Den Europæiske Centralbank (2002)
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0237/2003) af Blokland for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 2002 (I5-0012/2003 - C5-0238/2003 - 2003/2102(INI)).
Det er i høj grad på sin plads, at vi denne formiddag kan byde velkommen til formanden for Den Europæiske Centralbank, hr. Duisenberg. Han er den første formand for Den Europæiske Centralbank, og det kan meget vel vise sig at være hans sidste besøg i Parlamentet i den egenskab. Hr. formand, De er derfor yderst velkommen.
Blokland (EDD)
Mange tak, hr. formand. Hr. formand for Den Europæiske Centralbank, mine damer og herrer. Hr. Duisenberg, jeg har læst Deres biografi de seneste uger og synes, at den var underholdende og interessant. Bogen begynder med et smukt skrevet forord, der beskriver de hårde forhandlinger, der gik forud for Deres udnævnelse til den første formand for Centralbanken. Det var vanskelige forhandlinger, som skulle danne grundlag for en stram politik til stabilisering af euroen. En ting stod imidlertid klart, og det var, at De lagde Deres egne retningslinjer for Den Europæiske Centralbank, hvor politiske holdninger ikke spillede en rolle. Det er derfor skæbnens ironi, at det samme land, som havde svært ved at acceptere, at De skulle udnævnes for mere end fire år, for nogle måneder siden spurgte, om De ville blive siddende lidt længere.
Hr. Duisenberg, Deres sidste årsberetning er blevet offentliggjort i en periode, hvor væksten i den europæiske økonomi er stagneret. I det sidste kvartal var væksten nul. En række medlemsstater har således officielt økonomisk tilbagegang, og det betyder, at økonomien har været stram for andet kvartal i træk. Det stiller EU i en bekymrende situation. De foranstaltninger, som EU og medlemsstaterne har truffet, har vist sig ikke at kunne vende den økonomiske tendens på kort sigt, og det er i en sådan periode, at vi drøfter den femte årsberetning fra Den Europæiske Centralbank. Det er en årsberetning om et meget begivenhedsrigt år, hvor borgerne for første gang havde lejlighed til at vise deres tillid til euroen. Det var også et år, hvor der havde været større forventninger til et økonomisk opsving efter angrebene den 11. september. Mange af disse forventninger gik ikke i opfyldelse. Opsvinget blev forsinket af nye trusler, og der er endnu langt igen, før befolkningen har fuld tillid til euroen. Den omstændighed, at 300 millioner indbyggere i euroområdet anvender den nye valuta fuldt ud, beviser ikke noget, undtagen at de ikke har noget egentligt alternativ. De er nødt til at bruge den, og der kan ikke drages yderligere politiske konklusioner heraf.
I et sådant usikkert klima er det ikke overraskende, at ECB skal have sit arbejde nøje fastlagt, hvis det skal opfylde målet om stabilitet. Det er imidlertid ikke kun ECB's, men også medlemsstaternes ansvar. Det er trods alt deres budgetpolitik, der danner grundlag for en stabil euro. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på endnu et par punkter i debatten.
Det er vigtigt, at vi kortfattet giver udtryk for vores holdning i form af et beslutningsforslag. Det er ikke det rette tidspunkt at give udtryk for alle vores politiske ønsker om forandring. Det vigtigste i denne økonomisk mindre fremgangsrige tid er, at Parlamentet slår fast, at det støtter en politik, hvis mål er stabilitet. Valutastabilitet og forhåbentlig tilbagevenden til økonomisk vækst på kort sigt er nødvendigt for at genoprette producenternes og forbrugernes tillid og skabe opsving i økonomien. Der er derfor ikke mange nye politiske ønsker i beslutningsforslaget.
Endvidere ville det være uklogt allerede nu at begynde at pille ved målene for ECB. Beslutningsforslaget understreger - for øvrigt i forlængelse af tidligere beslutningsforslag - at prisstabilitet er og skal blive ved med at være ECB's hovedmålsætning. Nye målsætninger såsom fremme af økonomisk vækst og andre opgaver er underordnet dette. Et vægtigt argument herfor kan findes i Centralbankens korte historie. Hidtil har Centralbanken ikke stået over for en økonomisk tilbagegang, der omfattede hele Europa. Den er imidlertid blevet mødt med gentagen kritik af sin politik. Der blev f.eks. i økonomiske opgangstider fremført en del kritik, da kursen på euroen faldt, og også nu, da den stiger - selv om kursen på euroen i forhold til dollaren ikke er et mål i sig selv. Det vigtigste er monetær stabilitet inden for euroområdet, og dette er ECB's ansvar.
Kort sagt har vi endnu den afgørende prøve til gode. Centralbanken skal bevise sin evne til at opfylde målet om prisstabilitet også i nedgangstider ved hjælp af de eksisterende instrumenter. Endvidere har inflationen været ret høj indtil nu, og reallønnen stiger stærkt trods stigningen i arbejdsløsheden, hvilket er tegn på fortsat stramme strukturer på arbejdsmarkedet. Jeg vil gerne understrege, at det er vigtigt for netop prisstabiliteten, som forbrugernes tillid er uløseligt forbundet med, at ECB får lov til at fortsætte med at udføre sit arbejde uafhængigt af politik. Parlamentet har derfor en del af ansvaret for at skabe de politiske forudsætninger herfor gennem et beslutningsforslag.
Endelig, hr. Duisenberg, er der på bagsiden af omslaget til Deres biografi et foto af Dem, hvor De tydeligvis nyder Deres hobby, som er at fiske. Jeg ønsker Dem god fangst og et godt helbred, og jeg håber, at De fremover vil nyde livets goder.

Formanden.
Jeg er sikker på, at alle kan tilslutte sig Deres bemærkninger, hr. Blokland.

Solbes Mira
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Blokland for hans betænkning, der omhandler alle emnerne i Den Europæiske Centralbanks årsberetning. Kommissionen ser med tilfredshed på Parlamentets indsats, som bidrager til vores fælles indsats for at forbedre rammerne for den makroøkonomiske politik i EU og i særdeleshed i euroområdet. Betænkningen er helt på linje med tidligere års og indeholder talrige aspekter, som Kommissionen er helt enig i. Der er ingen tvivl om, at euroen har været en meget stor succes, og at vi alle bør takke Den Europæiske Centralbank for dens store indsats for at opnå dette.
Kommissionen er ligeledes af den opfattelse, at Centralbanken har ydet en fremragende indsats i de senere år, for så vidt angår dens grundlæggende opgave, som er at sikre prisstabiliteten, og vi deler også dens bekymring over de utilstrækkelige strukturreformer og den skattekonsolidering, der finder sted i Europa. På visse punkter er min holdning dog noget mere nuanceret. For det første er Centralbankens mandat i henhold til traktaten klart: den skal fastholde prisstabiliteten. Det er rigtigt, at den også skal støtte Fællesskabets generelle politikker, men det må ikke ske på bekostning af målet om stabilitet. Her ser det ud til, at hr. Bloklands betænkning fortolker mandatet noget anderledes, hvilket Kommissionen allerede påpegede i sidste måned, da betænkningen blev drøftet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål.
For det andet anmodes Centralbanken i betænkningen om at handle inden for områder, hvor den efter vores mening ikke har noget mandat. Den anmodes f.eks. om at støtte, at priserne på energiforsyning og handelsvarer angives i euro. I dette spørgsmål er Kommissionen enig med Centralbanken i, at den skal indtage en neutral holdning i forbindelse med den internationale anvendelse af euroen.
Endelig evaluerer De, hr. Blokland, Den Europæiske Centralbanks budgetforvaltning i Deres betænkning. Fra et formelt synspunkt og uden at være i besiddelse af den sidste revisionsrapport for 2001 synes vi, at denne evaluering kan være noget forhastet. Jeg vil dog under alle omstændigheder takke Dem for Deres kommentarer og sige, at det er mig en stor glæde at være til stede her i Parlamentet på en så speciel dag som i dag, hvor Wim Duisenberg er til stede.

Duisenberg
Hr. formand, mange tak for Deres venlige introduktion. Jeg vil endvidere gerne takke hr. Blokland for de venlige ord, hvormed han indledte præsentationen af det beslutningsforslag, som De skal drøfte i dag.
Det er mig en glæde - selv om det sandsynligvis er sidste gang, at jeg er her - at introducere ECB's årsberetning for 2002, et år, der trods alle de andre begivenheder, som De eventuelt har fundet overvældende, har været præget af betydelige fremskridt i retning af et mere integreret Europa. 2002 var året for euroens vellykkede fysiske indførelse, hvor eurosedler og -mønter hurtigt blev accepteret af borgerne i euroområdet. Det var også året, hvor stats- og regeringslederne på topmødet i december traf den historiske beslutning om at invitere 10 lande til at tiltræde Den Europæiske Union fra og med den 1. maj 2004.
Samtidig var det miljø, hvori pengepolitikken blev gennemført i 2002, præget af stor usikkerhed.
Efter nedgangen i den økonomiske aktivitet i 2001 blev der påvist en realvækst i BNP i euroområdet i starten af 2002. Som året gik, faldt væksten, som var påvirket af fornyet turbulens på finansielle markeder og geopolitiske spændinger, der påvirkede oliepriserne og tilliden. Den årlige realvækst i BNP i euroområdet er overordnet beregnet til kun at have været på 0,8 % i 2002 sammenlignet med 1,4 % i 2001.
Trods den langsomme økonomiske realvækst forblev inflationen på 2,3 % i gennemsnit i 2002 ligesom i 2001 og lidt over Den Europæiske Centralbanks definition af prisstabilitet. Det skyldtes dels en række midlertidige eller enkeltstående faktorer, herunder højere oliepriser, indirekte skattestigninger og ugunstige vejrforhold. Derudover kan det ikke nægtes, at den fysiske overgang til euroen har haft en virkning. Selv om den overordnede virkning på inflationen af overgangen til euro var lille, var den opfattede virkning langt større end den reelle virkning, formentlig på grund af relativt store prisstigninger i bestemte sektorer. Mere bekymrende var virkningen på mellemlang sigt for prisstabiliteten, fordi den nominelle lønstigning forblev relativt stærk trods den svækkede økonomiske aktivitet og stigende arbejdsløshed, hvorimod produktivitetsstigningen forblev lav. Denne udvikling viser tegn på stærk strukturel ufleksibilitet på arbejdsmarkederne i euroområdet.
Væksten i pengemængden var stærk i 2002. Denne udvikling skyldtes dels stor ustabilitet på de finansielle markeder, som øgede investorernes præference for kortsigtede likvide og mindre risikable økonomiske midler, men afspejlede også de relativt lave renter i euroområdet i 2002. Dog medførte overskudslikviditeten ikke yderligere risici for prisstabiliteten i et miljø med svækket økonomisk aktivitet og moderat stigning i långivningen.
Selv om nogle faktorer tydede på et muligt inflationært pres i begyndelsen af året, tydede den dårlige udsigt til økonomisk aktivitet og den betydelige og langvarige styrkelse af euroen senere på året på lavere inflationært pres på mellemlang sigt. Derfor besluttede Styrelsesrådet at sænke ECB's vigtigste renter med 50 basispunkter i december 2002.
Dette skridt blev i marts 2003 efterfulgt af en sænkning på 25 basispunkter og en sænkning på yderligere 50 basispunkter i sidste måned, i juni 2003. Disse sænkninger gav nogen modvægt til de faktorer, der havde en negativ virkning på den økonomiske aktivitet, og forbedrede dermed mulighederne for prisstabilitet på mellemlang sigt.
Med disse beslutninger nåede den minimale køberkurs for de primære markedsoperationer op på 2 % i juni 2003. Renter i euroområdet ligger nu på et historisk lavt niveau, både for den nominelle rente og realrenten.
Med hensyn til den nuværende udsigt til prisstabilitet var Eurostats beregning af den årlige inflation i euroområdet 2 % for juni 2003. Styrkelsen af euroen, der har bragt valutakurserne tæt på gennemsnittet på lang sigt og mere i tråd med grundlæggende økonomiske principper, burde bidrage til at holde inflationspresset på et lavt niveau. Derudover forventes reallønsstigningen fortsat at være forenelig med opretholdelsen af prisstabiliteten inden for rammerne af et moderat økonomisk opsving. Den stærke vækst i pengemængden bør heller ikke i øjeblikket påvirke udsigten til prisstabilitet negativt. Selv om udsigten til prisstabilitet stort set er uændret siden vores seneste beslutning den 5. juni 2003, vil Styrelsesrådet fortsat nøje overvåge alle faktorer, der er relevante for vurderingen.
Selv om udsigten til prisstabilitet er god, efter at renterne er faldet til historisk lave niveauer, kan pengepolitikken ikke i sig selv generere varig og bæredygtig vækst og beskæftigelse i euroområdet. Andre politisk ansvarlige må også leve op til deres ansvar. Noget af svagheden inden for den økonomiske vækst i euroområdet kan kædes sammen med manglen på ambitioner i forbindelse med både finans- og strukturreformer for yderligere at forbedre forholdene for investering og beskæftigelse. Jeg vil stærkt understrege nødvendigheden af at fremskynde strukturreformer på arbejds- og produktmarkederne på grund af deres positive virkning på euroområdets evne til at kunne modstå eksterne chok samt øge vækstpotentialet. Der bør også indgå en grundigt udarbejdet konsolideringsstrategi i finanspolitikken i de lande, der kæmper med stigende finanspolitiske ubalancer. En stabilitetsorienteret fremgangsmåde på mellemlang sigt for økonomiske politikker vil mindske den usikkerhed, der i øjeblikket overskygger langsigtet planlægning og perspektiver, der også vil have positiv virkning på kort sigt. Faktisk er der i øjeblikket på grund af situationen med svækket økonomisk vækst og euroens styrkede eksterne værdi endnu større behov for strukturreformer.
Jeg vil nu behandle nogle af de andre spørgsmål, som er rejst i forbindelse med beslutningsforslaget om ECB's årsberetning. Jeg har noteret mig - og jeg bifalder - at de synspunkter, der er udtrykt i beslutningsforslaget om visse væsentlige aspekter, er meget lig ECB's egne synspunkter, f.eks. med hensyn til nødvendigheden af, at medlemsstaterne overholder stabilitets- og vækstpagten og opfylder deres forpligtelser i henhold til de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, endnu en gang især med hensyn til strukturreformer. Jeg bifalder også, at man i beslutningsforslaget støtter en klarlæggelse af ECB's pengepolitiske strategi, som vi offentliggjorde i maj i år. Denne klarlæggelse vil ud over at afspejle den overordnede vellykkede erfaring med ECB's pengepolitiske strategi siden iværksættelsen yderligere bidrage til forståelsen af ECB's pengepolitik.
Selv om Europa-Parlamentet og ECB har samme holdning til mange væsentlige spørgsmål, er der uenighed om f.eks. beslutningsforslagets anmodning om, at ECB skal offentliggøre protokollerne fra Styrelsesrådet med et sammendrag, som også indeholder afstemningsresultater. Af mange forskellige årsager, som jeg har gjort rede for ved tidligere lejligheder i Parlamentet, mener vi, at de midler, som ECB vælger til at kommunikere og klarlægge sine beslutninger, sikrer gennemsigtighed, er lettere tilgængelige og bedre afspejler det institutionelle miljø, hvori ECB opererer. Det vil heller ikke komme som nogen overraskelse, at jeg ikke kan dele synspunktet om, at ECB's beslutningsprocesser kan være forsinket af, at de fleste beslutninger, som Styrelsesrådet har truffet, er truffet ved konsensus. Styrelsesrådet har truffet sine beslutninger rettidigt og reageret korrekt på ændrede økonomiske forhold, når det har været påkrævet.
Beslutningsforslaget henviser også til den amerikanske centralbanks Beige Book som referencedata for den gennemgang af alle lande, der udføres af Eurosystemet. Jeg vil understrege, at de nationale centralbanker inden for Eurosystemet regelmæssigt overvåger og analyserer den makroøkonomiske udvikling, finans- og strukturudviklingen i de respektive lande og offentliggør deres resultater i rapporter på måneds-, kvartals- eller årsbasis. Disse analyser øger helt klart vores forståelse af udviklingen i euroområdet. På grund af det store fokus på euroområdet er det imidlertid naturligt for ECB at lægge større vægt på euroområdet i klarlæggelserne af den fælles pengepolitik.
Som nævnt i starten af mit indlæg er vi vidne til en historisk udvikling. Drømmen om et forenet Europa, der rækker videre end efterkrigsproblemerne, er næsten en realitet. Selv om der ligger mange store udfordringer forude, da mange af tiltrædelseslandene stadig er under udvikling til fuldt fungerende markedsøkonomier, mener jeg, at undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten på topmødet i Athen i april beseglede vores fælles tro på et integreret Europa. Den tydelige enstemmighed i relation til traktaten i de nationale afstemninger, der allerede har fundet sted i en række tiltrædelseslande, er bevis på dette engagement.
Det siger sig selv, at et udvidet EU kræver en række justeringer i arbejdsprocesserne og den interne funktion af europæiske institutioner og organer, herunder en reform af fremgangsmåden ved afstemninger i ECB's Styrelsesråd. Jeg er helt klar over de synspunkter, som Parlamentet har i denne forbindelse, men lad mig endnu en gang pointere, at der i Nice-traktaten er fastsat klare og tydelige betingelser og begrænsninger, inden for hvilke vores reformforslag skal formuleres. Selv om fremgangsmåden ved afstemninger unægtelig er kompliceret, er de afprøvede principper om Eurosystemets forfatningsmæssige bestemmelser, især personlig deltagelse af centralbankchefer og princippet om "et medlem, en stemme" for medlemmer, der har stemmeret, fulgt til punkt og prikke. Det vil, også i et betydeligt udvidet euroområde i fremtiden, sikre, at Styrelsesrådet kan opretholde sin evne til rettidig og effektiv beslutningstagning.
Efter tiltrædelsen vil de nye medlemsstater tiltræde Den Økonomiske og Monetære Union med en status som "lande med undtagelsesordninger", og deres centralbanker vil straks blive en del af Det Europæiske System af Centralbanker. På et senere tidspunkt vil disse centralbanker indgå i Eurosystemet, når deres respektive lande har opfyldt konvergenskriterierne for indførelsen af euroen. En nøgleprioritet for Den Europæiske Centralbank er tilstedeværelsen af den nødvendige tekniske og institutionelle infrastruktur for at sikre en tilfredsstillende udvidelse af Det Europæiske System af Centralbanker og senere af Eurosystemet. Vi fik en interessant forsmag på det nye udvidede europæiske system af centralbanker på Det Generelle Råds møde i sidste uge, hvor tiltrædelseslandenes centralbankchefer for første gang deltog som observatører på et møde hos Det Generelle Råd for Den Europæiske Centralbank.
Jeg vil afslutte mit indlæg med blikket rettet mod fremtiden. Det vil være sidste gang, at jeg har lejlighed til at præsentere årsberetningen for Den Europæiske Centralbank, som jeg har haft den store ære at være formand for i de sidste fem år. Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet, Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål og udvalgets formand, fru Randzio-Plath, for samarbejdet og den gode omgangstone, som vi har opretholdt.
Formanden.
Hr. Duisenberg, jeg er sikker på, at jeg taler for alle medlemmer i Parlamentet, når jeg ønsker Dem held og lykke i fremtiden. Vi anerkender alle, at De overdrager en ny, men højt respekteret institution, og at sidstnævnte hovedsagelig skyldes Deres personlige bidrag til grundlæggelsen af Den Europæiske Centralbank.
Vi takker Dem for Deres tilstedeværelse i dag og for det store arbejde, som De har gjort på vores vegne i Europa.
Andria (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også ønske hr. Duisenberg en medgang fremover, der står mål med det, som han har opnået i Den Europæiske Centralbank. Jeg vil ikke ønske Dem held og lykke med fiskeriet, hr. Duisenberg, da jeg kommer fra Syditalien, hvor vi tror, at det betyder uheld.
Jeg vil også lykønske hr. Blokland, hvis betænkning omhandler Den Europæiske Centralbanks ansvar i Europa og det ansvar, som det skal påtage sig med henblik på den snarlige optagelse af de 10 nye lande i EU. I henhold til traktaterne er Den Europæiske Centralbanks primære mål at fastsætte en monetær politik i Europa og sikre prisstabilitet gennem en monetær politik. Personligt er jeg overbevist om, at uanset dette primære ansvar skal Den Europæiske Centralbank spille en mere effektiv rolle i økonomien ved ikke mindst at appellere til samvittigheden, hvilket har givet overraskende vellykkede resultater inden for banktilsyn.
Jeg har stillet et ændringsforslag, som ikke blev vedtaget i udvalget, og som havde til formål at fastsætte en nærmere og mere omfattende definition af stabilitetspagten. Det ville have lydt som følger: der skal opnås enighed om en ensartet fortolkning af stabilitets- og vækstpagten for at undgå at underminere euroområdets troværdighed og følgelig for, at der kan føres en effektiv monetær politik; opfordrer Den Europæiske Centralbank til at bekræfte over for Kommissionen, at stabilitetspagten gennemføres med tilstrækkelig fleksibilitet til at fremme væksten. Stabilitetspagten blev rent faktisk oprettet ikke kun for at opnå stabilitet, men også for at øge væksten til et hensigtsmæssigt niveau. Vækst som et nøglemål i stabilitetspagten kan også opnås ved at investere i større arbejder og finansielle foretagender inden for forskning uden for det offentlige udgiftsområde. Det må selvfølgelig ikke blive en undskyldning for at opgive en stram offentlig økonomi og skal understøttes af en fuldt ud bæredygtig finanspolitik, som den man har gennemført så vellykket i Det Forenede Kongerige.
Det udkast til forfatning, som blev godkendt for nylig, omfatter bestemmelser for de europæiske monetære institutioner, eller snarere ECB's og de nationale centralbankers rolle og deres følsomme forhold. I denne periode har en række nationale centralbanker frygtet en omfattende omstrukturering og deraf følgende centralisering af magten i Frankfurt. De ønskede ikke, at Den Europæiske Centralbank skulle blive en fuldt udviklet institution med den begrundelse, at det ville sætte den monetære institutions uafhængighed på spil, men jeg er sikker på, at det kun var en undskyldning. Dette døde punkt mellem Den Europæiske Centralbank og de nationale centralbanker har givet anledning til forvirring, og først i artikel 29, stk. 3, har vi fået en nærmere definition, nemlig at Den Europæiske Centralbank skal have status som juridisk person. Når man ser på de andre beslutninger, der er truffet på dette område, kan man konstatere, at i Europa og i Parlamentet ligesom andre steder har kompromisstrategien slået rod. Det giver i mange tilfælde anledning til usikkerhed og forvirring vedrørende det pågældende spørgsmål i stedet for at nærme de forskellige holdninger til hinanden. Som følge af disse kompromiser er der blevet indført en kompliceret afstemningsmetode for medlemmerne af Styrelsesrådet, trykningen af pengesedler er blevet opsplittet ubeslutsomt mellem de forskellige monetære institutioner, og frem for alt har man bibeholdt et decentraliseret system, som vil blive for kompliceret og ineffektivt med udvidelsen mod øst.
For at opsummere kan man sige, at ud over konventets beslutninger skal vi spørge os selv, om vi ikke for at tage højde for Den Europæiske Centralbanks ledende rolle og de enkelte nationale centralbankers interesser bør opdele ansvaret mellem centrum og periferien, således at de nationale centralbanker bliver specialiseret og også skal føre tilsyn med mindre finansielle institutioner. Jeg håber, at mange af disse punkter bliver afklaret på regeringskonferencen.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, hr. Duisenberg, den årlige plenardebat i Europa-Parlamentet om Den Europæiske Centralbanks årsberetning giver ligesom den kvartalsvise monetære dialog altid anledning til at gøre status, men også til at kigge på perspektiverne for fremtiden. På den baggrund er det derfor særlig glædeligt at konstatere, at succeserne ved oprettelsen af ECB, ved indførelsen af eurosedler og -mønter samt ved inflationsbekæmpelsen er hævet over enhver tvivl. Jeg vil også gerne takke Dem hjerteligt for samarbejdet og indsatsen. 75 % af borgerne går i dag ind for euroen, hvilket Deres arbejde og handlinger helt sikkert har bidraget til. Vi vil selvfølgelig gøre alt for også at vinde de resterende 25 % og deres accept og håber, at de tre stater, der stadig står uden for eurosamarbejdet, snart bliver medlemmer af Den Økonomiske og Monetære Union.

Selv om renterne ligger på et historisk lavt niveau i Europa, spørger jeg mig selv, når jeg kigger på ECB's pengepolitik, om de er rimelige set i forhold til vores manglende evne til at udnytte vores vækstpotentiale og til at prisstabiliteten er garanteret i en overskuelig fremtid. Derfor stiller jeg mig selv det spørgsmål, om den pengepolitiske strategi er optimal. ECB har selv undersøgt, om den kan være tilfreds med sin egen pengepolitiske strategi, og det mener jeg virkelig er meget nyttigt. Som politikere skal vi imidlertid også hele tiden holde os for øje, at den pengepolitiske strategi ikke alene er optimal for pengepolitikken som sådan, men også for den del af den makroøkonomiske politik, som vedrører Lissabon-målene, nemlig vækst, beskæftigelse og social samhørighed.
Jeg er klar over, at arbejdet ikke bliver gjort særlig let for Dem, fordi man også vil kunne koordinere politikken på det økonomiske, beskæftigelsesmæssige og finanspolitiske område bedre. Alligevel spørger jeg mig selv, om der ikke kan ydes endnu et bidrag. Den definition af prisstabiliteten, som man er blevet enig om for at nå målet om en inflationsrate på under - eller i hvert fald tæt på - 2 % på mellemlang sigt, bidrager sikkert til dette. Ikke desto mindre fastholder jeg min dom, der lyder, at ECB har en mere rigid definition af prisstabilitet end andre internationalt vigtige centralbanker. På den baggrund bør man løbende vurdere, om det ville være passende at ændre kurs. Jeg synes ligeledes, at det er vigtigt, at vi til stadighed beskæftiger os med inflation og deflation og med, hvordan vi definerer disse begreber, især set i lyset af deflationsfaren. Selv i tider med stærk økonomisk vækst ville det måske være værd at overveje et symmetrisk mål på 2 % med et udsving på +/- 1 %.
ECB må ikke undervurdere betydningen af en strategi for lav vækst og større beskæftigelse i euroområdet. Det er naturligvis mere det sekundære end det primære mål, men vi mangler stadigvæk en klar definition. Den aktuelle økonomiske situation viser tydeligt, at det er bydende nødvendigt at stimulere væksten, og jeg hilser det nye investeringsinitiativ og Den Europæiske Investeringsbanks accept heraf udtrykkeligt velkommen. Jeg ser absolut dette initiativ i sammenhæng med struktur- og skattereformer, men disse reformer alene er ikke nok til at nå de mål, der blev fastsat i Lissabon. Derfor synes jeg, at det er meget vigtigt.
Det undrer Dem sikkert ikke, at jeg igen kommer ind på pengepolitikkens gennemsigtighed, for Parlamentet har i årenes løb udtalt sig meget entydigt i dette spørgsmål. Jeg kan stadig ikke se, at det udgør nogen trussel mod ECB's arbejde, hvis protokollerne i deres summariske betydning bliver offentliggjort som slutprotokoller. Jeg ser heller ikke nogen trussel mod ECB og dens uafhængighed, hvis det vægtede afstemningsresultat bliver offentliggjort anonymt. Derimod vil man efter min mening kunne opnå større klarhed, mere information og undgå misinformation. Jeg tænker i den forbindelse på Deres sidste pressekonference og den britiske presses dækning af konferencen, som gav mange spekulationer og meget irritation på markederne. Det kunne man også ændre. Mere gennemsigtighed forhindrer vurderingsproblemer og deraf følgende fejlinvesteringer, hvilket vi alle ønsker at undgå. Derfor synes jeg, at det er vigtigt, at der gøres endnu mere her. Der kan også gøres endnu mere for at opnå en større offentlig accept af euroen. Dette kan f.eks. ske ved at afskaffe 500-euro-sedlen eller ved at trykke en 1-euro-seddel. Når alt kommer til alt, findes der jo også en 1-dollar-seddel.
(Bifald)

Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, hr. Duisenberg, jeg vil begynde med at takke vores kollega, hr. Blokland, for en god betænkning og samtidig udtrykke min og Den Liberale Gruppes respekt for den måde, hvorpå ECB sidste år klarede sine opgaver. Jeg vil også benytte lejligheden til at takke hr. Duisenberg personligt.
Indførelsen af euroen i sedler og mønter må betragtes som meget vellykket. De logistiske problemer var store og mulighederne for fejltrin mange, men euroen er på meget kort tid blevet den anden verdensvaluta. Ved et besøg, som jeg aflagde i Japan for nylig, kunne man ane en betydelig bekymring over euroens styrke og de økonomiske fordele, som euroen giver eurolandene og hele EU.
Som bekendt, hr. Duisenberg, har vi en folkeafstemning i Sverige til efteråret. Det er ingen overdrivelse at sige, at ECB er på alles læber. I mange henseender berømmes banken og det arbejde, som De har udført, men på ét område kritiseres ECB, en kritik, som jeg må medgive er berettiget. Det handler om åbenhed og indsigt. I Deres sidste tid i ECB burde De, hr. Duisenberg, kunne gøre Dem yderligere bestræbelser på dette område. De er gået Parlamentet i møde tidligere, og det kan De gøre igen. De kender vores ønsker og nævnte dem tidligere: åben offentliggørelse af protokollen fra ECB-Rådet, årlig offentliggørelse af økonomiske prognoser fra enkelte lande, regioner og grænseområder ligesom den såkaldte Beige Book i USA. Vi skal desuden have en fornyet drøftelse af de nye afstemningsregler. Princippet skal være tydeligt: ét land - én stemme.
For mig, som fører en aktiv kamp nu for at få svenskerne til at sige ja til euroen, er netop spørgsmålet om ECB's manglende åbenhed et problem. Hvis De, hr. Duisenberg, kan komme med en positiv meddelelse i dag, vil det kunne få flere og flere svenskere til at acceptere euroen. Åbenhed og indsigt er altid godt for demokratiet. Hvis centralbanken i Stockholm formår at offentliggøre protokollen og afstemningerne, er jeg overbevist om, at ECB i Frankfurt også gør det.
Jeg vil afslutningsvis takke Dem og ønske Dem held og fiskelykke. Mr. Duisenberg, in the future you can put up the sign saying "Gone fishing".
Della Vedova (NI).
Hr. formand, hr. Duisenberg, hr. kommissær, hr. ordfører, jeg lykønsker Dem med en vellykket betænkning. Jeg vil gerne benytte det næste halvandet minut til at komme med et par korte bemærkninger om hr. Duisenbergs ledelse af Den Europæiske Centralbank. Efter min mening har Centralbanken udmærket sig ikke så meget på grund af den vellykkede indførelse af euroen som ved den linje, som han har fastsat for den monetære politik. I de seneste år har han spillet en modig, effektiv rolle i forbindelse med at beskytte den monetære politiks samt Centralbankens uafhængighed mod gentagne forsøg fra regeringer og flere offentlige områder på at tilpasse den monetære politik til de kortsigtede behov i en politik, som ikke har kunnet skabe de nødvendige betingelser for fremgang og økonomisk vækst i Europa. I morges sagde hr. Duisenberg, at han ikke kunne understrege behovet for at fremskynde strukturreformer nok. Jeg håber, at hans efterfølger på trods af, at han overtager stillingen i et klima og en situation, hvor vi ville have foretrukket, at procedurerne var klarere og mere gennemsigtige, vil være i stand til konsekvent at fokusere på behovet for strukturreformer og for at sikre stabilitetspagten for på denne måde at beskytte de kommende generationer af europæere, borgere og skatteydere.
Hr. Duisenberg, til sidst vil jeg ønske Dem tillykke med fødselsdagen om et par dage. For alle parlamentsmedlemmernes og EU-borgernes skyld håber jeg, at hr. Duisenbergs efterfølger kan gøre et lige så godt stykke arbejde, som han har gjort.

Konrad (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, kommissær Solbes sagde for nylig med rette, at den økonomiske vækst er Europas svaghed. Jeg vil godt tilføje, at budgetunderskuddene i Europa også er en stor svaghed. Det værste er, at det lige præcis er de store stater, som i vid udstrækning har kørt med disse underskud. Det er imidlertid vigtigt at understrege, at dette ikke gælder for alle EU-stater. Vi har i alt syv stater i EU, som enten har ligevægt eller overskud på statsbudgettet, hvilket f.eks. er tilfældet i Sverige, Danmark og Finland. Derfor må vi heller ikke tillade, at alle 15 EU-stater altid bliver skåret over én kam. Nej, problemerne er meget forskellige fra land til land. Jeg mener, at dette skal fremhæves tydeligt.
Dertil kommer, at der er stater, som ikke lever op til 3 %-kriteriet i stabilitetspagten, hvilket naturligvis især gælder for Frankrig, Portugal og Tyskland. Når jeg kigger på stabilitetspagten, kan jeg kun sige, at der måske stadig findes en lille gnist af håb om, at den vil bestå. Hvis man f.eks. betragter debatten i Tyskland og den kendsgerning, at skattereformen ikke skal modfinansieres af nedskæringer i statsstøtten, ligger det vel egentlig allerede på nuværende tidspunkt fast, at Tyskland ikke vil kunne overholde pagten i de kommende år. Det er derfor uacceptabelt, at det netop er Europas store økonomier, som undlader at gennemføre de nødvendige strukturreformer og således ikke får styr på deres budgetter.
Både Den Europæiske Centralbank og den ansvarlige kommissær har gentagne gange gjort opmærksom på, at det netop er nødvendigt med strukturreformer i disse stater, f.eks. i sundhedssektoren eller inden for andre dele af hele socialområdet, fordi der lurer potentielle budgetrisici her. Det skal der tages fat på en gang for alle.
Man kan vel sige, at Den Europæiske Centralbank i de første år har været præget af hr. Duisenberg på sin vej mod uafhængighed. Det har været tydeligt i en række af de dialoger, som vi har haft i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Det vil jeg gerne takke Dem personligt for, hr. Duisenberg. Det afgørende er, at vi også i fremtiden forhindrer, at denne bank bliver politiseret, således at den dialog, der føres med Parlamentet, tager udgangspunkt i information og ikke retfærdiggørelse. Det skal ligeledes fremhæves. Jeg mener, at specielt hr. Duisenberg har gjort meget for at sikre denne uafhængighed.
Jeg vil gerne afslutningsvis sige følgende: Der skal skabes meget fleksibilitet i Europa. Vi har brug for fleksible ordninger. Hvad vi imidlertid ikke har brug for, er en fleksibilisering af stabilitetspagten i Europa. Det ligger mig meget på sinde.
Santos (PSE).
Hr. formand, det gode ry, som Den Europæiske Centralbank (ECB) under hr. Duisenbergs ledelse har opnået, er almindeligt anerkendt, og den overbevisning, hvormed denne institution forsvarer sin pengepolitik, som den anser for den mest hensigtsmæssige til at puste nyt liv i den europæiske økonomi på kort sigt, indgyder respekt. Bankens nyligt ændrede pengepolitiske strategi omtales også generelt som meget positiv og betragtes som et reelt fremskridt. Det lader sig på den anden side ikke benægte, at Europas økonomiske opsving ikke er umiddelbart synligt i horisonten, og at alle de ændringer, der er sket i den førte politik, er blevet forudset af markederne og har været rettet mod funktioner og balancer, der på kort sigt ikke har den store betydning for dette opsving.
Det kan således forudsiges, at væksten i Europas BNP i 2003 vil blive omkring 0,7 %, og at det i 2004 kun vil vokse med 1,6 %. ECB fjerner altså med et pennestrøg i sine vækstprognoser en bid af EU's BNP svarende til 0,9 % i 2003 og 0,8 % i 2004. Over for det falske dilemma "vækst eller stabilitet" må ECB ikke lade sig nøje med sin primære institutionelle strategi - prisstabilitet - og ignorere, hvor svage og selvmodsigende de politikker er, der skulle befordre økonomisk vækst og beskæftigelse. De nationale regeringer, Kommissionen og Rådet må på deres side ikke stille sig tilfreds med det beskedne niveau, som samordningen af deres økonomiske politikker har nået, eller med den blot vejledende karakter, som de store retningslinjer for den økonomiske politik har.
Hvad angår ECB, er der i øvrigt gode grunde til at mene, at udgangspunktet for formuleringen af pengepolitikken - en inflationsrate på 2 % - var forkert stillet op og ikke modsvarer den europæiske økonomis vækstpotentiale. Det er således påkrævet, at Den Europæiske Centralbank medvirker til at finde svar på følgende fundamentale spørgsmål: Har de strukturreformer, der er blevet gennemført i de fleste europæiske økonomier, været tilstrækkelige? Hvis ikke, hvilket ekstra bidrag kan penge- og skattepolitikkerne så yde til at komme ud af den aktuelle økonomiske stagnation? Er de nuværende pengepolitiske restriktioner og finansielle krav, som stabilitets- og vækstpagten pålægger, og som ECB har støttet, forenelige med den nødvendige reform af den europæiske sociale model, uden at dens grundlag og den særlige rolle, den spiller i den europæiske udviklingspolitik, bringes i fare? Modsvarer euroens aktuelle værdi fuldstændig den europæiske økonomis grundlag, og har den en proaktiv effekt for et økonomisk opsving, eller kan den tværtimod udløse en alvorlig deflationsproces? Hvilket bidrag kan ECB yde med henblik på at imødegå det efterslæb, der karakteriserer de strukturreformer, som gennemførelsen af Lissabon-strategiens mål forudsætter? Kan disse mål nås inden for de oprindeligt fastsatte frister med den penge- og skattepolitik, der er blevet ført, og med den begrænsede samordning af deres økonomiske politik, som medlemsstaterne åbenbart har ment tilstrækkelig?
ECB's ansvarlighedsniveau i forhold til den økonomiske krise og det aktive samarbejde om at overvinde den afhænger af balancen mellem de forskellige valg og effektiviteten af de svar, der findes på de her opstillede problemer. Selv om vi anerkender den positive opgørelse over ECB's aktiviteter, sådan som ordføreren, hr. Blokland, jo også gør, må Europa-Parlamentet inden for sit ansvarsområde og sine beføjelser henlede opmærksomheden på de foreliggende problemer og indtrængende opfordre alle institutionerne til at overvinde dem.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. Duisenberg, som koordinator for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne takke Dem, den første formand for Den Europæiske Centralbank, hjerteligt for Deres arbejde. På vores gruppes vegne vil jeg godt sige, at De var den rette mand på det rette tidspunkt.
De har ikke alene præget billedet af Den Europæiske Centralbank i kraft af Deres ydre fremtoning, men Den Europæiske Centralbank er blevet præget af Deres personlighed. Jeg har selv en søn på tre år og ved derfor, hvor vigtige, oplevelsesrige, krævende, ja, næsten dagligt overraskende de første leveår er. Den Europæiske Centralbanks første leveår har været succesrige, og De har i allerhøjeste grad varetaget Deres specifikke ansvar i disse første leveår til vores fulde tilfredshed. Euroindførelsen - indførelsen af sedler og mønter - forløb gnidningsfrit. Den Europæiske Centralbank har profileret sig som uafhængig europæisk verdensbank. Med rolig hånd har De på grundlag af ECB's statut ført valutapolitik med succes og på en tillidsvækkende måde uden at bøje Dem for den dagsaktuelle populisme, opportunisme og tilråb. De har dermed bevist, at overblikket er vigtigere for Dem end den dagsaktuelle profilering.
Også i dag lød der advarende ord fra Deres side ved evalueringen af betænkningen. Det kræver troværdighed og integritet at fremkomme med sådanne advarsler. De besidder begge dele. I dag har De endnu en gang mindet os om, at der til trods for ECB's succeser er mange uløste opgaver i medlemsstaternes økonomiske politik, men også hos os i Parlamentet, hvor der ganske vist er truffet beslutninger, men hvor disse endnu ikke er gennemført. Desuden blev vi mindet om, at strukturreformerne skal prioriteres højt i den europæiske økonomiske politik, fordi de danner basis for stabilitet og vækst, og at skattepolitikken skal give impulser og fremmes. Endvidere må stabilitets- og vækstpagten ikke være en pagt, der dagligt sættes spørgsmålstegn ved, den skal derimod være et nødvendigt grundlag for en succesrig stabilitets- og vækstpolitik som supplement til ECB's statut. De har endnu en gang mindet os om, at valutapolitikken ikke kan erstatte den økonomiske politik, konjunkturpolitikken og de nødvendige strukturreformer, og prioriteret i overensstemmelse hermed.
De har gennem Deres arbejde og sammen med Deres kolleger i ECB forhindret valutakriser. Jeg vil her blot nævne den 11. september samt kriserne i Asien og i Rusland. De har forberedt Europa og ECB godt på udvidelsen, og De er også vokset godt sammen med os, selv om vi tit kunne have tænkt os en smule mere kommunikation og gennemsigtighed, men vores forhold er blevet mere åbent. Med overbevisning i stemmen vil jeg afslutningsvis godt sige, at De roligt kunne være blevet hele embedsperioden ud! Tak for Deres arbejde.
Langen (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Duisenberg, mine damer og herrer, kære kolleger, jeg vil gerne tilslutte mig takken til hr. Duisenberg, for han har sammen med sine medarbejdere og organer i de senere år formået at udforme euroindførelsen således, at befolkningens accept er vokset betydeligt. Hjertelig tak for det. Jeg har altid beundret den åbne og loyale måde, hvorpå De har diskuteret tingene med os i Parlamentet.
De argumenter, som vi har hørt i flere indlæg i dag, er dukket op igen og igen i de seneste år. Jeg tænker her på fru Randzio-Plath, som også i dag har gentaget, at pengepolitikken kan løse Europas problemer. Det er en fejltagelse! Struktur- og skattereformer alene er ikke nok til, at Lissabon-målene kan nås. Det passer ganske vist, men med modsat fortegn. Til trods for en god pengepolitik kan Lissabon-målene ikke nås uden strukturreformer i EU's medlemsstater. Fru Randzio-Plath, vi har to ansvarlige valutapolitikere siddende her, hr. Duisenberg, som jeg værdsætter meget højt, og hr. Solbes Mira, som jeg ligeledes har stor agtelse for. De har begge socialdemokratiske rødder og er ikke parate til at tage Deres forslag op til debat. Jeg vil også gerne sige hjertelig tak for en kontinuerlig og pålidelig pengepolitik i de seneste par år.
Men det er ikke kun det, der er temaet, når vi taler om årsberetningen, som vel er den sidste, som hr. Duisenberg har ansvaret for. Den sidste årsberetning - hr. Duisenberg, den kan De være stolt af - har givet euroen den position i verden, som den har fortjent. Euroen har i dag sin gamle styrke. Vi har mestret kriserne med euroen. Der er overhovedet ikke lavet nogen fejl i de senere år.
Når vi nu endnu en gang hører den samme gamle klagesang om, at vi straks skal informeres om de interne afstemningsprocesser i ECB's organer, er det en fejltagelse. Det er netop denne forsigtige vurdering, som har sikret euroens stabilitet indadtil og forbedret den udadtil.
Derfor mener jeg heller ikke, at hr. Duisenbergs velfortjente pensionering og valget af hans efterfølger bør være forbundet med en eller anden vilkårlig ændring af ECB's strategi. De har allerede ændret inflationsspændet. Det var en rigtig beslutning ikke kun at tilstræbe et så lavt inflationsmål som muligt, men at lægge det fast på omkring 2 %. Vi har hørt venstrefløjen i Parlamentet jamre over deflationsfare. Det er noget værre vrøvl! Den helt normale tilpasning af priserne og konkurrenceevnen i euroområdet har betydet, at inflationsraterne har udviklet sig forskelligt, hvilket naturligvis også gælder for vækstraterne. Det er medlemsstaternes ansvar, og det skal det også være fremover. Jeg er derfor glad for, at De stillede skarpt på denne strategi.
ECB har ikke ansvaret for væksten i Europa, hvor der i forvejen ikke er så mange pengepolitiske muligheder længere. Ansvaret kan derimod placeres hos regeringscheferne og hos de politiske flertal i de tre store medlemsstater Tyskland, Frankrig og Italien. Det er nødvendigt, at forbundskansler Schröder, ministerpræsident Raffarin og ministerpræsident Berlusconi gennemfører strukturreformer. Her skal vi sætte ind, og det skal ske uafhængigt af politisk grundholdning. Kun hvis vækst- og stabilitetspagten overholdes konsekvent, vil det lykkes os at holde euroen stabil indadtil og udadtil på sigt.
Ud fra den betragtning, hr. Duisenberg, vil jeg gerne sige tak for et godt og tillidsfuldt samarbejde og for en succesrig embedsperiode, og jeg ønsker Dem al mulig held og lykke med Deres fremtidige gøremål.
Duisenberg
Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke alle medlemmer, der har udtrykt deres gode ønsker for og især opmuntring til ECB om at holde sig strengt til stabilitets- og vækstpagten.
Man skal erkende, at stabilitets- og vækstpagten er et meget velkomment yderligere element i udarbejdelsen af vores pengepolitik. ECB skal ikke vogte over stabilitets- og vækstpagten, det er Europa-Kommissionens opgave. Jeg kan imidlertid forsikre Dem om, at ECB altid har bistået og altid vil bistå Europa-Kommissionen i bestræbelserne på at leve op til kravene i stabilitets- og vækstpagten.
Hr. Andria har henvist til ECB's og ESCB's holdning som nævnt i artikel 29 i udkastet til den forfatningstraktat, som konventet skal udarbejde, og som vil blive drøftet på regeringskonferencen i midten af oktober. Jeg har en enkelt bemærkning. Generelt bifalder ECB forfatningsudkastet, hvad angår holdningen. Vi har dog et overordnet ønske om en ændring vedrørende Det Europæiske System af Centralbanker, der i den nuværende traktat og i udkastet til forfatningstraktaten fortolkes med nogen dobbelttydighed. Nogle gange skal det forstås som henvisende til alle de centralbanker, der deltager i Det Europæiske System af Centralbanker, og nogle gange skal det forstås som udelukkende omfattende ECB og de deltagende nationale centralbanker. Vi har anmodet om indføjelse af en henvisning et sted i teksten til kernekonceptet for Det Europæiske System af Centralbanker, det vil sige Eurosystemet. Det er ECB, der er det centrale punkt med de nationale centralbanker rundt om, og sammen udgør de Det Europæiske System af Centralbanker.
Vi vil, når vi anmodes om en udtalelse, og vi skal anmodes om en udtalelse, indtrængende opfordre regeringskonferencen til at udarbejde en henvisning et sted i teksten til konceptet om Eurosystemet, der er de europæiske borgeres centralbank, noget, der ikke har været nævnt før, hverken i den nuværende traktat eller i udkastet til forfatningstraktaten.
Forskellige talere - fru Randzio-Plath og andre - har udtrykt tvivl om, hvorvidt den nuværende pengepolitik er optimal. Den sidste taler, hr. Langen, henviste endda til udtalelser for nylig fra forskellige regeringsledere - hr. Schröder, hr. Raffarin og hr. Berlusconi - der opfordrer ECB til at gøre mere for at fremme væksten under de nuværende omstændigheder.
Jeg vil gerne gøre det helt klart. Den nuværende pengepolitiske stilling med renter på 2 % betragtes af Styrelsesrådet som værende tilfredsstillende i lyset af den udvikling, som vi forventer på mellemlang sigt.
Vi forventer, at inflationen i de resterende måneder af dette år vil ligge på omkring 2 % og i starten af næste år - hovedsagelig på grund af basiseffekter - falde betydeligt til under grænsen på 2 % og derefter senere næste år og i 2005 vende tilbage i nærheden af 2 %. Det er vores mål.
På grundlag af denne pengepolitiske stilling, der betragtes som tilfredsstillende i lyset af en analyse af fremtiden for så vidt, at det kan lade sig gøre, kan man konkludere, at pengepolitikken har medvirket til at skabe de rette forhold for en genoprettelse af den økonomiske og beskæftigelsesmæssige vækst i euroområdet.
Vi har gjort vores, og regeringerne - det lyder måske lidt hårdt - kan ikke længere gemme sig bag ECB og regne med, at ECB dækker over deres manglende evne til at udføre de strukturreformer, der er så vigtige for Europa.

Er definitionen af prisstabilitet for ufleksibel? Det mener jeg ikke. Vi gjorde for nylig rede for vores definition og strategi. Vi arbejder på at opnå en inflation på under 2 %, men også i nærheden af 2 %. Det skal være de europæiske borgeres garanti for, at vi er på vagt, ikke blot med hensyn til at bekæmpe inflation, men også deflation, hvis det skulle blive aktuelt.
Jeg vil give et klart svar på et andet spørgsmål. Hr. Santos spurgte, om der var fare for, at styrkelsen af euroen kan medføre et deflationsmiljø. Svaret er, at det kan vi ikke forestille os. Vi forventer ikke deflation, ikke for Europa og heller ikke for de enkelte dele af euroområdet. Deflation er ikke aktuelt på nuværende tidspunkt. Det er sikkert.
Er definitionen for ufleksibel? Jeg vil forsøge at forklare. Vi definerer vores prisstabilitet som en inflationsrate på højst 2 %. Lad mig rekapitulere og give et eksempel. Bank of England har inflationsmål, og finansministeren pålægger Bank of England et inflationsmål på 2,5 %, 2,5 % som målt ved forbrugerprisindekset. Nu har finansministeren bekendtgjort, at han formentlig i september, når han præsenterer det halvårlige budget, vil ændre definitionen for prisindekset til den europæiske definition - inflationen for det harmoniserede forbrugerprisindeks. Når han gør det, er det fordi, at de 2,5 % i England vil falde til under 2 % - formentlig mellem 1,75 og 2 % - i relation til det harmoniserede forbrugerprisindeks.
Med hensyn til offentliggørelsen af protokollerne og mere gennemsigtighed er jeg af den faste overbevisning, at der ikke findes en centralbank i verden, der er lige så gennemsigtig, hvad angår pengepolitiske afgørelser og begrundelser og analyser i forbindelse hermed, som Den Europæiske Centralbank. Ca. en time efter, at en beslutning er truffet, afholder vi en pressekonference med de nødvendige begrundelser for den pågældende beslutning, og derefter besvarer vi alle spørgsmål i forbindelse hermed.
Der er nogle, som mener, at der ville være mindre forvirring, hvis protokollerne blev offentliggjort. Jeg vil henvise til den beslutning, der blev truffet i sidste uge af Federal Reserve System, som straks udsendte en pressemeddelelse om de pågældende beslutninger og om, hvordan medlemmerne af Federal Open Market Committee havde stemt. Alle ved nu, at det skabte mere forvirring end gennemsigtighed på markederne.
Hr. formand, jeg har svaret på nogle af de mest presserende spørgsmål. Jeg vil gerne takke medlemmerne endnu en gang for deres gode ønsker, både for tiden, der er gået, og for fremtiden. Jeg vil gerne sige til hr. Karas, som har en søn på tre år, at jeg har otte børnebørn på nogenlunde samme alder. De så mig for nylig i et tv-program for børn, hvor jeg fortalte om euroen generelt og funktionen af euroen. De ringede til mig efter udsendelsen, og jeg spurgte dem, om de havde forstået, hvad jeg havde sagt. Svaret var: "Hvorfor? Hvad er det, der er så specielt ved euroen? Vi kender ikke til andet! Hvad er der at forklare?" Det betragter jeg som en af de største succeser i forbindelse med indførelsen af euroen, at det - i det mindste for mine børnebørn - ikke er noget særligt. Det er simpelthen deres penge.
(Bifald)

Formanden.
Kolleger, vi har haft en næsten historisk forhandling om Blokland-betænkningen her til morgen, som har udviklet sig til en hyldest til hr. Duisenberg og alt det, som han har gjort for de europæiske borgere.
Hr. Duisenberg, jeg tror, at De har forstået, at De har Parlamentets dybeste taknemmelighed, og at vi som repræsentanter for de europæiske borgere taler på deres vegne. De har bragt stor stabilitet og håndfast forvaltning ind i Den Europæiske Centralbank, og De har sat en god kurs for fremtiden. Vi er meget taknemmelige.

Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0169/2003) af Gasòliba i Böhm for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om euroområdets internationale rolle og en første evaluering af indførelsen af eurosedler og -mønter (KOM(2002) 747 - 2002/2259(INI)).

Gasòliba i Böhm (ELDR)
Fru formand, hr. kommissær, hr. formand for Den Europæiske Centralbank, mine damer og herrer, jeg synes ikke, at Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmåls betænkning, som jeg har den ære at præsentere, kunne komme på et mere belejligt tidspunkt. Betænkningen er baseret på Europa-Kommissionens rapport, som gør status over de første fire år med euroen, og på, som det ligeledes er blevet påpeget, en anden rapport om anvendelse af eurosedler og -mønter.
Euroen er blevet indført på meget kort tid, men den har vist sin soliditet og stabilitet. Det er på sin plads at lykønske Den Europæiske Centralbank og dens formand, hr. Duisenberg, for den vellykkede forvaltning af euroen og her ved hans sidste fremmøde i Parlamentet at vise ham vores anerkendelse og ønske ham held og lykke fremover sammen med hans børnebørn, der kun har kendt til euroen som den fælles mønt.
Indførelsen af euroen, den stadig større accept af den og dens opskrivning i forhold til dollaren får os automatisk til at overveje euroens internationale rolle, hvilket er hovedindholdet i betænkningen.
På Det Europæiske Råd i Thessaloniki gav formanden for Europa-Kommissionen, Romano Prodi, udtryk for, at det er absolut nødvendigt at styrke euroens repræsentation på internationalt plan. Vi forsøger i betænkningen at komme med et svar på det behov, som kommissionsformand Prodi gav udtryk for, og vi foreslår, at der principielt kun er én repræsentant for euroen i de internationale finansielle institutioner, og at denne repræsentation af euroen på internationalt plan samtidig bliver mere synlig.
Betænkningen går ikke videre end som så, for vi synes, at der skal være bred konsensus, og at der naturligvis er brug for at analysere og aftale passende metoder med udgangspunkt i dette princip i de relevante internationale fora. Men der er dog et forslag fra fru Peijs, nærmere bestemt, som hun stillede, kort før hun blev udnævnt til minister i den nye nederlandske regering, og som går ud på at anvende den type stilling, som allerede er blevet vedtaget og foreslået af Det Europæiske Konvent for den europæiske udenrigsminister. Man kunne på samme måde have en europæisk minister for økonomi og valutaspørgsmål, der på internationalt plan skulle repræsentere euroen på baggrund af de tanker, der er indeholdt i et forslag fra Økofin-Rådet, som Kommissionen naturligvis har accepteret. Denne "hr. euro" eller "fru euro" skulle også være næstformand for Europa-Kommissionen. Jeg understreger, at forslaget drejer sig om en stilling, der allerede er vedtaget og foreslået i konventet, og som ser ud til at være blevet accepteret på politisk niveau, endog af Det Europæiske Råd, og jeg synes derfor, at det er en brugbar sammenligning.
Martin Wolf har for nylig sagt i en artikel i Financial Times, at euroområdet meget snart vil overhale dollarområdet, og det baserer han på troværdigheden og soliditeten hos de økonomier, der udgør euroområdet. Denne soliditet og troværdighed bygger naturligvis på en overholdelse af stabilitets- og vækstpagten, som det er helt essentielt at følge og opfylde. Vi henviser til dette forhold - overholdelsen af og behovet for overholdelse af stabilitets- og vækstpagten - som garanti for euroens soliditet, troværdighed og stabilitet, og vi analyserer naturligvis anvendelsen af euroen på internationalt plan inden for forskellige områder og i særdeleshed på de internationale finansielle markeder samt vores naboers anvendelse af euroen, herunder Rusland og de baltiske lande. Vi nævner ligeledes, at det er hensigtsmæssigt at anvende euroen til at sikre en større forsyningsstabilitet af råvarer, der er meget vigtige for den europæiske økonomi. Vi mener, at energiforsyningen bør ske i euro. Vi nævner også det voksende antal centralbanker, der globalt øger deres euroreserver.
Inden jeg afslutter, mine damer og herrer, vil jeg blot minde om, at vi i betænkningen også analyserer nogle forslag og foreslår, at Den Europæiske Centralbank og de centralbanker, der udgør euroområdet, laver en undersøgelse af anvendelsen af sedler og mønter på nogle områder, som fru Randzio-Plath allerede har nævnt.

Solbes Mira
Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Gasòliba i Böhm for hans forelæggelse og for hans interessante betænkning, eftersom jeg deler hans synspunkt om, at indførelsen af euroen har været en stor succes.
Jeg vil koncentrere mine bemærkninger om to grundlæggende punkter i hans betænkning. Det ene drejer sig om de økonomiske politikker og det andet om de institutionelle problemer, som han har ofret mere opmærksomhed. Hvad angår de økonomiske politikker, blev der i Thessaloniki vedtaget nye overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som vi håber, vil blive vedtaget på det næste møde i Økofin-Rådet. Retningslinjerne fastholder den tone, som Kommissionen havde lagt op til, og indeholder nogle af Europa-Parlamentets kommentarer, der var indeholdt i den betænkning, som hr. García-Margallo y Marfil i sin tid forelagde.
Forslaget bekræfter generelt ledetråden for vores indsats, det vil sige at have sunde makroøkonomiske politikker, som er nødvendige for at øge efterspørgslen, væksten og beskæftigelsen, og at øge vækstpotentialet på baggrund af konklusionerne fra Lissabon. Det betyder, at der er behov for at fortsætte moderniserings- og strukturændringspolitikkerne, og vi står nu med en stor udfordring for at få disse politikker iværksat og gennemført. Jeg mener, at Parlamentet har en vigtig rolle at spille i forbindelse med gennemførelsen af politikkerne via dets dialog med borgerne og de nationale parlamenter.
Med hensyn til den økonomiske styring vil jeg gerne komme med to bemærkninger. For det første, at eurogruppen har spillet og fortsat spiller en vigtig rolle. Det er efter vores mening positivt, at dens rolle bliver anerkendt i forfatningen, idet den fastholder sin uformelle karakter. Kommissionen beklager dog, at forslaget om at oprette et Økofin-Råd for euroområdet ikke er blevet accepteret. Vi mener, at der er en række formelle beslutninger, der bør træffes offentligt af landene i euroområdet, men at eurogruppens eksistens ikke er tilstrækkelig til at løse disse problemer. Vi synes, at det er positivt, at man er kommet lidt længere med de beslutninger, som landene i euroområdet skal træffe, herunder inden for rammerne af det nuværende Økofin-Råd. Der er dog nogle af Kommissionens anmodninger, der ikke er blevet accepteret, og efter vores mening vil det ikke bidrage til at få systemet til at fungere bedre. Beslutninger om f.eks. proceduren i tilfælde af for stort underskud, proceduren for multilateral overvågning inden for euroområdet eller for medlemsstaternes tiltræden til euroområdet burde efter vores mening ikke træffes af Rådet i plenum, men af det råd, der tager sig af euroområdet. Forhandlingerne om dette spørgsmål fortsætter, og jeg håber, at vi kan komme videre.
Jeg vil gerne komme med en sidste bemærkning om den internationale repræsentation. På Det Europæiske Råd i Thessaloniki blev det som netop nævnt af hr. Gasòliba i Böhm understreget, at det er vigtigt at øge EU's mulighed for at optræde som en sammenhængende og forenet magt i det internationale system. Behovet for mere effektivt at kunne tage udfordringerne op i forbindelse med globaliseringen og den indbyrdes økonomiske afhængighed blev ligeledes understreget. Det er afgørende, at euroområdet er repræsenteret effektivt og kohærent. Vi må dog indrømme, at fremskridtene med hensyn til den internationale repræsentation, ud over at problemet er blevet rejst, er beskedne.
I de seneste år er der især sket fremskridt i form af en bedre forudgående koordinering af de strategiske holdninger på de internationale møder, hvilket har gjort det muligt for os i flere tilfælde at rejse fælles spørgsmål, men ikke fælles forslag. Det er nødvendigt, at vi kommer videre i denne retning. Jeg noterer mig Deres forslag, som ikke ligger langt fra et andet forslag, som Kommissionen har rejst i konventet. Vi skal dog være klar over, at spørgsmålet indebærer tekniske, juridiske og institutionelle vanskeligheder, og jeg mener derfor, at det er vigtigt at udvise den yderste politiske fornuft for klart at kunne definere, hvad det er, vi ønsker at opnå fremover. I denne henseende vil vi fra Kommissionens side arbejde videre med konventet, så vi ved tilrettelserne af de endelige tekster, af den del, der stadig er til debat, kan få afklaret nogle punkter. Kommissionen vil under alle omstændigheder på regeringskonferencen forsøge at foreslå en mere ambitiøs og endog innovativ vision, som gør det muligt at fremme euroområdets internationale rolle.

Karas (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, hr. ordfører, mine damer og herrer, jeg vil først takke ordføreren ikke kun for hans arbejde, men også for hans parathed til at indgå i en åben dialog med de andre gruppers skyggeordførere. Denne forhandling er et knastfrit supplement til den forudgående forhandling. Jeg mener, at vi bør se argumenterne som en enhed og ikke som et alternativ til ECB's beretning.
Helt i starten af begrundelsen skrev ordføreren, at "siden euroen blev indført for godt fire år siden, er den blevet verdens næstvigtigste valuta". Den primære årsag til dette er størrelsen på euroområdets økonomi, der udgør 16 % af verdens bruttonationalprodukt, hvilket skal ses i forhold til USA med 21 % og Japan med 8 %. Som den anden årsag anførte han stabilitets- og vækstorienteringen og Den Økonomiske og Monetære Union. Det er rigtigt, men det er naturligvis også netop de områder, som vi skal omgås meget varsomt.
Euroområdet vokser. Siden oprettelsen har vi allerede fået et yderligere medlem - Grækenland - og vi skal sætte alt ind på, at vi ikke får en todeling af EU's medlemsstater i et euroområde og et ikke-euroområde, fordi det indre marked ved hjælp af euroen kan blive til hjemmemarkedet, og fordi vi skal sætte alt ind på at styrke det indre marked for at forbedre vores verdenspolitiske indflydelse og dermed øge medlemsstaternes fordele. Forudsætningerne for dette er, at de nye medlemsstater opfylder Maastricht-kriterierne, at euroområdet styrkes, at stabilitets- og vækstpagten overholdes, og at de nationale økonomiske politikker europæiseres.
Det skal være vores mål, at alle medlemsstater i EU også deltager i eurosamarbejdet, fordi vi kun på den måde kan udnytte det indre markeds og den fælles valutas samlede potentiale. Forudsætningen for at nå dette politiske mål er imidlertid, at medlemsstaterne har den politiske vilje, og at kriterierne opfyldes. I punkt 11 har vi meget tydeligt vist, hvad det kræver, nemlig opfyldelse af Lissabon-strategien, fremme af virksomhedskulturen, styrkelse af de små og mellemstore virksomheder, kreative og innovative skattereformer, fjernelse af protektionismen og styrkelse af forskning og udvikling. Lad os holde os til, hvad vi har besluttet, således at vi kan styrke euroområdet yderligere både indadtil og udadtil!
Berenguer Fuster (PSE).
Fru formand, mine damer og herrer, som De alle ved, er det almindeligt at begynde et indlæg her i Parlamentet med en sætning, der er blevet gentaget så tit, at den er blevet til en floskel. Sætningen består i at lykønske ordføreren med hans eller hendes betænkning. Jeg ønsker ikke, at man i dette tilfælde, når jeg lykønsker hr. Gasòliba i Böhm, skal tro, at jeg blot udviser den normale høflighed i Parlamentet.
Jeg vil gerne lykønske især hr. Gasòliba i Böhm for ikke blot indholdet i hans betænkning, men også fordi den omhandler det rigtige emne. Af og til nyder parlamenterne prestige, ikke kun på grund af det, der bliver sagt i dem, men fordi de forstår at vælge de rigtige emner, som bliver drøftet, og som, hvis de er aktuelle og når ud til borgerne, er en måde at skabe mere nærhed mellem disse og deres politiske repræsentanter. Jeg vil også i lighed med hr. Karas takke ham for den fleksibilitet, han har udvist i forbindelse med de andre gruppers holdninger.
Indførelsen af euroen er en af de vigtigste milepæle i den europæiske integration. At råde over en fælles mønt er et meget betydeligt skridt i opbygningen af den europæiske enhed, ikke kun økonomisk, men også, vil jeg gå så vidt som til at sige, politisk. Euroskeptikerne har ret, når de nærer mistro til den fælles mønt, for der er ingen, der kan betvivle, at deltagelsen i en fælles mønt er et særdeles vigtigt element i integrationen.
Det er derfor forkert at tro, at den betydning, som indførelsen af euroen har haft, udelukkende vedrører økonomien.
Det er rigtigt, at euroen har været en betragtelig succes for udenrigssamhandelen, da mere end en tredjedel af samhandelen med tredjelande sker i denne valuta. Og i takt med, at europæerne bruger den samme valuta, vil vi også føle os tættere forbundne. Det er netop den politiske og menneskelige dimension ved indførelsen af euroen, vi skal bekymre os om, det vil sige den nye valutas mikrovirkninger. Bekymringen for disse effekter, som af nogle borgere opfattes som negative, tvinger os til at afhjælpe dem i videst muligt omfang, og hvis der ikke er overensstemmelse mellem denne opfattelse og de objektive årsager, skal vi forsøge at overbevise offentligheden om, at dens opfattelse ikke svarer til virkeligheden.
Succesen kan ikke skjule den kendsgerning, at der har været problemer med indførelsen af de nye sedler og mønter, og det bør Kommissionen, regeringerne og Den Europæiske Centralbank påtage sig skylden for. Der findes muligvis fortsat nogle spørgsmål, der gør, at borgerne stadig mener, at der er problemer som følge af indførelsen af euroen.
Succesen i forbindelse med indførelsen af euroen kan ikke skjule nogle af de effekter, der har været, og som påvirker borgernes opfattelse negativt. I denne forbindelse synes borgerne måske også, at euroen har haft stor betydning for væksten i inflationen og for prisstigningerne. I virkeligheden viser de objektive data os, at denne effekt har været betydelig mindre, end borgerne tror, selv om denne opfattelse måske er begrundet, for den såkaldte "oprundingseffekt" har først og fremmest påvirket indkøbskurven eller andre livsfornødenheder som f.eks. visse serviceydelser. Det er derfor vigtigt, at der træffes de nødvendige foranstaltninger for at undgå, at folk får denne opfattelse, der har så mange negative følger.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at jeg på ingen måde vil gå ind i debatten i de lande, der stadig ikke har besluttet, om de skal tilslutte sig euroområdet. Jeg vil ikke blande mig i denne interne debat, men kan dog ikke undlade at give udtryk for mit ønske om, at de hurtigst muligt kommer med i vores fælles mønt og euroområdet.

Schmidt, Olle (ELDR).
Fru formand, en stor tak til min kollega Gasòliba i Böhm for en udmærket betænkning, som vil være en god støtte i den nuværende folkeafstemningskampagne i Sverige. Det er klart, at indførelsen af euroen var meget vellykket. Vi har endelig fået et konkret fælles europæisk symbol. Euroen er allerede verdens næststørste valuta. Euroen har styrket den europæiske identitet og forbundet de 12 lande. Selv om den økonomiske udvikling er svingende, har euroen allerede vist positive økonomiske fordele, styrket handelen og øget investeringerne for eurolandene.
Et af de aspekter, som Berenguer Fuster også var inde på, og som er blevet diskuteret i forbindelse med euroens introduktion, har været, om der ville forekomme prisforhøjelser og i givet fald urimelige prisforhøjelser. Eurostats statistik viser tydligt, at der var en engangseffekt ved indførelsen af euroen, som var meget lille, mellem 0,1 og 0,2 %. Derimod har der inden for nogle dele af erhvervslivet, i visse brancher, været betydelige prisforhøjelser, især i visse lande. Den totale effekt for indbyggerne i euroområdet har dog været meget lille. Det er godt, at vi tager dette op nu og beder Kommissionen om at undersøge det yderligere. Man har erfaret, at aktive forbrugere og dobbelt prismærkning har forhindret skjulte prisforhøjelser. Lad os dog ikke gøre os illusioner og tro, at prisforhøjelserne var større, end de faktisk var, og lad os heller ikke anvende dette argument i diskussionerne.
Fru formand, den store fordel er dog, at euroen har givet en økonomisk stabilitet i politisk og økonomisk meget svære tider. Trods stor bekymring i verden, bl.a. på grund af Irak-krigen, har Europas valutaer ikke skvulpet rundt i et stormfuldt valutahav, hvilket faktisk skete i 1990'erne. Euroen har givet stabilitet og tryghed. Det er et faktum, som burde nævnes oftere. Dette bør fremføres i diskussionen om euroens fordele og ulemper, i særdeleshed i de EU-lande, som i dag udnytter euroens stabilitet uden at deltage fuldt ud i samarbejdet og uden dermed at tage ansvaret fuldt ud.

Herzog (GUE/NGL).
Fru formand, enhver kan vurdere den positive økonomiske virkning af indførelsen af euroen, og jeg har særlig bemærket den generelle lempelse af renten og afskaffelsen af risikopræmier, som alle europæiske lande nyder godt af. Disse velgerninger har imidlertid også grænser, såsom det korte økonomiske opsving mellem 1997 og 2000 og den nuværende økonomiske stagnation.
Jacques Delors sagde, at det ikke var tilstrækkeligt med euroen. Han opfordrede til en omfattende koordination af den økonomiske politik. Det er ikke sket, og vi har nu stærkt behov for en europæisk økonomisk politik. Jeg kan tilslutte mig hr. Gasòlibas betænkning, som går i denne retning, og som særligt understreger en politik til udvikling af offentlige og private investeringer, af menneskelig kapital og forskning samt arbejdstagernes mobilitet og kompetencer. Konventet skulle have udviklet værktøjer hertil. Det har det ikke gjort. Det er et af de manglende resultater. Vi kunne ikke have oprettet Eurogruppen inden for rammerne af konventets arbejde. Selv om medlemsstaterne, som det er blevet sagt, kunne træffe yderligere foranstaltninger vedrørende de brede retningslinjer for den økonomiske politik, har de hverken skatte- eller budgetmæssige midler hertil.
Jeg kan tilføje, at den monetære politik, der blev nævnt for lidt siden, og som blev godt modtaget, hverken har foregrebet eller medført et omsving i verdensøkonomien. Man ventede længe med at reagere, hvilket bekræfter, at vi har svært ved at forestille os vores stilling i verden som helhed.
Vi taler således om strukturreformer, og de er nødvendige, men som Delors har sagt, er det ikke tilstrækkeligt med konkurrence. Vi skal etablere et samarbejde og indbyrdes solidaritet, hvis vi vil have en konkurrencedygtig økonomi og spille en rolle i styringen af verdensøkonomien.
Da denne vilje og disse idéer mangler, bør vi i det mindste arbejde på institutionelle reformer og forsøge at skaffe institutionelle instrumenter. De har foreslået, at der udvælges én enkelt "højtstående repræsentant for euroområdet" og har stillet et forslag om en økonomiminister, der skal spille en rolle både internt og eksternt, og som skulle være placeret i Kommissionen. Jeg kan selvfølgelig kun støtte disse forslag, som går i den rigtige retning.

Mayol i Raynal (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil ikke her omformulere den teknisk udmærkede betænkning af min kollega Gasòliba. Det har jeg ikke tid til. På det politiske plan burde jeg som europæisk føderalist og tilhænger af et selvstændigt Catalonien glæde mig over euroens relative succes. For europæerne styrker euroen selvfølgelig den integrationsproces, som den er et symbol på. For de franske og spanske catalanere betyder den, at vi for første gang siden den skæbnesvangre Pyrenæertraktat fra 1659 igen har en fælles mønt.
Jeg indrømmer imidlertid, at der er skår i min glæde! For det første fordi den fælles mønt ikke er så fælles endda. Nogle mennesker har slet ingen euro eller for få euro. Således lever godt 5 % af familierne i den selvstyrende region Catalonien i den yderste fattigdom, det vil sige af mindre end 240 euro pr. person om måneden. Dernæst fordi jeg ønsker, at EU skal have et stærkere og mere menneskeligt symbol på enhed end en valuta. Minder vi ikke i vores glæde over euroen om det udvalgte folk, der uden tanke på deres skæbne, gav sig til at tilbede guldkalven?
Vores jord, der er blevet så rigeligt vædet med blod og tårer fra brodermorderiske krige, så smerteligt dækket med de jordiske levninger fra tragiske folkemord, fortjener efter min mening mindre abstrakte og stærkere tegn på menneskelighed og enhed.

Angelilli (UEN).
Fru formand, jeg føler, at det er vigtigt for Parlamentet at påbegynde en indledende vurdering af indførelsen af euroen i dag halvandet år, efter at den blev introduceret på det europæiske marked. Indførelsen af euroen har uden tvivl været en yderst værdifuld udvikling og ikke kun økonomisk og finansielt. Det er værd at understrege igen, at euroområdet er det andet største økonomiske område i verden. Den fælles valuta har imidlertid også så at sige medført en lille revolution med hensyn til kultur og identitet. Cirkulationen og anvendelsen af den fælles valuta har givet forbrugerne noget praktisk til fælles og har for første gang fået dem til at føle sig mere som EU-borgere.
Ikke desto mindre anmoder de samme borgere, som oversteg alle forventninger og sejlede gennem overgangen fra individuel national valuta til fælles europæisk valuta, nu EU-institutionerne om at foretage en omhyggelig kontrol for at forhindre uberettigede - og i mange tilfælde meget store - stigninger i prisen på både varer og tjenesteydelser. Først og fremmest opfordrer disse borgere, som det er blevet fremhævet i betænkningen, EU til fremover at indføre mindre, effektive og praktiske foranstaltninger, som vil gøre deres hverdag lettere. Borgerne opfordrer til at indføre sedler på 1 euro eller endog i nogle tilfælde 50-eurocent sedler, samt at der skal være flere sedler på små beløb til rådighed, særlig i kontantautomater. Disse krav er efter min mening fuldt ud berettigede og også meget fornuftige. Jeg mener også, at det er vigtigt, at Parlamentet gør en indsats for at overtale de relevante EU-institutioner til at opfylde EU-borgernes anmodninger. Selv om de er små, er de yderst vigtige.

Berthu (NI).
Fru formand, Gasòliba i Böhm-betænkningen giver et positivt billede af, hvordan euroområdet har fungeret siden 1999, idet der nævnes mange fordele, men kun få og hypotetiske ulemper. Det kan dog siges mere præcist. Der findes reelle fordele, og man kendte for øvrigt til dem fra begyndelsen, som f.eks. at valutakursudsvingene mellem landene i euroområdet forsvandt, hvilket uden tvivl har betydet, at vi har undgået en del kriser i den seneste tid.
Men ulemperne eksisterer alligevel. De viser sig særlig ved en vækstrate, der er blevet halveret, og en arbejdsløshedsprocent, der er dobbelt så høj i euroområdet som uden for euroområdet. Der er uden tvivl flere årsager til forskellen, men den ene af dem er helt sikkert den mindre fleksibilitet, som de harmoniserede rentesatser og valutakurser medfører, og som anvendes i økonomier, hvor der er meget forskellige behov.
En anden ulempe, som man sjældent taler om, er det manglende incitament til strukturreformer, som er forbundet med gensidiggørelsen af ansvaret. Engang kunne dårlig national styring føre til en valutakrise, som det var nødvendigt at rette op på. I dag er de dydige og syndige landes ansvar blandet sammen på grund af den fælles mønt, således at visse lande kan udsætte reformerne, lige så længe der er tillid til euroen. Man forudså ganske vist, at når reglerne på valutamarkederne forsvandt, ville de blive erstattet af principperne i en stabilitetspagt, men vi kan i dag se, at disse administrative regler ikke er tilstrækkelige til at erstatte markedsreglerne.
Hvad angår styrkelsen af den samlede økonomiske koordination og et europæiske budget, der er udarbejdet i henhold til føderale principper, som man går ind for i betænkningen, skal man ikke regne for meget med dem for øjeblikket, som de få resultater af konventet i dette spørgsmål viser. Det ville for øvrigt ikke være i overensstemmelse med Maastricht-traktaten. Fru formand, sagt med andre ord flyder euroområdets båd, men den kan ikke styres, og ingen ved, hvor den sejler hen. Jeg håber ikke, at det er hen imod en superstat.

Berend (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, da den fælles europæiske valuta, euroen, så dagens lys for fire et halvt år siden til en euro/dollar-vekselkurs på 1,17, skulle denne kurs afspejle prisniveauet på begge sider af Atlanterhavet. Siden blev eurokursen som bekendt sendt på en rutschebanetur. I øjeblikket er den tilbage ved sit udgangspunkt. Men i princippet bør vi europæere ikke bryde vores hoveder alt for meget med eurokursen, for ingen kan forklare endsige forudse kortsigtede valutakursbevægelser på mellem én dag og seks måneder. Vi bør hellere koncentrere os om de økonomiske problemer, som er langt vigtigere, og overlade eurokursens udvikling til valutamarkederne.
Selv om befolkningens accept af euroen er øget, viser de seneste opinionsundersøgelser fra meningsmålingsinstitutterne, at f.eks. D-marken i høj grad lever videre i mange tyskeres bevidsthed. Denne udvikling var dog forudsigelig og må absolut ikke vurderes for negativt. Den stadig større accept af euroen i befolkningen har nu engang proceskarakter og forklejner på ingen måde denne afgørende valutapolitiske begivenhed i det europæiske kontinents historie. Hvad angår kontanthævninger i pengeautomater, støtter jeg ordførerens opfattelse af, at der er brug for flere små pengesedler, det vil sige 5- og 10-eurosedler.
Jeg stiller mig imidlertid kritisk over for nedsættelsen af en arbejdsgruppe, som skal undersøge nødvendigheden af en 1- euroseddel. I Tyskland i det mindste støder et sådant forslag på bred modstand, hvilket bekræftes af de seneste opinionsundersøgelser. Her siger eksempelvis 79 % af befolkningen klart nej til den lille pengeseddel, og kun 16 % er for. Selv om opinionsundersøgelser ikke er ultimative, synes dette udsagn ikke desto mindre entydigt at bekræfte, at der i befolkningen, i det mindste i den tyske, ikke eksisterer et reelt behov. Kort sagt bør spørgsmålet "Har vi brug for en 1- euroseddel som supplement til 1-euromønten?" besvares med et klart nej. Euroens nuværende værdiinddeling er god.
Torres Marques (PSE).
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil lade mit indlæg handle om euroområdet som betalingsområde. Indførelsen af den fælles valuta har været en enorm succes, men ligesom der er almindelig tilfredshed med sedler og mønter, kan det samme ikke siges med hensyn til euroområdets funktion som betalingsområde.
Euroen har jo nu været vores valuta siden 1999. I fire og et halvt år har euroen været 11 EU-landes valuta, og de nationale valutaer blev blot delmængder heraf, der stadig var i cirkulation. Det europæiske banksystem har imidlertid i denne periode vendt ryggen til den nye virkelighed. Der blev så 12 lande med den samme valuta, men bankerne fungerede stadig, som om de var udland for hinanden. Euroområdet som betalingsområde fandtes simpelthen ikke i virkeligheden. Først for et år siden kunne de elektroniske kort bruges inden for euroområdet ligesom i udstedelseslandet, og først i denne uge er det blevet muligt at foretage bankoverførsler på de samme betingelser som inden for det enkelte land. Mens denne foranstaltning er fremragende for borgerne og for de SMV'er, der gør forretninger inden for euroområdet, er loftet pr. operation på 12.500 euro helt latterligt og ubegrundet. Når der findes den nødvendige teknik til at gennemføre overførslerne i den samme valuta fra land til land, og når prisen er ubetydelig, fordi det er en virtuel operation pr. computer, hvorfor skal loftet så være så lavt? Prisen for en operation med 12.500 euro svarer til en med 50.000 euro, som det bliver muligt fra 2006, eller bliver det en med 100.000 euro eller mere? Jeg vil gå så langt som til at sige, at det at tvinge en virksomhed til at foretage 10 enkeltoperationer på 12.500 euro for at betale 125.000 euro, kun er at øge virksomhedernes og bankernes omkostninger.
Jeg mener derfor - og her slutter jeg - at det er helt afgørende at få euroområdet til at fungere effektivt ved at reducere de gebyrer, som bankerne pålægger på nationalt plan. Man må ikke glemme, at hvad valutaen angår, er vores hjemland euroområdet. Hvad agter Kommissionen at foretage sig for at forbedre euroområdets funktion som betalingsområde?

Schmid, Herman (GUE/NGL).
Fru formand, der er meget i denne diskussion, som jeg kan tilslutte mig. Euroen er ikke bare et betalingsmiddel, men den er også et led i en økonomisk politik, den er et vigtigt nøgleelement i ØMU-politikken. Skal euroen kunne fungere, er det klart, at der kræves en hel del. Gasòliba i Böhm pegede på en del af det i sin betænkning, og i debatten har man også taget andre faktorer op. Der er brug for meget mere samordning og koordinering af den økonomiske politik. Gasòliba i Böhm går så langt som til at tale om føderale budgetprincipper. Der er behov for skattepolitisk samordning, strukturpolitik og mere mobilitet for arbejdskraften i Europa. Kort sagt skal der træffes en række foranstaltninger for at mindske de store forskelle, der er mellem nationale økonomier. Det ville f.eks. være muligt for Irland og Tyskland at have samme politik - to lande, som i dag helt tydeligt har behov for forskellige politiske tiltag.
Gasòliba i Böhm taler om behovet for institutioner. Hvis man skulle sammenfatte det, ville man måske ligefrem tale om behovet for en europæisk statsmagt på det økonomiske område. Han foreslår, at man skulle have en "Mr. Economy", når det handler om euroområdets forhold til omverdenen.
Fru formand, det er præcis alt dette, der gør, at der er så stor skepsis over for europrojektet i Sverige. Vi frygter, at det betyder, at de små økonomier bliver integreret i en europæisk økonomi på en måde, som de ikke har mulighed for at styre selv, og som heller ikke giver nogen demokratiske garantier. Der er derfor en stor tvivl, og mere end halvdelen af den svenske befolkning vil sandsynligvis stemme nej i den kommende folkeafstemning. Det er også grunden til, at den svenske folkeafstemning vil blive fulgt med så stor interesse fra kandidatlandenes side. Hidtil er kun 12 ud af snart i alt 25 medlemslande i euroområdet. De 13 lande, som endnu står udenfor, vakler åbenlyst. Man ved, hvordan det går op og ned i den tyske debat, man ser, hvilke problemer der findes, og man tænker, at det er bedre at vente.
Derimod forstår jeg, at der kan opstå et behov for sedler i mindre værdier, især hvis der opstår økonomiske problemer i Europa.

Färm (PSE).
Fru formand, jeg vil takke Gasòliba i Böhm for en usædvanlig interessant betænkning. Rent praktisk er det nu tydeligt, at indførelsen af euroen er gået rigtigt godt. Det seneste eurobarometer viser, at 75 % af borgerne i eurolandene er tilfredse. Gasòliba i Böhm peger ganske vist på en del unødvendige prisstigninger ved selve overgangen til euroen, men totalt set ved vi i dag, at de var ganske rimelige, og at de er aftaget sidenhen. Det er helt tydeligt, at vi fremover kan se, at euroområdet vil skabe forudsætninger for mindre prisstigninger, hvilket måske er det allervigtigste.
Jeg synes også, at det mest interessante i denne betænkning er konstateringen af, at der stræbes efter, at euroen skal være en verdensvaluta, samt kravet om en undersøgelse af gennemførligheden for at styrke den rolle yderligere. Vi ser nemlig, hvordan dollaren allerede dominerer i verden. Ikke mindst den internationale handel, især med olie og andre råvarer, har jo i lang tid fundet sted i dollars. Euroens betydning og anvendelse øges dog hele tiden. I fremtiden tror jeg, at euroen meget vel vil kunne måle sig med dollaren som verdensvaluta. Det ville være vigtigt både ud fra et økonomisk og et politisk synspunkt, hvis vi kunne opnå det. Meget taler f.eks. for, at oliepriserne på sigt fastsættes i euro. Jeg ved, at min kollega, hr. Goebbels, bl.a. har taget den tanke op tidligere i forskellige betænkninger. Det ville være i de olieproducerende Golfstaters interesse, da flere og flere varer i disse lande importeres fra euroområdet. Det er dog også i de europæiske forbrugeres interesse, da de prissvingninger, som vi har på olie og benzin, og som beror på dollarkursen, ville forsvinde.
I Sverige er debatten i fuld gang inden efterårets folkeafstemning om at indføre euroen. Jeg tror, at udsigten til, at euroen og et udvidet EU og ØMU'en vil kunne blive en balancerende kraft over for USA's og dollarens dominans i verden, er en af de vigtigste faktorer, som vil kunne få svenskerne til at stemme ja ved folkeafstemningen.
Formanden.
Mange tak, hr. Färm.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Gollnisch (NI).
Det første resultat, der kan uddrages af indførelsen af euroen, er betydeligt flere markedsanalyser. Det er, hr. Gasòliba, i modsætning til hvad De skriver, langtfra en ren psykologisk illusion, som jeg ikke forveksler med inflationen.
Det betyder imidlertid ligeledes, at euroen, som er overvurderet, kommer til at forstærke problemerne i økonomien, da den hæmmer væksten, den nationale efterspørgsel og eksporten, truer med deflation og en dogmatisk stabilitetspagt, der påtvinger en procyklisk budgetpolitik. Hvem tør beregne omkostningerne ved den fælles mønt og Centralbankens udflugter for beskæftigelsen?
USA, som er et forbillede på så mange områder, burde også være det med hensyn til den økonomiske og monetære politik. Deres Federal Reserve Bank har andre bekymringer end at bekæmpe en inflation på godt 2 %. De har bevaret væksten, der allerede er meget mere dynamisk end vores, ved at udstede dollars. De bruger dem til at finansiere deres underskud, men også deres krige samt stadfæste deres politiske herredømme.
Hvorfor ikke gøre det samme med euroen? Ordføreren slår fast, at fordelene ved den fælles mønt langt overstiger ulemperne. Det er er en trossag. Det skal omsættes til kendsgerninger.

Formanden.
Mine kære kolleger, jeg vil på mine egne og Deres vegne byde velkommen til en delegation fra Kasakhstans parlament, som har taget plads i den officielle loge. De deltager i arbejdet med det fjerde møde i Delegationen til Det Parlamentariske Samarbejdsudvalg og Delegationen for Forbindelserne med Kasakhstan.

Delegationen består af otte medlemmer og ledes af næstformanden for Kasakhstans parlament.
(Bifald)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0214/2003) af Ghilardotti for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om gender budgeting - offentlig budgettering ud fra et ligestillingsperspektiv (2002/2198(INI)).
Ghilardotti (PSE)
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, denne betænkning passer perfekt til den europæiske politik om lige muligheder, der som bekendt omfatter to grundlæggende områder, nemlig særlige foranstaltninger til fordel for kvinder og gender mainstreaming, eller at alle aktører i beslutningstagningsprocessen skal indarbejde ligestillingsperspektivet på alle trin og niveauer af den offentlige politik.
Gender budgeting er anvendelse af princippet om gender mainstreaming i budgetprocessen. Som vi alle ved, er budgetter ikke kønsneutrale, men afspejler den måde, som magten er fordelt på i samfundet. Når de fastlægger indkomst- og udgiftspolitikken, træffer de offentlige budgetmyndigheder på alle niveauer politiske beslutninger. Budgetter er ikke kun økonomiske værktøjer, men rent faktisk nøgleinstrumenter, med hvilke de politiske myndigheder former et samfunds model for den samfundsøkonomiske udvikling og kriterierne for den interne omfordeling samt prioriterer, hvilke foranstaltninger der skal træffes i forhold til de forskellige politikker og deres egne borgeres behov. Dette har ikke samme indvirkning på mænd og kvinder. Den måde, som de offentlige budgetter normalt planlægges på, tager ikke hensyn til de forskellige roller, ansvar og evner, som kendetegner mænd og kvinder, og der indgår ikke kønsmæssige oplysninger i størstedelen af de indikatorer og data, der anvendes. Selv om de offentlige budgetter foregiver at være et neutralt økonomisk værktøj, afspejler de og reproducerer i virkeligheden på denne måde de socioøkonomiske uligheder, der i forvejen er til stede i et samfund. 
En analyse af budgetpolitikkerne med udgangspunkt i den ligestillingsmæssigt forskellige indvirkning og en tilsvarende tilpasning vil derfor sikre, at de offentlige udgifter opfylder kravene om lighed, økonomisk rentabilitet og effektivitet. Et offentligt budget er effektivt og retfærdigt, når det er i stand til at fremme udviklingen og muligheden for, at alt potentiale i alle elementer i samfundet kan gøre sig gældende. Det er derfor et spørgsmål om at vedtage en økonomisk og samfundsmæssig strategi, der er baseret på princippet om, at selv i en åben og globaliseret markedsøkonomi, betragtes den økonomiske og sociale udvikling som uadskillelig og indbyrdes forbundet. En økonomi kan ikke være konkurrencedygtig, dynamisk og sund på lang sigt, hvis de produktionsmæssige, erhvervsmæssige og finansielle processer ikke understøttes af et stabilt, ensartet og retfærdigt samfund, i hvilket menneskerettigheder, ressourcer og evnerne udvikles hensigtsmæssigt. Styrkelsen, moderniseringen og omstruktureringen af offentlige indgreb, og følgelig budgetpolitikken, med henblik på samfundsudviklingen er rent faktisk en væsentlig immateriel investering i evner, at sætte borgerne i stand til at deltage i samfundet på lige fod og nye ressourcer og muligheder for økonomier, der ønsker at være dynamiske og konkurrencedygtige ved at være videnbaserede i overensstemmelse med målsætningen fra Det Europæiske Råd i Lissabon.
Selv om det er første gang, at Parlamentet har diskuteret gender budgeting, er det ikke et nyt begreb. Den handlingsplatform, der blev udarbejdet på FN's fjerde verdenskonference om kvinder, henviser specifikt til det, og der er oprettet en ekspertarbejdsgruppe under Europarådets generaldirektorat for menneskerettigheder. Endvidere oprettede Kommissionen selv efter den konference, som det belgiske formandskab afholdt, en ekspertarbejdsgruppe, men først og fremmest er der blevet udført adskillige forsøg i lande østpå begyndende med Australien, som indførte dette instrument - for øvrigt ligesom mange udviklingslande - allerede i 1984, og der er også gjort interessante forsøg inden for EU i en del år både på nationalt og lokalt niveau.
Hvad er de egentlige mål med betænkningen? Det er for det første at sensibilisere den offentlige mening og de politiske og økonomiske aktører på alle niveauer, udbrede kendskabet til strategien bag og metoden for gender budgeting internt i EU's og medlemsstaternes institutioner, anmode om, at Kommissionen, som allerede har givet udtryk for sin støtte, udarbejder og udbreder så bredt som muligt en informationsbrochure om gender budgeting, inddrage EU-aktørerne på alle niveauer i udarbejdelsen af budgetterne, og som det vigtigste fremlægge en aktionsramme for gennemførelse af gender budgeting, der fokuserer på græsrodsdeltagelse og inddragelse af de nationale aktører, ngo'erne og kvindeorganisationer.
Fru formand, jeg vil slutte med dette punkt. Overalt og særlig på lokalt niveau, hvor denne form for forsøg allerede er ved at blive gennemført, har de også fjernet den ligegyldighed og uengagerethed, som vi ser i dag på alle niveauer i forbindelserne mellem borgerne og de offentlige myndigheder. Det er et instrument, som resulterer i stor deltagelse og stor retfærdighed.

Solbes Mira
 Fru formand, fru Ghilardotti har allerede henvist til spørgsmålets vigtighed og kompleksitet og til de forsøg, vi allerede har set gennemført i lande som Australien eller Sydafrika, og til de forsøg, vi også har iværksat i EU.
Det er rigtigt, at Kommissionen rejste spørgsmålet for første gang på et teknisk seminar i oktober 2001, og at Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder i 2002 påtog sig at analysere, hvordan medlemsstaterne ser på og forestiller sig at gennemføre gender budgeting og indsamle de eksisterende erfaringer. Udvalget har afgivet en udtalelse, som er til Parlamentets rådighed, og som er blevet distribueret via Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. Udvalget er naturligvis på baggrund af dette dokument rede til at udarbejde den omtalte folder, som kan være nyttig for at formidle denne information.
Vi har nu allerede flere former for god praksis inden for forskellige områder, der går i denne retning, f.eks. den europæiske beskæftigelsesstrategi, den sociale beskyttelse, videnskab og forskning eller udviklingssamarbejde, og, det er måske det mest interessante eksempel, strukturfondene. Det viser alt sammen, at ligestillingen mellem mænd og kvinder bliver behandlet mere effektivt i de aktuelle programmer end i den forrige periode.
Det er klart, at der er lang vej endnu, men det går i den rigtige retning. Det anbefales derfor i Kommissionens meddelelse om gender budgeting i strukturfondenes programdokumenter, at medlemsstaterne klart anfører, hvilke midler de har afsat til specifikke aktioner vedrørende lige muligheder. Medlemsstaterne skal give os den pågældende information med præcise indikatorer som led i dette års revision.
Medlemsstaterne er også blevet anmodet om, at aktioner, der iværksættes under strukturfondene, skal anvende kønsopdelte statistikker, og at effekten heraf evalueres med udgangspunkt i gender budgeting. Kommissionen understreger samtidig, at de særlige midler til fremme af ligestilling mellem mænd og kvinder fastholdes eller endda øges i de fleste programmer.
Kommissionen vil fortsat udvikle metoder og værktøjer til at gennemføre offentlig budgettering ud fra et ligestillingsperspektiv, men det indebærer, at vi skal tage yderligere skridt i vores bestræbelser på at udveksle erfaringer og samarbejde. Betænkningen om gender budgeting er derfor efter vores mening et særdeles nyttigt bidrag til at forbedre gennemførelsen af princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder.
Det frugtbare samarbejde mellem Parlamentet, medlemsstaterne og Kommissionen skal fortsætte og øges for at nå de mål, vi alle stræber efter.

Smet (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne lykønske fru Ghilardotti med, at hun har taget initiativ til at udarbejde denne betænkning. Selv om kommissæren siger, at der allerede sker meget på EU-niveau, ser jeg snarere betænkningen som en start og et incitament til at bygge videre på den smule, der allerede foregår. Man siger, at der findes megen ekspertise eller i det mindste en del ekspertise, men jeg må ærlig talt sige, at jeg gerne vil se flere beviser på det.
Hvorfor er gender budgeting nødvendigt? Det er, fordi stort set kun halvdelen af befolkningen nyder godt af en række konti på medlemsstaternes og EU's budgetter. Jeg kan give to eksempler herpå.
Det er almindeligt kendt, at når det drejer sig om tildeling af midler til videnskabelig forskning i sundhedspleje, sker en stor del af forskningen på halvdelen af befolkningen, som er mændene og ikke kvinderne.
Et andet eksempel er, at når der tildeles ressourcer til fremme af demokratisering og overholdelse af menneskerettighederne i udviklingslande, sker det ofte, at disse ressourcer primært anvendes til gavn for den ene halvdel af befolkningen og ikke den anden. Derfor opfordres der indtrængende til, at vi begynder med en analyse af en række budgetkonti, som er meget kønsfølsomme, og hvor der virkelig kunne gøres noget. Hvis dette kunne ske i samråd med medlemsstaterne, tror jeg, at der kunne komme noget positivt ud af det. Det er godt at have en brochure, men vi er stadigvæk kun ved at udvikle en mekanisme, hvilket kræver opbygning af stor ekspertise. Jeg støtter Kommissionen og fru Ghilardotti, og jeg håber, at denne initiativbetænkning bærer frugt.

Karamanou (PSE).
Fru formand, jeg vil også begynde med at lykønske ordføreren, fru Ghilardotti, med hendes store bidrag til fremme af det relativt nye begreb gender budgeting.
Fremme af idéen om gender budgeting betyder selvfølgelig ikke, at der oprettes særskilte bevillinger, eller at der bevilges flere økonomiske midler til kvinder. Vi ønsker, at de specifikke virkninger på begge køns økonomiske og sociale liv vurderes, og selvfølgelig at budgetterne omstruktureres, således at man ved hjælp af dem kan fremme ligestilling mellem mænd og kvinder i stedet for at undergrave den.
I dag er man i højere grad blevet klar over, at makroøkonomisk politik kan reducere eller udvide kløften mellem de to køn i forbindelse med økonomiske ressourcer, økonomisk uafhængighed, uddannelse og sundhedspleje. Sundhedsbudgettet bør f.eks. tage højde for de særlige behov i forbindelse med kvinders og mænds forskellige fysik og sundhedsproblemer. Med andre ord kan manden ikke anvendes som målestok for alt. Jeg beklager, at Kommissionen ikke har enten metoder eller pålidelige statistikker til rådighed til at foretage en kønsopdelt analyse af budgettet.
Jeg vil også understrege, at Parlamentets udvalg bør anvende gender budgeting i deres budgetter. Endelig er gennemsigtighed og kontrolmekanismer også vigtige.

Eriksson (GUE/NGL).
Fru formand, det er med glæde, at min partigruppe vil stemme for den initiativbetænkning, som fru Ghilardotti har udarbejdet. Det er et meget anvendeligt dokument, som virkelig skal hilses velkommen. Det er en konkretisering af det, mange taler om, det vil sige gender mainstreaming, men som så få forsøger at gennemføre i konkret politik.
Jeg er glad for at høre, at Kommissionen har samme problem som Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder. Vi har talt om kønsopdelt statistik siden Beijing-konferencen i 1995. Sådan en statistik er endnu ikke blevet brugt i vores medlemslande og naturligvis så heller ikke af Kommissionen. Vi har også taget en vurdering af, hvordan strukturfondene fordeles ud fra køn, op i tidligere forhandlinger. Jeg plejer ikke at være særligt forelsket i Kommissionens forskellige propagandaskrifter, men jeg håber virkelig i dette tilfælde, at man i det mindste forsøger at finde frem til et dokument om dette spørgsmål, som kan udbredes i medlemslandene.
Det skal beklages, at Budgetudvalget ikke selv har taget det initiativ, som fru Ghilardotti så fortjenstfuldt har gjort. I samtlige institutioner har man på alle områder forpligtet sig til at tage højde for gender mainstreaming. Jeg håber virkelig nu, hvor forhåbentlig mange fra Budgetudvalget er til stede, at man tager dette initiativ til sig og fortsætter konkretiseringen.
Van Dam (EDD).
Fru formand, i denne betænkning er målet om at opnå ligebehandling af kvinder og mænd så overdrevet, at man får indtryk af, at EU ville bryde sammen, hvis målet ikke forfølges med alle tilgængelige midler. Derfor er et par nøgterne berigtigelser på sin plads.
Kvinder og mænd skal vurderes ens. Det er jeg en stor tilhænger af. Dette beslutningsforslag smager imidlertid af en ideologi, som med magt ønsker at bekæmpe én forkastelig form for undertrykkelse ved at indføre en anden uønsket form for diktatur eller kollektiv tænkemåde. I sidste ende vurderer lighedsideologien ikke kvinder som kvinder. Den giver dem ikke, hvad der tilkommer dem. Tværtimod skal kvinder blive ligesom mænd. De bliver tvunget til at blive ligesom mænd. Hvor har jeg hørt det før? Det skal være klart, at jeg er imod enhver uværdig behandling af kvinder.
Hvis vi skal fjerne det nævnte problem fra samfundet, skal vi ikke tage udgangspunkt i en model, der er baseret på konfrontation mellem de to køn, men i stedet arbejde ud fra en model, der er baseret på harmoni. Det var Gud skaberens hensigt, da han skabte mennesket - mand og kvinde som en enhed af to dele, der supplerer hinanden. Dette harmoniske forhold er desværre blevet grundigt forstyrret, fordi menneskeheden har nægtet at anerkende Gud eller hans autoritet og i stedet har insisteret på at være sin egen herre. Der er desværre ikke plads til denne oprindelige sandhed i lighedsideologien. Følgelig hæver den sig ikke over den jalousifremmende konfrontationsmodel, som indebærer deling af magt og penge, og at alle skal være ens, som om mænd og kvinder bliver lykkeligere af det.
Beslutningsforslaget krænker subsidiaritetprincippet. Det opfordrer til, at Kommissionen skal foretage undersøgelser og udarbejde rapporter, som kræver et stort arbejde, herunder fra medlemsstaterne, for at nå et ideologisk og i sidste ende umenneskeligt mål. Efter vores mening ville det være mere retfærdigt at henlede opmærksomheden på familiernes stilling, og på hvorvidt regeringspolitikken og budgetpolitikken i EU er familievenlig. Den individualistiske ånd i betænkningen har meget negative følger for vores samfunds fremtid.

Prets (PSE).
Fru formand, i denne betænkning handler det ikke om at skabe konflikter, men om harmonisering. Og det handler ikke om ligemageri, men om ligebehandling. Det er efter min mening den helt store forskel, som man bør indprente sig.
Gender budgeting drejer sig nemlig ikke om at opstille forskellige budgetter for mænd og kvinder, men om at arbejde for, at midlerne fordeles på en fair og effektiv måde. De offentlige budgetter er ikke kønsneutrale, hvilket man ellers tit hører, men har, både hvad angår indtægter og udgifter, forskellig indvirkning på mænd og kvinder. Disse forskelle vil vi påvise og tage hensyn til.
Hvordan de budgetpolitiske beslutninger påvirker kvinder - økonomisk, socialt og samfundsmæssigt - er det kun få, der ved. Derfor har vi også brug for en budgetanalyse. Analyse vil sige, at man undersøger budgetternes indvirkninger på kvinder, på skattesystemerne og dermed på de forskellige beskatningsformer. Hvordan opfatter kvinder spareforanstaltninger, og hvordan rammes de af disse? Svaret er, at de ofte rammes hårdere end mændene.
For at det skal være muligt at gennemføre gender budgeting, har vi brug for gennemsigtighed, forhandlingsret og medbestemmelsesret. En gruppe meget engagerede østrigske kvinder har skrevet en bog med titlen Frauen, Macht, Budgets - Staatsfinanzen aus Geschlechterperspektive "Kvinder, magt, budgetter - statsfinanser ud fra et kønsperspektiv". Den kan jeg anbefale Dem som baggrundslæsning, og den kan også anvendes som grundlag for den informationsbrochure, som Kommissionen har lovet os. Denne informationsbrochure bør offentliggøres og være tilgængelig overalt samt ledsages af en informationskampagne. Det vil gøre det muligt at se bort fra sådanne udsagn, som vi netop har hørt.
Fraisse (GUE/NGL).
Fru formand, jeg vil først takke ordføreren hjerteligt for betænkningen om gender budgeting, fordi vi takket være dette dokument har taget et stort skridt, som kommissæren sagde. Ordføreren har forklaret, at landene uden for og inden for EU allerede anvender gender budgeting. Derfor ønsker jeg, hr. kommissær, at vi støtter betænkningen fuldt ud.
Jeg vil gerne sige til min kollega, som mener, at vi gør det til et ideologisk spørgsmål, når vi taler om det, at det er et økonomisk spørgsmål. Hvis man tager eksemplet med pension, som berører de fleste lande i Europa og særlig i de seneste måneder har været aktuelt i Frankrig, gør gender budgeting det muligt at analysere situationen. Man opdager f.eks., at mens forskellen mellem mænds og kvinders løn er 25 %, stiger forskellen til 47 % på pensionstidspunktet. Det kan vi fastslå ud fra denne undersøgelse.
Når dette er sagt, er en sådan analyse ikke tilstrækkelig, for de pessimistiske sjæle vil sige, at det kommer til at koste penge. Økonomisk ligestilling mellem kvinder og mænd koster penge, hvad enten det drejer sig om erhvervsmæssig eller pensionsmæssig lighed, ligesom på mange andre områder. Jeg vil gøre disse pessimistiske sjæle opmærksom på, at det er muligt at analysere uligheden mellem kvinder og mænd på en anden måde, for hvis de ikke har lige muligheder økonomisk koster det penge! Med en bedre analyse af og bedre praksis for lige muligheder i økonomiske spørgsmål kan omkostningerne reduceres i stedet for at øges. Jeg siger det til dem, der mener, at vi gør det til et ideologisk spørgsmål. De tager fejl, for vi tænker også i økonomiske baner, når vi overvejer dette spørgsmål.

Gröner (PSE).
Fru formand, jeg vil også gerne lykønske fru Ghilardotti med, at der ikke kun er 20 parlamentsmedlemmer til stede ved behandlingen af denne betænkning, men at vi nu endelig kan diskutere ligestillingsspørgsmål for fulde huse.

Gender budgeting er en relativ ny idé, som blev skabt på FN's internationale kvindekonference, der fandt sted i Beijing i 1995. Gender mainstreaming handler om at analysere de offentlige budgetters forskellige indvirkninger på kvinder og mænd og få de politiske og økonomiske aktører i tale, hvilket vi har rig lejlighed til i dag. Der dukker nemlig meget hurtigt diskriminering op, når tallene taler, og når vi ud fra strukturfondene kan konstatere, at kun 6 % er møntet på støtte til kvinder. Et andet eksempel fra EU's budget er, at der er afsat 52 millioner euro til programmet for beskyttelse af skovene, hvorimod der kun er afsat 41 millioner euro til programmet for beskyttelse af kvinder, børn og unge, hvilket er 20 % mindre.
Med denne betænkning vil Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder sætte gang i en debat for at påvise diverse uligheder og diskriminering via budgettet. Vi har imidlertid brug for nogle instrumenter, og hr. Solbes Mira, jeg henvender mig i dette spørgsmål personligt til Dem. Vil De sørge for i kommissærernes kollegium, at vi endelig får direktivet til artikel 13, som tager fat i kønsdiskrimineringen og endelig giver os et vigtigt instrument i hånden!
(Bifald)

Formanden.
Mange tak, fru Gröner.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Simpson (PSE).
Hr. formand, den tidligere næstformand bad helt korrekt de medlemmer, der kommer ind for at stemme, om at komme stille og roligt ind i mødesalen under en forhandling. Det er korrekt. Afstemningstiden er hver dag i denne uge begyndt med forsinkelser, ikke blot et par minutter, men over 25 minutter. Jeg vil gerne anmode om, at det fastsatte tidspunkt herfor fremover respekteres, så vi slipper for det postyr, der er under hvert delmøde med efterfølgende forsinkelser.
Formanden.
Jeg skal videregive anmodningen, men ikke alle er perfekte. Vi skal se, hvad vi kan gøre.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Fælles beslutningsforslag

Sanders-ten Holte (ELDR)
Hr. formand, jeg har en anden lille rettelse til den vedtagne tekst som følge af ændringsforslag 16. Ændringsforslag 16 betyder, at artikel 18, stk. 2, udgår. Artikel 6, stk. 9, i det fælles beslutningsforslag henviser til artikel 18, stk. 2. Den skal derfor ændres, hvis ændringsforslag 16 bliver vedtaget.

Formanden.
Hvis det ændringsforslag vedtages, skal jeg sørge for, at det bliver rettet.
Efter afstemningen om ændringsforslag 31
Sanders-ten Holte (ELDR)
Hr. formand, her har jeg også en ændring til den vedtagne tekst. Ændringsforslag 31 betyder, at artikel 10 udgår. Artikel 1, stk. 3, i det fælles beslutningsforslag henviser til artikel 10. Den skal derfor ændres på grund af ændringsforslag 31.

Formanden.
Endnu en gang, jeg skal sørge for, at den tekniske justering sker.
(Formanden erklærede de ændrede fælles holdninger for godkendt)

Indstilling ved andenbehandling (A5-0213/2003) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om indførelse af et midlertidigt transitsystem, som finder anvendelse i 2004 på lastvogne, der kører gennem Østrig (6235/1/2003 - C5-0226/2003 - 2001/0310(COD)) (Ordfører: Caveri) 
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Indstilling ved andenbehandling (A5-0221/2003) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (15855/1/2002 - C5-0136/2003 - 2001/0305(COD)) (Ordfører: Lisi) 
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Betænkning (A5-0216/2003) af Ayuso González for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 95/2/EF om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer (KOM(2002) 662 - C5-0577/2002 - 2002/0274(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0223/2003) af Vermeer for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om beskyttelse af fodgængere og andre bløde trafikanter ved kollision med et motorkøretøj og om ændring af direktiv 70/156/EØF (KOM(2003) 67 - C5-0054/2003 - 2003/0033(COD))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0240/2003) af Mulder for Budgetudvalget om 2004-budgettet med henblik på samrådsproceduren forud for Rådets førstebehandling (2003/2027(BUD)) 
Før afstemningen
Mulder (ELDR)
Hr. formand, jeg har et teknisk ændringsforslag vedrørende formuleringen i ændringsforslag 3 og den oprindelige tekst, som ændringsforslaget omhandler. Formuleringen lyder som følger: "at de obligatoriske udgifter til den fælles landbrugspolitik nu tegner sig for ?". Det bør ændres til følgende: "at den obligatoriske del af den fælles landbrugspolitiks andel af ?". Det handler om obligatoriske landbrugsudgifter.

Formanden.
Det er et rent teknisk ændringsforslag, og der vil blive taget hensyn til det.
(Parlamentet vedtog beslutningen)

Betænkning (A5-0233/2003) af Färm for Budgetudvalget om 2003-budgettet: gennemførelsesprofil, bevillingsoverførsler og tillægs- og ændringsbudgetter (2003/2026(BUD))
(Parlamentet vedtog beslutningen)
Forslag til beslutning (B5-0320/2003) af Udvalget om Udvikling og Samarbejde om handel med børn og børnesoldater 
Før afstemningen
Mauro (PPE-DE).
Hr. formand, under henvisning til ændringsforslaget til stk. 21a foreslår jeg, at ordene "og bevæbnede oppositionsstyrker, som fortsat rekrutterer børnesoldater" tilføjes efter ordene "fordømmer stærkt regeringer" for at fordømme regeringer og bevæbnede oppositionsstyrker, der gør brug af børnesoldater.

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil gerne bare sige følgende: Jeg foreslår, at forsamlingen accepterer et mundtligt ændringsforslag til ændringsforslag 5, der blot indføjer ordet "gradvis" før ordet "afskaffelse". Den første del af ændringsforslaget vil så lyde "den gradvise afskaffelse af alle eksportsubsidier".
Belder (EDD)
Min gruppe er af den holdning, at resultatet af konventet ikke er et godt grundlag for den næste regeringskonference. En vigtig grund hertil er, at forordet fordrejer Europas historie. Det undlades med vilje at nævne kristendommen, selv om den har haft stor indflydelse på og i århundreder været afgørende for udformningen af kulturen og politikken i alle de europæiske lande. Et godt "europæisk hus" kan ikke klare sig uden et solidt grundlag.
I Rådets konklusioner om Mellemøsten opfordres begge parter til at gøre rede for deres forpligtelser. Det er en skam, at EU ikke altid har været så beslutsomt i udbredelsen af dette synspunkt. I udtalelserne om terrororganisationer som Hamas, deres forbindelser med lande i området og finansieringen af deres afskyelige aktioner, lægger man ikke fingrene imellem. Den form for bestemte udtalelser mangler desværre i konklusionerne om Iran og Libanon i forbindelse med de aftaler, som EU ønsker at indgå med disse lande. Det viser den manglende konsekvens, som EU er præget af, og som gør det til en uforudsigelig partner, hvad angår Israel og andre lande i området.
Åbne indre grænser tvinger medlemsstaterne til at samarbejde på asyl- og indvandringsområdet. Man kunne have gjort noget ved det i Thessaloniki, men der blev ikke opnået ret meget. Et flertal i Rådet støttede ikke den britiske plan om registreringscentre og modtagelse i lokalområdet. Den ynkelige trøstepræmie er, at der kan iværksættes et pilotprojekt. Det er på høje tid, at Rådet viser resultater, således at EU kan opfylde sine moralske forpligtelser over for politiske flygtninge.

Berthu (NI)
Det Europæiske Råd i Thessaloniki har udarbejdet et oplæg om EU's sikkerhedsstrategi på grundlag af en rapport fra den højtstående repræsentant ("Et sikkert Europa i en bedre verden"), som på en tiltalende måde forsøger at tage højde for den seneste udvikling.
Dokumentet understreger de nye trusler såsom terrorisme, masseødelæggelsesvåben, forbryderstater eller stater i opløsning og organiseret kriminalitet. Det viser, at på grund af den øgede indbyrdes afhængighed kan en destabilisering, som er geografisk fjerntliggende, være direkte eller indirekte farlig for os. Endelig understreges det, at man med en præventiv indsats (som ikke nødvendigvis er militær) kan forhindre, at der opstår alvorlige problemer i fremtiden.
Disse betragtninger kan være et godt grundlag for efterfølgende berettigelse af interventionen i Irak, hvilket har vakt formanden for den kommunistiske gruppes vrede. Jeg bifalder for mit vedkommende denne bestræbelse på klarhed.
Til gengæld mener jeg, at den højtstående repræsentants rapport undervurderer den fremtidige trussel i forbindelse med den stigende og ukontrollable indvandring. Teksten er endvidere ikke særlig realistisk vedrørende mulighederne for at føre en fælles europæisk udenrigspolitik uden at begrænse demokratiet stærkt.

Coelho (PPE-DE)
Jeg lykønsker det græske formandskab med de fremskridt, der er sket på området retlige og indre anliggender, og med de resultater, der blev opnået på Det Europæiske Råd i Thessaloniki.
Jeg bifalder beslutningen om at fremskynde gennemførelsen af det program, der blev vedtaget i Tampere, særlig med hensyn til udarbejdelsen af en fælles europæisk indvandringspolitik (ulovlig indvandring, tilbagesendelse til oprindelseslandet og samarbejde med tredjelande).
Jeg fremhæver de fremskridt, der er sket med hensyn til forvaltningen af de ydre grænser, udviklingen af SIS II og visainformationssystemet (VIS), ligesom vedtagelsen (efter tre års forhandlinger) af direktivet om familiesammenføring og af direktivet om tredjelandsborgere med fast ophold.
Lige så vigtigt er det, at der er nået frem til en aftale om EU's holdning i forhandlingerne med USA om udlevering og strafferetligt samarbejde.
Jeg bifalder ligeledes Det Europæiske Råds beslutning om resultaterne af konventet, og jeg håber, at de kan tjene som arbejdsgrundlag for den kommende regeringskonference, og at man endelig beslutter at afskaffe de tre søjler (som Europa-Parlamentet har ønsket længe, fordi det vil gøre gennemførelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed lettere og mere gennemskuelig), og at Europa-Parlamentet endelig får medbestemmelsesret med hensyn til asyl- og indvandringsområdet.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi har afvist at godkende resultaterne af Det Europæiske Råd i Thessaloniki. For det første kan vi ikke betragte indvandringsspørgsmålet som det største problem i Europa. På et tidspunkt, hvor indvandrere, der er ofre for fattigdom, politisk undertrykkelse eller konflikter, hver dag dør foran murene i fort Europa, hvad enten det er i Sfax eller Lampedusa, bekræfter vi princippet om fri bevægelighed og fri etableringsret. At oprette transitcentre, regionale beskyttelsesområder eller endog øge de politimæssige forholdsregler og forholdsreglerne til tilbagesendelse ved grænsen har vist sig at være umenneskeligt og ineffektivt.
Vi anerkender ikke hverken lovligheden af eller legitimiteten i Giscard d'Estaings forslag til en europæisk forfatning. Da det er en udløber af den udemokratiske proces i konventet, er det udelukkende en tilkendegivelse fra tilhængerne af et Europa med markedsøkonomi og med demokratisk og social tilbagegang. Forslaget er efter at have været i hænderne på eurokraterne nu i stats- og regeringschefernes hænder. Hvis EU-borgerne ønsker en forfatning, er det nødvendigt med en grundlæggende proces, der er baseret på demokrati, sociale rettigheder, offentlige tjenester og almen interesse. Ved at stemme mod beslutningsforslaget, forsvarer vi denne holdning.

Pasqua (UEN)
Med den officielle fremlæggelse af konventets arbejde er topmødet i Thessaloniki selvfølgelig et markant europæisk råd. Når det drejer sig om konventet, er resultatet ambitiøst, men uden overraskelser. Eftersom konventet blev etableret for at udarbejde en forfatning til EU, har det som forventet forelagt en tekst, der tydeligvis er inspireret af føderalismen. Spørgsmålet er stadig, hvad der kommer ud af teksten.
Selv om forslaget juridisk ikke har nogen bindende kraft for deltagerne i den kommende regeringskonference, kan det frygtes, at der bliver lagt et stærkt politisk pres på medlemsstaterne for at få vedtaget forfatningen. Hvis det bliver tilfældet, håber jeg, at de nationale regeringer, der har enekompetence til at revidere traktaterne, kan modstå diktaterne fra de stærkt føderalistiske kredse, og at de udviser den nødvendige autoritet til at bevare deres forrettigheder.
Endvidere ønsker jeg uanset udfaldet af regeringskonferencen, at den nye traktat i de medlemsstater, hvor man har folkeafstemning, bliver forelagt direkte for folket. Det er et demokratisk krav.
Theorin (PSE)
Jeg kan ikke støtte forslaget i punkt 13 og 14 om en fællesskabsfinansieret EU-grænsestyrke og heller ikke punkt 27 om en europæisk arrestordre. Jeg støtter heller ikke punkt 49 om udviklingen af EU's militære kapacitet og punkt 51 om et forsvarskapacitetsorgan.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker Philip Charles Bradbourn for hans fremragende betænkning om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om EF-tilskud til forbedring af godstransportsystemets miljøpræstationer ("Marco Polo-programmet"), som jeg giver min støtte, ikke mindst fordi ordføreren mener, at programmet bør give mulighed for innovative projekter foreslået af SMV-konsortier.
Jeg vil også gerne fremhæve, at programmets målsætninger om styrkelse af intermodal transport og mindskelse af trængslen på vejene bør afspejles tydeligt i forordningen, sådan som ordføreren foreslår.

Bastos (PPE-DE)
Denne betænkning, der lægger vægt på, at brug af gender budgeting bør benyttes systematisk med henblik på at integrere ligestillingsperspektivet i EU's og medlemsstaternes budgetprocesser, har fået min stemme.
Gender budgeting betyder i forbindelse med budgetpolitikken, at indtægter og udgifter vurderes og omlægges i alle programmaer og aktioner med henblik på at sikre, at der tages hensyn til kvinders behov med det overordnede formål at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder.
Der må iværksættes en omfattende oplysning om temaet gender budgeting, som henvender sig til offentligheden, regeringerne og de nationale og regionale parlamenter, især via udarbejdelse af en brochure om de instrumenter og metoder, der findes til at indføre ligestillingsperspektivet i de offentlige bugdetter.
Jeg er endelig enig i, at der bør oprettes et europæisk net af organisationer og eksperter, der beskæftiger sig med gender budgeting, som skal stå i forbindelse med nettet for de parlamentariske udvalg for lige muligheder, hvilket kan bidrage til at udvikle og udbrede kendskab til metoder og bedste praksis.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har afholdt os fra at stemme om Ghilardotti-betænkningen, som taler for gender budgeting, det vil sige offentlig budgettering ud fra et "ligestillingsperspektiv", som således skulle øge ligestillingen mellem kvinder og mænd. Hensigten er god, men det er de planlagte midler ikke, og specielt ikke hvis man betragter dem i sammenhæng med EU-medlemsstaternes brede økonomiske retningslinjer, som i modsætning til, hvad forfatteren af betænkningen hævder, ikke mindsker ulighederne i Europa, men tværtimod bidrager til at øge dem.
Medlemmerne af Parlamentet kan forestille sig, hvad de vil i deres elfenbenstårn. Virkeligheden er helt anderledes. Ved i stadig højere grad at give de store industrielle og økonomiske grupper frit spillerum, ved at ødelægge de offentlige tjenester eller kaste sig over den sociale sikring reducerer EU-medlemsstaterne ikke ulighederne, de øger dem tværtimod.
Ved at nægte at gøre en ende på afskedigelserne, ved at slå til lyd for løntilbageholdenhed og ved at nedsætte pensionen forværrer deres handling de dårligdomme, som kvinderne lider under, såsom oftere end mændene at være ofre for arbejdsløshed, utryghed og tvungent deltidsarbejde.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Figueiredo (GUE/NGL)
Behovet for at udarbejde offentlige budgetter ud fra et ligestillingsperspektiv med det konkrete endemål at skabe ligestilling mellem mænd og kvinder hænger sammen med den antagelse, at et budget ikke er et neutralt instrument, men derimod en afspejling af magtforholdene i samfundet. Derfor er et budget udtryk for politiske valg og bliver et privilegeret instrument til gennemførelse af de samfundsøkonomiske udviklingsmodeller og de omfordelingspolitiske beslutninger i samfundet.
Enhver ligestillingspolitik må derfor afspejles i den måde, hvorpå budgetterne udarbejdes på de forskellige niveauer. Som ordføreren påpeger, bør regeringerne og de offentlige administrationer for at nå princippet om lighed tage spørgsmål i forbindelse med ligestilling alvorligt og reducere ulighederne mellem mænd og kvinder under hensyn til det forhold, at mænd og kvinder spiller forskellige roller i samfundet og i økonomien, hvorfor de økonomiske politikker påvirker dem forskelligt.
Når vi stemmer for denne betænkning, fremhæver vi også betydningen af at gennemføre handlingsplanen fra Beijing og af de aktioner, der skal finde en plads i EU's eget budget, for at gennemføre de her fremsatte forslag.

Martinez (NI)
Hidtil er de offentlige budgetter blevet udarbejdet på et administrativt grundlag, idet bevillingerne har været fordelt mellem ministrene. Der findes imidlertid også andre metoder, der viser budgettet efter område, program eller økonomisk funktion.
Siden 1995 har man i et forsøg på at opnå ligestilling foreslået at udarbejde de offentlige budgetter på baggrund af køn. Det er den såkaldte gender budgeting, som er offentlig budgettering ud fra et ligestillingsperspektiv, hvilket giver svar på to spørgsmål. For det første, hvordan fordeler budgetudgifterne sig mellem kvinder og mænd, og med andre ord, hvem får pengene? For det andet, hvem betaler, og med andre ord, hvem bærer skattebyrden?
Denne dristige holdning skal udbredes til andre områder for at give endnu større retfærdighed. Det er nødvendigt med generationsbudgettering. Hvilke generationer betaler skatterne? Er det de unge, pensionisterne, de aktive eller de helt gamle fra 75 år og opefter? Hvilke generationer har størst gavn af de offentlige udgifter? Vi har imidlertid først og fremmest brug for class budgeting eller budgettering efter samfundsgruppe. Hvilke samfundsgrupper bærer skattebyrden? Lønmodtagerne eller indehaverne af kapitalindkomst?
Og endelig det store tabu, som er spørgsmålet om, hvem der har gavn af budgetbevillingerne? Er det de rige, de fattige, middelklassen, de gamle, landmændene, den jævne mand eller de velstillede? Det er det egentlige spørgsmål om retfærdighed, som ikke er hormonalt, men samfundsmæssigt.

Esclopé (EDD)
Udgangspunktet for oprettelsen af et fælles europæisk luftrum, der kan gøre det muligt at udnytte det europæiske luftrum optimalt og i fællesskab i lyset af det overfyldte luftrum og de heraf følgende forsinkelser, er gode hensigter.
Opsplitningen af det europæiske luftrum er imidlertid ikke den eneste årsag til forsinkelserne. Speditørernes forretningspraksis, der forøger mængden af luftfartøjer i form af små fly på de mest rentable linjer, bidrager i høj grad hertil.
Kravet om organisationsmæssig adskillelse mellem lovgiveren og operatøren er et angreb på subsidiaritetsprincippet, og det forhindrer medlemsstaterne i at organisere deres nationale flykontrolsystem, som de ønsker, eventuelt inden for rammerne af den anden søjle i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik med en harmonisering med NATO som logisk følge.
Således må Kommissionens forslag til ændring af fordelingen af det europæiske luftrum mellem civil og militær anvendelse ikke give rent kommercielle interesser fortrinsret på bekostning af sikkerheden.
Hvad bibringer det at give Eurocontrol øgede beføjelser på fællesskabsniveau? Den fungerer effektivt i sin nuværende form, hvad angår sikkerhed og styring af flystrømmen.
Risikerer man ikke at skabe et teknokratisk og administrativt "uhyre", som endnu en gang distancerer borgeren fra beslutningsprocessen?

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi har forkastet Parlamentets ændringsforslag til liberalisering og deregulering af lufttransporten i Europa. Vi er dog alligevel ikke tilfreds med Rådets holdning, som godkender afskaffelsen af begrebet opgave af almen interesse og forpligtelse til offentlig tjeneste. Som ofte i sådanne spørgsmål har vi efter høring af sektorens fagforeninger slået os til tåls med det mindste ondes politik, samtidig med at vi ved, at medlemsstaterne under Det Europæiske Råd i Barcelona valgte at give brugerne og lønmodtagerne det "endelige liberale" dødsstød. Spørgsmålet om det fælles europæiske luftrum skulle ikke have været behandlet under vinklen stræben efter handelsfordele, men en effektiv harmonisering, der skulle foregå ved at anvende de bedste europæiske standarder samt miljøstandarder og sociale standarder som model. Man kunne således have gjort det fælles luftrum til en landvinding for borgerne og ikke et nyt marked for et mindretal af fabrikanter og aktionærer.

Meijer (GUE/NGL)
Stordrift har ulemper, men er af og til nødvendigt. Det gælder særlig i tilfældet med langturstrafik, som krydser nationale grænser, således at mere end et land deler ansvaret for sikkerheden og fastsættelsen af bestemmelser. Tidligere ville noget sådant have ført til planer om oprettelse af først og fremmest et fælles europæisk jernbaneselskab og derefter et fælles europæisk flyselskab med et fælles europæisk sikkerhedsystem for flytrafikken. Sådanne monopoler skulle så have været underlagt demokratisk kontrol for at forhindre magtmisbrug, spild og nepotisme.
Den nyliberale ideologi er siden kommet til. Ikke blot tjenesteydelse, men også vedligeholdelse af infrastrukturerne og forvaltningen af sikkerheden kan overlades til konkurrerende foretagender. Arbejde, der finansieres med offentlige midler, skal tildeles gennem konkurrence, og de eksisterende arbejdspladser er ikke længere sikre. Det medfører stor utryghed hos dem, der skal udføre arbejdet.
Det er godt, at nationale grænser og militære områder bliver mindre vigtige i forbindelse med organiseringen af flysikkerheden, men det betyder ikke, at de midler, der nu foreslås, er de bedste. Det var en behagelig overraskelse, at kommissær de Palacio i går aftes under debatten informerede os om, at formålet med forslaget under ingen omstændigheder er privatisering eller liberalisering. Jeg er imidlertid bange for, at det utilsigtet kan anvendes til dette formål i det lange løb.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi har forkastet alle de ændringsforslag, der kan skade personalets statut, kvaliteten i tjenesterne og mere generelt de offentlige tjenesters opgaver. Vi har ikke tillid til, at markedskræfterne kan medvirke til at harmonisere eller forbedre lufttransporten. Parlamentets ændringsforslag er et resultat af den totalliberale ideologi. Under dække af harmonisering opdeler de det europæiske luftrum i adskillige enheder og åbner vejen for konkurrence mellem tjenesteyderne.
Således har vi stemt mod forpligtelsen til at udvide det fælles luftrum til det lavereliggende luftrum. Vi har også forkastet forslaget om, at Kommissionen skulle mægle i tvister om oprettelse af luftrumsblokke på tværs af grænserne og indførelse af sanktioner for tjenesteyderen. Vi er bekymret for den relativt korte varighed af tjenesteyderens koncession (5 til 10 år) og genindførelsen af økonomiske incitamenter. Kommissionens og Rådets fælles europæiske luftrum bliver på disse betingelser en faktor til utryghed og usikkerhed. På sigt er det fælles luftrum et tilbageskridt for brugerne og lønmodtagerne i modsætning til en koordineret offentlig tjeneste på EU-plan, som integrerer det langsigtede perspektiv og anvender den nyeste teknik.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries og Theorin (PSE)
Rådets fælles holdning er i det store og hele et godt kompromis. Vi støtter derfor denne holdning, især når det handler om samarbejde mellem civile og militære organer. Rådets fælles holdning er et første skridt på vej mod et fælles europæisk luftrum.
Watts (PSE)
De britiske Labour-medlemmer er store tilhængere af et fælles europæisk luftrum og ønsker, at det gennemføres hurtigst muligt for at afhjælpe forsinkelser på grund af styringen af lufttrafikken, reducere emissioner fra ventende fly og øge sikkerheden.
En række ændringsforslag indeholder imidlertid forsøg på at genåbne spørgsmålet om koordination mellem civilt og militært luftrum, især ændringsforslag 2, 6, 16 og 18 i Fava-betænkningen og ændringsforslag 3, 21, 23, 29, 30 og 32 i Sanders-ten Holte-betænkningen.
Vi kan ikke støtte disse ændringsforslag, da de vil underminere Rådets kompromis om at udvikle et koncept om fleksibel udnyttelse af luftrummet.
Vi hilser konceptet om fleksibel udnyttelse af luftrummet velkommen som et stort skridt i den rigtige retning - tilladelse til civil brug af militært luftrum, når dette ikke anvendes.
Det ville være en skam, hvis vi ved at genåbne dette spørgsmål udskyder opnåelsen af det ene punkt, som vi er enige om, nemlig oprettelsen af et fælles europæisk luftrum.

Meijer (GUE/NGL)
Fragttransport ad vej gennem Alperne er et stridens æble, som af og til dukker op i og uden for Parlamentets debat. Jeg har deltaget i debatten og afgivet stemmeforklaringer den 15. december 1999, den 14. december 2000, den 4. september 2001 og den 11. og 12. februar 2003.
Tyskland og Italien ønsker fri passage gennem Østrig og Schweiz, men sidstnævnte to lande ønsker at beskytte deres dale mod strømmen af tunge godskøretøjer og vil hurtigt overføre transporten til jernbanerne. Jeg støtter de to landes bestræbelser i den henseende.
Schweiz holder trit med EU-lovgivningen og deltager i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, men det yder ikke økonomiske bidrag eller deltager i afstemningerne. Det betyder også, at det ikke kan stemmes ned af andre. Østrig er imidlertid i modsætning til Schweiz så uheldig at have været medlem af EU i otte år. Andre mener, at det giver dem ret til at påtvinge denne medlemsstat deres vilje. De vil tilmed fuldstændig afskaffe distributionen gennem økopunkter på lang sigt. Det ville være bedre at bygge Brenner-tunnellen til elektrisk jernbanetransport under Østrig. Så kommer Tyskland og Italien i praksis til at grænse op til hinanden uden at ulejlige et lille mellemliggende land.
Denne gang vil jeg ligesom ved tidligere lejligheder bruge min stemme til at støtte de østrigske medlemmer, fordi de forsvarer deres livskvalitet mod en udbredt kortsynethed.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi ville have stemt for de ændringsforslag, der går ind for en bedre erstatning til passagerne, men da næsten alle ændringsforslagene er sat til afstemning under ét, har vi ikke villet støtte de ændringsforslag, der undtager visse tjenesteydere, såsom turoperatører, eller som har til formål at begrænse luftfartsselskabernes forpligtelser. Vi er særlig imod at fritage sidstnævnte for ansvar i tilfælde af strejke. Det ville rent faktisk være utænkeligt, at arbejdsgiverne på lufttransportområdet slipper for deres forpligtelser, når det er deres løn- og beskæftigelsespolitik, der er årsag til strejkerne.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker Giorgio Lisi for den fremragende betænkning om forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser, som jeg giver min støtte, især fordi der vælges et fælles afstandskriterium, hvad angår kompensationer, forsinkelser og nedgradering af passagerer til en lavere klasse.
Jeg vil også gerne fremhæve, at gennemførelsen af de foranstaltninger, der fastsættes i denne forordning, især med hensyn til erstatning ved manglende overholdelse, forudsætter alvorlige og grundige overvejelser over, hvorledes luftfartsselskaber opererer, hvorfor det vil være hensigtsmæssigt at udskyde denne lovgivnings ikrafttræden med nogle måneder.

Parish (PPE-DE)
Selv om forordningen ikke er perfekt, omhandler den et meget vigtigt emne.
Men jeg er dog bange for, at vi ved at vedtage forordningen kan have skadet en meget nødvendig tjeneste alvorligt uden at være klar over det.
Helikopterruten til Scillyøerne er en meget vigtig forbindelse og en nødvendighed for min region. Uden en helikoptertjeneste til at befordre besøgende til og fra hovedlandet vil Scillyøernes økonomi gå helt til grunde.
Forordningens målsætning er forvaltningen af faste flytjenester, og jeg mener ikke, at den også skal omfatte sådanne nicheoperationer.
Scillyøernes helikoptertjeneste har kun to helikoptere på denne rute, er ofte udsat for dårligt vejr, og der er ingen "standby"helikopter, hvis den ene er ude af drift. Hvis en helikopter får tekniske problemer tidligt på dagen, påvirkes alle efterfølgende flyvninger. Hvis sådanne hændelser skal dækkes, kan det betyde, at der skal betales kompensation i et sådant omfang, at tjenesten simpelthen må lukke.
Vi rejste dette spørgsmål over for Kommissionen privat under gårsdagens forhandling, men jeg vil endnu en gang anmode Kommissionen om at korrigere denne forglemmelse, der kan ødelægge en smuk ø og et helt samfund.

Figueiredo (GUE/NGL)
Der er, med undtagelse af farvestoffer og sødestoffer, vedtaget lovgivning om tilsætningsstoffer, som for størstedelen stammer fra naturlige råstoffer. Disse stoffer - de såkaldte "E-numre", som vi ser på fødevarernes emballage - er nødvendige for fødevareindustriens forskellige processer, hvor de benyttes til så forskellige formål som konservering og stabilisering, smagsforstærkning og forbedring af produktets ydre fremtræden.
Derfor er denne betænkning så vigtig i forbindelse med den bredere diskussion om fødevaresikkerhed i en tid, hvor forskellige kriser med hensyn til fødevarer og husdyrsundhed (BSE, mund- og klovsyge, slam, dioxin, nitrofuraner osv.) har rystet forbrugernes tillid i betydeligt omfang og har gjort det tydeligere, at den europæiske produktionsmodel må ændres.
Tilsætningsstoffernes image er blevet dårligere blandt forbrugerne, også når man tager risikovurderingen og det dagligt tilladte indtag i betragtning. I dag findes der videnskabelige og teknologiske midler til at forbedre produktionsmetoderne og beskytte os mod misbrug, så forebyggelsesprincippet iagttages. Der er behov for strengere krav med hensyn til mærkning og emballage for at sikre den nødvendige information. Vi er derfor enige med ordføreren. Kommissionen bør foretage en generel evaluering af brugen af tilsætningsstoffer og basere fremtidige godkendelser på tre kriterier: et tilstrækkelig stort teknisk begrundet behov, et højt niveau for beskyttelse af menneskers sundhed og en mærkning, der ikke må ikke vildlede forbrugerne.

Piscarreta (PPE-DE)
Den samrådsprocedure, som vi har til debat, gør det muligt for Europa-Parlamentet at vurdere EU's budgetbehov for 2004 og bl.a. nå frem til en aftale om udgiftsniveauet for landbruget og fiskeriet. Med udvidelsen som baggrund tilstræber dette budget større økonomisk, social og territorial samhørighed, men udviser omvendt en meget beskeden generel stigning i bevillingerne.
Jeg vil her kommentere nogle finansielle overslag for landbruget og fiskeriet.
Jeg glæder mig over, at bevillingerne er øget betydeligt for især udviklingen af landdistrikterne, selv om denne stigning først og fremmest er rettet mod de kommende medlemsstater. Positive er også de budgetbestræbelser, der angår sundhedsbeskyttelse og fødevaresikkerhed, hvor der også tages højde for de nødvendige miljøkriterier for kvalitetslandbrug. Jeg støtter uden forbehold den særlige budgetpost til forsikringsordninger for landbrugere i forbindelse med katastrofer og ulykker som mund- og klovsyge, svinepest og andre sygdomme.
Ligesom for den fælles landbrugspolitik fremviser dette budget en relativ stigning i bevillingerne til fiskeriet. Jeg er dog ikke enig i de mærkbare budgetnedskæringer, der er sket for forskningen og for de strukturfonde, der har med fiskeriet at gøre. Der må derfor ske en styrkelse af kontrollen og gennemførelsen af den enkelte medlemsstats kvoter, så de, der efterlever bestemmelserne, ikke straffes, og de, der ikke gør, ikke går fri.

Figueiredo (GUE/NGL)
Det vækker bekymring, at udnyttelsesgraden for forpligtelser i de interne politikker indtil april 2003 er faldet til 10 %, når den i 2002 var på 24 %. Det hænger selvfølgelig sammen med budgetkapitlet om forskning og teknologisk udvikling, der har fået prioritet på grund af EU's svage position på dette område.
Der ses også en nedadgående tendens i udnyttelsesgraden for forpligtelser på det sociale område, især i de kapitler, der vedrører den sociale dimension, beskæftigelse, uddannelse og ungdom, selv om disse prioriterede områder allerede er bevilget for få ressourcer.
Årsagerne til denne situation omfatter ud over ringe politisk vilje også bureaukrati, uigennemsigtighed og usmidige regler for bevillingernes anvendelse. Det går imidlertid ikke an at benytte den lave udnyttelsesgrad til at begrunde nedskæringer på følsomme områder. Det er uacceptabelt at mene, at bevillinger til det sociale område og beskæftigelsen ikke skulle være nødvendige, når arbejdsløsheden vokser i EU.
Jeg beklager, at ordføreren ikke specifikt har behandlet fiskeriområdet, navnlig programmet for omlægning af flåden, der opererede ud for Marokko, og de poster, der angår den fiskerirelaterede forskning og den sociale dialog med denne sektor. Det ville have været relevant på baggrund af den reduktion, der er foreslået i det foreløbige budget for 2004, og Rådets ubeslutsomhed med hensyn til finansieringen af den fælles fiskeripolitik.

Piscarreta (PPE-DE)
I medfør af sine kontrolbeføjelser med hensyn til gennemførelsen af EU's budget har Europa-Parlamentet i sin betænkning analyseret tallene for 2003. Formålet er at sikre, at EU's finansielle ressourcer anvendes effektivt til at nå de fastlagte mål og skabe forbindelse til det efterfølgende års budget.
Jeg deler derfor med stor bekymring denne betænknings konklusioner, der endnu en gang henleder opmærksomheden på problemet med de budgetterede, men ikke anvendte midler, især på baggrund af, at en del af disse midler er omfattet af N+2-reglen, der fastsætter, at de budgetterede midler skal anvendes af medlemsstater inden to år efter deres oprindelige bevilling, da de ellers kan bortfalde. Denne situation er så meget mere uacceptabel og oprørende, når den gør sig gældende ved anvendelsen af strukturfondsmidlerne og i EU's interne politikker.
Jeg støtter derfor en gennemsigtig, tilbagevendende og detaljeret oversigt over forpligtelser, der er blevet annulleret, frigjort eller bortfaldet, ligesom en vurdering af de finansielle konsekvenser af tabene. Disse værdifulde data bør fremlægges med angivelse af budgetpost og medlemsstat.
Jeg støtter også forenklingen af reglerne for indgivelse af ansøgninger om strukturfondsstøtte gennem især forbedrede tidsplaner og forbedret anvendelse af midlerne. Disse foranstaltninger bør gennemføres i forbindelse med midtvejsrevisionen.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt for denne betænkning, da man ikke kan være uenig i fordømmelsen af denne uværdige situation, som omdannelsen af børn til børnesoldater er. Det hykleriske i en tekst, der er udarbejdet af politiske repræsentanter for velhavende lande, hvor den herskende klasse har et stort ansvar for fattigdommen i disse lande, er imidlertid modbydelig. Hvad betyder f.eks. erklæringerne om en strategi til fattigdomsbekæmpelse eller det løfte, som man ved er falsk, om at lette disse børns adgang til lægehjælp, sociale ydelser og skoleundervisning?
For øvrigt fortsætter EU-medlemsstaterne, mens Parlamentet giver udtryk for sin harme, med at opretholde forbindelserne med lederne af disse lande.
For at tage et aktuelt eksempel har den omstændighed, at den nuværende præsident i Liberia anvender børnesoldater, ikke forhindret, at de franske statsledere for fire år siden modtog ham med æresbevisning. De væbnede banders styre har aldrig afholdt våbenfabrikanterne fra at sælge våben til styret eller juvelhandlere i at udvinde smuglerdiamanter. Mens der foregår massakrer på civilbefolkningen, og børnesoldaterne ydmyges, fortsætter udplyndringen.

Theorin (PSE)
Der er en forbindelse mellem fattigdom og handel med børn. Fattigdomsbekæmpelse skal derfor stå i centrum, for at handel med børn kan elimineres. Kommissionen skal udarbejde en strategi for fattigdomsbekæmpelse og udforme en fælles EU-politik, som er baseret på forebyggende arbejde, støtte og beskyttelse af ofrene samt hårde straffe til gerningsmændene. Det betyder også krav til EU's samarbejdslande om at indføre en lovgivning, der regulerer handel med børn hårdt.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi har stemt mod det fælles beslutningsforslag. Hensynet til staten må ikke have forrang for hensynet til befolkningen. I modsætning til hvad der er blevet sagt, er en folkeafstemning ikke et første skridt hen imod en normalisering. Den var udemokratisk, da oppositionen ikke fik ret til at føre en valgkampagne. Med folkeafstemningen blev der indført en tjetjensk forfatning, der stadfæster indflydelsen fra Moskva, idet den indfører en pligt til kun at anvende russisk i forvaltningerne og giver præsidenten for Den Russiske Føderation ret til at afsætte den tjetjenske præsident.
Tjetjenernes primære bekymring er ikke kampen mod terrorismen, men mod den militære besættelse og for at forbedre deres levevilkår. De er katastrofale på grund af de russiske bombninger. Arbejdsløsheden, som allerede er massiv i Den Russiske Føderation på grund af den ultraliberale politik, er endnu større i Tjetjenien og i Kaukasus på grund af militære overgreb. Det er for øvrigt besynderligt, at ad hoc-delegationen ikke har berettet om dette.
Freden i Tjetjenien og bestræbelserne på at finde en politisk løsning kræver, at der indledes direkte forhandlinger mellem repræsentanter for præsident Maskhadov og de russiske myndigheder. Der kan kun gøres en ende på de militære sammenstød gennem en officiel våbenhvile og tilbagetrækning af de væbnede russiske styrker.

Meijer (GUE/NGL)
I går gav min tyske kollega hr. Markov under debatten om Tjetjenien en optimistisk fremstilling af den fornyede stabilitet, den afholdte folkeafstemning og støtten til genopbygning. Han var imidlertid tydeligvis kritisk over for den russiske regerings politik og talte for en fredelig og humanitær strategi for fremtiden. Jeg var vist ikke den eneste, der syntes, at ordet "stabilisering" var ret provokerende, selv om jeg ved, at det ikke var hr. Markovs hensigt. Han er nu selv enig i, at han ikke bør bruge det ord igen, da det giver anledning til misforståelser.
Vendinger som "stabilitet" og "genopbygning" anvendes ofte af besættelsesmagter for at få støtte til en fortsat besættelse. Ordene giver indtryk af, at konflikten er løst, og at det siger sig selv, at Tjetjenien har en fremtid som en uafhængig del af Den Russiske Føderation.
Jeg mener, at der stadig er en konflikt, at de fleste tjetjenere ser folkeafstemningen som den militære besættelsesmagts instrument, og at der på grundlag af afdøde general Lebeds anbefalinger skal indledes forhandlinger mellem den tjetjenske stat, som den var før folkeafstemningen, og den russiske stat, der gør krav på regionen. I denne forbindelse kan jeg kun støtte beslutningsforslaget fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, selv om det desværre ikke omtaler bortførelsen af Arjan Erkel.

Pasqua (UEN)
Det er forståeligt, at Europa-Parlamentet er bekymret over situationen i Tjetjenien.
Er det imidlertid en grund til at tilsidesætte de mest grundlæggende principper i international ret, som Ruslands nationale suverænitet, ikke-indblanding i interne anliggender, de politiske russiske myndigheders ret til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre den territoriale integritet og statens udelelighed? Det mener jeg ikke, og især ikke fordi grundene til støtte for de sædvanlige fordømmelser af begivenhederne i Tjetjenien forekommer mig fuldstændig forfejlede.
Selv om visse personer af og til glemmer det, har vi her at gøre med en legitim kamp mod terrorismen. Men i modsætning til hvad en håndfuld personer i den humanitære menneskerettighedslobby gerne vil have os til at tro, findes der ikke gode eller slemme terrorister. Der findes simpelthen terrorister, det vil sige fanatikere, som med foragt for menneskets værdighed begår morderiske attentater mod uskyldige.
En politisk løsning er derfor ønskelig i Tjetjenien, og jeg hilser Vladimir Putins bestræbelser i denne forbindelse velkommen, men den vil kun være troværdig, hvis de terroristiske fraktioner definitivt giver afkald på vold.
Dette er mit håb.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
?U tager til Cancun efter at have udført, hvad der for landmændene er en katastrofal midtvejsreform af den fælles landbrugspolitik, som EU giver som en "gave" til det konkurrencedygtige globale marked for landbrugsprodukter. EU er også rede til at ophæve eksportstøtten og afgiften på import fra udviklingslandene, hvilket vil medføre, at de europæiske landbrugsprodukter sættes ud af spillet.
EU tager også af sted klar til at indlede drøftelser om konkurrence og udenlandske investeringer på betingelser, som vil være belastende for udviklingslandene, da de i endnu højere grad vil blive udnyttet af de multinationale selskaber. De diskuterer også, om man skal åbne op for de offentlige tjenester og forsyningsselskaber i disse lande, således at de multinationale selskaber får uhindret adgang. WTO er imidlertid ikke villig til at drøfte adgang til billig medicin og beskyttelse af den biologiske mangfoldighed. Retten til sundhed, uddannelse, sikre fødevarer, vand, telekommunikation og energi er blevet underlagt kommercielle interesser og højere fortjeneste.
Vi stemte imod Parlamentets beslutningsforslag, da det, selv om det indeholder visse forbehold, i det store og hele accepterer Verdenshandelsorganisationens rolle. Det græske kommunistparti tror ikke på en omorganisering af WTO, således at ulighederne i den internationale handel kan udlignes, og udviklingslandene kan udvikle sig. Det tror imidlertid på disse folks kamp.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
Vi svenske moderate mener, at GATS-aftalen om at inkludere servicesektoren i WTO's frihandelsbestemmelser er et vigtigt skridt i den rigtige retning mod øget international handel, men vi mener ikke, at der på dette område er nogen grund til at fritage uddannelse, helsesektoren og vigtige dele af den kulturelle sektor såsom audiovisuel virksomhed fra liberalisering. Europæisk uddannelse og kultur, som pr. tradition er præget af kulturel mangfoldighed, har alle muligheder for at stå stærkt på et åbent verdensmarked og blive en indirekte støtte ikke mindst til minoritetskulturer. Vi har på dette punkt en opfattelse, der afviger fra beslutningsforslaget, men vi stemmer for beslutningsforslaget som helhed.

Berthu (NI)
Den 5. ministerkonference i WTO, som skal afholdes i Cancun i september, synes endnu en gang at skulle styres af frihandelspolitikkens krav i stedet for en holdning, der søger at ændre balancen til fordel for overholdelse af den nationale suverænitet.
Kommissionen synes med hensyn til proceduren at ville anvende forhandlingsmandatet fra 1999 fra Seattle, som allerede dengang var forpasset, og som i dag er fuldstændig forældet. Hvad angår Europa-Parlamentet, høres det kun gennem nærværende beslutningsforslag, som afslutter en kort debat på en time og ikke har bindende retslig værdi. Forhandlingen bliver således endnu en gang indledt uden gennemsigtighed, hvilket ikke lover godt.
Den grundlæggende udfordring for os er det enkelte folks ret til at organisere det samfund, som det lever i. Det omfatter særlig retten til at vælge sin egen landbrugsmodel (Dominique Souchet talte udmærket om det under debatten i går), retten til at vælge, hvordan de offentlige tjenester skal fungere (og grænserne herfor), retten til at bevare sin uafhængighed eller anvende forsigtighedsprincippet ved at indføre importforbud samt retten til at frit at bibeholde en regional præference eller præferencer til fordel for fattige lande for at vælge at give udtryk for solidaritet.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har selvfølgelig stemt mod det fælles beslutningsforslag om WTO, fordi vi er imod det kapitalistiske system og de internationale organisationer, der er repræsentanter for det.
Vi har ligeledes stemt mod eller afholdt os fra at stemme om de fleste ændringsforslag, fordi de, selv om de er udtryk for gode intentioner om at gøre den kapitalistiske verden bedre, blot er en del af det almindelige bedrag. Det kræver mere end lappeløsninger i form af en række ændringsforslag fra Europa-Parlamentet at forbedre kapitalismen.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi stemmer mod det fælles beslutningsforslag om den kommende konference i Verdenshandelsorganisationen. Beslutningsforslaget genoptager holdninger, som Kommissionen traditionelt har forsvaret om udvidelse af forhandlingsområdet inden for rammerne af WTO. Således taler det, hvad angår de såkaldte Singapore-spørgsmål, for officielt at indlede forhandlingerne om konkurrence, investeringer og fremme af handel og offentlige indkøbsaftaler. Det ville betyde en udvidelse af WTO's beføjelser.
Det vurderes også i beslutningsforslaget, at det vil være muligt på en tilfredsstillende måde at gennemføre en reform af styreformen i verden ved at etablere en mere afbalanceret og tættere forbindelse mellem WTO og andre internationale organisationer. Det er at tage fejl af, hvad WTO er. Organisationen blev grundlagt med det formål at fremme en handelsliberalisering. Den er oprettet for at sikre de imperialistiske landes dominans. Den virker som en udemokratisk magt, og dens beslutninger, der er truffet uden folkelig kontrol, skal gennemføres i national lovgivning eller i fællesskabslovgivningen. WTO er en krigsmaskine, der tjener pengemagterne. Det er ikke tilstrækkeligt at afbalancere forbindelserne for at løse et sådant problem! En demokratisk reform af den internationale handel skal foregå på trods af og ikke sammen med WTO.

Zrihen (PSE)
Jeg har stemt mod beslutningsforslaget, da det ikke er afbalanceret.
For det første er Parlamentet gået ind for at opføre de såkaldte Singapore-spørgsmål på dagsordenen for ministerkonferencen i Cancun, det vil sige spørgsmål vedrørende investeringer, konkurrence og fremme af handel samt offentlige indkøbsaftaler, hvilket strider mod de fattige landes interesser.
For det andet har Parlamentet forpasset lejligheden til at protestere mod den klage over GMO'er, som USA har indgivet mod EU, samt mod den fornærmelige propaganda, der ledsager den, og som ingen lader sig narre af. Jeg vil blot minde om USA's uacceptable holdning til spørgsmålet om adgang til medicin.
For det tredje er tanken om, at offentlige goder i verden såsom vand skal betragtes som menneskehedens fælles arv, heller ikke antaget.
Endelig har Parlamentet ikke støttet princippet om rangfølgen mellem WTO's beslutninger og international social- og miljølovgivning eller princippet om FN's forrang.
Vi ønsker ganske vist at fremme en mere multilateral strategi, men rammen for mødet i Cancun er stadig meget bekymrende. Jeg kan kun håbe, at mine forbehold er ubegrundede, og at vi ulig i Doha når vores mål uden at skulle afvente endnu en forhandlingsrunde.

Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har undladt at stemme om Blokland-betænkningen samt min gruppes ændringsforslag, da jeg slet ikke beklager den for nylig vedtagne reform om afstemningsreglerne for ECB. Jeg mener bestemt ikke, at et system, der er baseret på medlemsstaternes andel i det samlede BNP, vil være mere retfærdigt og effektivt. Så meget desto mere kan jeg tilslutte mig, at Rådet ikke har taget højde for Parlamentets beslutning om at forkaste ECB's anbefaling. Anbefalingen var tværtimod meget velgennemtænkt og afbalanceret, og jeg glæder mig over, at Rådet tilsluttede sig forslaget. Derfor undlod jeg at stemme om Blokland-betænkningen og stemte mod et ændringsforslag fra min gruppe.

Figueiredo (GUE/NGL)
Man forstår godt, at der ikke tillægges Europa-Parlamentets betænkninger om pengepolitik nogen særlig betydning. I stedet for at fremføre en ordentlig kritik af pengepolitikken gentager man de samme argumenter uanset den økonomiske situation, hvorfor det ikke kan forbavse, at denne betænkning begynder med at sige, at den "lykønsker endnu en gang ECB med den vellykkede ?", for glædesstrålende at konkludere, at den "mener, at ECB reagerede korrekt på den økonomiske og finansielle udvikling". Alt sammen indhyllet i passende fraser til støtte for stabilitetspagten og et fleksibelt arbejdsmarked.
Det er velkendt, at en streng pengepolitik forudsætter, at de økonomiske tilpasninger og kriser rammer lønningerne og beskæftigelsen, hvilket påvirker den interne efterspørgsel og øger uligheder, fattigdom og social udstødelse. Man kan ikke undgå at bemærke, at den aktuelle tilbagegang i EU og de forskellige inflationsrater viser, at en fælles pengepolitik ikke effektivt kan imødekomme de behov, som medlemsstater med forskellige økonomiske udviklingsniveauer har.
Jeg må derfor endnu en gang indstændigt pege på, at de penge- og budgetpolitiske retningslinjer trænger til en dybtgående revision, fordi deres kompromisløse karakter ikke har gjort det muligt at udnytte de seneste års vækstpotentiale, ligesom det er det, der bærer hovedansvaret for den nuværende tilbagegang, der har medført øget arbejdsløshed. Derfor stemmer vi imod.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Blokland-betænkningen hilser styrkelsen af euroen i forhold til dollaren velkommen, men advarer om, at denne forstærkede tendens ikke må bringe eksporten i fare. Den afslører således et sort hul i den monetære union. Ingen ved præcis, hvad målet med kursen på euroen er. Det er i hvert fald ikke ECB, der skal fastsætte det, da det kun har ansvaret for at opretholde prisstabiliteten. Anmodningen om en omfattende undersøgelse af udviklingen i euroen bekræfter, at ECB ikke selv synes at interessere sig for dette spørgsmål.
Denne erkendte, ja, endog erklærede manglende interesse bekræfter vores vurdering af euroen. Det er ikke et instrument til støtte for en økonomisk politik, der er bedre koordineret og til større gavn for beskæftigelsen. Der er hovedsageligt tale om et redskab for et økonomisk politi, der skal lægge pres på lønningerne og de sociale budgetter. Det er således ikke overraskende, at man kan konstatere, at denne betænkning og Gasòliba i Böhm-betænkningen opfordrer til den strengeste ortodoksi, særlig på budgetområdet. Vi beklager langtfra bruddet med stabilitetspagten, men vi kan konstatere, at principperne i betænkningerne er både uanvendelige i virkeligheden og har dybt skadelige virkninger. Derfor har vi stemt imod de to betænkninger, der blot tvungent gentager planer, som den økonomiske situation for længe siden har vist er uaktuelle.

Meijer (GUE/NGL)
Debatten om årsberetningen fra Den Europæiske Centralbank sammen med besøget af formanden for ECB er det eneste tidspunkt på året, hvor vi ikke har indtryk af, at den seddeludstedende bank for 12 af de 15 medlemsstater er blevet privatiseret. Mens denne type bank engang var nationaliseret for at få større politisk kontrol med politikken, lades politikken nu i stikken. Rentesatserne, valutakurserne, indvirkningerne på sårbare regioner, forbindelserne med USA og udviklingslandenes stilling afgøres således hovedsageligt uden for det parlamentariske demokrati. Det gælder også ECB's og stabilitets- og vækstpagtens indflydelse på pensioner, socialforsikring og niveauet for de offentlige tjenesteydelser.
Ordføreren, hr. Blokland, viser ganske rigtigt, at euroens succes eller fiasko ikke kun bør vurderes i forhold til, hvor hurtigt europengesedlerne og -mønterne blev indført i begyndelsen af 2002, men også i forhold til prisstigningerne på tjenesteydelser. Jeg støtter ham gerne i hans bestræbelser på at få offentliggjort inflationsprognoser, medlemsstaternes regeringers indflydelse og særlig referater fra alle møder i Styrelsesrådet, herunder afvigende synspunkter og stemmefordelingen fra afstemningerne, samt at Parlamentet skal have større indflydelse på sammensætningen af Styrelsesrådet. Det er den eneste måde at forhindre ECB i at udvikle sig til et instrument, som flertallet af EU-borgerne er imod.

Pasqua (UEN)
Denne betænkning afviger ikke fra princippet om gennemgang af årsberetninger, i henhold til hvilket man nødvendigvis skal smigre den pågældende institution.
Denne gang har den "modige" ordfører turdet beklage den omstændighed, at indførelsen af euroen har givet sig udslag i det, som han beskedent kalder virkninger på inflationen. Endvidere opfordres ECB til at holde øje med, hvor hurtigt markederne reagerer, eller om de sidder bankens beslutninger vedrørende den monetære politik overhørig.
Det er de "negative" elementer i en betænkning, hvor resten er viet til en begejstret analyse af ECB's aktiviteter.
ECB, der roses for at have reageret hensigtsmæssigt på den økonomiske og finansielle udvikling og lykønskes med styrkelsen af euroen i forhold til dollaren, får her belønningen for sin vedholdende troskab mod de føderalistiske og monetaristiske dogmer.
Under disse omstændigheder kan man ikke undre sig over passagerne om ECB's uafhængighed og endnu mindre angrebet mod medlemsstaterne, der har brudt stabilitets- og vækstpagten, hvilket risikerer at underminere euroområdets troværdighed! 
Som følge heraf kan ingen undre sig over, at jeg forkaster betænkningen.

Figueiredo (GUE/NGL)
Jeg beklager dybt, at der ikke har været nogen initiativbetænkning fra Europa-Parlamentet, som udelukkende er forbeholdt den første evaluering af indførelsen af eurosedler og -mønter, sådan som jeg har ønsket det i mit beslutningsforslag om følgerne af indførelsen af euroen, der er bilag til betænkningen (B5-0640/2002). Denne betænkning er, selv om den fremhæver hele operationens succes og insisterer på flere beføjelser til euroområdet, skuffet over inflationspresset ved overgangen til euroen især i servicesektoren og ønsker en undersøgelse af uregelmæssighederne, nøjagtig som jeg selv gør i mit beslutningsforslag.
Kommissionen og ECB mener, at inflationen blev mere end de beregnede 0,2 %, men en del under de virkninger, som forbrugerorganisationerne registrerede, og de inflationsoplysninger, som nogle nationalbanker har udsendt.
Betænkningen behandler ikke desto mindre udviklingen i priserne på bankernes ydelser og gebyrer i euroområdet. Der er behov for en egentlig undersøgelse af overdrevne prisforhøjelser på især interne betalinger og ulovlig opkrævning af afgifter på grænseoverskridende betalinger, hvilket rammer forbrugerne og øger transaktionsomkostningerne. Bankerne kan ikke tillade sig at lade forbrugerne og SMV'erne betale tabet af valutahandelen. Jeg glæder mig derfor over vedtagelsen af mit ændringsforslag.

Meijer (GUE/NGL)
De skærpende foranstaltninger, som ordføreren foreslår, stemmer ikke overens med tidligere erfaringer. Det synes nærmest umuligt for både Tyskland og Frankrig, som er de store medlemsstater, der tog initiativ til euroen, og for de sydlige medlemsstater med en svagere økonomi at overholde stabilitetspagtens strenge betingelser. Lav beskatning kombineret med indfrielse af offentlig gæld og forebyggelse af nye budgetunderskud har en katastrofal indvirkning på socialforsikringen, offentlige tjenester og regeringens generelle evne til at løse problemer.
Der er snart ikke penge nok til rådighed til alt det, som man i et demokrati kræver, at regeringen skal spille en aktiv rolle i. Svage områder bliver i stigende grad mere afhængige af EU's strukturfonde, samhørighedsfonde og den fælles landbrugspolitik, og her vil der også forholdsvis være færre og færre midler til rådighed på lang sigt.
Ordføreren gør ret i at ville undgå prisstigninger i forbindelse med indførelsen af euroen i de nye medlemsstater i euroområdet. Prisstigninger er faktisk allerede en realitet, da betalingen af luksusvarer og tjenester uvægerligt allerede finder sted i euro i stedet for i de nationale valutaer, som stadig gælder på nuværende tidspunkt. Afskaffelsen af mindre valutaer, som man også går ind for i betænkningen, vil i praksis føre til yderligere prisstigninger, da tallene vil blive rundet op med en ret stor margen. Derfor forkaster jeg betænkningen.

Pasqua (UEN)
Alt vil føje sig til det bedste i den bedste af alle verdener! Det er dybest set holdningen i betænkningen om euroområdets internationale rolle.
Mens alle er bekymrede over styrkelsen af euroen i forhold til dollaren - hvilket straffer eksportørerne hårdt - mens nogle spekulerer på, hvilke kriterier der anvendes til at fortolke stabilitetspagten, og mens Kommissionen øger truslerne mod de medlemsstater, der ikke kan opfylde de mange restriktioner, der er pålagt i Maastricht-traktaten, taler ordføreren om euroen som en stor succes for den europæiske integration, som vil føre til større velstand og en europæisk identitet, og han kan ikke se ud over Centralbankens uafhængighed og politikken med prisstabilitet. Efter hans mening har euroen så stor succes, at der skal udnævnes en fælles repræsentant for euroområdet inden for de internationale politiske institutioner!
Kort sagt har Europa-Parlamentet endnu en gang ladet sig rive med af en ideologisk og demagogisk fortolkning af den nuværende situation. Man vægrer sig ved at tro det, og det viser en utrolig kortsynethed med hensyn til den økonomiske virkelighed.
Betænkningen er irrelevant, og jeg stemmer naturligvis imod den.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.05 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Izquierdo Rojo (PSE).
I går under spørgetiden til Rådet svarede formanden for Rådet ikke på mit spørgsmål om antallet af ofre i Irak-krigen. Han sagde, at han ikke kunne svare, fordi han ikke havde nogen oplysninger, og han forbigik også mit tillægsspørgsmål med en rungende tavshed. Jeg stillede spørgsmålet den 14. maj, og nu er vi i juli. Hvis Rådet havde haft vilje til at svare, ville det i går have medbragt en eller anden form for information om de menneskeliv, der er gået tabt. Jeg udleder derfor heraf, at det ikke er, fordi Rådet ikke kan svare, men fordi det ikke ønsker at svare, hvilket kan betragtes som en hån mod Europa-Parlamentets rolle som repræsentant for offentligheden. Ofrene i en uretfærdig krig skal ikke begraves i glemslen eller i foragten fra en institution som Europa-Parlamentet, og jeg anmoder Dem derfor om, hr. formand, at De bakker op om min anmodning om at forsvare Parlamentets værdighed og støtter min anmodning om at få at vide, hvornår vi kan regne med at få den ønskede information fra Rådet.

Formanden.
Vi fører dette til protokols, og Rådet informeres herom.
(Protokollen godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0230/2003) af Kratsa-Tsagaropoulou for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder om kvinder i EU's landdistrikter med henblik på midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik (2002/2241(INI)).
Kratsa-?sagaropoulou (PPE-DE)
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg synes, at det er et udmærket politisk sammentræf at diskutere kvinder i landdistrikter, netop som reformen af den fælles landbrugspolitik er ved at blive gjort færdig, reformen af den fælles fiskeripolitik fortsat drøftes, og der ikke i de planlagte reformer er besluttet noget vedrørende kvinder. Jeg takker Formandskonferencen for at godkende initiativet fra Udvalget om Kvinders Rettigheder til at udarbejde betænkningen og alle politiske grupper, som med deres deltagelse og ændringsforslag har forbedret det oprindelige forslag til min betænkning. Jeg takker også Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for at støtte betænkningen og samarbejde med os ved at udarbejde en udtalelse, hvorfra de fleste punkter er indarbejdet i beslutningsforslaget.
I dag søger vi i EU efter effektive strategier til at udvikle landdistrikter på grundlag af den nye europæiske standard og samtidig bekæmpe lokale og regionale uligheder. Inden for rammerne af denne politik erkender vi alle, at menneskelige ressourcer er en udviklingsfaktor af største betydning. Vores politik skal derfor være baseret på princippet om lige muligheder for kvinder og mænd, hvis vi virkelig ønsker at give alle borgere i landdistrikterne, både kvinder og mænd, udviklingsmuligheder.
EU's politik til styrkelse af kvinders rolle i landdistrikterne har ikke haft de forventede resultater. I dag er andelen af kvinder, der arbejder i landbruget i EU, 37 %. Tallet svinger mellem de enkelte medlemsstater, men situationen på landbrugsbedrifterne og i det sociale liv i landdistrikterne har stort set de samme karakteristika. Kun hver femte landbrugsbedrift drives af kvinder, og de fleste af disse er små landbrugsbedrifter. I det sidste tiår er denne andel kun steget med 1 %. Ca. hver anden kvinde, der deltager i landbrugsproduktionen og -livet, har status af medhjælpende hustru. Det er en status med usynligt, ikke-værdsat arbejde, som ikke er i overensstemmelse med arbejdskvalitetsmålene for EU-borgerne, og som ikke giver forudsætninger for personlig udvikling og væksten i lokalsamfundet.
Kvindernes uddannelsesniveau er meget lavt, både hvad angår grundlæggende uddannelse og fuld eller delvis landbrugsuddannelse. Socialforsikringen er forskellig i de enkelte medlemsstater. Nogle steder har kvindelige landbrugere opnået rettigheder, og nogle steder de samme rettigheder. I betænkningen fremhæver vi, at spørgsmålet skal behandles seriøst på EU-niveau.
Vi har hidtil haft for få instrumenter. Direktiv 86/613/EØF om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv, herunder i landbrugserhverv, er ikke bindende nok, og vi fastholder derfor, at det skal revideres og bringes i overensstemmelse med den nye situation. Medlemsstaterne skal også for deres vedkommende anerkende og sikre kvindelige landbrugeres arbejde, hvad angår tryghed og pension, med samme bidrag som ved familiearbejde.
Vores udvalg foreslår også, at man inden for rammerne af strukturfondenes programmer og finansiering af udvikling i landdistrikterne, særlig Leader+-programmet, skal være særlig opmærksom på styrkelse af kvindelige landbrugeres rolle. Samtidig skal Leader-observatoriet styrkes, således at det dækker hullerne i de europæiske statistikker vedrørende situationen for kvinder i landdistrikterne og supplerer dem ved at tilføje yderligere tal og oprette netværk, således at vi kan opfange situationen, som den ser ud i dag, og måle de fremskridt, som forhåbentlig sker i fremtiden.
Ligeledes foreslås det i det beslutningsforslag, som jeg anbefaler, at De vedtager, at ændre den nuværende beregningsmetode for tilskud til landbrugsbedrifter, som kun tager hensyn til bedrifterne og ikke til de aktive personer, hvilket straffer medarbejdende hustruer i et system, som ikke tager hensyn til antallet af personer, der arbejder i bedrifterne, og deres reelle bidrag. Det foreslås at lede midlerne fra omfordeling af direkte støtte til programmer til fordel for kvindelige landbrugere, og vi opfordrer Kommissionen til inden for rammerne af det fremtidige program for strukturfondene til udvikling i landdistrikterne i den nye programperiode at afsætte midler til et særligt program for kvindelige landbrugere, da de horisontale linjer i strukturfondene hidtil ikke har bidraget til at opnå de forventede resultater.
Endvidere opfordrer vi både Kommissionen og medlemsstaterne til at gøre livet lettere i landdistrikterne og mere tiltrækkende for unge kvinder og unge kvindelige landbrugere, da den demografiske udvikling viser, at der bliver færre og færre kvinder i landdistrikterne. De finder alle forslag og begrundelserne i betænkningen.

Solbes Mira
For det første vil jeg gerne takke fru Kratsa-Tsagaropoulou for hendes initiativ til denne betænkning, og jeg vil også gerne takke hr. Graefe zu Baringdorf, ordfører for udtalelsen fra Landbrugsudvalget om denne betænkning.
Kommissionen har taget vel imod betænkningen, som den for en stor del er enig i, og som er udarbejdet på eget initiativ. Den rejser en række spørgsmål, som vil bidrage til at give kvinderne en mere central placering i EU's fælles landbrugspolitik og udviklingspolitik. Betænkningen peger i samme retning, som Rådet (landbrug) gjorde i sine konklusioner fra maj 2002 om ligestilling mellem mænd og kvinder i den fælles landbrugspolitik og i politikken til udvikling af landdistrikterne.
Det understreges i dokumentet, at det er nødvendigt at konsolidere den anden søjle i den fælles landbrugspolitik, og Kommissionen er helt enig i dette synspunkt. I vores forslag til reform af den fælles landbrugspolitik, der blev vedtaget i Luxembourg i sidste uge, er der faktisk allerede afsat ekstra midler til udviklingen af landdistrikterne efter 2005.
Inden jeg kommer nærmere ind på nogle af punkterne, vil jeg gerne erindre om, at medlemsstaterne allerede i henhold til forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne kan medtage specifikke foranstaltninger til fordel for kvinderne i deres programmer til udvikling af landdistrikterne, f.eks. investeringer i landbrugsbedrifter, der bestyres af kvinder, støtte til etablering af unge kvindelige landbrugere, uddannelsesaktiviteter, salg og bearbejdning af landbrugsprodukter, støtte til håndværksaktiviteter, landturisme m.v.
Nogle medlemsstater har allerede finansieret foranstaltninger, som er specifikt rettet mod kvinder, eller de har integreret ligestillingsprincippet i deres programmer til udvikling af landdistrikterne, f.eks. ved at medtage kønsaspektet som udvælgelseskriterium for tildeling af EU-midler. Nogle af de foranstaltninger, som Kommissionen anmodes om i betænkningen, f.eks. i punkt 6, burde derfor rettes mod medlemsstaterne, som allerede nu kan iværksætte dem.
Kommissionen er helt enig i nogle af de anmodninger, der er indeholdt i betænkningen. Jeg vil komme ind på dem. For det første anmoder Parlamentet Kommissionen om, at der i godkendelsesprocedurerne for de relevante projekter under strukturfondene lægges behørig vægt på at styrke de kvindelige landbrugeres rolle. Kommissionen har lige siden starten af strukturfondenes programperiode 2000-2006 anbefalet, at man medtager princippet om ligestilling i strukturfondene, og for nylig har Kommissionen offentliggjort en meddelelse, som indeholder anbefalinger til medlemsstaterne om f.eks. tildeling af ekstra point i forbindelse med udvælgelseskriterierne til de projekter, som bidrager til ligestilling eller anvendelsen af ekspertviden på området ved forvaltningen af fondene.
Midtvejsevalueringen af strukturfondene, som finder sted ved udgangen af året, skal tage hensyn til disse ændringer. Kommissionen er også enig i Europa-Parlamentets betoning af Leader-initiativets betydning - punkt 12, 13 og 25 i dets betænkning - for fremme af kvindernes rolle i landdistrikterne. Medlemsstaterne skal allerede nu i deres årsberetninger oplyse antallet af lokale aktionsgrupper, der har kvinder i beslutningsorganet, antallet af kvinder, der modtager støtte fra Leader-programmerne, og det budget, der er afsat til disse projekter. Midtvejsevalueringen af Leader, der bliver forelagt ved udgangen af året, vil give os et bedre kendskab til disse initiativers status.
Endvidere ønsker Kommissionen i overensstemmelse med det forslag, De stiller i punkt 24, at det europæiske Leader-observatorium blandt sine opgaver skal have indsamling og formidling af bedste praksis for inddragelse og deltagelse af landbrugerne i udviklingen af landdistrikterne.
Kommissionen er enig med Parlamentet i behovet for at skabe incitamenter til fremme af kvindernes deltagelse i landbruget og sikre, at der er en lige repræsentation af kvindelige landmænd i de forskellige beslutningsorganer. Der er dog nogle punkter i betænkningen, som Kommissionen ikke er helt enig i. Der udtrykkes i betænkningen et ønske om, at Kommissionen prioriterer, at de midler, der er opnået som følge af moduleringen af den direkte støtte, omfordeles til de programmer, som indeholder foranstaltninger til fordel for de sociale grupper, der har størst behov, f.eks. kvinder i landdistrikterne. Som bekendt afhænger beslutningen om tildelingen af den fremtidige omfordeling af ressourcerne imidlertid af medlemsstaterne.
Kommissionen kan heller ikke imødekomme anmodningen om at oprette en enhed, der er ansvarlig for ligestilling i Generaldirektoratet for Landbrug. Spørgsmålet om ligestilling er allerede genstand for en nøje opfølgning i Generaldirektoratet, hvorfor vi ikke mener, at det er nødvendigt at foretage sig yderligere.
Endelig vil jeg gerne komme nærmere ind på Parlamentets anmodning om at revidere direktiv 86/613/EØF om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv. Kommissionen mener ikke, at en sådan revision er nødvendig på grund af direktivets talrige aspekter, i særdeleshed dem om arbejds- og beskæftigelsesvilkårene, der er reguleret i det nyere direktiv 2002/73/EF, der ændrer direktiv 76/207/EØF, og da de nylige ændringer i henhold til artikel 1, stk. 3, også gælder for selvstændige arbejdstagere, mener vi ikke, at det er nødvendigt at tage yderligere skridt.
På den anden side medfører anerkendelsen af ægtefællerne som hørende til kategorien af selvstændige arbejdstagere i princippet en passende dækning med hensyn til sociale sikringsordninger, uden at det giver anledning til nogen form for kønsdiskrimination, da det i så fald ville falde ind under direktiv 79/7/EØF om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, som ville gøre det muligt at tage sådanne situationer op.
Dette var mine kommentarer til Deres initiativ, som jeg takker Dem meget for at have taget.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE)
. (DE) Hr. formand, hr. kommissær, at Landbrugsudvalget har betroet udarbejdelsen af dets udtalelse til en mand, og at kvinderne har godkendt det, viser, hvor vigtigt vi anser problemet med ligestilling og lige muligheder for at være. Vi mener nemlig, at det ikke kun handler om spørgsmål her - ved "ikke kun" skal der ikke forstås noget indskrænkende - som influerer på kvindernes sociale, økologiske og kulturelle præstationer, for det er vel uomtvisteligt, men at det handler om den økonomiske udvikling i landdistrikterne.
Kvinderne er en afgørende faktor for den økonomiske udvikling i landdistrikterne. Som vi netop har hørt, fungerer kvinder - først og fremmest på små gårde - stadig som usynlig arbejdskraft, hvilket også fremgår af landbrugsstatistikkerne. Kvinderne indgår i statistikkerne med en svagt varierende procentsats på 0,2-0,3 %, men ingen kan bestride, at kvinderne på gårdene muligvis arbejder mere end mændene, fordi deres opgavespektrum er meget bredt. Det betyder, at vi her skal fokusere mere på kvindernes arbejdskraft.
Hr. kommissær, ingen forventer nu, at Generaldirektoratet for Landbrug forvandler sig til et ligestillingskontor for kvinder. Det ville sikkert også være for meget forlangt. Men programmerne kan naturligvis omfatte prioriteter, som også tager hensyn til kvinderne, og det vil jeg godt anerkende, at Kommissionen også allerede gør. Hvis vi ser på anvendelsen af midlerne, er det sådan, at kvindernes muligheder specifikt inddrages i de såkaldte bottom up-tiltag, det vil sige dér, hvor der bruges lokal arbejdskraft. Kvinderne er for det meste meget mere aktive end mændene. Hvis vi er opmærksomme på det, vil vi kunne styrke kvindernes arbejdskraft og økonomiske formåen, og det vil komme alle landdistrikter til gode.
Hr. kommissær, hr. formand, hvis jeg ellers afslutningsvis må sige det som mand: Kvinderne vil og skal naturligvis varetage deres egne interesser, og i landdistrikterne ser man, at de i høj grad er i stand til dette. I mellemtiden medvirker de også ved udformningen af landbrugspolitikken.
Lulling (PPE-DE).
Hr. formand, denne betænkning om kvinder i landdistrikter kommer på det rette tidspunkt. Efter at landbrugsministrene i Luxembourg i sidste uge mere eller mindre blev enige om et grundlæggende systemskifte i den fælles landbrugspolitik, får kvindernes rolle og situation i landbruget og i landdistrikterne en endnu større betydning. Nu kommer der endelig forbedrede støttemuligheder på dette område, selv om det naturligvis ikke betyder erstatning til og kun er en ringe trøst for de landmænd, som er blevet ramt af indkomstnedgang. Her kan kvindernes så velkendte større fleksibilitet og fantasi med hensyn til at bringe nye opgaver i hus, som også kan give ekstraindtægter, udfolde sig fuldt ud.
Det afhænger selvfølgelig af, om rammebetingelserne er i orden, og det afhænger også af princippet om lige muligheder for kvinder og mænd. Det skal der tages seriøst hensyn til i denne sammenhæng, således at der kan åbnes for nye indkomstmuligheder på områderne arbejde og markedsføring samt turisme og kultur, hvor kvinderne er særligt dygtige. Og det er der mange fornuftige idéer til i fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning, og jeg vil gerne takke hende hjerteligt for hendes arbejde.
Jeg er især taknemmelig for, at der i den udtalelse, som er kommet fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, henvises til min betænkning fra 1997 om situationen for den medarbejdende ægtefælle til selvstændige erhvervsdrivende i landbruget. Der er allerede gået seks år, siden Parlamentet opfordrede Kommissionen til at foranledige en ændring af direktivet fra 1986, som vedrører gennemførelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i landbruget. Jeg beklager, at Kommissionen ikke har truffet nogen konkrete foranstaltninger på grundlag af denne betænkning. Vi krævede f.eks., hvilket hr. Graefe zu Baringdorf også mindede om, at medarbejdende ægtefæller skal registreres, således at de ikke længere er usynlig arbejdskraft.
Lige en sidste bemærkning, hr. formand. Hvis man virkelig vil gøre noget for, at kvinderne forbliver i landdistrikterne, skal man sørge for, at de hverken diskrimineres med hensyn til den rette aflønning for deres arbejde eller på det område, der hedder social sikkerhed. Vi ønsker og behøver den obligatoriske selvstændige forsikring af de millioner af medhjælpende koner, og her kan jeg måske anbefale Luxembourg-modellen.
(Formanden fratog taleren ordet)

Gröner (PSE).
Hr. formand, jeg taler ikke som kvinde, men som repræsentant for min gruppe. Også De, hr. Graefe zu Baringdorf, har talt som formand for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Kvinderne udgør ca. 40% af de 15 millioner mennesker, der er beskæftiget i EU's landbrug. Hvert femte landbrug ledes af en kvinde, hvilket immervæk er omkring 1,3 millioner. Kvinderne driver overvejende små og mellemstore landbrug, hvorimod kun 3% af storbrugene ledes af kvinder. Kratsa-Tsagaropoulou-betænkningen giver mere detaljerede oplysninger om dette.
Til trods for, at landbrugspolitikken er den mest udviklede fællesskabspolitik, er lige muligheder for kvinder og mænd et område, som stadig forsømmes på det groveste. Konsekvensen er, at der næsten ikke er nogen synlige tegn på kvinders ligestilling og rettigheder i landdistrikterne. Der blev godt nok udviklet enkelte instrumenter, men der er langtfra tale om noget synligt gennembrud i den fælles landbrugspolitik. Jeg mener, at reformen af landbrugspolitikken var en slagmark for lobbyister. Her blev kvindernes manko helt tydelig, idet det ikke lykkedes kvinderne at vinde tilslutning til at fremme kvinder i landbruget gennem systematisk støtte. Selv om det selvfølgelig er særlig smertefuldt, bliver det endnu mere smertefuldt, når landdistrikterne i de central- og østeuropæiske tiltrædelseslande skal omstruktureres.
Vi tænker på, at der skal udvikles nye beskæftigelsesformer. Vi tænker på foranstaltninger, som forener arbejds- og familielivet bedre, samt på børnepasningsforanstaltninger, pleje af handicappede og ældre mennesker. Vi tænker på, at turismen på landet skal videreudvikles og på, hvordan der kan ydes støtte til alternative energiformer og regionale markedsføringskredsløb. Det er ganske vist kun punktvise tiltag, men de har udvidet det kulturelle udbud.
Til syvende og sidst har kvinderne fundet en lille niche her og har grebet chancen, men hvis man kigger på delstaten Bayern, som jeg selv kommer fra - og som De, hr. formand, kender godt - var der i 2002 17 millioner euro fra programmet for udvikling af landdistrikter, som ikke blev udbetalt. Når man indregner medfinansieringen, var der således omkring 34 millioner euro, som ikke kunne tildeles, og disse midler kunne have været brugt på målrettede projekter også til kvinder. Der er stadig mange ressourcer, hvor vi skal lægge pres på medlemsstaterne. I forbindelse med kontrollen af de operationelle programmer beder jeg derfor Kommissionen om at være meget mere opmærksom på, at princippet om lige muligheder for kvinder og mænd også anvendes, og at det ikke kun fremhæves i skøntaler.
Min gruppe har støttet fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning. Vi har med ændringsforslag også arbejdet for en udvidelse til fiskerisektoren, fordi der ligeledes her er beskæftiget mange kvinder. Også på ordførerens vegne beder jeg Dem støtte denne sag, og jeg appellerer til Kommissionen om at inddrage dette aspekt.
Boogerd-Quaak (ELDR).
Jeg vil også lykønske fru Kratsa-Tsagaropoulou med hendes fornuftige betænkning og først og fremmest opfordre Kommissionen til igen at læse den omhyggeligt, særlig statistikkerne, som tegner et trist billede af kvinders indflydelse i landdistrikterne. Kvinder har alt for lidt magt. Alt for få kvinder står i spidsen for virksomheder, og i Nederlandene, hvor der kun er 6 % kvindelige virksomhedsledere, er de værre stillet end andre steder. Vi burde bøje hovedet i skam.
Endvidere falder hver anden kvinde ind under kategorien medhjælpende hustru, hvilket er særlig skadeligt for deres ret til socialforsikring. Det bør ændres. På dette punkt er jeg fuldstændig enig med det, som fru Lulling sagde om endelig at vedtage anbefalingerne fra 1997.
Jeg vil opholde mig et øjeblik ved udviklingen af politikken for landdistrikterne. Landbrugspolitikken er ganske vist blevet ændret for nylig, og jeg ved ikke, om vi skal være tilfredse med alle aspekter i ændringen. Når hele sagen er færdigundersøgt, synes udviklingen af politikken for landdistrikterne at være blevet gøgeungen. Hr. Olsson har også allerede i sin betænkning om støtte til udvikling af landdistrikterne gjort opmærksom på, hvor vigtigt det kan være, f.eks. for at give skiftet til andre indkomstkilder såsom agro-turisme, plejegårde, nye energikilder, økologisk landbrug, lokale tjenester og kulturarrangementer en saltvandsindsprøjtning. Det er her mulighederne ligger, særlig for kvinder. Andre talere har allerede nævnt det, og jeg ønsker at tilføje noget.
Der er store områder i Europa med store byer. Særlig landdistrikterne i nærheden af store byer kan udvikle mange særlige tjenester, og jeg opfordrer derfor til, at udviklingen af landdistrikterne skal omfatte et landbrugspolitisk kriterium i forhold til store byer. Jeg mener virkelig, at det er værd at overveje seriøst i udvalget, og jeg har også rejst spørgsmål skriftligt om dette.
Jeg vil benytte lejligheden til at advare mod visse former for forarmelse i landdistrikterne. Selv om særlig bygningerne rent faktisk er en del af kulturarven, er de i dårlig stand i mange områder. Ved at føre en fornuftig politik for landdistrikterne kunne vi redde mange af dem, og særlig for kvinder er der mange muligheder for at anvende bygningerne til nye tjenester, såsom kulturbegivenheder, modtagelse af turister etc.
Jeg blev skuffet, da kommissæren sagde, at han ikke kunne give garantier for, at ressourcerne kan kanaliseres fra den fælles landbrugspolitik til den anden søjle. Jeg ved, at Kommissionen oprindeligt ønskede i første omgang at sætte flere midler til side til dette, og at Rådet skar ned på dem. Jeg ved derfor også, at vi skal slå alarm, særlig i Nederlandene, men jeg håber alligevel, at Kommissionen fortsat vil arbejde for et større skift mod en regulering af politikken for landdistrikterne.

Figueiredo (GUE/NGL).
Hr. formand, det er vigtigt, at der er særlig opmærksomhed på kvinderne i EU's landdistrikter, fordi de i visse lande som f.eks. Portugal udgør næsten halvdelen af landbrugets arbejdsstyrke og ca. 29 % af den lønnede arbejdskraft, selv om deres deltagelse ikke altid anerkendes efter fortjeneste, og de heller ikke får den nødvendige støtte til at forbedre deres livskvalitet. Derfor er denne betænkning særdeles relevant. Jeg takker ordføreren, fru Kratsa-Tsagaropoulou, for det udførte arbejde og for at taget imod forslag, deriblandt nogle af mine, om, at der bl.a. bør lægges særlig vægt på familielandbruget, på støtte til små og mellemstore landbrug og på, at kvinder i disse områder får adgang til socialforsikring og herunder ret til en anstændig pension med bidrag, der ligger inden for familielandbrugets formåen.
Jeg kan desværre ikke sige det samme om konklusionerne fra mødet i Rådet (landbrug) den 25. og 26. juni om ændringerne i den fælles landbrugspolitik, fordi de efter min opfattelse vil indebære flere alvorlige problemer for familielandbruget og de små og mellemstore bedrifter, hvor kvinderne i landdistrikterne har hjemme, især i mindre begunstigede områder og lande som mit eget.
Jeg vil gerne som noget særlig væsentligt fremhæve den opfattelse, der fremføres i den betænkning, som vi nu har til forhandling, om, at midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik kun vil få en positiv virkning på ligestillingen mellem mænd og kvinder, hvis der sker en grundlæggende ændring af dens mål, således at der lægges særlig vægt på familiebrug og støtte til små og mellemstore bedrifter. Ikke mindre vigtige er forslagene om at fastsætte et særligt program under kvindeprojektet og de, der fremhæver, at der bør lægges særlig vægt på at skabe offentlig infrastruktur, fælles faciliteter og kvalitetstjenester, så der sikres et passende net for serviceydelser i landdistrikterne i alle områder, herunder kvalitetstjenester inden for familieplanlægning, undervisning og uddannelse samt kultur.
Til slut vil jeg også gerne pege på, at de alvorlige mangler ved landbrugsstatistikkerne må afhjælpes, så der kan træffes passende foranstaltninger for at forbedre disse kvinders levevilkår og gøre det lettere for unge kvinder fra landbruget at etablere sig.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg takker ordføreren for hendes initiativ. Jeg synes, hr. kommissær, at hele debatten viser, at vi står over for to større problemer.
Jeg kunne godt tænke mig at se landbrugspolitikken som en mulighed for at betragte udviklingen i landdistrikterne i et nyt lys. Til dette formål er vi nødt til at anvende alle kræfter i landdistrikterne. Vi skal forme disse kræfter.
Nogle af disse kræfter er mere fleksible end andre. Jeg ved af erfaring, at kvinder ofte er meget mere åbne for fornyelse end mænd. Jeg håber derfor, at der vil blive iværksat projekter, som kan fremme iværksætterånd, som kvinder viser i praksis, men som ofte ikke anerkendes økonomisk, politisk eller socialt.
En sådan erkendelse er selvfølgelig nødvendig. Jeg kan nævne eksemplet med bondegårdsferie i Australien, hvor landbruget for længe siden holdt op med at være rentabelt. Familierne lever der af at arrangere bondegårdsferier. Hvad ville det være blevet til uden den kvindelige iværksætter? Det kræver selvfølgelig hensigtsmæssige sociale bestemmelser.
Synes De ikke, at det er pinligt, som fru Lulling tydeligt understregede, at der efter så mange år stadig mig bekendt ikke er et eneste land, som har hensigtsmæssige bestemmelser for selvstændige medhjælpere? Det sker altsammen i småbidder. Det er et stort problem, og EU skal tage initiativ til at give medhjælpende hustruer i landdistrikterne mindst en minimal social standard.
(Bifald fra midten og venstre)

Hyland (UEN)
Hr. formand, jeg støtter foranstaltninger til støtte og opmuntring af kvinders fortsatte deltagelse i det udfordrende arbejde, som landbrug og udvikling af landdistrikter er. Derfor vil jeg bede Parlamentet om at reflektere over og anerkende deres allerede enestående bidrag, især fra de tidligere generationer af kvinder i landdistrikter, der med offervilje og generøsitet klarede selv de vanskeligste forhold uden at klage og med en beskeden eller slet ingen anerkendelse ud over tilfredsstillelsen ved at sikre familiens velfærd og viderebringe dem kultur, moral og åndelige værdier i en enestående profession. Samfundet skylder dem meget.
Inden for rammerne af reformen af den fælles landbrugspolitik og med større fokus på udvikling af landdistrikter er kvindernes roller i landdistrikterne af stigende betydning. Deres lederevner er afgørende i mobiliseringen af menneskelige og fysiske ressourcer til landdistrikterne i et udvidet EU. Lige muligheder for kvinder i landdistrikter er en nødvendig forudsætning, hvis vi skal opnå det fulde udbytte af foranstaltninger i relation til udvikling af landdistrikter. Jeg vil f.eks. gerne se en ændring af fællesskabsordningen med støtte til førtidspensionering i landbruget, så der er større sikkerhed.
Det er ikke første gang, at jeg giver udtryk for min bekymring om kontinuiteten af familielandbrugsstrukturen, hvor kvinder er en vigtig del. Usikkerhed om landbrugets bæredygtighed på lang sigt samt tilgængeligheden af mere økonomisk tilfredsstillende beskæftigelsesmuligheder for unge har resulteret i en bekymrende stigning i aldersprofilen for europæiske landmænd, hvoraf 37 % er kvinder. Af de 14,65 millioner mennesker, der arbejder på bedrifter i EU, er 5,37 millioner kvinder. Tallet for Portugal på 49 % er det højeste, og Irland, mit eget land, ligger på 11 %, som er det laveste. Irlands unikke familielandbrugsstruktur kan dog bedst demonstreres ved at påpege, at 97 % af irske bedrifter forvaltes i fællesskaber, hvor kvinderne spiller en ligeværdig og væsentlig rolle. Hvis de nationale regeringer skal opnå det ønskværdige mål at genoprette balancen i landdistrikterne, skal kvindernes rolle anerkendes og belønnes.
Som konklusion vil jeg gøre opmærksom på, at der i Irland er mange eksempler på kvinder i lederstillinger. Leader-programmet er blot et af de områder, som jeg kan komme i tanker om. Irish Countrywomen's Association - en af de ældste sammenslutninger i Europa - har ligeledes spillet en historisk rolle i at fremme sagen for kvinder i landdistrikter og bygge bro over kløften mellem byer og landdistrikter.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, betænkningen kommer på det rette tidspunkt, og jeg vil gerne først og fremmest takke ordføreren. Trods en meget kort tidsfrist har ordføreren udarbejdet en meget fornuftig betænkning.
Sidste år på den tredje verdenskongres for kvinder i landdistrikterne i Madrid blev princippet om lige muligheder for kvinder i landdistrikter opretholdt som en separat forudsætning for bæredygtig udvikling af landdistrikter i Europa. Fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning følger denne linje. Hun opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne i samarbejde med lokale regeringer til at gennemføre politikker til forbedring af de generelle levevilkår for kvinder i landdistrikter.
Selv om hun helt tydeligt foreslår tilpasning af Leader+-programmet til de nye forhold efter tiltrædelsen af kandidatlandene, vil Kommissionen, som kommissær Solbes sagde, ikke nødvendigvis gå videre og umiddelbart udvide denne tilpasningsproces til alle fællesskabsinitiativer, Interreg, Equal, Urban osv. Tiltrædelsen af nye medlemmer til EU vil forrykke de nuværende kriterier og metoder til opretholdelse af landdistrikternes interne balance på grund af dette års fordobling af procentdelen af befolkningen i landdistrikterne i EU.
Selv om vi ikke har pålidelige statistikker om procentdelen af kvinder i disse områder, hverken i EU eller i tiltrædelseslandene, har det spanske økonomiske og sociale råd stillet deres statistikker til rådighed for EU's medlemsstater. Jeg vil blot henvise til én statistik: Halvdelen af alle kvinder, der arbejder i landdistrikter, har kun en grundskoleuddannelse.
Endelig er det helt tydeligt, at Rådet (landbrug) skal gøre en særlig indsats for aktivt at inkorporere kønsaspektet i spørgsmål om landdistrikter. Som ordføreren, fru Kratsa-Tsagaropoulou, helt klart opfordrer til, er det af afgørende betydning at sikre, at det gamle ordsprog om, at mænd producerer og kvinder reproducerer, ikke længere har betydning.

Gutiérrez-Cortines (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er meget tilfreds med dette dokument. Jeg synes, at det åbner døren til nogle endnu mere dybtgående og strukturelle fænomener, nemlig dem der vedrører kvinder i landdistrikterne.
Efter min mening har vi hidtil opnået resultater inden for isolerede områder som f.eks. Equal-projektet m.fl., der betyder en tilnærmelse til kvinderne, og som er et forsøg på at hjælpe kvinderne i landdistrikterne. Men ofte accepterer og støtter samfundet ikke denne opfordring fra EU til at hjælpe kvinderne. Leader-projekterne ledes f.eks. ikke altid af kvinder. Det er oprigtig talt vanskeligt at finde en kvinde, der sidder med ved bordet, det sociale system afviser det, men det, der især bekymrer mig, er de strukturelle problemer. F.eks. er affolkningen af landdistrikterne især forbundet med kvinderne, for de har ingen plads i landdistrikterne, deres krav er ikke socialt anerkendt, de kan ikke udøve deres rettigheder eller udvikle deres personlighed. F.eks. viser undersøgelser, der er foretaget af Kantabriens Universitet, at næsten 99 % af de kvinder, der har en universitetsuddannelse, ikke ønsker at vende tilbage til landdistrikterne.
Det er nødvendigt at fremme tværgående støttepolitikker for kvinderne. Med hensyn til adgangen til serviceydelser bør der f.eks. ydes støtte til den offentlige transport, for kvinder på landet bor ofte langt fra enhver mulighed, fra lægehjælp, fra deres børn, fra uddannelsesstederne, når de ikke længere kan køre med skolebus. Blandt de tværgående politikker burde vi fremme adgangen til it-systemer og bringe landbefolkningen mere på niveau med rigdommen i byerne.
På samme måde synes jeg, at det er vigtigt at undersøge den skade, som en forfejlet politik vil forvolde, for kvinderne vil naturligvis ikke kun miste deres arbejde, som det er sket i forbindelse med mælkekrisen og mange andre landbrugskriser, men deres løsøre og faste ejendom - især førstnævnte - vil også miste markedsværdi. Og det er udmærket at plante ny skov, men vi skal være klar over, at disse personer tager til byen uden nogen aktiver, som har været den arv, som de har bygget udviklingen af deres virksomhed på.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, Udvalget om Kvinders Rettigheder har ydet en indsats i forbindelse med betænkningen, som efter min mening er blevet forbedret. Det har betydet, at jeg har ændret standpunkt og vil stemme for den endelige tekst.
Resultaterne desangående fra Ministerrådet den 26. juni 2003 har dog været utilstrækkelige. Jeg forstår de bestræbelser, som kommissær Solbes i dag har gjort for at præsentere det positivt. Jeg forstår det, for da hr. Solbes var landbrugsminister i Spanien, viste han forståelse for kvinderne i forbindelse med udviklingen af landdistrikterne. Det, der er aftalt om reformen af den fælles landbrugspolitik, beskæftiger sig imidlertid på ingen måde med kvinderne. Faktisk bliver de ikke nævnt af kommissær Fischler i hans forslag, og i det, ministrene har vedtaget, nævnes kvinderne overhovedet ikke. Jeg har set nærmere på alle aftalerne, og der kan kun indirekte via udviklingen af landdistrikterne eller via omtalen af de unge landmænd anes en vis forbedring.
Når vi derfor tager den betydning, som disse aftaler om reformen af den fælles landbrugspolitik har, i betragtning, er det meget alvorligt, og vi vil følge op på, at de forordninger, der skal udvikle denne reform, kommer til at omfatte kvinderne.
De mest interessante punkter i fru Kratsa-Tsagaropoulous betænkning i dens nuværende form er anerkendelsen af og forbedringen for medhjælpende ægtefæller, kvinder som mænd, effektive aktiveringsforanstaltninger, mikrolån og rentelettede lån, samt forslaget, som der er stor brug for, om, at kvinderne deltager i de beslutningstagende organer i de faglige organisationer inden for landbruget og i sektororganisationerne. For den fælles landbrugspolitik er fortsat mandsdomineret.

Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, betænkningen omhandler primært kvindelige landbrugeres uheldige stilling. Den fremhæver imidlertid ikke årsagerne, eller beskriver, hvem der er ansvarlig for situationen. Der bliver gjort en omhyggelig indsats for at vildlede ved at give kvindelige landbrugere indtryk af, at deres stilling kan forbedres inden for rammerne af de endnu skrappere foranstaltninger, som modarbejder landbruget, i den nylige reform af den fælles landbrugspolitik.
Erklæringerne om effektiviteten af programmer som Leader I og II er også vildledende. Det er velkendt, at programmerne omfatter supplerende aktioner, hvad angår landbrug og udvikling i landdistrikterne, og finansieringsniveauet under den såkaldte anden søjle er ikke kun ubetydeligt, men er primært også til fordel for de, der udøver en erhvervsaktivitet i de sektorer, der får støtte fra disse programmer.
Betænkningen omhandler primært kvindelige landbrugeres supplerende og ulige rolle i landbruget samt bestræbelserne på at fjerne kvinder i landdistrikterne fra landbrugssbeskæftigelse, hvorfor de henvises til lignende aktiviteter. Forslagene tjener EU's mål om at indskrænke landbrugsbefolkningen yderligere og lægge de landdistrikter øde, som allerede har store affolkningsproblemer, særlig i Grækenland.
Endelig strækker forslag som f.eks. at oprette vuggestuer, kulturcentre, offentlig transport etc. sig fra det ubetydelige til det kynisk hykleriske. De kvindelige landbrugeres nuværende problemer er en følge af den fælles landbrugspolitik og en politik, der modarbejder landbruget. Følgelig kan kun en fuldstændig tilsidesættelse af dem sikre kontinuiteten i landbruget, en stabil indtægt og en værdig levestandard for kvindelige landbrugere.
(Formanden fratog taleren ordet)

Karamanou (PSE).
Hr. formand, jeg vil også hjerteligt lykønske og takke fru Kratsa for hendes initiativbetænkning. Hun har ydet et stort bidrag til at løse og understrege de problemer, som en bestemt erhvervsgruppe, nemlig kvindelige landbrugere, står overfor.
Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, som forstår og sætter pris på det særlige bidrag, som kvindelige landbrugere kan yde til forbedring af landdistrikterne, arrangerede en offentlig høring om emnet den 18. marts 2003.
Hr. kommissær, efter den nylige reform af den fælles landbrugspolitik forventer vi, at de supplerende midler, der afsættes til udvikling i landdistrikterne, bliver anvendt til at målrette og forbedre livet for kvindelige landbrugere, som er nedvurderet og undervurderet i alle EU's regioner. Vi håber, at der vil blive skabt de nødvendige infrastrukturer, som kan gøre det muligt for kvindelige landbrugere at kombinere deres arbejds- og familieliv og få livskvalitet.
Selvfølgelig anerkender vi, at den tredje fællesskabsstøtteramme i høj grad bidrog til at skabe en institutionel og finansieringsmæssig aktionsramme for udviklingen i landdistrikterne, som omfattede kvinder. I Grækenland nyder tusindvis af kvinder godt af fællesskabsinitiativet Leader. Alligevel er der behov for juridisk bistand og rådgivning til kvinder i landdistrikterne i form af oplysning, aktiviteter i lokalsamfundet, der øger bevidstheden, uddannelsesprogrammer, aktioner, som støtter kvinders særlige behov og lokale udviklingsmål, med det mål at støtte og garantere beskæftigelsen og sikre, at kvindelige landbrugere bliver i området.
Til sidst vil jeg nævne et meget vellykket initiativ fra Grækenland, som er kvindekooperativer, særlig i forbindelse med turisme.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 17.30.
Skriftlig erklæring (artikel 120)
Zrihen (PSE)
Fremlæggelsen af fru Kratsas betænkning, og jeg lykønsker hende med hendes udmærkede arbejde, opvejer den skyldbetingede stilhed om kvinders grundlæggende rolle i udviklingen af EU's landdistrikter.
På et tidspunkt, hvor vi er ved at indføre gender budgeting, kan vi kun understrege behovet for at kunne kvantificere og vurdere deres deltagelse præcist.
Vi skal også tage højde for den sociale beskyttelse, som er tilgængelig for kvinder, og den støtte, som er nødvendig og passende i forhold til deres erhvervsmæssige udvikling og deres livskvalitet. Det er så meget desto vigtigere her lige før udvidelsen.
Formålet med denne anerkendelse kan kun nås, hvis Kommissionen forpligter sig til at fremlægge et revideret direktiv, som endelig kunne gøre det muligt at gennemføre en ægte ligestillingspolitik på dette område, som ville resultere i en afbalanceret repræsentation af kvindelige landmænd i de forskellige beslutningsfora, adgang til særskilte sociale rettigheder, princippet om lige løn, særlig fokus på kvinders behov i landdistrikter, når der udvælges aktioner, og udvidelse af Leader+-programmet til at dække de nye situationer, der opstår i forbindelse med udvidelsen.
Således vil vi få arbejdende hustruer ud af usynligheden og få demokratiet til at fungere.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0049/2003 - B5-0100/2003) af Caveri fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om rejsebussers sikkerhed.
Hr. Caveri kan desværre ikke være til stede, hvorfor vi som første taler hører hr. Solbes Mira om dette spørgsmål.

Solbes Mira
Hr. formand, hidtil har buspassagerer ikke været forpligtet til at bruge sikkerhedssele, men der er for nylig blevet vedtaget et nyt direktiv, som gør, at medlemsstaterne kan kræve, at alle passagerer over tre år i køretøjer af kategori M2 og M3 anvender de sikkerhedsanordninger, der er installeret i køretøjer, der er i drift. Passagererne i disse køretøjer vil blive informeret om forpligtelsen til at anvende sikkerhedssele, når køretøjet kører.
Medlemsstaterne skal vedtage de nødvendige love og administrative bestemmelser for at gennemføre direktivet før den 9. maj 2006. For at gøre det obligatorisk at installere sikkerhedsseler i alle køretøjer, inklusive busser, har Kommissionen også for nylig foreslået en ændring af de tre gældende direktiver om sikkerhedsseler.
For det andet har Kommissionen, for så vidt angår spørgsmålet om landevejsinfrastrukturen, til hensigt at foreslå et direktiv om de retningslinjer, som medlemsstaterne skal træffe for at etablere nationale systemer til fastsættelse og forvaltning af de sorte pletter, sikkerhedsrevisioner og minimumsstandarder om information til chaufførerne med henblik på anvendelse heraf på de transeuropæiske vejnet. Punktet om jernbaneoverskæringer, som er et af de spørgsmål, hr. Caveri rejste, vil blive medtaget i de procedurer for forvaltning af sorte pletter og sikkerhedsrevisioner, der er foreslået i direktivet.
Endelig vil jeg gerne understrege, at Kommissionen for nylig har vedtaget et nyt handlingsprogram om trafiksikkerhed, der har et særligt kapitel om sikker transport af gods og passagerer. Ud over det netop vedtagne direktiv om uddannelse af erhvervschauffører til godstransport og personbefordring ad landevej er der også et lovgivningsforslag undervejs, nærmere bestemt et direktiv, der går ud på at forbedre gennemførelsen af de sociale bestemmelser om køretids- og hvileperioder samt om arbejdstiden. Dette direktiv betyder en væsentlig forøgelse af antallet af kontroller for at sikre, at køre- og hviletidsperioderne bliver overholdt.
Selv om handlingsprogrammet ikke indeholder nogen specifik foranstaltning om konstruktion af rejsebusser, vil Kommissionen omhyggeligt undersøge anbefalingerne i undersøgelsen fra ECBOS, der er ved at udarbejde en endelig beretning. Den vil stille forslag med henblik på at forbedre den gældende lovgivning og foreslå nye forordninger og regler for en mere sikker konstruktion af rejsebusser og busser, f.eks. for at opnå en bedre beskyttelse i tilfælde af overrulningsulykker. Kommissionen har også til hensigt i den nærmeste fremtid at foreslå en obligatorisk typegodkendelsesordning for køretøjer, rejsebusser og lastbiler i lighed med den, der gælder for personbiler.

Koch (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, en række til dels voldsomme busulykker har i de seneste måneder ført til, at borgere føler sig usikre, og at mange organer nu beskæftiger sig intensivt med spørgsmålet, om de eksisterende bestemmelser om bussikkerhed er tilstrækkelige, eller om de skal udvides. I den forbindelse blev retlige, organisatoriske og tekniske situationer belyst. Resultatet blev, at der er en stærk fælles interesse i ikke at skade bussens anseelse som et i grunden meget sikkert transportmiddel. For hver milliard personkilometer er der kun 0,2 døde i busser, hvorimod der er 6,8 i personbiler og 0,6 i tog. Jeg vil ikke forsømme muligheden for at sige tak til og udtrykke min anerkendelse over for de mange seriøse busselskaber og buschauffører.
Det er vel den almindelige opfattelse, at det, der mangler, for det første fortrinsvis skyldes den menneskelige faktor og for det andet gennemførelsen af love. Ser Kommissionen nogen forbedringsmuligheder, først og fremmest ved at påvirke den menneskelige adfærd i trafikken og i virksomhederne, men også informationsudvekslingen? Skal der ikke i større omfang gøres brug af mulighederne for at overvåge køretøjerne og chaufførerne for at kunne identificere de såkaldte sorte får og stille dem til ansvar? Desuden skal det efter min mening kontrolleres, om de gældende tekniske kontrolforskrifter er tilstrækkelige til at sikre et højt kvalitetsniveau for hovedeftersyn og sikkerhedskontroller af busser. Jo flere elektroniske komponenter der anvendes til at sikre kørestabilitet og -sikkerhed, desto mere nødvendigt er det efter min mening at foretage en regelmæssig kontrol af disse elektroniske installationer. Endelig forventer jeg, at Kommissionen prioriterer bussikkerheden højt, når den fremlægger sit forslag til den tredje handlingsplan for trafiksikkerhed.

Turmes (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, kære tilhørere, i de 15 EU-medlemsstater præsterer vi hvert år at have 40.000 døde på vejene. Det er krig på Europas veje, og det er en tilstand, som ikke kan fortsætte på den måde. I de seneste måneder er der sket en række alvorlige busulykker. Mennesker er blevet dræbt eller hårdt kvæstet. Jeg mener, at det er et emne, som vi bør beskæftige os mere med. Bustransport - som jeg har en særlig forkærlighed for som miljøpolitiker - er en af de mest miljøvenlige transportformer, men den skal gøres mere sikker end tidligere. Vi skal også beskæftige os med dette emne på grund af EU's udvidelse mod øst og syd, hvor vi i de kommende år får langt flere transporter på vejene. Bustransporter - hvilket også ses af de besøgende på vores tilhørerpladser - tager til, da folk i stigende omfang kører med bus, og vi skal derfor også i højere grad gøre noget ved sikkerheden.
Vi ved, at vi med hensyn til menneskelige fejl har et stort problem med social dumping på vejene. Arbejdstiderne overholdes ikke, og lovgivningen på dette område er ikke streng nok. Der er heller ikke nok kontroller. Jeg kan kun appellere til det italienske formandskab om endelig at tage Markov-betænkningen om arbejdstider alvorligt og prioritere den højt og ikke - som det græske formandskab - sylte den i månedsvis. Kun ved at forbedre arbejdstiderne vil vi kunne få mere udhvilede buschauffører på vejene og kunne bekæmpe overtrætheden. Dertil hører naturligvis også flere kontroller, og jeg er glad for, at Kommissionen agter at foretage sig noget i den forbindelse.
Det andet problem, som vi med sikkerhed skal tage fat på, er selepligten. I øjeblikket er der kun selepligt i nye busser. Vi kan ikke vente 10 eller 15 år på, at alle busser er erstattet med nye. Vi skal handle nu og gøre alt, hvad der er teknisk muligt, også i de eksisterende busser. De seneste måneders ulykker har vist, at mange mennesker er omkommet, fordi busserne er væltet, og folk er blevet slynget ud af busserne. Det kan vi få styr på med sikkerhedsseler, og jeg håber, at både Kommissionen og Rådet vil lægge pres på regeringerne i den henseende.
Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, bortset fra ulykkerne i Frankrig og Ungarn har vi også haft en forfærdelig ulykke i Grækenland lige efter påske, hvor 21 elever mistede livet i Tembi mellem Thessaloniki og Larissa, mens de i en bus var på skoleudflugt. Ulykken rystede alle i Grækenland. Den fik stor omtale i Europa, og sammen med de andre tragiske ulykker har den resulteret i debatten i dag.
Der er selvfølgelig Kommissionens tiårsprogram, som vi skal se på og udtale os nærmere om inden for rammerne af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og der er andre idéer, som allerede nævnes i vores forslag. Det er med rette blevet understreget, at vi omgående skal se på spørgsmålet om sikkerhedsseler. Det er også med rette blevet understreget, at vi skal se på spørgsmålet om specifikationer for busser, og jeg hilser Kommissionens holdning til dette punkt velkommen. Vi skal imidlertid også se på spørgsmålet om køretider, da chaufførerne ofte ikke kan udføre deres job ordentligt, fordi de er trætte. Parlamentet har stillet et forslag i denne forbindelse, som Rådet forhåbentlig vil behandle positivt.
Jeg vil for mit vedkommende omtale to forskellige emner. Det første drejer sig om hastighedsbegrænsere. Jeg fremhæver det, fordi jeg selv var ordfører i Europa-Parlamentet. Der findes lovgivning. Og det er op til regeringerne at gennemføre denne specifikke lovgivning så hurtigt som muligt. Det har vist sig, at vi ved at nedsætte hastighedsgrænsen, særlig i forbindelse med store køretøjer, også begrænser muligheden for ulykker og følgerne heraf.
Det andet, som jeg vil sige, vedrører Europa-Kommissionen og har at gøre med projekter, der finansieres under fællesskabsstøtterammen. Vi skal være særligt opmærksomme på vejprojekter for at undgå dårligt håndværk. Jeg har især dårlig erfaring fra Grækenland, hvor nye projekter har været meget dårligt udført. Derfor er de farlige og kan ikke altid anvendes sikkert. Følgelig skal kvaliteten af arbejderne kontrolleres nøje af Europa-Kommissionen.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om bøden pålagt FNSEA og andre franske erhvervssammenslutninger for karteldannelse vedrørende oksekød.

Solbes Mira
Hr. formand, som bekendt vedtog Kommissionen den 2. april 2003 en beslutning, som bekræfter, at seks erhvervssammenslutninger for oksekød har overtrådt konkurrencereglerne. De blev pålagt de relevante bøder for et beløb på næsten 17 millioner euro.
Det drejer sig om en aftale, der blev indgået i Frankrig mellem fire landbosammenslutninger og to slagterisammenslutninger i slutningen af 2001. Aftalen bestod i en forpligtelse til minimumspriser og en suspension/begrænsning af importen fra andre medlemsstater. Den havde først form af en offentlig skriftlig aftale og derefter af en hemmelig mundtlig aftale, da Kommissionen havde sendt advarselsbreve. Disse aftaler blev indgået i en kontekst med lave priser på markedet for oksekød på grund af krisen i erhvervet.
Med udgangspunkt i oplysninger, der var indsendt til Generaldirektoratet for Landbrug, indledte Genereldirektoratet for Konkurrence en undersøgelse og sendte anmodninger om information i midten af november 2001. På denne baggrund begrænsede Kommissionen - og det vil jeg gerne understrege - sig til at sende advarselsbreve i slutningen af november 2001. Alle aftalens parter forsikrede på daværende tidspunkt Kommissionen skriftligt om, at de ville bringe den ulovlige aftale til ophør. Men Kommissionen fandt indicier for, at parterne fortsatte aftalen i hemmelighed. De uanmeldte kontrolbesøg i midten af december 2001 bekræftede Kommissionens mistanke. Parterne fik lejlighed til at forelægge skriftlige og mundtlige kommentarer. Det konkluderes i den beslutning, der blev vedtaget den 2. april 2003 på baggrund af en gentagen retspraksis ved Domstolen, at der for det første findes en prisaftale, der er uforenelig med bestemmelserne i traktatens artikel 81, og at der for det andet findes en aftale om suspension af importen fra de øvrige medlemsstater, der ligeledes er uforenelig med EU's konkurrenceregler.
Den dokumentation, som Kommissionen har opdaget i forbindelse med efterforskningen, viser på den anden side, at alle de pågældende sammenslutninger vidste, at den aftale, de indgik, var ulovlig, og at de udsatte sig selv for konkurrencemyndighedernes indgriben. Kommissionen pålagde FNSA, den vigtigste franske landbrugssammenslutning, 12 millioner i bøder, og en slagterisammenslutning blev pålagt en bøde på op til 480.000 euro.
Lad mig minde Dem om, at Kommissionen i tilfælde af meget grove overtrædelser af konkurrencereglerne pålægger bøder, hvis grundbeløb for hver deltager principielt er mindst 20 millioner euro.
De tre vigtigste kritikpunkter mod Kommissionens beslutning er følgende: for det første, at det drejer sig om et anslag mod fagforeningsfriheden, for det andet, at bøden er for stor krisen taget i betragtning, og for det tredje, at Kommissionen ikke gjorde noget i forbindelse med den anden kogalskabskrise. Jeg vil forsøge at komme med et svar på disse tre argumenter.
Med hensyn til fagforeningsfriheden går beslutningen efter Kommissionens opfattelse for vidt. Fagforeningsfriheden er en grundlæggende rettighed, som er anerkendt af alle, hvilket Kommissionen gentager i sin beslutning. Men denne frihed giver ikke ret til at gøre hvad som helst: En fagforening kan ikke blandt sine lovlige aktiviteter have indgåelse af prisaftaler og importbegrænsninger, da det er i modstrid med det indre markeds principper. Det er det eneste, der står i beslutningen.
Med hensyn til bødens størrelse skal man erindre, at den fastsættes i forhold til overtrædelsens alvor og de skærpende omstændigheder. I den aktuelle sag skortede det hverken på grove overtrædelser eller skærpende omstændigheder, herunder de allergroveste. I denne henseende er det på sin plads at huske, at landmændene tvang slagteriarbejderne til at underskrive den ulovlige aftale ved hjælp af vold. Man skal også huske på, at parterne, efter at de skriftligt havde forsikret, at aftalen ikke ville blive fornyet, i virkeligheden hemmeligt fortsatte med at udøve den. På den anden side tog Kommissionen faktisk hensyn til landbrugserhvervets vanskelige økonomiske situation, den dobbelte krise med kogalskab og mund- og klovsyge, som hr. Bernié omtalte i sit indlæg her i Parlamentet den 7. april, og det er netop disse særlige omstændigheder, der gjorde, at bøden for første gang blev reduceret med 60 %, en på ingen måde ubetydelig procentdel.
Det tredje kritikpunkt fastholder, at det var Kommissionen, som ikke traf passende foranstaltninger for at tackle kogalskabskrisen. I denne henseende vil jeg gerne minde om, at Kommissionen mangedoblede de markedsstabiliserende foranstaltninger. Interventionsmekanismerne blev anvendt i vidt omfang, og betingelserne for anvendelse af disse blev endda udvidet, der blev skabt særlige krisemekanismer, som gjorde det muligt for medlemsstaterne at trække yderligere mængder af slagtekroppe ud af markedet. På den måde blev der på få måneder trukket næsten 10 % af det europæiske forbrug ud af markedet. Der blev anvendt mere end 1 milliard euro af EU-budgettet til denne operation, og desuden gav Kommissionen medlemsstaterne lov til at yde national støtte til de mest berørte landmænd. Hvad angår Frankrig, godkendte Kommissionen en statsstøtte på mere end 300 millioner euro.
Endelig er det på sin plads at huske, at Kommissionen, selv om krisen i oksekødssektoren berørte hele Europa, ikke har kendskab til, at parterne i nogen anden medlemsstat har fundet det nødvendigt at oprette et ulovligt kartel. Beslutningen, som kommer med en nøje fremlæggelse af de af Kommissionen fastslåede kendsgerninger og dens juridiske konklusioner, bliver offentliggjort om kort tid.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, hvis man ser Deres fremstilling ud fra et formelt synspunkt, har De sikkert ret. Pris- og mængdeaftaler er i strid med princippet om fri og loyal konkurrence i EU. De kommer ganske vist ind på det, men det er stadig en kendsgerning, at oksekødsproducenterne havnede i en usædvanlig svær situation. BSE-krisen sendte chokbølger af hidtil usete dimensioner gennem markedet. Også her skal Kommissionen være sig sit ansvar bevidst. Jeg minder Dem om, at der i denne krise har været gjort gentagne forsøg fra Kommissionens side, og til dels også fra Rådets og medlemsstaternes side, på at tæmme bølgerne, som havde negativ indflydelse på markedet, da katastrofen så rent faktisk indtraf. Jeg minder Dem om, at det var Europa-Parlamentet og dets undersøgelsesudvalg, der måtte tvinge Kommissionen og til dels også Rådet til at træffe foranstaltninger på sundhedsområdet og til bekæmpelse af sygdommen, men også til at iværksætte foranstaltninger i forbindelse med erstatninger til landmændene.
I sådan en situation er det forståeligt, at der søges efter forsvarsmekanismer, selv om de ikke er lovlige. Jeg vil ikke forsvare dette, og det skal også straffes, men man må også - og her mener jeg Kommissionen - være sig sit ansvar bevidst. Desuden skal vi ud over de aktuelle markedsregulerende foranstaltninger, som De har beskrevet, også holde os landbrugspolitikken for øje. På daværende tidspunkt havde vi en situation, hvor handyrpræmieloftet på 90 dyr var gældende i Frankrig, men ikke i andre lande, heriblandt Tyskland, således at der her blev udbetalt præmier for hver produceret tyr, mens der var en begrænsning i Frankrig. Det betød, at der udviklede sig et mere stabilt marked i Frankrig, og andre lande bestræbte sig derfor meget på at eksportere til Frankrig, hvorved Frankrig og oksekødsprisen kom under pres. Det vil sige, at der også her skal sørges for lige vilkår inden for landbrugspolitikken, således at der ikke betales den samme præmie for tyr nr. 20.000 som for tyr nr. 20. Eller også skal denne foranstaltning netop gælde i alle medlemsstater. Jeg minder Dem endnu en gang om, at denne ulighed har forårsaget store vanskeligheder i landbruget, da det har forstærket konkurrencen i landbrugssektoren. Derfor skal Kommissionen, hvis den ønsker at gribe til sådanne straffeforanstaltninger, tage hensyn til forholdene og i det mindste afstemme straffens størrelse derefter.
Bernié (EDD).
Hr. kommissær, jeg har anmodet Kommissionen om en forklaring, da jeg var dybt chokeret over den bøde, som De vil pålægge de franske landbrugssammenslutninger. Det straffer sammenslutningerne dobbelt. For det første straffer man en sektor for dens evne til at vise initiativ, hvorved den kunne bidrage til at løse en helt usædvanlig krise. De truer endvidere sammenslutningernes eksistens, da bøden er større end deres budget.
Den franske oksekødssektor omfatter 200.000 landmænd, hvis gennemsnitsindkomst er på under 8.000 euro. I efteråret 2001 faldt priserne med mere end 45 %, hvorimod prisen på oksekød til menneskeføde paradoksalt nok fortsatte med at stige. Endvidere var der ikke tegn på solidaritet fra resten af Europa, og det franske marked blev mættet af kødpartier til foræringspriser fra de andre medlemsstater.
I forbindelse med denne usædvanlige krise eksisterede der ikke engang længere et marked. De franske landbrugssammenslutninger besluttede med den franske landbrugsministers og hans ministeriums indforståelse at fastsætte en minimumspris, som var så lav, at der ikke var plads til fortjeneste. Det kan ikke have været en hemmelig aftale, da de franske sammenslutninger den aften, da aftalen blev underskrevet, holdt en pressekonference. På trods af hvad pressen skriver, var der derfor ikke tale om karteldannelse. Det var tværtimod et udtryk for solidaritet for at undgå, at en del af landbrugsproduktionen skulle forsvinde, nemlig højkvalitetsoksekød.
Hvis EU ikke havde svigtet sin opgave med at sikre markedsstabilitet, havde det ikke været nødvendigt for de franske landmænd at handle selv. I en usædvanlig krise er der brug for usædvanlige foranstaltninger.
Hr. kommissær, til sidst vil jeg stille Dem en række spørgsmål. Kan De præcisere, hvilke foranstaltninger Kommissionen traf, og hvorfor de slog fejl? Var De fuldt ud klar over, hvor bekymrede landmændene var, og risikoen for, at en højkvalitetssektor kunne forsvinde? Kan De sige mig, på hvilket grundlag De fastsatte bøden til 16,7 millioner euro, et tal, som efter min mening er astronomisk? Mener De, at Kommissionens holdning er i modstrid med princippet om fastsættelse af en minimumspris? Og mener De endelig, at Kommissionen bør forsøge at lægge låg på situationen ved at trække bøden tilbage, nu da landbrugssammenslutningerne har indbragt sagen for EF-Domstolen?

Souchet (NI).
Hr. kommissær, jeg er fuldstændig uenig i Deres analyse. Vi må ikke glemme den dramatiske situation, der opstod i EU i efteråret 2001 i forbindelse med den rystende kogalskabskrise. De europæiske forbrugeres overdrevne frygt førte til et kolossalt fald i forbruget af oksekød, og priserne faldt til hidtil ukendte niveauer. Restaurationsbranchen, supermarkederne og slagterierne ville ikke aftage oksekød. Desperate landmænd så, at deres kvæg hobede sig op, og at deres lagre af foder svandt ind og truede den offentlige orden. Og hvilke forslag stillede Kommissionen? Den foreslog svage og ineffektive foranstaltninger, som langtfra løste krisens omfang og de problemer, som den medførte. Den foreslog alternative foranstaltninger for slagtning og destruktion, som visse medlemsstater ikke anvendte. Det drejede sig særlig om Tyskland og Nederlandene, som eksporterede deres problemer til Frankrig, og nægtede at komme deres egne landmænd til undsætning.
I denne forbindelse passede de foranstaltninger, der blev truffet i Frankrig efter fælles aftale mellem de offentlige myndigheder og landbrugserhvervet, og som bestod i sammen med slagterierne at fastsætte et opkøbsniveau til priser, der også svarede til de priser for opkøb til destruktion, som Kommissionen havde fastsat, og i at opfordre importørerne til at standse importen af oksekød, perfekt til situationen og havde en omgående beroligende virkning. Kommissionens beskyldning om en ulovlig aftale forekommer derfor fuldstændig ude af proportioner og skandaløs, når man tager den daværende situations alvor i betragtning, og er ærlig talt både absurd og uansvarlig. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til omgående at annullere bøden, som ikke giver mening, og at anvende al sin energi til at afsløre de virkelige hemmelige aftaler, som er de egentlige trusler mod den fri konkurrence.

Solbes Mira
Hr. formand, EU-reglerne skal naturligvis anvendes. Der findes regler for beregning af bøderne, og efter min mening har man i dette tilfælde anvendt reglerne i henhold til den fastsatte procedure, og man har - som jeg nævnte tidligere - taget hensyn til de særlige omstændigheder og anvendt en mere gunstig behandling.
Hvad angår det, Kommissionen gjorde for at løse den krise, De omtaler, nævnte jeg i mit første indlæg de beløb, der er blevet anvendt, og behovet for handling for at stabilisere markedet. Så vidt argumenterne. I Kommissionens beslutning vil alle disse elementer naturligvis blive beskrevet indgående.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i eftermiddag.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er debatten om tilfælde af krænkelse af menneskerettighederne, demokratiet og retsstatsprincippet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0337/2003 af Belderon for EDD-Gruppen om situationen i Cambodja aftenen før parlamentsvalget den 27. juli 2003;
B5-0343/2003 af van den Berg for PSE-Gruppen om parlamentsvalget i Cambodja;
B5-0346/2003 af McKenna for Verts/ALE-Gruppen om Cambodja;
B5-0349/2003 af Nassauer for PPE-DE-Gruppen om Cambodja;
B5-0353/2003 af Morgantini for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Cambodja aftenen før parlamentsvalget den 27. juli 2003;
B5-0357/2003 af Watson for ELDR-Gruppen om situationen i Cambodja aftenen før parlamentsvalget den 27. juli 2003.

Belder (EDD).
Hr. formand, den politiske situation i Cambodja er kompleks. Jeg ville ikke vide, hvilket parti jeg skulle stemme på ved valget sidst på måneden, fortalte en hollandsk bistandsarbejder derovre mig så sent som her til morgen. Hans budskab var klart og tydeligt, nemlig, at Europa må behandle alle de cambodjanske partier med den samme dosis kritik, som vi følger deres fremskidt ved valgurnerne. Her venter jeg også på rapporterne fra FN's valgobservatører.
Imens undergår Cambodja en forandring - fra at have været et land stort set afhængigt af humanitær bistand til at blive et almindeligt udviklingsland. Der er stadig brug for EU's støtte. Jeg har hørt meget kritiske kommentarer derudefra om, at den europæiske bistand mangler koordinering og effektivitet. En bedre fremtid for det cambodjanske folk opbygges gennem decentralisering og en hyppig involvering af de samfinansierende organisationer. ECHO-investeringerne er nyttige, men de har kort sagt behov for en logisk opfølgning i form af den aktuelle implementering af EF's strategidokument for Cambodja.

Junker (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, man må virkelig huske på, at de forfærdelige år under Pol Pot-regimet i Cambodja har traumatiseret et helt folk. Omkring 2 millioner mennesker har mistet livet, utallige blev deporteret og gjort rodløse. Selv det at bære briller var forbundet med livsfare, og det var først rigtig farligt at have en højere uddannelse.
Når man i dag kører gennem det skønne tropiske land med de imponerende stentempler fra en ældgammel kultur, konfronteres man stadig overalt med de fysiske og psykiske skader på et mishandlet folk, som først blev terroriseret af de Røde Khmerer og efterfølgende undertrykt af befrierne fra Vietnam for endelig under FN's mandat at komme normaliteten et skridt nærmere. Jeg har kunnet følge med i denne proces, fordi jeg har været på flere rejser i landet og var med i den dengang stort anlagte valgovervågning i 1998.
I øvrigt er der intet andet sted i verden, hvor de kvindelige familieoverhoveder er i så numerisk overtal i forhold til mændene. Deres sønner, mænd og brødre blev i højere grad end kvinderne ofre for et menneskeforagtende system og voldelige konflikter, inklusive amerikanske bomber og vietnamesiske landminer, som den dag i dag slår mennesker ihjel eller lemlæster dem. Det, der er tilbage, er fattigdom, nød og rodløshed samt - man bliver nødt til at sige det - et vist voldsberedskab.
Det kommer naturligvis også til udtryk her forud for valget. Efter min mening skal man gøre sig det klart - hvilket der også foreligger entydige udsagn om, jeg refererer her til FN's højkommissær for menneskerettigheder i Cambodja - at situationen dog ser mindre faretruende ud end tidligere. Også organisationen Asiatisk netværk for frie valg kan konstatere en mærkbar nedgang i antallet af voldshandlinger i forhold til tidligere valg. Det bliver meget vigtigt i forbindelse med dette valg at have et øje på, hvordan situationen forud for valget udvikler sig, for helt uden gnidninger bliver det ikke - det er klart. Det tror jeg heller ikke, at man kan forvente med den historie, som landet har. Hvis vi imidlertid kan bidrage til at styrke de demokratiske kræfter her og forankre betydningen af demokratiske valg i befolkningen, vil vi have taget et væsentligt skridt i retning mod at skabe én ø i denne region, som er på vej mod demokrati. Forholdene i nabolandene er snarere værre end bedre. Jeg håber således, at Cambodja finder vejen til demokrati, vejen til menneskelighed og mod vold, og at Cambodja kan fremstå som et godt eksempel for nabolandene.
McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, det er meget bekymrende, at mindst 15 mennesker, hovedsagelig støtter af oppositionen, siden januar er dræbt under voldsomme sammenstød i forbindelse med det kommende valg i juli. Da vi som deltagere i ASEAN-delegationen var i Cambodja for ikke så længe siden, mødtes vi med medlemmer af oppositionspartierne, som var på vej til begravelse hos andre medlemmer, der var blevet dræbt. Situationen er fuldstændig uacceptabel.
Menneskerettighedssituationen er ikke forbedret i Cambodja i de sidste 10 år, og menneskerettighedsorganisationer har rutinemæssigt understreget, at deres største bekymring stadig er straffrihed for overtrædere af menneskerettigheder, især ansatte i politiet og militæret. Den eneste vellykkede retsforfølgelse i Cambodja blev gennemført i 1993 under FN-administrationen, da en person blev anklaget og dømt. Det var en hr. Ten Seng, der stadig arbejder som afdelingsleder i det fængsel, hvor han begik sine forbrydelser.
Der er også stor bekymring om de vietnamesiske Montagnard-flygtninge, der stadig sendes tilbage til Vietnam til dårlig behandling og uretfærdige retssager. Dette emne blev forelagt Parlamentet. Der er truffet juridiske beskyttelsesforanstaltninger, men de overholdes ikke i Cambodja. Der er en bestemmelse om forbud imod tortur og om indførelse af mekanismer og foranstaltninger inden for straffesystemet og fængselsvæsenet til bekæmpelse af forskellige former for dårlig behandling og for at sikre pålæggelse af sanktioner over for overtrædere. Problemet er dog stadig ikke løst, da de eksisterende beskyttelsesforanstaltninger ikke overholdes.
Jeg håber, at en ny regering eller et nyt parlament vil sikre overholdelsen af disse love og sikre, at situationer som denne ikke opstår igen. Der skal være total frihed. Det er også meget vigtigt, at den nye regering eller det nye parlament sørger for at retsforfølge de tidligere ledere af Khmer Rouge. Det er utroligt, at disse personer stadig kan slippe af sted med omfattende krænkelser af menneskerettighederne.
Nassauer (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, den 27. juli skal der vælges nyt parlament i Cambodja. Henved 20 partier agter at deltage i valget, hvilket i sig selv er en indikation af et vist demokratisk fremskridt. Men selvfølgelig kommer det i sidste ende an på, hvordan valget finder sted samt tiden før og efter valget, og om det er en fair handling, som fortjener at blive kaldt demokratisk. Netop det punkt er der begrundet tvivl om. Som det tidligere har været tilfældet, overskygges valgforberedelserne af voldshandlinger. Der fremsættes trusler mod oppositionspolitikere, og alene i juni er to oppositionspolitikere blevet myrdet. Alt i alt kommer det eneherskende kommunistiske partis almagt til udtryk, som tydeligvis stadig ikke kan affinde sig med, at der skal eksistere andre partier end det.
Der sker brud på de lokale valgforskrifter, som oftest af de stedligt ansvarlige, uden at sådanne brud straffes. Det er afgørende for den demokratiske kvalitet, at der er fri adgang til medierne, først og fremmest til de elektroniske medier. Den er imidlertid ikke garanteret, hvilket ikke mindst skyldes, at de elektroniske medier fortsat kontrolleres af det cambodjanske folkeparti og af ministerpræsident Hun Sen eller af organisationer eller personer, som er nært knyttet til disse.
EU sender valgobservatører til Cambodja. Det er hensigtsmæssigt, hvis der er stillet garanti for, at observatørerne kan arbejde uhindret, og det skal landets regering sørge for. Med alle disse krav er der imidlertid ikke tale om, at vi utidigt blander os i landets indre anliggender, men vi handler derimod på grundlag af en samarbejdsaftale. I aftalens artikel 1 er det klart fastlagt, at begge sider skal udvise respekt for demokratiske grundprincipper og fundamentale menneskerettigheder, der også indgår som en del af aftalen.
EU har engageret sig meget i landet siden 1992. Vi har investeret omkring 250 millioner euro, og følgelig er vi legitimeret til at stille nogle krav, som går i retning af frie og demokratiske valg. Derfor forlanger vi af den cambodjanske regering, at den stopper voldshandlingerne og forhindrer trusselskampagnerne mod oppositionspolitikere og deres partier. Desuden forlanger vi af de cambodjanske myndigheder, at de stiller garanti for, at dette valg kan afholdes frit og uden utidig indblanding.
Van den Bos (ELDR).
Cambodja har en frygtelig og voldelig fortid. Det cambodjanske folk fortjener en fredelig fremtid. Det er derfor af stor betydning, at det kommende valg kommer til at foregå på en retfærdig og fredelig måde. Massemorderne bør heller ikke slippe for deres straf. Min gruppe lægger vægt på begge ting.
Vi modtager mange rapporter om grusomheder, der bliver begået i forbindelse med valget. Det Cambodjanske Folkeparti er allestedsnærværende, og myndighederne undlader ikke at intimidere folk især på lokalt plan. Det virker, som om de kan gøre det uhindret og ustraffet. De elektroniske medier er også under ministerpræsident Hun Sens kontrol. Min gruppe er særlig bekymret for, om Sam Rainsys parti dermed får en fair chance. I betragtning af hans store mod og hans indsats for et demokratisk Cambodja bør Sam Rainsy tildeles Sakharov-prisen.
Menneskerettighedssituationen er stadig dårlig. Det er også meget beklageligt, at den økonomiske og sociale udvikling trods omfattende europæisk bistand er ved at gå i stå. Vi mener, at denne bistand bør knyttes til fremskridt med hensyn til flerpartisystem, menneskerettigheder og frie valg. Demokratisering og velstand kan jo ikke ses isoleret fra hinanden. Vi må lægge fortiden bag os ved at gøre det nødvendige for at sikre en rig fremtid for det cambodjanske folk.

Dupuis (NI).
Hr. formand, kære kolleger, som bekendt er Cambodja også vigtig for sine naboer, og særlig Vietnam og Laos, der, som fru Junker sagde, står over for meget mere alvorlige situationer.
Jeg vil takke alle mine kolleger, da jeg mener, at det er et godt beslutningsforslag. Når dette er sagt, står vi tilbage med spørgsmålet om glasset er halvt fuldt eller halvt tomt. I dette tilfælde ser hr. Nassauer det som halvt tomt, og fru Junker ser det som halvt fuldt. Uanset hvad der er rigtigt, mener jeg, at det vigtigste lige nu er valgene.
Den nationale valgkommission har fastsat udmærkede standarder og gør et bemærkelsesværdigt stykke arbejde. Vi er også kommet langt. I januar og februar var situationen yderst bekymrende. Der forekommer stadig vold i dag. Hvis vi imidlertid sammenligner den nuværende situation med det, der skete under de sidste valg, er forholdene bedre. Det er rigtigt, at adgangen til medierne ikke er perfekt, men den er bedre. Det er på dette punkt, at beslutningsforslaget er vigtigt. Vi skal være yderst årvågne, således at der fra nu og indtil den 27. juli kan bibeholdes en positiv situation, og der kan afholdes valg, som er så demokratiske som muligt.

Solbes Mira
Hr. formand, Kommissionen har lyttet opmærksomt til Deres indlæg og til de forskellige bidrag, der er fremkommet under denne forhandling. Vi mener, at de kommende nationale valg er af afgørende betydning for udviklingen og konsolideringen af det demokratiske system i landet. EU er fast besluttet på at støtte denne proces, der vil blive bakket op af tilstedeværelsen af internationale observatører.
Det er dog korrekt, og i dette spørgsmål deler vi Parlamentets bekymring, at de politiske voldshandlinger og et klima, der er præget af indgriben og straffrihed, på nuværende tidspunkt skaber spændinger i forbindelse med valgprocessen. Volden forud for valget er et spørgsmål, der allerede blev påpeget og fremhævet af EU under valgene i 1998 og 2002, og de fleste observatører er enige i, at selv om volden synes at være for nedadgående, er der fortsat bekymring for dens indvirkning på valgprocessen.
Kommissionen håber oprigtigt, at de foranstaltninger, myndighederne har truffet for at få overholdt loven uden frygt, trusler eller vold, får en positiv effekt, og jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen fortsat vil følge processen tæt i nært samarbejde med medlemsstaterne i et forsøg på at undgå denne slags situationer.
Kommissionen er også optaget af behovet for en fri presse, som kan overvinde de vanskeligheder, der er en følge af nogle offentlige kommunikationsmidler, der er under stærk regeringskontrol. I denne forstand understreger Kommissionen, at de positive foranstaltninger, de cambodjanske myndigheder og i særdeleshed den nationale valgkomité har truffet i forbindelse med medierne i perioden forud for valget, skal føres ud i livet.
Dette punkt bliver utvivlsomt genstand for særlig interesse og bekymring hos EU's valgobservationsmission, der begyndte den 11. juni med ankomsten af basisteamet under ledelse af hr. Evans. Der er allerede ankommet 36 europæiske observatører til Cambodja, og der ankommer yderligere 70 observatører den 22. juli. Chefen for valgobservationsmissionen kommer med en foreløbig erklæring umiddelbart efter valget.
Med hensyn til vores mulighed for at agere i Cambodja kan jeg nævne, at det vejledende nationale program for perioden 2002-2004 giver os mulighed for at forsøge at påvirke landets demokratiseringsprocesser ved hjælp af tildeling af midler. I denne henseende er hele konceptet omkring god forvaltningsskik blevet betragtet som et grundlæggende horisontalt og tværgående spørgsmål inden for alle samarbejdsområderne. Indtil videre har vi afsat 10 millioner euro til området, som især har gjort det muligt at støtte valgprocessen.
Alle disse elementer afspejler EU's og Kommissionens forpligtelse over for menneskerettighederne og demokratiet, sådan som det kommer til udtryk i det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, som har behandlet Cambodja som et af de vigtigste mål i denne forbindelse. Ngo'erne, der er udvalgt ved licitationer, er en af de vigtigste kanaler til gennemførelse af dette initiativ, der direkte kommer den cambodjanske befolkning til gode.
Dette var lidt om de elementer, vi har arbejdet med, og om, hvordan vi forestiller os, at vi kan komme videre i konsolideringsprocessen og sikre et så retfærdigt valg som muligt, så vi kan tage et yderligere skridt frem mod det mål, vi alle stræber efter.
Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i eftermiddag efter forhandlingerne.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0336/2003 af Belder for EDD-Gruppen om Laos;
B5-0345/2003 af Berès for PSE-Gruppen om anholdelsen af europæiske journalister, en amerikansk tolk og deres lokale ledsagere; 
B5-0348/2003 af McKenna for Verts/ALE-Gruppen om anholdelsen af europæiske journalister, en amerikansk tolk og deres lokale ledsagere;
B5-0350/2003 af Nassauer for PPE-DE-Gruppen om Laos;
B5-0354/2003 af Frahm for GUE/NGL-Gruppen om anholdelsen af europæiske journalister i Laos;
B5-0356/2003 af André-Léonard for ELDR-Gruppen om anholdelsen af hr. Faliste, hr. Reynaud, hr. Mua og fire laoter samt om den generelle situation i Laos.
Belder (EDD).
"I næsten 30 år er disse mennesker blevet jaget som vilde dyr", mente en journalist, som det var lykkedes at nå frem til Hmong-folket. I de nordlige bjergområder bærer mange af de 300.000 medlemmer af "Laos' glemte folk" stadig mærke af det kommunistiske regimes hævn. Deres politiske valg under Vietnam-krigen blev betragtet som "forræderi" og er stadig et brændemærke, der begrunder det nuværende terrorvælde.
Skueprocessen og den absurde dom i Phonsavan over en fransk og en belgisk journalist og en amerikansk Hmong-præst er ikke noget isoleret tilfælde. Afskåret fra omverdenen prøver Vientiane at knække dette folk. Interesse i og anerkendelse af konflikten med Hmong-folket er efter alt at dømme uønsket.
Dermed hører Laos hjemme på den dystre liste over lande, der alvorligt krænker religionsfriheden. Det kristne mindretal er særlig hårdt forfulgt, og dets religion er sågar forbudt! Disse krænkelser af individets frihed og menneskelige værdighed kan ikke retfærdiggøres i nogen kulturs eller noget lands navn.
Med denne beslutning vil jeg derfor opfordre de laotiske myndigheder til øjeblikkelig at standse deres undertrykkelse af Hmong-folket og andre mindretal, ikke mindst de kristne. Undlader de dette, bør det umiddelbart få Rådet og Kommissionen til at genoverveje alle forbindelser med Laos.

Gillig (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, retten til oplysninger er en grundlæggende rettighed og frihed, som sikrer, at freden og demokratiet i verden kan bestå og styrkes. Disse rettigheder er endnu en gang blevet krænket, og i dag er vi nødt til at fordømme situationen i Laos. Siden den 5. juni har en fransk og en belgisk journalist været fængslet i Vientiane i Laos sammen med deres lokale ledsagere. De blev anholdt i provinsen Xieng Khuang, mens de var ved at lave en reportage om Hmong-minoritetens situation. Efter en nærmest farceagtig retssag blev Thierry Falise og Vincent Reynaud den 30. juni idømt 15 års fængsel for "at forhindre en embedsmand i at udføre sin pligt", som det blev beskrevet i sagen mod dem. Denne uholdbare anklage og den afsagte dom er i modstrid med bestemmelserne i den laotiske strafferet.
Thierry Falise og Vincent Reynaud blev faktisk dømt for at udføre deres arbejde som journalister og kameramænd, da de filmede en gruppe bjergfolk, som i årevis er blevet forfulgt af et autoritært styre, der lader hånt om alle demokratiske principper.
Det beslutningsforslag, som vi foreslår, at Parlamentet skal vedtage, og som vi opfordrer formanden for Parlamentet til at fremsende til de laotiske myndigheder og ASEAN-medlemslandene, opfordrer til omgående løsladelse af de to journalister og deres lokale ledsagere og til at anvende internationale konventioner, herunder den konvention, der er vedtaget af fransktalende lande i forbindelse med Bamako-erklæringen, som Laos har ratificeret, og som skal beskytte journalisters rettigheder, og særlig journalister, der rapporterer fra konfliktområder. Endvidere opfordrer beslutningsforslaget til omgående at standse enhver politik, der resulterer i forfølgelse og undertrykkelse af Hmong-folket og andre minoriteter i Laos, og til at tage det økonomiske samarbejde mellem EU og Laos op til fornyet overvejelse så snart som muligt samt at holde Europa-Parlamentet underrettet i henhold til de aftaler, der henvises til i beslutningsforslaget.
Hr. formand, jeg mener og ønsker at erklære på vegne af hele min gruppe, at vi ikke fortsat kan støtte og bibeholde forbindelserne med lande, som foran hele verdens øjne krænker menneskerettighederne. Det er en del af Europa-Parlamentets ansvar at fordømme omstændigheder, som er fuldstændig uacceptable, og hele tiden at gøre opmærksom på det.

McKenna (Verts/ALE).
Hr. formand, anholdelsen af de europæiske journalister og journalister fra Laos gav anledning til bekymring, først og fremmest om pressefriheden. Hvis man ser på den seneste tids begivenheder, har der været begrænsninger af adgangen til fanger, og lokaliteterne for deres forvaring har været hemmeligholdt i over en uge. Det er helt klart, at domstolen ikke respekterede fangernes rettigheder i henhold til international ret. De fik ikke en retfærdig retssag.
Situationen i Laos er alarmerende. Det er ikke blot disse personer, der lider, men hele landet. Menneskerettighederne respekteres ikke, heller ikke de civile og politiske rettigheder og retten til religionsfrihed. Der er ingen rettigheder, f.eks. for fængslede personer. Mange af disse personer er uretfærdigt fængslet. De har ikke besøgsrettigheder.
Her til morgen mødtes vi med en delegation fra Laos. Den dokumentation, som de forelagde for os, gav anledning til alvorlig bekymring. Nogle talere har sagt, at vi skal overveje vores forbindelser med Laos endnu en gang, hvis myndighederne ikke tager hånd om situationen i deres eget land. Journalisterne skal helt klart frigives straks. Der skal endvidere være pressefrihed. Myndighederne skal stoppe forfølgelsen af den etniske gruppe Hmong og andre minoriteter. Det må høre op.
Retssagen er også kritiseret i Washington, hvor den blev kaldt en farce. Den amerikanske regering har anmodet om en ny retssag. Vi skal i denne forbindelse være meget forsigtige med at pege fingre, for Washington bærer jo selv ansvaret for sagen om Guantanamo. Disse personer har ikke fået retfærdige retssager, der er heller ikke rejst legitime anklager. Jeg tvivler på, at dette kunne finde sted i EU. Den amerikanske regering skal derimod se på egne handlinger, inden den peger fingre af andre.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, i dag handler det ikke kun om mindretal og europæiske journalister - hvor vigtige de end er - det handler om selve det laotiske folk. Laos er et ældgammelt kongerige med en meget rig kultur, et land, der var fredeligt og tolerant, og som på kongedømmets tid ikke truede nogen. Det glæder mig, at den laotiske kongefamilie er til stede her i dag.
Dette land blev i det 20. århundrede først offer for kolonialismen, Anden Verdenskrig og sidst, men ikke mindst øst-vest-konflikten. Landet blev på brutal vis ødelagt af den kommunistiske okkupation. Vi skal være klar over, at vi her i begyndelsen af det 21. århundrede har til opgave at sørge for, at Laos ikke bliver til et museum for den realt eksisterende socialisme, men til et blomstrende demokratisk land. Derfor mener vi, at menneskerettighederne skal styrkes, retsstatslige principper skal styrkes, tros- og samvittighedsfrihed skal respekteres, og politiske fanger skal frigives. Medierne skal først og fremmest have fri adgang til Laos, således at verdensoffentligheden erfarer, hvad der virkelig sker, og at de fejl, der fortsat er til stede i dette land, ikke skjules for verdensoffentlighedens øjne.
Vi i EU ønsker et samarbejde med Laos. Vi går ind for handels- og samarbejdsaftaler, hvor menneskerettighederne også respekteres. Hvis denne menneskerettighedsklausul ikke overholdes og blot er en farce, må vi sætte spørgsmålstegn ved samarbejdet med regimet og ikke med det laotiske folk. Vi skal klart og tydeligt sige, at det er nødvendigt med handel, økonomi og samarbejde, men at grundlaget herfor er lov, menneskerettigheder og de værdier, som vores verdenssamfund er baseret på. Derfor skal vi sørge for, at Laos bliver en fri, demokratisk retsstat igen.
André-Léonard (ELDR).
Hr. formand, vi har lige hørt fra Reuters Bureau, at regeringen i Laos er villig til at benåde de to journalister og den amerikanske tolk, som blev anholdt den 4. juni, og som den 30. juni blev idømt 15 års fængsel for ubevislige handlinger, hvilket gav anledning til udbredt harme. Jeg har her kommunikéet, som er fra kl. 13.30, og hvori der står, at den laotiske udenrigsminister afventer en anmodning fra regeringerne i de lande, som de tre mænd kommer fra, nemlig Belgien, Frankrig og USA, om at benåde dem. Det bliver de selvfølgelig, hvis det ikke allerede er sket. Vi kan kun glæde os over den effektive rolle, som de europæiske udenrigsministre og diplomaterne på stedet har spillet. Det har uden tvivl ført til fangernes nært forestående løsladelse.
Selv om vi glæder os over udfaldet af dette, er vi stadig dybt bekymrede over situationen for de fire laoter, som ledsagede Thierry Falise og Vincent Reynaud. Vi har fået at vide, at de kan få en dom på 20 års fængsel. Vi appellerer også til den laotiske regerings mildhed. Alt for mange journalister har betalt med deres liv eller er blevet idømt strenge fængselsstraffe for at have udført deres job, som er at informere.
Vi erindrer om, at ytringsfriheden er en grundlæggende rettighed. Vi forventer, at Kommissionen og Rådet støtter vores diplomater, og vi håber, at EU's regionale kontor vil tage affære for at sikre, at de fire laotiske statsborgere også bliver løsladt. Hr. formand, vi vil foran Parlamentet give udtryk for vores solidaritet med journalisterne og deres familier, som har været igennem så meget, og vil forsikre dem om, at Europa-Parlamentet, som er frihedens vogter, utrætteligt vil forsvare retten til en fri presse, til fri information og mere end nogensinde menneskerettighederne, uanset hvilket styre der har magten.

Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, der er grund til dyb bekymring for de tilbageholdte journalisters, præstens og de fire laotiske borgeres fysiske og psykiske tilstand. Deres navne og tilholdssteder er ikke blevet offentliggjort. Samtidig ved vi, at de mandag den 30. juni i år blev idømt 15 års fængsel, uden at retten til et forsvar blev respekteret, for efter ordre at have hindret en tjenestemand i at udøve sin tjenstlige pligt.
Når vi her i Europa-Parlamentet er opmærksomme på de manglende demokratiske rettigheder i Laos, opfordrer vi myndighederne i dette land til at sikre, at landets forfatning, som, hedder det sig, garanterer religionsfrihed og frihed for de religiøse grupper, efterleves. Vi tilskynder også myndighederne i Laos til umiddelbart at sætte en stopper for al politik, som betyder forfølgelse og undertrykkelse af Hmong-folket, andre minoriteter i Laos og kristne befolkningsgrupper. Endvidere opfordrer vi myndighederne i Laos til at give Røde Kors tilladelse til at besøge de politiske fanger for at forvisse sig om deres fysiske tilstand.
Vi mener også, at Kommissionen bør undersøge, om det er muligt at fortsætte det løbende samarbejde med myndighederne i Laos, og bør rapportere om dette spørgsmål til Parlamentet. Vi anmoder fra Europa-Parlamentets side om, at problemet med de fængslede journalister tages op på dagsordenen på næste møde i Sammenslutningen af Stater i Sydøstasien (ASEAN), medmindre disse journalister frigives inden.
Lad mig også påtale, at den laotiske forfatning i praksis har formuleringer, som forsvarer religionsfriheden i landet ved at forbyde alle handlinger, som skaber religiøs splittelse eller fører til generel splittelse i befolkningen. I henhold til disse love arresterede man i løbet af 2002 60 kristne, og i 1999-2001 havde man en aktiv kampagne, der gik ud på at lukke kirker.
De Keyser (PSE).
Hr. formand, på den internationale liste med status over pressefriheden, der er udarbejdet af Journalister uden grænser, indtager Laos lidet misundelsesværdigt pladsen som nr. 133 ud af 140. Italien er eksempelvis nr. 40 efter Benin og Sydkorea. I Laos er medierne fuldstændig i hænderne på det eneste politiske parti, og parlamentet har endnu ikke vedtaget en lov, som vil tillade private at eje medier, hvilket de lovede i 2001. Der er stadig intet nyt om de fem ledere af bevægelsen af oktober 1999, som er forsvundet, bl.a. Thongpaseuth Kenakoun, der er forfatter til adskillige artikler og brochurer om situationen i Laos og nødvendigheden af demokratiske reformer.
Sagen med Thierry Falise og Vincent Reynaud er derfor ikke en retslig tilfældighed. Den er opstået i et klima med stadige krænkelser af menneskerettighederne, og den skandaløse dom, hvor de den 1. juli blev idømt 15 års fængsel, rejser mindst to spørgsmål. Det første drejer sig om pressefriheden generelt. Som vi har set, lader man ofte hånt om den, selv i Europa. Den er en af søjlerne i demokratiet, og vi skal forsvare den for enhver pris. Det andet vedrører den demokratiske klausul i samarbejdsaftalerne, som ofte kun formelt kan beskrives som en klausul, men er en tom skal.
Hvordan kan man tage Europa alvorligt, når det efter at have underskrevet en aftale ikke ved hjælp af passende sanktioner sikrer, at klausulen overholdes? Vi ved, som fru André-Léonard har bekræftet, at det fælles pres fra Belgien, Frankrig, USA og EU sandsynligvis fører til, at Falise, Reynaud og Naw Karl Mua bliver løsladt, hvilket vil være en lettelse for alle. Jeg opfordrer imidlertid Parlamentet til også at anmode om at få de to lokale ledsagere Thao Moua og Tha Char Yang, deres chauffør Pa Phue Khang og en fjerde ukendt laoter løsladt, da de hverken er journalister eller udlændinge. De er simpelthen laoter. De blev idømt mellem 12 og 20 års fængsel, og vi kan ikke, hr. formand, blot lade som ingenting.

Dupuis (NI).
Hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil først byde velkommen til Deres Kongelige Højheder af Laos, der har taget plads i den officielle loge, medlemmerne af den laotiske kongefamilie, formanden for den laotiske menneskerettighedsbevægelse og formanden for Hmong-samfundet i Frankrig. Jeg ønsker også at anerkende deres kamp, da det er takket være deres utrættelige kamp for demokrati, for retsstatsprincippet, frihed og national forsoning i Laos, at vi kan arbejde her i Parlamentet.
Jeg tror, at alt er blevet sagt i denne debat, og fru de Keyser gjorde ret i at stå fast på dette punkt. Fru André-Léonards nyheder om den sandsynlige løsladelse af de belgiske, franske og amerikanske journalister betyder ikke, at de fire laoter, der ledsagede dem, bliver løsladt. De kommer til at tilbringe 10, 15 eller 20 år i fængslerne i Vientiane.
Sagen med journalisterne er et af utallige tilfælde og beviser på, at situationen i Laos er yderst alvorlig, at styret er fuldstændig korrupt, at det bør undersøges af Interpol og alle de internationale finansielle organisationer på grund af omfanget af dets handel, og at EU skal ændre sin politik over for Laos. Enhver form for eftergivende politik styrker ganske enkelt de yderliggående elementer i styret i Laos. Vi skal ved at vedtage en fast politik gøre, hvad vi kan for at støtte de personer i det laotiske styre, der ønsker at arbejde for en politik, der fører til demokratisering og forsoning. Det er væsentligt.
Vi har de nødvendige instrumenter. Vi giver Laos 160 millioner euro årligt i forbindelse med handelsaftaler alene i tekstilsektoren. Vi har en halv snes samarbejdsprojekter i gang. Vi skal foretage en meget grundig vurdering og sige til det laotiske styre, at hvis de ikke gennemfører specifikke og konkrete reformer inden for retsvæsenet, information, økonomi og politik, vil vi indstille alle former for samarbejde.

Solbes Mira
 Hr. formand, for det første vil jeg gerne påpege, at Kommissionen generelt støtter det beslutningsforslag fra Europa-Parlamentet, vi drøfter.
For det andet kan jeg oplyse, at spørgsmålet om de anholdte europæiske journalister, hr. Falise og hr. Reynaud, bliver behandlet på bilateralt niveau af Frankrig og Belgien.
EU's ministertrojka har dog også haft mulighed for en bilateral drøftelse af sagen med Laos' vicepremierminister og udenrigsminister på ASEAN's regionale forum i Phnom Penh den 19. juni. Kommissionen er i tæt kontakt med den franske ambassade og det belgiske konsulat i Vientiane samt med de øvrige medlemsstater, der har lokal eller akkrediteret repræsentation i Bangkok, og Kommissionen har afholdt et uformelt møde med højtstående funktionærer fra Laos' udenrigsministerium.
Kommissionen støtter naturligvis de diplomatiske aktioner, som de berørte medlemsstater har iværksat for at finde en tilfredsstillende løsning på sagen, og som kun, her er vi enige med fru André-Léonard, kan findes via en diplomatisk og politisk løsning. På den anden side er vi parate til at tage alle de nødvendige skridt for at presse Laos' regering på EU plan.
Vi mener dog ikke, at det er hensigtsmæssigt at medtage et spørgsmål af denne art på en dagsorden af en anden karakter som f.eks. møderne i ASEAN, da vi ikke mener, at det er passende at rejse spørgsmålet på multilaterale møder på højt plan. Vi håber, at de nye oplysninger, som fru André-Léonard har givet os, vil føre til et godt resultat.
En sidste bemærkning om den generelle situation for menneskerettighederne i Laos og vores holdning. Kommissionen overvåger nøje situationen via vores delegation i Vientiane, og vi vil fortsat studere situationen for menneskerettighederne og deres mulige indvirkning på samarbejdsprogrammet EF-Laos forud for mødet i Den Fælles Komité EF-Laos, der er aftalt til efteråret. Kommissionen er således altid rede til at drøfte spørgsmålet med Europa-Parlamentet.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter forhandlingerne.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0344/2003 af van den Berg for PSE-Gruppen om situationen i Uganda;
B5-0347/2003 af Maes for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Uganda;
B5-0351/2003 af Mauro for PPE-DE-Gruppen om overtrædelser af menneskerettighederne i det nordlige Uganda;
B5-0352/2003 af Boudjenah for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Uganda;
B5-0355/2003 af Van Hecke for ELDR-Gruppen om LRA's kidnapning af børn;
B5-0358/2003 af Muscardini for UEN-Gruppen om overtrædelser af menneskerettighederne i det nordlige Uganda.

Stihler (PSE).
Hr. formand, indtil for nylig troede jeg, at Uganda var en af de bedre afrikanske stater med hensyn til menneskerettigheder. For 14 dage siden arrangerede Amnesty International som en del af flygtningeugen, at medlemmer af Parlamentet skulle tilbringe en dag sammen med flygtninge. Årsagen var ganske enkelt at få politikerne til at forstå de erfaringer, som flygtningene har gjort sig, og lytte til deres grunde til at flygte fra hjemlandet.
Jeg havde det store privilegium at møde en flygtning fra Uganda, der bor i Skotland, og hvis navn er Innocent Jakisa. Han har fået flygtningestatus og permanent opholdstilladelse i Det Forenede Kongerige. Hans historie er chokerende. Jeg har ikke tid til at gå i detaljer her. Han var ikke fra den nordlige del af landet, men var en aktivist, der som forkæmper for handicappedes rettigheder kritiserede regeringen.
Derfor er afsnit 5 i beslutningsforslaget, som indeholder en anmodning til regeringen i Uganda om at indføre god forvaltningsskik og politisk pluralisme, af afgørende betydning. Uganda er nået langt i forhold til Idi Amins brutale diktatur, men der skal stadig gøres meget. Det er betænkeligt, og det skal EU gøre sig klart, at der ikke er nogen politiske partier i Uganda, og selv om præsidenten tilsyneladende har ophævet det 17-årige forbud imod demokratisk flerpartisystem efter afstemninger, skal denne proces overvåges nøje af EU.
Hvad angår indholdet i beslutningsforslaget er behandlingen af børn i den nordlige del af Uganda dybt bekymrende. For bare få uger siden blev nogle skolepiger bortført af den brutale gruppe Lord's Resistance Army (LRA). Hvis de ikke findes, vil deres skæbne være at blive sexslaver for militærchefer. Ifølge Jo Becker fra Human Rights Watch er stigningen i bortførelser dramatisk og alarmerende. Der er bortført flere børn i de sidste 10 måneder end i de øvrige år under konflikten. Siden militæroffensiven fra regeringen i Uganda regner man med, at der på lidt over et år er bortført 5.000 børn. Året før var der under 100 bortførelser. I løbet af de 17 års konflikt mellem regeringen i Uganda og LRA regner man med, at der er bortført 20.000 børn.
Der er meget at gøre. Jeg håber, at fremtidens børn i Uganda kan leve i fred, og at mennesker som Innocent vil opleve, at menneskerettighederne respekteres.

Maes (Verts/ALE).
Hr. formand, de herrer kommissærer, ærede medlemmer, jeg fortsætter der, hvor fru Stihler måtte holde inde på grund af mangel på tid. Hun gør ret i at fordømme den alvorlige situation i det nordlige Uganda, hvor et enormt antal bortførte børn bruges som børnesoldater, sexslaver og bærere, altså, hvor kort sagt børn under dødstrusler og livstruende omstændigheder holdes i slaveri og endog befales at dræbe.
Ansvaret herfor ligger hos flere parter. Det er allerede blevet nævnt her, at Ugandas regering ikke er blandt Guds bedste børn. Det ville være formålstjenligt, om EU så nærmere på al ukontrolleret budgetbistand til Uganda, fra medlemsstaterne og fra EU, for Uganda er ikke nogen modelstat. Der er måske gjort fremskridt på flere områder, men rapporterne om systematisk anvendelse af tortur fortjener nøjere undersøgelse. Det gælder f.eks. årsagen til, at en vis hr. Murisidi døde, for han døde i politiets varetægt.
Ugandas regering overlader befolkningen til den terror, der udøves af Lord's Resistance Army. Den er ude af stand til at garantere befolkningens sikkerhed i den nordlige provins, og det er heller ikke lykkedes den at bringe LRA til forhandlingsbordet for at tale om fred trods øgede militærudgifter og trods Ugandas militære tilstedeværelse i det østlige Congo, hvor det tilsyneladende er mere lukrativt at befinde sig.
Regeringen i Sudan er dog heller ikke pletfri. Sudan benægter ethvert ansvar for LRA-oprørernes forbrydelser. Det fremgår tydeligt, at de modtager våben fra selve den sudanske hær. Jeg har vidneudsagn fra religiøse ledere, der i detaljer beskrev en enorm våbenleverance i midten af marts 2003 bestående af bomber, forskellige typer granater og hundredvis af kasser med alt fra patroner til uniformer.
Der hersker ingen tvivl om, at så længe LRA er bevæbnet, vil de skyde, dræbe og bortføre børn snarere end at forhandle fred.

Andria (PPE-DE).
Hr. formand, jeg erstatter hr. Mauro, forfatter til beslutningen. Eskalationen af konflikten i det nordlige Uganda antager et omfang uden fortilfælde og er ved at ligne en egentlig humanitær katastrofe. Omkring en million mennesker er blevet fordrevet i Acholiland og i Lango- og Iteso-regionerne. I begyndelsen af i år syntes de religiøse Acholi-lederes fredsinitiativ at have opnået overraskende resultater. Der blev afholdt flere møder mellem de religiøse ledere og oprørerne. Der blev nedsat en præsidentiel fredskommission med et omfattende mandat. LRA og regeringen opfordrede til våbenhvile. I maj diskuterede gruppernes rådgivende råd for første gang krisen i det nordlige Uganda som et nationalt spørgsmål, med væsentlige bidrag fra det civile samfund. Trods disse spinkle tegn på håb er konflikten alvorligt forværret i de sidste to måneder. For første gang siden disse frygtelige begivenheder begyndte, er oprørernes aktivitet tiltaget i styrke og har strakt sig ud over seks måneder, hvormed de har brudt med de traditionelle voldscyklusser, der i begyndelsen havde karakter af kortvarige togter snarere end af permanent konflikt.
For nylig er den sudanske regerings fornyede deltagelse og støtte til LRA i form af leverancer af tunge våben kommet klart til udtryk gennem LRA's ordre om at angribe de katolske missioner. Joseph Kony, lederen af LRA, talte igen i mandags, hvor han beordrede sine mænd til uden nåde at dræbe enhver, der kom inden for deres rækkevidde, også gamle og børn, og kun skåne gravide kvinder, at dræbe præster og missionærer med koldt blod og slå nonner ned med koldt blod. Disse vanvittige ordrer blev udsendt over den frekvens, der benyttes af det radionetværk, som de katolske missioner i det nordlige Uganda råder over. Oprørerne, der i de seneste måneder har plyndret adskillige katolske sognekirker, kan nemlig bruge de katolske missioners radionetværk til deres interne kommunikation. Desuden har Ugandas regering på trods af den forværrede humantære situation og øgede aktiviteter fra oprørernes side erklæret, at situationen stadig er under kontrol. I denne sammenhæng må jeg fremhæve Kommissionens imponerende indsats for at hjælpe disse befolkninger ikke mindst gennem overvågning på stedet.
I denne forvirrende tid, martret af vold, terror og krig, består den virkelige fare i at ty til våbenmagt som den eneste måde til at imødegå denne alvorlige situation. Derudover er der risiko for, at det internationale samfund og omverdenen vil gemme sig bag ligegyldigheden og reducere denne katastrofe til en sag, der kun angår Acholi-folket. Vi må lytte til de skrig, der lyder fra Acholilands befolkning og dets ledere. Deres historie har allerede på det sørgeligste vist, at freden aldrig kan opnås ved at tvinge et folk til underkastelse.

Sylla (GUE/NGL).
Hr. kommissær, hr. formand, jeg må sige, at jeg er ret irriteret. De emner, der bliver taget op under den uopsættelige forhandling, og i dag har vi endnu et eksempel herpå, omhandler yderst vigtige spørgsmål. Jeg kunne derfor godt tænke mig, at vi overvejede muligheden af ikke altid at opføre menneskerettigheder på dagsordenen for torsdag eftermiddag, når der kun er nogle få medlemmer til stede. Jeg mener, at så alvorlige spørgsmål som menneskerettigheder og ytringsfrihed fortjener af og til at blive flyttet til mere passende punkter på dagsordenen, når der er flere medlemmer til stede.
Lad os vende os mod Uganda, som længe har været betragtet som et vindue mod udviklingen i Østafrika. I dag er det imidlertid det sted, hvor der finder flest fysiske overfald og krænkelser af menneskerettighederne sted.
Tidligere tiders slaver blev taget til fange, smidt i skibenes lastrum og byttet for varer eller penge. Da de vestlige lande havde renset deres samvittighed - særlig i Durban, hvor de fordømte slaveriet som en forbrydelse mod menneskeheden - glemte de til sidst, at der stadig eksisterer andre former for slaveri. I dag har slaver ikke lænker på eller arbejder i bomuldsmarkerne. I dag har slaveriet ikke brug for spørgsmålet om farve for at få magt over de sorte, hvis sjæl er blevet ødelagt. Nej! Slaveri har i dag form af såkaldte modstandsbevægelser, som påstår, at de tjener selvudråbte "herrer", og alt dette har resulteret i den velkendte tragedie, som er børnesoldater.
Jeg vil gøre opmærksom på, at børnesoldater er børn, der, som Kourouma forklarer så udmærket i sin bog, tvinges til at dræbe et familiemedlem for at blive børnesoldat. De udnyttes seksuelt, som det allerede er blevet nævnt. Der er omkring 20.000 børnesoldater i Uganda i dag, og en af grundene til, at denne tragedie kan finde sted, er, at en lang række lande yder logistisk, økonomisk og militær bistand til lande som Sudan og Uganda.
Jeg ønsker i denne forbindelse at sige, at jeg føler, at vi i vores egen politik anvender to standarder. For nogle uger siden var jeg i Togo, som vi måske med rette har afvist at yde bistand til på områderne sundhed og uddannelse. Landet bliver derfor straffet. Samtidig støtter USA et land som Uganda, og de aftaler, som vi har underskrevet, såsom "Alt undtagen våben", bliver ikke anvendt på rette måde i Uganda, hvor der overalt fortsat handles med våben.
Jeg ville ønske, at jeg kunne være sikker på, at alle de aftaler om handel på stedet, og særlig med våben, blev hensigtsmæssigt anvendt i lande som Uganda. Jeg ville også ønske, at jeg kunne være sikker på, at de aftaler, som vi har underskrevet, er andet end blot mærkater, der skal lette vores samvittighed, fordi det at underskrive en aftale til beskyttelse af børns rettigheder eller en hel række aftaler, der skal sikre grundlæggende rettigheder, ikke betyder, at vi bare kan fortsætte med at lade som om, der ikke er noget galt. Når alvorlige krænkelser af menneskerettighederne og børns rettigheder samt drab rent faktisk er ugandernes daglige lod, skal vi påtage os vores ansvar. Det betyder ikke, at vi skal føre en politik med to standarder. Det betyder egentlige sanktioner og forvaltning af vores bistand til Uganda.

Van den Bos (ELDR).
Situationen i det nordlige Uganda har været frygtelig i flere år. Ugandas regering undlader at udøve militær magt. Er det uvilje, magtesløshed eller begge dele? I alle tilfælde må de ugandiske tropper, der nu befinder sig i Congo, begive sig til den region, for de har ganske andre formål i Congo.
Der hersker totalt anarki i det nordlige Uganda, og "Herrens Hær" gør alt det, som Herren forbyder. Det er uhyggeligt, at disse hensynsløse banditter fortsat kan overfalde skoler og bortføre kvinder og børn og gøre dem til sexslaver eller tvinge dem til at blive soldater. Fanger tvinges til at dræbe eller torturere hinanden, hvis de prøver at flygte. Alt for længe har det internationale samfund set passivt til, mens disse grusomheder uhindret foregår. Den Afrikanske Union taber ansigt ved ikke at gøre noget, og det er på høje tid, at Sikkerhedsrådet tager sig af denne sag.
Sudan har meddelt, at det ikke længere støtter "Herrens Hær", men min gruppe er ikke synderlig overbevist om, at Sudan vil holde sit ord. Desuden hænger truslen om en krig med Rwanda over regionen. Hvordan vurderer Kommissionen denne krigstrussel?
Dertil kommer spørgsmålet om, hvad EU agter at gøre for at beskytte befolkningen dernede og sørge for humanitær bistand. Det er på høje tid, at det frygtelige regimente, som "Herrens Hær" udøver, bringes til ophør.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, det er rystende at høre beretningerne om Uganda og de forfærdelige grusomheder, som sker der. Når man ser alle de gerninger, som begås af denne afskyelige bevæbnede sekt, der kalder sig "Herrens hær", skulle man tro, at den ugandiske hær egentlig havde rigeligt at gøre med at sikre lov og orden i eget land, uden at den behøvede at skabe ufred og uro i nabolandene, hvor den intervenerer for at fremme stormagtsinteresser, økonomiske interesser, stammeinteresser osv.
Desværre er det dog sådan, at selv om Ugandas hær koncentrerede sig om Uganda, ville det ikke løse problemet, for den ugandiske hær og den ugandiske regering er ikke løsningen på problemet, men snarere en del af problemet. Derfor har vi brug for en helt klar politik. For det første skal vi sørge for, at der sættes en stopper for de sudanesiske angreb ind i Uganda og andre interventioner udefra, og for det andet, at uganderne også selv stopper deres interventioner i nabolandene. For det tredje skal Uganda starte en proces, hvor man skaffer sig af med kriminelle elementer gennem politimæssige og militære foranstaltninger inden for retsstatslige rammer. Disse foranstaltninger skal ledsages af en forsonings- og forhandlingsproces, som fører til, at der gradvist kan opbygges et nogenlunde fornuftigt demokrati med retsstatslige principper i Uganda.
Dette land har lidt utroligt meget under forskellige diktatorer, under forskellige krige og under forskellige kriminelle elementer. Det er bydende nødvendigt at genskabe den svære balance mellem stammerne og de etniske grupper i landet. Et land, hvis mangfoldighed vi kender fra kongeriget Buganda, men som også omfatter utallige andre gamle riger og stammer, og som kun vil have en demokratisk fremtid baseret på retsstatslige principper, hvis den hårfine balance mellem folkeslag og befolkningsgrupper opretholdes.
Sandbæk (EDD).
Hr. formand, jeg er ikke helt tilfreds med beslutningsforslaget. Først og fremmest fordi det hævdes, at LRA har en kompliceret politisk dagsorden. Dagsordenen sættes af en vanvittig mand, der forestiller at modtage beskeder fra Helligånden om, at han skal lede Uganda i overensstemmelse med de 10 bud. Da denne dagsorden ikke appellerer til offentligheden, bortfører Kony børn som led i sin krigsførelse. Han har ingen intentioner om at forhandle med nogen om en våbenhvile.
Den eneste måde, hvorpå man kan stoppe disse uhyrligheder, er at sikre, at Kony ikke har adgang til våben. Det er ikke desto mindre et faktum, at en hærleder fra Sudan har leveret et stort antal våben til Kony, som har gjort ham i stand til at udføre de seneste bortførelser. Jeg opfordrer derfor stærkt Sudan til at sikre, at ingen af Sudans væbnede styrker nogensinde igen leverer våben til LRA og er medvirkende til tusinder af børns unævnelige lidelser.

Solbes Mira
Hr. formand, vi er enige i den opfattelse, at selv om krisen i Uganda har varet i lang tid, er det en delvis glemt krise. Derfor er Kommissionen glad for Parlamentets initiativ til at påvise befolkningens lidelser i regionen.
Vi deler Parlamentets fordømmelse af den terrorkampagne, som Lord's Resistance Army gennemfører, dens mord og bortførelser. Den usikkerhed, som dens aktivitet skaber, er en vigtig hindring for den humanitære bistand, for den begrænser adgangen og bringer såvel de humanitære bistandsarbejdere som civilbefolkningen i fare, ud over de øvrige problemer, De så udmærket har fremhævet.
De har spurgt, hvad EU gør. EU yder i dag en vigtig humanitær bistand og støtte via ECHO, såfremt sikkerhedsforanstaltningerne gør det muligt. Bistanden sker i form af sundhedspleje og fødevarestøtte, og der skabes bedre adgang til drikkevand, ligesom kloaksystemet forbedres. Der leveres desuden frø og redskaber, så fødevaresikkerheden kan sikres, og der uddeles livsfornødenheder som f.eks. telte og tæpper. ECHO's direktør har i denne uge besøgt området og deltaget i opgaverne for at øge vores ressourcer og for at tackle de aktuelle behov, og den bistand, vi yder i år, svarer til fire millioner euro, det dobbelte af sidste år, og den vil blive forøget med yderligere to millioner.
Det er dog klart, at det ikke er nok at yde bistand. Vi skal også se på, i hvilket omfang denne bistand kan tjene som løftestang for at opnå andre resultater. De vigtigste donorlande, herunder EU, er i dialog med Ugandas regering for at fremme en politik i den nordlige del af landet, som kan fremme en fuld integration af de nordlige distrikter i resten af landet. Kommissionens delegation leder donorgruppen, som analyserer de problemer, som berører den nordlige region, og den forsøger i særdeleshed at løse problemet med børnene.
Vi anvender naturligvis de finansielle ressourcer som løftestang for at komme videre i den rigtige retning. Første rate af budgetstøtten, der kommer fra Den 8. Europæiske Udviklingsfond, blev frigivet, da betingelserne om ikke at anvende mere end 2 % af det samlede budget på militære formål var opfyldt, og beslutningen om at frigive de øvrige rater afhænger af den aftale, vi kan opnå med Ugandas regering om nogle passende betingelser for anvendelsen heraf.
På den anden side forbereder Kommissionen sammen med regeringen et rehabiliteringsprogram for den nordlige del af landet, som er et særlig vanskeligt område. Vi mener, at forskellen i levestandarden mellem den nordlige del og resten af landet er en af de grundlæggende årsager til og samtidig konsekvensen af den vedvarende ustabilitet og usikkerhed. Vi mener dog, at vores aktiviteter ville være endnu mere effektive, hvis der også kom anden ekstern støtte. Kommissionen så derfor gerne, at Den Afrikanske Union involverede sig mere i bestræbelserne på at finde en varig løsning på problemet, som gjorde det muligt for os at tackle de problemer, som opstår inden for de andre områder, De har nævnt i Deres indlæg.

Formanden.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted nu.

Dupuis (NI).
Hr. formand, beslutningsforslaget indeholder en mindre unøjagtighed. Der tales om "før" og "efter" valgperioden. Da valgperioden er begyndt, skulle der have stået "under" og "efter" valgperioden.

Junker (PSE).
Hr. formand, jeg vil faktisk gerne stille et mundtligt ændringsforslag eller rettere sagt et supplerende forslag om at tilføje et punkt Qa (nyt). Som det står i den fælles tekst, handler Q om undertrykkelse af kristne grupper og buddhistiske munke, men det er også værd at bemærke, at islamiske lærere ligeledes har været udsat for undertrykkelse. Min gruppe mener, at når man nævner enkelte grupper, bør man også nævne alle de andre grupper, som lider eller har lidt under undertrykkelse. Derfor ønsker vi at supplere med dette. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har over for mig givet udtryk for, at den er parat til at acceptere dette. Jeg tror også, at de andre grupper er villige til det.
Jeg citerer her det mundtlige ændringsforslag, som De har i den engelske version. Det lyder som følger:
Qa. ...

Junker (PSE).
Hr. formand, jeg beder Dem optage dette supplerende forslag.

Gillig (PSE).
Hr. formand, i punkt 12 foreslås det at opføre indkaldelse til et møde i den nationale valgkommission på dagsordenen, som Kommissionens repræsentant nævnte. Jeg mener ikke, at det vil være hensigtsmæssigt. Da Laos ikke er medlem af Parlamentet, kan vi i stedet anmode om, at ASEAN bliver informeret. Det hører ikke ligefrem med til ASEAN's rolle, men Laos er i det mindste medlem af sammenslutningen, og vi kan forelægge sagen for ASEAN, hvis Parlamentet kan tilslutte sig det.
Endvidere er der en fejl i den oprindeligt tekst, hr. formand. Der tales om "den amerikanske journalist". Der skulle i stedet have stået "den amerikanske tolk", da det er, hvad han var.

Stirbois (NI)
EU viser nu igen sin beherskelse af paradoksets kunst. Mens EU på den ene side ødelægger landbruget ved at afvikle den fælles landbrugspolitik og ordningen med direkte støtte til landmænd, foreslås det i denne betænkning, at familielandbrug og støtte til små og mellemstore landbrug, øgede aktioner til fremme af udviklingen i landdistrikterne og endvidere beskyttelse af kvinder på landbrugsbedrifter i EU's landdistrikter skal prioriteres.
Desværre virker det som om, at ønskerne fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder på et tidspunkt, hvor landbrugets død er planlagt - og alle landbrugssammenslutninger derfor forkaster reformen af den fælles landbrugspolitik, som skal træde i kraft i 2005 - blot er prisværdige håb. Betænkningen gør med rette opmærksom på den aldrende kvindelige landbrugsbefolkning og det lave antal kvinder, der har status som medhjælpende hustru eller medhjælper, hvilket sætter dem i en yderst vanskelig situation med hensyn til løn, social sikring, pleje i sundhedssystemet, pension og faglig udvikling. Betænkningen gør også opmærksom på den høje arbejdsløshed i landdistrikterne.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Cauquil (GUE/NGL)
Vi har selvfølgelig stemt for dette beslutningsforslag, der har til formål at forbedre rejsebussers sikkerhed, hvad enten det omfatter brug af sikkerhedsseler, uddannelse af chaufførerne eller nedsættelse af køretiden.
De mange dødsulykker for nylig har endnu en gang understreget udnyttelsen af chaufførerne, som ofte tvinges til at køre, indtil de er ved at falde i søvn.
Vi ønsker også at fordømme jagten på fortjeneste, der fremmer konstruktionen af busser med endnu større kapacitet, og særlig dobbeltdækkere. For arbejdsgiverne i transportsektoren kommer fortjeneste før sikkerhed.
Wieland (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil godt ganske kort referere til en hændelse i eftermiddags, som gav mig stof til eftertanke. Jeg refererer specifikt til en betænkning, som min gruppe tabte afstemningen om, men som vi ifølge Parlamentets forretningsorden egentlig vandt. Det drejer sig om ændringsforslag 17 til Lisi-betænkningen. Vi var 457 til stede i salen ved afstemningen. I Tyskland findes der en roman med titlen Der Sommer, der ein Winter war. Jeg ved ikke, hvilke sprog den er oversat til, men jeg tror, at vi efterhånden kan skrive en roman her med titlen "Torsdagen, der var en fredag". Jeg vil gerne udtrykkeligt bede Parlamentets Præsidium undersøge, om et flertal i salen ønsker at vide, om de sidste 50 cent af vores mødediæter blev brugt til et frimærke, eller om vi rent faktisk stadig kan lovgive her i Parlamentet om torsdagen. En afstemning med 457 parlamentsmedlemmer, hvoraf 160 stemte imod, betyder, at vi på en måde kastrerer os selv som medbestemmende lovgivningsorgan. Denne tilstand skal stoppes, og der skal derfor træffes foranstaltninger.

Formanden.
Mange tak for Deres kommentar, som jeg har noteret mig.
Parlamentet er nået igennem dagsordenen. Protokollen for dette møde vil blive forelagt til Parlamentets godkendelse ved indledningen af næste mødeperiode

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 17.35)

