan saada. Arvoisa komission jäsen, minusta tuntuu, että on ollut erittäin harvoja tilanteita ja tapahtumia, joissa lukuisat Euroopan kansalaiset olisivat ensimmäistä kertaa tunteneet, että Eurooppa on todellakin lähellä heitä ja todellinen isoveli, joka on valmis tulemaan apuun, kun heillä on vaikeuksia. Emme saa unohtaa, että joissain tapauksissa ainoa kosketus, joka monilla eurooppalaisilla on ollut Euroopan unionin toimielimistä, on joukko sääntöjä, asetuksia, kieltoja ja direktiivejä. Uskon, että poliittista hyötyä voidaan saada osoittamalla heille, kuten olemme tekemässä tässä tapauksessa, Euroopan ystävällinen puoli erityisesti tällaisina aikoina - kun olemme lähestymässä suurta kansanäänestystä, jonka yksityiskohdat me kaikki tunnemme - ja tätä poliittista hyötyä emme saa menettää.
Miten voimme toimia, jottemme menettäisi sitä? Arvoisa komission jäsen, sanoitte sen oikein hyvin, ja olen täysin samaa mieltä kanssanne. Emme saa tehdä tästä hätätapauksia varten suunnitellusta välineestä jäykkää, vaikeasti mukautettavaa ja joustamatonta välinettä, josta tulee tehoton tai jonka vaarana on jäädä käyttämättömäksi juuri sen takia, että rahastoa sitovat säännöt ovat liian monimutkaiset. Meidän on säilytettävä tietty joustavuus tässä asiassa, ja huomaan, että olette melko hyvin tietoisia siitä, mutta uskon myös, että meidän on pidettävä rahastoa vasta ensiaskeleena - ja tämä oli viimeinen asia, johon haluaisin kiinnittää teidän huomionne, vaikka te ette kuuntele minua. 
Hyvät kollegat, kukaan täällä ei halua kokea uudestaan tapahtumia, joista täällä on keskusteltu, mutta meidän on oltava realistisia. Pian unionissa on 25 jäsenvaltiota, ja on melko selvä, että ilmapiiri on muuttumassa. Valitettavasti tilastojen perusteella on kuitenkin realistista olettaa, että tällaisia tragedioita tapahtuu tulevaisuudessa enemmän.
Koska pelkään pahoin, että tällaiset traagiset tapahtumat tulevat toistumaan, en usko miljardin euron riittävän. Arvoisa komission jäsen, meidän on vuoden 2004 talousarviossa pyrittävä mahdollisuuksien mukaan tutkimaan muita mahdollisuuksia tulevaisuutta varten. Haluan tällä erää tehdä vain yhden ehdotuksen ja haluaisin kuulla myös teidän mielipiteenne siitä. Miksi emme panisi syrjään osaa ylijääneistä varoista - jäähän jokaisesta talousarviosta aina yli niin paljon varoja, joista emme tiedä, kuinka ne pitäisi käyttää - ja miksi emme käyttäisi tiettyä osaa näistä ylijääneistä varoista tähän rahastoon? Pyydän teitä harkitsemaan asiaa.

Ferber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, uskon, että tämäniltaisessa ja huomisessa äänestyksessä saavutamme uuden virstanpylvään niissä toimissa, joilla Euroopan unioni osoittaa solidaarisuutta. Tulvat ovat tehneet tuhonsa, ja olemme toimineet välittömästi. Haluaisin tässä yhteydessä muistuttaa teitä parlamentin päätöslauselmasta, joka hyväksyttiin laajalla enemmistöllä - yli 470 parlamentin jäsentä äänesti sen puolesta - syyskuussa Strasbourgissa pidetyllä ensimmäisellä istuntojaksolla. Osoitimme, kuinka tukea voidaan toimittaa nopeasti ja tuen saanti voidaan varmistaa pitkällä aikavälillä, ja että Euroopan tuesta voidaan heti antaa takeet.
Haluaisin ilmaista kiitollisuuteni komission jäsenelle, joka niin nopeasti otti käsiteltäväksi tämän parlamentin aloitteen ja esitti ehdotuksia, ja lisäisin, että parlamentin kannattaisi käsitellä ehdotukset viipymättä, vaikka itse asiassa sääntöjemme mukaan menettelyn pitäisi olla toisenlainen ja vaikka luopuminen omista oikeuksistamme liian helposti ei aina olekaan parlamentaarisen vakaumukseni mukaista. Tässä tapauksessa se on kuitenkin järkevää, ja meidän kannattaakin toimia tämän suuntaisesti.
Olemme luoneet budjettikohtia täydentävään talousarvioon, jonka olemme juuri hyväksyneet. Keskustelemme nyt oikeusperustasta, josta haluamme päästä sopimukseen neuvoston kanssa siihen mennessä, kun kokoonnumme Strasbourgissa tämän kuun lopulla. Tämä tarkoittaa sitä, että muodolliset edellytykset varojen maksamiselle on täytetty. Kahden edellytyksen on täytyttävä: oikeusperustan ja budjettikohdan. Pyydän, että komissio laatisi täydentävän talousarvion nopeasti. Komission jäsen Barnier, tämä on pikemminkin kolleganne Schreyerin tehtävä kuin teidän tehtävänne! Varoja täytyy myös silloin osoittaa näihin budjettikohtiin, koska - kuten olen parlamentille kertonut jo kolmeen kertaan - jos katastrofi tapahtuu keskellä elokuuta ja hätäapua joudutaan odottamaan jouluun asti, kyse ei suinkaan ole hätäavusta! Emme saa pettää itseämme. Komission jäsen Barnier, näin ollen esitänkin pyyntöni Schreyerille - joka ilokseni saapuukin juuri kuin tilauksesta - että täydentävä lisätalousarvio laadittaisiin mahdollisimman nopeasti, jotta budjettikohtiin voitaisiin varata rahoitus ja jotta eurooppalainen solidaarisuus olisi tekoja eikä pelkkiä sanoja. Tämä edellyttää meiltä konkreettisia toimenpiteitä, ja nyt onkin aika toimia.
Mielestäni me täällä parlamentissa olemme suorittaneet osuutemme, ja toivon, että apua voidaan antaa nopeasti ja tarkalleen määriteltyjen kriteerien mukaisesti kaikissa tulevissa elokuussa kokemamme kaltaisissa katastrofitilanteissa ja että tapahtumat, jotka johtavat edellisen katastrofirahaston kumoamiseen, joka tapahtui ilman laillisia perusteita, eivät toistu. Kaikista Euroopan ongelmista ei saa tehdä solidaarisuuskysymyksiä. Tässä on tehtävä selvä ero solidaarisuuden ja toissijaisuuden välille. Jos onnistumme tässä, olemme oikealla tiellä!
Schierhuber (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluaisin aloittaa kiittämällä erittäin lämpimästi esittelijää ja kaikkia parlamentin jäseniä ja virkamiehiä, joiden ansiosta mietintö solidaarisuusrahaston perustamisesta hyväksyttiin niin nopeasti. Kuten jotkut parlamentin jäsenistä ovat jo maininneet, varojen jakaminen tuhoja kärsineille alueille sekä jäsenvaltioissa että T?ekissä ja Slovakiassa riippuu solidaarisuusrahastosta. Nopealla toiminnalla edistetään sitä, että EU:ta voidaan pitää vakavasti kansalaisiaan auttavana yhteisönä, ja osoitetaan samalla, että EU pystyy vastaamaan tehokkaasti ja nopeasti hätätilanteisiin, joihin sen kansalaiset joutuvat.
Karas on jo viitannut siihen, että myös minä olen kotoisin alueelta, joka kärsi tuhoja, ja voin vakuuttaa teille, että ihmiset ovat todella kiitollisia tästä solidaarisuudesta. Sen lisäksi, että tiet, sillat, rautatieinfrastruktuuri sekä julkiset ja yksityiset rakennukset kärsivät suuria tuhoja, myös viljelysmaata tuhoutui yli 20 000 hehtaaria. Haluan toistaa, että Itävallassa tuhojen laajuus oli 6-7 miljardia euroa. Uuden solidaarisuusrahaston on tarkoitus olla tehokas hätäavun myöntämisväline - ja sellainen sen on todella oltava - ja näin ollen väline, jonka käyttö on tarkoin kohdistettu. Haluaisin tukea koko sydämestäni esittelijän ehdotuksia ja näin ollen myös aluevaliokunnan ehdotuksia siitä, että tuhojen vähimmäismääräksi asetetaan miljardi euroa tai 0,5 prosenttia BKT:sta. Neuvoston vaatima 3 miljardia on mielestäni kuitenkin liian suuri summa. On perusteltua edellyttää myös, että tukipyyntöjä voidaan esittää kahden vuoden ajan. Kahden kuukauden määräaikaa voin ainoastaan tukea, koska jos tuki on myönnettävä nopeasti, myös tukihakemukset on tehtävä nopeasti.
Jäsenvaltioille esitetään vastakin vaatimuksia, eivätkä ne voi paeta vastuutaan ennaltaehkäisevistä toimenpiteistä taikka pitkän aikavälin jälleenrakennuksesta, joihin tarvitaan vielä runsaasti resursseja. Erityisen lämpimän kiitoksen haluan esittää komissiolle siitä, että se laati ehdotukset niin ripeästi, erityisesti siitä, että komission jäsenet ovat vierailleet tuhoalueilla komission puheenjohtajan kanssa, sekä siitä, että rahaston käyttöön on myönnetty miljardi euroa. Toivon todellakin, että huomisessa äänestyksessä hyväksymme mietinnön ja näin mahdollistamme varojen maksamisen uhreille mahdollisimman nopeasti. Näin parlamentti ja komissio ovat tehneet velvollisuutensa, ja toivon todellakin, että neuvosto hyväksyy tarvittavat päätöslauselmat lokakuussa, jotta rahat saataisiin vihdoin uhrien käyttöön.
Sudre (PPE-DE).
Arvoisa puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, myös minä haluaisin ilmaista tyytyväisyyteni siihen, että niin nopeasti on saatu perustettua hätäapurahasto, johon voidaan turvautua suuronnettomuuksissa, koska uhreilla on oikeus odottaa Euroopan unionilta solidaarisuutta ja tukea.
Olen kuitenkin pahoillani siitä, että päätös tehtiin vasta sen jälkeen, kun unionin toimeenpanovallan käyttäjää oli useiden vuosien ajan toistuvasti kehotettu perustamaan tämänkaltainen väline, jonka puuttuminen korostui erityisen selvästi Ranskan joulukuun 1999 myrskyjen jälkeen. Savary mainitsi tämän jo aiemmin.
Unionin voimattomuus tällaisissa tilanteessa saattoi unionin erittäin huonoon valoon, vaikka Eurooppaa on yritetty tuoda lähemmäksi kansalaisia.
Kun Keski-Euroopan ja Etelä-Ranskan katastrofaalisen huonot säät ovat nyt jo ohi, pian perustettava hätäapurahasto, jonka vuotuinen talousarvio on miljardi euroa, voi viimein antaa hieman enemmän uskottavuutta Euroopan solidaarisuudelle ja yhteiselle tulevaisuudelle. Tästä syystä pidän tärkeänä onnitella erityisesti komission jäsentä Barnier'ta, joka on onnistunut laatimaan erinomaisen asetusehdotuksen ennätysajassa.
Rahastosta myönnetään hätäapua kaikille suuronnettomuuksista kärsineille alueille riippumatta siitä, mikä on kyseisen alueen asema suhteessa rakennerahastoihin. Ylimääräisen laatukriteerin mukaan rahastosta voidaan myöntää tukea myös erittäin poikkeuksellisissa olosuhteissa, eli silloin kun katastrofi aiheuttaa tuhoja merkittävälle osalle jonkin valtion tai alueen kansalaisia. Tiesin, että voimme luottaa teihin, arvoisa komission jäsen, ja että näihin poikkeuksellisiin olosuhteisiin voidaan sisällyttää myös unionin syrjäisimmät alueet, joissa sää on ilmaston ja sijainnin takia usein odottamattoman huono ja vaikuttaa tuhoisasti näiden alueiden suhteelliseen vaurauteen. Perustamissopimuksen 299 artiklan 2 kohtaa on voitava soveltaa myös kyseisen kaltaisissa tapauksissa, joiden en luonnollisesti halua nähdä toistuvan lähiaikoina.

Herranz García (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että Euroopan kansalaisten tarpeisiin, jotka syntyivät äskettäin Keski-Euroopassa tapahtuneen erittäin valitettavan katastrofin takia, on vastattu nopeasti ja taitavasti. 
Haluaisin myös esittää kiitollisuuteni ja antaa tunnustukseni yksimielisyydestä, joka budjettivaliokunnassa on vallinnut tässä asiassa.
Kaikki tämä osoittaa, että parlamentin pitäisi kiinnittää suurta huomiota tähän asiaan, koska maailman ainoana ylikansallisena kansalaistensa suoralla kansanvaalilla valitsemana elimenä se voi reagoida herkästi eurooppalaisten tarpeisiin ja pyyntöihin.
Näin Euroopan unioni täyttää yhden huomattavista velvollisuuksistaan niitä kohtaan, jotka ovat joutuneet kärsimään tai voivat tulevaisuudessa joutua kärsimään ongelmista, jotka voivat tuhota heidät sosiaalisesti, taloudellisesti ja moraalisesti.
Tänään käsiteltävänämme olevasta asiakirjasta, joka koskee sitä, millä tavalla tuki pitäisi maksaa sen jälkeen, kun päätös tukihakemuksen osoittamisesta rahastolle on tehty, haluan sanoa, että tuki on tarpeellista toimittaa kokonaisuudessaan ja välittömästi, jotta se olisi vastuuntuntoisella ja johdonmukaisella tavalla sen hengen mukainen, jossa solidaarisuusrahasto perustettiin ja joka tuodaan esiin perusteluissa.
Hyväksyttäväksi esitetty teksti vastaa epämieluisiin mutta valitettavasti todennäköisiin tilanteisiin, joihin sääolosuhteiden häiriöt ja maapallon muutokset voivat meidät johtaa. Tällaiset tilanteet voivat syntyä drastisista muutoksista, jotka johtuvat joko liian suurista tai liian pienistä sademääristä tai ilmavirroista, maankuoren liikkeistä, tulivuorten toiminnasta taikka muunlaisesta mahdollisesta vakavasta suuronnettomuudesta.
Tällä asiakirjalla Euroopan kansalaiset lupaavat toisilleen solidaarisuutta. Meidän sydämellinen toiveemme täällä parlamentissa on, että tulevaisuudessa tätä suurenmoista tukea ei tarvitse käyttää, koska taloudelliset toimenpiteet eivät voi korvata ihmishenkiä eivätkä lopettaa surua, jota menetys voi ihmisille aiheuttaa.

Puhemies.
Myös teitä pitää onnitella siitä, että käsittääkseni piditte äsken avauspuheenne täällä parlamentissa.

Barnier
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää kaikkia puhujia heidän kannanotoistaan, kysymyksistään ja heidän esittämistään erityisistä huolenaiheista. Erityisesti arvostin lähes yksimielistä kiitosta, jonka olette antaneet komissiolle sen kyvystä reagoida ja ryhtyä toimenpiteisiin. Kiitokset eivät kuulu pelkästään minulle. Schreyer, joka on tässä vieressäni, on työskennellyt erittäin ahkerasti luodakseen joustavan välineen, joka antaa meille mahdollisuuden myöntää varat tähän rahastoon. Luonnollisesti myös kaikki komission virkamiehet arvostavat kiitoksianne.
Kuten Sudre sanoi, olen jo kolme vuotta ollut sitä mieltä, että Euroopan unionin toiminta suuronnettomuuksien sattuessa ei ole ollut asianmukaista. Minua on muistutettu keskusteluista, jotka kävin Hatzidakisin kanssa muutamia päiviä sen jälkeen, kun minut oli nimetty komission jäseneksi Ateenan alueen maanjäristystä seuraavana päivänä. Ranskan kansalaisena liikutuin ja samoin liikutuin silloin, kun myrskyt koettelivat Saksaa. Lisäksi Azoreilla oli oma katastrofinsa. Suoraan sanottuna olen jo kauan ajatellut tällaisista riskeistä ja riskien hallinnasta, että Euroopan unionin toiminta suuronnettomuuden sattuessa ei ole ollut asianmukaista. Tällä kertaa olemme reagoineet tällä tavalla, koska Saksassa, Itävallassa, T?ekissä ja Slovakiassa tapahtunut katastrofi oli ennennäkemättömän laaja. Komission puheenjohtajan Prodin johdolla olemme oppineet tästä paljon. Haluaisin jälleen kiittää parlamentin esittelijöitä ja erityisesti Berendiä yhteistyöstä ja ehdotuksista.
Kuulin Lisi kysyvän, että riittääkö miljardi euroa. Toivon todellakin niin. Toivon jopa, että tätä miljardia euroa ei tarvitse käyttää kokonaan joka vuosi. Summa on jo sinänsä huomattavasti suurempi kuin aiempi pieni budjettikohta, josta riitti jaettavaa vain rippeiksi. Jäsen Lisi ja arvoisat muut parlamentin jäsenet, teemme parhaamme. Vuosien mittaan - ja toivon, ettemme joudu näkemään monia katastrofeja - voimme määritellä vertailukohtia, ja muutaman vuoden päästä arvioimme rahaston hallintoa. Olen jo todennut, että jos rahaston varat on käytetty loppuun vuoden loppuun mennessä - ja tarkoitan todella joulukuun viimeiseen päivään mennessä - voisimme käyttää seuraavan vuoden määrärahoja. Käyttäkäämme kuitenkin ensin nämä miljardi euroa, jos siihen on tarvetta. Katsomme sitten myöhemmin, mitä pitäisi tehdä.
Haluaisin myös sanoa Ferberille, että näiden rahojen käyttämiseksi tehokkaasti ja nopeasti, jotta niistä olisi apua niitä odottaville tahoille - paikallisviranomaisille ja yrityksille Saksassa, Itävallassa sekä kahdessa tuhoja kärsineessä ehdokasvaltiossa - meidän on kyettävä vapauttamaan kyseiset rahat. Tästä syystä korostan sitä, että meidän on saatava jäsenvaltioilta tukihakemus ja arvio vahinkojen laajuudesta, vaikka asiakirjat eivät olisikaan laajoja ja teknisiä. Sanoin saman asian tänään Saksan ja Itävallan osavaltioiden pääministereille. Olemme ilmoittaneet asianomaisten maiden suurlähettiläille, että tarvitsemme arviot vahinkojen laajuudesta. Tästä syystä olemme pitäneet kokouksia asianomaisten maiden viranomaisten kanssa.
Ripoll i Martínez mainitsi kuivuudesta aiheutuneet tuhot. Jäsen Ripoll i Martínez, minun on sanottava, että kuivuudesta kärsineitä alueita ei ollut tarkoitettu solidaarisuuden ensisijaisiksi kohteiksi. Haluaisin myös lisätä. että jos kuivuuskausia sattuu, kuten todennäköiseltä vaikuttaa, Euroopan unionin talousarviossa on esimerkiksi YMP:n puitteissa muita keinoja auttaa ja osoittaa solidaarisuutta, erityisesti maanviljelijöille.
Lopuksi haluaisin vastata jäsen Pohjamolle, joka kysyi minulta, mitkä unionin ulkopuoliset maat voivat saada tukea tästä rahastosta. Ehdotuksessa asetukseksi todetaan erittäin selvästi, että rahastosta voidaan myöntää tukea Euroopan unionin jäsenvaltioille sekä valtioille, joiden kanssa on aloitettu neuvottelut unioniin liittymisestä.
Haluaisin vielä sanoa, koska tämä asia on kiinnostanut minua jo kauan, että sen lisäksi, että tämä rahasto otetaan toivottavasti käyttöön viimeistään parin viikon kuluessa parlamentin ja neuvoston ansiosta, tästä asiasta voidaan oppia paljon. Ennaltaehkäisy on aina halvempaa kuin tuhojen korjaus, ja tästä syystä minulla on kaksi ajatusta, joita voimme tarkastella hieman lähemmin. Ensinnäkin vaikka komissio ei pyydäkään toimivaltaa tässä asiassa, katson, että olisi hyödyllistä tehdä vertaisanalyysi jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden erilaisista vakuutusjärjestelmistä. Minuun teki voimakkaan vaikutuksen, kun Sachsen-Anhaltissa vieraillessani tapasin yrittäjän, jonka koko yritys oli tuhoutunut ja joka kertoi minulle, ettei hänellä ollut minkäänlaista vakuutussuojaa. Tästä syystä olen sitä mieltä, että meidän on tutkittava kaikissa jäsenvaltioissa parhaita mahdollisia käytäntöjä ja järjestelmiä ja kenties vaihdettava näitä parhaita käytäntöjä hallitustenvälisen yhteistyön kautta.
Toinen ajatukseni koskee ennaltaehkäisyä, josta Guy-Quint ja Schierhuber jo puhuivat. Ehdotuksissamme (jotka aion esittää komission puolesta vuoden 2003 lopussa) käsittelemme tulevaa, vuoden 2006 jälkeistä alue- ja koheesiopolitiikkaa, ja olen vakaasti päättänyt tehdä luonnonriskien ja -mullistusten ennaltaehkäisystä ehdottoman painopisteen Euroopan rakennerahastoille kaikilla unionin alueilla ja kaikissa ohjelmissamme.
Siitä syystä, että haluan ottaa mahdollisimman paljon opiksi, haluaisin päättää puheeni vastaamalla Stockmannille ja Savarylle, että katson myös, ettei meidän pitäisi tyytyä pelkkään koordinointiin vaan meidän pitäisi mennä pidemmälle. Olemme jo edistyneet sitten viime katastrofien, erityisesti kollegani Margot Wallströmin alaisuudessa ja johdolla. Uskon, että meidän on edistettävä tätä hienoa ja toteuttamiskelpoista ajatusta eurooppalaisten siviilipelastusjoukkojen perustamisesta ja että eri maissa pitäisi luoda erikoisyksiköiden verkosto, joka voitaisiin yhdistää ja saattaa toimintavalmiuteen katastrofitilanteissa unionin alueella ja muualla. Katson myös, ettei niiden ihmisten, jotka lähtevät auttamaan hyvää tahtoa osoittaen mutta erillisinä joukkoina, pitäisi olla belgialaisia, ranskalaisia, saksalaisia eikä itävaltalaisia vaan eurooppalaisia, jotka lähtevät auttamaan toisia eurooppalaisia, naapureitaan.
Ehkä meidän pitäisi keskustella asiasta lisää. Toistan vielä, etten pyydä yhteisön toimivaltaa. Tiedän myös, ettei toimivalta väestönsuojelun alalla ei ole aina kansallinen vaan joskus se on alueellinen. Jos löytyy tahtoa, löytyy myös keinoja, ja uskon, että olisi hyvä ja toteuttamiskelpoinen ajatus mennä pidemmälle kuin koordinointi ja perustaa jonakin päivänä eurooppalaiset siviilipelastusjoukot. 
Kiitän teitä, arvoisa puhemies, ja kiitän myös esittelijöitä. Kiitän teitä etukäteen myös huomisesta äänestyksestä.
Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan
suositus toiseen käsittelyyn neuvoston yhteiseksi kannaksi Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi rakennusten energiatehokkuudesta (8094/2/2002 - C5-0268/2002 - 2001/0098(COD)) (A5-0297/2002) (Esittelijä: Vidal-Quadras Roca).

Vidal-Quadras Roca (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, olen iloinen voidessani ilmoittaa tässä täysistunnossa, että parlamentin teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta on saavuttanut toisessa käsittelyssä täydellisen yksimielisyyden yhteisestä kannasta rakennusten energiatehokkuutta koskevaksi direktiiviksi.
Arvoisa puhemies, tämä tärkeä säädös on välitön seuraus alun perin komission esittelemästä toimitusvarmuutta koskevasta vihreästä kirjasta, joka synnytti Euroopassa vilkasta keskustelua tästä kilpailukykymme ja hyvinvointimme kannalta ratkaisevan tärkeästä aiheesta.
Direktiivi, joka on nyt onnistuneesti saatu valmiiksi, on huomattava laadullinen muutos verrattuna aikaisempiin yrityksiin saavuttaa samat tavoitteet yksinomaan koordinoinnin ja vapaaehtoisen soveltamisen avulla.
Tällä kertaa komissio on rohkeasti säätänyt sitovat puitteet, joiden avulla parhaat käytännöt epäilemättä yhdenmukaistetaan viidessätoista jäsenvaltiossa. Arvoisa puhemies, minä ja koko teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta olemme myös erityisen tyytyväisiä siitä, että neuvosto on ollut vastaanottavainen kaikille parlamentin esittämille näkökohdille. Näitä ovat henkilökohtaisen laskutuksen periaate, olemassa olevien ja uusien rakennusten erilliskohtelu, vapautuksien selkeä määrittely, erityishuomion kiinnittäminen sosiaaliseen asuntotuotantoon, passiivisen viilentämisen merkityksen lisääntyminen eteläisissä maissa, joissa ilmastointijärjestelmät muodostavat yhä suuremman osan energiankulutuksestamme sekä tietenkin kannustinjärjestelmien edistäminen rangaistusten sijaan.
Tämän säädöksen merkityksen arvioimiseksi meidän on muistettava, että 40 prosenttia unionin energiakustannuksista aiheutuu rakennuksista. Määrällisesti se on 100 000 miljoonaa euroa vuodessa, eli 2,5 prosenttia kokonaistuonnistamme ja 0,5 prosenttia bruttokansantuotteestamme. Epäilemättä tämä direktiivi ja muut sitä seuraavat direktiivit, joiden laatimisen komissio on jo aloittanut, merkitsevät erittäin tärkeää edistystä toisaalta unionin ympäristötavoitteiden noudattamisessa ja toisaalta toimitusvarmuuden takaamisessa.
Eräästä näkökohdasta toisaalta neuvosto ja toisaalta parlamentti ja komissio ovat joutuneet ratkaisemaan joitakin erimielisyyksiä. Kyse on tämän olennaisen tärkeän direktiivin täytäntöönpanoajanjaksosta.
Neuvosto esitti näkemykselleen perusteita, joista emme ehkä ole samaa mieltä, mutta jotka voimme ymmärtää. Sen mukaan direktiivin saaminen täysin toimivaksi edellyttää neljän vuoden lisäaikaa siihen 36 kuukauden ajanjaksoon, jonka kuluessa direktiivi on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Määräaika ylittäisi siis vuoden 2008, joka on symbolinen vuosi, sillä silloin alkaa Kioton sitoumusten tarkastusvaihe. Näin ollen parlamentti ei voinut hyväksyä näkemystä sen paremmin energiansäästön kuin symbolisenkaan merkityksen kannalta. Niinpä saimme lopuksi aikaan kompromissiratkaisun, kuten Euroopan unionin toimielimissä on tapana, ja kyseinen lisäaika määriteltiin kolmeksi vuodeksi.
Arvoisa puhemies, siksi uskonkin, että voimme olla erittäin tyytyväisiä ja kiittää komission jäsentä ja hänen ryhmäänsä siitä, että he ovat suuresti edistäneet unionin energiapolitiikkaa. Lisäksi kiitän kaikkia kollegoitani teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa saamastani suurenmoisesta tuesta, valiokunnan sihteeristöä erinomaisesta teknisestä työstä ja, kuten aiemmin totesin, neuvostoa vastaanottavaisuudesta.

de Palacio
Paljon kiitoksia, arvoisa puhemies. Kiitän aluksi esittelijä Vidal-Quadrasia sekä teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäseniä siitä, että he auttoivat minua suuresti koko ehdotuksesta käydyn keskustelun ajan.
Tämä aloite sai alkunsa vihreästä kirjasta käydyn keskustelun yhteydessä. Lisäksi se noudattaa sekä parlamentin toiveita että neuvoston päätelmiä, joissa vaadittiin toimia erityisesti rakennusten energiatehokkuuden parantamiseksi, jotta voidaan hyödyntää energiansäästömahdollisuuksia.
Kuten Vidal-Quadras aivan oikeutetusti sanoi, kyseessä on 40 prosenttia Euroopan kokonaisenergiankulutuksesta, ja analyysimme ja tutkimustemme mukaan tehokkuutta on mahdollista parantaa noin 22 prosentilla. Koko maailman energiantuotannossa tämä tarkoittaa mahdollisuutta parantaa tehokkuutta lähes kahdeksalla prosentilla.
Tässä suhteessa niin parlamentti, neuvosto kuin komissiokin ovat sitä mieltä, että tämä on yksi tärkeimmistä ehdotuksista, joiden avulla voimme pyrkiä noudattamaan kansainvälisiä sitoumuksiamme, varsinkin kasvihuonekaasupäästöjä koskevia Kioton sitoumuksia.
Komission ehdotuksen tavoitteena on yksinkertaisesti, että jäsenvaltiot hyväksyisivät rakennusten energiatehokkuutta koskevan yhteisen menettelyn. Lisäksi on säädettävä energiatehokkuutta koskevat vähimmäisvaatimukset ja sovellettava niitä yleisesti uusiin rakennuksiin, joitakin pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta, sekä olemassa oleviin yli tuhannen neliömetrin rakennuksiin, kun niihin tehdään merkittäviä uudistuksia.
Rakennusten energiatehokkuus on sertifioitava rakentamisen, myymisen tai vuokraamisen yhteydessä, sillä eräs tärkeä näkökohta ovat niiden kuluttajien oikeudet, jotka vuokraavat asunnon, talon tai rakennuksen tietämättä rakennuksen todellisia energiakustannuksia.
Myös lämmityskattiloiden ja ilmastointijärjestelmien säännöllinen tarkastaminen on oleellista.
On muistettava, että parlamentti vahvisti kantansa ensimmäisessä käsittelyssä helmikuussa 2002, ja suurin osa sen tarkistuksista on sisällytetty yhteiseen kantaan. Korostan, että parlamentin ehdottamat tarkistukset ovat parantaneet komission alkuperäistä ehdotusta muuttamatta sen tavoitteita, ja joissain tapauksissa niillä on lisätty uusia tärkeitä näkökohtia, joihin kuuluu muun muassa arviointia ja tiedottamista koskeva vaatimus.
Kuten Vidal-Quadras sanoi, perusongelma neuvoston ja parlamentin välillä oli pakollista soveltamista edeltävä siirtymävaihe. Mielestäni lopulta saavutettu kompromissi on järkevä. Siinä annetaan kolme vuotta aikaa direktiivin saattamiselle osaksi kansallista lainsäädäntöä ja toiset kolme vuotta, jonka aikana sen täysimääräinen soveltaminen on tehtävä pakolliseksi.
Komissio katsoo, että esitetyt viisi tarkistusta (8-12) ovat yleisesti sen alkuperäisen ehdotuksen hengen mukaisia, sillä komission ehdotuksessa säädettyjen toiminta-alojen, luokituksen ja toimintakynnysten määrittelyssä on saavutettu hyväksyttävä ja toteutettavissa oleva tasapaino.
Haluan vielä kerran kiittää parlamenttia, valiokuntaa ja esittelijää, koska mielestäni olemme saavuttaneet yhteisymmärryksen juuri sen ansiosta, että parlamentin ja neuvoston kantojen välille on haluttu löytää komission ehdotukseen perustuva tasapaino.
Toivon, että parlamentti voi huomisen istunnon äänestyksessä hyväksyä ehdotuksen, ja että sitä voidaan näin ollen soveltaa jäsenvaltioissa mahdollisimman pian. Näin Euroopan unionin energiatehokkuutta voidaan parantaa järkevästi ja kansainvälisten sitoumustemme mukaisesti. Tiedämme, että olemme tehneet erittäin vakavia sitoumuksia ja että meidän on toteutettava tarvittavat toimet varmistaaksemme, etteivät tavoitteet jää pelkäksi puheeksi, vaan toteutuvat myös käytännössä.

Zrihen (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, minäkin haluan kiittää esittelijäämme hänen erinomaisesta työstään, varsinkin näin laajan kysymyksen yhteydessä. Sen hoitamiseksi tarvitaan todellisia toimia, sillä käsittelemmehän tällä kertaa kuluttajille tiedottamista, koulutusta ja tuotannon uusia painopistealoja.
Mielestäni on ratkaisevan tärkeää tiedottaa EU:n energiantarvetta koskevasta tilanteesta, kun on kyse energiankulutuksesta asunto- ja palvelualalla. Tämä on entistä tärkeämpää nyt, kun maapallon ilmaston lämpeneminen uhkaa tulevaisuuttamme. Lisäksi ongelmia aiheuttaa tietysti se, että energiahuoltomme on riippuvainen ulkopuolisista energianlähteistä.
Uskoakseni tällä direktiivillä lisätään kuluttajille tarjottavaa tietoa ja kannustetaan omistajia sijoittamaan energiatehokkuuden parantamiseen, mikä on sekä heidän että heidän vuokralaistensa edun mukaista. Kyseiseen tarkoitukseen direktiivissä on annettu neljä välinettä: menettely rakennusten yhtenäistetyn energiatehokkuuden laskemiseksi, energiatehokkuutta koskevien vähimmäisvaatimusten soveltaminen uusiin rakennuksiin ja rakennuksiin, joihin tehdään parannuksia, sekä energiatehokkuutta koskevan sertifiointijärjestelmän perustaminen. Haluamme toteuttaa erityisen ilmoitusjärjestelmän, jonka avulla voimme sekä tiedottaa kansalaisille energiatehokkuudesta että auttaa viranomaisia toimimaan esimerkkinä tällä alalla. Save-ohjelmaan verrattuna direktiivin laatu on huomattavasti parempi, sillä se on rajoittava ja varmistaa siten, että olemme Kioton tavoitteiden osalta täysin luottamuksen arvoisia.
Kiitän sekä komissiota että neuvostoa, jotka ovat onneksi luopuneet vapaaehtoisiin toimiin perustuvasta mallista ja käyttävät sen sijaan oikeaa yhteisön lainsäädäntöä, jolla yksinomaan voidaan taata tulokset ja yhtenäinen täytäntöönpano.
Ei voida ajatella, että direktiivillä rajoitetaan rakennusalaa tai asetetaan sille kohtuuton taakka. Väitämme päinvastoin, että se tarjoaa tilaisuuden teollisuudelle, tutkimukselle ja kuluttajille ja vauhdittaa todella eristemateriaalien sekä lämmitys- ja ilmastointijärjestelmien tutkimusta. Eurooppalainen teollisuus saa merkittävää asiantuntemusta rakennusten energiatehokkuuden alalla, mikä edistää sen nykyaikaistamista ja kilpailukykyä. Samanaikaisesti kiinnitämme erityistä huomiota arviointiin ja varmistamme käytännön, jonka mukaan toimintaa suunnataan enemmän yhteiskunnan kaikkein heikoimmassa asemassa olevien jäsenten asuntotuotantoon. Voisimme kenties toivoa, että ensimmäisenä tätä mallia kokeiltaisiin Euroopan unionin rakennuksiin.
Kiitän teitä myös komission kanssa suoritetun työn selkeydestä ja avoimuudesta sekä ennen kaikkea neuvoston osoittamasta tarkkaavaisuudesta.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tämän vuoksi pyydän teitä äänestämään ehdotuksen puolesta.

Ahern (Verts/ALE).
Minäkin kiitän esittelijää kunnolla suoritetusta työstä ja erityisesti siitä, että toisessa käsittelyssä päästiin nopeasti järkevään ratkaisuun.
Muutaman vuoden ajan tavoitteenamme on ollut rakennusten energiatehokkuuden parantaminen muun muassa ilmastonmuutosta koskevan ohjelman avulla. Joistakin toimista, kuten uusien rakennusten lämmöneristyksestä, on jo säädetty samassa ohjelmassa. Säännökset eivät kuitenkaan sitoneet jäsenvaltioita. Yleisesti ottaen, monikaan jäsenvaltio ei ole pystynyt yhteisön ohjelmien avulla todella panemaan täytäntöön energiatehokkuutta koskevia standardeja. Vaikka direktiivi onkin vaatimaton, se on todellinen edistysaskel. Sitä voitaisiin kutsua vaikkapa rakennuspalikaksi.
Esittelijä oli oikeassa huomauttaessaan, että Kioton aikataulu huomioon ottaen on varottava mitätöimästä direktiiviä pitkällä siirtymäkaudella, varsinkaan määrättyjen alojen sertifioinnin osalta. Onnittelen vielä esittelijää järkevän ratkaisun saavuttamisesta.
Lopuksi yhdyn vetoomukseen, että tekisimme jotain todellista energian säästämiseksi parlamentin ja yleensäkin EU:n rakennuksissa.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Böschin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A5-0283/2002) komission tiedonannosta petoksiin varautumisesta lainsäädännössä ja sopimusten hallinnoinnissa (SEC(2001)2029 - C5-0158/2002 - 2002/2066(COS)).

Bösch (PSE)
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, on tosiasia - ehkä miellyttäväkin sellainen tähän aikaan päivästä - että voin tänään esitellä teille talousarvion valvontavaliokunnan yksimielisesti hyväksymän mietintöluonnoksen. Olen erittäin mielissäni siitä, että suhtaudumme selkeän myönteisesti komission ajatuksiin, jotka koskevat petoksiin varautumista lainsäädännössä ja sopimusten hallinnoinnissa. Tulee halvemmaksi välttää ja ennaltaehkäistä petoksia kuin yrittää oikaista asioita vasta jälkeenpäin suurin kustannuksin. Haluan käsitellä muutamaa muuta aihetta, jotka mielestämme kaipaisivat lisätukea.
Ensinnäkään petoksiin varautuminen ei saa pitkittää kohtuuttomasti yhteisön lainsäädännön valmistelua, eikä sitä saa rajoittaa yksinomaan uuteen lainsäädäntöön, vaan myös nykyinen lainsäädäntö on tarkistettava puutteiden varalta. Arvoisa komission jäsen, samalla kun tutkimme komission lakiehdotusta, meidän pitäisi mielestäni uskottavuuden vuoksi tutkia tarkoin myös politiikan aloja, joiden tiedämme tarjoavan tilaisuuksia petoksiin. Mieleeni tulee maatalouden alan vientitukiin liittyviä esimerkkejä.
Meidän on myös pitäydyttävä tiukasti Euroopan petostentorjuntaviraston (OLAF) pääasiallisessa tehtävässä, joka on tietenkin petosten ja lahjonnan torjuminen, eivätkä mietinnössä ehdottamamme asiat. Vuodeksi 2003 laaditun työohjelman yhteydessä olemme kuitenkin valmistautuneet tutkimaan, onko OLAF:lla käytössään riittävästi henkilöstöä ja taloudellisia resursseja, jotta se voi suorittaa tehokkaasti sille siirretyt tehtävät. Tässäkin yhteydessä on keskusteltava, voidaanko petostentorjuntavirastolle siirtää yhä useampia tehtäviä. Olemme panneet merkille, että sen ensi vuoden määrärahoja on vähennetty. Parlamentti yrittää saada asioita jonkinlaiseen järjestykseen, mutta kyse ei ole pelkästään talousarviosta. Tiedämme yksinkertaisesti, että OLAF:n edeltäjä, petostentorjunnan koordinointiyksikkö UCLAF, epäonnistui muun muassa siksi, että se teki kaiken, eikä sen vuoksi pystynyt mihinkään. Tässä kysymyksessä on siis keskityttävä olennaiseen.
Mielestämme standardisopimusten laatiminen ja kerääminen olisi keskitettävä, sillä se helpottaisi sopimusosapuolten ja heidän liiketoimiensa jäljittämistä ja seurantaa. Katsomme, että sopimuksiin olisi sisällytettävä lauseke, jonka mukaan petoksiin syyllistyneiden osapuolten kanssa ei vastedes tehdä sopimuksia. Tässäkin asiassa kehotamme komissiota ennen kaikkea soveltamaan johdonmukaisemmin jo käytettävissä olevia vaihtoehtoja. On erittäin valitettavaa, että esimerkiksi Eurostat ilmoittaa toistuvasti, ettei yrityksiä voida sulkea pois, vaikka ne todistettavasti antoivat vääriä tietoja jo tarjouksen tekemisen yhteydessä. Mitä tästä seuraa? Kyse on tietenkin uskottavuudesta. Petosten torjunta on pohjimmiltaan uskottavuuskysymys, ja uskottavuutta komission on hankittava vielä monilla aloilla.
Toistan vielä, että olemme erittäin tyytyväisiä komission ehdotukseen. Tärkeintä kuitenkin on, miten se pannaan täytäntöön. Eniten merkitsee loppujen lopuksi se, kuinka vakavasti ja avoimesti haluamme poistaa puutteet omasta lainsäädännöstämme. Haluan sanoa komission jäsenelle kiertelemättä, että tässä asiassa parlamentti seisoo komission rinnalla. Tarvitsemme kuitenkin avoimuutta ja tarpeen tullen myös suoruutta, jos aiomme pystyä yhdessä käsittelemään näitä ongelmia.

Schreyer
Arvoisa puhemies, esittelijä Bösch, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluan kiittää Böschiä siitä, että hän tuki meitä mietinnössään ja ilmaisi tukensa äsken toistamiseen. Komission aloite on paitsi merkittävä osa koko uudistustyötä, myös tärkeä tekijä komission yleisessä strategiassa, joka koskee taloudellisten etujen suojaamista. Kuten olette korostaneet, aloitteen tavoitteena on parantaa petoksiin varautumista yhteisön politiikan aloilla ja lakiehdotuksissa. Petosten torjumisessa ei ole mitään uutta. Se oli ja on edelleen erittäin tärkeä aihe, ja sen on oltava kattavaa. Toisin sanoen sen on oltava mukana heti alusta alkaen, ja näin ollen - kuten tekin korostitte - sen on koskettava myös aloitteita ja ehdotuksia. Sitä ei voida ottaa käyttöön vasta myöhemmin, täytäntöönpanovaiheessa.
Petosten ennaltaehkäisy ei ole vain harvojen asiantuntijoiden alaa. Sen vuoksi olemmekin todenneet, että hallinnonalojen välisen yhteistyön on käynnistyttävä aikaisemmassa vaiheessa sen sijaan, että kaikki työt jätettäisiin OLAF:lle. Pääosastojen asiantuntemus on yhdistettävä OLAF:n käytännön kokemuksen kautta hankkimaan erityistietämykseen. Eri alojen välistä yhteistoimintaa voidaan käyttää hyödyksi petostentorjunnan kehittämisessä tarkastamalla lakiehdotukset sitä silmällä pitäen, että niillä voidaan ehkäistä petoksia. Tätä varten on luotava työskentelymenetelmä, jonka tarkoituksena on yhdistää kyseinen asiantuntemus ennaltaehkäisyä koskevaan tietämykseen niin, ettei lainsäädäntöprosessia pitkitetä tarpeettomasti. Olen täysin samaa mieltä kanssanne asian tärkeydestä.
On myös tärkeää selkeyttää lakien säätämistä. Petosten ennaltaehkäisyä luonnollisesti edesauttaa, ettei lainsäädäntöprosessi ole niin monimutkainen, että sitä on mahdoton valvoa. Selkeyttäminen luo toisaalta hyviä mahdollisuuksia oikeudelliseen valvontaan. Petoksia ennaltaehkäisevän järjestelmän tarkoituksena on auttaa muotoilemaan selkeää ja petoksia ehkäisevää lainsäädäntöä.
Haluan käsitellä laajemmin sitä, mitä sanoitte tässä yhteydessä toisaalta uusista laeista ja toisaalta jo voimassa olevien lakien tarkistamisesta. Tässäkin nousee luonnollisesti esiin kysymys käytettävissä olevasta henkilöstöstä. Olemme aloittamassa nykyisten lainsäädäntöprosessien tarkistamista, ja se on tietysti ensimmäinen askel. Kun olemme saaneet menettelyn vakiinnutettua, tutkimme, missä määrin sitä voidaan soveltaa lakien tarkistamiseen, jonka parissa työskentelemme jatkuvasti.
OLAF jatkaa kriteerien laatimista, yhteyshenkilöiden nimittämistä ja järjestelmän vakiinnuttamista. Haluan kuitenkin huomauttaa, että lainsäädännön tekeminen petoksia ehkäiseväksi ei ole vain komission tehtävä, vaan lainsäätäjät ovat tietenkin myös osaltaan velvollisia pitämään tätä periaatetta ratkaisevana perusteena suunnitellessaan lainsäädäntöä.
Lopuksi haluan vielä huomauttaa, että parhaatkin ennaltaehkäisevät toimet onnistuvat vain, jos ne yhdistetään uskottavaan varoittavaan vaikutukseen, kuten Bösch mietinnössään korosti. Petoksia ehkäisevillä toimilla ei pidä millään tavoin rajoittaa OLAF:n päättäväistä toimintaa petosten ja säännönvastaisuuksien tuomiseksi päivänvaloon, vaan ne ainoastaan täydentävät sitä. Lisäisin vielä, että komissio pyrkii tekemään parannuksia rikosoikeuden alalla. Äskettäin järjestettiin Euroopan syyttäjäviranomaista koskeva kuulemistilaisuus, ja käytämme tätä tilaisuutta kiittääksemme parlamenttia sen antamasta suuresta tuesta.

Stauner (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, petosten torjumisesta näyttää tulevan EU:lle jatkuva tehtävä, mutta sen lisäksi komissio käyttää paljon mielikuvitusta keksiäkseen siihen keinoja. Se on jälleen osoittanut osaavansa käyttää mielikuvitusta, tällä kertaa laatimalla mietinnön petoksiin varautumisesta lainsäädännössä ja sopimusten hallinnoinnissa - komealta kuulostava otsikko tosiaankin. Nähtäväksi jää, sisältääkö luonnos toteutuessaan sen mitä luvattiin. Mielestäni siihen on suhtauduttava varauksella. Siitä alkaen kun tämä komissio aloitti toimintansa, sille ovat olleet ominaisia rauhoittavat lupaukset - sanat, jotka eivät ole muuttuneet teoiksi.
Komissio ilmoitti tunnuslauseekseen 'nollatoleranssin periaatteen', jossa petoksia ja säännönvastaisuuksia ei hyväksytä . Siitä huolimatta petosten määrä oli vuonna 2000 virallisen ilmoituksen mukaan suurempi kuin koskaan, ja vuonna 2001 petosten rahallinen arvo - 1,25 miljardia euroa - ylittää huomattavasti aikaisempien vuosien keskiarvon. Lainsäädäntö ja sopimukset on nyt laadittava niin, että niillä voidaan ehkäistä petoksia. Ikään kuin niihin pitäisi leimata sanat 'tarkistettu ja todettu petoksia ehkäiseväksi'! Tähänkö tosiaankin pyritään? Eikö ole itsestään selvää, että oikeudellisilla asiakirjoilla edistetään - mikäli se niiden avulla on edes mahdollista - mieluummin laillisia kuin laittomia menettelyitä, kun EU:n miljardeja jaetaan? Onhan komissiolla palveluksessaan joukoittain hyvin koulutettuja ja korkeapalkkaisia virkamiehiä, ja tämä yksi vähimmistä tavoitteista, joka heidän tulee saavuttaa. Rehellisyyden nimissä tämä tiedonanto on mielestäni tarpeeton, sillä sen avulla edistetään sellaista, mikä on itsestään selvää.
Voin vain lyhyesti todeta, että komission toimintatapa on mitä ilmeisimmin erilainen. On selvästikin tarpeen säätää virallisella tiedonannolla, että meidän on mieluummin noudatettava lakeja kuin rikottava niitä. Minusta se on hyvin huolestuttavaa toimielimeltä, joka on perustamissopimusten vartija.
Eikö komission olisi tätä silmällä pitäen vihdoin käsiteltävä ilmi tulleet petostapaukset ja tehtävä tarvittavat johtopäätökset? Eikö kyseisellä menetelmällä saataisi tuloksia? Esimerkin mainitakseni, miksi komissio ei käytössään olevilla resursseilla haasta erästä entistä naispuolista komission jäsentä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen? Näin saataisiin tarkemmin kohdennettu varoittava esimerkki tulevaisuutta varten. Sen sijaan komissio muuttaa mieluummin varainhoitoasetusta avoimuuden vähentämiseksi. Se yrittää edelleen rajoittaa parlamentin valvontatehtävää ja on hankkiutunut eroon riippumattomasta varainhoidon valvojasta.
Kaikki nämä näkökohdat mainitaan Böschin mietinnössä, jota tuen täysin muiltakin osin. Jos petosten torjunnassa halutaan onnistua, päättäväinen toiminta on välttämätöntä. Sitä voidaan ainoastaan täydentää muilla toimilla. En halua käyttää tätä tilaisuutta arvostellakseni laajemmin komission kirjanpitojärjestelmää, vaikka se vaikuttaakin jossain määrin virheelliseltä. Komission suhtautuminen arvosteluun on kuitenkin melko surullista. Se ei vaikuta oppineen siitä mitään. Bösch mainitsikin tämän jo, mutta haluan toistaa sen. Tanskalaiselta virkamieheltä otettiin pois valtuudet ja hänet laitettiin syrjään, koska tämä kiinnitti huomiota esimerkkitapauksiin huonosta hallinnosta. Tällä tarkoitan Eurostatin tapahtumia, joihin mietinnössämme viitataan. Arvostelusta huolimatta - ja huolimatta siitä, mitä kutsuisin suoraan sanoen riittäväksi syyksi epäilyille - komissio jatkaa yhteistyötä yrityksen kanssa, jonka toiminta on erittäin kyseenalaista, joka on saanut sopimuksia vilpillisin keinoin, eikä ole suorittanut työtään hyvin. Komission on vastattava tähän. Jos se ei vastaa, se ei voi välttyä arvostelulta, että tämän kaltaiset tiedonannot on laadittu vain huomion kiinnittämiseksi toisaalle.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
Esityslistalla on seuraavana Holmesin laatima kalatalousvaliokunnan mietintö (A5-0307/2002) ehdotuksesta neuvoston asetukseksi syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavista erityisistä kalastusmahdollisuuksien saamista koskevista vaatimuksista ja niihin liittyvistä edellytyksistä (KOM(2002) 108 - C5-0135/2002 - 2002/0053(CNS)).

Stevenson (PPE-DE)
Minulla on etuoikeus esitellä mietintö kalatalousvaliokuntaan kuuluvan kollegani Michael Holmesin puolesta. Parlamentin jäsenet ehkä tietävät, että Holmesille tehtiin hiljattain suuri leikkaus, ja parlamentti haluaa varmasti toivottaa kanssani hänelle pikaista toipumista.
Ensinnäkin onnittelen Holmesia siitä, että hän on tehnyt erinomaista työtä laatiessaan tämän mietinnön. Käsittelemämme kysymyksen taustalla on kalakantojen romahtaminen koko Euroopan unionissa. Johannesburgissa äskettäin pidetyssä kestävän kehityksen huippukokouksessa monet maailman maat tunnustivat liikapyynnin harjoittamisen kansainvälisillä vesillä. Ne sitoutuivat rajoittamaan kalastusta kestävälle tasolle ja toteuttamaan toimia kalakantojen elvyttämiseksi vuoteen 2015 mennessä. Komission jäsen Fischler tuki kyseistä kantaa täysin. Hänen näkemyksensä mukaan EU:n tosin pitäisi saavuttaa nämä tavoitteet paljon ennen kyseistä määräaikaa, ja hän lupasi päättäväisiä toimia laittomien ja sääntelemättömien kalastuskäytäntöjen torjumiseksi.
Siksi onkin mielestäni outoa ja jopa yllättävää, että komissio hyväksyi viime kesäkuussa neuvoston kompromissiehdotuksen, jonka tavoitteena on suurimpien sallittujen saaliiden ja kiintiöiden soveltaminen syvänmeren kantoihin. Vaikka neuvoston silloinen puheenjohtaja Arias Cañete pitikin tätä yhtenä Espanjan puheenjohtajakauden huippukohdista, sitä on tarkasteltava lähemmin.
Syvänmeren kantojen tutkimus on vielä keskeneräistä. Tiedämme kuitenkin, että nämä kalat elävät hyvin syvällä - yli 1200 metrissä - ja että ne kehittyvät hitaasti ja voivat lisääntyä vasta, kun ne ovat vähintään 25-vuotiaita. Tiedämme myös, että niiden lisääntymiskyky on alhainen ja että näissä syvyyksissä elää noin 87 eri kalalajia, joista vain noin kahdeksan kelpaa syötäväksi tai myyntiin. Kyseisillä vesillä kalastajat heittävätkin säännöllisesti noin 90 prosenttia saaliistaan kuolleena takaisin mereen. Jokaisesta pyydetystä sadasta tonnista kalaa heitetään 90 tonnia kuolleena takaisin mereen. 
Kuten Holmes mietinnössään voimakkaasti korostaa, suurimpien sallittujen saaliiden ja kiintiöiden soveltaminen ensimmäistä kertaa syvänmeren kantoihin saa aikaan suurta tuhoa. Suurimmat sallitut saaliit ja kiintiöt ovat perimmäinen syy siihen, että EU:ssa heitetään nykyään vuosittain kaksi miljoonaa tonnia tuoretta kalaa kuolleena takaisin mereen. Suurimmilla sallituilla saaliilla ja kiintiöillä valvotaan vain purettua saalista, ei sitä, kuinka paljon on saatu pyydetyksi. Jos parlamentti huomisessa äänestyksessä puoltaa suurimpien sallittujen saaliiden ja kiintiöiden soveltamista syvänmeren kantoihin, voin melko varmasti ennustaa, että tämä hyödyllinen kalastus häviää kenties jo viidessä vuodessa.
Kuten Holmesin mietinnössä todetaan, ainoa tapa säännellä tätä kalastusta kestävällä tavalla on pyynnin rajoittaminen rajoittamalla niiden päivien määrää, jolloin alus voi lähteä merelle. Jos alus ei ole merellä, se ei kalasta, ja jos se ei kalasta, kalat eivät jää pyydyksiin. Tämä on ainoa johdonmukainen ja realistinen menettelytapa, jolla syvänmerenkalastuksesta voidaan tehdä kestävää. Siksi tätä menettelyä kannattavat myös tutkijat ja kalastajayhteisöt, joiden tulevaisuus on kiinni näiden kantojen säilymisestä.
Lisäksi on oleellista, että syvänmerenkalastukseen käytettäviä pyydystyyppejä valvotaan tarkasti. Verkot levitetään hyvin syvälle merenpohjaan, joskus jopa sadan kilometrin matkalle ja jätetään paikoilleen päiväkausiksi sillä aikaa, kun emoalus palaa satamaan. Ne voivat aiheuttaa valtavia tuhoja näille erittäin haavoittuville lajeille. Joskus verkot voivat irrota, jolloin kalat tarttuvat niihin kymmenienkin vuosien ajan. Tällaiset verkot on kiellettävä.
Samoin ?rock hopper? -pyydykset, jotka kimpoavat merenpohjassa esteiden yli, jotta verkot eivät repeytyisi, voivat aiheuttaa valtavaa tuhoa herkille koralleille ja merenalaisille vuorille, jotka ovat olennainen osa meren ekosysteemiä. Emme voi antaa tällaisten kestämättömien käytäntöjen jatkua tarkistamatta. Tarpeetonta sanoakin, että jäsenvaltiot, jotka suhtautuvat kalastukseen lyhytnäköisesti, periaatteenaan saada voittoa keinoja kaihtamatta, eivät kannata näitä ajatuksia. Ne eivät ole huolissaan meriympäristöstä, kestävästä kehityksestä tai niistä valtavista sosioekonomisista seurauksista, joita aiheutuu, jos kyseisen kalastuksen annetaan romahtaa.
Kehotan siis parlamenttia hyväksymään muutetut ehdotukset, joita Holmes suositteli mietinnössään, ja suosittelen mietintöä parlamentille.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kuten Stevenson jo totesi, käsittelemme tänään ehdotusta syvänmeren kantojen kalastukseen sovellettavista kalastusmahdollisuuksien saamista koskevista vaatimuksista ja ehdotusta suurimpien sallittujen saaliiden ja kiintiöiden asettamisesta syvänmeren lajeille. Aluksi haluan onnitella Holmesia lämpimästi hänen mietinnöstään. Asiantuntijan lausunto on omiaan vakuuttamaan, että syvänmeren kantoja pyydetään liikaa, ja että kalastukselle aiheutuu entistä enemmän paineita.
Syvänmeren kalojen kannat ovat biologisesti hyvin herkkiä, sillä niiden lisääntyvyys on alhainen ja ne kasvavat hitaasti, huomattavasti hitaammin kuin muut kalalajit. Siksi kestää monia vuosia, ennen kuin liikaa pyydetyt syvänmeren kannat elpyvät. Saamissamme lausunnoissa todetaan myös, että suurimmat sallitut saaliit ja kiintiöt ovat vasta ensimmäinen vaihe syvänmeren lajien suojelussa. Asiantuntijat vaativat myös pyyntiponnistuksen rajoittamista ja uusien menetelmien kehittämistä erityisesti näihin kantoihin liittyvän tiedon keräämiseksi. Siksi olemme esittäneet myös lupia, pyynnin rajoittamista ja tiedon keräämistä koskevan ehdotuksen, joka kokonaisuudessaan perustuu neljään pilariin. Ensinnäkin tiedonkulkua kalastajilta tutkijoille on parannettava. Toiseksi, on parannettava valvontaa luotettavampien tietojen saamiseksi. Kolmanneksi, syvänmeren lajien purkamista on seurattava tarkemmin ja huolehdittava siitä, että kalastusaluksia seurataan satelliittien avulla. Neljänneksi, syvänmeren lajien kalastusluvat on jäädytettävä, jotta kannat säilyisivät nykyisellä tasolla ja estettäisiin kalastukseen kohdistuvan paineen lisääntyminen. Syvänmeren kalastusta koskevaa tietämystä on kehitettävä ja kantoja parannettava. Ainoastaan tällä tavoin pystymme antamaan kohtuullisia ja tarkoituksenmukaisia säädöksiä. Toivonkin, että parlamentti tukee näitä toimia. Haluan odottaa keskustelun päättymistä sanoakseni jotakin tarkistuksista ja ilmoittaakseni niitä koskevan komission kannan.

Lage (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tähän aikaan illasta sopii hyvin puhua syvissä vesissä elävistä kalalajeista, jotka jossain määrin myös toimivat yön pimeydessä niiden vedenalaisesta elinympäristöstä johtuen. Jätän kuitenkin ivailut sikseen todetakseni, että nämä kaukana mannerjalustasta elävät kalalajit ovat arvokkaita ja osa merellisen elämän valtavaa monimuotoisuutta. Kaikki ovat samaa mieltä siitä, että on ratkaisevan tärkeää suojella näitä lajeja - näitä populaatioyksiköitä - niihin viime vuosina kohdistuneelta yhä suuremmalta riistolta. Itse asiassa kalojen niukkuus mannerjalustalla ja tärkeimmillä kalastusalueilla on aiheuttanut sen, että monet alukset ja kalastajat ovat alkaneet pyytää näitä hengissä säilyneitä tai tähän asti suureksi osaksi tuntemattomia lajeja, jotka sen vuoksi ovat vaarassa hävitä kokonaan.
Onkin ehdottoman tärkeää suojella näitä kalalajeja. Olemme yksimielisiä myös tieteellisen tutkimuksen välttämättömyydestä, koska on vielä paljon sellaista, mitä emme tiedä näistä lajeista. Ne ovat melko salaperäisiä, kuten kaikki syvyyksissä tai kaukana oleva. Näitä populaatioyksiköitä, niiden ekosysteemejä, elin- ja lisääntymistapoja sekä poikastuotantoa on tutkittava vielä paljon, koska kyseisten lajien hitaan kasvun vuoksi on olemassa suuri vaara, että ne ovat paljon muita alttiimpia kärsimään niihin kohdistuvasta riistosta.
Komission jäsen Fischlerin puheenvuoron perusteella ymmärsin, että vaikka diagnoosista ja tähän asti suoritetun tutkimuksen puutteista ollaankin yksimielisiä, näiden lajien suojeluun käytettävistä menetelmistä on vielä jonkin verran erimielisyyksiä. En kuitenkaan käsitä, miten pystyisimme toimimaan ilman suurimpia sallittuja saaliita ja kiintiöitä. Tällä vanhalla menetelmällä on saatu jonkin verran tuloksia, vaikka siinä onkin puutteensa. En myöskään käsitä, miten voimme välttää pyyntiponnistusten rajoittamisen. Tiedän, että aihe on hyvin arka, sillä nykyään kalastajien, kalastajayhteisöjen ja sijoitusten toiminta on selvästi aina etusijalla. Tässä tapauksessa on kuitenkin sovellettava ennalta varautumisen periaatetta. Silloin kun emme ole varmoja, meidän on oltava varovaisia ja harkitsevia. Vaikka emme voikaan olla varmoja tuloksista ja toiminnan tehokkuudesta, meidän on tehtävä kaikki voitava suojellaksemme näitä kymmeniä ja taas kymmeniä kalalajeja, joista muutamien elintavat voivat olla meille täysin tai lähestulkoon tuntemattomia. Onnittelenkin komissiota ja Holmesia heidän työstään, koska se on ratkaisevan tärkeää luonnon suojelemisen kannalta.

Attwooll (ELDR).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää Holmesia hänen työstään ja muiden tavoin toivottaa hänelle pikaista toipumista. Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä (ELDR) katsoo, että syvänmerenkalastusta koskevia säädöksiä on laadittava pikaisesti. Käytettävissä olevien tieteellisten todisteiden mukaan syvänmeren lajit ovat biologisesti turvallisten rajojen ulkopuolella, ja kantojen palauttamiseksi on toteutettava toimia. Toimet ovat olennaisen tärkeitä siksi, että nämä kalat elävät pitkään, kasvavat hitaasti ja niiden lisääntymiskyky on alhainen. Suurimmalla osalla valiokunnan tekemistä tarkistuksista pyritään vapauttamaan molva ja keila asetuksen soveltamisalasta, vaikka kiintiöt koskisivatkin niitä edelleen.
Vaikka ryhmä hyväksyykin sen, että näitä lajeja pyydetään mannerjalustalla, on välttämätöntä laatia niistä asianmukaiset säädökset. Jos parlamentti hyväksyy kyseiset tarkistukset, ELDR äänestää koko ehdotusta vastaan. 
Tarkistuksen 5 osalta ELDR katsoo, että kilowatteina ilmaistut kalastuspäivät ovat tarkempi väline pyynnin mittaamiseen, kun otetaan huomioon niin kutsuttu tekniikan vaivihkainen kehitys. Siksi se ei voi tukea tätä tarkistusta.
Puollamme kuitenkin tarkistusta 6, jossa kehotetaan tarkistamaan, miten asetuksen tavoitteiden saavuttamisessa on edistytty. ELDR on jättänyt käsiteltäväksi kolme omaa tarkistusta. Koska on odotettavissa, että asetuksen täytäntöönpano aiheuttaa tulonmenetyksiä ja pyynnin siirtymistä, tarkistuksessa 8 vaaditaan arvioimaan kyseisten tekijöiden taloudelliset ja toiminnalliset vaikutukset.
Tarkistuksessa 9 halutaan kieltää seisovien verkkojen käyttö kalastuksessa, sillä ne saattavat aiheuttaa huomattavaa tahatonta kuolleisuutta uhanalaisissa kannoissa.
Tarkistuksessa 10 ehdotetaan alueiden sulkemista sellaisten lajien suojelemiseksi, jotka kerääntyvät erityisen runsaina määrinä tietyille alueille tiettyyn aikaan vuodesta. ELDR on päättänyt tukea myös Hudghtonin esittämiä tarkistuksia 12 ja 16 sekä muita tarkistuksia, jotka koskevat kalastuselinkeinon osallistumisen lisäämistä ja turvallisuutta. Ryhmä ei kuitenkaan ole varma siitä, pitäisikö pyyntiponnistuksen valvontajärjestelmän olla ainoa hallinnointiväline, ja suhtautuu sen vuoksi varauksella myös tarkistuksiin 11 ja 14.
ELDR on huolissaan siitä, että tarkistus 13 saattaa viivästyttää hallinnointitoimenpiteiden täytäntöönpanoa ja katsoo, että tarkistuksella 15 saattaa olla kielteinen vaikutus ympäristöön.
Henkilökohtaisesti olen kuitenkin sitä mieltä, että sekakalastuksen pyyntimahdollisuuksien sääntely lupiin perustuvien suurimpien sallittujen saaliiden ja kiintiöiden sekä pyyntiponnistusjärjestelmän avulla johtaa siihen, että lajit, joille ei ole kiintiötä tai joiden kiintiö on ylitetty, heitetään pois. Tästä syystä tuen tarkistuksia 11 ja 14. Tuen myös tarkistusta 15, koska se on oikeudenmukaisempi perusta kiintiöjaolle.
Lopuksi haluan ELDR:n puolesta ilmaista syvän tyytymättömyytemme siihen, että neuvosto on tosiasiassa tehnyt päätöksen tästä asiakirjasta odottamatta parlamentin lausuntoa. Toivomme, että kalatalousneuvosto katsoo aiheelliseksi ottaa huomioon parlamentin kannan tehdessään virallisen päätöksensä.

McKenna (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, minäkin haluan ilmaista tyytyväisyyteni Holmesin mietinnöstä ja toivon, että hän toipuu nopeasti.
Kun komission ehdotukset ilmestyivät, vihreiden puolue suhtautui niihin myönteisesti. Oli korkea aika, että uutta syvänmeren lajien kalastusta alettiin jollain tavoin valvoa. Tiedämme kaikki, miksi erityisesti nämä lajit kärsivät liikapyynnistä, kuten Stevenson johdannossaan osoitti.
Kun EU:n kalastusalusten EU:n vesiltä perinteisesti pyytämät kannat oli kalastettu lähes loppuun, kehitettiin uudenlainen syvänmeren kalastus. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että perustetun hallinnointijärjestelmän yksityiskohdista käytyjen neuvottelujen päätelmissä on liikaa puutteita. Ne perustuvat myös liiaksi suurimpiin sallittuihin saaliisiin ja kiintiöihin, jotka ovat osoittautuneet erittäin tuhoisiksi muualla, kuten Stevenson totesi. Nyt kun valvontajärjestelmä on perustettu, toivomme komission vahvistavan sitä pikaisesti vaikkapa muilla keinoilla, kuten vahvistamalla huomattavasti teknisiä toimenpiteitä ja tiukentamalla pyynnin valvontaa. Nämä toimet ovat tehokkaita pitkällä aikavälillä.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ehdotus asetukseksi, josta tänä iltana keskustelemme, saatiin aikaan toimilla, joita voidaan pitää esimerkillisinä ja joita on harkittava perusteellisesti saatettaessa yhteistä kalastuspolitiikkaa ajan tasalle. Noin viisitoista vuotta sitten ranskalaiset kalastajat Boulogne-sur-Merissä alkoivat pyytää ja myydä tiettyjä kalalajeja, jotka elivät mannerjalustan ulkopuolella, yli 800 metriä syvässä vajoamassa. Tieteellinen tutkimuslaitos Ifremer alkoi näiden ammattikalastajien pyynnöstä tutkia lähemmin kyseisten lajien biologiaa ja erityisesti niiden biologista kaarta. Hedelmällinen yhteistyö ammattilaisten ja tutkijoiden välillä auttoi heitä melko aikaisessa vaiheessa määrittämään, että näiden lajien elinkaari on hidas ja että pyyntiä on rajoitettava pikaisesti, ettei lajien biologista tasapainoa vaaranneta.
Syvänmeren kalastukseen liittyvät kysymykset koskettivat jäsenvaltioista eniten Ranskaa. Tutkijoiden tukemien ammattikalastajien pyynnöstä Ranskan hallitus pyysikin komissiota sääntelemään uusia kalastusalueita vahvistamalla suurimmat sallitut saaliit ja kiintiöt. Komissio oli pitkään vastahakoinen ja jarrutti asian etenemistä. Jos viime kesäkuussa kokoontunut kalatalousneuvosto ei olisi saavuttanut poliittista yhteisymmärrystä, näitä kahta ehdotusta syvänmeren kantojen kalastusta koskevaksi asetukseksi ei todennäköisesti olisi. Lopulta ne kuitenkin saatiin aikaan, ja olen tyytyväinen sekä niihin että Michael Holmesin mietintöön, jossa hän on käsitellyt kysymystä erittäin asiantuntevasti. Toivotan myös omasta puolestani hänelle pikaista toipumista.
Tapaa, jolla nämä asetukset on laadittu, voidaan käyttää esimerkkinä monestakin syystä. Ensinnäkin se osoittaa, että kalastajat ovat tärkein ryhmä, jota asia koskee, ja että pääasiassa heidän toiminnallaan on vaikutusta kestävää kalastusta koskevien sääntöjen laatimiseen. Se osoittaa myös, että kalalajeja voidaan tehokkaimmin suojella joustavilla ja kumottavissa olevilla välineillä, kuten suurimmilla sallituilla saaliilla ja kiintiöillä, eikä jäykillä rakenteellisilla toimilla, joilla on peruuttamattomia vaikutuksia, kuten laivojen hävittämisellä tai kalastajien uudelleenkoulutuksella. Lisäksi siitä käy ilmi, että kalastajat ja tutkijat voivat toimia tiiviissä ja järkevässä yhteistyössä ja saada aikaan ehdotuksia realistisista ja rakentavista hallinnointitoimista, joiden avulla sekä kalastaminen että kalavarojen hoitaminen on mahdollista. Lopuksi se osoittaa, että alhaalta ylöspäin, kentältä toimivaltaiselle viranomaiselle suuntautuva toiminta on tehokkaampaa kuin ylhäältä alaspäin tapahtuva ja jopa alentuva toiminta, jota komissio valitettavasti yleensä suosii. Näin se toimi myös julkistaessaan yhteisen kalastuspolitiikan uudistamista koskevan luonnoksen. Nämä opetukset on pidettävä tarkasti mielessä ja pantava täytäntöön, mahdollisuuksien mukaan käynnissä olevan uudistusprosessin aikana.
Kaiken kaikkiaan olen sitä mieltä, että voimme vain olla tyytyväisiä saatuamme asetuksen laadituksi, ja tuen Michael Holmesin laatimaa mietintöä ja useimpia hänen tarkistuksistaan. Niillä on myös asianosaisten kalastajien tuki, varsinkin niiden, jotka vaativat säädöksen uudelleentarkastelua joka kolmas vuosi, jotta saavutetut tulokset voidaan saattaa ajan tasalle.

Hudghton (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, suurimpia sallittuja saaliita koskevaa järjestelmää ei voida perustaa ilman todistettavia, ajan tasalla olevia ja riippumattomia tieteellisiä neuvoja. Miten komissio siis voisi tukea tällaista järjestelmää? Miten neuvosto pystyi hyväksymään kyseisen järjestelmän kesäkuussa 2002 kuulematta asianmukaisesti teollisuutta ja käsittelemättä asiaa Koillis-Atlantin kalastuskomission kanssa?
Komissiolla on paljon vastattavaa, mutta vetoan tässä vaiheessa pääasiassa siihen, että ei esitettäisi syytöksiä, vaan että ehdotusta harkittaisiin uudelleen. Jos kantoja halutaan suojella, syvänmeren kalastusta on säänneltävä pyynnin rajoittamiseen perustuvalla järjestelmällä. Ensinnäkin on otettava huomioon, että suurimmat sallitut saaliit lisäävät kuolleisuutta, koska kaikkein uhanalaisimpia lajeja heitetään pois. Lisäksi turvallisuus saattaa vaarantua, koska aluksia, joilla on riittämätön kiintiö, mutta kalastuspäiviä jäljellä, painostettaisiin kalastamaan vaarallisissa olosuhteissa. 
Kehotan parlamenttia ja myös komissiota tukemaan Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmän nimissä tehtyjä tarkistuksia sekä omissa nimissäni tehtyjä tarkistuksia, jotka useat parlamentin neljän suurimman ryhmän jäsenet ovat allekirjoittaneet.
Kaikkien lopullisten ehdotusten sosiaaliset ja taloudelliset vaikutukset on arvioitava kokonaisuudessaan ja mitoitettava tarvittaessa suoritettavaa korvausta varten asettamatta eri jäsenvaltioiden kalastajia eriarvoiseen asemaan.

Fischler
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää lämpimästi tästä keskustelusta, mutta myös muistuttaa, että komissio jätti kyseisen ehdotuksen käsiteltäväksi jo maaliskuun alussa. Haluan myös tehdä selväksi, että komissio ei ilmaissut neuvostolle hyväksyntäänsä sen laatimasta poliittisesta kompromissista. Komissio on sitä vastoin huomauttanut esittävänsä kompromissin hyväksymistä tai hylkäämistä koskevan lopullisen kannan vasta sitten, kun parlamentti on esittänyt näkemyksensä.
Minun on sanottava aivan rehellisesti, että väite, jonka mukaan tieteellistä arviointia ei ole tehty, ei myöskään pidä paikkaansa. Sekä kansainvälinen merentutkimusneuvosto (ICES) että neuvoa-antava tiedefoorumimme ovat antaneet tieteellisen lausunnon. Toiminnallemme on siis tieteelliset perusteet.
Palaan nyt lukuisiin tarkistuksiin, joita haluan arvioida keskustelun perusteella. Komissio voi hyväksyä ensimmäisen tarkistuksen. Olen samaa mieltä siitä, että molva, keila ja pilkkupagelli olisi poistettava asetuksen soveltamisalasta, vaikka ne tuleekin säilyttää niiden lajien luettelossa, joiden saaliista on annettava seikkaperäiset tiedot. Voin myös hyväksyä tarkistukset 2 ja 4, mutta en tarkistusta 3, koska vastustan satelliittivalvontaa koskevien lisäsäännösten poistamista ehdotuksestamme. Käytännön kokemuksemme satelliittijärjestelmästä ovat osoittaneet, että viat eivät useinkaan ole todellisia vikoja, vaan niitä jäljitellään valvonnan välttämiseksi.
Perinteinen partioaluksilla ja lentokoneilla tapahtuva valvonta on täysin riittämätön keino syvänmeren kalastuksessa, varsinkin hyvin kaukana sijaitsevilla alueilla, eikä se todellakaan ole toteuttamiskelpoinen ehdotus. Tehokas satelliittivalvonta on siis tarpeen, samoin kuin laitevian ja siitä aiheutuvien seurausten tarkempi määrittely. Olen tyytyväinen voidessani hyväksyä tarkistukseen 5 tehdyn lisäyksen, jolla pyritään siihen, että kalastuspäivät olisivat merellä vietettyjä päiviä. Tämä on hyödyllinen selvennys. Sen sijaan kalastusalueita koskeva viittaus ei ole niin selkeä kuin ehdotuksemme tarkkojen ICES-tilastoruutujen ilmoittamisesta. Siksi vastustan kyseisen lisäyksen hyväksymistä. Luottamuksellisten seikkojen vuoksi ei mielestäni ole sopivaa julkistaa yksittäisten alusten tietoja tieteellistä tutkimusta varten.
Ymmärrän, että konetehon mittaaminen kilowatteina on ongelmallista ja että sitä on vaikeaa panna täytäntöön. Sen sijaan, että tieteelliselle analyysille tarpeellinen viittaus vetoisuuteen poistettaisiin, haluamme parantaa viittausta esimerkiksi määrittelemällä tarkemmin alusluokat, jotka voidaan ilmoittaa lyhyesti viittaamalla bruttovetoisuuteen.
Tarkistus 6 on mielestäni hyvä ajatus, ja olen halukas järjestämään toimien tarkistamisen vuonna 2005. Olen samaa mieltä myös tarkistuksesta 7, mutta en tarkistuksesta 8. Komissio neuvottelee joka tapauksessa totuttuun tapaan EU:n kalastusasioiden tieteellisen, teknisen ja taloudellisen komitean kanssa suojelutoimenpiteiden sosiaalisista ja taloudellisista seurauksista. Olen melko tyytyväinen 9 a artiklan hyväksymisestä ja siitä, että neuvostolle ja parlamentille voidaan 30. kesäkuuta 2005 mennessä jättää kertomus syvänmeren lajien hallinnointia koskevista yleisistä järjestelyistä. Siinä käsiteltäisiin myös pyyntiponnistuksen vähentämisen tieteellistä ulottuvuutta.
En voi hyväksyä tarkistusta 9 sen nykyisessä muodossa, sillä emme ole saaneet tieteellisiä arviointeja, joissa vaadittaisiin seisovien verkkojen kieltämistä. Otan kuitenkin ehdotuksenne tässä suhteessa huomioon ja pyydän ICES:iä arvioimaan tieteellisesti, olisiko seisovien verkkojen kieltäminen järkevä suojelutoimenpide ja millä alueilla. Olen samaa mieltä tarkistuksesta 10, mutta joudun hylkäämään tarkistuksen 11. Vaikka Kansainvälinen merentutkimusneuvosto suositteleekin pyyntiponnistuksen vähentämistä syvänmeren lajien osalta, EU:n kalastusasioiden tieteellinen, tekninen ja taloudellinen komitea pitää suurimpia sallittuja saaliita hyödyllisenä lisätoimenpiteenä.
Hyväksyn mielelläni tarkistuksen 12, mutta komission on hylättävä tarkistus 13, koska se olisi vastoin ennalta varautumisen periaatetta. Meidän on toimittava heti, kun saamme ensimmäisen kerran tieteellisiä neuvoja. Sama koskee tarkistusta 14, jota en myöskään voi hyväksyä. Jotta pyynnin rajoittaminen voidaan toteuttaa käytännössä, tarvitaan syvänmeren kalastuslupia. Joudun valitettavasti hylkäämään myös tarkistuksen 15. Tiedämme, että syvänmeren kalastuslaivaston teho ja kapasiteetti on lisääntynyt nopeasti. Jos meidän olisi muutettava viitejaksoa, antaisimme itse asiassa syvänmeren laivastolle luvan kasvaa edelleen. Tämä ei kuitenkaan sovi lainkaan yhteen sen kanssa, että pyyntiä on pikaisesti rajoitettava. 
Minulla ei siis ole muuta vaihtoehtoa kuin hylätä myös viimeinen tarkistus 16, sillä sen avulla asetuksesta voitaisiin tehdä poikkeuksia, joiden seuranta olisi mahdotonta, koska käsitteitä ?ylivoimainen este? ja ?alusten turvallisuuden vaarantaminen? ei ole määritelty lainsäädännössä. Turvallisuus on tietenkin taattava, siitä ei voi olla minkäänlaista epäselvyyttä. Nykyisten säädösten mukaan vaarassa oleva laiva voi telakoitua muuhun kuin määriteltyyn satamaan, edellyttäen että se ei pura saalistaan siellä. Mielestäni tämä toimintamalli on harkittu ja siinä otetaan riittävästi huomioon sekä alusten turvallisuus että suojelua koskevat täytäntöönpanokelpoiset määräykset.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 23.42.)

