Lisabonas stratēģija - Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes 2008.-2010. gadam (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākamais punkts ir kopējās debates par Padomes un Komisijas paziņojumiem par Lisabonas stratēģiju, pēc kuriem Ekonomikas un menetārās komitejas vārdā M. Starkevičiūtė sagatavoja ziņojumu par Integrētajām nodarbinātības un izaugsmes pamatnostādnēm (daļa: dalībvalstu un Kopienas ekonomikas politiku galvenās pamatnostādnes): jaunā cikla uzsākšana (2008.--2010. gads)
Žiga Turk
priekšsēdētājs. - (SL) Es ļoti priecājos piedalīties šajā sēdē, kurā Eiropas Parlaments diskutē par Lisabonas stratēģijas izaugsmei un nodarbinātībai nākamā posma sākumu.
Lisabonas līguma parakstīšana noslēdz laikmetu, kurā mēs bijām ļoti aizņemti ar savu iekšlietu un dažkārt politikas veidošanu. Eiropa šobrīd ir ievērojami labāk aprīkota, lai atvērtos pasaulei, un Lisabonas stratēģija nodrošina Eiropai instrumentus, lai palīdzētu ietekmēt arī pasaules tendences. Pašreizējo situāciju raksturo vismaz četras šādas tendences.
Kad Eiropa sāka īstenot Lisabonas stratēģiju 2000. gadā, globalizācija galvenokārt tika uztverta kā konkurence starp Eiropu, ASV un Japānu. Kopš tā laika pasaules arēnā ir parādījušies jauni, svarīgi dalībnieki, un tie dod mums iemeslu no jauna pārdomāt ieguldījumu, ko Eiropa var dot šajā globālajā pasaulē, un to, kur slēpjas tās patiesās konkurences priekšrocības.
Komunikācijas revolūcija notiek mūsu acu priekšā ar interneta un globālā tīmekļa palīdzību. Radošums un jauninājumi vairs nav ierobežoti ar stingrām iestāžu shēmām. Līdz šim tikai vienreiz mēs esam pieredzējuši masveida komunikācijas revolūciju; tas bija pirms 500 gadiem, kad papīrs un iespiešana kļuva lēti, veidojot Eiropas pārākuma pamatu.
Mēs esam trešās rūpnieciskās revolūcijas priekšā, kuras rezultātā ievērojami samazināsies atkarība no fosilajām degvielām un notiks pāreja uz zema oglekļa satura ekonomiku. 2007. gada maijā Parlaments pieņēma paziņojumu par trešo rūpniecisko revolūciju un ūdeņraža ekonomiku, tādējādi parādot Eiropas atbalstu šīs jomas vadītājiem.
Pēc rūpniecības laikmeta mēs ieejam konceptuālā laikmetā, kur priekšplānā izvirzīsies vērtības, nozīme un empātija. Šo tendenču "sarkanais pavediens” ir arvien lielāks cilvēku radošā potenciāla un viņu vērtību nozīmīgums. Tie ir divi temati, kas to būtības dēļ ir ļoti eiropeiski. Tādēļ Eiropai ir ambīcijas kļūt par šo četru tendenču vienu no veidotājiem un vadītāju.
Eiropas idejas par attīstību ir formulētas Lisabonas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai. Pēc fundamentālas pārskatīšanas 2005. gadā tika apstiprināta Lisabonas stratēģijas efektivitāte. Strukturālās reformas ir uzlabojušas Eiropas ekonomikas pamatus. Tādēļ ir vieglāk novērst krīzes finanšu tirgos un augošās izejmateriālu cenas, jo īpaši jēlnaftas un pārtikas cenas. Pasaules ekonomika kļūst arvien nenoteiktāka. Tādēļ Eiropai ir svarīgi pieturēties pie sava kursa un turpināt īstenot reformas, kā arī modernizēt savu ekonomiku un sabiedrību.
Komisija paveica labu darbu, sagatavojot Lisabonas paketi, kas tika publicēta decembrī. Slovēnija kā Eiropadomes prezidējošā valsts ir noteikusi Lisabonas stratēģiju par vienu no piecām savas prezidentūras prioritātēm. Mēs ļoti priecājamies, ka Eiropas Parlaments piedalīsies plašās debatēs nākamajā posmā. Mēs jau esam apmainījušies viedokļiem Ekonomikas un monetāro lietu komitejas konsultācijās, ar visām trim ES iestādēm un starpparlamentu sanāksmēs. Mēs darām visu iespējamo, lai nodrošinātu, ka Eiropadomes pavasara sesijā martā varētu uzsākt šo ambiciozo jauno Lisabonas stratēģijas posmu
Eiropadome apstiprinās ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes un pieņems secinājumus par nodarbinātības politikām. Par vajadzību pārveidot vispārējās pamatnostādnes tika plaši diskutēts. Beigās kolēģi no vairuma dalībvalstu piekrita, ka mēs varētu uzlabot dažus formulējumus, bet, uzsākot diskusijas par pašām pamatnostādnēm, tiktu aizsākts garš saskaņošanas periods, un tas palēninātu pāreju uz jauno posmu, lai gan beigu rezultāts būtu ļoti līdzīgs tam, kāds šobrīd ir mūsu priekšā.
Ekonomikas un finanšu padome vienbalsīgi pieņēma lēmumu nepārveidot vispārējās ekonomiskās pamatnostādnes. Pārveidots tiek paskaidrojuma teksts, tas ir, konteksts, kurā pamatnostādnes tiek piemērotas.
Eiropadome pieņems īpašos dalībvalstu ieteikumus attiecībā uz to rezultātiem, īstenojot valstu reformu programmas. Tā aicinās dalībniekus, proti, Padomi, Komisiju un Parlamentu īstenot Kopienas Lisabonas programmu.
Tā veicinās dažas galvenās darbības un mērķus četrās prioritārās jomās. Pirmkārt, šīs četras jomas atspoguļo Eiropas interesi par vidi; otrkārt, Eiropas interesi par cilvēkiem un to lomu sabiedrībā; treškārt, centienus izveidot Eiropu, kurā būtu aktīvāka uzņēmējdarbības vide; un, ceturtkārt, centienus nodrošināt, ka Eiropa ir novatoriskāka un radošāka, kas būtībā ir visa cita pamatā. Ļaujiet man īsumā izskatīt katru no šīm četrām jomām.
Es ierindoju radošumu blakus izglītībai un inovācijai. Eiropai ir jāinterpretē savas bagātās kultūras tradīcijas un ētiskās vērtības, lai uzlabotu savu ražojumu konkurences priekšrocības. Mums jāturpina censties realizēt 3 % ieguldījumu pētniecībā un attīstībā mērķis. Zināšanām jākļūst par piekto brīvību. Mums ir vajadzīga vienota zināšanu telpa, kurā ir brīva pieeja zināšanām, kurā tiek atbalstītas atvērtas inovācijas un, protams, kurā zināšanas pienācīgi aizsargā Eiropas patenti un īpašumtiesības. Jābūt iespējai uzlabot koordinēšanu starp Eiropas pētniecības un attīstības politikām un valstu politikām.
Mums eiropiešiem ir jākļūst uzņēmīgākiem. Mums pietrūkst inovatīvi un radoši mazie uzņēmumi. Tādēļ mums ir jāpievērš lielāka uzmanība mazo un vidējo uzņēmumu izveidei un attīstībai un to pieejai zināšanām un pētniecības infrastruktūrai, kā arī kapitāla finansēšanas avotiem.
Mums ir jāstiprina iekšējais tirgus, jo īpaši pakalpojumu un tīklošanas nozarēs, un jānovērš dažādi slēptie šķēršļi. Spēcīgs un efektīvs iekšējais tirgus arī ir daudz labāka aizsardzība pret globalizācijas sekām nekā protekcionisma kārdinājums. Ir jāuzlabo finanšu tirgu pārredzamība, jāuzlabo likumdošana un jāsamazina administratīvais slogs.
Mums Eiropā ir jāsaglabā tradīcija piedāvāt saviem iedzīvotājiem aprūpi un solidaritāti. Elastīga drošība ļauj dinamiski meklēt līdzsvaru starp ekonomiku, kam ir vajadzīgs efektīvs darba tirgus, un drošību, kas nozīmē, ka cilvēki ātri atradīs jaunu darbu.
Tādēļ mums ir jānodrošina mūžizglītība un cita veida atbalsts. Jo īpaši mums ir jānodrošina, ka jaunieši iegūst kaut kāda veida izglītību un pēc iespējas ātrāk atrod darbu. Vecākā paaudze ir jāmudina palikt aktīviem pēc iespējas ilgāk.
Visbeidzot, mums Eiropā rūp daba un vide. Eiropai ir jāuzņemas vadošā loma procesā, ko daži sauc par trešo rūpniecības revolūciju, kuras būtība ir pāreja uz zema oglekļa satura ekonomiku. Esmu pārliecināts, ka tā būs izdevīga Eiropas ekonomikai, jo Eiropa būs pasaules līdere nākotnes tehnoloģiju jomā. Mums līdz šī gada beigām ir jāpanāk politiska vienošanās par enerģijas un klimata paketi
Dāmas un kungi, mums ir vajadzīgs apņēmīgs izrāviens jaunajam Lisabonas stratēģijas posmam, lai padarītu Eiropu par dinamiskāku, radošāku un uzņēmīgāku sabiedrību, kuras pamatā ir zināšanas un kurai rūp tās iedzīvotāji un vide. Mums steidzami jāpārdomā Eiropas attīstības stratēģiskā shēma pēc 2010. gada un iespējamā Lisabonas stratēģijas un ilgtspējīgas attīstības stratēģijas konverģence.
Kā rakstīja Mark Leonhard, šis gadsimts būs Eiropas gadsimts nevis tāpēc, ka Eiropa valdīs pār visu pasauli koloniālā garā un pat ne tāpēc, ka tai būs visspēcīgākā rūpniecība. Šis gadsimts var kļūt par Eiropas gadsimtu, jo pasaulē valdīs Eiropas vērtības un radošums, tas ir, tie divi elementi, kas būtībā veido pasaules tendences. Eiropas radošumu atbalsta Eiropas izcilā kultūras tradīcija. Eiropas vērtības (kā kaimiņi mēs sadarbojamies savā starpā, risinot strīdus un rūpējoties par dabu un cilvēkiem) ir piemērs visai pasaulei. Tādēļ mēs nedrīkstam aizmirst šos dziļi cilvēciskos sākumpunktus, kad mēs apskatām mūsu ES ekonomisko un sociālo nākotni, tas ir, mūsu stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai.
Günter Verheugen
Komisijas priekšsēdētāja vietnieks. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, ciktāl runa ir par Komisiju, šodienas debates pamatā ir saistītas ar Eiropas turpmāko stāvokli pasaulē. Tas ir jautājums par mūsu atbildi uz mūsu laika ekonomiskajiem, sociālajiem un vides izaicinājumiem. Eiropas integrācija, kas ir apvienojusi 27 valstis un gandrīz 500 miljonus iedzīvotāju, ir ievērojams mūsu stratēģiskais spēks. Mēs vairs nevājinām sevi ar konfliktiem, tādēļ Eiropa visos aspektos ir kļuvusi par vienu no pievilcīgākajiem pasaules reģioniem.
Iekšējais tirgus ir mūsu pārticības stūrakmens, un kopējā valūta ir nozīmīga politiska un ekonomiska vērtība. Mēs neesam pakļauti laikmeta nenoteiktībai vai globalizācijas vētrām. Integrācija sniedz mums iespēju palīdzēt veidot globalizācijas laikmetu saskaņā ar mūsu pašu redzējumu.
Tomēr šim globālajam laikmetam nebūs vienas vienīgas valsts vai kontinenta zīmogs. Japāna, ASV un Eiropa saskaras ar izaicinājumiem, ko rada tādas jaunattīstības valstis kā Ķīna, Indija, Krievija un Brazīlija, kas līdzīgi kā mēs paši sacenšas par vadošo vietu globālo ekonomisko un tehnoloģisko rādītāju tabulā.
Mēs uzskatām, ka šis jaunais laikmets sniedz mums lieliskas iespējas un jaunas izvēles, bet tikai tad, ja mēs paliekam modri pret laikmeta iezīmēm un pilnībā apzināmies visus riskus. Globālās mobilitātes laikā laikmeta īstā sociālā problēma ir jautājums par to, cik drošas ir darbavietas Eiropas Savienībā un kā mēs nākotnē varam garantēt vairāk darbavietu un labāk apmaksātu darbu. Ļaujiet man atkārtot: mūsu laika sociālā problēma ir jautājums par to, vai mums būs pietiekams skaits augsti kvalificētu darbavietu un vai mēs tās ilgtermiņā saglabāsim.
Šīs pamatproblēmas risinājums ir pārskatītās Lisabonas stratēģijas un mūsu partnerattiecību izaugsmei un nodarbinātībai pamatā Šī stratēģija ir Eiropas atbilde uz globalizāciju.
Pēc trim gadiem mēs esam sagatavojuši pārskatu, un mēs varam būt apmierināti ar rezultātiem. Tie ir bijuši labi izaugsmes un nodarbinātības gadi. Ir radītas miljoniem jaunas darbavietas, un izaugsmes rādītājs ir bijis augstāks nekā iepriekšējos gados. Pirmo reizi produktivitāte ir palielinājusies ātrāk nekā ASV. Cilvēki ir sākuši just galveno strukturālo reformu rezultātus. Bet nebūtu pareizi gulēt uz saviem lauriem. Mēs vēl neesam sasnieguši savu mērķi. Mums priekšā joprojām ir tāls ceļš un veicamas papildu reformas. Mums nav vajadzīgs orākuls, lai saprastu, ka mūsu laikmeta pamata iezīme nav nekustīgums, bet gan pastāvīgas izmaiņas. Tas joprojām biedē daudzus cilvēkus, jo īpaši tos, kas baidās, ka šīs izmaiņas viņus atstās nopakaļ un ka viņi būs zaudētāji globalizācijas procesā.
Tas ir vēl viens iemesls, kāpēc ir svarīgi, lai partnerattiecības izaugsmei un nodarbinātībai būtu vēl stabilāk mūsu sabiedrības pamatā. Mēs uzskatām, ka mēs esam atraduši stratēģiju, kas pretēji sākotnējai Lisabonas stratēģijai, kura tiek īstenota kopš 2000. gada, ir reālistiska un sniegs vēlamos rezultātus. Tas ir arī Komisijas priekšlikuma mērķis turpmākajiem trim gadiem. Mēs uzskatām, ka pamata orientācija ir pareiza, bet mēs arī uzskatām, ka joprojām ir vajadzīgas korekcijas dažos jautājumos, kas ir būtiski nākotnei.
Piemēram, nākamajos trijos gados būs īpaša vajadzība lielāku uzmanību pievērst mūsu izaugsmes un nodarbinātības partnerattiecību sociālajai dimensijai. Tā, manuprāt, būs galvenā problēma. Ir jāuzlabo izglītības, apmācības un iemaņu līmeņi. Vienīgais veids, kā mēs varam stāties pretī izmaiņām, ir palīdzot visiem indivīdiem no agras bērnības un visu viņu dzīvi, lai attīstītu visus viņu talantus, lai viņi turpinātu apgūt jaunas lietas un saglabātu elastīgumu. Tās ir jebkura indivīda tiesības. Tas ir vienīgais veids, kā mēs varam nodrošināt, ka tie, kas pazaudē savu darbu, kopā ar savām ģimenēm nav nolemti dzīvei sabiedrības perifērijā pastāvīgā bezdarbā un nabadzībā.
Mums ir vajadzīga politika, kas aktivizē nodarbinātību un ļauj cilvēkiem sākt no jauna jebkurā viņu dzīves posmā. Tas nav tikai politiķu uzdevums, bet arī Eiropas uzņēmēju un uzņēmumu uzdevums. Ļaujiet man to pateikt pilnīgi skaidri, jo īpaši ņemot vērā dažus nesenos notikumus. Uzņēmējiem un uzņēmumiem, kas to vēl neapzinās, būs jāpārdomā sava nostāja, jo labs un motivēts darbaspēks ir uzņēmuma visvērtīgākais kapitāls un var dot uzņēmumam smalko, bet ārkārtīgi svarīgo konkurētspēju.
Mums ir aktīvāk jācenšas radīt sabiedrība, kuras pamatā patiešām ir zināšanas. Diemžēl mēs joprojām esam tālu no sava mērķa, kas paredz līdz 2010. gadam tērēt pētniecībai 3 % no Eiropas IKP, un es ar lielu nožēlu atzīmēju, ka plaisa drīzāk palielinās nekā samazinās. Ir vēl viena tendence, kas man šķiet vēl satraucošāka, proti, tas, ka, lai gan Eiropas uzņēmumi pētniecībai un attīstībai reāli tērē vairāk nekā iepriekšējos gados, viņi labprātāk šo naudu iegulda ārpus Eiropas.
Eiropas Pētniecības telpai ir jākļūst par realitāti. Ja mums neizdosies paturēt Eiropā pētniecības un attīstības pasākumus, mums arī neizdosies Eiropā saglabāt darbavietas.
Mēs zinām, ka mums jāturpina stiprināt iekšējais tirgus. Mums ir jārealizē lielākā vairākuma mūsu uzņēmumu pilns potenciāls, tas ir, 23 miljonu mazo un vidējo uzņēmumu, kas nodarbina divas trešdaļas visa Eiropas darbaspēka. Mēs jau esam uzsākuši šo procesu ar vairākām iniciatīvām, bet mēs plānojam to pastiprināt jūnijā ar Mazās uzņēmējdarbības aktu.
Vēl viena neatliekama prioritāte ir spēcīgs dzinulis iekļaut enerģijas un klimata mērķus mūsu izaugsmes un nodarbinātības politikā. Mēs dedzīgi vācam pierādījumus, ka vides izaicinājumus var pārvērst ekonomiskās iespējās un sociālos panākumos. Mums ir vajadzīga spēcīga Eiropas rūpniecības nozare, lai pārņemtu stafeti, jo mēs esam stabili pārliecināti, ka Eiropas vadošā loma energoefektivitātes, jaunu tehnoloģiju un resursu ekonomiskas izmantošanas jomās ne tikai sekmētu vides aizsardzību, bet arī veicinātu nodarbinātību.
Pieprasījums pēc videi nekaitīgiem produktiem un procesiem ir lielāks nekā jebkad iepriekš. Tādu atbildīgu politiku pamatā, kas veidotas, lai cīnītos pret klimata pārmaiņām, nav Eiropas deindustrializācija, bet Eiropas kā rūpnieciskas vietas dzīvotspēja un Eiropas rūpniecības uzņēmumi, kas ražo, nenodarot kaitējumu videi, un eksportē vides aizsardzību.
Mēs uzskatām, ka mēs varētu šo problēmu risināt vēl efektīvāk. Šajā sakarā mums ir vajadzīgi aktīvi kopējie centieni no Eiropas Savienības un dalībvalstu puses. Tagad mums ir uzticama shēma šim mērķim. Mums ir partnerattiecības, kuru pamatā ir dialogs un iepriekšējo rezultātu kritisks novērtējums un kas ir pierādījušas savu nozīmi. Pirms trim gadiem ar integrētajām pamatnostādnēm mēs izveidojām uzticamus atskaites punktus, ar kuriem var saskaņot Eiropas un valstu reformas.
Es labi apzinos, ka daži apšauba mūsu priekšlikumu nemainīt pamatnostādnes šaurākā nozīmē. Iesniedzot šo priekšlikumu, Komisijai nebija padomā dogmatisms vai ietiepība. Mēs nevēlējāmies nekādu "kosmētisko preču iepakojumu”. Mēs gribējām uzsvērt reformu mērķa nepārtrauktību un reformu virzienu Eiropas Savienībā. Vienlaicīgi mēs sagatavojām pilnībā kritisku pārskatu un nesaudzīgi norādījām, kādas pēdējos trijos gados ir bijušas nepilnības, lai no tām mācītos. Tādēļ mēs ierosinām mainīt manis raksturoto uzsvaru uz tādiem aspektiem kā sociālās un vides dimensijas, un šīs izmaiņas ir iekļautas arī pamatnostādnēs.
Tāpat mēs esam ierosinājuši jaunu Kopienas programmu, kas pretēji tās priekšgājējai nav milzīgs un raibs dažādu projektu savirknējums, bet gan koncentrēta programma. Tā atspoguļo Lisabonas stratēģijas izaugsmei un nodarbinātībai visaptverošās prioritātes.
Dāmas un kungi, mūsu izaugsmes un nodarbinātības politika joprojām ir galvenā šīs Komisijas interese. Tā ir mūsu prioritāšu saraksta pašā augšgalā, jo runa ir par jaunām darbavietām, lielāku pārticību un labāku vides aizsardzību.
(Aplausi)
Joaquín Almunia
Komisijas loceklis. - (ES) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, dāmas un kungi, vispirms es gribētu apsveikt M. Starkevičiūtė un visus klātesošos, jo īpaši Ekonomikas un monetārās komitejas locekļus, kas bija iesaistīti jūsu ziņojuma sagatavošanā, kurā, manuprāt, ir ārkārtīgi bagāta analīze un ieteikumi par šī Lisabonas līguma jaunā cikla nākotni turpmākajos trijos gados.
Ja mēs paraugāmies atpakaļ uz iepriekšējiem trim gadiem, mēs varam piekrist ziņojuma analīzei par Lisabonas stratēģijas rezultātiem, kas gūti jaunajā posmā pēc 2005. gada pārskata.
Kā jau šovakar tika teikts, tiek radītas jaunas darbavietas. Ievērojama šīs nodarbinātības daļa attiecas uz reformām, kas izriet no Lisabonas stratēģijas, veidu, kādā reformas tiek uztvertas darba tirgū un citās saimnieciskās darbības jomās, kā tas noteikts Lisabonas stratēģijā un pirms trīs gadiem pieņemtajās valstu reformu programmās.
Izaugsmes potenciāls palielinās, lai gan mēs gribētu, lai tas palielinās ātrāk. Tomēr ir ārkārtīgi svarīgi, lai Eiropas jauda palielinātos normālos ekonomiskos apstākļos. Mums ir vajadzīga lielāka izaugsme, lai varētu ieņemt svarīgu lomu globalizētā pasaulē, kurā parādās jauni un ārkārtīgi dinamiski dalībnieki.
Turklāt uzlabojas tirgus darbība, atceļot barjeras, kas traucē uzņēmējdarbībai, uzņēmējiem un uz ražošanu vērstām investīcijām.
Reformas tika ieviestas, lai uzlabotu sociālās aizsardzības sistēmu un valsts budžeta ilgtspēju daudzās Eiropas valstīs, un, protams, uzlabojās sapratne par vajadzību mūsu izaugsmes modelī paredzēt rūpes par vidi.
Tādējādi Lisabonas līgums dod rezultātus. Rezultātus dod arī izaugsmes un nodarbinātības stratēģija, kas tiek īstenota kopš 2005. gada. Tā būtu kļūda, ja mēs tagad mainītu virzienu. Tādēļ mēs būtībā piekrītam tam, ka šovakar tiek diskutēts par ziņojumu: mums jāturpina strādāt virzienā, kas noteikts ziņojumā.
Tomēr ir skaidrs, ka ir jāņem vērā situācijas izmaiņas - vai nu tās būtu ievērojamas situācijas izmaiņas attiecībā uz enerģiju un vidi, vai vajadzība padarīt cīņu pret klimata pārmaiņām par galveno prioritāti, jauni izaicinājumi, pieredze un acīmredzot ekonomiskais klimats un ekonomiskā situācija, ar kuru mēs saskaramies pēdējos mēnešos.
Situācija, ar kuru mēs saskaramies, rada lielāku neskaidrību, kā arī grūtības finanšu tirgos, un tas nozīmē, ka šajā mazāk pastāvīgajā, mazāk skaidrajā un grūtajā situācijā mums ir jāpaātrina reformu temps, jāuzlabo jaunu uzņēmumu dibināšanas rādītājs un Lisabonas stratēģijas piemērošanas temps.
Mēs piekrītam, ka īstenošanai, kā tas ir noteikts integrētajās pamatnostādnēs, ir jānotiek makroekonomiskās stabilitātes shēmā, kas stiprina mūsu valstu budžetu ilgtspēju, mūsu labklājības un sociālās aizsardzības sistēmas un vides ilgtspēju, kā arī ekonomikas pārstāvju uzticības un saistību shēmā.
Mums ir maksimāli jāizmanto rīcības brīvība, kas iegūta ar pareizu reformu un pareizu iepriekšējo gadu politiku palīdzību; mums ir jāizmanto rezerve, ko šis neskaidrību laiks mums piedāvā tagad, kad vairumā mūsu valstu ir uzlabojies mūsu ekonomikas fiskālais stāvoklis.
Mēs varam ļaut, lai automātiskie stabilizatori pārstāj darboties vairumā mūsu ekonomiku tagad, kad ir mazāka izaugsme dēļ nepastāvīgajām grūtībām finanšu tirgos vai straujās palēnināšanās perioda ASV.
Mēs esam labākā situācijā nekā 2001. gadā, lai cīnītos pret ievērojamu saimnieciskās darbības palēnināšanās periodu pateicoties politikām, kuru pamatā ir mūsu stratēģijas integrētās pamatnostādnes.
Kad, ņemot vērā grūtības finanšu tirgos, mēs salīdzinājām situāciju Eiropas ekonomikā un ASV ekonomikā, daudzi no mums pēdējo nedēļu un mēnešu laikā ir pamanījuši priekšrocības, kādas Eiropas ekonomikai ir pateicoties mūsu stabilajam ekonomiskajam pamatam. Šis stabilais ekonomiskai pamats tika stiprināts pateicoties politikām, kas noteiktas šajās pamatnostādnēs gan attiecībā uz Ekonomikas un monetārās savienības darbību, gan daudzām strukturālām reformām, kuras ir daļa no Lisabonas stratēģijas.
Jo īpaši pastāv dažas tuvākās nākotnes prioritātes, kas arī ir pašsaprotamas un norādītas M. Starkevičiūtė ziņojuma analīzē; tagad tā ir mūsu prioritāte stiprināt finanšu integrācijas rezultātus.
Finanšu integrācija ir instruments, kas mums pieejams, lai ļautu atbalstīt mūsu spēju risināt situāciju, kādā mēs pašlaik atrodamies. Dažas iniciatīvas jau pastāv, piemēram, rīcības plāns, ko nesen apstiprināja Ekonomikas un finanšu padome. Mums visiem ir jāpalīdz šīs iniciatīvas pēc iespējas ātrāk realizēt praksē Eiropas mērogā, un mums jānodrošina, ka Eiropai ir vienota nostāja attiecībā uz šīm iniciatīvām, kas jāpārrunā un jāpieņem arī visaptverošākā shēmā, piemēram, Starptautiskajā Valūtas fondā vai Finanšu stabilitātes forumā.
Ņemot vērā minēto, es esmu pārliecināts, ka mēs strādāsim kopā, ka mēs produktīvi strādāsim kopā ar Parlamentu; tam jāveicina vienprātība par mūsu stratēģijas galvenajiem aspektiem un paziņojumiem, lai mudinātu ekonomiskos un sociālos pārstāvjus aktīvi piedalīties arī šajā reformu procesā, lai reformas nebūtu kaut kas no augšas uzspiests, bet lai tajās piedalītos visas iesaistītās puses un lai tās tiktu veidots sociālā dialoga rezultātā. Tādām Eiropas iestādēm kā Padomei, Parlamentam un Komisijai ir produktīvi jāstrādā kopā, lai varētu attīstīties ne tikai šīs iestādes, bet arī dalībvalstis, un lai tās ar savu valstu reformu programmu palīdzību varētu īstenot mērķus, par kuriem mēs šovakar esam vienojušies.
Margarita Starkevičiūtė
referente. - (LT) Es gribētu pateikties G. Verheugen un J. Almunia par viņu sniegto ES Lisabonas stratēģijas definīciju. Tomēr man vienmēr ir bijis grūti saprast tās galvenās prioritātes.
Šis Komisijas dokuments ir apmēram 300 lappušu biezs, un tas ir sadalīts atsevišķās nodaļās, katrā no kurām ir definēti prioritārie mērķi. Kopā tajā ir 24 shēmas, kas Eiropas Savienībai ir jāievēro, lai sasniegtu veiksmīgu tās ekonomiskās politikas un stratēģijas īstenošanu. Mēs negribētu, lai izskatās, ka mēs atpaliekam no Eiropas Komisijas, tāpēc Parlaments ir pieņēmis trīs dažādas rezolūcijas par šīm 24 shēmām saskaņā ar trim dažādām procedūrām. Acīmredzot šis ir mūsu ieguldījums birokrātijas mazināšanā.
Tāpat es gribētu pateikties Komisijai par to, ka tā uzsvēra, cik svarīgi ir turpināt reformu. Es tam pilnībā piekrītu. Tomēr dzīvē katru dienu notiek izmaiņas un jauni pavērsieni, jo īpaši no globalizācijas perspektīvas. Tādējādi, ja mēs nolemjam veikt tikai ārējas izmaiņas, tas nebūt nenozīmē, ka mēs veicināsim jauninājumus un radošumu, kā to norādīja cienījamie Slovēnijas pārstāvji.
Es augstu vērtēju Eiropadomes viedokli, ka jebkurai jaunai stratēģijai ir jārada pievienotā vērtība. Tomēr, manuprāt, mums ir jāieņem nostāja, atbalstot reformu nepārtrauktību, bet ar nosacījumu, ka tās tiek apvienotas un piemērotas jauniem apstākļiem. Lisabonas stratēģijas vienīgajai prioritātei ir jābūt iedzīvotāju labklājībai.
Lai sasniegtu šo mērķi, mēs varam īstenot dažādus ekonomikas politikas instrumentus, kuriem visiem jādarbojas kopā. Runājot par monetāro politiku, mums jāuzsver Eiropas Centrālās bankas neatkarības nozīmīgums Ņemot vērā dažādās intereses un globālos izaicinājumus, ir jābūt vienotai iestādei, kas būtu par to atbildīga. Tāpat mums jāatceras, ka ne visas dalībvalstis ir pievienojušās vienotajai valūtas zonai.
Tomēr Centrālās bankas spēja realizēt inflācijas mērķus ir ierobežota, tāpat kā tās potenciāls atrisināt inflācijas grūtības un globālos izaicinājumus ārpus Eiropas Savienības. Tādējādi ir jāievieš alternatīvi veidi, lai ļautu Centrālajai bankai kļūt neatkarīgai. Protams, vispirms mums ir jārunā par fiskālo līdzsvaru.
Tomēr es uzdrošināšos stingri iebilst pret mēģinājumiem sasniegt fiskālo līdzsvaru, mehāniski samazinot izdevumus. Šādos gadījumos nasta gulstas uz visneaizsargātākajiem un sociāli vismazāk attīstītākajiem iedzīvotāju slāņiem, nevis amatpersonām, kas nav radušas samazināt pašas savu algu. Pirmkārt, mums ir jāapvieno pārvaldes iestādes un jāsamazina pārvaldes izdevumi. Pēc tam finansējumu varētu sadalīt starp nozarēm, kas dod labumu iedzīvotājiem.
Vēl viens svarīgs jautājums, ko es gribētu uzsvērt, ir finanšu nozares loma. Nav lielas jēgas runāt par budžeta ierobežošanu, ja vienlaicīgi miljardi tiek tērēti piedāvājumos, lai glābtu bankas. Finanšu nozares loma ir jānosaka un skaidri jādefinē Lisabonas stratēģijā. Tas ir acīmredzami, ka bez finanšu nozares stabilitātes nebūs iespējams nodrošināt ekonomisko stabilitāti ilgtermiņā.
Neskatoties uz pašreizējām finanšu nozares nepārprotamajām problēmām, godīgi sakot, es neredzu, ka tiktu pieliktas lielas pūles, lai atrisinātu šīs problēmas visā nopietnībā. Līdz nākamajai krīzei, tā sakot.
Kā mēs varam palīdzēt saviem iedzīvotājiem, dalībvalstu iedzīvotājiem? Pirmkārt, mums ir iespēja samazināt viņu darba izmaksas, dzīvošanas izmaksas, iekārtošanās izmaksas un izmaksas, kas saistītas ar jauna dzīvesveida izaicinājumu pieņemšanu.
Pētnieki ir izvirzījuši dažādus ieteikumus šo problēmu atrisināšanai. Es piekrītu idejai, kas viņuprāt var dot pozitīvus rezultātus, tas ir, uzlabotu pārstāvību un pieejamāku finansējumu maziem uzņēmumiem.
Marianne Thyssen
PPE-DE grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētājas kundze, priekšsēdētāja kungs, komisār, dāmas un kungi, šī ir pirmā reize, kad mēs esam rīkojuši ikgadējas debates, kurās mēs gatavojamies pavasara samitam, par kuru tiks diskutēts pēcpusdienā. Parasti šeit Parlamentā mēs prioritāras debates ieplānojam no rīta. Bet tas nenozīmē, ka mēs uzskatām pavasara samitu un Lisabonas stratēģiju par mazāk svarīgu jautājumu. Ne pavisam, vienkārši šoreiz mēs savu rītu laipni veltījām M. Corbett un I. Méndez de Vigo, un mūsu debates par viņu izcilo ziņojumu par Reformu līgumu, kas kopā ar Lisabonas stratēģiju būs noteicošie dokumenti, veidojot Eiropas nākotni.
Pagājušo nedēļu Briselē mēs tikāmies ar valstu parlamentu deputātiem, lai pārskatītu stratēģijas rezultātus, un par vienu jautājumu mēs ļoti ātri vienojāmies: jaunā pieeja, kas koncentrēta uz izaugsmi un nodarbinātību, neaizmirstot ilgtspējas dimensiju, dod rezultātus. Stratēģija veicina Eiropas ekonomikas izaugsmes potenciālu un rada apstākļus, kas veicina jaunu darbavietu izveidi: līdz šim ir izveidoti 6,5 miljoni darbavietu, un mēs sagaidām, ka tiks izveidoti vēl 5 miljoni darbavietu. Nākamais solis ir tas, ko piedāvā Komisija, proti, droši turpināt uzsākto procesu, jo darbs vēl nav pabeigts. Visās dalībvalstīs un visās jomās joprojām ir vajadzīgi lieli uzlabojumi Mums ir daudz jāmācās vienam no otra, un mums arī labāk jāizmanto iespējas reģionālā līmenī. Tādēļ mums pilnībā jāatbalsta kopīgā rezolūcija par Lisabonas stratēģiju.
Mūsu grupai prioritātes ir skaidras. Lielāki ieguldījumi pētniecībā un jauninājumos, kā arī efektīvāka intelektuālā īpašuma aizsardzība - tie ir izšķiroši svarīgi aspekti, lai turpmāk attīstītu mūsu ekonomiku un radītu augsti kvalificētas darbavietas. Tikpat svarīgi ir labāki uzņēmējdarbības apstākļi. Vienotā tirgus pabeigšana, labāks regulējums un mazāka birokrātija ir svarīgi aspekti visiem uzņēmumiem, bet īpaši mūsu 23 miljoniem MVU. Tādēļ mums ir vajadzīgs šis Mazās uzņēmējdarbības akts, un tam jābūt vairāk nekā vienkārši piezīmei. Tādēļ mēs arī ļoti priecājamies, ka mēs šonedēļ spējām pabeigt tiesību aktu paketi par vienoto preču tirgu, bet mēs priecājamies mazāk par to, ka tika ierosināti jauni marķēšanas noteikumi, kas palielinās administratīvo jezgu.
Treškārt, ir jāpārveido darba tirgus, elastīgumam un darba drošībai ir jābūt cieši saistītiem, un mums ir vairāk jāiegulda cilvēku prasmēs.
Visbeidzot, mēs atbalstām 20-20-20 mērķus, bet veidā, kas radīs jaunas darbavietas šeit, nevis veicinās darbavietu pārcelšanu uz citiem kontinentiem.
Viens pēdējais punkts: pavasara samitā tiks pienācīgi izskatīta finanšu un apdrošināšanas tirgu lēnā krīze. Mums tiešām jānodrošina, ka šī krīze neapdraud mūsu centienus veicināt izaugsmi un nodarbinātību. Ja mēs būsim piesardzīgi un saglabāsim uzņemto kursu, mēs varam atjaunot cilvēku uzticību. Uzticība nozīmē stabilitāti, un ar to mēs varam garantēt veiksmīgu Eiropas nākotni. Un tas ir mūsu darbs.
Robert Goebbels
PSE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, lai gan Lisabonas stratēģijas piemērošana nav nevainojama, tā ir palīdzējusi Eiropas Savienībai pavirzīties uz priekšu daudzās jomās. Ir radītas jaunas darbavietas, un ir palielinājušies ieguldījumi apmācībā, pētniecībā un jaunajās tehnoloģijās.
Tomēr joprojām pastāv izaicinājumi, kas mums jārisina. Pasaule atrodas kustībā, un parādās jaunas problēmas. Ministrs Ž. Turk un komisāri G. Verheugen un J. Almunia tikko to paskaidroja. Pat ja sākotnēji krīze sākās ASV, Eiropas baņķieri, apdrošinātāji un fondu pārvaldītāji ir bijuši tikpat mantkārīgi, jo tas ir galvenais dzinējspēks finanšu pasaulē. Kamēr daži lielākie vadītāji ir atvēruši savus "zelta izpletņus”, par jucekli maksā darba ņēmēji un plaša sabiedrība.
Kredītu cena ir bijusi augsta praktiski visur. Reālā ekonomika stāv uz vietas, ASV nepārprotami atrodas recesijā, izaugsme Eiropā palēninās, kārtējo reizi palielinās inflācija, naftas produktu cenas dramatiski kāpj tāpat kā pārtikas cenas, kamēr mēslojuma cenas strauji palielinās, kas nozīmē turpmāko ražu sadārdzināšanos.
Eiropas Centrālā banka nedara neko vairāk, kā tikai cenšas ierobežot inflāciju. Darba ņēmējiem un arodbiedrībām tiek lūgts "savilkt jostas”, kamēr pirktspēja samazinās praktiski visur.
G. Verheugen, visām valstīm šobrīd ir jācīnās pret nabadzību un sociālo izstumtību. 68 miljoni cilvēku Eiropā dzīvo zem savu attiecīgo valstu noteiktā oficiālā nabadzības līmeņa. 13 % darba ņēmēju ir nestabili līgumi un nav ilgstošas sociālās aizsardzības. 23 miljoni cilvēku ir nepatiesi pašnodarbināti. Tajā pašā laikā Eiropā 1 % iedzīvotāju pieder vairāk nekā 15 % pieejamās bagātības.
Cīņa pret klimata pārmaiņām visdrīzāk palielinās daudzu Eiropas iedzīvotāju nabadzību. "Piesārņotājs maksā” princips izklausās labi, bet galējās izmaksas joprojām sedz patērētāji. Apvienotajā Karalistē valsts iestādes strādā, lai cīnītos pret degvielas nepietiekamību, tomēr Komisija mums apgalvo, ka ES ir nepietiekami liberalizējusi savu enerģijas tirgu, it kā pasaulē, kurā 90 % energoresursu ir atkarīgi no suverenām valstīm, patērētāji varētu izvēlēties savus piegādātājus.
Risinot šīs arvien nopietnākās problēmas, Komisijai un īpaši priekšsēdētājam J. M. Barroso ir tikai viena atbilde: nemainiet Lisabonas stratēģiju. Šķiet, ka integrētās pamatnostādnes ir iekaltas portugāļu marmorā un ka tās nevar mainīt, ciktāl runa ir par J. M. Barroso.
Sociālistu grupas vārdā ļaujiet man nopietni brīdināt priekšsēdētāju J. M. Barroso. Mēs no Komisijas nepieņemsim šo aukstā kara stila niet par pamatnostādnēm. Lisabonas stratēģijas konteksts mainās. Arī dokuments, kas nosaka mūsu rīcību, ir jāpielāgo jaunajai Eiropas un starptautiskajai situācijai.
(Aplausi)
Bilyana Ilieva Raeva
ALDE grupas vārdā - (BG) Dārgie Eiropadomes pārstāvji, dārgie Eiropas Komisijas pārstāvji, dārgie kolēģi, pirms trijiem gadiem atkārtoti pieņemtajā Lisabonas stratēģijā ir skaidri uzsvērta vajadzība pēc ilgtspējīgas ekonomiskās izaugsmes, kā arī papildu un augstāk kvalificētām darbavietām. Pašlaik valstu reformas tiek īstenotas labā tempā, Eiropas ekonomika uzrāda stabilus izaugsmes rādītājus, kamēr bezdarba rādītāji ir zemākie kopš 1998. gada. Neskatoties uz labajiem rezultātiem, ir vajadzīgi lielāki centieni uz pieaugošas konkurences fona pasaulē, lai izveidotu dinamisku un konkurētspējīgu ekonomiku, kuras pamatā būtu zināšanas un jauninājumi.
Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupa uzskata šo stratēģiju par padziļinātu ekonomisko un sociālo reformu virzītājspēku. Tā ir atbilde uz globalizācijas izaicinājumiem, ļaujot Eiropas Savienībai uzņemties vadošo lomu attiecībā uz ekonomisko izaugsmi, sociālo un vides labklājību, tehnoloģisko attīstību un modernizāciju. Šo mērķu īstenošanas centienus turpmākajos gados ir jādubulto. Eiropas liberāļi un demokrāti atzīst jaunu struktūru izstrādi stratēģijas pārvaldībai pēdējos trijos gados, labāk sadalot atbildību starp Kopienu un dalībvalstīm.
Bulgārija un Rumānija kopš to pievienošanās ES ir tikušas pilnībā iesaistītas Lisabonas stratēģijas īstenošanā, un 2007. gadā tās pirmo reizi sagatavoja ziņojumu par savu reformu plānu īstenošanu. Neatkarīgi no atšķirībām, kas pastāv starp atsevišķām dalībvalstīm, Lisabonas stratēģijas īstenošana ir uzlabojusi visas Eiropas Savienības izaugsmes potenciālu.
Uzņēmējdarbības vide, kas ir tik svarīga liberāļiem un demokrātiem, ir ievērojami ieguvusi no šīm reformām. ES labāka regulējuma stratēģija tiek pamazām attīstīta. Šobrīd vairumā dalībvalstu ir vieglāk reģistrēt uzņēmumu un sākt uzņēmējdarbību. Tomēr Eiropas līmenī joprojām trūkst integrēta uzņēmējdarbības kultūra. Mums ES līmenī ir vajadzīga visaptveroša pieeja mazo un vidējo uzņēmumu izaugsmei un konkurētspējai. ES dalībvalstis ir apņēmušās līdz 2010. gadam ieguldīt 3 % no IKP inovācijā, pētniecībā un attīstībā.
Tomēr pieejamie dati liecina par ievērojamām pretrunām dalībvalstu starpā. Tādēļ, lai realizētu šo mērķi, būs vajadzīgi nopietni centieni šajā sakarā, tostarp privātajā sektorā.
Eiropas Savienība ir spērusi lielus soļus pretim tam, lai kļūtu par vides sabiedrību. Ir veikta ambicioza apņemšanās, lai līdz 2020. gadam radikāli samazinātu oglekļa dioksīda emisijas un izmantotu atjaunīgus enerģijas avotus. Liberāļi un demokrāti uzskata, ka zema oglekļa satura sabiedrība ir iespējama tikai tad, ja pētniecība un inovācijas šim mērķim piedāvās "zaļās” tehnoloģijas.
Augstie standarti, kādus mēs eiropieši vēlamies ieviest, ir sasniedzami tikai strādājot kopā. Tādēļ pieredzes apmaiņa, atbalsts un iespējas mācīties vienam no otra ir ārkārtīgi svarīgi aspekti. Ekonomika, kuras pamatā ir zināšanas, arī paredz vēlmi mācīties. Ekonomiskā izaugsme, zems bezdarbs, augsti sociālie standarti un dinamiska uzņēmējdarbības vide nav savstarpēji izslēdzoši lielumi. Pietiek atcerēties tādu valstu piemērus kā Dānija un Somija.
Dārgie kolēģi, daudzas liberāļu un demokrātu prioritātes ir atspoguļotas Eiropas Parlamenta rezolūcijā par Lisabonas stratēģiju. To skaitā ir labāku apstākļu radīšana elastīgākam un labāk funkcionējošam darba tirgum, padarot iespējamu sociālo integrāciju; administratīvā sloga samazināšana un labāka regulējuma nodrošināšana; Eiropas uzņēmumu stāvokļa stiprināšana starptautiskā līmenī; papildu imports, eksports un investīcijas; lielāka finanšu tirgu pārredzamība un stabilitāte; labāka patērētāju aizsardzība; lielāka atbildība pret vidi; efektīvāka Kopienas struktūrfondu izmantošana, lai sasniegtu reālus rezultātus, īstenojot Lisabonas stratēģiju; un Eiropas transporta tīkla projektu veicināšana.
Dārgie kolēģi, rādītāji ir noteikti, un mērķi ir skaidri definēti. Tagad pats svarīgākais ir īstenošana.
Guntars Krasts
UEN grupas vārdā. - (LV) Paldies, prezidentes kundze! Komisāra kungs, Padomes pārstāvi! Es šodien vēlētos pievērsties aktuāla jautājuma iespējamai ietekmei uz Lisabonas stratēģijas uzdevumiem un mērķiem. Globālā finanšu tirgus problēmas un ASV ekonomikas grūtību ietekme uz pasaules ekonomikas izaugsmi ir pirmā nopietnā pārbaude atjaunotajai Lisabonas stratēģijai, tās spējai veidot antivīrusu Eiropas ekonomikas iespējamiem izaugsmes traucējumiem. Neraugoties uz pašreizējiem sarežģījumiem, straujāka ilgtermiņa izaugsme saglabājas kā Eiropas prioritāte. Tas prasa daudzu jaunu, aktīvu uzņēmumu parādīšanos tirgū. Nav šaubu, ka sajukums finanšu sistēmā prasa pasākumus stabilitātes atgūšanai. Taču jāuzsver, ka šis ir atbildīgu lēmumu pieņemšanas laiks. Stabilitātes atgūšana finanšu sistēmā nedrīkst kavēt finanšu sistēmas uzdevumus - veicināt Eiropas uzņēmumu izaugsmi. Vēlos to īpaši uzsvērt tāpēc, ka jaundibinātajiem uzņēmumiem būtiski ir nepieciešams paplašināt finansēšanas risinājumu klāstu. Būtiski jāveicina finansēšanas piedāvājumu konkurence. Apsveicami, ka visos Lisabonas stratēģijas dokumentos uzsvērts uzdevums atraisīt mazo un vidējo uzņēmumu izaugsmes potenciālu. Apsveicams ir Komisijas piedāvātais mazā biznesa akts. Tomēr pašreizējā situācija ir tāda, ka lielie un tirgū nostabilizējušies uzņēmumi ir ar nesalīdzināmi labākām finansēšanas iespējām nekā tie, kas vēlas sākt savu biznesu. Lisabonas stratēģijā pietrūkst uzdevumu plaša, konkurējoša finanšu instrumentu klāsta veicināšanai, kas ir būtisks priekšnoteikums Eiropas izaugsmes potenciāla atraisīšanai. Aktuālā šī brīža atbilde finanšu sistēmas nestabilitātes novēršanai nedrīkst būt ar ierobežojumiem inovācijām finanšu jomā. Paldies!
Rebecca Harms
Verts/ALE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, klimata politikas jomā 2007. gads tiek uzskatīts par gadu, kurā oficiāli tika atzītas klimata pārmaiņas, un kopš tā brīža jau ir apritējis krietns laiks. Ja ņem vērā, ka diskusijas par globālo sasilšanu un ilgtspējas stratēģijām tiek risinātas jau gandrīz divus gadu desmitus, kļūst skaidrs, cik ilgs laiks vajadzīgs, lai ietekmētu šādu politisku procesu un cik sarežģīti ir īstenot reālu operatīvu pārkārtošanos. Pat ja mēs dzirdam apgalvojumus visā ES, ka tiekšanās pēc ilgtspējas beidzot ir iekļauta Lisabonas stratēģijā, es joprojām šaubos, vai mēs tiešām nopietni apzināmies šo milzīgo pārmaiņu un vai mēs tiešām esam gatavi doties jaunā virzienā un novērsties no tīri kvantitatīvā izaugsmes mērķa, lai realizētu uz kvalitāti orientētu izaugsmes mērķi.
Kad mēs ar K.-H. Lehne kā līdzreferenti gatavojām Parlamentam Lisabonas rezolūciju, mums radās kārtējās domstarpības - ne mums personīgi, bet mūsu pārstāvētajām politiskajām grupām - par enerģijas politikas un enerģijas stratēģiju jautājumu. Tas gan nav nekāds pārsteigums, jo šis jautājums ir tā vērts, lai par to strīdētos. Rezolūcijā pašlaik ir iekļauts jēdziens, kas tik vien kā noslēpj potenciālās atšķirības mūsu viedokļos par ilgtspējību. Jēdziens "zema oglekļa satura ekonomika” tiek stādīts priekšā šajā Parlamentā kā kompromisa formula. Manuprāt, tas ir tikai mēģinājums noslēpt konfliktu starp status quo piekritējiem, kas neatkāpsies no idejas par energoresursu ekonomiku, ko darbina tā pati vecā ogļu un kodolenerģijas kombinācija, un stratēģiju, ko mēs vēlējāmies īstenot, proti, radikālu tendences maiņu, lai samazinātu resursu patēriņu. Jēdziens, ko mēs pašlaik esam iekļāvuši, mazliet apslēpj mūsu ilgstošo nespēju pieņemt lēmumu. Ļaujiet man atkārtot, ka Eiropa, manuprāt, nespētu uzņemties tāda celmlauža lomu, kas realizētu cilvēku cerības visā pasaulē, pamatojoties uz paaugstināta riska kodolenerģijas izmantošanu vai atjaunoto paļaušanos uz ogļu izmantošanu. Tagad es turpināšu, bet šo argumentu mēs vēl minēsim citā kontekstā.
Tāpat es ceru, G. Verheugen kungs, ka tūlīt tiks sagatavoti pamatnostādņu labojumi šajā jomā, jo nepietiek ar to, ka vienkārši tiek pievienota atsauce uz enerģijas piegādes un atjaunīgo enerģijas avotu drošību, lai mainītu stratēģiju. Jauna stratēģija ir visnotaļ atšķirīgs temats, un tas ir jāatspoguļo ar citādiem pasākumiem un instrumentiem. Tomēr es ceru, ka vajadzība veikt izmaiņas Lisabonas stratēģijas pamatnostādnēs neaprobežojas tikai ar vides dimensiju, bet skar arī sociālo politiku. Joprojām nākas dzirdēt par pārmaiņām Eiropas izaugsmē un nodarbinātībā pēdējo trīs gadu laikā. Tomēr tajā pašā laikā mēs esam novērojuši sociālu marginalizāciju un nedrošu darbavietu skaita pieaugumu. Mūsuprāt, sociālās integrācijas un kohēzijas vispārējais mērķis skaidros un vienkāršos vārdos var tikt interpretēts tikai tā, ka darba ņēmējiem Eiropā jāspēj pārtikt no nopelnītā. Tādēļ es biju neizpratnē par strīdu, kas izcēlās starp politiskajām grupām, sagatavojot Lisabonas rezolūciju par to, vai ir pareizi slēgt līgumus par minimālajām algām Eiropā atkarībā no konkrētās nozares. Es nedomāju, ka ir kāda cita alternatīvu, tādēļ atliek tikai cerēt uz lielāku vienprātību šajā jautājumā. Tāpat es ceru, ka mani kolēģi deputāti no Parlamenta labējiem spēkiem ne vienmēr interpretēs elastīguma jēdzienu tā, ka tikai vājākajiem sabiedrības locekļiem jābūt elastīgiem un pakļāvīgiem, kamēr pārējie var turpināt rīkoties, kā tiem tīk.
Dažkārt es uzskatu, ka ārkārtīgi svarīgs rezolūcijas aspekts, par kuru rīt notiks balsošana - un šī piezīme ir domāta arī I. Figueiredo kundzei, kurai bija vadošā loma, sasniedzot šos rezultātus - ir tas, ka mums ir izdevies iesniegt kopējus priekšlikumus jauniem rādītājiem, ar kuriem var mērīt panākumus attiecībā uz Lisabonas stratēģijas mērķiem, jo īpaši attiecībā uz dzīves kvalitātes uzlabošanu. Tas, ka iepriekšējā uz ienākumiem vērstajā pieejā, kas izpaudās kā vecais orientējošais rādītājs, valstu ienākumu pieauguma koeficients, pilnībā netika ņemtas vērā neatbilstības ienākumu pieaugumā, liecina, ka tas nekādā veidā nav piemērots rādītājs. Tas kļūst vēl neatbilstīgāks, ja mēs vēlamies novērtēt tādus faktorus kā dzīves kvalitātes uzlabošanās un apkārtējās vides stāvoklis. Es būtu priecīga, ja Komisija reaģētu uz šiem komentāriem par vidi un sociālajiem rādītājiem.
Ilda Figueiredo
GUE/NGL grupas vārdā. - (PT) Kā rāda prakse, astoņus gadus pēc Lisabonas stratēģijas pieņemšanas sociālā nevienlīdzība ir tikai saasinājusies un palielinājusies nabadzība, kas skar aptuveni 78 miljonus cilvēku, tostarp 25 miljonus cilvēku ar zemiem ienākumiem un nestabilām darbavietām.
Lielākā daļa no radītajām darbavietām ir nestabilas, un pusslodzes darbos ir iesaistītas galvenokārt sievietes, kas joprojām tiek diskriminētas attiecībā uz darba pieejamību, apmācību un karjeras veidošanas iespējām, kā arī samaksas ziņā. Jauniešu bezdarbs ir divreiz lielāks nekā kopējais bezdarbs, un daudzi augstāko izglītību ieguvuši jaunieši nespēj atrast darbu vai arī strādā savai izglītībai neatbilstošu darbu, kamēr katru gadu 6 miljoni jauniešu priekšlaicīgi pamet skolu, un tas arī apdraud viņu nākotni. Šādas sekas varēja paredzēt stratēģijā, kuras neoliberālais redzējums tika izstrādāts 2005. gada reformā, kuras prioritārie pasākumi bija saistīti ar strukturālās nozares un valsts dienestu liberalizāciju un privatizāciju un kas akcentēja darbaspēka elastīgumu.
Nabadzība un sociālā netaisnība tagad var būt saasinājušās dēļ finansiālās krīzes, kas sākās ASV, kā arī fosilo degvielu un dažu uzturā nepieciešamu lauksaimniecības produktu augstajām cenām. Tādēļ ir steidzami jāmaina politikas, lai novērstu sekas Eiropas Savienībā, īpaši vistrauslākajās ekonomikās, lai novērstu sociālās situācijas pasliktināšanos.
Tāpēc mūsu rezolūcijā uzsvars tiek likts uz vajadzību aizstāt "Lisabonas stratēģiju” ar "Eiropas stratēģiju vienotībai un ilgtspējīgai attīstībai”, kas pavērtu Eiropai jaunus apvāršņus uz pilnu nodarbinātību bez diskriminācijas, uz piemērotām pilntiesīgām darbvietām, labākām darba algām, ekonomisku un sociālu kohēziju un atbilstošu aizsardzību, kā arī publisko un universālo sociālo nodrošinājumu jeb īsumā - garantētu lielāku sociālo taisnīgumu.
Johannes Blokland
IND/DEM grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētājas kundze, pāris pēdējo mēnešu laikā kredītu krīze ASV ir parādījusi, ka kapitālisma sistēma viena pati nav ilgtspējīga. Daudz ilgāku laiku mēs esam zinājuši, ka komunisma vai, citiem vārdiem sakot, sociālisma sistēma nedarbojas. Tas kļuva pilnīgi skaidrs 1989. gadā. Bet šobrīd, kad arī kapitālisms nedarbojas, ir īstais laiks to saprast.
Ar Lisabonas stratēģijas palīdzību mēs mēģinām nodrošināt, ka Eiropa saglabā savu ekonomisko konkurētspēju ar pārējo pasauli. Tas būs iespējams tikai tad, ja visi, kas var piedalīties, to reāli arī darīs, un ja mēs strādāsim, lai garantētu labus dzīves apstākļus.
Tādēļ nodarbinātības un ilgtspējīgas attīstības veicināšana visnotaļ pamatoti ir pārskatītās Lisabonas stratēģijas galvenie mērķi. Es neuzskatu, ka risinājumi, ko ierosināja mūsu kolēģi no GUE grupas, ir pietiekami informatīvi vai reālistiski. Ja mēs realizētu šāda veida pasākumus, inflācija palielinātos un investoru uzticība Eiropai izzustu. Un galu galā inflācija kļūtu par zādzību.
Iepriekšējās debatēs par pavasara samitu es jau teicu, ka dalībvalstu valdībām ir jāuzņemas aktīva loma. Šodien es to saku vēlreiz. Dalībvalstīm pašām ir jāsāk reformas un jāīsteno tās. Lai gan mēs vēl neatrodamies recesijas stāvoklī, ir īstais laiks realizēt atbilstīgus pasākumus, lai pārveidotu labklājības valsti. Eiropa noteikti var nodarboties ar koordināciju šajā sakarā, bet tā nevar diktēt noteikumus.
Sergej Kozlík
(SK) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, apskatāmajā ziņojumā ir pamatoti uzsvērts tādas globālas finanšu sistēmas risks, kurā ir atcelti ierobežojumi. Tas ir ārpus tiešas ES politiku ietekmes, un tas var pārnest plašas finanšu nestabilitātes risku. Tādēļ ir vēlreiz jāpārbauda uzņēmējdarbības modeļa ietekme un daudznacionālu finanšu grupu loma globālajos finanšu tirgos, un jāmēģina tos strukturēt plašā starptautiskā mērogā.
Es piekrītu, ka veselīgai un stabilai makroekonomiskajai videi ir vajadzīga plaša mēroga budžeta konsolidācija un prātīga privāto un valsts investīciju politika, kas nodrošina progresīvu infrastruktūru un atver nākotnes tirgus. Es neuzskatu, ka valsts īpašumtiesības ir viens no galvenajiem elementiem, kas veicina Eiropas enerģijas tirgus traucējumus. Līdz šim neviens nav pierādījis, ka privātie monopoli darbojas korektāk par monopoliem, kuros valstij ir īpašuma daļas.
Tas ir jautājums par noteikumu pareizu ieviešanu. Tādēļ ir jāuzlabo noteikumi, kas reglamentē konkurenci enerģētikas nozarē, kā arī transporta un informācijas sistēmās, lai pakāpeniski atvērtu attiecīgos tirgus, kā arī paplašinātu un saskaņotu Eiropas infrastruktūru.
Klaus-Heiner Lehne
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, vadības grupas sagatavotajā rezolūcijā uzmanība tiek koncentrēta uz trim galvenajām jomām: iekšējo tirgu, attiecībā uz kuru mums īpaši interesē vajadzība pārvarētu noteiktas plaisas, un pietiks, ja es atsaukšos uz vienota patentu tiesību akta trūkumu un apdrošināšanas iekšējā tirgus trūkumu; darba tirgu, attiecībā uz kuru mums īpaši interesē drošības nodrošināšana ar elastīguma palīdzību; un uzraudzību un kontroli, attiecībā uz kuru mums īpaši interesē stratēģijas īstenošana dalībvalstīs.
Šoreiz mēs piesardzīgi izvēlējāmies nekoncentrēties uz jautājumu par enerģiju un klimatu, jo tā bija galvenā joma iepriekšējos trīs gados, un stratēģiskā nozīmē mēs faktiski esam sasnieguši to, ko vēlējāmies sasniegt ar savām rezolūcijām, proti, nodrošināt, lai Komisija un Padome nopietni strādātu pie šī temata, ko tās arī dara.
Viens no aspektiem, ko mēs turpinām uzskatīt par svarīgu un kas tiek izskatīts rezolūcijas galvenajā daļā, ir viss labākas likumdošanas kopums. Jo īpaši mēs norādām uz problēmu, kas joprojām pastāv attiecībā uz rezultātu novērtēšanu un birokrātijas samazināšanu.
Protams, pretrunas starp grupām radās arī sagatavošanas posmā, un gandrīz visas pretrunas tika atrisinātas. Beigās palika viena izšķiroša nesaskaņa. Mana grupa paliek uzticīga pamatnostādnēm un tāpat kā Komisija uzskata, ka šobrīd mums nav jāmaina integrētās pamatnostādnes.
Kopumā mēs varam pēdējos gados sasniegto uzskatīt par panākumu. Kad 2005. gadā mēs zināmā mērā atjaunojām Lisabonas stratēģiju, visi pieņēma, ka Lisabona vienkārši ir dalībvalsts Portugāles galvaspilsēta. Neviens šo vārdu nesaistīja ar konkrētu stratēģiju. Tā tas nebija, piemēram, gadījumā ar Kioto, kas ir ne tikai pilsētas, bet arī globālas stratēģijas nosaukums. Mēs esam sasnieguši ievērojamus rezultātus pēdējos gados attiecībā uz mūsu izpratni par to, kas ir Lisabona.
Mēs atbalstām Komisijas nostāju, ka izaugsme un nodarbinātība ir galvenais aspekts un ka progress šajā jomā ir izšķiroši svarīgs. Jo tikai tad, ja mums ir izaugsme un nodarbinātība, mēs varam īstenot labu vides un sociālo politiku.
Udo Bullmann
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, tas ir mazliet problemātiski. "Mēs atbalstām pamatnostādnes” - tas izklausās mazliet dogmatiski. Mēs PSE Grupā neuztraucamies tik daudz par to, kuru dokumentu mēs atbalstām vai neatbalstām, bet uzskatām, ka galvenais jautājums īstenībā ir par to, vai šīs pamatnostādnes ir atbilde uz reālo ekonomisko situāciju, un par to, vai tās palīdz risināt Eiropas Savienības cilvēku vajadzības. Tas ir šo debašu galvenais jautājums, tāpēc vēlreiz: ļausim datiem runāt pašiem par sevi.
Eirogrupas priekšsēdētājs Jean-Claude Juncker tikko paziņoja, ka izaugsme samazināsies, ka 2008. gadā tā vairs nebūs 2,7%, bet gan tikai 1,6%, 1,7% vai 1,8%. Tas izklausās kā īsts trauksmes zvans, it īpaši tādēļ, ka mēs zinām, ka ASV perspektīvas bija drūmas jau 2007. gadā. Tajā pašā laikā, inflācija tiek prognozēta 3,2% līmenī. Tas nozīmē labklājības zaudēšanu, reālās darba algas samazinājumu, pirktspējas zaudēšanu. Acīmredzot mēs baidāmies, ka stagnācija šajā gadījumā varētu iet roku rokā ar inflāciju, un tas ir trauksmes zvans.
Tāpat mēs zinām, ka nabadzība Eiropas Savienībā pēdējo piecu gadu laikā nav samazinājusies, bet faktiski arvien vairāk cilvēku tiek izslēgti no vispārējas labklājības sabiedrības. Pētniecība un attīstība ir sasniegusi vairāk vai mazāk stabilu līmeni, taču tie noteikti nav 3%, kas mums nepieciešami Lisabonas stratēģijas kontekstā, bet gan tikai apmēram puse no tiem, vidēji apmēram 1,6%, 1,7% vai 1,8% līmenī, kas ir daudz par maz, lai mēs varētu spēlēt to starptautisko lomu, kuru mēs vēlamies spēlēt.
Mēs redzam pretrunas. Protams, es nevaru izlikties, ka integrētās pamatnostādnes man sniedz pārvaldības instrumentu, tajā pašā laikā šo instrumentu veidojot tādā veidā, ka tas nemaz nereaģē uz ekonomikas un sociālajiem datiem Eiropas Savienībā. Es nevaru no vienas puses piecelties kā Komisijas priekšsēdētājs un pārliecināties, ka nekas, pat ne vismazākā šo pamatnostādņu teksta daļiņa netiek mainīta, un tajā pašā laikā cerēt, ka cilvēki Eiropas Savienības dalībvalstīs, darba devēji, darba ņēmēji, tie, kas piedalās ekonomiskajos procesos, uzskata, ka šeit notiek kāda politiska vadība. Tas nav veids, kā šīs pretrunas risināt.
Šeit klātesošie komisāri mums jau daudzas reizes ir teikuši, kas ir jāmaina. Apspriedīsim šīs pārmaiņas, neskatoties uz to, uz kurām jomām tās attiecas. Kur ir tie produkti, kur ir tās pārmaiņas, kas palīdzēs uzlabot cilvēku dzīvi? Sociālisti atbalsta agresīvu stratēģiju, kā tas redzams Parlamenta dokumentos, taču mēs vēlamies reālas atbildes, kas palīdzētu uzlabot cilvēku dzīvi.
Wolf Klinz
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, dalībvalstis ir un turpina būt atbildīgas par ekonomikas politikas formulēšanu un īstenošanu. Tas nozīmē, ka Lisabonas stratēģiju dalībvalstīs var īstenot tikai ar mērķtiecīgu pasākumu palīdzību. Tāda lieta kā Briselē centralizētā veidā definēta Eiropas ekonomikas politika neeksistē. Tieši tādēļ ekonomikas politikas pamatelementi ir tik svarīgi. Tie ir dalībvalstu ekonomikas stratēģiju koordinācijas stūrakmens un ir kā atskaites punkts, kas izveidots, lai nodrošinātu to, ka dalībvalstis, veicot nepieciešamās reformas, virzās pareizajā virzienā un pēc reformu veikšanas arī paliek uz pareizā ceļa. Tie nodrošina ES ekonomikas pamatprincipus: atvērtus tirgus, godīgu konkurenci, inovatīvu privāto uzņēmējdarbību bez valsts regulācijas.
Diemžēl dalībvalstis ne vienmēr īsteno integrētās pamatnostādnes attiecībā uz izaugsmi un darba vietu radīšanu, un reizēm to dara diezgan bikli. Īpaši tādēļ, lai pārvarētu globalizācijas izaicinājumus, Eiropas Savienībai ir stingri jāievēro tās pamatprincipi, kas ir vienīgais veids, kā ilgtermiņā nodrošināt tās konkurētspēju.
Diemžēl pēdējā laikā mēs esam redzējuši vairākus piemērus tam, ko es nosauktu par sadalīšanos. Piemēram, un to es saku Rebecca Harms attiecībā uz viņas sniegto informāciju, ieviešot pārmērīgi augstas minimālās algas, Deutsche Post, Vācijas pasts citus konkurentus nelaiž tuvumā šim oficiāli liberalizētajam tirgum. Pašreizējās finanšu tirgu svārstības arī parāda, ka visi uzņēmumi, tikko nonāk grūtībās, uzreiz ļoti strauji vēršas pēc palīdzības pie valsts. Tādu privāto finanšu institūciju kā Northern Rock Apvienotajā Karalistē vai IKB Vācijā glābšana ar nodokļu maksātāju naudas palīdzību, skatoties no ekonomikas politikas noteikumu viedokļa, ir nepieņemama kļūda. Banku peļņa paliek akcionāru rokās, un pārmērīgi lielas prēmijas tiek izmaksātas nelielam darbinieku skaitam, savukārt zaudējumi tiek nacionalizēti. Tāda veida procedūra grauj cilvēku uzticību sociālai tirgus ekonomikas sistēmai.
Valsts uzdevums ir atbalstīt tirgu, pieņemot piemērotus pamatlikumus, taču tirgus uzdevums ir vest ekonomiku uz priekšu un nodrošināt, ka Eiropa saglabā konkurētspēju.
Eoin Ryan
Priekšsēdētājas kundze, nesenie notikumi finanšu jomā, kas satricināja patērētāju un tirgus uzticamību, mums parādīja, cik svarīga ir ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju darbība. ES tā vienmēr ir bijusi pareizā pieeja - nodrošināt šādas stratēģijas un sadarbības un saskaņošanas politikas, kas mūs stiprina gan kā atsevišķas valstis, gan kā vienu veselumu. Šodien ir apskatīti daudzi jautājumi, kas ir būtiski Lisabonas stratēģijai - nosaucot tikai dažus, jāpiemin gan inovāciju atbalstīšana, gan godīga konkurence, enerģētikas jautājumu risināšana, klimata pārmaiņas, mūžizglītība un ieguldījums zināšanās.
Es uzskatu, ka konkurētspējas un izaugsmes paaugstināšana un centieni sasniegt minētos 3% ir absolūti nepieciešami, ja vēlamies redzēt Eiropu attīstāmies tā, kā mēs to vēlamies. Es domāju, ka ir sasniegts ļoti daudz. Dažreiz mēs esam pārāk kritiski pret sevi. Pēdējo dažu gadu laikā Eiropā ir radīti krietni vairāk nekā 12 vai 13 miljoni darba vietu, kas ir vairāk nekā tika sasniegts Amerikas Savienotajās Valstīs.
Tomēr, ja vēlamies, lai mums būtu progresīvas sociālās politikas un nauda šādām progresīvām sociālajām politikām, tad mums savas ekonomikas ir jāliberalizē. Un tas ir viens no jautājumiem, kuru mēs atsevišķās dalībvalstīs pašlaik nerisinām. Es uzskatu, ka tas ir izaicinājums: panākt, lai mums būtu ekonomikas, kas aug tādā veidā, ka mēs varam tērēt naudu progresīvām sociālajām politikām.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Priekšsēdētājas kundze, es vēlētos piekrist tam, ka ar Lisabonas stratēģiju saistītās prioritātes un resursi ir skaidrāk jānorāda dalībvalstu un kompetento iestāžu budžetos. Būtu kārtīgi jāpārbauda visa izglītības un apmācību sistēmu ķēde un to saturs attiecībā uz vispārējiem kultūras jautājumiem, un apmācībām zinātnes un tehnikas jomās būtu jābūt visaugstākajā iespējamā līmenī, lai cilvēkiem dotu iespēju piemēroties pārmaiņām dažādās situācijās un veicinātu pilsonisko līdzdalību, labāku darba vietu radīšanu, uzņēmējdarbības garu un inovācijas.
Pēc tam ir svarīgi pētīt demogrāfiskās pārmaiņas un to ietekmi uz valsts naudas maku, darba tirgu un veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu. Tāpat, inovatīvas darba tirgus reformas būtu jāveic saskaņā ar elastīguma un sociālās drošības noteikumiem, kas veicina konkurētspēju un tajā pašā laikā nodrošina atbilstošu sociālo drošību, tomēr piekrītoši nemāj ar galvu šīs plenārsēžu zāles labās puses pārstāvjiem, kā to savā runā minēja mana kolēģe Rebecca Harms.
Visbeidzot, dalībvalstīm un visām kompetentajām iestādēm ir svarīgi efektīvi apmainīties ar labāko praksi, jo tas dos arī to priekšrocību, ka veicinās mērķu saskaņošanu visā Eiropā.
Helmuth Markov
Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, jūs teicāt, ka mēs pēdējā laikā esam radījuši vairāk jaunu darba vietu. Taisnība, taču lielākā daļa no šīm darba vietām ir nedrošas. Jūs teicāt, ka produktivitāte tagad ir paaugstinājusies. Taisnība, taču šis produktivitātes pieaugums netika izmantots, lai palielinātu algas, ko tomēr varēja darīt, un netika izmantots arī atkārtotām investīcijām. Jūs teicāt, ka augošais IKP arī ir zīme, ka esam uz pareizā ceļa, ka Lisabonas stratēģija ir pareizais risinājums. Es saku, ka neskatoties uz šiem trim jūsu minētajiem pozitīvajiem statistikas rādītājiem, līdz šim mēs neesam redzējuši pilnīgi nekādus rezultātus.
Peļņa pieaug, bet ienākumi no algām nepalielinās; mūsu ekonomikas politika vēl arvien ir vērsta uz piedāvājumu, nevis pieprasījumu; mums nav atbilstoša vietējā pieprasījuma. Tas nozīmē, ka ar Lisabonas stratēģiju mums vēl arvien ir tās pašas problēmas, kas bija pirms pieciem gadiem, kas bija pirms trim gadiem. Pilnīgi nekas nav mainījies. Tad kā gan jūs varat teikt, ka esam uz pareizā ceļa? Ko esam ieguvuši? Jūs arī teicāt, ka mums ir jāatbalsta MVU. Šajā gadījumā, es jūs lūdzu vērsties pie jūsu kolēģa Peter Mandelson. Kāds bija viņa ieguldījums globālajā Eiropas stratēģijā? Tas bija tāds, ka tirgi ir jāatver lielām kompānijām, kas strādā visā pasaulē. Tur nav nekā par MVU, ne vārda!
Mēs dalībvalstīs veicam nodokļu reformas, kas rada priekšrocības akciju sabiedrībām. Tās ir atbrīvotas no nodokļiem. Tādējādi gūtā peļņa vairs nenonāk valsts ekonomikā. Mēs sakām, ka darba ņēmējiem ir jābūt elastīgiem. Viņiem ir jāpieņem tas, ka viņi pelnīs mazāk. To viņi ir darījuši jau gadiem ilgi. Ja peļņa palielinās, arī viņiem būtu jāsaņem sava daļa. Tas nenotiek. Bankas bezjūtīgi spekulē un ļoti liela lielo kompāniju peļņas daļa tiek investēta kā finanšu kapitāls, jo šajā gadījumā peļņas norma ir lielāka nekā tad, ja nauda atgrieztos ražošanā. Tas ir nepareizs ceļš Lisabonas stratēģijai.
Ja es vēlos naudu, tad man kā Eiropas Savienībai vai dalībvalstij ir jāuzstāj uz lielākiem nodokļu ieņēmumiem. Es to varu panākt tikai tajās jomās, kurās var iegūt arī pietiekami lielus nodokļus. Tāda būtu pareizā Lisabonas stratēģijas pieeja: radikāla ekonomikas politikas pārdomāšana. Ja mēs turpināsim iet pa jūsu ierosināto ceļu, mēs Eiropas Savienībā šo problēmu neatrisināsim.
John Whittaker
Priekšsēdētājas kundze, tiešām nav nekāda labuma turpināt runāt par Lisabonas stratēģiju, jo pēdējo astoņu gadu laikā katru gadu tika vispārīgi atzīts, ka tā īpaši labi nestrādā.
Šim ziņojumam, kurš ietver milzīgu sarakstu ar to, ko Eiropas Savienībai vajadzētu darīt, pilnīgi nav jēgas. Tā vietā, lai ES būtu kā spēks, kas veicina izaugsmi un produktivitāti, tieši ES ar savu nebeidzamo iejaukšanos uzņēmējdarbībā ir tā, kas kavē Eiropas ekonomiku attīstību.
Vēl viena lieta, kas tiek ignorēta, ir tas, ka dažādajām ES ekonomikām ir ārkārtīgi dažādas struktūras un sniegumi. Nav jēgas runāt par Eiropas ekonomiku kā vienotu veselumu. Salīdziniet Vāciju, kas ir baudījusi mērenu ekonomisko izaugsmi, ar ES dienvidu valstīm, ko dažādos veidos nomoka milzīgs tirdzniecības deficīts, bankrotējošu mājsaimniecību bums un milzīgi valdības parādi. Šīm valstīm izmisīgi ir nepieciešamas zemākas procentu likmes un devalvācija, ko nevar panākt, jo tās visas ir eirozonā. Gadījumā, ja Eiropas Centrālā Banka samazina procentu likmes, lai tādējādi sniegtu kādu atbalstu, tai ir jāignorē savs inflācijas mērķis, kas vāciešiem noteikti nepatiktu.
Protams, tā vietā, lai neauglīgajai diskusijai par Lisabonas stratēģiju pievienotu vēl miljoniem vārdu, uzmanība būtu jāvelta šiem daudz neatliekamākajiem jautājumiem. Taču es pieņemu, ka tas parādītu ekonomiskās un monetārās savienības būtisko vājumu, kas izpaužas tādējādi, ka vienotā valūta grupai ļoti atšķirīgu ekonomiku ar neatkarīgām valdībām nav ilgtspējīgs ilgtermiņa pasākums.
Frank Vanhecke
(NL) Priekšsēdētājas kundze, mēs visi zinām, ka Eiropai ir jāturpina attīstīties par zināšanu ekonomiku, kas labāk varētu konkurēt pasaules tirgos. Mums nav jālaužas atvērtās durvīs, par to mēs visi esam vienojušies. Tas, par ko mēs neesam vienojušies, ir, piemēram, fakts, ka Komisija jauno liela apmēra ekonomisko migrāciju uzskata par vienu no galvenajiem veidiem, kā sasniegt Lisabonas mērķus. Tas ir absurds. Mums Eiropā ir pietiekami daudz apdāvinātu cilvēku. Pirmkārt, mums Eiropā ir daži desmiti miljonu cilvēku, kas ir bez darba, un tas ir vairāk nekā pietiekami. Tas ir milzīgs izaicinājums, ar ko saskaras valdības un uzņēmējdarbības un rūpniecības pasaule. Un vidusmēra eiropietis turklāt patiešām nevēlas piedzīvot jaunu imigrācijas vilni. Viņš vēlas, lai milzīgais ārzemnieku skaits, kas šeit jau mīt, tiktu integrēti, asimilēti un iesaistīti nodarbinātības procesā.
Jā, jau atkal Komisija ir nošāvusi greizi. Es atceros, ka Eiropas Komisija pirms dažiem mēnešiem teica, ka politiskā krīze Beļģijā palēninās reformas, kas nepieciešamas Lisabonas mērķu sasniegšanai. Īstenībā patiesība ir tieši pretēja. Realitāte ir tāda, ka politiskā krīze Beļģijā pierādīja Beļģijas valsts neveiksmi un Beļģijas valsts pastāvēšanas fakts ir tas, kas Flandrijai neļauj modernizēt tās nodarbinātības likumu un darba tirgu, samazināt sociālās izmaksas, vienkāršojot un samazinot nodokļus tieši tādēļ, lai sasniegtu šos Lisabonas mērķus. Taču, protams, Eiropas Komisija nekādi nevar atzīt, ka Beļģija ir šķērslis gan Flandrijai, gan Valonijai.
Cristobal Montoro Romero
(ES) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, pašreizējais priekšsēdētāja kungs, mēs atkal esam Eiropas Savienībai sarežģītā brīdī, saskaroties ar sarežģītu ekonomisko situāciju, un sākam ieskicēt ekonomiskās politikas pamatprincipus apstākļos, ko noteikti raksturo ekonomiskās izaugsmes vājināšanās, kas pati par sevi būtībā ir reakcija uz uzticēšanās trūkumu no ekonomikā iesaistīto pārstāvju puses: no patērētāju, uzņēmēju un galvenokārt no mazo un vidējo uzņēmumu puses.
Tādēļ, papildus apsveikumiem referentam, papildus arī mūsu apmierinātības izteikšanai par citu Grupu, it īpaši Sociālistu grupas pozitīvo attieksmi, ar kuru mēs esam panākuši pilnīgu vienošanos, kas ļauj ieskicēt ekonomiskās politikas pamatprincipus, mana grupa, t.i. Eiropas Tautas partijas grupa, vēlas uzsvērt Eiropas Savienības stiprināšanas un Eiropas ekonomikas stiprināšanas svarīgumu, aizstāvot un apņemoties veikt ekonomiskās reformas. Šajā nolūkā mēs atbalstām Komisiju tās centienos izmantot integrētās pamatnostādnes, lai veicinātu būtiskas reformas jaunas uzticības sistēmas pamatu izveidei, kas mums dotu iespēju pārvarēt grūtības, ar kurām saskaramies.
Jauna sistēma, kas būtu veltīta darba reformām, kas saskaņotas ar sociālajiem partneriem, nodokļu reformām, kas veicina mazo un vidējo uzņēmumu izaugsmi un darba vietu radīšanu. Īsumā sakot, tā būtu sistēma, kas veltīta reformām, kas veicina iekšējā tirgus izveides pabeigšanu kā labāko veidu, kā stimulēt ekonomikas izaugsmi kā darba vietu radītāju Eiropas Savienībā.
Šajā sakarībā, es vēlētos uzsvērt arī to, ka ir jānoraida protekcionisms; tas, ko mēs savā politikas nostājā aizstāvam, īsumā ir beidzot Eiropas Savienībā izveidot pamatu ekonomikas izaugsmei, kas rada nodarbinātību, kura ir patiess Eiropas integrācijas pīlārs.
Edit Herczog
Priekšsēdētājas kundze, pēc ilgajām debatēm, mums beidzot ir teksts, kuru mēs kā sociālisti varam atbalstīt, un es atzinīgi vērtēju šo kompromisu attiecībā uz Lisabonas rezolūciju.
Tomēr, ļaujiet man sākt ar personīgā viedokļa izteikšanu, kas ir tāds, ka ar ideju vien nepietiek, lai rastu risinājumu. Viss ir atkarīgs no izpildes. Kādam šie divi elementi ir jāapvieno. 2000. gadā Lisabonas ideja bija ļoti laba un tieši laikā. Tāpat mēs nevaram noteikt labākus mērķus, nekā noteicām 2005. gada pārskatīšanas laikā. Taču, ja paskatāmies uz izpildi kā tādu, it īpaši atskatoties uz izpildi laika gaitā un visas lēmumu pieņemšanas ķēdes garumā, tas jau ir pavisam cits stāsts. Salīdzinājumā ar pirmajiem pieciem gadiem ir sasniegts uzlabojums un esam panākuši zināmu dinamiku, taču salīdzinājumā ar vajadzībām un globālajiem izaicinājumiem, ar ko saskaramies, un salīdzinājumā ar mūsu potenciālu, rezultāti ir ierobežoti.
Mums ir bijušas dažas tādas lieliskas iniciatīvas un veiksmes stāsti kā Izaugsmes un darba vietu radīšanas programma jeb projekts "Vispirms jāpievēršas mazajiem uzņēmumiem”, un ir bijušas arī dažas lielas likumdošanas veiksmes - nosaucot tikai dažas, jāmin Pakalpojumu direktīva, finanšu tirgu regulācijas uzraudzība, klimata pārmaiņu politika un jaunā enerģētikas pakete. Taču vispārējās gaisotnes pietrūkst, un pietrūkst arī pašas apņēmības. Eiropas institūcijās mēs to varam redzēt tajā, kas aizvien mazāk tiek izmantota frāze "saskaņā ar darba kārtību”. Tas ir redzams tajā, cik ļoti zema bija interese par šo jautājumu pagājušajā nedēļā kopējās parlamentārās sesijas ar valstu parlamentiem laikā, un tas ir redzams arī, vienkārši lasot Eirobarometra pētījumu rezultātus.
Es vēlētos minēt divus skaitļus no Eirobarometra datiem. Tā saucamais optimisma indekss pēdējo deviņu mēnešu laikā ir krities par deviņiem punktiem no 26 uz 17. Ja paskatāmies uz citiem galvenajiem rādītājiem, tad ir redzams, ka nodarbinātības optimisma indekss pēdējos deviņos mēnešos ir nokrities par trim punktiem no +5 uz +1. Ja skatāmies vēl tālāk, Lisabonas stratēģijas galvenie elementi ir pēdējie starp tiem jautājumiem, kurus cilvēki uzskata par svarīgiem. Tas nozīmē, kas astoņus gadus pēc Lisabonas stratēģijas izstrādes Eiropas pilsoņi netic, ka ES spēj atbilstoši risināt šos jautājumus.
Tādēļ Lisabonas stratēģija vēl ar vien ir tikai mūsu dokumentos, bet noteikti ne mūsu sirdīs un prātos. 21. gadsimtā kontinentu sacensību izšķirs ne tikai dabas un enerģijas resursi, bet arī finanšu resursi. Cilvēku kapitāla un cilvēkresursu spēks noteiks uzvarētāju. Kopienas spēku kopīgi izlems kopējā iedzīvotāju skaita kvantitāte un to zināšanu pastāvīgums kvalitātes ziņā. Mums kā Kopienai vēl ir daudz darāmā attiecībā uz zināšanu nodrošināšanu, zināšanu vadību un cilvēku motivēšanu. Šī ir Kopiena, kura mums ir jāņem vērā kopumā, nepieļaujot nekāda veida diskrimināciju. Mēs nevienu nevaram ignorēt, ne jaunu, ne vecu, ne melno, ne balto cilvēku, ne bagātu, ne nabadzīgu. Mums ir nepieciešami visi - tauta kopumā. 21. gadsimtā centrā būs tieši cilvēks, lai gan komisijas priekšsēdētājs šodien nav šeit, lai runātu par šo...
(Priekšsēdētāja pārtrauca runātāju)
Lena Ek
Priekšsēdētājas kundze, pēc septiņiem darba gadiem Lisabonas stratēģija daļēji ir izgāšanās. Tas tā ir galvenokārt ieviešanas grūtību dēļ. Es jums minēšu dažus piemērus par iekšējo tirgu.
Kas attiecas uz enerģētikas paketi, mums bija jāizstrādā pilnīgi jauni tiesību akti. Kad izlēmām palielināt pētniecības budžetu, mēs saņēmām tikai 50% no tā, kas bija nepieciešams. Inovāciju jomā Eiropā pastāv paradokss, jo mēs ieguldām naudu, taču nesagaidām vēlamo industrializāciju un jaunās darba vietas.
Mēs cēli runājām par MVU, taču tie vēl arvien cīnās ar to pašu regulāciju, ar ko cīnās lielās globālās nozares.
Mēs zinām, ka dzimumu līdztiesība uzlabo ekonomisko izaugsmi, taču šajā jomā mums vēl arvien ir daudz darāmā. Mēs zinām, ka transporta nozare Eiropā ir ļoti sliktā stāvoklī, un mums vēl arvien ir daudz darāmā attiecībā uz dzelzceļu un transportēšanas laiku Eiropā. Ir laiks to mainīt. Pirmā lieta, kas ir jāapsver, Žiga Turk un Joaquin Almunia, un varbūt jūs to varat nodot arī Günter Verheugen, ir tas, ko Pavasara samitā ietversim Rezolūcijas par klimata pārmaiņām tekstā.
Mēs visi piekrītam, ka klimata pārmaiņas var būt situācija, kurā ieguvējas ir visas puses, kad varam atrisināt vides problēmas un radīt jaunas darba vietas. Mēs Parlamentā jau esam par to pieņēmuši lēmumus un tagad gaidām, ko Komisija un Padome darīs Pavasara samitā.
Vēl arvien 18 miljoni eiropiešu ir bez darba, tie ir vairāk nekā 18 miljoni bezdarbnieku, un mēs zinām, ka MVU, videi labvēlīgu tehnoloģiju, inovāciju un pakalpojumu jomas var radīt viņiem nepieciešamās darba vietas. Vai dosiet viņiem šo iespēju?
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Priekšsēdētājas kundze, šajās debatēs par Lisabonas stratēģiju es pirmkārt vēlētos uzsvērt, ka, manuprāt, Amerikas finanšu krīzes ietekme uz ekonomisko izaugsmi un bezdarbu Eiropā nav pietiekami ņemta vērā. Lai gan dalībvalstu 2008. un 2009. gadam izvirzītās NKP prognozes ir zemākas nekā 2007. gadā sasniegtās izaugsmes rādītāji, izskatās, ka realitāte būs vēl sliktāka.
Vēl vēlos minēt, ka Amerikas Savienoto Valstu valdība un Federālā rezervju sistēma reaģēja ļoti enerģiski un zibens ātrumā. Valdība piedāvāja atbalstu 150 miljardu dolāru apmērā firmām un patērētājiem un, vairākas reizes samazinot procentu likmes, centrālā banka nodrošināja to, ka reālā pamata procentu likme bija negatīva.
Pretstatā tam, ES dalībvalstu valdības, Eiropas Centrālā banka un citas centrālās bankas rada iespaidu, ka tās ir priecīgas par ekonomiskās izaugsmes palēnināšanos un eiro nostiprināšanos. Ir jāpiekrīt ziņojuma secinājumam par nepieciešamību ar nodarbinātību saistīto nodokļu slogu pārnest uz vides nodokļiem un noteikti noraidīt ierosinājumu saskaņot dalībvalstu uzņēmumu ienākuma nodokļu likmes.
Sahra Wagenknecht
(DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, tā ir tiesa, ka Eiropas ekonomika saskaras ar ļoti lielām problēmām. Krīzes pasaules finanšu tirgos, pieaugošās energoresursu un pārtikas cenas, kūtrais vietējais pieprasījums, kas radies algu dempinga un sociālās aplaupīšanas rezultātā, nedrošo darba vietu skaita pieaugums - tās visas ir problēmas, kas steidzami jārisina. Tomēr neviena no tām nav minēta šajā ziņojumā.
Mums tiek atgādināts, ka ienākumu palielinājums nedrīkst atpalikt no produktivitātes izaugsmes vidējā termiņā. Tomēr, tajā pašā laikā ziņojums aicina turpināt īstenot neoliberālās strukturālās reformas, t.i. tieši tās reformas, kas radīja problēmas, ar kurām šodien saskaramies. Tā vietā, lai ar valsts investīciju palīdzību radītu darba vietas, uz darba ņēmējiem un bezdarbniekiem tiks radīts pat vēl lielāks spiediens, darba stundas tiks pagarinātas un vēl vairāk tiks samazināta aizsardzība pret nelikumīgu atlaišanu.
Tā vietā, lai veiktu pasākumus finanšu tirgu un kapitāla darījumu regulēšanai, mēs bezpalīdzīgi stāvam malā laikā, kad pašreizējā finanšu krīze arvien vairāk palielinās. Un tā vietā, lai pieliktu punktu liberalizācijas politikai, kas ir devusi krietnu ieguldījumu cenu palielināšanā enerģētikas tirgū, mēs spītīgi turpinām koncentrēties uz privatizāciju un regulācijas samazināšanu.
Mūsu Grupa par šo ziņojumu nebalsos. Tā neapstiprinās ziņojumu, kurš aizstāv neoliberālo darba kārtību, negatīvi ietekmē sociālās tiesības un radīs vēl citas krīzes. Mums tiešām ir nepieciešama radikāli citādāka ekonomikas politika, kurā nodarbināto un bezdarbnieku intereses būtu svarīgākas nekā lielo kompāniju dzīšanās pēc peļņas.
Patrick Louis
(FR) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, vēlme izveidot zināšanu ekonomiku ir laba lieta, taču ar to vien nepietiek. Tiešo darba vietu un palīgdarbu strādnieku darba vietu izaugsme ir atkarīga no tradicionālā strādnieku darba reformu ilgtspējas, taču šīs jomas ir kā iespiestas skrūvspīlēs. Situācijā, kad to konkurētspēju jau apdraud aizvien pieaugošās birokrātiskās izmaksas mūsu sabiedrībās, tām traucē arī tas, kādā veidā tiek strādāts ar eiro jautājumiem, radot papildu ienēkumu valstīm, kurām vispār nav nekādas nopietnas sociālās vai vides politikas.
Modelis ir apgriezts otrādi. ES mēs esam sociālisti un ārpus tās esam liberāļi, tomēr tas, kas mums ir nepieciešams, ir lielāka aizsardzība pret pārējo pasauli un lielāka brīvība ES teritorijā. Fakti to padara pavisam skaidru. Lisabonas stratēģija nedarbojas, jo Eiropas ekonomikās pastāv atšķirības, pieaug konkurences spiediens, un kapitāla tirgi ir hipermobili.
Tādēļ atmetīsim nemotivējošo mītu par Eiropas sociālo stratēģiju, kas garantē labklājību visiem. Jūs nevarat augu piespiest augt, raustot to aiz lapām! Risinājumi nenāks no Briseles, bet gan no brīvas sadarbības un dalībvalstu veselā saprāta. Mūsu saknes, kas iestiepušās tautas augsnē būs tās, kas mums dos gudrību, atsaucību, saprātu un spēku pārvarēt šodienas problēmas. Šajā gadījumā vēstuļu sūtīšana Ziemassvētku vecītim mūs ne pie kā laba nenovedīs.
Malcolm Harbour
Priekšsēdētājas kundze, es šī Parlamenta debatēs esmu piedalījies kopš Lisabonas stratēģijas pirmsākumiem un esmu arī viens no šī Parlamenta Lisabonas stratēģijas koordinācijas grupas locekļiem. Viena no lietām, ko pastāvīgi esmu prasījis, ir, lai Komisija ciešāk koncentrētos uz Lisabonas stratēģiju un izveidotu skaidri definētu prioritāšu sarakstu. Es nedomāju, ka kāds to līdz šim ir pieminējis vai izteicis Komisijai atzinību par faktisku rīcību šajā jomā. Tagad mums ir Kopienas Lisabonas programma ar 10 prioritārajiem pasākumiem.
Man ar zināmu nožēlu ir jāsaka, ka kā grupas loceklis es uzskatu, ka Parlamenta rezolūcija ir ievirzījusies pilnīgi citā virzienā. Šī rezolūcija, ko šodien apspriežam, man šķiet daudz vairāk izplūdusi un nenoteikta nekā iepriekšējās. Es pieņemu, ka Komisija būs vīlusies, jo es Kopienas Lisabonas stratēģijā ar tās 10 prioritātēm, kuru, esmu pārliecināts, jūs visi esat lasījuši, pamanīju, ka viena no galvenajām Komisijas prasībām ir šāda: "Ir būtiski svarīgi, lai Eiropas Parlaments, Padome un Eiropas Komisija vienotos par stratēģiskās reformas mērķiem un pasākumiem”. Es tam noteikti piekrītu. Es ceru, ka Komisija spēj to izsecināt no šīs rezolūcijas, jo es uzskatu, ka lielākā daļa no tā tur noteikti ir.
Tomēr, es domāju, ka viena no mācībām mūsu darbam ar Komisiju ir tāda, ka turpinot strādāt pie šīs stratēģijas mums ir jākoncentrējas uz šiem prioritārajiem pasākumiem, jo es priecājos redzēt, ka Komisija gatavojas pie tiem strādāt, padarīt tos stabilus un virzīt uz priekšu. Daļa problēmas ir tā, ka mums ir kaudzēm dokumentu - dažādi paziņojumi par dažādiem stratēģiju un pārskatīto prioritāšu aspektiem. Šis pārskatīto dokumentu kopums, šis 10 prioritāšu kopums atšķiras no tiem, kas bija pagājušajā gadā. Taisnību sakot, tas nav pareizais veids, kā virzīties uz priekšu.
Pagājušajā nedēļā es kā referents piedalījos sanāksmē ar valstu parlamentiem. Es tikai vēlos atkārtot savu kolēģu teikto: Lisabonas stratēģijas sakarā veiktie pasākumi pārceļas no šejienes uz valstu parlamentu plenārsēžu zālēm, jo tieši tie mums ir jāiesaista šo 10 prioritāšu izpildē - arī par to mums derētu padomāt. Es īpaši atzinīgi vērtēju ministra klātbūtni šeit, lai parādītu, kādu nozīmi šim jautājumam piešķir Padome.
Anne Van Lancker
(NL) Priekšsēdētājas kundze, pašreizējais priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, pavisam atklāti sakot, es esmu vīlusies par sociālo mērķu trūkumu pavasara samita darbu sarakstā, ko jūs mums šodien izklāstījāt. Mana Grupa uzskata, ka vairākās būtiskās jomās pastāv pamatoti iemesli stiprināt Lisabonas stratēģiju un Integrētās pamatnostādnes. Trīs no tiem attiecas uz sociālo dimensiju. Tā ir patiesība, ka Lisabonas stratēģija ir palīdzējusi izaugsmes un darba vietu radīšanas ziņā, taču ne visi ir varējuši no tā gūt labumu. Seši miljoni jauniešu pamet skolu bez kvalifikācijas. Pārceļotājiem un invalīdiem ir lielas problēmas atrast darbu, 16% eiropiešu dzīvo nabadzībā. Pierādiet, ka izaugsmes un darba vietu radīšanas stratēģija automātiski novedīs pie sociālās iekļaušanas un īstas nodarbinātības visiem. Tādēļ mēs vēlamies, lai Lisabonas stratēģijas sociālā dimensija tiktu stiprināta ar jaunas pamatnostādnes palīdzību, lai nodrošinātu aktīvu visu cilvēku sociālo integrāciju.
Otrkārt, ne visas darba vietas ir kvalitatīvas. Nedrošu darba līgumu (pagaidu darbs, darbs uz pusslodzi, līgumstrādnieku darbs) proporcija ir būtiski pieaugusi. Īpaši bieži zemas kvalitātes darbus ir spiestas veikt sievietes un jauni cilvēki. Un dalībvalstu izdevumi aktīvai nodarbinātības politikai, atbalstam un apmācībām ir drīzāk samazinājusies, nevis palielinājušies. Tādēļ ir skaidrs, ka dalībvalstis vēl nav sapratušas, ka sabalansētai elastīguma un sociālās drošības pieejai ir jānodrošina tādu līgumu slēgšana, kas ir gan elastīgi, gan droši, un ka aktīva investēšana cilvēku resursos ir sine qua non, lai novērstu tirgus segmentāciju. Mēs vēlamies, lai Pamatnostādnes ietvertu visus elastīguma un sociālās drošības principus, tostarp darba vietu kvalitāti un investīcijas cilvēku resursos.
Treškārt, Lisabonas programmas sociālā dimensija ir ļoti vāja. Mums tiek apliecināts, ka būs jauna sociālā darba kārtība, un tas ir labi, ka tā būs daļa no Lisabonas paketes. Taču mēs vēršamies pie Eiropas Komisijas, lai tā ierosinātu ambiciozu sociālo darba kārtību, ne tikai sniegtu paziņojumus par demogrāfiju, apmācībām un migrāciju, un arī tiesību aktu iniciatīvas, kas uzlabotu nodarbinātības kvalitāti un pastiprinātu cīņu pret nabadzību un sociālo izslēgšanu. Pašreizējais priekšsēdētāja kungs, katrā ziņā es vēlētos, lai pavasara samitā sociālā dimensija tiktu papildināta.
Adina-Ioana Vălean
Priekšsēdētāja kungs, viena no Eiropas Parlamenta galvenajām rekomendācijām ir apkarot protekcionismu gan ES iekšienē, gan ārpus tās.
Es esmu stingri pārliecināta, ka protekcionisms drīzāk kropļo, nekā aizsargā pilsoņu tiesības, taču šajā ziņā Eiropai vajadzētu vispirms ieskatīties pašai savā dārziņā. Mūsu galvenajai prioritātei tagad būtu jābūt protekcionisma barjeru atcelšanai ES. Lai Eiropas vienoto tirgu padarītu par realitāti, mums ir jāstiprina kopējā tirgus četras pamatbrīvības, īpaši brīva darbinieku pārvietošanās. Mūsu ziņojums atzīst, ka daudzi darba tirgi vēl arvien ir segmentēti un ka darbinieku mobilitāte vēl arvien ir zema. Kāds pārsteigums! Vai esam aizmirsuši, ka lielākajai daļai jauno dalībvalstu pilsoņu vēl arvien ir nepieciešamas atļaujas, lai varētu strādāt citās ES valstīs?
Četrus gadus pēc lielajam sprādzienam līdzīgās paplašināšanās mēs vecajās dalībvalstīs neesam piedzīvojuši lielus darba tirgus sabrukumus un darbaspēka pieplūdumu, ar ko varētu attaisnot pārejas perioda ierobežojumus. Tieši pretēji, sarežģītu nacionālo kvotu un kvalitatīvo ierobežojumu skaita palielināšanās dalībvalstīs grauj Lisabonas stratēģiju, kuras mērķis ir nodrošināt elastīgus tirgus un mobilu darbaspēku.
Mums vēl ir tikai divi gadi, lai kļūtu par pasaules konkurētspējīgāko ekonomiku, lai palielinātu konkurētspēju, radītu vairāk jaunu darba vietu un sasniegtu izaugsmi, taču es esmu cerību pilna. Manā valstī, Rumānijā vidējais ekonomiskās izaugsmes rādītājs pēdējo piecu gadu laikā ir bijis apmēram 6% līmenī un bezdarba līmenis ir samazinājies līdz 4%. Tagad mums sāk rasties bažas par darbaspēka trūkumu.
Robežu atvēršana darbiniekiem no trešām valstīm ir nepieciešama, taču mūsu galvenajai prioritātei būtu jābūt vispirms atcelt ES iekšējās barjeras. Darbiniekiem no 12 jaunajām dalībvalstīm būtu jāsniedz pirmtiesības doties strādāt jebkurā citā ES dalībvalstī, un pārejas perioda nosacījumi ir jāatceļ. Nav iespējams pamatot ārējo darbinieku pieaicināšanu, kamēr uz mūsu pašu pilsoņiem vēl arvien attiecas dažādi ierobežojumi.
Ierobežojumi ir nepamatoti un nesavienojami ar Lisabonas stratēģiju, un to atcelšana ir vienīgais veids, kā izveidot konkurētspējīgu un inovatīvu Eiropu.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Lisabonas stratēģijā ir izklāstīti tie mērķi, kas mums nākotnē ir jāsasniedz, ja vēlamies, lai Eiropa būtu vieta, kas pilnībā atbilst visām savu pilsoņu vēlmēm. Tomēr, Eiropa ir tikai saliņa pasaules kartē, un ja vien pasaules lielvaras netieksies pēc tādiem pašiem mērķiem, pat visvēlamāko pārmaiņu ieviešana - piemēram, attiecībā uz klimatu - nozīmēs vien to, ka mēs paši ierobežojam savas rūpniecības un ražotāju iespējas, atmetot citus stratēģijas mērķus.
Demogrāfiskās situācijas pasliktināšanās pārvarēšana, uzņemot imigrantus no citiem kontinentiem, tajā pašā laikā iznīcinot ģimeni kā institūciju un ģimenes vērtības, ir pašnāvība, jo tā rada kultūras konfliktu iespējamību nākotnē. Tāpat ir arī daudzās citās jomās. Eiropas lielāko valstu līderi runā par nepieciešamību liberalizēt tirdzniecību, tajā pašā laikā savās valstīs veicinot ekonomisko nacionālismu. Eiropas Savienībai ir jāizklīdina migla, kas tiek pūsta tās acīs, un jāsāk cīņa pasaules ekonomikas tirgos, balstoties uz Eiropas tradicionālo likumu un tradīciju ievērošanu.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet uzdot vienkāršu jautājumu. Cik svarīgas komitejas ziņojumā par stratēģijas jauno ciklu ir strādnieku sociālās prasības, mazie un vidējie uzņēmumi, jaunieši un sievietes?
Vai tas ir risinājums, ar kura palīdzību pilsoņiem nepieciešamās pilnas slodzes un drošas darba vietas pārvērst par ļoti elastīgām un nedrošām darba vietām? Es vēlētos zināt, vai darba laika pagarināšana un pensionēšanās vecuma palielināšana ir pareizais veids, ka uzlabot konkurētspēju, nevis tas, ko mēs par tādu uzskatām: labāka alga un droši darba apstākļi, kas veicinātu produktivitāti un, galvenais, uzlabotu dzīves līmeni?
Ko vēlas jauni cilvēki un sievietes? Vai viņi vēlas mūžīgi būt situācijā starp mācībām un strādāšanu vai tomēr spēt izmantot savu kvalifikāciju? Mēs uzskatām, ka viņi vēlas pēdējo.
Kas attiecas uz vidi un klimata pārmaiņām, siltumnīcas efektu izraisošo gāzu izmešu samazināšanā ir redzami pozitīvi elementi, pat vairāk nekā Amerikas Savienotajās Valstīs un citās valstīs. Taču, ja katras valsts attīstība nav pilnībā saistīta arī ar vides aizsardzību, rezultāti nebūs sistemātiski.
Turklāt, vai ir iespējams vienlaicīgi gan veicināt valsts enerģijas, elektrības un sašķidrinātās gāzes piegādātāju sabrukumu un apgalvot, ka tas ir sabiedrības interesēs un palīdz panākt enerģijas pašapgādi - protams, par zemām cenām? Vai praksē nenotiek tieši pretējais?
Visbeidzot, es vēlētos piebilst, ka pētniecība un inovācijas nevar būt tikai un vienīgi pārdodamas vērtības; tās ir sabiedrības vērtības un pirmkārt būtu jāvērtē pēc tā, cik lielā mērā tās kalpo sabiedrības attīstībai. Līdz ar to ir nepieciešams būtiski palielināt valsts investīcijas un pētniecību. Mums nevajadzētu pētniecības potenciālu upurēt privātam labumam.
Kathy Sinnott
Priekšsēdētāja kungs, ekonomikas konkurence ir galvenais Lisabonas stratēģijas faktors. Lisabonas stratēģijā galvenais ir konkurence, konkurētspēja un izaugsme, un, lai gan konkurence ir būtiska katrai dzīvotspējīgai ekonomikai, atcerieties, ka konkurences pamatmehānisms ir tāds, ka kāds uzvar un kāds zaudē. Princips, ka izdzīvo stiprākais.
Kopumā Eiropā tas kompānijām liek sasparoties, uzlabot savus produktus un pakalpojumus, mēģināt strādāt globālā mērogā. No otras puses, globāli tas var nozīmēt milzīgu nabadzību zaudētājiem, taču pat Eiropā mums ir svarīgi risināt šo zaudēšanas jautājumu, jo Eiropas Savienībā ir pilsoņi, kuri cieš neveiksmi tieši tādēļ, ka nesaņem Stratēģijā uzsvērtos labumus. Piemēram, vēl ir tālu līdz tam, lai sasniegtu mērķi mūsu pilsoņus nodarbināt un palīdzēt tiem tikt ārā no nabadzības. Faktiski, statistika rāda, ka ļoti lielā mērā palielinās ne tikai bezdarbnieku skaits, īpaši jauniešu vidū, bet palielinās arī sociālā nevienlīdzība un nabadzības līmenis.
Jose Albino Silva Peneda
(PT) 2006. gadā Eiropas Savienība sasniedza augstāko ekonomikas izaugsmi kopš 2000. gada. 2007. gadā izaugsme ES bija lielāka nekā ASV, un dažas jaunās dalībvalstis pietuvojās vai pat pārsniedza divciparu rādītāja barjeru. Atbilde tiem, kas apgalvo, ka Lisabonas stratēģijas reforma ir neoliberāla un vairs nepiešķir svarīgu lomu sociālajiem jautājumiem, ir skaidra: 2006. gadā nodarbinātības pieaugums bija trīs reizes lielāks nekā vidēji iepriekšējo piecu gadu laikā, pēdējos divos gados ir radītas vairāk nekā seši ar pusi miljoni jaunu darba vietu, un vēl piecus miljonus darba vietu ir paredzēts radīt 2009. gadā.Šādi rādītāji nav redzēti kopš 1980.-tajiem gadiem.
Turklāt, 2006. gadā produktivitāte Eiropā palielinājās vairāk nekā vidēji gadā pēdējo piecu gadu periodā, un pirmo reizi daudzu gadu laikā produktivitātes izaugsme Eiropā bija lielāka nekā ASV. Lai gan šos rezultātus nevar attiecināt tikai uz Lisabonas stratēģiju, nevar noliegt, ka tā ir devusi savu ieguldījumu to sasniegšanā. Tādēļ es apsveicu Komisiju ar to, ka tā ļoti grūtos apstākļos ir koordinējusi Lisabonas stratēģiju.
Kas attiecas uz nākotni, neskatoties uz pašreizējo ekonomikas klimatu, Eiropas ekonomika var turpināt augt un ir iespējams radīt jaunas darba vietas, ja nākamajos gados dalībvalstu ekonomikas politikas tiek labāk saskaņotas, ja iekšējais tirgus turpina attīstīties, ja tiek veicināts sociālais dialogs, ja algu palielināšanai seko arī produktivitātes pieaugums, ja pastāv efektīva finanšu uzraudzības sistēma, ja tiek veicināta piektā brīvība - zināšanas, un, kas, manuprāt, ir ļoti svarīgi, ja Eiropa skaidri parāda, ka tā vēlas aizstāvēt savas intereses, kas nozīmē, ka tā vietā, lai Eiropa būtu vienkārši pasīvs globalizācijas objekts, tā parādītu, ka ir gatava spēlēt nozīmīgu lomu globalizācijas kontrolēšanā.
Jan Andersson
(SV) Liels paldies, priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs un pašreizējais priekšsēdētāja kungs. Es piekrītu, ka Lisabonas stratēģija ir sasniegusi rezultātus un bijusi veiksmīga daudzu gadu laikā, taču es to neuzskatu par iemeslu neveikt nekādas izmaiņas.
No vienas puses, ir tieši tā, kā saka Udo Bullmann. Pašreiz izaugsme samazinās un inflācija aug. Situācija nav vienkārša. No otras puses, daudz kas ir noticis. Pirmkārt, notiek diskusijas par klimata politiku, kas izmainīs mūsu visu politikas ES. Es uz to skatos optimistiski, jo tas nozīmēs arī jaunas investīcijas un jauna veida darba vietas, kas ietverot būtisko zināšanu elementu ilgtermiņā ir ilgtspējīgākas. To Lisabonas stratēģijā un Pamatnostādnēs bija jāizklāsta sīkāk.
Otrkārt, jau vairākus gadus notiek diskusijas par elastīgumu un sociālo drošību, kuru laikā Padomē arī ir izstrādātas labas pamatnostādnes, taču tās nav atspoguļotas Integrētajās pamatnostādnēs. Mums ir tās pašas vecās pamatnostādnes, kas iepriekš. Būtu vajadzējis apsvērt visu notikušo procesu.
Treškārt, es vēlētos minēt vienu aspektu, ko citu starpā ierosināja arī Anne von Lanker. Tā ir taisnība, ka kādu laiku ES viss notiek ļoti labi, taču nav tiesa, ka tas ir bijis pozitīvi pilnīgi visiem. Pastāv liela apmēra sociālā izslēgšana. Tāpat pastāv darba vietas, kas ne vienmēr ir labas un nenodrošina izdzīvošanu. Visā Eiropā ir reģioni, kuros attīstība nav tik pozitīva. Mums Integrētās pamatnostādnes ir jāsasaista ar sociālo dimensiju. Nepastāv nekādas pretrunas starp sociālo dimensiju un darba vietu radīšanu un izaugsmi. Tās ir kā priekšnosacījumi viena otrai.
Olle Schmidt
(SV) Priekšsēdētāja kungs, ir svarīgi, ka ES ir izaugsme, ka šī izaugsme ir spēcīga un ka tiek radītas darba vietas. Tas arī rada apstākļus mūsu Eiropas Savienības lielākai likumībai.
Pēdējos gados ES ir veicies labāk nekā ilgu laiku pirms tam. ES viss notiek arī labāk nekā, piemēram, Amerikas Savienotajās Valstīs. Mēs zinām, ka sadarbība iekšējā tirgus un eiro jomā ir radījusi pilnīgi jaunus apstākļus augošai Eiropai. Kā daudzi jau ir teikuši, darāmā vēl arvien ir daudz.
Ļaujiet minēt konkrētu piemēru. Tas varbūt ir nedaudz šovinistisks, bet tomēr: manā valstī Zviedrijas valdība ir pildījusi izaugsmes politiku, kura ir radījusi gandrīz 100 000 jaunu darba vietu, daļēji izmantojot mērķtiecīgus pasākumus nodokļu un darba devēju iemaksu sociālā nodrošinājuma shēmās samazināšanai. Viens priekšlikums īpaši attiecās uz pakalpojumu uzņēmumu darba devēju iemaksu samazināšanu vairākos sektoros, kas starptautiskajā tirgū nav konkurētspējīgi. Šādā veidā tika cerēts izveidot 17 000 jaunu darba vietu. Komisija tagad tam ir pielikusi punktu, pieprasot, lai ierosinājums tiktu ierobežots, tādējādi padarot to tik neefektīvu, ka Zviedrijas valdība laikam būs spiesta to atcelt pilnībā.
Man Komisijas rīcību ir grūti saprast divu iemeslu dēļ. Gaidāmās globālās lejupslīdes gaidās daudzas valdības acīmredzami veido citādākas stimulu paketes, ar ko nodrošināt nodarbinātību un pirktspēju. Priekšlikums bija paredzēts, lai sniegtu ļoti nepieciešamo palīdzību neattīstītajam Zviedrijas pakalpojumu sektoram, un tika cerēts, ka tas radīs stabilizējošu efektu uz mūsu ekonomiku kopumā. Es domāju, ka tas lielā mērā neatbilst Lisabonas stratēģijas vispārējam garam. Ja līdz 2010. gadam vēlamies kļūt par šādu konkurētspējīgu ekonomiku, viskonkurētspējīgāko pasaulē, vai mums nevajadzētu pamēģināt arī jaunus ceļus? Es jums, komisāri, vēlos tieši pavaicāt, kādēļ jūs neļaujat šādā veidā radīt jaunas darba vietas?
Wojciech Roszkowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, komunisma laikā cilvēki Polijā mēdza teikt, ka pastāv trīs ontoloģiskas kategorijas: esamība, neesamība un plānošana. Un mēs šodien tieši tāpat kā komunistu plānotāji turpinām teikt, ka mums jādara šis vai tas, vai, ka mums jāsasniedz tik un tik, nemaz netuvojoties saviem mērķiem. Un tā mēs nonākam acīmredzamās pretrunās starp attīstīto valstu interesēm aizstāvēt savas izcilības centru, kas praksē nozīmē darba vietas, un kohēzijas politiku, kas tiek uztverta kā labdarības izpausme.
Tomēr Āzijas tīģeru, piemēram, Ķīnas ekonomiskā attīstība rāda, ka rezultāti tiek sasniegti ar citas metodes palīdzību: ar investīcijām modernajās tehnoloģijās valstīs ar zemām ražošanas izmaksām. Ja mēs neatrisināsim pretrunas ES pieejā, mēs turpināsim teikt svinīgas runas par stratēģiju, skaļi skandējot vārdu "uz priekšu!” un nekustīgi stāvot uz vietas.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Priekšsēdētājas kundze, ir labi, ka mēs šodien aktīvi runājam par pavasara samita jautājumiem, saliekam punktus uz i un savelkam svītriņas uz t. Ir pareizi, ka šorīt par to runājām un darījām savas cerības zināmas dalībvalstīm. Es vēlētos uzsvērt, ka mūsu Stratēģija tiek īstenota decentralizētā veidā, uzņēmumos, pašvaldībās, reģionos. Vairāk nekā 66% no visiem valsts izdevumiem ir domāti vietējiem un reģionāliem projektiem, un kā EPP reģionālās politikas koordinators es zinu, ka izmantojot Eiropas instrumentus, mēs kopš 2007. gada esam snieguši būtisku palīdzību, no jauna nosakot struktūrfondu un reģionālās politikas prioritātes. Mēs esam pārvietojušies no fiziskās infrastruktūras uz zināšanu infrastruktūru, apmācībām un inovācijām. Mēs šeit runājam par vislielāko Eiropas Savienības budžetu, kāds jebkad bijis - par vairāk nekā 450 miljardiem līdz 2013. gadam. Par laimi, mūsu rezolūcija šo faktu padara skaidru. Un Reģionālās attīstības komiteja to pašu dara ziņojumā, kas izdots tajā pašā laikā.
Vai es varu pieskarties vēl vienam punktam, par kuru šorīt runājām saistībā ar jauno Līgumu? Līdz ar sociālo un ekonomisko kohēziju tas teritoriālo kohēziju no jauna apstiprina kā trešo mērķi. Tas nozīmē, ka galvenā prioritāte ir apvienošanās, firmu koncentrēšanās galvenajos reģionos. Taču tajā pašā laikā mums ir jānodrošina, ka zināšanas netiek izmantotas tikai ierobežotā Eiropas daļā, bet, ka tās tiek nodotas arī uz citiem dalībvalstu reģioniem, kuri nedrīkst atpalikt. Tādēļ es reģionālo darba kārtību un Lisabonas stratēģiju redzu kā ieguldījumu zināšanās un konkurētspējā, uzņēmējdarbībā un MVU, redzu to kā svarīgu atbildi. Pašlaik tiek īstenotas daudzas programmas, kuras varam izmantot, lai saviem vēlētājiem, cilvēkiem un uzņēmumiem parādītu, ka šī nav tikai Eiropas darba kārtība, bet arī decentralizēto partneru darba kārtība.
Elisa Ferreira
(PT) Pašreizējais priekšsēdētāja kungs, komisāri, dāmas un kungi, tā saucamā krīze paaugstināta riska hipotekārās kreditēšanas jomā ir apgāzusi daudzus argumentus, ko atkārtoja lielākā daļa liberālo politiķu. Galu galā tirgi paši sevi neregulē, zaudējumi skar ne tikai tos cilvēkus, kas apzināti un ar nodomu piedalījās sarežģītajās augsta riska spēlēs, un Eiropas labā uzvedība negarantē imunitāti pret ārējām pārmaiņām. Šis ir tikai viens no piemēriem, kas, kā apgalvo Sociālistu grupa, Eiropai iesaka noteikt stratēģijas un politikas instrumentus, kas atbilst tās mērķiem un lomai, ko tā vēlas spēlēt globalizētās ekonomikas sarežģītajā kontekstā.
2000. gadā mēs ar Lisabonas stratēģijas, kura pa šo laiku jau ir grozīta, palīdzību noteicām galveno mērķi. Šis mērķis vēl arvien ir spēkā, taču tā sasniegšana ir nepietiekama. Mērķis bija tāds, ka divu gadu laikā no šī brīža, t.i. 2010. gadā, Eiropai būtu jābūt konkurēt visspējīgākajam reģionam pasaulē, kas balstītos uz zināšanu ekonomiku, kas radītu lielāku sociālo kohēziju un vairāk un labākas darba vietas. Tagad šie uzdevumi ir steidzamāki un daži secinājumi jau ir skaidri: pirmkārt, galveno ekonomikas politikas pamatnostādņu un Lisabonas stratēģijas saplūšanai būs jābūt pilnīgai; otrkārt, ir jāpanāk līdzsvars starp politikas pamatnostādņu stabilitāti un spēju reaģēt un straujām situācijas pārmaiņām, it īpaši attiecībā uz klimatu, enerģiju, finanšu tirgus attīstību, ārējās tirdzniecības politiku vai valūtas maiņas kursa lomu; treškārt, sociālās un telpiskās saplūšanas mērķi pašreiz ir viena no Stratēģijas lielākajām neveiksmēm.
Visbeidzot un apkopojot teikto, ārējās konkurētspējas nodrošināšanai un tās saskaņošanai ar iekšējo kohēziju ir nepieciešami efektīvāki intervences mehānismi. Efektīva ekonomikas politikas saskaņošana izaugsmes un darba vietu radīšanas labā ir tikai viens no tiem. Sociālā, izglītības, investīciju, pētniecības, zinātnes un tehnoloģiju politika būs jāpārskata, ņemot vērā jaunos apstākļus. Šāda ir Sociālistu grupas ieteikumu būtība, un es ceru, ka Komisija un Padome tos vērtēs atzinīgi. Pirmām kārtām, mums ir nepieciešams īstenot progresa solījumus, un cilvēki gaida, ka tas tiks darīts. Tikai šādā veidā viņu cerībām un ticībai Eiropas nākotnei ir kāda jēga un tās ir iespējams uzturēt.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Priekšsēdētāja kungs, astoņus gadus pēc mērķa definēšanas mēs ar pārliecību varam teikt, ka Eiropas Savienība to nesasniegs. Konkurētspējas mērķis vairāk ir bijis kā propaganda, nevis konkrēta rīcība. Ņemot vērā Eiropas novecojošo sabiedrību, praksē sasniegt Lisabonas stratēģijas mērķus būs milzīgs izaicinājums, īpaši tādēļ, ka konkurējošās valstis un reģioni neatlaidīgi virzās uz priekšu.
Mēs pamatoti varētu arī jautāt, vai konkurēt visspējīgākās ekonomikas statuss bija reāls mērķis, pat tāds, kāds tas bija sākumā, jeb tomēr tas ir mērķis, kuru mums Eiropā vajadzētu censties sasniegt par katru cenu, pilnībā ignorējot visas citas vērtības. Šeit es vēlētos uzsvērt, ka Eiropā ir 18 miljoni bezdarbnieku un bezdarba līmenis jauniešu vidū dažos reģionos ir pat 25% līmenī. Diemžēl es neesmu informēta par to, ka no ES līderu puses par to būtu izteiktas kādas bažas vai ka viņi būtu īpaši ieinteresēti. Tomēr ir ļoti svarīgi parūpēties par šiem jaunajiem cilvēkiem un bezdarbniekiem.
Ryszard Czarnecki
(PL) Priekšsēdētāja kungs, vai Lisabonas stratēģija ir trušu medības? Vai mēs vēlamies vienkārši dzīties pakaļ trusim jeb tomēr to arī noķert? Man šķiet, ka galvenais uzdevums ir radīt pašapziņu Eiropas institūcijās, kuras ierosināja Lisabonas stratēģiju. Šim nolūkam ir absolūti nepieciešams ekonomikas izaugsmes augļus sadalīt taisnīgāk nekā līdz šim.
Tas patiešām būtu slikti, ja Lisabonas stratēģiju nāktos asociēt ar vēl lielākiem sociālajiem un ekonomiskajiem kontrastiem. Es piekrītu iepriekšējiem runātājiem, ka gadījumā, ja tā notiek, stratēģiju praksē noraidīs nevis valdības, bet gan Eiropas Savienības pilsoņi.
Piia-Noora Kauppi
Priekšsēdētāja kungs, šodienas debates rāda, cik jūtīgs šis jautājums ir Eiropas Parlamentam. Šodienas temats mums ir raison d'etre. Tas ir par eiropiešu nākotnes labklājību.
Mums ir dažādi uzskati par to instrumentu kopumu, ar kuru palīdzību mēs sasniedzam Lisabonas mērķus, un es domāju, ka ikviens šajā Parlamentā vēlas šos mērķus sasniegt. Tomēr es piekrītu Anneli Jaatteenmaki, ka diemžēl nekāda lielā progresa nav.
Manuprāt, mums ir jārunā par diviem dažādiem rīcības līmeņiem. Pirmkārt, Eiropas līmenī ir tikai viens galvenais uzdevums, kas mums jādara, lai palielinātu konkurētspēju, un tā ir vienotā tirgus izveide. Eiropas iekšējais tirgus ir lielākais konkurētspējas veicinātājs globālā kontekstā. Mums ir arī liela birokrātija, un mums ir jāstrādā ar saviem MVU - tie Eiropas veiksmei ir ļoti svarīgi.
Pēc tam, protams, mums ir jākoncentrējas uz lietām valstu līmenī, dalībvalstu līmenī, un tur mums ir nepieciešams būt daudz aktīvākiem nekā pēdējā laikā, it īpaši attiecībā uz darba tirgus strukturālajām reformām. Mēs šodien dzirdējām Zviedrijas premjerministru, kurš runāja par strukturālo reformu nozīmi darba tirgum - arī demogrāfisko pārmaiņu pārvarēšanas kontekstā. Manuprāt tas ir acīmredzami, ka dalībvalstis šajā ziņā savus pienākumus nav pildījušas.
Es arī domāju, ka fiskālās politikas un makroekonomikas jomā mums vajadzētu pārtraukt budžeta deficītu ēru. Mums patiešām ir jāstrādā pie makroekonomikas jautājumiem. Eiropas Savienība to nevar izdarīt, neskatoties uz to, ka mums ir vienotā valūta. To ir jādara dalībvalstu politiķiem.
Visbeidzot, es gribētu piekrist Margarita Starkevičiūtė, kuras ziņojums, manuprāt, ir brīnišķīgs. Finanšu pakalpojumi ir viens no iekšējā tirgus stūrakmeņiem. Finanšu pakalpojumiem ir jāpievērš daudz lielāka uzmanība, tostarp arī Eiropas līmenī.
Pervenche Berès
(FR) Priekšsēdētāja kungs, es domāju, ka šogad mūsu debates ir patiesi svarīgas, jo mēs pārskatām Lisabonas ciklu.
Es beidzot saprotu Komisijas pieeju, kad tā saka, ka viss ir kārtībā un nekādas pārmaiņas nav nepieciešamas, jo Eiropas ekonomika pamatā ir veselīga. Jūs tā sakāt, jo salīdzinājumā ar Amerikas ekonomiku, jā, mūsu ekonomika pamatā ir daudz veselīgāka. Tomēr, es vēlētos piebilst, ka noteikti būs relatīvi grūti apspriest Pamatnostādņu pārdefinēšanu starp divdesmit septiņām valstīm.
Tomēr, tas vēl nav viss. Amerikas ekonomikas situācija noteikti ietekmēs visu ES dalībvalstu ekonomikas un varbūt vēl vairāk tieši eirozonas ekonomiku. Mums būs jāņem vērā arī jaunie likumīgie stratēģiskie mērķi attiecībā uz vidi un enerģētiku, kurus pagājušajā martā pieņēma valstu un valdību vadītāji. Visi skatās uz, maigi izsakoties, svārstībām, kas notiek finanšu tirgos, un izvērtē to ietekmi uz šiem tirgiem un to ekonomikā radītās atskaņas.
Tādēļ mēs aicinām šos trīs elementus oficiāli iekļaut Pamatnostādņu pārskatīšanā. Žiga Turk, kad mēs jūs redzējām Ļubļanā pagājušajā novembrī, jūs mums teicāt: "Sakiet, ko vēlas Eiropas Parlaments”. Nu tad tagad mēs jums sakām, ka vēlamies, lai Pamatnostādnēs vairāk tiktu ņemta vērā ekonomikas politiku, klimata pārmaiņu un finanšu tirgu uzraudzības koordinēšana. Ja vēl ir iespējams to panākt, mēs to vērtētu ļoti atzinīgi kā progresu, uzlabojot mūsu spēju koordinēt ekonomikas politikas un tādējādi arī piemērot Pamatnostādnes.
Taču tas vēl nav viss, komisāra kungs! Mēs vēlamies arī lielāku konsekvenci starp Pamatnostādnēm un visiem citiem Komisijas rīcībā esošajiem instrumentiem, kas paredzēti, lai nodrošinātu, ka šī mūsu kopīgi definētā stratēģija tiktu īstenota, izmantojot Eiropas Savienībai šajā jomā pieejamos instrumentus.
Charlotte Cederschiöld
(SV) Priekšsēdētāja kungs, komisār Günter Verheugen, dāmas un kungi, Lisabonas stratēģija pašlaik iziet no lēnā sākuma posma un sāk radīt optimismu un vēlēšanos, kas ir tieši tas, kas mums nepieciešams. Autori veiksmīgi koncentrējās uz svarīgāko, un viņus nekādi neietekmēja Parlamenta nespēja iekļaut pilnīgi visu.
Pastāv dažādi veidi, kā pārvarēt globalizācijas radītos izaicinājumus. Daži sabāž galvas smiltīs kā strausi un domā, ka viss būs kārtībā. Citi ir gudrāki un tāpat kā ziņojuma autori, saskata iespējas un uzlabo savas spējas.
Vissteidzamākais un svarīgākais uzdevums tagad ir nodrošināt vismaz to, ka dalībvalstis ievēro pašas savus pienākumus. Tas nozīmē iekšējā tirgus uzraudzību, nodrošinot, ka dalībvalstis īsteno un ievēro pieņemtos lēmumus, nodrošinot, ka noteikumi balstās uz faktiem un nav pārāk sarežģīti un pārāk dārgi mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Mums būtu arī jāpieturas pie būtiskajām tēmām, tādām kā vienkāršošana, mērķu noteikšana, salīdzināšana un konkurence.
Tas prasīs arī lielāku sadarbību starp iestādēm vietējā un reģionālā līmenī. Tas ir labi pilsoņiem, tas ir labi uzņēmumiem, un veicina integrāciju. Tas prasa sistemātisku brīvās pārvietošanās uzraudzību, lai mēs varētu likt pakalpojumu tirgum zelt un plaukt.
Rezultātu izvērtēšana ir solis uz priekšu. ES savu likumību iegūst no saviem darbiem ne mazākā mērā kā no kvalitatīvas dzīves nodrošināšanas tās pilsoņiem. Tam ir nepieciešams stimulējošs uzņēmējdarbības klimats, ko Lisabonas stratēģija var palīdzēt sasniegt, ja tā tiks īstenota apdomīgi. Komisijai ir jāizdara spiediens uz dalībvalstīm.
Visbeidzot, es esmu pārliecināta, ka Komisija atradīs saprātīgu risinājumu Zviedrijas problēmai, kas saistīta ar darba devēju iemaksām sociālā nodrošinājuma shēmās.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Izaugsmes un stabilitātes pakta reforma un Lisabonas stratēģijas īstenošanas atkārtota uzsākšana, izaugsmi un ilgtspējīgu nodarbinātību nosakot par Eiropas prioritātēm, ir nesusi augļus kopš 2005. gada pavasara Padomes.
Eiropa ir ieviesusi vienotu darba kārtību, un, kā minēja Joaquin Almunia, pirmo trīs gadu ciklā bija vērojama izaugsmes palielināšanās, nodarbinātības palielināšanās, valsts finanšu uzlabošanās un Eiropas ekonomikas izaugsmes potenciāla palielināšanās.
Lai gan rezultāti dažādās dalībvalstīs atšķiras, vispārējā atmosfēra ir pozitīva. Es biju patiešām pārsteigts no viena kolēģa, Eiropas Parlamenta deputāta dzirdēt, ka ir neiespējami censties panākt neiespējamo, ka ir neiespējami augt, radīt darba vietas, palielināt sociālo aizsardzību un veidot iekrājumus. Eiropas Savienībā šīs lietas tomēr notiek, un viens piemērs, kuru es, protams, pārzinu vislabāk, ir Spānijas piemērs.
Eiropas Komisija ir norādījusi, ka Spānija ir sasniegusi lielu progresu, ieviešot nacionālo reformu programmu, trīs gadus pirms noteiktā termiņa ir sasniegusi 66% augstu nodarbinātības līmeni, kas ir augstāks nekā vidēji Eiropā, ir palielinājusi investīcijas pētniecībā un attīstībā un visos budžeta gados ir strādājusi ar pārpalikumu. Tas ir lielisks Lisabonas stratēģijas veiksmes piemērs, kas ir stiprinājusi Spānijas ekonomiku un bijusi bezprecedenta konverģences dzinējspēks tādā mērā, ka tās rādītājs ir 105%, kas ir lielāks nekā vidēji Kopienā.
Tādēļ mums šodien ir jāsaglabā tie paši stratēģiskie mērķi, kas balstās uz aizvien straujāko globalizāciju un sabiedrības novecošanos. Lai to sasniegtu, būs jāuzsver sociālā dimensija.
Eiropai, kas ir zināšanu sabiedrība, ir nepieciešams izveidot zināšanu brīvību, ieviest dzīvē digitālo iekļaušanu un veicināt sociālo dimensiju, uzlabojot cilvēku pamatprasmes, nodrošinot iespējas MVU un ar sociālo standartu palīdzību izveidojot elastīguma un sociālās drošības modeli.
Vajadzēs risināt jautājumus, kas radušies nesen, tostarp krīzi paaugstināta riska hipotekārās kreditēšanas jomā un degvielas un pārtikas cenas, taču to darot, mums ir jāpatur prātā, ka mūsu situācija ir veselīgāka, ka nākamgad mēs svinēsim eiro ieviešanas desmito gadadienu un ka mums ir jāstiprina starptautiskā ekonomiskā sadarbība.
Francoise Grossetête
(FR) Priekšsēdētāja kungs, mēs visi zinām un mums ir jāatzīst un jāpieņem tas, ka Lisabonas stratēģija nav mums ļāvusi sasniegt cerēto progresu. Tādēļ mums šodien atkal ir jārunā par Lisabonas Stratēģijas pārskatīšanu.
Izaugsme eirozonā dramatiski palēninājās 2007. gada pēdējā ceturksnī, un tieši šis izaugsmes trūkums ir Eiropas problēmu pamatā. Tātad, lai nākamais Lisabonas stratēģijas cikls būtu veiksmīgs, mums ir jādara vairāk, nevis tikai jādiagnosticē Eiropas problēmas, mums ir jāsāk tās risināt, izmantojot noteiktas pārvaldības procesu. Nākamais Stratēģijas cikls nedrīkst būt tikai vēl viens birokrātisks uzdevums.
Ir svarīgi, ka valstu parlamenti un Eiropas Parlaments vairāk iesaistās darbā pie šīs Stratēģijas, kā tas notika pagājušajā nedēļā. Tā kā dalībvalstis ir vienojušās par to, kas katrai no tām ir darāms, lai reformētu savas ekonomikas, tām vajadzētu arī apņemties sniegt informāciju par to, kā šīs reformas tiek ieviestas.
Līdz šim lielākajai daļai mūsu līdzpilsoņu nebija ne jausmas, par ko ir Lisabonas stratēģija. Tādēļ ES būtu jācenšas nešaut pašai sev kājās laikā, kad tā saskaras ar daudzām problēmām: iedzīvotāju skaits no 2020. gada sāks samazināties, ekonomiskais spiediens, enerģijas cenu pieaugums, klimata pārmaiņas un sociālās atšķirības.
Tādēļ mums ir nepieciešami paraugpasākumi patiesas dinamikas radīšanai un miljoniem MVU attīstības un izaugsmes veicināšanai, lai radītu jaunas darba vietas.
Vides jomā pasākumiem, kas radīs straujus uzlabojumus ēku energoefektivitātē, ir jāpiešķir lieli budžeti, tādējādi veicinot inovācijas un līdz ar to arī jaunu darba vietu radīšanu.
Paturiet prātā Čērčila teikto, kam būtu jābūt mūsu lozungam Stratēģijas nākošajā ciklā: "Lai cik lieliska nebūtu stratēģija, laiku pa laikam ir jāpaskatās, kādi ir tās rezultāti”. Pierādot, ka tā var būt efektīva, Eiropas Savienība kļūs tuvāka saviem pilsoņiem. Tas ir galvenais Eiropā, kas aizsargā savus pilsoņus un intereses.
Donata Gottardi
(IT) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, dāmas un kungi, es vēlētos uzsvērt dažus galvenos Eiropas Parlamenta un īpaši Sociālistu grupas nostājas aspektus attiecībā uz plašajām pamatnostādnēm Lisabonas stratēģijas izaugsmes un nodarbinātības cikla noslēgšanai.
Viens no tiem ir nepieciešamība budžeta konsolidācijas procesu, kas raksturīgs Stabilitātes paktā iekļautajām konverģences programmām, sasaistīt ar valsts izdevumu kvalitāti. Dalībvalstu izdevumi ir jāpārorientē un jākoordinē tā, lai tie atbilstu stratēģijas prioritātēm, lai garantētu makroekonomisko stabilitāti, ilgtspējīgu izaugsmi un pilnīgas nodarbinātības sasniegšanu.
Valsts izdevumu pārorientēšanai, kas starp dalībvalstīm saskaņotā veidā vērsta uz investīciju mērķu sasniegšanu, tostarp ar valsts un privāto partnerību iniciatīvu palīdzību, ir jābūt saistītai ar pētniecību un attīstību, izglītību un apmācību, infrastruktūru, transportu un enerģētiku, un tieši šī pārorientēšana var būt galvenais virzītājspēks izaugsmes un konkurētspējas stratēģijai, kas Eiropas ekonomiku padara spēcīgu un spējīgu pārvarēt finanšu svārstības un ekonomikas finansializēšanas sekas.
Uz šīm prioritātēm virzīti valsts izdevumi dod iespēju palielināt konkurētspēju un produktivitāti. Īpaša uzmanība ir jāpievērš saiknei starp budžeta politikām un produktivitātes pieaugumu un algu politiku. Šajā gadījumā Sociālistu grupa uzskata, ka ir jāizveido cieša saikne starp produktivitātes pieaugumu un godīgu šī pieauguma radītās peļņas sadali ar mērķi nodrošināt sociālo kohēziju.
Būtiski svarīga sociālajai kohēzijai ir valsts minimālās algas ieviešana. Šajā ziņā esmu pārliecināta, ka Eiropas Parlaments rītdienas balsojumā dos skaidru un izlēmīgu signālu, aicinot dalībvalstis apņemties izpildīt konkrētus un savlaicīgus ieviešanas plānus.
Gay Mitchell
Priekšsēdētāja kungs, finanšu krīze un jostu savilkšana naudas tirgos ir ienākusi arī pārējā ekonomikā un rada būtiskas problēmas, kuru risināšanai nepieciešama izsvērta rīcība. Finansiālās stabilitātes forums ir noteicis, ka mums priekšā ir ilgstošs šīs jomas sakārtošanas process, kas varētu radīt grūtības.
Eirozona 2008. gadā saskarsies ar izteiktu izaugsmes palēnināšanos. Eirogrupas priekšsēdētājs Jean-Claude Juncker ir prognozējis, ka izaugsme šogad būs 1,6% un 1,8% robežās, kas nozīmē vesela procentu punkta kritumu pagājušā gada laikā. Ieilgušais un ilgstošais pacēlums globālajā preču tirgū Eiropas ekonomikai rada vēl citas grūtības, jo naftas, tērauda, derīgo izrakteņu un galveno lauksaimniecības produktu cenas pieaug līdz bezprecedenta līmenim, radot inflācijas draudus.
Laikā, kad dolārs kļūst vājāks, eiro nostiprinās, kas vēl vairāk ietekmē globālās atšķirības un Eiropas konkurētspēju, un visi šie faktori rada ļoti sarežģītu monetārās un fiskālās politikas vidi. Taču, lai nenonāktu depresijā, apskatīsimies, cik tālu esam tikuši. Pagājušā gadsimta pirmajā pusē nomira sešdesmit miljoni eiropiešu. 1990. gadā krita Berlīnes mūris, un mēs vēl arvien esam integrācijas embrionālajā stadijā.
Par spīti tam, ja paskatāmies uz eiro veiksmi un vispārīgi uz Eiropas Centrālās Bankas veiksmi un tās inflācijas mērķiem un zemajām procentu likmēm, mēs redzam, ka, neskatoties uz visām šīm grūtībām, mēs varam tās pārvarēt un varam sasniegt nospraustos mērķus. Tādēļ es vēlētos aicināt Komisiju paplašināt savu 10 punktu plānu un konkurētspēju padarīt par tā devīzi. Kopš eiro ieviešanas ir radītas līdz pat 12 miljoniem darba vietu. Lūdzu, veiciniet uzņēmējdarbību. Padariet darba vietu radīšanu par visienesīgāko lietu, ko vien Eiropas Savienības pilsonis varētu darīt. Tas cilvēkiem palīdzēs izkļūt no nabadzības un posta.
Dariusz Rosati
(PL) Priekšsēdētāja kungs, mūsu debates notiek laikā, kad krīze finanšu tirgos aizvien padziļinās, izaugsme palēninās un aug inflācija. Tādēļ ir vēl svarīgāk pieprasīt Lisabonas stratēģijā noteikto strukturālo reformu veikšanu. Lai pārvarētu globalizācijas radītās problēmas, mums ir jāveido zināšanu ekonomika un jāinvestē izglītībā un cilvēku kapitāla veidošanā. Mums ir arī jāmodernizē darba tirgus, jāievieš elastīguma un sociālās drošības modelis un jāpalielina Eiropas sabiedrības profesionālā aktivitāte. Īsumā, komisāra kungs, Eiropas nākotni izlems zināšanas un darbs. Šie ir arī labākie veidi, kā apkarot nabadzību un sociālo izslēgšanu.
Tas ir labi, ka šie divi faktori ir atspoguļoti Komisijas dokumentos. Pasākumu veikšanā attīstības, zināšanu un nodarbinātības veicināšanai Eiropas Komisija var rēķināties ar Parlamenta atbalstu. Eiropas uzņēmēju potenciāla atbrīvošana būs ļoti svarīga ekonomikas izaugsmei un nodarbinātībai. Tas īpaši attiecas uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, kuri rada vairāk nekā divas trešdaļas Eiropas Savienības NKP. Es ar nepacietību gaidu, kad Komisija pieņems Mazo uzņēmumu hartu un pasākumus administratīvā sloga samazināšanai par 25% līdz 2012. gadam.
Priekšsēdētāja kungs, iesniegto dokumentu vājā puse ir tā, ka tajos nav analizēti Lisabonas stratēģijas lēnās un nevienmērīgās īstenošanas iemesli dažādās sfērās. Mēs nezinām, kādēļ izdevumi pētniecībai un attīstībai palielinās tik lēni. Mēs nezinām, kādēļ darba tirgos vēl arvien tiek diskriminēti cilvēki no ārvalstīm. Mēs nezinām, kādēļ nepārtrauktā izglītošanās neattīstās tā, kā plānots. Tāpat mēs nezinām arī, kādēļ pakalpojumu un tīklu nozaru atvēršana saskaras ar tādu pretestību. Komisijas dokumenti nesniedz atbildes uz šiem un daudziem citiem jautājumiem.
Komisāra kungs, neslēpsim galvas smiltīs! Vislabākie pasākumi nebūs efektīvi, ja to pamatā nebūs pareiza diagnoze. Es aicinu Komisiju sniegt pamatotu paskaidrojumu, kādēļ Lisabonas stratēģijas īstenošana kavējas.
Philip Bushill-Matthews
Priekšsēdētāja kungs, šajā rezolūcijā ir 59 punkti un līdz ar to arī daudz ideju. Es īpaši vēršu uzmanību uz 20. un 21. punktu par mazo uzņēmumu nozīmi, uz 29. un 30. punktu par konkurētspēju un vienotā tirgus nozīmi, un 42. un 43. punktu par nepieciešamību veikt darba tirgus reformu. Šajā kontekstā, es vēlētos īpaši uzsvērt elastīguma nozīmi ne tikai darba devējiem, bet arī darba ņēmējiem - tas ir koncepts, ko kreisajiem konsekventi neizdodas izprast, ko mēs varam secināt no dažiem viņu šodien izteiktajiem ļoti vecmodīgajiem komentāriem.
Taču es vēlētos aicināt Komisiju un Padomi atkāpties no šī dokumenta detaļām un paskatīties uz to kopumā. Īpaši es aicinu to salīdzināt ar citām rezolūcijām, ko Parlaments ir apstiprinājis agrāk, pirms iepriekšējām Pavasara Padomēm. Cerams, ka tad radīsies viens secinājums, proti: ka daudzējādā ziņā, tomēr diemžēl ne visos aspektos, šī rezolūcija ir daudz labāka nekā jebkura no tās priekštecēm. Tā apstiprina veidu, kādā Parlaments vēlas īstenot Lisabonas stratēģiju; tā to patiešām pastiprina. Kā rezolūcija šī ir vārda vistiešākajā nozīmē ļoti noteikta rezolūcija.
Tādēļ es aicinu Komisiju un Padomi būt tikpat noteiktām savā reakcijā un kautrību atlikt malā, lai nākamreiz, kad Parlaments gatavo rezolūciju par šo tematu, tā vietā, lai Eiropas Parlamenta deputāti ar lielu sparu teiktu, kas vēl ir jādara, mēs būtu tādā situācijā, ka varam apsveikt visas ieinteresētās puses ar patiesu un izmērāmu progresu, kas uz to brīdi būs sasniegts. Tas ir izaicinājums un galvenā ziņa, ko mēs jums dosim mūsu rītdienas balsojumā.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Priekšsēdētāja kungs, komisāru kungi, Eiropas Savienība ir ne tikai vienots tirgus, kas balstās uz konkurenci; mums kopā ir jāizveido arī sociālā Eiropa.
Ir būtiski globalizācijas, demogrāfisko pārmaiņu un vides problēmu kontekstā uzlabot dzīves kvalitāti Eiropā. Radot jaunas, labi apmaksātas darba vietas augsti kvalificētiem darbiniekiem un panākot ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi, Lisabonas stratēģija ir instruments, ar kura palīdzību izveidot arī jaunu sociālo Eiropu.
Sociālai Eiropai būtu jāgarantē universāla pieeja veselības aprūpei un sociālās apdrošināšanas pakalpojumiem, pieeja kvalitatīviem sabiedriskajiem pakalpojumiem un jāuzlabo sociālā kohēzija, efektīvā veidā izmantojot struktūrfondus un kohēzijas fondus. Arī reģionālajai attīstībai periodā no 2008. līdz 2010. gadam būtu jābūt vienai no prioritātēm.
Ir pierādīts, ka informācijas tehnoloģijas un sakari palielina darba produktivitāti. Šodien datoru sistēmas un elektronisko sakaru tīklus mēs izmantojam transportā, finanšu pakalpojumos, sabiedriskajos pakalpojumos, izglītībā un veselības aprūpē.
2004. gadā Eiropas Savienības statistika par inovāciju kapacitāti rādīja, ka Bulgārijā, Rumānijā un Slovākijā kompānijas ar vairāk nekā 10 darbiniekiem vairāk nekā 36% no ienākumiem guva no inovatīvu produktu un pakalpojumu pārdošanas; tomēr tagad mums ir vairāk jāinvestē zināšanu ekonomikā, jāpalielina investīcijas pētniecībā un inovācijās, un īpaši lietišķajos pētījumos. Tai būtu jākļūst par prioritāti visās dalībvalstīs. Faktiski, investīcijas pētniecībā un inovācijās, kas sasniegtas tehnoloģiju parkos vai universitātēs, būtu jāveicina arī ar fiskālu pasākumu palīdzību, tādējādi panākot privāto investīciju palielināšanos pētniecībā.
Mums ir vairāk jāiegulda izglītībā, lai veicinātu augstāko izglītību un mūžizglītību. Lisabonas stratēģija veido Eiropu, kas balstās uz sociālo taisnīgumu un cilvēka cieņai atbilstošu darbu. Visu Eiropas pilsoņu ekonomiskā drošība, sociālā iekļaušana, bērnu aprūpes pakalpojumu izveide, dzimumu līdztiesība un sociālas tirgus ekonomikas izveide Eiropas Savienībai globālā kontekstā liks kļūt par ekonomikas un sociālo modeli.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Priekšsēdētāja kungs, nauda gluži vienkārši ir daļa no Eiropas attīstības. Tādēļ ļaujiet man atgriezties pie finanšu situācijas, finanšu tirgiem un svārstību piemēriem, ko esam līdz šim redzējuši.
Mēs visi zinām par daudzu banku situāciju Eiropā, nemaz nerunājot par ASV bankām, un par to, cik daudz Eiropas Centrālajai Bankai vajadzēja palīdzēt, lai saglabātu funkcionējošus finanšu tirgus. Tādēļ jebkāda veida pamatpieejas koriģēšana laikā līdz 2010. gadam dabiski ietver arī nepieciešamību palielināt sadarbību ar visiem globālā tirgus spēlētājiem, lai mūsu Eiropas finanšu ekonomikai nodrošinātu lielāku aizsardzību pret nākotnes uzbrukumiem no ārpuses, kā arī labākus vērtējuma noteikumus, uzlabotu uzraudzību, atklātību un banku uzticamības atjaunošanu pašu banku starpā un investoru uzticamības atjaunošanu.
Pastāv iemesls, kādēļ mums ir nepieciešams intensīvāks dialogs ar citiem globālā tirgus spēlētājiem, it īpaši ar ASV. Pēdējo septiņu gadu laikā ASV ekonomikas vērtība ir palielinājusies par 4,2 miljardiem, savukārt kopējais kredītu apjoms ir palielinājies par 21,3 miljardiem. Tas nozīmē, ka parādu līmenis ir 350% augstāks nekā IKP. Diemžēl ASV plāno turpināt šādu monetāro politiku, kas ir novedusi pie tik pārmērīgi lieliem parādiem. ASV agresīvi samazina pamatlikmes, kas nozīmē, ka nauda tiek iepumpēta finanšu institūcijās. Tā rezultātā palielinās valūtas devalvācija un samazinās mājsaimniecību pirktspēja, radot stagnāciju, ko ir grūti kontrolēt un kas var būtiski ietekmēt arī Eiropu. Šīs monetārās politikas metodes lielā mērā var vainot pie nesenās krīzes rašanās.
Eiropai un visiem globālā tirgus spēlētājiem nākamo krīžu vilni ir jāaptur tiešā veidā kopīgi strādājot, lai nodrošinātu, ka mūs nepārņem cunami vilnis un ka daudzie centieni sasniegt Lisabonas mērķus nav bijuši velti.
Margaritis Schinas
(EL) Priekšsēdētāja kungs, es domāju, ka uz šodienu Lisabonas cikla uzsākto reformu īstenošanas gaitā mums vajadzētu atzīt trīs pozitīvus elementus:
Pirmais pozitīvais elements ir tas, ka pat vispiesardzīgākās valdības pakāpeniski ir sākušas ievērot reformu filozofiju un ir sākušas sasniegt pirmos rezultātus;
Otrais elements - un par to mums ir jāuzslavē Komisija - ir tas, ka jaunā stratēģija ir koncentrētāka. Ziemassvētku eglītes pieeja, kurā viss tika iekļauts reformu sistēmā, tagad ir atmesta.
Trešais pozitīvais elements ir tas, ka tādas Eiropas galvenās paraugprogrammas kā Galileo un Eiropas Tehnoloģiju institūts ir jaunās stratēģijas centrā. Ļaujiet man izmantot izdevību, ka Slovēnijas ministrs ir šeit, lai attiecībā uz šo jautājumu viņam palūgtu saviem kolēģiem pieprasīt ātri aizvērt Galileo lietu, lai mēs varētu sākt izmantot būtiskās naudas summas, kas paredzētas šai programmai.
Tomēr, papildus tam mums ir mierīgi jāizvērtē divi negatīvie elementi. Šie trūkumi ir šādi:
Pirmkārt, pilsoņi diemžēl neuzrauga, nemudina īstenot un nav informēti par Lisabonas stratēģijas būtību. Problēma ir tāda, ka pilsoņi Lisabonas stratēģiju redz kā dokumentu, kas vairāk attiecas uz organizācijām nevis uz privātpersonām; mums viņi ir jāpārliecina, ka īstenībā tā attiecas tieši uz viņiem;
Otrais trūkums ir uzraudzības mehānismi. Kādā veidā mēs varam pārbaudīt, vai dalībvalstis dara to, ko ir apsolījušas darīt reformu ciklā? Baidos, ka šeit problēma ir tajā, ka šī uzraudzība ir deģenerējusies līdz vēstuļu apmaiņas procesam starp Briseles amatpersonām un dalībvalstu galvaspilsētām bez jebkāda politiskā ieguldījuma.
Es domāju, ka pat tad, ja mēs atļaujam veikt reformas, mums par uzraudzības procedūras galveno mērķi vēlreiz ir jānosaka politika. Šai milzīgajai birokrātiskajai sarakstei ir jābeidzas.
Zsolt László Becsey
(HU) Paldies, priekšsēdētāja kungs. Vispirms man ir divi īsi komentāri par Lisabonas procesu. Pirmais: mums ir vairāk jāstrādā, gandrīz tikpat daudz, cik amerikāņiem. Cita lieta ir: Lisabonas procesam kāda jēga būs tikai tad, ja tam sekos kādas sankcijas, kā tas ir pārmērīga deficīta gadījumā.
Otrais: direktīvas. No jauno dalībvalstu viedokļa, es vēlētos, lai mēs uz lietām skatāmies ne tikai no neoliberālo rādītāju viedokļa, bet nedaudz distancētāk. Galu galā, kāda ir jēga no 0% deficīta vai inflācijas, piemēram, ja kvalitātes rādītāji pasliktinās? Depresija palielinās, lai gan pretējais ir redzams uzņēmējdarbības gadījumā un jaunu ģimeņu dibināšanas skaitļos. Tā tas turpinās. Tas diemžēl ir daudz nopietnāk.
Ja skatāmies, piemēram, uz galveno izplatīšanas sistēmu reformu, ir būtiski, ka nepieciešamības gadījumā mēs varam to samazināt. Tomēr vēl svarīgāks ir jautājums par to, kas notiks ar veselības veicināšanu vai izglītības saskaņošanu ar darba tirgus prasībām, citiem vārdiem sakot, vai tirgus spēs uzreiz izmantot savus cilvēkus, un vai lielāks uzsvars tiks likts uz arodapmācību un vai būs iespējas to iegūt? Citiem vārdiem, arī šajā kontekstā mums būs nepieciešams kvalitātes kritēriju kopums, mēs nevaram vienkārši ņemt nazi un sākt griezt.
Trešā lieta attiecas uz statistiku. Man ļoti patiktu, ja viss tiktu mērīts ne tikai IKP, bet arī NKI rādītājos. Nauda dividenžu formā aizplūst no jaunajām dalībvalstīm, taču tās apgalvo, ka to IKP pieaug. Mums tiešām vajadzētu skatīties uz to, kas paliek valstu iekšienē.
Stabilitātes un izaugsmes pakts: kādām lietām mēs piešķiram atlaides? Galu galā, nav skaidrs, vai jaunā ekonomikā ir tik svarīgi, ka pētniecība un attīstība ir 5 vai 6% vai vairāk nekā 3% līmenī, ņemot vērā to, ka galvenais uzdevums šajā gadījumā ir panākt Eiropu; mums tām būtu jāatlīdzina par darba vietu radīšanu un kohēzijas veicināšanu.
Vēl viena lieta, kuras, manuprāt, šajā ziņojumā pietrūkst, ir ēnu ekonomikas lieluma noteikšana. Manā valstī tā ir apmēram 30% apmērā. Mums ir jāpievērš uzmanība arī šim jautājumam. Visbeidzot un vissvarīgāk, mums ir nepieciešama vienlīdzīga visu četru brīvību īstenošana, nevis "izlases kārtībā” vienā gadījumā atverot valstis kapitāla ieplūšanai, un tajā pašā laikā jaunajām dalībvalstīm saistībā ar pakalpojumiem neatverot pilnīgi neko. Liels paldies.
Jacques Toubon
(FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, šī rezolūcija par atkārtotu Lisabonas stratēģijas īstenošanas uzsākšanu ļoti lielā mērā atbilst ziņojumam, ko Parlaments pieņēma pagājušajā oktobrī par manu priekšlikumu par vienotā tirgus nākotnes stratēģiju.
Vispirms es vēlētos pateikties Marianne Thyssen un Klaus-Heiner Lehne un viņu kolēģiem Koordinācijas grupā par to, ka viņi ir izstrādājuši rezolūciju, kas ir gan sabalansēta, gan arī atbilstoša ES politiskajai, ekonomiskajai un sociālajai realitātei.
Es vēlētos īpašu uzmanību pievērst priekšlikumiem par sociālo tiesību nozīmīgumu un ekonomikas konkurētspējas saskaņošanu ar sociālo modeli: es teiktu, ka mums šajā gadījumā, protams, ir jāiet daudz tālāk un jāpieņem noteikumi par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi.
Es vēlētos arī uzsvērt to, kas ziņojumā teikts par intelektuālo īpašumu. Šis ir būtisks ES un MVU ierocis. Rezolūcijas ieviestā starptautiskā dimensija ir kaut kas jauns un ļoti nepieciešams. Vienotais tirgus ir tas, kas Eiropas 500 miljonus pilsoņu nostāda stingrās pozīcijās globalizētajā pasaulē.
Visbeidzot, es vēlētos teikt dažus vārdus par metožu jautājumu. Es neesmu drošs, ka atvērtās koordinācijas metode, kas ir pašlaik lietotā metode, ir visefektīvākā. Personīgi es domāju, ka vairākās Lisabonas stratēģijas jomās mums ir jāpāriet uz vienotām politikām, Kopienas politikām, ja vēlamies veiksmi nākotnē.
Bogusław Sonik
(PL) Priekšsēdētāja kungs, kas līdz šim ir darīts, lai samazinātu uzņēmumu ienākuma nodokļa slogu? Nodokļu samazināšanas vietā nauda tiek tērēta visāda veida apmācību programmām ar apšaubāmiem rezultātiem.
Šodien pie horizonta ir parādījušās jaunas Eiropas integrācijas problēmas, jauni jautājumi, kas ir jārisina, tādi kā vides aizsardzība, klimata pārmaiņas un atjaunojamie enerģijas resursi. Sabalansēta izaugsme un nodarbinātība ir jāsaprot plašākā nozīmē, ne tikai ekonomiskā ziņā, bet arī attiecībā uz sociālajiem, kultūras un vides aspektiem. Tā kā vairāk nekā trešdaļu savas dzīves mēs pavadām darbā, bez samaksas lieluma mums ir jāparūpējas arī par tādiem jautājumiem kā cilvēka komforts, drošība, solidaritāte un cieņa.
Nākamā lieta, par ko vēlos runāt, attiecas uz enerģētikas tirgus liberalizācijas netiešajiem norādījumiem. Ilgstošā enerģijas cenu pieauguma tendence kopā ar pieaugošajiem draudiem klimatam uzsver nepieciešamību veicināt energoefektivitāti visplašākajā tās nozīmē. Atjaunojamie enerģijas resursi, videi nekaitīgas ogļu ieguves tehnoloģijas, kodolenerģija, sabalansēti piegādes avoti un Eiropas infrastruktūras attīstība ir galvenie jautājumi, ar ko mums nāksies saskarties tuvākajos gados.
Tagad, kad esam izveidojuši vienotu preču tirgu, mums ir jākoncentrējas uz pakalpojumu tirgus darbības uzlabošanu. Ar pieņemto regulu konsekventas, vienotas ieviešanas un izpildes palīdzību un atceļot visas barjeras pakalpojumu ieviešanai tirgū, mums ir jāpanāk strauja integrācija.
Visbeidzot, es ceru, ka Eiropas Padomes pavasara sanāksme pieņems jaunas pamatnostādnes nākamajiem trim gadiem, kurās būtu ņemti vērā šodienas debatēs izteiktie viedokļi un uzskati. Svarīgākais ir progress tādu direktīvu atcelšanā, kas nekādi nekalpo ES dalībvalstu attīstībai.
Reinhard Rack
(DE) Priekšsēdētāja kungs, lozungi ir labi politiskajās debatēs, taču mums nevajadzētu apstāties tikai pie lozungiem. Komisijas paziņojums par izaugsmes un darba vietu radīšanas integrētajām pamatnostādnēm, piecu Grupu 2008. gada Eiropas pavasara samita laikā iesniegtais vienotais rezolūcijas priekšlikums un Margarita Starkevičiūtziņojums katrs atsevišķi dzied slavas dziesmu piektajai brīvībai, zināšanu brīvībai, kam būs jāpapildina un jābūt līdzvērtīgai pārējām četrām jau zināmajām brīvībām - brīvai preču, pakalpojumu, cilvēku un kapitāla kustībai. Tas atsauc prātā citātu no klasikas: es labi dzirdu šo vēsti, tikai mana ticība ir vāja. Saukli par zināšanu sabiedrību mēs esam dzirdējuši gadiem ilgi. Tagad mēs to atkal sākam izskatīt. Tomēr, kad nonākam pie konkrētiem pasākumiem, vēstis, ko dzirdam, ir ļoti atšķirīgas.
Dažos pēdējos gados mēs bieži esam apsprieduši jautājumu par to, vai un kādā mērā Eiropas Savienības kompetence attiecībā uz zināšanām būtu jāpalielina. Atkārtoti tika apgalvots, ka zināšanas nav tā joma, kurā dalībvalstīm vajadzētu nodot atbildību tālāk, tā ir to tiešā atbildības joma. To pašu mēs atkal un atkal esam dzirdējuši arī attiecībā uz budžetu. Kad vien mēs apsveram un izlemjam īstermiņa vai arī ilgtermiņa budžeta jautājumus, mums tiek teikts, ka ir jātaupa un ka visjutīgākās jomas, kurās būtu jāsāk ietaupīt, ir izglītība, apmācības un zināšanas.
Pirms brīža Günter Vergeugen pieminēja nožēlojamos skaitļus, kas attiecas uz pētniecību un attīstību. Es atceros nepārtrauktos mēģinājumus samazināt finansējumu, īpaši apmaiņas programmām, kas ir ļoti būtiskas zināšanām. Tādēļ es uzskatu, ka šī ir nepareiza pieeja.
Mums ir nepieciešami jauni instrumenti un jauni finanšu resursi. Ļaujiet man izteikt ļoti konkrētu priekšlikumu: 10% no visiem jauniešiem vecumā no 15 līdz 25 gadiem vajadzētu vismaz sešus mēnešus pavadīt, studējot kādā citā Eiropas valstī. Tas dotu plašākas zināšanas un lielāku elastīgumu, un mācīšanos padarītu interesantāku.
Jerzy Buzek
(PL) Priekšsēdētāja kungs, ministra kungs, komisāra kungs, esmu pārliecināts, ka klimata pārmaiņas pašlaik ir faktors ar vislielāko ietekmi uz Lisabonas stratēģijas īstenošanu. Un es jums, komisāra kungs, pilnībā piekrītu, ka Eiropas Savienības pašreizējā stratēģija attiecībā uz šo jautājumu sastāv no piesārņojuma un izplūdes gāzu eksportēšanas un bezdarba importēšanas.
Mums ir jāuzņemas vadība šīs problēmas risināšanā, par kuru mēs esam lielā mērā atbildīgi. Mums ir arī jāpārliecina citi, lai mēs šajā darbā nebūtu vieni. Mums ir jācīnās pret klimata pārmaiņām, pārvēršot tās par attīstības un konkurētspējas avotu. To ir iespējams izdarīt, taču tam būs nepieciešama lielāku finanšu resursu piešķiršana, it īpaši tehnoloģijām. Tas nozīmē budžeta pārskatīšanu. Jūs, komisāra kungs, esat vislabākā persona, kam to teikt: sākot ar 2009. gadu, mums ir jāpārskata budžets!
Czesław Adam Siekierski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos teikt vairākas lietas. Pirmkārt, efektīvai jauniešu izglītībai un apmācībām ir jābūt ES prioritātei. Tikai mobili, elastīgi un profesionāli apmācīti cilvēki, īpaši tehniskajās disciplīnās, nodrošinās to, ka Eiropas Savienībā ir nepārtraukts ekonomiskais un tehnoloģiskais progress.
Otrkārt, finansējumam zinātniskajiem un tehniskajiem pētījumiem un attīstībai ir jābūt atkarīgiem no konkrētiem rezultātiem. Par šiem rezultātiem ir jāmaksā rūpniecībai, saņemot finansiālu atbalstu no valstu budžetiem.
Treškārt, Eiropas Savienībai ir jāizveido informācijas sabiedrības modelis un jārada vislabākie apstākļi, kas veicinātu inovatīvu uzņēmumu izveidi un attīstību un jaunajām tehnoloģijām un tehnoloģiskajam progresam atvērtas ekonomikas izveidi.
Ceturtkārt, Eiropā strādājošajiem cilvēkiem ir jāpalielina darba efektivitāte un produktivitāte.
Piektkārt, paralēli iepriekš minētajam, mums ir jāapkaro sociālā izslēgšana, nodrošinot pieeju nodarbinātībai un izglītībai, apkarojot diskrimināciju darba tirgū un veicot profilaktiskus un ārstniecības pasākumus, kas vērsti pret atkarību no narkotikām.
Ines Ayala Sender
(ES) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos izteikt savu neizpratni par to, ka desmit mērķi, kurus Komisija noteikusi jaunajai fāzei, neatspoguļo Eiropas Parlamenta pagājušajā gadā izteikto ieteikumu attiecībā uz transporta sektora, loģistikas un Eiropas tīklu labāku integrāciju Lisabonas stratēģijā.
Tā kā es nespēju noticēt, ka Komisija nav informēta par šo konkurences aspektu svarīgumu, (globalizācijas apstākļos loģistika rūpniecībai tiešām rada lielākas izmaksas nekā darbaspēks, nemaz nerunājot par klimata pārmaiņu papildus radītajām problēmām) es ceru, ka šoreiz Komisija pilnībā ņems vērā 27. un 16. punktu par Galileo un inovācijām, lai mēs varētu gan pilnībā izmantot Lisabonas procesa radīto labvēlīgo sinerģiju starp Komisiju un dalībvalstīm, gan arī panākt progresu Eiropas ilgtspējīga transporta, loģistikas un Eiropas autoceļu tīklu plānos, it īpaši pārrobežu jautājumos, kas vienmēr paliek neievēroti.
Kas attiecas uz Padomi, Es vēlētos aicināt Prezidentūru ņemt vērā 27. punktu, kas aicina dalībvalstis savos nacionālajos plānos iekļaut transporta un loģistikas pamataspektus, īpašu uzsvaru liekot uz Eiropas tīklu attīstību.
Emanuel Jardim Fernandes
(PT) Joaquin Almunia savā runā teica, ka pēdējo trīs gadu laikā izaugsme ir palielinājusies un ka ir uzlabojusies tirgus darbība, sociālās reformas, valsts finanses un vides komponents. Es piekrītu, ka tā ir. Es atzīstu, ka šie uzlabojumi ir notikuši pamatā pateicoties labākam dialogam un labākai dalībvalstu līdzdalībai, kā mēs to atzinām pagājušajā nedēļā Eiropas Parlamenta un dalībvalstu parlamentu kopīgajā sanāksmē.
Jautājums, kuru es vēlētos uzdot, komisāra kungs, ir šāds: vai mēs nevarētu izaugsmes ātrumu palielināt, ja iesaistītu reģionus un iedrošinātu tos piedalīties, jo tieši reģioni ir tie, kas bieži izmanto fondus, un arī šis aspekts saistīts ar Lisabonas stratēģijas efektivitāti? Par Lisabonas stratēģiju atbildīgā persona valstu līmenī bija pozitīva un stimulējoša ideja. Lai gan par to ir atbildīgas dalībvalstis, vai Lisabonas stratēģijas izveidi tomēr nevarētu veicināt arī reģionālā līmenī?
Žiga Turk
pašreizējais priekšsēdētājs. - (SL) Priekšsēdētāja kungs, komisāri Joaquin Almunia un Günter Verheugen, dāmas un kungi, paldies par šīm debatēm. Lisabonas stratēģija ir reformu un modernizācijas stratēģija; tai ir nepieciešama sadarbība, atbalsts un idejas no ikviena, kas strādā pie kopīgā mērķa sasniegšanas, un es esmu patiesi pateicīgs par jūsu pamatotajām piezīmēm.
Pirmkārt, izsakot vispārēju komentāru, jāsaka, ka par Lisabonas stratēģijas efektivitāti ir notikušas debates. Daži Eiropas Parlamenta deputāti, tostarp Jan Andersson, uzskatīja, ka tā ir efektīva, savukārt citi uzskatīja, ka tas tā nav, un viņu skaits bija ievērojams. Tas norāda uz politisko uzskatu dažādo spektru Eiropas Savienībā. Margarita Starkevičiūtė jautāja par Lisabonas stratēģijas prioritātēm un to, vai tās ir pietiekami atklātas. Atbilde faktiski nāca no Malcolm Harbour, kurš teica, ka Kopienas Lisabonas programma ir lielisks prioritāšu kopums.
Daudzi jautājumi attiecās uz integrētajām pamatnostādnēm un to, vai tās risina pašreizējos jautājumus. Kā jau teicu, arī mēs to vēlējāmies uzzināt un nonācām pie secinājuma, ka mums ir jāturpina iet šajā pašā virzienā un saglabāt nepārtrauktību, un vislielākajā mērā saglabāt Lisabonas stratēģijas ieviešanas tempu. Es esmu apmierināts, ka dažas parlamentārās grupas un Parlamenta deputāti domā tāpat. Jo Leinen, Malcolm Harbour un Edit Herczog uzsvēra, ka nepieciešama ir tieši īstenošana, nevis idejas, īpaši laikā, kad optimisms par Eiropas stratēģiju mazinās.
Tika uzsvērtas arī citas labas procesuālas idejas, piemēram, labākās prakses apmaiņa, teritoriālā dimensija un Lisabonas stratēģijas paplašināšana ārpus Kopienas un dalībvalstu kompetences, iespējams arī zemākos līmeņos. Lisabonas stratēģija paplašinās arī globāli.
Kas attiecas uz pētniecību un attīstību, jūs piekrītat, ka tieši šeit slēpjas Eiropas nākotne. Man patika Edit Herczog ierosinājums, ka sirdis un prāti ir nepieciešami tieši tikpat lielā mērā cik skaitļi. Es saprotu jūsu atbalstu piektajai brīvībai un ar to saistītajam Eiropas patentam. Brīdinājumu par Eiropas talantiem mēs uztveram nopietni. Talantīgiem cilvēkiem Eiropā ir nepieciešams nodrošināt labus apstākļus. 700 000 no vislabākajiem Eiropas zinātniskajiem inženieriem atrodas ārzemēs. Mums ir jācenšas viņas atvilināt atpakaļ, jo 7 cilvēki no 10, kas dodas uz ASV, tur arī paliek. Ir jāveicina studēšana ārzemēs.
Kas attiecas uz uzņēmējdarbības vidi, daži no jums aizstāvēja iekšējo tirgu bez protekcionisma, sakot, ka efektīvs tirgus ir tas, kas Eiropai sniedz konkurences priekšrocības. Man patīk idejas par uzņēmumu kultūru, proti, par uzņēmējdarbības veicināšanu, norādot, ka jaunas kompānijas izveide vai jaunu darba vietu radīšana ir labākais, ko cilvēks var izdarīt. Fakts ir tāds, ka mums ir jāuzlabo daudzas lietas šajā jomā, galvenokārt mazo un vidējo uzņēmumu attīstībai un pieejas nodrošināšanai finansēm un pētniecības infrastruktūrai. Piia-Noora Kauppi un Margarita Starkevičiūtpar šo tematu sagatavoja ziņojumu.
Nodarbinātība un sociālā dimensija kopumā bija vairāku diskusiju galvenie temati. Es nepiekrītu, ka Lisabonas stratēģija ir neoliberāla; tieši pretēji, Eiropas rūpes par cilvēku un vidi veido divus no četriem galvenajiem Lisabonas stratēģijas pīlāriem.
Bija arī diskusijas par elastīgumu un sociālo drošību, ko ierosināja Robert Goebbels un Adina-Ioana Vălean. Kā kāds jau atzīmēja, fakts ir tāds, ka gadījumā, ja mēs to neieviešam, darba devēji ķersies pie citām nodarbinātības formām, kas ir ļoti elastīgas, taču daudz mazāk pieņemamas darba ņēmējam. Ekonomikas vide nav radīta, lai veicinātu arī drošību, taču elastīga drošības sistēma to sniedz.
Jauno rādītāju priekšlikumi ir interesanti un ir saistīti ar ESAO dzīves kvalitātes rādītājiem. Nākotnē ir nepieciešamas debates arī par Lisabonas stratēģijas izvērtēšanas veidiem.
Daudz tika runāts par vidi. Es domāju, ka mēs zinām, ka Eiropā šai ir jābūt situācijai, kurā ieguvējas ir visas puses, kā to kāds jau minēja. Problēma ir tajā, kā panākt, lai pārējā pasaule mums pievienotos mūsu centienos pāriet uz zema oglekļa satura ekonomiku, lai gan mēs noteikti varam daudz panākt, rādot šādu piemēru.
Finanšu tirgu un fiskālās politikas jomā mums ir lielisks sarunu biedrs. Es atvainojos, ka nepamanīju jūs un nesasveicinājos ar jums jau sākumā. Rezumējot, mēs šīs debates pametam guvuši svarīgu informāciju. Es vēlētos pateikties Margarita Starkevičiūtė par ziņojumu un Klaus-Heiner Lehne un Rebecca Harms par ziņojuma projektu. Mēs to jau esam izlasījuši. Mēs rūpīgi izskatīsim arī gala versiju.
Šajā Parlamentā izteiktie viedokļi ir dažādi, taču man šķiet, ka tie ir vērsti tajā pašā virzienā, uz kuru ir vērsti Lisabonas dokumenti, tā saucamā vispārējā pakete. Es esmu pārliecināts, ka mēs esam uz pareizā ceļa un veiksmīgi uzsāksim jauno fāzi šodienas problēmu pārvarēšanai, un ka jaunā fāze nebūs tikai un vienīgi mazākais kopsaucējs, par kuru esam spējīgi vienoties.
Günter Verheugen
Komisijas priekšsēdētāja vietnieks. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet man pateikt vēl dažus, ļoti īsus komentārus. Mūsu izaugsmes un jaunu darba vietu radīšanas stratēģija, kas zināma arī kā Lisabonas stratēģija, faktiski nav nekas cits kā mēģinājums visgudrākajā iespējamā veidā kompensēt to, ka mums Eiropas Savienībā nav kopīgas ekonomikas politikas un arī pēc pašreiz notiekošā jaunā Līguma ratificēšanas procesa mums tādas nebūs. Tādēļ tas, uz ko aicināja Jacques Toubon, bija labi domāts, taču pašreiz ne pārāk reāls. Mums nav citas izvēles, kā vien turpināt darbu, pamatojoties uz partnerību, lai pārliecinātu 27 dalībvalstis strādāt kopā ar Kopienas institūcijām un darīt visu nepieciešamo, lai dalībvalstu līmenī un Eiropas līmenī sasniegtu mūsu kopējos mērķus.
Vai viens no mūsu mērķiem tiešām ir līdz 2010. gadam kļūt, teiksim, par visdinamiskāko, konkurētspējīgāko un labāko reģionu pasaulē? Pirms kāda laika, 2004. gadā Padome, Parlaments un Komisija teica, ka šis 2000. gadā noteiktais Lisabonas mērķis netiks sasniegts. Mērķa nesasniegšana nav nekas jauns. Mēs to zinām kopš 2004. gada. Tādēļ 2005. gadā mēs prezentējām pilnībā pārskatītu stratēģiju, kurā šis datums vairs netiek minēts. Tas nozīmē, ka šodienas izaugsmes un darba vietu radīšanas politiku mums nevajadzētu mērīt pēc tiem mērķiem, kas tika nosprausti 2000. gadā un par kuriem ir zināms, ka tos nav iespējams sasniegt. Es jums sniedzu savus personīgos uzskatus par šo tematu. Es nedomāju, ka ir svarīgi, vai mūsu rezultāti kādā noteiktā laikā ir labāki nekā citiem. Es domāju, ka svarīgi ir tas, ka mums būtu jābūt pietiekami labā situācijā cik ātri vien iespējams, lai sasniegtu sociālos mērķus, kurus mēs visi Eiropā vēlamies sasniegt. Tie ir šādi: augsts dzīves līmenis visiem mūsu pilsoņiem, augsta līmeņa sociālā drošība visiem mūsu pilsoņiem, augsti vides standarti Eiropā kopumā un mūsu globālās atbildības apzināšanās. Šādi ir mūsu galvenie sociālie mērķi. Ja vēlamies tos sasniegt, mums būs nepieciešams stingrs un stabils ekonomikas pamats, kas ir tieši tas, uz ko ir vērsta šī stratēģija.
Domāju, ka Dariusz Rosati bija taisnība, kad viņš jautāja par deficītiem. Ja viņš uzmanīgi ieskatītos valstu ziņojumos un mūsu ieteikumos, viņš redzētu, kur mēs esam konstatējuši deficītu, un redzētu, ka mēs to esam konstatējuši tieši viņa minētajās jomās. Es viņam atbildēšu. Kādēļ mūžizglītība Eiropā nepastāv tādā veidā, kā tai vajadzētu pastāvēt? Kādēļ mums visā Eiropā nav tik daudz modernas infrastruktūras, kā vajadzētu? Kādēļ pētniecību un attīstību, izglītību un apmācības neesam noteikuši par prioritātēm, ko mums patiešām vajadzēja darīt? Atbilde ir tāda, ka tas tā ir vienkārši tādēļ, ka daudzās dalībvalstīs un, kā jūs visi zināt, arī Kopienas līmenī finanšu prioritātes ir atšķirīgas. Būtu labi, ja mēs visi kopā varētu nolemt šīs prioritātes mainīt. Tomēr tiek pieņemts, ka mums ir stabila un pamatīga makroekonomiskā sistēma - un es to nesaku tikai tādēļ, ka man blakus sēž Komisijas makroekonomists un lielisks stabilitātes politiķis, bet gan tādēļ, ka esmu par to pilnīgi pārliecināts. Tas nozīmē galvenokārt, piemēram, valsts finanšu konsolidāciju. Ja atsevišķās dalībvalstīs nebūs stabilu valsts finanšu, tad noteikt jaunas investīciju prioritātes nebūs iespējams.
Kas attiecas uz pamatnostādnēm, es saprotu, kādas šajā gadījumā ir vajadzības, un Komisija priecāsies turpināt to apspriešanu ar Parlamentu. Ļaujiet man uzsvērt tikai vienu lietu. Šīs pamatnostādnes kā tādas nav politiska programma. Tās nav arī rīcības programma. Ja vēlaties, var teikt, ka pamatnostādnes ir valstu reformu programmu un Kopienas Lisabonas programmas intelektuālais pamats. Es to saku ar pilnīgu pārliecību. Kā šodien jau tika formulēts, pamatnostādnes dod iespēju darīt visu to, uz ko šodien aicināja dažādi runātāji Parlamentā, ar noteikumu, ka tās tiek īstenotas praksē nacionālajās reformu programmās un Kopienas Lisabonas programmā.
Mēs esam priecīgi uzņemties Olle Schmidt un Joaquin Almunia un manis paša doto uzdevumu, proti, pārbaudīt konkrēto gadījumu Zviedrijā. Ļaujiet man par šo tematu pateikt tikai vienu. Komisija pilnībā atbalsta politiku, saskaņā ar kuru nodokļu atvieglojumi uzņēmumiem un uzņēmējiem tiek izmantoti arī jaunu darba vietu radīšanai. Tāda ir mūsu politika. Patiesi, mēs ļoti drīz sagatavosim priekšlikumu par samazinātu PVN likmi pakalpojumu uzņēmumiem. Joaquin Almunia un es īsti nezinām, kas Zviedrijā ir noticis, taču mēs par to painteresēsimies. Man šķiet, ka šī ir vairāk tehniska, nevis tiešām politiska problēma, taču mēs to noskaidrosim un parūpēsimies, lai notiktu nepieciešamais dialogs.
Joaquin Almunia
Komisijas loceklis. - (ES) Priekšsēdētāja kungs, īsumā, ja jūs man lūgtu salīdzināt šodienas ekonomisko situāciju ar ekonomisko situāciju pirms trim gadiem, kad sākās atjaunotās Lisabonas stratēģijas pašreizējais cikls, domāju, ka mēs varam jums uz galda uzlikt vairāk nekā pietiekami daudz informācijas, lai varētu teikt, ka šodien atrodamies labākā situācijā nekā pirms trim gadiem. Ir vairāk darba vietu, lielāka produktivitāte, fiskālie apstākļi ir veselīgāki, pastāv vairāk ilgtspējīgu sociālās aizsardzības sistēmu un daudzi pasākumi vēl tikai tiks veikti.
Tomēr, ja jūs man kā komisāram lūgtu izdarīt secinājumu, ka vairs nepastāv nekāda nepieciešamība kaut ko darīt, mana atbilde noteikti būs, ka vēl ir daudz darāmā, ka ir jāturpina darīt daudzas lietas, un ka, ņemot vērā pašreizējo ekonomisko situāciju ar tās finansiālo spiedienu, darbu veikšanas temps ir jāpalielina. To pašu es teicu jau sākumā, un es to atkārtoju arī tagad.
Tādēļ es negribētu, ka kāds no šejienes aiziet ar iespaidu, ka Komisijas un komisāru viedoklis ir tāds, ka mēs esam ļoti apmierināti, un nekas vairāk nav jādara. Mēs nedrīkstam sajaukt nepārtrauktu virzību vienā un tajā pašā virzienā un nekā nedarīšanu. Nepārtraukta virzība vienā un tajā pašā virzienā nozīmē, ka ir nepieciešams turpināt darbu saskaņā ar Kopienas Lisabonas programmu, kā daži no jums to jau minēja, un par ko mēs esam pateicīgi, dalībvalstu un reģionālā līmenī, un arī citās institūcijās, kas ir zemākā līmenī nekā valstu valdības, kā teica Emanuel Jardim Fernandes.
Ja pēc daudzajām interesantajām runām, kuras es šovakar esmu dzirdējis, jūs man lūgtu noteikt trīs jautājumus, kas noteikti ir prioritāri jautājumi, es vispirms piekristu tiem no jums, kas runāja par finanšu pakalpojumu integrāciju. Tas ir svarīgs jautājums Eiropai un ekonomiskajai un monetārajai savienībai, ne tikai eirozonas valstīm, bet arī tām, kas tuvākajā nākotnē vēlas tai pievienoties.
Otrs svarīgais jautājums ir klimata pārmaiņas. Es neatkārtošu to, ko daudzi no jums jau teica. Trešais jautājums ir sociālā iekļaušana, kas ir viena no integrētajām pamatnostādnēm. Mēs nespēsim pilsoņiem paskaidrot, ka ir nepieciešams risināt globalizācijas radītās problēmas, ka ir nepieciešams būt konkurētspējīgākiem un ka ir jāuzlabo mūsu tirgus darbība, ja mūsu politika nenodrošinās lielāku sociālo iekļaušanu, ko sniedz arī konkurētspējīgākas un produktīvākas ekonomikas. Ja produktivitāte nepalielināsies, nebūs darba vietu augsti kvalificētam darbaspēkam, un ja šādu darba vietu nav, ja nav karjeras iespēju, ja nav mūžizglītības sistēmu, tad nav nekādu iespēju izveidot konkurētspējīgu ekonomiku.
Mēs teiktu, ka šī ir tā saikne starp ekonomikas un sociālajiem aspektiem, kas jau no paša sākuma ir ietverti Lisabonas stratēģijā, un tagad tas ir labāk redzams nekā tas bija 2005. vai 2000. gadā.
Visbeidzot, es piekrītu dažiem no jums - Pervenche Beres un citiem - par to, ko teicāt par nepieciešamību saskaņot ekonomikas politikas. Kā teica Günter Verheugen, daudzas Lisabonas stratēģijā paredzētās reformas un politikas nav iespējams īstenot Eiropas līmenī. Mums ir labāk jāsaskaņo dalībvalstu ekonomikas politikas; Eiropai ir instrumenti, lai to izdarītu, tie ietilpst Lisabonas stratēģijā, kas ir ekonomikas politikas saskaņošanas izpausme, un tie pavisam neapšaubāmi ir ekonomiskās un monetārās savienības daļa.
Es apņemos šo jautājumu ar jums apspriest, sākot no maija, kad Komisija prezentēs ziņojumu un norādījumus, kas balstīti uz analīzi, kuru mēs veicam attiecībā uz pirmajiem desmit ekonomiskās un monetārās savienības pastāvēšanas gadiem.
Margarita Starkevičiūtė
referente. - (LT) Es vēlētos runāt par saskaņošanu. Ir izteikti daudzi ierosinājumi par darbībām tās sasniegšanai. Manuprāt, ja mēs ieviestu tos visus, tas Eiropas Savienībā radītu milzīgu ekonomisko krīzi.
Pareizais rīcības virziens ir izlemt par prioritārajiem pasākumiem un mērķiem. Mēs līdz 2010. gadam nespēsim novērst nabadzību un zaudējumus, kā tas paredzēts Lisabonas stratēģijā. Nebūtu pareizi veicināt pieprasījumu visā ES. Ja mēs veicināsim pieprasījumu jaunajās dalībvalstīs, nonāksim ekonomiskā krīzē; mūsu ekonomikas pārkarsīs.
Mēs ļoti bieži nepamanām, ko dara mūsu kaimiņi. Zinātnieki jau ir pierādījuši, ka ES lielākā problēma ir nespēja novērtēt valstu atšķirības un mēģinājumi visu pārmērīgi saskaņot. Lai veicinātu atsevišķus sasniegumus, ir jārada tam labvēlīga vide. Es piekrītu Günter Verheugen, ka ES politikai ir jābūt sadarbības politikai, nevis diktatūrai.
Es esmu no bijušās Padomju Savienības, kur bija daudz noteiktu rādītāju, kuri noteikti bija jāsasniedz. Tomēr, veikali bija tukši. Rādītāji paši par sevi vēl nav mērķis. Es arī nepiekrītu plāniem ES sociālo modeli balstīt uz labumu sadali, jo citādi mūsu nākamā diskusija būs tikai un vienīgi par migrāciju. Visa pasaule nāks pie mums, lai pieprasītu labumus. Mēs runājam par nepieciešamību Eiropā panākt tādu sociālo vidi, kas eiropiešiem ļautu atrast darbu, atrast savu vietu dzīvē un atrast savas izpausmes iespējas. Manuprāt, tas ir Eiropas galvenais mērķis, kā arī tās sociālā modeļa un cilvēka dzīves būtība.
Priekšsēdētājs
Es esmu saņēmis divus rezolūciju priekšlikumus , kas iesniegti saskaņā ar Reglamenta 103. panta 2. punktu.
Debates tika slēgtas.
Balsojums notiks trešdien, 2008. gada 20. februārī.
(Sēde tika pārtraukta plkst. 20.00 un atsākta plkst. 21.00)
Rakstisks paziņojums (142. noteikums)
Gabor Harangozo  
rakstveidā. - Mērķi līdz 2010. gadam Eiropā radīt dinamisku un inovatīvu, izaugsmi un nodarbinātību nodrošinošu sabiedrību var veiksmīgi sasniegt tikai ar tādas pieejas palīdzību, kurā tiešām būtu ņemta vērā cīņa pret nabadzību un sociālā dimensija.
Izaugsmes un darba vietu radīšanas stratēģiju koncentrējot uz labāku pieeju, kas balstās uz izpildes rezultātiem, sociālo iekļaušanu un vides standartus nekādā gadījumā nedrīkst atstāt novārtā, lai sasniegtu ekonomiskos mērķus. Jaunu darba vietu radīšanas perspektīvai uz inovācijām balstītā ekonomikā būtu jāattīsta izglītības un apmācību jomas, lai tādējādi uzlabotu vienlīdzīgu visievainojamāko un nelabvēlīgāko iedzīvotāju kategoriju integrāciju visā ES. Investīcijām inovācijās, pētniecībā, transportā un energoefektivitātē būtu jākoncentrējas uz patiesa labuma sniegšanu Eiropas patērētājiem brīvā un godīgā tirgus ekonomikā Eiropas Savienībā. Faktiski, ekonomiskā izaugsme nav pašmērķis, un ekonomikas rādītājus, protams, nedrīkst jaukt kopā ar Eiropas pilsoņu labklājību.
Lisabonas stratēģijas patiesajam mērķim galu galā būtu jābūt mūsu pilsoņu un nākamo paaudžu dzīves kvalitātes uzlabošanai; tādēļ ir nepieciešama spēcīga sociālā dimensija.
Gyula Hegyi  
rakstveidā. - (HU) Mēs pakāpeniski tuvojamies tā desmit gadu perioda beigām, kurā Eiropas Savienībai bija jākļūst par konkurēt visspējīgāko ekonomisko zonu pasaulē ar spēcīgu sociālās drošības tīklu un vides paraugrādītājiem
Nemaz nav jābūt ļoti drosmīgam, lai paredzētu, ka tuvāko divu gadu laikā mēs nespēsim paveikt brīnumus. Uzdevums, kuru sev uzdevām, bija pārāk ambiciozs, un rezultāti ir bijuši visai pieticīgi. Tomēr, ja ņemam vērā arī to, ka Eiropas Savienība bija uzņēmusies arī vēsturiska apmēra paplašināšanās veikšanu, ka tā apvienoja Eiropu, izveidoja kopējo valūtu un izstrādāja 27 valstīm kopēju likumdošanu daudzos jautājumos, tad mums nekādā ziņā nevajadzētu justies neapmierinātiem ar sasniegto.
Kas attiecas uz mūsu saistībām vides jomā, Eiropa daudzējādā ziņā turpina būt par paraugu pārējai pasaulei attiecībā uz zaļo domāšanu un likumdošanu. Tomēr, mēs ļoti labi zinām, ka arī šajā jomā pastāv pretrunas. Daudzi tiesību akti dažās dalībvalstīs nemaz nav spēkā un pieļaujamie vides piesārņojuma līmeņi dažos gadījumos ir pielaidīgāki nekā daudzās valstīs, kas nav ES dalībvalstis. Tādēļ Lisabonas mērķi ir ļoti atbilstoši, taču to īstenošana konsolidācijas ērā pēc lielās ES paplašināšanās prasīs daudz vairāk pūļu nekā agrāk.
Tunne Kelam  
rakstveidā. - Es atzinīgi vērtēju centienus sasniegt Lisabonas stratēģijas mērķus, taču es neesmu pārāk pārliecināts, ka šo plānu izpilde noteiktajā termiņā ir praktiski iespējama.
Tādēļ ir ļoti svarīgi uzsvērt zināšanu sabiedrības jautājumu. Izdevumi zinātnei ES ir mazāki nekā ASV, un šodien mēs saskaramies ar faktu, ka pasaules tirgū nespējam konkurēt izgudrojumu un tehnoloģiju jomā. ES un tās dalībvalstīm ir jācenšas piešķirt lielākus finanšu resursus Eiropas izglītības un zinātnes attīstīšanai un modernizēšanai.
Baltijas jūra ir kļuvusi par Eiropas Savienības iekšējo jūru, un šis reģions rāda stabilu un augstu ekonomikas izaugsmi. Baltijas jūras reģionam ir potenciāls kļūt par vienu no konkurēt visspējīgākajiem reģioniem pasaulē.
Baltijas jūras stratēģija paredz ilgtspējīgu attīstību un izaugsmi, tā paredz un atspoguļo visas jomas, kuras ir iespējams attīstīt tālāk, tādēļ šis reģions tiešām var kļūt par varbūt pat vienīgo reģionu, kas faktiski izpilda Lisabonas stratēģiju. Tādēļ es aicinu ES un it īpaši ap Baltijas jūru esošās dalībvalstis pilnībā izmantot šo stratēģiju. Baltijas jūras stratēģija var kļūt par Lisabonas stratēģijas veiksmes stāstu.
Marian-Jean Marinescu  
rakstveidā. - (RO) Ņemot vērā visus pašreizējos globālos izaicinājumus (globalizāciju, klimata pārmaiņas, finanšu tirgu svārstības, starptautisko tirgu atvērtību), Lisabonas stratēģijas galvenos mērķus nevar sasniegt, neattīstot konkurētspēju.
Lai palielinātu konkurētspēju, ES ir jāpaātrina tās centieni izveidot zināšanu sabiedrību un nepārtraukti uzlabot administratīvo kapacitāti. Stabilu kopienu attīstību un rūpniecības un pārnozaru politikas saskaņotību nevar panākt bez labas vietējā un reģionālā potenciāla izmantošanas, paplašinot vietējo un reģionālo varas iestāžu kompetenci un pilnībā ievērojot starpreģionu un pārrobežu attiecību un pieredzes apmaiņas dažādību un konsolidāciju.
Rumānija ir ieplānojusi sekot konverģences procesam un samazināt atšķirības, kuras pastāvēja iestāšanās brīdī. Tās cilvēku un materiālie resursi ir būtisks konkurētspējas avots visām dalībvalstīm, kas ir viena no galvenajām priekšrocībām, ko mūsu valsts iestāšanās ir devusi Eiropas Savienībai.
Rumānijas ekonomikas, enerģijas resursu un vispārējo dabas resursu izaugsmes potenciāls, tās pievilcība un teritoriālā pieejamība ir priekšrocība Eiropas ekonomiku savstarpējā atkarībā, un mēs paļaujamies uz solidaritātes atbalstu no vecajām dalībvalstīm, lai pēc visiem varbūtējiem un īslaicīgajiem strīdiem, Rumānijas resursi ar to patieso potenciālu tiktu parādīti kā priekšrocība, kas Eiropas Savienībai var sniegt labumu.
Esko Seppänen  
rakstveidā. - (FI) ES ir daudz labu plānu, no kuriem viens no vecākajiem ir Lisabonas stratēģija, kuru mēs pašlaik apspriežam, un tajā pašā laikā tas ir arī viens no jaunākajiem plāniem, jo tā ir jaunākā enerģētikas jautājumu pakete.
Līdzekļi, kādi tiek izmantoti šo mērķu sasniegšanai, neatbilst mērķiem. To varētu apkopot, sakot, ka Lisabonas stratēģija netiek īstenota plānotajā veidā un ka dalībvalstis faktiski nav pietiekami apņēmīgas, lai realizētu tās mērķus. Savā ziņā tas ir labi: Lisabonas stratēģija ir izveidota, lai pretotos sociālistu Eiropas izveidei.
Tās neieviešana varētu atkārtot enerģētikas mērķu gadījumu: līdz 2020. gadam tie netiks sasniegti. Tirgi virzās citā virzienā, un ES nepretojas tirgus tendencēm.
Ņemot vērā šo situāciju, Lisabonas stratēģija ir jāpārvērtē: mēs nedrīkstam padoties tirgus varai.
