
Formanden.
   - Vi er alle chokerede over de tragiske nyheder om bombeattentatet på den italienske base i Nasiriya den 12. november 2003, der talte 27 dræbte, 19 italienere og 8 irakere. Derudover var der mange sårede.
Disse unge mænd og kvinder, pligtopfyldende , var entusiastiske og engagerede i deres opgave, der var at sikre fred og afhjælpe befolkningens lidelser i den krigshærgede region. 19 unge mennesker er nu vendt hjem til deres fædreland i en kiste med det italienske flag.
Jeg har allerede på Parlamentets vegne givet udtryk for vores deltagelse over for ofrenes familier, Den Italienske Republiks præsident, hr. Ciampi, premierminister Berlusconi, forsvarsminister Martino, politiet og de væbnede styrker samt naturligvis det italienske folk. Vores deltagelse går også til de sårede i forbindelse med deres personlige lidelser og det tragiske tab af venner og kolleger.
Jeg vil på vegne af Europa-Parlamentet give udtryk for vores dybe frustration og stærke fordømmelse af dette attentat. Lad os på denne sorgens dag i Italien hylde tapperheden og modet og engagementet hos de italienske og soldater, der mistede livet i Irak i kampen for fred og frihed. Jeg vil bede alle iagttage et minuts stilhed til minde om disse personer.
(1) 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om lovgivnings- og arbejdsprogram for 2004 samt mundtlig forespørgsel om Eurostat (PPE-DE: O-0067/2003 - B5-0415/2003). 
Prodi,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det er sidste gang under denne lovgivende forsamling, at jeg fremlægger en statusrapport om EU for Parlamentet. Det er et højtideligt øjeblik i vores institutioners arbejde, når vi følger traditionen og gør status over situationen og gennemgår det arbejde, som Kommissionen har planer om at udføre i det kommende år. Jeg beklager, at vi i år er meget tynget af de tragiske begivenheder, der har domineret nyhederne i de seneste dage. Jeg henviser til den række voldshandlinger, som har ført til terror og sorg i Irak og Tyrkiet.
På nuværende tidspunkt er vi alle præget af sorgen i Italien, og vi ønsker at give udtryk for vores deltagelse over for alle i Europa i forbindelse med de 19 unge mænd, der blev dræbt under en fredsmission. Vores tanker går også til de sørgende i Tyrkiet og de jødiske samfund og alle de mennesker i verden, der lider som følge af terrorhandlinger. Jeg ved, at jeg taler for hele Kommissionen, når jeg giver udtryk for min dybeste deltagelse over for de børn, der er ramt af tragedien.
Mine damer og herrer, de problemer, som vi møder hver dag, viser os, at EU trods alle disse svære stunder er en sund og god Union, selv om der er euroskeptikere og uventet kritik. Situationen er ikke let, for vi befinder os i en overgangsperiode, der er både følsom og kompliceret, men samtidig står det klart, at en større og stærkere Union er inden for rækkevidde.
Vi har været igennem to vanskelige år, hvad angår økonomien, men de seneste indikatorer viser, at vi kan se frem til bedre tider. Der er store forventninger om et opsving i de økonomiske aktiviteter i anden halvdel af året og endnu bedre forhold i 2004. Vi har tilsyneladende været igennem det værste. Erhvervslivets og forbrugernes tillid er endelig ved at vende tilbage i Europa.
Det går også bedre med økonomien i andre regioner i verden uden for EU. I USA sørger monetær og finansiel stimulering og en stigning i produktiviteten for, at væksten er høj. Der er dog en del bekymring om underskuddet, der måske vil blive større i løbet af det næste år som følge af skattelettelser og omkostninger i relation til konflikten i Irak. I Japan ser udsigterne endelig gode ud, og tendensen i de øvrige asiatiske økonomier er også positiv med en forudset vækst på 6,7 % for næste år. Der er endvidere positive tegn fra de lande, der skal tiltræde EU. Som reaktion på det generelle opsving i Europa og udsigten til udvidelsen forventes væksten i de pågældende lande at nå op på 3,8 % næste år. Det er endnu et tegn på, at de politiske beslutninger, der er truffet for at støtte foreningen af kontinentet, har været rigtige.
Opsvinget er dog stadig usikkert, som jeg nævnte tidligere, og vi skal fremskynde gennemførelsen af Lissabon-dagsordenen og fortsætte vores strukturreformer. Det europæiske vækstinitiativ, som Kommissionen har arbejdet med siden starten af året, er begyndt at tage form. Formålet med initiativet er at skabe vækst og beskæftigelse gennem offentlige og private investeringer. På grund af den store støtte, som initiativet fik på Det Europæiske Råds møde i oktober, er vores oprindelige forslag nu også den endelige køreplan med klart definerede aktioner og tidsfrister for fjernelse af de økonomiske og især lovgivningsmæssige og administrative hindringer, der står i vejen for investeringer. Initiativet omfatter endvidere et quick start-program med en liste over en række projekter, der er eller snart vil være klar til iværksættelse. Vi har arbejdet tæt sammen med Den Europæiske Investeringsbank og identificeret 56 projekter inden for områder som transportnet, energi, telekommunikation og forskning. Under udarbejdelsen af listen fastsatte vi en række meget klare kriterier. For det første er projekterne meget gennemarbejdede og kan iværksættes umiddelbart. For det andet har alle projekterne en betydelig virkning på tværs af grænserne. Endelig har vi udvalgt projekter, der kan have en dobbeltvirkning på investering, især privat investering, men som vil have en meget begrænset virkning på miljøet. Vi har endvidere bestræbt os på at fremme stærkt innovative projekter inden for forskning og udvikling.
Med hensyn til finansiering vil de samlede investeringer - offentlige og private - beløbe sig til ca. 10 milliarder euro om året fra nu og til 2010. Deltagelsen fra den private sektor vil variere fra projekt til projekt. Men beregninger viser, at vi kan forvente, at 60 % af den påkrævede kapital til finansiering af projekterne vil komme fra den offentlige sektor og 40 % fra private investorer. Det betyder, at ca. 6 milliarder euro om året vil komme fra EU og de nationale budgetter. Det svarer til ca. 0,05 % af EU's bruttonationalprodukt, og De er sikkert enig i, at det er en meget billig pris at betale for at give den europæiske økonomi et gavnligt forspring, en pris, der er fuldt forenelig med stabilitets- og vækstpagten.
Hvilke trin består initiativet så af? Første trin er Det Europæiske Råds møde i december, hvor initiativet skal godkendes. Derefter skal medlemsstaterne reformere deres forvaltninger og lovgivninger, der ofte er de største hindringer for gennemførelse af projekterne. Det vil især gøre det lettere at involvere den private sektor. Jeg anmoder derfor medlemsstaterne om at koordinere deres nationale og regionale udgiftsplaner med det europæiske initiativ for at maksimere virkningen af investeringerne.
Mine damer og herrer, lovgivnings- og arbejdsprogrammet for det kommende år falder sammen med store ændringer for EU. Jeg vil lige minde om de vigtigste datoer for institutionerne. Den 1. maj tiltræder de 10 nye medlemsstater EU officielt, valgene finder sted i juni, og den nuværende Kommissions embedsperiode udløber den 31. oktober 2004.
Formålet med det program, som jeg præsenterer i dag, er den endelige gennemførelse af de strategiske målsætninger, som Kommissionen har fastsat for sin embedsperiode. Idet næste år vil være et meget specielt år, vil der kun være 73 nye forslag. Det forekommer måske at være mange forslag, men det er faktisk langt færre end tidligere år. Forslagene dækker de politiske prioriteter, der blev drøftet indgående i vores strukturerede dialog med Parlamentet og Rådet i perioden mellem marts og juni.
Den højeste prioritet er at forme fremtiden for en udvidet Union, og den er baseret på to vigtige målsætninger, nemlig at sikre en vellykket tiltrædelse og forberede det politiske grundlag for det nye finansielle overslag. Med hensyn til stabilitet skal vi udvikle en nabopolitik for at skabe en venskabskreds omkring Europas nye grænser. Vi skal også gennemføre Tampere-dagsordenen den 1. maj 2004 for fuldt ud at etablere området med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Med hensyn til den tredje prioritet - vækst - skal vi opnå fremskridt, hvad angår gennemførelsen af Lissabon-målsætningerne.
Ud fra et operationelt synspunkt inkorporerer programmet de målsætninger, der er indeholdt i den nye interinstitutionelle aftale med henblik på at strømline lovgivningsaktiviteterne. Vi har f.eks. sørget for, at vores forslag er i tråd med EU's årlige og flerårige programplanlægning, og vi vil gennemføre den integrerede procedure til vurdering af virkninger for alle de vigtigste initiativer. Med hensyn til stabilitet og sikkerhed præsenterede vi på topmødet i Thessaloniki en række forslag om retlige og indre anliggender og skabte grundlaget for en ny nabopolitik. Forslagene om økonomiske anliggender var koncentreret om Lissabon-strategien, gennemførelse af det indre marked, forskning og det transeuropæiske transportnet. Vi bør i denne sammenhæng ikke glemme de nyligt vedtagne lovgivningsmæssige rammer for den kemiske sektor.
Det skal dog nævnes, at arbejdsbyrden har været meget tung i år, og Kommissionen har ikke været i stand til at gennemføre alle opgaverne. Derfor omfatter programmet for 2004 nogle af de initiativer, der ikke er gennemført.
På hele kollegiets vegne bifalder jeg Europa-Parlamentets fantastiske samarbejde i planlægningsfasen. Den strukturerede dialog har vist sig at være et fremragende instrument, men der er altid plads til forbedringer, og det er nødvendigt. Med tanke på de tidsfrister, der vil påvirke begge vores institutioner næste år, vil Kommissionen arbejde tæt sammen med Parlamentet for at forbedre vores forhold. Især foreslår vi at erstatte de nuværende dialogformer med en udveksling af synspunkter mellem Formandskonferencen og næstformand de Palacio i april, at benytte os af den skriftlige procedure for midtvejsevalueringen af programmet og at udsætte præsentationen af programmet for 2005 - som vil være den næste Kommissions ansvar - til delmødet i december 2004, da det vil give os mere tid til at koordinere vores arbejde. Endelig har vi foretaget en forhåndsevaluering af de interne reformer, som har moderniseret vores økonomiske forvaltning og personaleforvaltning.
De alvorlige uregelmæssigheder i den tidligere forvaltning af EU's statistiske kontor, Eurostat, har givet os stof til eftertanke og anledning til at undersøge situationen, som har resulteret i vores forslag til en handlingsplan, som jeg vil skitsere for Dem. Jeg beklager, at denne tale er så lang, men det er et alvorligt emne. Den 25. september 2003 fremlagde jeg mine synspunkter om Eurostat-sagen på et møde i Formandskonferencen. Jeg fremlagde min vurdering af situationen på grundlag af undersøgelser udført af OLAF og det omfattende arbejde, som Kommissionens tjenestegrene har udført. Jeg accepterede imidlertid, at kommunikationsbristerne mellem OLAF og resten af Kommissionen og mellem generaldirektøren for Eurostat og dennes kommissær betød, at Kommissionen ikke kunne have truffet alle de nødvendige foranstaltninger på et tidligere tidspunkt. Jeg lovede derfor at fremlægge en handlingsplan for Parlamentet til afhjælpning af problemerne.
Efter mødet fremlagde den interne revisor den endelige rapport og præsenterede den for Budgetkontroludvalget. Rapporten indeholder ikke noget nyt, der kan ændre min analyse. Af rapporten fremgår det tydeligt, at de mest alvorlige episoder fandt sted inden 1999, at reorganisationsprocessen startede i 2000, og at Eurostat, finanskontrollen og andre kilder hurtigt inddrog OLAF i sagens vigtigste punkter. Kommissionen havde under alle omstændigheder først mulighed for at handle i maj 2003 på grund af en række kommunikationsbrister på forskellige niveauer, som jeg har nævnt. Vi traf målrettede foranstaltninger, vi kunne dog have handlet hurtigere, og derfor præsenterer vi denne handlingsplan. Planen er baseret på de grundlæggende principper for reformen, og de vigtigste punkter omfatter OLAF's funktionelle uafhængighed, den nye finansforordning, der trådte i kraft i januar 2003, den nye vedtægt for tjenestemænd, bestemmelserne om rettigheder og forpligtelser og adfærdskodekser. Alle disse reformer er iværksat gradvist.
Som jeg forklarede den 25. september, vil det være uretfærdigt at vurdere de positive og negative resultater af reformen, som om alt har været på plads allerede i 2000. Man skal snarere betragte perioden 2000-2003 som en overgangsperiode. Eurostat-sagen illustrerer, hvor nødvendig reformen har været, især hvad angår forhold som mobilitet i forbindelse med betroede stillinger, opdeling af funktionelt ansvar og kontrolansvar og udpegelse af en intern revisor. Det er derfor et spørgsmål om at bygge videre på det, der er opnået ved reformerne, og som allerede har båret frugt. Vi skal konsolidere, give de politiske aktører mulighed for at opfylde deres politiske forpligtelser. Jeg vil også minde om, at vi allerede har truffet nogle strenge foranstaltninger i sommer vedrørende Eurostat selv. Generaldirektøren er erstattet af en anden, og der ansøges om direktører, både inden for og uden for institutionerne, en ny ressourcedirektør er overført, organisationsplanen er gennemgået osv., og endelig er der etableret større mobilitet i forbindelse med kontorchefstillingerne.
I tråd med ovennævnte mente jeg, at det var nødvendigt som et første skridt at ændre den adfærdskodeks, der gælder for forbindelserne mellem kommissærerne og deres tjenestegrene, og som stammer fra 1999. Selv om de generelle principper, der var grundlaget for adfærdskodeksen i 1999, bør opretholdes, især princippet om ikke at blande sig i ledelsen, skal der lægges mere vægt på kommissærernes politiske ansvar, der ikke blot omfatter deres egne handlinger, men også deres tjenestegrenes handlinger. Den reviderede adfærdskodeks vil derfor omfatte en række bestemmelser til forbedring af formidlingen af oplysninger til kommissærerne for at sikre, at de kan udøve deres ansvar fornuftigt, overvåge deres afdelingers arbejde og give dem generelle retningslinjer, herunder retningslinjer om økonomisk forvaltning. Adfærdskodeksen vil også indeholde en specifik procedure til formelt at henvise forhold til kommissærerne, således at generaldirektøren straks kan henlede en kommissærs opmærksomhed på et forhold eller en udvikling, der vedrører kommissærens politiske ansvar eller hele kollegiets ansvar.
For det andet vil jeg også gerne svare på et andet spørgsmål om Eurostat-sagen. Der dukkede tilsyneladende signaler og oplysninger op om Eurostat-sagen i forskellige dele af vores institution længe inden maj 2003. Isoleret set var disse signaler ikke tydelige nok til at gøre opmærksom på situationens alvor. Hvis de havde været centraliseret og analyseret som helhed, ville vi ikke have været nødt til at vente på de første dokumenterede oplysninger fra OLAF, inden vi kunne træffe forebyggende foranstaltninger. Jeg har derfor besluttet at indføre et nyt system til indsamling og dobbeltkontrol af alle oplysninger om påstande om svindel, uregelmæssigheder eller forseelser, undersøgelse af de pågældende oplysninger og informering af enten Kommissionen eller den ansvarlige kommissær, alt efter det pågældende tilfælde, så de kan træffe de nødvendige administrative, økonomiske eller andre foranstaltninger, især for at beskytte EU's økonomiske interesser. Jeg har besluttet at tage ansvar for den politiske overvågning af systemet med hjælp fra Neil Kinnock og Michaele Schreyer. Det indledende arbejde vil blive udført på administrativt niveau af en gruppe tjenestemænd på generaldirektørniveau og koordineret af generalsekretæren. Systemet vil især give os mulighed for at følge bedre op på oplysninger fra OLAF, IDOC og IAS. Det er helt klart tanken at undgå at foretage yderligere undersøgelser eller at overtage de roller, der påhviler politikerne eller administratorerne, der fortsat vil være ansvarlige for nøje at overvåge ledelsen og reagere forsvarligt i forhold til de oplysninger og undersøgelsesrapporter, som de modtager. Systemet vil umiddelbart tjene som et overvågnings- og tidligt varslingssystem.
For det tredje har jeg besluttet at forbedre oplysningskanalerne mellem de centrale tjenestegrene og de operationelle afdelinger, styrke forbindelserne, forbedre bestemte former for praksis og følge op på nogle af forslagene i den interne revisors rapport. Disse er grundlæggende tekniske foranstaltninger, men jeg mener, at de er meget vigtige for forbedret udveksling af oplysninger og styrkelse af kontrolsystemerne. Jeg beskrev disse foranstaltninger for Budgetkontroludvalget tidligere på dagen.
Jeg vil runde mine overvejelser om Eurostat-sagen af med at tale om OLAF. Alle anerkender, at den nuværende situation er utilfredsstillende på en række områder. OLAF er et af Kommissionens udvalg, men OLAF udfører sine undersøgelser uafhængigt af Kommissionen. OLAF træffer sine egne beslutninger i forbindelse med sine aktiviteter. Det er i overensstemmelse med vores hensigter. Men det nuværende retsgrundlag er for vagt, hvad angår OLAF's ret til at videregive oplysninger til institutionerne eller de personer, der er involveret i en undersøgelse. Det har vist sig at være en ulempe i Eurostat-sagen. Jeg ønsker at fjerne al tvivl om OLAF's undersøgelse. Jeg har fuld tillid til generaldirektør Brunner. Jeg ønsker at undersøge den måde, hvorpå vores institution er opbygget, ikke det arbejde, som har fundet sted under generaldirektøren, der har truffet de rette foranstaltninger i denne sag.
Kommissionen befinder sig i den uheldige situation at skulle tage politisk og retligt ansvar for OLAF's arbejde uden at have midlerne til at udøve det pågældende ansvar, og Kommissionen er endvidere juridisk ansvarlig for OLAF i enhver retssag, der anlægges, f.eks. erstatningssager anlagt af personer, der finder, at deres rettigheder er overtrådt. Jeg har i forbindelse med planerne om en europæisk offentlig anklager foreslået Parlamentet, at OLAF skal være et totalt uafhængigt organ inden for klare politiske rammer. Det er stadig mit mål, og vi skal fortsat prioritere yderligere arbejde med henblik på at gøre OLAF til et fuldt ud eksternt organ. Men for at løse de nuværende operationelle problemer hurtigst muligt vil jeg foreslå nogle umiddelbare foranstaltninger, der vil indebære ændringer af forordningen om OLAF med det formål at få disse ændringer vedtaget af det nuværende Parlament. Vi må gøre noget for at give vores efterfølgere et retsgrundlag, hvorpå de kan arbejde med fred i sindet. Overvågningsudvalget for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig har ligeledes givet udtryk for behovet for at styrke retsgrundlaget, som også er nævnt i forbindelse med arbejdet i Budgetkontroludvalget, især i hr. Böschs betænkning. Kommissionen tager det til efterretning.
Jeg vil nu forelægge de vigtigste aspekter af de forbedringer, som vi har planlagt. For det første ønsker vi at styrke OLAF's operationelle uafhængighed ved at prioritere OLAF's aktiviteter hensigtsmæssigt, især med henblik på udvidelsen. Det vil muligvis i denne sammenhæng være en god idé at tildele Kommissionens tjenestegrene nogle bestemte horisontale opgaver, som ikke er forbundet med undersøgelser. For det andet ønsker vi, at OLAF får mulighed for at koncentrere sig om sine prioriteter. Vi må derfor i forordningen fastlægge og værne om et princip, hvorved der kan træffes relevante foranstaltninger og udøves diskretion. Det vil give OLAF mulighed for at videregive opgaven til de relevante myndigheder med at følge op på sager, der er af mindre betydning, eller som ligger uden for OLAF's prioriterede aktiviteter, samt fremskynde og effektivisere undersøgelserne. Jeg vil gerne specificere, at beslutningen om, hvorvidt man skal indlede en undersøgelse, altid skal træffes af OLAF. For det tredje ønsker vi, at der skal være klarere regler om udveksling af oplysninger mellem OLAF og de pågældende institutioner og organer. Vi skal også undersøge, hvordan disse oplysninger behandles af de involverede institutioner. Vi skal skabe en bedre balance mellem sikringen af undersøgelsernes effektivitet og beskyttelsen af EU's økonomiske interesser med forebyggende foranstaltninger. Der skal også kastes lys på spørgsmålet om det endelige ansvar for de beslutninger, der træffes. For det fjerde vil ændringer til forordningen også sikre retten til forsvar, et spørgsmål af grundlæggende betydning. For det femte skal vi også endnu en gang undersøge OLAF's styreform, både for at øge rollen og rammerne for Overvågningsudvalget og for at oprette en interinstitutionel administrativ bestyrelse.
Som opsummering foreslår jeg at øge effektiviteten af OLAF - som får en meget stor arbejdsbyrde i det udvidede EU - med flere midler til personale, større fokus på opgaver vedrørende undersøgelsesfunktionen, ændring af forordningen og større ansvar.
Hr. formand, her er således de vigtigste punkter i den handlingsplan, som jeg foreslår, at vi iværksætter som reaktion på de spørgsmål, der er opstået som følge af Eurostat-sagen. Der vil blive udarbejdet en meddelelse i slutningen af året. Hvad angår interne foranstaltninger inden for Kommissionen forventer jeg, at de vedtages i december. Jeg håber endvidere, at vores møder med Parlamentet vil være tilstrækkelige til at stille et lovforslag om OLAF, som har en rimelig chance for at blive vedtaget af Parlamentet, og som vil bringe os nærmere forslaget om den europæiske offentlige anklager, som vi alle fortsat støtter.
Hr. formand, jeg indledte min tale med at understrege de store udfordringer, som vi står over for i 2004. Hertil bør jeg naturligvis tilføje regeringskonferencen. Af alle de spørgsmål, der er rejst, ønsker jeg i dag at fokusere på ét, nemlig sammensætningen af Kommissionen. Det hævdes, at det ikke vil kunne lade sig gøre at være 25 medlemmer eller mere i Kommissionen, men jeg vil gerne understrege, at det vil komme an på en prøve næste år, hvor vi i løbet af en periode på seks måneder vil hilse kollegerne fra de nye medlemsstater velkommen, og hvor Kommissionen således vil bestå af 30 medlemmer. Der vil naturligvis være tale om en overgangsperiode, hvor der ikke oprettes nye porteføljer, og den vil kun vare indtil slutningen af denne Kommissions embedsperiode. Men fra 1. november 2004 vil Kommissionen bestå af 25 kommissærer. Jeg er overbevist om, at Kommissionen vil kunne fungere fremragende, uanset om der er 25 eller 30 medlemmer. For det første garanterer Nice-traktaten allerede sammenhængen i forbindelse med en udvidet Kommission, og formanden for den kommende Kommission vil have udvidede beføjelser til at organisere, lede og overvåge Kommissionens arbejde. For det andet er jeg ikke enig i, at Kommissionens opgaver kan fordeles på ca. 12 porteføljer. Vi skal ikke glemme, at kommissærerne også skal være Europas ansigt udadtil, hvad angår den offentlige mening i deres egne lande, og det vil være endnu mere vigtigt for borgerne i de nye medlemsstater. Endelig afhænger Kommissionens effektivitet ikke af antallet af medlemmer, men af måden, hvorpå ressourcerne anvendes. De reformer, som vi har gennemført i de seneste par år, har allerede givet positive resultater.
Derfor vil fælles ansvar og konsekvens i Kommissionens arbejde være af primær interesse for mig. En udvidet Kommission vil utvivlsomt medføre en række udfordringer, men løsningen er ikke en Kommission på to niveauer, hvor halvdelen af kommissærerne skal spille en sekundær rolle.
Mine damer og herrer, jeg har talt om kortsigtede forpligtelser, men Kommissionen ser allerede fremad. Tidligere på året startede vi en vidtrækkende debat om det nye finansielle overslag. I 2007 vil EU måske bestå af 28 medlemsstater og ca. en halv milliard borgere, og EU vil have en ny forfatning. Derfor er det klart, at drøftelserne skal starte nu, hvis alle instrumenter skal fungere i slutningen af 2006. Tidligere erfaringer viser, at der ikke er nogen tid at spilde.
Forberedelsen til fremtiden skal indebære fastsættelse af politiske retningslinjer, for vi skal beslutte, hvad vores overordnede rammer for EU's politikker skal være, inden vi udarbejder regnskabet. Vi skal holde os vores målsætninger for øje - fred, bæredygtig udvikling, solidaritet og frihed. Rent praktisk betyder det, at vi skal arbejde efter følgende plan, en køreplan for Lissabon- og Göteborg-dagsordenen, solidaritet mellem landene og regionerne for at hjælpe dem, der halter bagefter, europæisk borgerskab i et område, der har udviklet sig fra en markedsplads til et politisk område, den eksterne dimension af vores model og vores politiske valg, som starter med de nabolande, som vi skal opbygge en venskabskreds med. Det er vigtigt, at denne lovgivende forsamling - den lovgivende forsamling, der har afsluttet udvidelsesprocessen - skal være involveret i udarbejdelsen af de politiske retningslinjer for et udvidet EU.
Hr. formand, jeg vil gerne runde af med at sige, at 2004 vil være et år med udfordringer, fornyelse og udvikling. De europæiske valg vil give en uvurderlig mulighed for at måle borgernes vilje til at deltage i vores projekt. På baggrund heraf skal Kommissionen være klar over, at den er grundlaget for et system med kontinuitet, stabilitet og dynamik. Vi er sammen med Parlamentet, Rådet og alle de øvrige institutioner forpligtet til at føre de historiske planer ud i livet. Sammen kan vi opbygge et større, stærkere og mere uafhængigt EU.
Antonione,
    Hr. formand, hr. kommissionsformand, mine damer og herrer, som led i Rådets (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) foranstaltninger lyttede vi i går med stor interesse til Kommissionens præsentation af sit lovgivnings- og arbejdsprogram for 2004, der i dag formelt blev præsenteret for Europa-Parlamentet af kommissionsformand Prodi.
De store institutionelle begivenheder i EU's kalender i 2004 giver programmet en særlig betydning. 2004 vil være et år med store forandringer. For det første vil der være undertegnelsen af den nye forfatningstraktat, der vil danne grundlaget for EU's fremtidige udvikling. Næste år byder også på Europa-Parlamentets valg - der for første gang også vil omfatte borgerne og kandidaterne fra de 10 nye medlemsstater. Den 1. november 2004 vil den nye Kommission påbegynde sit arbejde. Endelig vil vi næste år også opleve starten af forhandlingerne om definitionen af det næste finansielle overslag, der vil være afgørende for EU's politik i de kommende år.
Selv om Rådet endnu ikke har fastlagt sin holdning til Kommissionens program, kan Rådet fuldt ud tilslutte sig de tre vigtigste prioriteter, der er identificeret af Europa-Kommissionen, nemlig udvidelse, stabilitet og bæredygtig vækst. Rådet har bemærket de mål, som Kommissionen har fastsat, og de initiativer og forslag, som Kommissionen har i sinde at præsentere i løbet af 2004 for at gennemføre disse prioriteter. Når man tager det kommende års institutionelle begivenheder i betragtning, skal lovgivningsarbejdet være så målrettet som muligt, og formandskabet bifalder derfor Kommissionens angrebsvinkel med først og fremmest at koncentrere sig om de væsentligste initiativer.
Jeg vil også gerne understrege, at samarbejdet mellem Rådet og Parlamentet endnu mere end tidligere vil være en afgørende faktor i sikringen af, at Kommissionens lovforslag vedtages inden for den planlagte tidshorisont. Rådet har med tilfredshed noteret sig, at Kommissionen fuldt ud har gennemført den nye procedure til vurdering af virkninger. Som Det Europæiske Råd understregede i oktober, er denne procedure meget væsentlig, hvis vi skal undgå, at der opstår situationer, hvor EU-lovgivningen medfører, at EU bliver mindre konkurrencedygtig end andre økonomiske områder i verden.
Formandskabet har også med stor glæde bemærket, at Kommissionens årlige programmering er udført inden for rammerne af den strukturerede interinstitutionelle dialog. Dialogen mellem Kommissionen på den ene side og Rådet og Parlamentet på den anden side, der blev indledt på baggrund af Kommissionens meddelelse om den årlige politiske strategi, vil gøre det muligt for de to institutioner at sikre, at deres synspunkter om forslag fra Kommissionen for det kommende år tages i betragtning, inden den endelige version af lovgivnings- og arbejdsprogrammet udarbejdes.
Jeg synes derfor, at jeg må understrege, at jo hurtigere den årlige politiske strategi præsenteres, jo større udbytte vil man få af den. Mere specifikt vil en præsentation på det rette tidspunkt gøre det muligt at komme længere i drøftelsen af budgetprocedurerne på grundlag af resultaterne af den strukturerede dialog med Parlamentet og Rådet.
Selv om Rådet, som jeg nævnte tidligere, endnu ikke har fastlagt sin holdning vedrørende Kommissionens arbejdsprogram, vil Rådet naturligvis tage programmet i betragtning under udarbejdelsen af sit eget arbejdsprogram. Jeg ønsker i denne forbindelse at minde om, at de seks delegationer, der udgør Rådets formandskab i de næste tre år, i overensstemmelse med de reformer, der blev godkendt på Det Europæiske Råds møde i Sevilla, hvis formål er at sikre større kontinuitet og sammenhæng i Rådets arbejde, er i færd med at udarbejde en flerårig strategi, der vil blive godkendt af Det Europæiske Råd i december.
Jeg vil også gerne nævne her, at fremtidige formandskaber - det irske og hollandske - som vil få opgaven næste år med at styre Rådets arbejde om Kommissionens initiativer for 2004, allerede er i færd med at udarbejde det næste årlige program for Rådet - i lighed med hvad det græske og italienske formandskab gjorde for indeværende år, det husker jeg vel. Parlamentet vil naturligvis blive underrettet hurtigst muligt om resultaterne af dette arbejde, så det har en chance for at fremsætte sine egne observationer i henhold til bestemmelserne i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning.
Hr. formand, mine damer og herrer, endelig vil jeg under denne forhandling om Kommissionens program gerne benytte lejligheden til at sige et par ord om det italienske formandskabs målsætninger med henblik på Det Europæiske Råds møde i december, der er et emne, som jeg naturligvis vil beskrive mere indgående under plenarforsamlingens næste møde i Bruxelles. De beslutninger, som vedtages på topmødet i december, vil i et vist omfang afspejle de prioriteter, der er fastsat af Kommissionen, og vil derfor kunne bidrage til at opfylde de målsætninger, der er fastsat for 2004.
Med hensyn til udvidelsen vil Det Europæiske Råd først og fremmest blive anmodet om at evaluere fremskridtene i forhandlingerne med Bulgarien og Rumænien på grundlag af de rapporter og strategidokumenter, som Kommissionen har udarbejdet for nylig, og dermed fastsætte en tidshorisont for afslutningen af medlemskabsforhandlingerne med de to lande. Det Europæiske Råd vil - igen på grundlag af Kommissionens rapport - også blive anmodet om at vurdere fremskridtene i de 10 tiltrædelseslande vedrørende vedtagelsen og gennemførelsen af EU's .
Med hensyn til stabilitetsmålet som defineret i Kommissionens program skal Rådet, hvad angår interne aktioner, vurdere fremskridtene inden for asyl, migration og eksterne grænser, især i lyset af den tidsfrist der blev fastsat i Thessaloniki, Sevilla og Tampere. Hvad angår eksterne spørgsmål, skal Det Europæiske Råd vedtage den europæiske sikkerhedsstrategi, der er udarbejdet af Generalsekretæren/den højtstående repræsentant, for at løse problemerne med masseødelæggelsesvåben og evaluere de fremskridt, der er opnået med hensyn til den europæiske sikkerheds og forsvarspolitik. Stats- og regeringscheferne skal også godkende et detaljeret arbejdsprogram for Kommissionen og Generalsekretæren/den højtstående repræsentant om forholdet til den arabiske verden.
Endelig skal Det Europæiske Råd vedtage håndgribelige beslutninger vedrørende vækstinitiativet, især i forbindelse med quick start-programmet, og Rådet vil modtage en rapport fra Kommissionen med forslag om styrkelse af produktionsrammerne for at forebygge afindustrialisering.
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, jeg vil på vegne af PPE-DE-Gruppen først udtrykke vores sorg over mordet på de italienske soldater og , men også på de irakiske statsborgere, som er blevet ofre for denne afskyelige forbrydelse. Vi vil også udtrykke vores afsky over for forbrydelserne i Istanbul og erklærer vores respekt for og sympati med familierne og de efterladte dér.
Kære kolleger, der er situationer i det politiske liv, hvor man gerne havde været bestemte udtalelser og en bestemt tale foruden. Men desværre er jeg nødt til at udtale mig nu, og det gør jeg i god ro og orden og sagligt, for jeg vil ikke have, at bølgerne, som den politiske diskussion blev fanget af i Italien i sidste uge, skal gå endnu højere.
Hr. kommissionsformand, De mente, at det var rigtigt at præsentere et politisk manifest i Italien i sidste uge. Dette manifest, hr. kommissionsformand, er ikke vores problem, selv om man kunne sige, at når De fremlægger et vidtrækkende politisk program, bør et lands indenrigspolitik ikke være anledning hertil, derimod havde Europa-Parlamentet snarere været det egnede sted til det. Det skulle også siges ...
... men, hr. kommissionsformand, det er ikke mit hovedpunkt. De vil sikkert få lejlighed til, hr. Cohn-Bendit, at give udtryk for Deres holdning. Giv mig som demokrat ro, således at jeg kan udtrykke mine tanker her.
Det, jeg kritiserer, er, at De har ført partipolitik, at De har opfordret til, at en bestemt politisk orientering, nemlig venstrefløjen i Italien, skal slutte sig sammen, at De dermed har skabt det indtryk, ...
... at der på den ene side er folk, som går ind for reformer og for Europa, og på den anden side folk, der ikke er tilhængere af Europa. Jeg siger på vegne af vores gruppe, at hvert eneste medlem af vores gruppe deler lidenskaben for Europa, og vi bør ikke skille europæerne fra hinanden hverken i Italien eller i Europa.
Man kan heller ikke sige, at det er en privat udtalelse, for den kommer fra formanden for Kommissionen. Den, der er formand for Kommissionen, handler altid på vegne af alle europæere. Jeg er enig med hr. Barón Crespo: Når formanden for Kommissionen nævner listen til valget til Europa-Parlamentet, er han nødt til at træde tilbage fra sit embede. Og, hr. formand, min udtalelse i har jo ført til, ...
... at De langt om længe har understreget, at De ønsker at varetage Deres mandat indtil 1. november 2004. Vi bifalder denne holdning, men selv medlemmer af Kommissionen har i den forløbne uge sagt, at der har været rygter om, at De muligvis ville kandidere på listen til valget til Europa-Parlamentet. Heldigvis har De nu skabt klarhed. Men at denne situation, denne rygtesmedje, er opstået, har også været til skade for Kommissionen, og jeg nævner det her, fordi det skal nævnes her.
Den, der har en høj stilling i EU, bør altid tænke på, at enhver af hans eller hendes udtalelser er en udtalelse på vegne af hele EU. Og hvis havde ringet til mig for at spørge mig om rådsformandens holdning til Tjetjenien, havde jeg også sagt, at jeg ikke er indforstået med en sådan erklæring, som De afgav. Vi forsøger at være objektive, vi ønsker at tjene Europa, og derfor må vi ikke dele Europa.
Hr. formand, De blev - og det vil jeg gerne minde om - også udnævnt med vores tillid den 15. september 1999, selv om De ikke hører til vores partifamilie. Vi viste Kommissionen tillid, selv om flertallet i Kommissionen i modsætning til valgresultatet ikke hører til vores partifamilie. Det er godt, at det i forfatningsudkastet fastsættes, at der fremover skal tages hensyn til valget til Europa-Parlamentet, når der stilles forslag om embedet som formand for Kommissionen.
Hr. kommissær Solbes, jeg ville ønske, at vi også hører lidt om den europæiske valutas stabilitet. Jeg tror, at De vil beskæftige Dem med det i dag, hr. Prodi. Jeg vil gerne opmuntre Kommissionen til og takke kommissær Solbes, som vi ser som garant for den europæiske valutas stabilitet, udtrykkeligt for, at De opretholder denne kurs, ikke kun i forhold til de små lande, men også i forhold til de store lande i EU.
Hr. formand Antonione, jeg forstår især at værdsætte, at repræsentanten for Rådet er her. Det burde være en selvfølge, men tidligere var det det ikke. Jeg vil gerne anerkende, at De er her i dag, og jeg vil opmuntre og opfordre Dem til ikke at støtte de idéer på regeringskonferencen, som spøger i mange finansministres hoveder, nemlig om at reducere Parlamentets rettigheder i budgetspørgsmål, hvilket ville støde på vores afgørende modstand, og til at sige med al tydelighed, at De står på Europa-Parlamentets side, og at vi ønsker ligestilling mellem Parlamentet og Ministerrådet i forbindelse med EU's budget.
Lad mig afslutningsvis sige noget, som jeg siger med stor personlig sympati, hvilket kommissionsformanden ved, men hvor personlig sympati og politiske spørgsmål skal adskilles, og hvor man ikke kan feje et kritikpunkt ind under gulvtæppet på grund af personlig sympati, men er nødt til at sige sandheden. Hr. formand, De er formand for alle europæere. De beklæder det højeste embede i EU. Giv os, PPE-DE-Gruppen, mulighed for at vise Dem tillid, indtil Deres mandat slutter, indtil 1. november 2004. Hvis De kan bevise, at De fortjener vores tillid, har De os på Deres side.
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, lad mig først og fremmest på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe give udtryk for vores solidaritet og medfølelse med de italienske politiofficerers familier, de irakiske borgeres familier og familierne til ofrene for angrebet på synagoerne i Istanbul, som repræsenterer det sefardiske samfund i Tyrkiet. "Sefarad" er det hebraiske ord for Spanien, og vi skal huske, at disse jøder for femhundrede år siden fandt tilflugt og tolerance i det tyrkiske imperium, en tolerance som blev dem nægtet i Spanien dengang.
Når det er sagt, hr. formand, vil jeg gerne takke hr. Poettering, fordi han bragte politikken på bane i denne forhandling, for det virker besynderligt, at vi ikke kan tale om politik her. Det er korrekt, at jeg sagde til kommissionsformanden, at han burde træde tilbage, hvis han stillede op til valget til Europa-Parlamentet, men jeg sagde også andre ting. For det første, at kommissionsformanden har opbakning fra næsten hele Parlamentet for øjeblikket, og at han derfor bør leve op til sit ansvar. Men som borger har han ret til at komme med sin vision for Europas fremtid. Jeg synes derfor, at det er positivt, at han har udarbejdet dette dokument om den europæiske drøm, som efter min mening er meget bedre end den tale, han har holdt i dag.
Men når det er sagt, har jeg hos hr. Poettering fornemmet en vis tone, en vis mistro, det vil sige, "vi troede, at han var på vores side, og nu har han skiftet side". Jeg mener, at den enkelte har lov til at skifte mening og modnes personligt i løbet af livet, og jeg hilser kommissionsformand Prodi, fordi han indtager nogle socialt og politisk mere progressive holdninger. Vi får nok lejlighed til at tale om dette.
Under alle omstændigheder er det, vi alle har brug for nu, en stærk Kommission, der er handlekraftig helt frem til den sidste dag i dens valgperiode. Det samme gælder for Rådet, for efter min mening er den største skandale, vi har oplevet i de seneste dage, at rådsformanden fuldstændig har ignoreret Ministerrådets, Kommissionens og Parlamentets linje og er kommet med nogle helt uacceptable udtalelser om Tjetjenien og Rusland. De har mulighed for at rette op på dette, så vi i morgen kan stemme sammen om forslaget til beslutning vedrørende topmødet om Rusland.
Nu vil jeg koncentrere mig om hr. Prodis tale. For det første vil jeg ikke på vegne af min gruppe beklage mig over, at der er færre forslag. Vores eneste problem er, at vi ikke ved, hvad det er for nogle. Hr. Prodi har allerede meddelt os, at næstformanden, fru de Palacio, vil tale med udvalgsformændene, så vi skal nok få besked. Jeg nævner også i forbifarten, at det er på tide at evaluere kommissærernes politik, og jeg vil sende hr. Poettering de erklæringer, som fru de Palacio, som ikke går glip af et eneste af Folkepartiets møder i Spanien, er kommet med om socialdemokraterne. Her i Parlamentet er vi alle politisk engageret, ikke kun hr. Prodi.
Med hensyn til væksten har kommissionsformanden givet os en meteorologisk vurdering af væksten ved at sige, at "det ser ud til, at det bliver bedre". Jeg synes, at det er vigtigt, at han på Kommissionens vegne forklarer, hvordan han mener, at stabilitets- og vækstpagten skal tilpasses den nye situation. Det er et meget vigtigt og meget afgørende krav. Hertil kommer behovet for at styrke den økonomiske styring. Jeg har også, hr. formand, bemærket, at han gemte de finansielle overslag til sidst, som om de var kommet med i sidste øjeblik. Det er rigtigt, at den 10 år gamle Delors-plan er kommet på bordet igen, og jeg synes ikke, at vi kun skal tale om infrastrukturer, men også om nervesystemet i hele Fællesskabet, det vil sige forskning og udvikling. Jeg har imidlertid noteret, at han efter forhandlingen af Sapirs betænkning og kommissær Barniers erklæringer ikke har været særlig præcis med hensyn til reformen af samhørighedspolitikken. Jeg synes, at han skal være meget mere eksplicit, for dette spørgsmål er helt essentielt for de nye medlemslande og for balancen mellem de nuværende medlemmer.
For det andet har hr. Prodi brugt næsten halvdelen af sin tale på Eurostat, og jeg vil gerne komme med et par rettelser hertil. For det første, at det ud over de mange rapporter, som Kommissionen og OLAF har udarbejdet, er Europa-Parlamentet, der har spillet en vigtig rolle i sagen om Eurostat via betænkningen af Casaca, og det synes jeg, vi skal huske på, for der bliver tilføjet nye instrumenter, og ikke desto mindre glemmer man den afgørende rolle, som Europa-Parlamentet spiller. Jeg beklager, at Parlamentets øvrige grupper ikke har støttet, at vi parallelt med formandens tilstedeværelse drøfter betænkningen af Bösch om svindel, som er tilgængelig, og som formanden har nævnt. Hvad angår Eurostat, noterer jeg mig forslaget om at konkretisere karakteren af det politiske ansvar og reformen af Kommissionens kodeks for god forvaltningsskik, men jeg undrer mig over, at man nu foreslår et nyt instrument, som praktisk taget duplikerer OLAF. Vi ender som den vignet fra sovjettiden, hvor man ser, hvordan en borger bliver forfulgt af to KGB-agenter, der igen bliver overvåget af to agenter, og hvor der er en uendelig række af folk, der overvåger hinanden.
Det drejer sig ikke om at mangedoble instrumenterne, men om at gøre det på en tydelig og demokratisk måde, og her kan Parlamentet spille en afgørende rolle. Jeg tror ikke, at tingene bliver løst ved at skabe et nyt magtcenter i Kommissionen. Der er noget i det menneskelige væsen, som vi på spansk - og jeg tror, at der findes noget tilsvarende på alle sprog - udtrykker med et mundheld, der lyder, "at loven er til for at brydes ". Det vil sige, at det ikke nødvendigvis bliver bedre, fordi vi laver mange regler og regulativer. Der skal være en konkret mulighed for kontrol, og i denne forbindelse er forslaget om at knytte OLAF sammen med den europæiske anklager interessant. Jeg vil hellere høre Rådets mening end Kommissionens, for det er først og fremmest regeringerne, der modsætter sig den europæiske anklager. For os er det ikke noget polemisk spørgsmål. Det er derfor, hr. formand, nødvendigt, at drøfte en uopsættelighedsprocedure, så vi kan drøfte disse spørgsmål i løbet af indeværende valgperiode.
Hr. kommissionsformand, når De siger 25 eller 30 kommissærer, tænker De så på en eventuel kompromisløsning for topmødet i december? For når vi lægger 25 og 30 sammen, kan vi se, at der er nogle lande, der får to kommissærer. Og nu til mit sidste punkt om, hvorvidt De fastholder Deres forslag om at fordele porteføljerne og indrette Kommissionen således, at der bliver junior- og seniorkommissærer?
Clegg (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil på vegne af ELDR-Gruppen tilslutte mig tilkendegivelserne af solidaritet, sympati og deltagelse over for de italienske og de øvrige ofre for attentatet i Irak i sidste uge og naturligvis også ofrene for de frygtelige angreb på synagogerne i Istanbul.
Jeg vil undlade de store politiske armbevægelser, som nogle af de tidligere talere har benyttet sig af, og fokusere på det forhåndenværende emne - det årlige lovgivnings- og arbejdsprogram. Jeg vil starte med at understrege, at ELDR-Gruppen forsvarer kommissionsformandens ret til at give udtryk for sin personlige holdning til politiske spørgsmål vedrørende EU's fremtid. Jeg må dog sige, at jeg som liberal, der er tilhænger af den offentlige menings diversitet og pluralisme, tvivler på det fornuftige i at være fortaler for to opponerende blokke i den europæiske debat, både her og mere generelt i medlemsstaterne.
Med hensyn til det årlige program vil andre kolleger tale om Eurostat-spørgsmålet senere. ELDR-Gruppen har vedvarende hilst de senere års udvikling velkommen, især den måde, hvorpå Kommissionen har præsenteret dette vigtige dokument. For kun et par år siden var det ikke mere end en vilkårlig indkøbsliste med lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige forslag. Der har både i år og tidligere år været forsøg på at indføre en strategisk angrebsvinkel, og vi hilser nogle af de seneste fornyelser velkommen, f.eks. strengere procedurer til vurdering af virkninger. Som kommissionsformand Prodi selv helt korrekt har erklæret, er der stadig behov for forbedring, og vi vil gerne fremhæve tre områder, som vi mener, at dokumentet foran os i dag i høj grad mangler. 
For det første er valget af de tre strategiske prioriteter - nemlig udvidelse, stabilitet og vækst - udmærket. Men disse prioriteter er så bredt formuleret, at det næsten er umuligt at forestille sig, at nogen skulle have indvendinger imod dem. Det er lige så umuligt at forestille sig nogle lovgivningsmæssige eller ikke-lovgivningsmæssige forslag, der ikke ville kunne høre ind under disse tre prioriteter. Der er med andre ord ikke noget reelt valg med hensyn til Kommissionens forslag i år og intet valg med hensyn til EU's strategiske prioriteter. Der er derimod risiko for meget brede tiltag over for EU's erhvervsliv på grund af den brede formulering af de tre prioriteter.
For det andet er der ingen tydelig forbindelse mellem disse tre bredt formulerede prioriteter og de omfattende bilag med lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige forslag. Vi har forstået, at et af bilagene - de indeholder begge ca. 50 lovforslag - omhandler prioriteterne, og at det andet ikke omhandler prioriteterne. De personer, der har gennemgået listerne, har opdaget, at de fuldstændig overlapper hinanden. De er ikke tydeligt organiseret i henhold til prioriteterne, men er delt kunstigt op i to kategorier. Prioriteterne har tilsyneladende ikke påvirket valget af de lovgivningsmæssige og ikke-lovgivningsmæssige forslag foran os i dag, og det giver en noget kunstig indgangsvinkel til udvælgelse af de forslag, der er fremlagt.
For det tredje undertegnede vi, som både formanden for Kommissionen og formanden for Rådet har nævnt, i sommer en interinstitutionel aftale, som blev udarbejdet med det udtrykkelige formål at sikre bedre lovgivning i EU. Kommissionen har inden for rammerne af den interinstitutionelle aftale udtrykkeligt forpligtet sig til i dag under præsentationen af sit årlige lovgivnings- og arbejdsprogram fuldt ud at klarlægge forholdene omkring valg af retsakt for hvert forslag og valg af retsgrundlag. Der er nogen indikation af retsgrundlaget i disse omfattende og noget uigennemskuelige bilag, men overhovedet ingen henvisning til valg af retsakt. Det kan da ikke være fordi, at Kommissionen et par måneder efter undertegnelsen af en interinstitutionel aftale om bedre lovgivningsprocedurer - ved første forhindring - undlader at indfri de løfter, der blev afgivet i aftalen. Det ser virkelig ikke godt ud med henblik på forbedring af lovgivningen, hvis det er sandt.
Det er et fantastisk vigtigt øjeblik i den politiske og lovgivningsmæssige cyklus i EU. Det er det øjeblik, hvor Europa-Kommissionen udøver sit største privilegium og sin særlige rettighed - nemlig sin eksklusive initiativret. Denne initiativret kan udelukkende forsvares, hvis den udøves på en fuldt ud ansvarlig og gennemsigtig måde. På grundlag af det, vi har set i dag, mener vi ikke, at det er tilfældet. Der er stadig behov for stor forbedring.
Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, på GUE/NGL-Gruppens og især mine italienske kollegers vegne vil jeg gerne udtrykke vor dybeste sympati med de italienske og irakiske familier, som er hårdt ramt. Vi tager klar afstand fra de frygtelige handlinger, som terrorgrupperne har udført, og vi fordømmer dem på det kraftigste.
Jeg vil gerne benytte GUE/NGL-Gruppens taletid til at tale om Eurostat, og jeg vil gerne gøre det helt klart, at min gruppe ikke er ude på at få afsat Prodi-Kommisssionen på grund af Eurostat. Vi vil tværtimod gerne afslutte denne sag og give Kommissionen arbejdsro det sidste år. Kommissionen har et meget ambitiøst arbejdsprogram for 2004 med udvidelsen og skabelse af stabilitet og vækst, ikke kun i EU, men også i resten af verden. Desværre vil Eurostat-skandalen hænge som en skygge over Kommissionen, indtil der er placeret et politisk ansvar, så vi vil gerne opfordre Prodi til at afsætte den ansvarlige kommissær for Eurostat, så Kommissionen kan få arbejdsro.
Vi har nu fået den endelige rapport fra den interne revisions- og kontroltjeneste om Eurostat. Den bekræfter desværre, hvad vi længe har vidst, at administrationen af Eurostat har været en skandale. Det har imidlertid været meget svært for den interne revisions- og kontroltjeneste at fastslå, hvad der egentlig er foregået i Eurostat. Der er intet arkiv, og de fleste dokumenter mangler. Det er derfor ikke muligt at sige særlig meget om praksis efter 1999, men vi ved, at de ulovlige konti var åbne helt indtil sommeren sidste år og i år. Vi ved, at der er en stor risiko for, at der er rigtig mange penge, der er gået i forkerte lommer. Vi ved, at der stadigvæk ikke er nogen kontraktdatabase. Vi ved, at der ikke har været nogen opfølgning på revisionerne. Vi ved, at der næsten intet er gjort for at rydde op.
Vi ved med andre ord, at administrationen af Eurostat har været en skandale, også efter 1999. Men er der nogen, der tager ansvaret? Nej, tilsyneladende ikke. Santer-Kommissionen faldt for snart 5 år siden. Det gjorde den, fordi Vismandsgruppen konkluderede, at det var meget svært at finde nogen i Kommissionen, som var villig til at tage ansvaret. Efter et hav af reformer havde vi faktisk håbet, at de tider var ovre, men vi oplever desværre i disse dage lidt af et déjà vu
Efter at Santer-Kommissionen faldt, har vi nu fået en ny artikel i traktaten. Det er nu blevet muligt for Kommissionens formand at afsætte enkelte kommissærer. Det har Prodi valgt ikke at gøre med henvisning til, at Solbes, den ansvarlige, intet vidste. Prodi har dog indrømmet, at Solbes har gjort sig skyldig i passivitet. Det er efter min mening og gruppens mening en grund nok. Passivitet og ligegyldighed er også en form for forbrydelse, en forbrydelse, som man skal tage ansvar for.
Prodi har i dag fremlagt sin handlingsplan for Eurostat. Jeg bliver nødt til at sige det meget klart: Min gruppe er dødtræt af handlingsplaner. Vi vil se resultater. Vi har set et hav af handlingsplaner og reformplaner de sidste fire år. Det er selvfølgelig udmærket at have planer for nye og bedre procedurer, og vi vil selvfølgelig bakke sådanne ting op. Men det er bare ikke nok. Kulturen skal ændres. Det bliver den kun, hvis formanden sender et stærkt signal til sine ansatte. Uregelmæssigheder og svindel har konsekvenser. Vi husker jo nogle kloge ord fra hr. Prodi. Nul tolerance for svig. Flotte ord, men åbenbart ingen konsekvens. I Budgetkontroludvalget gav jeg dem et råd for mindre end en lille time siden. Det var, at de skulle finde en anden kommissær til at overtage Eurostat det sidste år, og så kunne Solbes beholde sine ansvarsområder. Men han har administreret Eurostat til bundkarakter. Han har med sin passivitet været med til at vedligeholde en kultur af systematisk rod og uregelmæssigheder. Han kan med andre ord ikke længere have ansvar for Eurostat, og nu håber jeg virkelig, at de opfylder løftet om konsekvens og nul tolerance over for svig, samt at de finder en anden til at tage sig af Eurostat. 
Frassoni (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, min gruppe ønsker også at give udtryk for vores sorg og sympati efter de seneste dages tragiske begivenheder. Det var tåbeligt at tro, at en ubegrundet krig mirakuløst kunne bringe fred og demokrati. Mellemøsten er en daglig påmindelse om, at en af årsagerne til, at håbet om fred og demokrati nu synes at svinde ind, er det internationale samfunds manglende evne til at opnå ægte samhørighed.
Formanden for Kommissionen indledte sin tale i dag med en optimistisk henvisning til økonomien og erklærede, at vores mål om et udvidet Europa, der er i stand til at møde vores tids udfordringer, er inden for rækkevidde. Jeg er enig, men jeg frygter, at de foreslåede metoder i nogle tilfælde afspejler en noget konform politisk og økonomisk tankegang, der ikke er centreret om de mest innovative og dristige muligheder, som er til rådighed for EU i dag. Hr. Poettering, jeg kan forsikre om, at tankegangen vedrørende arbejdsprogrammet er identisk med kommissionsformand Prodis manifest. Da vores erhverv er politik, og da vi betragter os selv som en ægte europæisk politisk kraft, finder vores betragtninger tilsvarende anvendelse på begge dokumenter. Som Kommissionen selv indrømmer, har den kun målrettet forfulgt de økonomiske aspekter af Lissabon-strategien. Kommissionsformand Prodi, det er ikke godt nok! Vi frygter, at der bag det politisk korrekte koncept om bæredygtig udvikling gemmer sig et koncept om udvikling for enhver pris. Den miljømæssige dimension har det med at forsvinde i afgørende øjeblikke, hvad angår eksisterende former for praksis og instrumenter. Som De er klar over, mener vi, at vækstinitiativet er meget vigtigt, men vi kan ikke rigtigt få os selv til at dele den almindelige begejstring over den liste over veje, lufthavne og højhastighedstog, der koster milliarder af euro, og hvoraf mange stadig befinder sig på planlægningsstadiet. Vi mener, at der er stort behov for større gennemsigtighed med hensyn til Den Europæiske Investeringsbanks finansieringskriterier og større deltagelse fra Europa-Parlamentet i fastsættelsen af disse kriterier.
Vi lader os ikke overbevise af Kommissionens fortsatte skepsis, hvad angår iværksættelsen af en energieffektivitetsplan, der totalt vender ryggen til den nukleare sektor. Vi har i dag brug for overbevisende rammer for investering i teknologier, der er ressourcebesparende og fokuserer på social samhørighed, uddannelse og innovation. Når man derudover tager den forsinkede præsentation af Kommissionens forslag om reform af strukturfondene i betragtning, kan vi ikke undgå at have vores tvivl om EU's evne til rettidigt at møde udfordringerne i forbindelse med vækst og udvidelse. Vækstinitiativets succes afhænger ikke mindst af en indsigtsfuld gennemførelse af stabilitetspagten - og det vil vi gerne høre Deres mening om, kommissionsformand Prodi - og et relevant program for opfyldelse af Kyoto-protokollen. Hvis hovedparten af medlemsstaterne ikke ændrer kurs, vil EU ikke være i stand til at opfylde sine forpligtelser.
Kommissionsformand Prodi, for et par måneder siden foreslog vi iværksættelsen af klimastabilitetspagten, men vi har desværre ikke modtaget nogen reaktion. Der er kun et par uger til starten af COP 9 i Milano, og jeg vil gerne stille forslaget endnu en gang. Ligesom med underskuddet er det Kommissionen, der har ansvaret for at sætte de medlemsstater på plads - især Spanien, Italien og Portugal - der, som situationen er, vil afholde os fra at opfylde målsætningerne fra Kyoto.
Der mangler nogle punkter i lovgivningsprogrammet. Jeg har ikke tid til at nævne dem alle, så jeg vil nøjes med at nævne to. Kommissær Reding, et enigt Europa-Parlament har i næsten to år anmodet om et forslag til et direktiv eller i det mindste en grønbog om mediekoncentration og informationsfrihed. Det er ud fra Deres manifest tydeligt, at De lægger stor vægt på dette spørgsmål. Hvorfor træffer Kommissionen så ikke foranstaltninger vedrørende dette spørgsmål? Der er gået flere måneder siden fiaskoen i Cancún, og vi har stadig overhovedet ingen idé om, hvilke konklusioner Kommissionen har draget, og hvilke handlingsplaner Kommissionen har i sinde at følge, og der er heller ingen relation til millenniummålsætningerne, kommissær Lamy.
Endelig er der spørgsmålet om Eurostat. Kommissionsformand Prodi, De nævnte, at De har lært meget af Eurostat-sagen, men i Deres tekst er der ingen henvisning til noget, der er lige så væsentligt, nemlig at Kommissionen skal tage mere hensyn til Parlamentet. Henstillingerne om decharge er ikke blot venlige råd - det er bestemmelser, som kræver at Kommissionen handler og handler effektivt. Vi havde tidligere en passiv Kommission, og nu har vi en Kommission, der ikke er passiv, og det anerkender vi. Nu har De et år til at forberede Kommissionen til at vedtage målrettede initiativer. Vi bifalder reformen af adfærdskodeksen og forbedringen af informationskanalerne mellem OLAF, kommissærerne og generaldirektoraterne, og det vil ikke overraske Dem at høre, at vi også bifalder anerkendelsen af informanternes rolle. I øvrigt har Parlamentet allerede anmodet om flere af disse initiativer. Vi vil dog gerne minde Dem om, hr. Prodi, at gennemsigtighed er en god måde, hvorpå man ikke alene kan bekæmpe svindel, men også forhindre svindel, og det er mit dybtfølte håb, at vi næste år, når vi hilser de nye medlemsstater velkommen - både med åbne og gennemsigtige institutioner og åbne arme - kan lægge de seneste års begivenheder bag os.
Kommissionsformand Prodi, jeg vil under alle omstændigheder slutte af med på vegne af min gruppe at sige, at rapporten stadig ikke afspejler den tilstrækkelige grad af ansvar og anerkendelse af de fejl, som er begået. Som De selv har indrømmet, var de første tegn allerede til stede inden maj 2003, det var blot et spørgsmål om at få øje på dem, og vi føler, at det er noget, som vi godt kan tillade os at forvente af Kommissionen, især i lyset af de begivenheder, der markerede Santer-Kommissionens embedsperiode.
Camre (UEN ).
   - Hr. formand, på UEN-Gruppens vegne vil jeg gerne udtrykke medfølelse og respekt for de italienske politiofficerer, som i lighed med amerikanske og engelske soldater er blevet dræbt af terrorister i Irak, siden Parlamentets sidste samling. Ligeledes vil vi gerne udtrykke vores medfølelse og respekt for de mennesker, som i forbindelse med angrebene på synagogerne i Tyrkiet har mistet livet. Den vestlige verden må stå enigt sammen om at bekæmpe terror.
Jeg vil i øvrigt gerne tale om kommissionsformand Prodis redegørelse om Eurostat-skandalen. Når man hører hr. Prodis redegørelse, som vi i dag har hørt den i Budgetkontroludvalget, så skulle man tro, at vi alle sammen var kommet ind fra urskoven, og at offentlig administration først var noget, der skulle opfindes. Hr. Prodi har redegjort for alt det, der ikke virker, manglen på kommunikation mellem Kommissionen og kontrolorganerne, den interne revision OLAF, Parlamentet osv.
Hr. Prodi lover nu, at det skal blive forbedret, men disse problemer er jo kendte i alle regeringer med meget større administrationer end Kommissionens. I alle normale demokratier er det politiske system og administrationerne bygget op, så bedrageri og mandatsvig forebygges eller afdækkes meget hurtigt. Kommissionen skal først til at opfinde alt dette. Det kan kun tages som et udtryk for total inkompetence i Kommissionen og mangel på vilje i et system, der er kendetegnet af en forsumpet administrationskultur. Det er derfor, Budgetkontroludvalget har så svært ved at få analyserapporterne og pålægges tavshedspligt om alt det, vi ved. Nogen har kendt til skandalen meget længe, og nogen har ønsket at skjule den. Hr. Prodi siger, at hans reform, der blev påbegyndt i 1999, allerede virker. Men hvordan vil han så forklare, at pressen og Europa-Parlamentet kendte til Eurostat-skandalen, godt et år før Kommissionen blevet tvunget af os parlamentarikere til at handle.
Hr. Prodi har oplyst, at OLAF i flere år har arbejdet med svindelen i Eurostat, men ikke med ét ord har oplyst noget til Kommissionen, og alligevel siger han, at han har fuld tillid til hr. Brüner og OLAF. Der er tre mulige forklaringer: enten har Kommissionen givet OLAF's direktør helt tåbelige instrukser, så han ikke underretter Kommissionen, eller Kommissionen har ønsket at sylte ubehagelige sager i årevis i et hemmelighedsfuldt OLAF, eller OLAF's ledelse er rystende naiv og forstår ikke den politiske nødvendighed af at ringe med alarmklokkerne, så Kommissionen bliver advaret om alvorlig svindel.
Hr. Prodi siger, at han nu har taget barske beslutninger - . Nej, hr. Prodi, det har De ikke. De har kun suspenderet nogle kriminelle chefer på fuld løn. De har kun gjort det under pres fra Budgetkontroludvalget og Parlamentet. De bærer det fulde ansvar. Europa-Parlamentet er naivt, hvis vi giver decharge for Deres administration. 
Bonde (EDD ).
   - Hr. formand, der er forskel på skyld og ansvar. Hvem har det politiske ansvar for Eurostat-skandalen? Skandalen er ikke, at nogen har taget af kassen. Den alvorligste skandale er, at vi har et regnskabssystem, som fortsat gør det muligt at tage af kassen.
47 revisorer og andre eksperter har arbejdet med Eurostat siden juni 2003. De har bedt om 78 kontrakter, men kun fået 60. Blandt de 60 har 28,5 procent været gennemført imod EU's licitationsregler. Hvor er de 18 manglende kontrakter? Hvem har ansvaret for, at de er væk? Hvem bringer dem til veje? Der må jo ligge kontraktkopier hos alle firmaer. Hvorfor er de ikke straks tilvejebragt, og hvor er bankudskrifterne for de hemmelige konti? Hvem har ansvaret for, at de 47 revisorer ikke har dem? Hvem tager ansvaret for, at alle beviser nu kommer frem?
Hr. Prodi, du har lige holdt møde med Budgetkontroludvalget i min gruppes lokaler. Her lovede du åbenhed og nul tolerance over for svindel - som du også gjorde, da du tiltrådte i 1999. Men indtil nu har der først og fremmest været udvist nul tolerance over for dem, der har afsløret svindel og advaret mod det regnskabssystem, som tillader det. Kommissionen har udvist handlekraft over for Paul van Buitenen, Marta Andreasen og Dorte Smidt-Brown. De blev hurtigt og resolut frosset ud. Hvem har ansvaret for at give dem æresoprejsning?
Hvornår siger du til Solbes: "Pedro, du er måske ikke den skyldige, men Eurostat er dit ansvar. Træd tilbage. Jeg accepterer Blaks forslag og overtager selv ansvaret for Eurostat-skandalens fulde opklaring." 
Pannella (NI ).
   - Hr. formand, hr. kommissionsformand, mine damer og herrer, jeg kan ikke forestille mig nogen, der kan tage Parlamentets sympatitilkendegivelser i forbindelse med mordene på de italienske soldater og den irakiske civilbefolkning alvorligt. De personer, der er myrdet, vidste, at de blev myrdet af samme årsager som deres amerikanske og britiske kolleger og soldaterkolleger og af samme årsager, som vi befinder os i Istanbul med et kujonagtigt og falsk Europa, der generelt har brug for Istanbuls hjælp til at sikre, at israelerne har samme menneskerettigheder som palæstinenserne, samme menneskerettigheder som de mennesker, der går ind for et Vichy-Europa, et Europa med pacifistiske tendenser, et Europa, som Parlamentet støtter, og hvoraf ikke engang en tiendedel er til stede i dag, prøv selv at tælle - 58 - ikke engang en tiendedel af de valgte repræsentanter. Det er nemlig ikke andet end et stemmeapparat og et partipolitisk stemmeapparat. Det er et Europa, der ikke fortjener nogen ros for sine sympatitilkendegivelser, for det er en form for sympati, der er upersonligt solidarisk, helt konsekvent solidarisk imod George Bush og med Saddam Hussein.
Hr. kommissionsformand, når jeg læser Deres tale om Unionens tilstand, minder det mig om noget. Det er, som om denne tale om Unionens tilstand er udarbejdet af det Washington, som Deres Europa hader, som det hadede i 1939 og 1940, som det hadede de plutokratiske frimurerdemokratier i 1940'erne, hadede Jacques Doriots Frankrig og marskal Philippe Pétains Frankrig, hadede alle, der råbte "dø for Danzig, dø for Danzig!" - nej, aldrig, ! - når man i henhold til den skammelige morderiske München-aftale slog til i pacifismens navn, den skammelige aftale, der satte scenen for jødeforfølgelsen og den fascistiske, kommunistiske og fundamentalistiske modreformationsalliance.
Et reformeret Europa, kommissionsformand Prodi? Hav lidt tålmodighed. Hvis man ser bort fra Berninis smukke barokkunst, er det modreformationens Europa, den æra, hvor pavens ubegrænsede perverse politik fik Dante Alighieri til at kalde ham en skamløs hore, og hvor bispedømmet udnyttede Kristus' historie og mission i de mest beskæmmende verdslige anliggender - den gang var det Vatikanet, men jeg vil hævde, at det også er det, der sker i dag. Jeg citerer Dante, og selv om det piner mig, mener jeg, at citatet er passende.
Hr. formand, om Unionens tilstand: Efter alles opfattelse - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - skal vi have en Kommission, der består af 30 medlemmer, og som snart vil bestå af 35 medlemmer, idet vi er de forenede europæiske stater. De forenede staters præsident bør naturligvis have omkring 50 ministre til at styre landet effektivt, er det ikke rigtigt? Det er ikke på denne måde, at man forener et Europa, der skal være et alternativ, et Europa med Altiero Spinelli, Alcide De Gasperi, Konrad Adenauer frem for et Europa med Erich Ollenhauer eller hans samtidige nationalistiske socialdemokratiske rival.
Sådan står det altså til med Unionen. Unionen, kommissionsformand Prodi, er grundlaget for alle diktaturer, som den har forbindelse med, efter strafferetlige foranstaltninger. Bestemmelserne i artikel 2, der normalt er grundlaget for aftaler med diktaturer og regimer, er ikke det papir værd, hvorpå de er skrevet. I øjeblikket har vi her i Strasbourg repræsentanter for fremtidens virkelige Vietnam, vi har repræsentanter for den forenede buddhistiske kirke i Vietnam, der anmoder om et møde med Dem. Hver eneste dag efter begivenhederne i Vietnam, Cambodja og hele verden står vi, hr. Solana og alle andre i virkeligheden sammen med Milosevic imod de mennesker, der kæmper for demokrati. Det står sløjt til med Unionen, for Europa er tv'ets, Münchens, fascismens, kommunismens Europa, en demokratisk og civil skændsel.
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, året 2004 bliver et meget vigtigt år og et år, som byder på mange udfordringer, som hr. Prodi sagde. I juni 2004 afholdes valg til Europa-Parlamentet, hvilket sker i den særlige kontekst, som optagelsen af 10 nye lande udgør. Den største udvidelse af Det Europæiske Fællesskab nogensinde. Valget vil også finde sted i en atmosfære af håb om en ny forfatning for Fællesskabet på grundlag af det glimrende forslag, der er udarbejdet af konventet. Samtidig er konteksten præget af det ustabile internationale klima, krigen i Irak, som er kørt fast, den internationale terrorisme, som tager til, præsidentvalget i USA og en fortsat skrøbelig økonomisk situation i Europa.
Set i dette perspektiv er det vigtigt at holde kursen og bevare en stærk og målrettet Kommission. Hvis der, som vi alle håber, viser sig tegn på et økonomisk opsving, er der behov for, at Kommissionen er i stand til at reagere herpå og udnytte alle muligheder, som kan tjene dens økonomiske og beskæftigelsesmæssige politik.
Europa-Parlamentet kan ikke tillade sig at miste et år. Borgerne ville ikke have forståelse herfor. Derfor er det vigtigt, at vi koncentrerer os om de forslag, som ubetinget skal vedtages inden for denne valgperiode, altså i løbet af første kvartal 2004, og sætter fokus på de spørgsmål, som vi tålmodigt venter på at få til førstebehandling. For andet år i træk har vi anvendt princippet om struktureret dialog mellem Parlamentets udvalg og kommissærerne. Vi glæder os herover, men dialogen bør stadig forbedres i visse henseender. Vi foreslår derfor, at der etableres en mere troværdig flerårig interinstitutionel tidsplan, som vil gøre det nemmere at kontrollere og konkret evaluere de resultater, der nås. Det ville også være ønskeligt, at der mere regelmæssigt blev fulgt op på de ønsker, Europa-Parlamentet giver udtryk for, når det gælder indføjelse af supplerende aktiviteter i Kommissionens program.
Hvad angår de 10 nye medlemslande, har vi tillid til de nye tiltrædende lande. Vi anerkender de ekstraordinære fremskridt, de har gjort, men vi lægger også vægt på, at EU's og gennemførelsen af bestemmelserne om overvågning af EU's nye ydre grænser respekteres. Vi finder ligeledes kontrollen med den nukleare sikkerhed særdeles vigtig i det udvidede EU. Udvidelsen kan ikke gennemføres på tilfredsstillende vis, hvis ikke de institutionelle rammer tilpasses. Vi lægger i vores gruppe stor vægt på, at konventets arbejde respekteres. Det foreliggende forslag bør således fastholdes, og det bør genfindes i forfatningstraktaten.
Kommissionen har lovet at forbedre lovgivningen, gøre bestemmelserne mere tilgængelige, mere læsbare, mere gennemskuelige. Den har lovet at forenkle lovgivningen. Vi vil overvåge, at det sker! Det er et væsentligt aspekt, når det gælder borgernes forventninger til os. Det er og bør være den merværdi, EU tilfører via politikker, som fremmer bekæmpelsen af illegal indvandring, fælles forvaltning af grænserne og bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet takket være et forstærket politisamarbejde og forstærket retsligt samarbejde, og idet der udvikles en fælles asylpolitik med klare procedurer. Disse initiativer bør gennemføres i samarbejde med landene i Middelhavsområdet og det udvidede EU's nye nabolande - Rusland, Ukraine, Moldova og Hviderusland.
Stabiliteten beror også på begrebet bæredygtig udvikling, som bør påvirke alt vores lovgivningsarbejde. Bæredygtig udvikling opnår vi ved at begunstige det private initiativ, ved at uddanne og oplyse borgerne, ved at fastholde sunde og beskæftigelsesfremmende makroøkonomiske politikker, ved at fremme strukturreformer og fremme investeringer i infrastrukturer og i menneskelige ressourcer. Sådanne initiativer bør tages under iagttagelse af Lissabon-dagsordenen, som tager sigte på at øge den potentielle økonomiske formåen ved øget fleksibilitet på markederne for såvel varer som kapital og arbejde. Hvad enten det drejer sig om transportpolitikken eller forskningen, som stadig er utilstrækkelig set i lyset af den fortsatte hjerneflugt, eller det drejer sig om telekommunikationsområdet og internettets udvikling eller strukturfondspolitikken, som er afgørende for at indgyde regionerne ny livskraft - og det gælder ikke kun i udvidelseslandene - bør vores initiativer være koncentreret om borgeren. Det er baggrunden for, at vi forventer, at De påtager Dem at træffe målrettede foranstaltninger, som tager hensyn til den forøgede middellevetid. Det drejer sig alt sammen om bæredygtig udvikling. Lad mig tilføje, at selv om vi støtter de tematiske miljøstrategier, beklager vi, at der savnes initiativer vedrørende bymiljøet, ligesom vi beklager, at der savnes opfølgning på Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki, som skulle etablere et europæisk diplomatisk samarbejde om miljøanliggender og bæredygtig udvikling.
Ærede formænd, ærede kommissærer, kære kolleger, året vil nødvendigvis være noget beskåret på grund af valget til Europa-Parlamentet, men hverken Kommissionen eller Parlamentet savner arbejde. Som jeg anførte indledningsvis, er det vigtigt, at De holder kursen i 2004.
Endelig beklager jeg, at der tydeligvis savnes engagement fra medlemsstaternes side, når det gælder gennemførelsen af fællesskabsretten, ikke mindst når det drejer sig om den fælles beslutningsprocedure. 

Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, De har i Deres forslag med rette stillet udvidelsen i centrum af Deres overvejelser for 2004. I virkeligheden er udvidelsen besluttet formelt, men den er i mange af vores hoveder - muligvis i Parlamentet, men især i befolkningen - stadig ikke helt gennemført. Derfor er det rigtigt, at Kommissionen i de næste måneder også koncentrerer sig om - dér, hvor det handler om korruption, hvor det handler om forvaltning, ved spørgsmålet om nuklear sikkerhed - at sørge for, at alle lande, som tiltræder EU den 1. maj 2004, virkelig forbereder sig herpå.
Også hvad angår Bulgarien og Rumænien, skal vores arbejde fortsættes. Vi skal sige klart og tydeligt, at 2010 er den dato, vi stiler imod. Der er ikke noget land, som kan gå ud fra, at den dato, vi stiler imod, også er den faktiske dato, hvis de ikke tilsvarende fortsætter med de reformer, som de har påbegyndt.
Hr. kommissionsformand, De skal forberede Rådets beslutning om Tyrkiet næste år. Men jeg beder Dem om også at tænke på, at hvis der ikke er nogen positiv beslutning om optagelse af forhandlinger, skal De udvikle idéer om, hvordan vi styrker samarbejdet med Tyrkiet, indtil der optages forhandlinger - ja, selv under optagelsen af forhandlingerne. Det, der er sket i de seneste dage i Istanbul, viser, hvor vigtigt samarbejdet med Tyrkiet er, netop også hvad angår sikkerhedsspørgsmål. Uafhængigt af tiltrædelsen skal der være dette koordinerede og forstærkede samarbejde.
I forbindelse med udvidelsen rejses også spørgsmålet om effektive og sikre ydre grænser. Jeg giver Dem ret i, at det er et vigtigt synspunkt i vores udvikling også i forbindelse med et . Men det afgørende er også samarbejdet med vores naboer, f.eks. for at forhindre grænseoverskridende kriminalitet, i kampen mod flugthjælpsuvæsenet. Udviklingen på Balkan har vist, at det absolut er muligt at udforme et sådant samarbejde fra EU's side på en frugtbar måde. Men det afgørende er også, at den, der tager indvandring i sin mund, også taler om integration. Jeg ville ønske, at Kommissionen ville gøre mange lande opmærksomme på, at det ikke kun handler om at begrænse indvandringen, men også om at integrere dem, der kommer ind i EU, i højere grad i vores samfund.
Hvad angår vækstpolitikken, som De jo også nævner udførligt i Deres program, støtter vi Kommissionens forslag om investeringer i netværk og viden. Vi skal træffe en beslutning hurtigt. Parlamentet skal hurtigt nå frem til beslutninger for at gennemføre dette vækstprogram. Jeg understreger investeringer - der skal også investeres i viden og netværk. Vi har netop i de seneste måneder set, at hvis vi kun liberaliserer og ikke samtidig skaber initiativer til, at der investeres i netværk - f.eks. på energi- og transportområdet - det midlertidigt eller også på lang sigt kan føre til netværkenes sammenbrud. Hvis vi ønsker at modernisere Europa, skal vi - hele EU, men naturligvis også de enkelte medlemslande - i højere grad investere både i viden og i vores infrastruktur.
Når jeg taler om liberalisering og harmonisering, vil jeg bede Dem, hr. kommissionsformand - og det kommer efter min mening for lidt til udtryk i papiret - om også at tænke på, at vi gerne vil gennemføre en europæisk samfundsmodel. Jeg har af og til det indtryk, at vi er mere liberale end de neoliberale i deres teoribøger og mere amerikanske end amerikanerne ved bestemte skridt i forbindelse med harmoniseringen og liberaliseringen. Vi skal også tage højde for de sociale konsekvenser, vi skal stille kampen mod social udstødelse, mod fattigdom i centrum. Er det ikke katastrofalt at bemærke, at der i dag igen er større fattigdom i de forskellige lande? Måske også fordi der ved spareprogrammerne ikke tages tilstrækkeligt hensyn til, hvordan besparelserne virker på forskellige sociale grupper, hvordan foranstaltningerne i forbindelse med liberaliseringen virker på forskellige sociale grupper? Det taler ikke mod liberalisering, kun for en hensyntagen til de sociale konsekvenser, arbejdsløsheden osv.
I denne forbindelse - og det kommer efter min mening også til kort på papiret - henviser jeg til de offentlige tjenesteydelsers betydning, som vi skal diskutere her i Parlamentet i de næste uger. Mange offentlige tjenesteydelser er netop et karakteristisk træk ved den europæiske samfundsmodel, som vi også ønsker at repræsentere klart og tydeligt udadtil. Derfor beder jeg Dem om i højere grad at tage hensyn til det i Deres arbejde.
Jeg vil gerne komme med to bemærkninger til. Den ene vedrører udenrigspolitikken: Vi har meget ofte her i Parlamentet diskuteret Parlamentets og EU's holdning til Mellemøsten. Vi skal være stærke og kraftfulde nok til at følge op på det mål, vi har sat os, og klart støtte alle fredsinitiativer - senest også Genève-aftalen. Men intet ved udviklingen i Mellemøsten og intet i den kritik, vi giver Israel, retfærdiggør på nogen måde en styrkelse af antisemitiske udtalelser og handlinger. Europa skal være klar over, at kritikken af den nuværende israelske regerings holdning ikke må motivere nogen til antisemitiske udtalelser eller handlinger. Vi bør alle have lært af katastroferne især fra Anden Verdenskrig og sammen gå imod enhver form for diskriminering og antisemitisme - også i den klare holdning, som vi repræsenterer i forbindelse med Mellemøsten.
Hr. kommissionsformand, De har hørt følgende i dag: Vi ønsker os en stærk formand for Kommissionen og en stærk Kommission. Giv ikke antieuropæerne en chance som følge af usikkerhed eller tvivl om, at De som formand for Kommissionen indtil valget næste år vil repræsentere en stærk Kommission, som er en væsentlig garant for, at folk, når de går til valg til juni, også ved, hvorfor de går til valg, nemlig for et stærkt fælles Europa med en stærk Kommission og med en stærk formand for Kommissionen. 
Sørensen (ELDR ).
   - Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne sige, at det er positivt, at kommissionsformand Prodi og Kommissionen tilsyneladende har lært af Eurostat-sagen, at der er nogle ting, der skal ryddes op, og at der skal gennemføres nogle reformer, så man ikke får en tilsvarende sag fremover.
I den proces, der nu skal påbegyndes, er det helt afgørende at sikre, at vi fortsat har en stærk intern revisionskontrol, som jo trods alt er første led i kæden med henblik på afdækning af svig, svindel og uregelmæssigheder. Det er vigtigt, at vi har et stærkt og uafhængigt OLAF. Det er navnlig vigtigt, at vi har en klar definition af det politiske ansvar. Jeg mener faktisk, at det politiske ansvar er af afgørende betydning, og vel at mærke et politisk ansvar, der ligger i forhold til den enkelte kommissær. Hvis vi ikke har det, så tror jeg ikke på, at reformerne kan trænge igennem systemet og ned til den enkelte medarbejder, nederst i hierarkiet.
Derfor lytter jeg selvfølgelig med stor opmærksomhed på Prodis bemærkning om, at nu skal vi have defineret det politiske ansvar. Og derfor vil jeg gerne spørge Kommissionens formand: Hvor er forskellen på det politiske ansvar, vi nu skal have defineret, set i forhold til det, der blev defineret af de uafhængige eksperter, og set i forhold til den adfærdskodeks, som kommissærerne underskrev i 1999?
Vi skal også nu have en overvågningsenhed for at opsamle signaler, hvis noget går galt. Prodi argumenterer, at man ikke i Kommissionen havde mulighed for at gribe ind før maj 2003. Men mit spørgsmål er: Hvad er det for nogle signaler, denne gruppe så skal samle op? Når det nu har vist sig, at 14 kritiske revisionsrapporter ikke er nok, og henvendelse fra forskellige medarbejdere til forskellige kommissærer ikke er nok, når skriverier i pressen ikke er nok, når høringer i Parlamentets Budgetkontroludvalg ikke er nok, når revisionsskrivelser til den ansvarlige kommissær i det ansvarlige kabinet ikke er nok, hvad er det så for signaler, der skal til, for at man griber ind? 
Bouwman (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kommissærer, som formand for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg gerne kort komme ind på den sociale situation i Europa. Jeg har nemlig langsomt, men sikkert konstateret, at vi nærmer os en situation, hvor konkurrencen på det socialpolitiske område begynder at stige stærkt, og hvor de europæiske borgere måske efter nogen tid konkluderer, at social dumping kommer til at spille en større rolle end i øjeblikket og en større rolle, end vi kan retfærdiggøre over for borgerne i Europa.
Vi vil gerne have et klart svar fra Kommissionen på spørgsmålet, om vi kan forvente at høre dens holdning til beskæftigelsesdirektiverne endnu inden udgangen af marts, således at vi under det sidste plenarmøde i april kan reagere med vores holdning til disse beskæftigelsesdirektiver på baggrund af den nuværende økonomiske situation.
Vi ønsker at fremskynde direktiverne om det europæiske samarbejdsudvalg og arbejdstider, hvor der er tale om social dumping. I nogle lande, bl.a. i England, kan man jo arbejde indtil omkring 60 timer. Vi ønsker at fremskynde den pakke, som vedrører vikardirektiver. Vi ønsker at fremskynde de ting, der vedrører de europæiske socialfonde. Således kan jeg fortsætte i mindst fem minutter endnu. 
Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, jeg vil endnu en gang på vegne af min gruppe give udtryk for vores deltagelse over for ofrene for massakren i Nasiriya, deres familier og alle de europæiske væbnede styrker, der deltager rundt om i verden i fredsmissioner til bekæmpelse af terrorisme.
Jeg vil i min tale fokusere på Eurostat-sagen. Der er for mange uløste spørgsmål i denne sag, og de foranstaltninger, der er truffet for at afhjælpe situationen, er ikke tilstrækkelige, og jeg vil endda vove at påstå, at de kommer alt for sent og derfor formentlig er ineffektive. Min opfattelse blev bekræftet efter kommissionsformand Prodis høring foran Budgetkontroludvalget i morges, hvor han, hvis jeg skal være helt ærlig, var alt for generel og noget forbeholden.
Med hensyn til den måde, hvorpå sagen er håndteret, og da vi har en kommissionsformand, der har haft gennemsigtighed som et af sine absolutte mål, forstår vi ikke, hvorfor vi har været vidne til alle mulige krumspring for at undgå at offentliggøre dokumentationen og undgå en offentlig debat om Eurostat-sagen, som om der var tale om en statshemmelighed. Der er for mange spørgsmål, som jeg nævnte tidligere. Er denne dræning af EU's midler ophørt? Hvis den er ophørt, hvornår skete det så? Så sent som i morges blev det endnu en gang fremhævet, at de mest alvorlige episoder fandt sted inden 1999. Hvad med de mindre alvorlige episoder? Hvornår fandt de sted? Finder de stadig sted? Og vigtigst af alt, hvad er kriterierne for at vurdere alvorsgraden af en forseelse. Størrelsen af det beløb, der er taget, måske? Jeg vil med al respekt gerne understrege, at svindel er alvorligt i sig selv, og det er langt mere alvorligt og uacceptabelt, når der er offentlige ansatte involveret.
Og hvordan er det muligt for en svigefuld organisation at fungere uhindret i årevis i Kommissionen? Skal vi virkelig tro på, at ingen har bemærket noget trods alle de rygter, faxer og e-mails om ulovlig vinding og falske kontrakter, der er fløjet gennem Kommissionens tjenestegrene? Og hvad der er værre, vi kan ikke forstå, hvordan Kommissionens varslingssystem fungerer. Der er afsløret mange andre skandaløse episoder ud over Eurostat-sagen, som f.eks. sagen om kornpriser. Det mest vanvittige - det ville have været morsomt, hvis det ikke var så alvorligt et emne - er, at der i dokumentet, som blev præsenteret i morges, står - og det vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på - at vi gradvist skal skabe grundlaget for en ny kultur med ansvarlighed og gennemsigtighed. Hvad skal vi slutte af det? At uansvarlighed og manglende gennemsigtighed har været normen i Kommissionen indtil nu?
Der er noget andet, der skal nævnes i relation til Eurostat og den alvorlige skandale, der har fundet sted i organisationen. Det er ikke blot endnu et organ, et af de mange centre for europæisk bureaukrati. Det er en institution, der under udførelse af registrering og statistisk arbejde faktisk er det organ, der står som garant for stabilitetspagten, og som verificerer gennemførelsen af Maastricht-kriterierne. Eurostat spiller derfor en afgørende rolle i definitionen af medlemsstaternes økonomiske politik og finanspolitik og i praksis ved at tvinge medlemsstaterne til at vedtage strenge politikker, der ofte involverer budget- eller velfærdsbegrænsninger. Det er derfor en institution, der har en varslingsrolle, og som ikke har råd til at blive forbundet med selv den mindste tvivl eller mistanke vedrørende upartiskhed eller autoritet, der i øjeblikket forbindes med Eurostat.
Vi er klar over, at sagen er pinlig, idet der er anvendt offentlige midler til ulovlige formål. Vi er også klar over det problem, der er opstået, fordi sagen er eksploderet på et uheldigt tidspunkt i relation til de europæiske valg, udvidelsen og forfatningen. Vi er klar over problemet, men vi kan ikke gå på kompromis i denne sag. Vi kan hverken tolerere, eller som nogle ønsker, bagatellisere alvoren bag de eksempler på korruption, svindel og dårlig forvaltning, som er fundet. Det er borgerne, der kræver at vi står fast, de samme borgere, som vi beder om ofre i stabilitetspagtens tjeneste. Og i stedet for at pege fingre af og udpege en eller anden tjenestemand til syndebuk og dermed afslutte sagen hurtigt, vil vi sætte stor pris på, at Kommissionen lever op til sit ansvar, som hr. Santer gjorde i en langt mindre alvorlig sammenhæng.
Vi kan ikke lade dette passere, især ikke i en tid, hvor formanden for Kommissionen offentliggør et politisk manifest - eller vi skal måske kalde det et valgmanifest - hvor han beskriver sine drømmes Europa og lukker øjnene for det Europa, der eksisterer her og nu - som om situationen ikke var slem nok! Kommissionsformand Prodi har ret til at pege på sig selv som kandidat til de kommende europæiske valg, men hvis det er hans hensigt, forventer vi, at han gør tingene korrekt og træder tilbage. På den anden side vil den skade, som dette vil forvolde på institutionelt plan, være betydelig og ganske uacceptabel.
Titford (EDD ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne give udtryk for min ærgrelse over den store farce, der udspillede sig ved offentliggørelsen af OLAF-rapporten og rapporterne om Eurostat. Som medlem af Budgetkontroludvalget var jeg helt berettiget til at se disse rapporter uden at skulle udsættes for en tåbelig stalinistisk smøre. Det viser tydeligt Kommissionens foragt for Parlamentet, for demokratiet og for de personer, der i sidste ende skal betale prisen for Eurostat-korruptionen, nemlig Europas skatteydere.
I rapporten fremhæves de grundlæggende utilstrækkelige procedurer til bekæmpelse af bedrageri og - endnu vigtigere - at Kommissionen har været alt for længe om at reagere på tydelige beviser på, at der er store problemer inden for Eurostat. Jeg er også meget bekymret over den sneglefart, hvormed OLAF har udført undersøgelsen af denne kedelige sag. Lugten af korruption er alle vegne og bliver værre dag for dag. 
Speroni (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg står her med kommissionsformand Prodis manifest. Det indeholder gode idéer, skønt de måske er lidt trivielle og generelle. Nogle af dem fortjener bestemt støtte, mens andre fortjener mindre støtte. Men skønt jeg ikke protesterer imod, at formanden for Kommissionen udarbejder et politisk dokument - han har fortsat ret til at have sine egne politiske synspunkter - er det uacceptabelt, at han henvender sig til et enkelt land og et enkelt parti i dette manifest. Det skal også understreges - og det vil jeg gøre - at han i sin nuværende position i stedet for at udtrykke sine idéer skulle få tingene til at ske. Han er formand for Kommissionen. Han befinder sig i en position, hvor han kan udrette noget og tage skridt til at indføre nye love. For så vidt angår hans bemærkninger om, at hans manifest er rettet til hele Europa, så tillader jeg mig at have en anden mening. Han siger, at "det er på denne baggrund, at jeg med tanke på Italien og de kommende valg til Europa-Parlamentet næste år har foreslået, at alle reformister ..." og så videre. Og så indeholder dokumentet en klar reference til oliventræet, for der står, at "inspirationen er fortsat inspiration bag oliventræet". Det er derfor et partifarvet dokument, hvilket er uacceptabelt fra Kommissionens formand. Hvis hr. Prodi hævder at tale til Europa under et, så vrøvler han, ikke mindst fordi jeg ikke husker at have set oliventræer spire frem og vokse i f.eks. Sverige eller Finland. 
Elles (PPE-DE ).
   - Hr. formand, som andre kolleger hilser jeg forhandlingen velkommen, fordi det giver mening at føre en forhandling om lovgivnings- og arbejdsprogrammet, inden vi træffer afgørelser om budgettet for 2004. Prioriteringen af udvidelsen sammen med de øvrige to prioriteter har stor betydning for EU.
Da de fleste medlemmer af Kommissionen er til stede, vil det være relevant at indkalde alle vores kolleger for at føre en reel forhandling om udviklingen af EU. Det vil betyde, at vi skal aflyse alle møder uden for mødesalen for at opnå alle vores kollegers tilstedeværelse.
Jeg vil gerne komme med en kommentar om Kommissionens reformer, der, som De har nævnt, hr. formand, var årsagen til Kommissionens tiltræden. Min gruppe har presset på i lang tid for reformer baseret på Vismandsrapporten. Der er sket betydelige fremskridt, og som det seneste modtog vi i Budgetkontroludvalget i går aftes et meget positivt dokument om ændringer i finansforordningen og vedtægten for tjenestemænd. I dokumentet tages der dog ikke højde for de svagheder i Kommissionens fremgangsmåde, som Eurostat-sagen afslører.
I lyset af de tre trin, som De skitserede for Budgetkontroludvalget i morges, er min gruppe skuffet over gennemførelsen af reformerne. Et par af vores medlemmer nævnte for Dem, at reformerne af udveksling af oplysninger, grundige interne revisioner og kommissærernes ansvar for de tjenestegrene, som de leder, skulle have været gennemført i september 1999. Hvis reformerne af institutionerne skal lykkes, som er af afgørende betydning, hvis vores borgere skal have tillid til institutionerne, er det et problem, som hr. Blak sagde, at der ikke er nogen, der vil tage ansvar. De har fyret en generaldirektør, men kommissærerne er der stadig. I morges forsikrede De Budgetkontroludvalget om, at kommissærerne skal leve op til deres ansvar, men der er stadig mange ubesvarede spørgsmål.
Det vigtigste spørgsmål, som jeg gerne vil have besvaret, hr. kommissionsformand, vedrører de interne dokumenter om Eurostat. De har stillet forslag om en reorganisering af OLAF. Men Parlamentet venter stadig på OLAF's rapport om Eurostat. Er forslagene om reorganisering af hele systemet udarbejdet af OLAF, fordi OLAF er en af Kommissionens tjenestegrene, eller får vi forelagt OLAF's rapport, så Parlamentet kan vurdere situationen og nå frem til en konklusion? Andre talere har allerede erklæret, at vi har brug for en stærk Kommission i 2004 for at sikre, at vi kan opfylde vores forpligtelser i EU effektivt. 
Formanden.
   - Hr. Elles, jeg deler Deres holdning til tilstedeværelsen af medlemmerne, men formanden kan desværre ikke lede Parlamentet som et regiment soldater. 
Kuhne (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, det var godt, at De var til stede i Budgetkontroludvalget i morges. Det er også vigtigt at sige det. Principielt vil jeg henvise til PSE-Gruppens betænkeligheder i forbindelse med Eurostat-affæren, men ikke kun i forbindelse med den. Det er ikke godt, hvis Kommissionen altid først har brug for en ny skandale for at komme et skridt videre ad sin reformvej. På denne måde giver De permanent - tillad mig at nævne et navn - hr. Bonde foder, som han lever af politisk. Det er en konklusion, som De bør drage i Kommissionen.
Nu til de enkelte punkter. Jeg bifalder udtrykkeligt Deres meddelelse i morges om, at informationsvejene mellem OLAF og Kommissionen skal revideres. Det er nødvendigt. Hertil hører imidlertid også - det vil jeg sige helt klart - et svar på spørgsmålet, hvordan informationer fra OLAF behandles internt i Kommissionen, for at disse informationer ikke på et eller andet tidspunkt skal blive begravet mellem chartekker, ingen ved noget herom, og Kommissionen ikke kan udleveres til enhver.
Jeg bifalder også, at De på forespørgsel gjorde det klart i Budgetkontroludvalget, at Deres forslag om en ændring af OLAF ikke skal betyde, at De sætter spørgsmålstegn ved eller ønsker at begrænse OLAF's kompetence til at foretage interne undersøgelser. Det er meget vigtigt, for det ville have betydet en vanskelig konflikt med Parlamentet. Vi ønsker OLAF som uafhængig instans, netop på grund af de interne undersøgelsestilfælde, og for så vidt hilser jeg Deres udmelding i Budgetkontroludvalget velkommen og anmoder Dem om følgende: Fortsæt mod denne kurs!
Jeg har en bemærkning til punktet om politisk ansvar. Vores holdning har altid lydt, at kommissærerne også skal sættes i stand til at varetage dette ansvar. Ud fra Deres beskrivelse her til morgen og ud fra det på ny nødvendige tillæg til "Code of Conduct", hvor det fastlægges, hvordan kommissærerne selv skal spørge, og hvordan tjenestegrenene og generaldirektoraterne skal forpligtes til at informere kommissærerne om problemer, læs: landminer, konkluderer jeg, at det hidtil hverken har stået på papiret eller været gældende praksis. Sådan analyserede vi det i juli. Men det er på tide, at der drages konsekvenser heraf. Vi ønsker en grundlæggende ændring af forholdet mellem generaldirektoraterne og kommissærerne, og vi vil undersøge, om Deres forslag opfylder disse krav. 

Mulder (ELDR ).
   - Hr. formand, når vi holder foredrag et eller andet sted i vores eget land, især i de seneste fem år, er der altid et emne, der er følsomt, og det er, hvordan finanserne forvaltes. På det område har befolkningen generelt ikke høje tanker om Bruxelles. Derfor blev det i høj grad hilst velkommen, at Prodi-Kommissionen erklærede, at der fremover generelt vil være nultolerance. Vi blev derfor meget chokerede, da vi hørte de påstande, der blev fremsat i forbindelse med Eurostat for et par måneder siden. Det skal siges, at Kommissionen reagerede hurtigt, da det blev kendt, men det store spørgsmål er, hvad Kommissionen vidste inden da. Efter min opfattelse er der tydelige tegn på, at Kommissionen i årene inden maj 2003 kunne have været orienteret om, hvad der skete i Eurostat. Kommissionen undlod imidlertid at træffe foranstaltninger. Den taler ganske vist om nødvendigheden af at forbedre informationen, men vi er med jævne mellemrum blevet orienteret om, at en undersøgelse var iværksat i Eurostat. Det store spørgsmål er, hvorfor alarmklokkerne ikke begyndte at ringe før i Kommissionen.
Når jeg lytter til Kommissionen, er det vigtigste i øjeblikket, at den er stolt over de opnåede resultater. Revisionsretten sagde også i går, at der er tegn på forbedring, og det kan Kommissionen med rette være stolt over. Men om de ting, der klart gik galt, siger Kommissionen, at det ikke er dens skyld. Fejlen ligger hos OLAF, eller hos generaldirektøren, eller ligegyldig hvem, men ikke hos Kommissionen. Det er forkert. Jeg kan kun henvise til en engelsk politiker, måske en statsmand - hr. Kinnock kender ham uden tvivl - lord Carrington. Han vidste intet om Falklandskrigen, han blev ikke tilstrækkeligt orienteret, og alligevel påtog han sig det politiske ansvar. Jeg synes, det er en meget hæderlig holdning. I den politiske kultur, som jeg kommer fra, er en minister, en statssekretær og en rådmand altid ansvarlig, og det bør også gælde for en kommissær og for Kommissionen. Det er et spørgsmål, som vi liberale vil fokusere på i de kommende måneder. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissionsformand, denne Kommission er ikke dannet uden videre. Den er dannet efter Santer-Kommissionen, som netop måtte træde tilbage, fordi ingen påtog sig ansvaret. De sagde, at De ville indføre nultolerance nu, og det tog vi alvorligt. Men vi er meget skuffede i øjeblikket. Der skulle jo 1.000 avisartikler til, førend Parlamentet blev orienteret om bedrageriet i Eurostat, og i dag fortæller De os en fin historie, der faktisk viser, at De snarere gør status over OLAF end over Eurostat og Deres eget ansvar.
De siger, at Kommissionen skal påtage sig det politiske ansvar for OLAF's handlinger uden at have midler til at gøre det. Jeg synes, det er utroligt, og  siger jeg, at Kommissionen også er politisk ansvarlig for Eurostat. Kommissionen forsvarer sig med at sige, at den heller ikke har midlerne til det. Evangeliet indeholder en smuk fabel, som siger, at dersom saltet mister sin kraft, hvormed skal det da saltes? 
Berthu (NI ).
   - Hr. formand, Kommissionens arbejdsprogram for 2004 er formelt betragtet velformuleret, men man får ikke som læser til fulde indtryk af, at det kommende år vil betegne et historisk vendepunkt for EU.
De anførte prioriterede områder må afgjort anerkendes. Det gælder ikke mindst afslutning af tiltrædelsesproceduren for de 10 nye medlemslande og det udvidede EU's naboskabspolitik, som tager sigte på at skabe et område med fred og fremgang baseret på fælles værdier og interesser. Man kan på dette felt se øget vilje til at styrke indsatsen til bekæmpelse af illegal indvandring, hvilket kommer tydeligere til udtryk, end det har været tilfældet i tidligere programmer. Der er tale om en realistisk opprioritering, som afgjort også bør udmøntes i konkret handling.
Vi må også anerkende bestræbelserne for at sikre bæredygtig vækst ved en række initiativer, herunder Lissabon-målsætningerne og programmerne for større anlægsarbejder, som er under udarbejdelse.
Imidlertid må opfordringer til øget økonomisk og finanspolitisk koordinering, eksempelvis i form af stabilitetspagten, vække undren. De kan netop bidrage til at forstærke den manglende fleksibilitet, som kan påvirke væksten i negativ retning.
Endelig lader programmet mange spørgsmål ubesvaret. I nogle tilfælde er det uundgåeligt. Året 2004 rummer mange usikkerhedsmomenter som følge af valget til Europa-Parlamentet, fornyelse af Kommissionen og regeringskonferencen. Ingen kender udfaldet heraf. Andre spørgsmål knytter sig til udvidelsen, som ikke, sådan som Kommissionens dokument lader formode, blot er et spørgsmål om en tiltrædelsesprocedure. Den vil også betegne et vendepunkt, når det gælder arbejdsmetoderne, herunder Kommissionens. Kan arbejdsmetoderne fortsætte uændret, sådan som Kommissionens dokument lader formode, eller vil det være nødvendigt at ændre dem? Bliver der behov for øget differentiering? Kommissionsformand Prodi strejfede emnet hen imod slutningen af sit indlæg, men det havde været ønskeligt, at man i arbejdsprogrammet havde behandlet dette spørgsmål mere indgående. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i Kommissionens katalog over foranstaltninger i programmet for 2004 savner jeg en uhåndgribelig foranstaltning, nemlig hvordan vi får genskabt den harmoniske balance, den strategiske alliance mellem Parlamentet og Kommissionen, som ligger bag så mange af fremskridtene i det europæiske projekt.
I dag, hr. kommissionsformand, definerer vi ikke kun os selv som forbrugere på et stort marked, men som borgere i en Union. Begrebet forbruger indebærer, at der findes et marked, men begrebet borger kræver og forudsætter nødvendigvis, at der findes et Parlament. Men et reelt Parlament, som legitimerer integrationsprojektet, som holder en høring for de udpegede kommissærer, som holder en indsættelseshøring for Kommissionen, som fører demokratisk kontrol med den, som forhandler, som forkaster, som ratificerer og berigtiger. Men Parlamentet skal ikke være hovmodigt eller arrogant og placere sig i et elfenbenstårn. Det skal samarbejde med Kommissionen, for det er en central institution i det europæiske integrationsprojekt, der også fremover bør spille en væsentlig og ledende rolle og være den politiske drivkraft bag projektet og formidle de opnåede fremskridt.
Men dette nødvendige samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen skal ikke, hr. formand, hindre Kommissionen i at udføre sit arbejde på baggrund af kriterier om gennemsigtighed, åbenhed, hæderlighed og effektivitet. På den anden side skal Parlamentet skelne mellem, hvad der er nødvendigt, og hvad der ikke er det. Det skal ikke hele tiden true Kommissionen, og det skal udøve sine beføjelser og rettigheder, hvilket er dets pligt over for borgerne. Det skal ske med udgangspunkt i mådehold, proportionalitet og ansvarlighed, hvilket formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe, hr. Barón - som desværre ikke er til stede her i salen lige nu - ikke gør, når han rejser tvivl om næstformanden, fru de Palacios, virke. Hun har gentagne gange forsvaret de europæiske interesser, hvilket vi er hende stor tak skyldig for, og hun har forpligtet sig helt og holdent over for terrorens ofre, for friheden og for retten til livet i Baskerlandet. Det er ligeledes overraskende, at hr. Barón fremkommer med "kompatibilitetscertifikater", når han selv ud over at være medlem af Europa-Parlament er medlem af byrådet i Madrid.
Jeg vil, hr. formand, slutte med at sige, at de foranstaltninger, som formanden for Kommissionen foreslår, går i den rigtige retning, når man tager hensyn til omstændighederne omkring den såkaldte "Eurostat-sag", og hvor der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved den ansvarlige kommissærs hæderlighed. Det mener jeg, selv om jeg har en anden politisk overbevisning. I dag, hvor ingen lægger hovedet på blokken for nogen, lægger jeg hovedet på blokken for den Eurostat-ansvarlige kommissærs hæderlighed, samt for de foranstaltninger, han har foreslået i forbindelse med ændringen af OLAF's indhold og beføjelser. De går i den rigtige retning og har til formål at genskabe den strategiske alliance og den harmoniske balance mellem Parlamentet og Kommissionen, som så mange af fremskridtene i det europæiske projekt bygger på. 
Van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand, mange EU-borgere betragter det bureaukratiske Bruxelles som noget, der ikke vedkommer dem. Den udfordring, som det nyvalgte Parlament og Kommissionen i 1999 stod over for, var at ændre denne holdning. I de forløbne år har Kommissionen stillet adskillige forslag om administrative reformer inden for rammerne af de europæiske traktater. Kinnock-reformerne fokuserede på en moderne personalepolitik og et resultatorienteret budget. Gennem Europa-Parlamentet blev indberetterordningen indført. Gennem hvidbogen om god forvaltning fik vi programmer om kodificering og forenkling af den eksisterende lovgivning. Lovgivningsprogrammerne skulle reduceres med 35.000 sider. På Europa-Parlamentets forslag blev der vedtaget en interinstitutionel aftale om bedre lovgivning med forslag om alternative former for regulering, idet muligheden for, at Europa-Parlamentet og Rådet udøver kontrol som lovgivere, bibeholdes.
Dernæst resulterede Konventionen i en reducering af antallet af beslutninger - fra 27 til kun 6 slags - i en tydelig og hensigtsmæssig fordeling af opgaverne mellem Europa og medlemsstaterne og i en større rolle for de lokale og regionale myndigheder. Vi vil give Europa tilbage til borgerne og føre politik nedefra. Derfor giver vi de nationale parlamenter en større rolle, for at de sammen med os i Europa-Parlamentet kan overvåge overholdelsen af subsidiariteten. Vi vil holde så meget som muligt på nationalt plan og gøre det, der skal gøres i europæisk sammenhæng, på europæisk plan.
Vi er derfor ved at gennemføre reformer både inden for og uden for traktaternes rammer. Dermed vil Europa kunne yde en bedre og mere demokratisk præstation, f.eks. i forbindelse med den grænseoverskridende kriminalitet.
Det er ærgerligt, at disse præstationer sommetider risikerer at blive ødelagt på grund af affærer såsom i Eurostat. Bortset fra selve sagen er det meget vigtigt, at kommissærernes politiske ansvar for deres tjenestemænd er 100 % muligt og tydeligt, ikke snart, men nu. Borgerne og Europa-Parlamentet vil have demokrati, ikke teknokrati.
Takket være hvidbogen og de mange aktioner, som Europa-Parlamentet og Kommissionen siden da har iværksat, er en bedre og mere effektiv lovgivning og forvaltning i høj grad sat i gang. Dette er gjort ved at sikre borgerne adgang til dokumenter, ved fortsat at arbejde for en moderne personalepolitik og for et resultatorienteret budget, ved at arbejde for de bebudede vurderinger af indvirkningen, f.eks. på det økonomiske, det sociale og det miljømæssige område, og ved også virkelig at gennemføre den interinstitutionelle aftale. Handling er bedre end ord.
Kort sagt arbejder vi for en genkendelig og tilgængelig europæisk forvaltning. I den forbindelse vil udformningen af forfatningen være afgørende for de europæiske borgere. I 2004 skal der nås resultater. Der er ikke brug for en håndbremse ved valget. Det drejer sig ikke om at vinde slaget om Italien, men om at vinde slaget om de europæiske borgeres hjerte og forstand. Vi anmoder om en kraftig italiensk slutspurt, og jeg ved, at italienerne er fantastiske, når det gælder cykelløb og slutspurter. Vi ønsker Prodi og hans Kommission held og lykke i 2004. 
Procacci (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, Rådets repræsentant, mine damer og herrer, jeg er helt enig i alt, hvad hr. Salafranca sagde om Eurostat, og i denne udtalelse vil jeg påpege det retfærdige behov for et åbent svar, hvilket fuldt ud er blevet opfyldt af det, som Kommissionen har gjort og af den handlingsplan, der er blevet præsenteret i dag. Det er bekymrende, at vi fortsat udnytter sagen til politiske formål og blæser et spørgsmål, der bestemt ikke er centralt for EU's liv, helt ud af proportioner, mens Irak-tragedien rammer igen og minder os om vores manglende handlekraft samt vores hykleri i forhold til en krig, der startede som bekæmpelse af terror, men som i sidste ende kun var med til at få den til at blusse op. Vi er ikke involveret. Vi har ikke fingeren på verdens puls. Tiden kræver en stor indsprøjtning af politiske foranstaltninger, der kan give Europa en sjæl og gøre den til mere end en såret og hjælpeløs gigant, som nogle mennesker fortsat ønsker fanget i den bureaukratiske neutralitets skruestik. Vi har brug for mere politik af den type, der foreslås i hr. Prodis dokument, som han som en EU-borger primært rettede til sit eget land, men som gælder generelt for EU og for alle dets politiske grupperinger inklusive medlemmerne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, hr. Poettering, de mange Kristelige Demokrater som De også skal repræsentere, og som ikke blot kan sidde og acceptere et højreskifte.
Avilés Perea (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg takker hr. Prodi meget for hans fremmøde i såvel Budgetkontroludvalget som i plenarforsamlingen i dag, hvor han klart og tydeligt har givet udtryk for sine bekymringer for fremtiden.
Vi er meget enige i, at vi skal arbejde for fremtiden, og i, at de ting, der hidtil ikke er blevet gjort ordentligt, skal forbedres. Derfor glæder vi os over, at han taler om en "reform af reformen", det vil sige, at det på ny skal overvejes at ændre nogle ting, der allerede er blevet ændret, eller som er forsøgt ændret, og som ikke har fungeret ordentligt, og at han taler om større åbenhed fremover.
Men, hr. Prodi, her i Parlamentet kan vi også godt lide at tale om de ting, der er sket i løbet af de sidste fire år, og om det, der ikke har fungeret godt. Parlamentets kritiske tilgang til tingene går faktisk ud på at ændre tingene i fremtiden. Forhåbentligt kan det så undgås, at nogle af de vanskeligheder, vi står med i dag, gentager sig.
Det er derfor, at vi på nogle områder gerne ville have hørt Dem, hr. Prodi, komme med nogle mere konkrete svar, som gør, at vi tør være optimistiske og tro på, at de problemer, der i dag bekymrer os dybt, ikke gentager sig. Vi er bekymrede, for i Parlamentet vil vi gerne udvise samarbejdsvilje og arbejde sammen med Kommissionen, så de europæiske institutioner kan blive bedre, så de europæiske institutioner kan blive endnu stærkere. Vi behøver et stærkt Parlament sammen med en stærk Kommission, hr. Prodi.
Det er derfor, at vi i Budgetkontroludvalget indtager en kritisk og krævende holdning, men samtidig naturligvis en positiv holdning. De skal ikke være i tvivl om, hr. Prodi, at vi ønsker, at Kommissionen bliver styrket og forbedret i fremtiden, for det er det budskab, vi skal komme med, når vi går til valg til Europa-Parlamentet, og når vi siger til borgerne, at de skal stemme til valget til Europa-Parlamentet, så vi får nogle endnu stærkere institutioner.
Det er det positive budskab, vi skal komme med, og som vi vil viderebringe sammen med Europa-Kommissionen. De skal derfor, hr. Prodi, huske på, at vores kritik altid er positiv og altid skyldes, at vi ønsker at finde løsninger, vi alle kan være tilfredse med.
Berès (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, bag et lovgivningsprogram skjuler der sig efter min opfattelse altid et politisk projekt. Set i dette perspektiv burde vi i 2004 være i stand til at forene to helt afgørende målsætninger for Unionen, nemlig fred og fremgang. Vi vil ikke være i stand til at imødegå de mange udfordringer, der venter os i 2004, medmindre vi her på kontinentet finder tilbage til selve grundlaget for vækst. Kommissionens tredje målsætning for 2004, nemlig bæredygtig udvikling, er i den forbindelse helt afgørende set i lyset af EU's aktuelle økonomiske situation.
Vi nærer i min gruppe på denne baggrund håb om, at Kommissionen klart vil prioritere beskæftigelsen. Borgerne vil hverken kunne acceptere udvidelsen eller en ny forfatning, hvis vi ikke først og fremmest sætter fokus på beskæftigelsen. Der er således også behov for investeringer, både fra det offentliges og fra den private sektors side, til fordel for de menneskelige ressourcer og for at sikre tilbagevenden til et vækstniveau, som er tilstrækkeligt til at kunne bidrage til borgernes livskvalitet. Vi bør ikke sætte vores lid udelukkende til udsving i valutakurserne eller til verden omkring os som middel til at skabe vækstområder for Unionen.
I øvrigt kunne man måske beklage, at Kommissionen ikke i sit omfattende program for 2004 i højere grad klart tager fat på spørgsmålet om økonomiske styreformer, ikke mindst fordi det ikke står helt klart, under hvilke vilkår Kommissionen forventer at forberede forårets topmøde, især når det drejer sig om at gennemføre Lissabon-strategien. Vi har brug for at vide, under hvilke vilkår den nye Kommission kommer til at gennemføre det videre forløb af denne strategi, og det ville i den forbindelse måske være hensigtsmæssigt, at den afgående Kommission udarbejdede en rapport om de fremskridt, der hidtil er gjort på dette felt.
Endelig burde spørgsmålet om bæredygtig udvikling være højere prioriteret i Kommissionens program. Jeg bemærker også, at der til trods for et ganske urealistisk antal nye lovgivningsforslag er visse emne, som er glemt. Først og fremmest indeholder programmet intet om andenbehandlingen af direktivet om investeringstjenester, til trods for at det er en tekst, vi har arbejdet meget med. Det er således mit håb, at vi kan få den vedtaget inden for denne valgperiode. Det samme gælder fremskridtsrapporten om handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser og udvidelse af anvendelsesområdet for Lamfalussy-proceduren. Den nuværende Kommission og det nuværende Europa-Parlament burde i løbet af 2004 kunne afslutte disse sager.
Hr. kommissionsformand, afslutningsvis må jeg udtrykke undren over, at Deres lovgivningsprogram, som indeholder så mange og væsentlige punkter, ikke med et ord nævner det ønske, min gruppe og Europa-Parlamentet som helhed har fremsat gentagne gange, nemlig ønsket om et rammedirektiv om forsyningspligtydelser. Også konventet har udtrykt et klart ønske herom. 
Daul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, ærede kommissærer, kære kolleger, jeg udtaler mig som formand for Formandskonferencen. Som De ved, har de parlamentariske udvalg fuldt og helt været inddraget i udarbejdelsen af det lovgivnings- og arbejdsprogram, hr. Prodi netop har fremlagt. Takket være den interinstitutionelle dialog har vi i dag et program for 2004, som i vid udstrækning afspejler vores institutioners fælles prioriteringer. Der er dog afgjort stadig mulighed for forbedringer. Kommissionen har ikke taget højde for alle de forslag, de parlamentariske udvalg har stillet. Erfaringen viser således, at tidsplanernes troværdighed kunne forbedres. Eksempelvis har 17 af de 22 forslag under den fælles beslutningsprocedure, der indgår i programmet for 2004, allerede været opført i tidligere års programmer og burde således have været fremlagt for længst. Det foreliggende program burde derfor ubetinget gøres til genstand for grundig bilateral overvågning. Jeg erindrer i denne forbindelse om, at Europa-Parlamentet sidste år stillede forslag om, at der for hvert lovgivningsområde blev udarbejdet overordnede retningslinjer. De ville, som grundlag for en mere detaljeret programmering, i øvrigt fuldt ud opfylde målsætningerne for den interinstitutionelle aftale. "Bedre lovgivning" er et initiativ, som både kræver bedre samordning og bedre synkronisering af lovgivningsarbejdet de tre institutioner imellem. Jeg understreger, at det drejer sig om de tre institutioner, for Rådet deltager i øjeblikket fortsat ikke i den strukturerede dialog. I forbindelse med Det Europæiske Råds næste møde i Bruxelles vil Rådets første flerårige program imidlertid blive fremlagt. Det ville være rimeligt, at Europa-Parlamentet betids blev orienteret om programmet, således at der netop blev etableret en konstruktiv dialog mellem de tre berørte institutioner.
Jeg tillader mig endvidere at henlede Deres opmærksomhed på behovet for at nå til enighed med Kommissionen om en ad hoc-dialogprocedure for 2004. Vi tager fat på dette spørgsmål i eftermiddag i Formandskonferencen. Det er imidlertid efter min opfattelse helt afgørende, at vi gør vores yderste for at sikre, at alle berørte aktører, herunder de nationale parlamenter og de rådgivende organer og i sidste ende de europæiske borgere, i tide råder over et lovgivningsprogram for 2005. Den nuværende Kommission kan ganske vist fremlægge de politiske strategier for Unionen og budgettet for 2005 inden oktober 2004, men den bør også i løbet af oktober 2004 kunne fremlægge sit lovgivningsprogram.
Sidste år gav jeg her i Parlamentet udtryk for, at jeg følte, at der, takket være den strukturerede dialog, var ved at udvikle sig en egentlig interinstitutionel planlægnings- og programmeringskultur. De seneste måneders erfaringer og overslagene ligger på linje med den interinstitutionelle aftale om "bedre lovgivning" og bekræfter således fuldt ud denne tendens. Vi skylder alle at samarbejde herom til fordel for alle EU's borgere. 
Terrón i Cusí (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, i år er det sidste år, vi har til at få afsluttet den dagsorden, der blev fastsat på Det Europæiske Råd i Tampere. I løbet af denne korte tid skal vi desuden inkorporere 10 nye stater i dette mål, der stadig bevæger sig, og Parlamentet har gentagne gange givet udtryk for sin bekymring over tiltrædelseslandenes indarbejdelse af de mål, der blev fastsat i Tampere.
Hvad angår den interne situation, synes jeg, at det er særdeles bekymrende, at liste 4, der er listen over emner, der afventer lovgivernes beslutning, på nuværende tidspunkt stadig er så lang. Det gælder f.eks. direktivet om betingelserne for indrejse og ophold med henblik på arbejde og studier i EU. Det gælder den beslutning, der skal træffes om bevilling af asyl og minimumskravene for at få asyl i Europa. Det burde også gælde retsstillingen ved længerevarende ophold og direktivet om familiesammenføring, for selv om der er truffet en beslutning i så henseende, er den så fuld af undtagelser, at der oprigtigt talt ikke er nogen forskel mellem at have dette direktiv og 15 lovgivninger.
Det er Rådets problem, det indrømmer jeg. Men det er Kommissionens problem at forsvare og slås for den dagsorden, den selv har foreslået, og som er god, konsistent og overordnet. Den bør forsvare det, som hr. Prodi sagde for et par uger siden i sin tale til Europa-Parlamentet, da han talte efter den tragiske begivenhed i Italien, som desværre gentog sig i Spanien. De kan regne med os, hr. Prodi, så vi sammen kan forsvare den over for Rådet.
Rådet presser i øjeblikket hårdt på for at få fastsat inkongruente foranstaltninger i forbindelse med det, de kalder kampen mod den ulovlige indvandring, og de kan ikke fungere. Det siger jeg ikke af ideologiske årsager, men fordi det er umuligt kun at tage hensyn til indenrigsministrenes synspunkter i et så komplekst og overordnet spørgsmål som indvandring. Jeg beder Dem om også at sætte indvandring i ordets videste betydning på dagsordenen for forbindelserne med vores naboer. Det skal medvirke til at opnå stabilitet og fremgang. Indvandringen skal også kædes sammen med beskæftigelsen, som det allerede har været tilfældet. De kan regne med vores støtte hertil.
Listen over beslutninger, der skal træffes i forbindelse med det strafferetlige samarbejde, er også meget lang. Den omfatter besynderligt nok bl.a. direktivet om Fællesskabets finansielle interesser og direktivet om bekæmpelse af menneskehandel. Jeg synes, det er besynderligt. De bør give disse prioritet, og De kan som sagt regne med Parlamentets opbakning. 
Nassauer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionsformanden indledte i morges sin redegørelse med at konstatere, at Unionen er i god stand. Så er det, jeg spørger, hvilken verden han lever i! Stabilitetspagten, et af fundamenterne i vores fælles valuta, er i fare, og den fælles valuta er en af søjlerne i den samlede Union. Formanden har med sine højst ubetænksomme ord om denne pagts stupiditet selv ydet et bidrag til, at den er kommet på glatis.
To store lande er på en skamløs måde gået bort fra at overholde reglerne i denne pagt - herunder desværre også mit eget land, som i sin tid pressede på for, at denne pagt blev indført. Hvordan og med hvilken autoritet vil kommissionsformanden kalde disse lande til orden, efter at han selv har bidraget til en underminering af pagten? Hvad foretager kommissionsformanden sig egentlig over for den fare, også udgående fra forfatningsudkastet, som truer pagten? Hvem har egentlig bemyndiget konventet til at annullere målet om prisstabilitet fra kataloget med Unionens mål? Prisstabilitet er grundlaget for den samlede valutaforfatning. Med et tilsagn om at sikre prisstabilitet og centralbankens uafhængighed har vi i Tyskland appelleret til borgernes godkendelse af den fælles valuta og opgivelse af D-marken. Vi føler os bedraget, hvis målet om prisstabilitet opblødes nu, og prisstabiliteten trænges i baggrunden. Derfor, hr. kommissionsformand Prodi, forventer vi, at De stiver kommissær Solbes af i denne konflikt og ikke falder ham i ryggen.
De nævnte desuden Lissabon-strategien. Er det egentlig mere end en floskel, at vi skal være det mest dynamiske og konkurrencedygtige erhvervsområde globalt om 10 år? Hr. formand, i så fald skal De ændre noget i Deres lovgivningskultur, hvis dette mål skal nås!
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, med en italiensk formand for Rådet og med en så velanset italiensk formand for Kommissionen som hr. Prodi skal mine første ord være min medfølelse med det italienske folk på grund af de tragiske begivenheder i de sidste dage.
For det første vil jeg gerne nævne et spørgsmål, som kommissionsformand Prodi har ofret så stor opmærksomhed, nemlig spørgsmålet om kontrol. I moderne organisationer påhviler det forvaltningen af den politiske magt eller den dømmende magt at udøve kontrollen. Tidligere nævnte formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe, hr. Barón, Casacas betænkning om Parlamentets betydning som kilde til politisk kontrol, og på den anden side har vi den jurisdiktionelle kontrol.
Men det er ikke i orden, at vi som tidligere nævnt af hr. Barón duplikerer de administrative kontroller. De administrative kontroller ligger godt hos forvaltningen, men jeg tror ikke, at de udestående spørgsmål, vi har i dag, kan klares uden et velordnet politisk og jurisdiktionelt kontrolsystem.
For det andet fokuserer Kommissionens lovgivningsprogram på udvidelsen. I denne forbindelse vil jeg gerne sige, at Kommissionens seneste beretning, som blev forelagt af hr. Verheugen for Europa-Parlamentets plenarforsamling, har vakt stor bekymring blandt os. Hvor mange kandidatlande er reelt i stand til at gennemføre EU's inden den 1. maj? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen tænkt sig at foreslå, og hvilke foranstaltninger har Rådet tænkt sig at vedtage, så det, såfremt et eller flere af disse lande ikke opfylder kravene, kan blokere for deres indtræden?
Her i Parlamentet er vi oprigtigt talt blevet overrasket over det lettiske parlaments beslutning om at fratage et af dets medlemmer dets status som observatør i Europa-Parlamentet, fordi vedkommende har givet udtryk for holdninger, som afviger fra regeringens. Her kan man i tilknytning til spørgsmålet om mindretallene i de baltiske lande spørge sig selv, om disse lande opfylder det grundlæggende Københavnskriterium, der drejer sig om at have et åbent, demokratisk system.
I lovgivningsprogrammet er der også en henvisning til de nye naboer. Nærmere bestemt tales der i forbindelse med Rusland og Ukraine om at oprette nogle fælles områder for juridiske og indenrigspolitiske spørgsmål. De seneste begivenheder i Rusland med anholdelse, fængsling og retsforfølgelse af ledende industrifolk, sandsynligvis ikke på grund af rent juridiske årsager, men snarere af politiske årsager, får os til at overveje, hvilke ting vi kan have til fælles med denne slags regeringer.
Endelig er der, hr. formand, et spørgsmål, som bl.a. både hr. Clegg og hr. van den Berg kom ind på, nemlig vedtagelsen af den interinstitutionelle aftale. Jeg har ikke bemærket nogen henvisning til denne aftale i formandens indlæg, og selv om den er af nyere dato, synes jeg, at den er særdeles vigtig. Kommissionen burde informere os om aftalens konsekvenser for Kommissionens lovgivningsprogram. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil starte med at understrege nogle af de kommentarer, vi har hørt i Parlamentet i dag vedrørende EU's bogføring. Der har, så vidt jeg husker, aldrig tidligere været så stor bekymring om dette emne.
Hvis man ser på bilag 3 i Kommissionens meddelelse, er jeg særlig betænkelig ved at se, at Prodi-Kommissionen hævder, at der er tale om en stor succes på dette område. Kommissionens forpligtelse til at opnå et bredt internt reformprogram omfatter indgåelsen af en aftale om en ny finansforordning for forvaltningen af EU-midler. Der er imidlertid intet nyt om Eurostat-krisen eller baggrunden herfor, selv om Revisionsretten ikke har kunnet kvittere for regnskaberne i ni år i træk.
Nu skal vi selvfølgelig ikke tro, at Parlamentet pludselig slet ikke har en del af ansvaret. Parlamentet har uagtet Revisionsrettens indstilling godkendt regnskaberne hvert eneste år, så der er overhovedet ingen tvivl om, at det har bidraget til Kommissionens opfattelse af, at det ikke er et emne, som er af tilstrækkelig stor betydning for Parlamentet. Hvis dette er ved at ændre sig, vil det glæde mig. Hvorfor? Fordi EU's borgere i øjeblikket betragter Kommissionen som værende synonym med negative forhold som svig, dårlig forvaltning og regnskabsføring.
Det beklager jeg dybt, og jeg har den holdning, at EU's image skal forbedres. Vi mener, at Kommissionen skal løse dette problem. Og hvordan kan den så det? Ved helt enkelt at tage fat på de spørgsmål, der er opstået, og ikke feje dem ind under gulvtæppet, og ved at tage affære over for de informanter, der har henledt offentlighedens opmærksomhed på problemerne. Der er i øjeblikket tre personer, der er suspenderet fra deres pligter.
Jeg vil gerne anmode kommissæren om at gøre en indsats for at sikre, at de personer, der har henledt opmærksomheden på skandalen om EU's regnskabsføring, og hvis nuværende suspension totalt misforstås af Europas borgere, får opgaven med at rydde op i EU's regnskaber tilbage. 
Prets (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne beskæftige mig med emnet "kultur", og jeg hilser Kommissionens bestræbelser inden for uddannelse, ungdom og kultur også for 2003 velkommen, og for 2004 oplister De et arbejdsprogram med syv forslag, som vedrører Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport. Jeg vil også straks kritisere, at fremlæggelsen af arbejds- og handlingsprogrammerne altid kommer relativt sent. Vi forhandler således om programmerne for ungdom, kultur, organisationer og erhvervsuddannelse, hvor vi er under et enormt tidspres og skal finde løsninger under dette tidspres, da programmerne for det efterfølgende år ellers mislykkes og ikke gennemføres. Ingen ønsker at udsætte sig for denne kritik og især ikke dette ansvar.
Prioriteringerne i Kommissionens handlingsprogram for 2004 ligger ikke ubetinget inden for uddannelse, ungdom og kultur, men af bestemte grunde såsom udvidelsen, valget til Europa-Parlamentet, økonomisk sikkerhed og lignende er de baseret på andre vigtige punkter. Alligevel vil jeg gerne opfordre Kommissionen til ikke at svigte området uddannelse, ungdom og kultur. I planlægningskalenderen for i år var arbejdsmålene sat væsentligt højere, end hvad der reelt blev opnået. Jeg tænker her på lovforslag, som skulle have været vedtaget i september og oktober, f.eks. udformningen af europasset, det europæiske cv og lignende, men som blev udskudt, og lovforslag, som måske bliver vedtaget i slutningen af året og delvis gennemføres i 2004 som f.eks. uddannelsesprogrammerne efter 2006, der udgør et væsentligt punkt i kulturpolitikken.
Jeg vil derfor opfordre Kommissionen til at vedtage de lovede forslag, således at det kan sikres, at de som minimum kommer under Parlametets førstebehandling i denne lovgivningsperiode. Jeg vil i den forbindelse især gøre opmærksom på lovgivningsforslagene på det audiovisuelle område, som skal foreligge til december. Hvad angår den længe annoncerede revision af direktivet "Fjernsyn uden grænser", er der stadig ikke tale om nogen fremlæggelse. Det handler i den forbindelse snarere om en evig høringsproces fra Kommissionens side.
Tiltrædelsen af 10 nye medlemslande, stabilitet og bæredygtig vækst er helt sikkert vigtige, men man bør ikke glemme kultur- og uddannelsesaspekter i denne sammenhæng. En prioritering i forbindelse med udvidelsen skal være uddannelsesaspektet. Temaer bør forbindes med hinanden. I den forbindelse kan der ikke altid kun tales om økonomisk og politisk forbindelse. Kultur og uddannelse skal integreres i højere grad, uddannelse som basis for fremskridt og udvikling af EU og kultur som forudsætning for samvær, dialog og bevarelse af den kulturelle mangfoldighed. 
Oostlander (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil tilslutte mig de ord, som hr. Nassauer til min store glæde udtalte, nemlig at gennemførelsen af arbejdsprogrammet for 2004 begynder med et meget dårligt varsel, især fordi de to vigtige lande, Frankrig og Tyskland, som i sin tid opfandt stabilitetspagten som led i ØMU, efter fem år faktisk har glemt deres løfter. Desuden fordi skaberne af denne pagt skiftevis har været stærke og svage, stabile og ustabile, pålidelige og upålidelige og ansvarlige og uansvarlige. Det er frygtelige ting, som også direktøren for den nederlandske centralbank atter understregede for ganske nylig på det nederlandske tv, idet han også bemærkede, at der uden stabilitetspagten ikke ville have været nogen euro, og at vi endda bliver snydt af dem, som udformede denne stabilitetspagt.
Med dette dårlige varsel finder yderligere drøftelser sted om EU's udvidelse. Der er stadig nogle lande, som venter på at tiltræde. Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi alligevel fortsætter med en hæderlig og sammenhængende politik og også forbliver strenge over for dem, hvad angår kriterierne, især når det gælder retsstat, demokrati og godt naboskab. Det er ikke klogt at behandle Balkanlandene, som om løbet allerede er kørt. Disse lande skal først bevise, at de hører til EU. Indførelsen af andre end de aftalte kriterier skal også afvises, som f.eks. forskelle vedrørende religion, landets eller befolkningens størrelse, den eventuelle strategiske beliggenhed, de politiske fordele, datoen for ansøgningen om medlemskab, historiske forbindelser eller økonomiske fordele. Det er naturligvis alt sammen argumenter, som alle af og til tænker på, men det er overordentlig uheldigt, hvis disse fortrænger eller relativerer de aftalte kriterier.
Hr. Verheugen talte om nødvendigheden af mere fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik på grund af udvidelsen. Hvilken opfattelse har Rådet på dette punkt? Deler det kommissær Verheugens mening, nemlig at vi på grund af udvidelsen skal stræbe endnu hurtigere efter en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik? 
Bösch (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, offentligheden har nu engang fået kendskab til sagen om Eurostat. Det er en skandale, og vi kan ikke gøre den ugjort. Men vi kan drage konsekvenser heraf. Hertil hører for det første, at Kommissionen fremover hører på Parlamentet, den direkte valgte repræsentation for de europæiske borgere, og ikke ser bort fra Parlamentets betænkninger i en mærkelig blanding af ignorance og arrogance. Sagen ville i så fald være meget mindre.
For det andet har vi over for borgerne til opgave at bringe orden i de ting, som er sket i denne - både i Deres og i vores - periode. Det har vi stillet et par forslag til. Betænkningen forelægges snarest for Parlamentet, den er allerede blevet vedtaget i Budgetkontroludvalget og vedrører bl.a. også finansforordningen, som De hidtil slet ikke er kommet ind på. F.eks. handler det om den kendsgerning, at det åbenbart stadig er muligt at indgå aftaler med Kommissionen, uden at man tvinges til at lægge sine egne ejendomsforhold åbent frem.
Der er firmaer, som har sæde på Bahamas, og blandt hvilke der i det mindste går det rygte, at der eventuelt gemmer sig tjenestemænd fra Europa-Kommissionen bag. Det skal ændres. Det skal også ændres, at der eksisterer generaldirektorater uden finansiel overvågning. Vi har eksemplet med Eurostat. Det går ikke godt, vi skal ændre det!
For det tredje foreslår vi, at man ændrer finansforordningen eller de interne spilleregler således, at de interne auditkapaciteter underlægges den interne revisor. Hvis det havde været sådan, havde sagen om Eurostat ikke været der i den størrelsesorden. Vi er interesseret i en løsning nu, hr. kommissionsformand Prodi, ikke om et eller to år. Vi skal handle nu! De ting, der nu engang er sket, skal repareres, og så kan vi også træde optimistisk frem for vores vælgere. 
Theato (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil først sige mange tak, fordi kommissionsformand Prodi kom i Budgetkontroludvalget i morges og fremlagde en handlingsplan for os, som kræver nogle bemærkninger. Jeg vil indlede med at sige, at spørgsmålet om kommunikationen mellem forvaltningen og Kommissionen, det vil sige kommissærerne, stadig ikke er i orden, selv om jeg kan se, hvor mange forskellige foranstaltninger der allerede eksisterer på papiret. Der er adfærdskodeksen fra september 1999, der er "Charter om Delegated Authorising Officers" fra december 2000 osv. Jeg mener ikke, at vi har brug for nye regler her, men at vi har brug for, at de regler, der eksisterer, bliver anvendt, og det vil jeg gerne anmode venligt om!
Desuden er det klart, at der skal skabes nye mekanismer her. Hr. kommissionsformand Prodi, jeg vil gerne advare Dem venligt imod at skabe endnu flere garantier, De bør i stedet styrke dem, vi har, og gennemføre reformer dér, hvor det er nødvendigt. Jeg kan ikke se nogen mening i denne nye mekanisme, som samler alle informationer om mulige svigtilfælde. Jeg kan ikke se nogen mening i en instans til opdagelse af finansielle uregelmæssigheder. Jeg kan ikke se noget behov for at oprette et forvaltningsudvalg i stedet for overvågningsudvalget for OLAF. De har opridset mange ting. Der er gode ting iblandt. Der er spørgsmålet om , som skal reguleres. Det kører overhovedet ikke, hvilket allerede er blevet nævnt.
Der er så meget, vi skal lave i fællesskab. Derfor anmoder jeg Dem venligt om, at De, før De sender meddelelsen ud, tager Parlamentet alvorligt, taler med os, ser i Bösch-betænkningen, således at vi ikke kommer på afveje! Det ville være til skade for det europæiske budget og dermed for de europæiske skatteydere.
Casaca (PSE ).
   - Hr. formand, lad mig, ligesom formanden for Budgetkontroludvalget, allerførst udtrykke min glæde over Romano Prodis tilstedeværelse i Budgetkontroludvalget i formiddags. Det var et første positivt signal, som vi ikke må overse, om, at Kommissionen er rede til at lytte mere opmærksomt til os, end den har gjort hidtil, hvilket vi nok skal vide at bemærke. Jeg vil også gerne bemærke en anden ting, som ikke bør overses, nemlig, at de interne revisioner, både på centralt niveau og i Eurostat, har fungeret godt og uafhængigt. Det er et meget positivt resultat af den aktuelle reform.
For det andet vil jeg gerne om Eurostat sige, at der må placeres et ansvar, at der er mekanismer, som går i gang langt senere end de burde have gjort, men at noget dog endelig er ved at ske. Jeg vil også gerne sige, at jeg ikke kan forstå, hvorfor den instans, der er finansielt ansvarlig for tildeling af midler til Planistat, altså Kontoret for Officielle Publikationer, indtil dato ikke har truffet nogen foranstaltninger, ikke har foretaget nogen undersøgelse eller placeret noget ansvar. Hvorfor er den instans, der har forvaltet de fleste af de midler, som virksomheden CSD, der er afhængig af ekstern bistand, har misbrugt, ikke blevet stillet til ansvar eller været genstand for nogen som helst foranstaltning, så alting er foregået, som om der ikke var sket noget uden for Eurostat?
Hvis Kommissionen vil have, at vi skal tro, at den vil tage ansvarlighedsprincippet alvorligt, må den absolut træffe foranstaltninger i forhold til disse to kontorer under sig, for ellers kan vi ikke tage den alvorligt. 
Pirker (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, De foreslår, hr. kommissionsformand, som et vigtigt punkt i Deres program forøgelsen af stabilitet og sikkerhed. Det kan kun hilses velkommen. De foreslår bl.a. at træffe foranstaltninger i retning af en fælles grænsekontrol. De har vores fulde støtte i den forbindelse. De opfylder dermed i sidste ende også vores krav, fordi vi altid har ønsket, at der også efter udvidelsen skal gælde lige høje standarder ved alle ydre grænser, og der skal træffes foranstaltninger, således at det også varer ved. De foreslog i sidste uge på en pressekonference som det første at oprette et agentur igen, som skulle overtage kontrollen og koordineringsaktiviteterne. Det ville være det 16. agentur, og hvad vi hidtil ved om agenturer, er kun, at vi har glemt navnene på mange agenturer, har glemt, hvad de overhovedet laver, og at vi højst fornemmer dem i budgettet, når vi mærker, at udgifterne eksploderer, og det er som regel efter få år. Det eneste, jeg kan forestille mig, er, at vi stiller et forslag om et agentur, som prøver de andre agenturer med henblik på effektivitet og undersøger, om vi overhovedet har brug for dem.
Det, vi ønsker, er - for en effektiv kontrol af de ydre grænser - at skabe et instrument til kontrol og koordinering internt i Kommissionen eller i nær tilknytning til Kommissionen. Kontrol er nødvendig, koordination er nødvendig, mere effektiv anvendelse af midlerne er nødvendig, men aldrig via et agentur.
Desuden siger De, at der skal være hårde foranstaltninger mod illegale og foranstaltninger til integration af legale. Her har De vores fulde støtte, men gennemfør venligst endelig foranstaltninger. Sørg for, at der også er tilbagesendelsesaftaler, og ikke kun med Macao eller med Hong Kong, men også med de stater, som indvandrerne rent faktisk kommer fra. Undlad at gøre én ting: at De som modydelse tilbyder afskaffelse af visa, men skab noget, som hjælper mere, nemlig handelslettelser og økonomisk hjælp, således at det ikke længere er nødvendigt for dem at vandre. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil for det første henlede opmærksomheden på de manglende emner på det socialpolitiske område. Jeg ønsker for det andet at understrege, hvor vigtigt det er, at vi ikke skader vores europæiske institutioner ved at blæse forhold op, som er vigtige i forhold til Eurostat, men som på grund af de eventuelle valg kunne forvolde vores institutioner stor skade, hvis disse forhold forfølges alt for stærkt.
Det er dybt beklageligt, at Kommissionen stadig ikke har præsenteret de lovede initiativer, som Parlamentet igen og igen har fremhævet - arbejdstagernes kollektive rettigheder, beskyttelse imod individuel afskedigelse, revisionen af direktivet om arbejdstid og Rådets direktiv om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg.
Kommissionen træder tilsyneladende også vande på andre vigtige område som f.eks. mindsteløn. Kommissionen har foretaget en omfattende undersøgelse af omkostningerne ved et ikke-socialt Europa, der konkluderede, at fordelene, selv om de såkaldte omkostninger til socialpolitik normalt er umiddelbart synlige, er mere vanskelige at identificere og bestemme omfanget af. Socialpolitik bidrager dog til kvaliteten af arbejdsmarkedet og oprettelsen af kapital til sociale formål.
I lyset af Ryanairs nylige dækning af gebyrer for f.eks. rullestole i lufthavnen i Dublin, er det vigtigt, at Kommissionen præsenterer de lovede bestemmelser om kontraktforholdet mellem passagerer og luftfartselskaber, især for passagerer med handicap.
Det fremgår tydeligt af åbningstalerne i denne morgens forhandling, at valgkampagnen allerede er i gang. Jeg vil gerne bede medlemmerne om at være særligt opmærksomme på ikke at underminere de europæiske vælgeres tillid ved at blæse sagen om skandalen helt ud af proportioner. Det er vigtigt at udrydde korruption, men vi skal være meget forsigtige, hvad angår den måde, hvorpå vi ønsker at fremlægge dette over for vores vælgere. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil præsentere to mottoer for Kommissionen og for vores arbejde. Det første lyder: Det er ikke begyndelsen, der belønnes, men ene og alene den konsekvente udholden, som skaber resultater, og gennemførelsen af resultaterne. Og det andet lyder: Den, der ikke tager sig selv alvorligt, bliver ikke taget alvorligt. Vi gik til konventet med det mål at udforme Europa mere gennemsigtigt, tættere på borgerne og mere demokratisk. Men vi har endnu ikke gennemført målet. Målene er mere aktuelle end nogensinde. Hr. kommissionsformand, den, der ønsker at udforme Europa mere gennemsigtigt, skal være parat til at varetage sine egne opgaver og konsekvent at forfølge mål. Det vil sige, at jeg forlanger mere seriøsitet, mere seriøsitet i omgangen med Europa-Parlamentet, vores beslutninger, vores mål, vores bekymringer og vores kritik samt realisering af selvforståelsen som kollegialorgan.
Vi får flere og flere forslag, som egentlig ikke burde forlade en Kommission: forbrugerkreditdirektiv, kemikaliedirektiv, spørgsmål om diskrimineringsforbud i forhold til den økonomiske virkelighed, spørgsmål om harmonisering af dieselafgifterne - ikke overordnet tænkt, men simpelthen kun sektoralt tænkt. Varetag Deres kollegiale ansvar! Jeg forlanger, at De i højere grad varetager det politiske ansvar, stikord: Eurostat og Deres forklaringer i dag! Jeg forlanger også, at De fremhæver overholdelsen af lovene, stikord: stabilitets- og vækstpagt. Når vi læser i Deres program, at De kræver en bedre koordinering af medlemsstaternes økonomiske politik og budgetpolitik, siger jeg følgende til Dem: Vi har ikke brug for en bedre koordinering, vi har brug for, at stabilitets- og vækstpagten overholdes. Det ville være koordinering nok!
Jeg opfordrer Dem til at tage initiativ til en styrkelse af det indre marked og konkurrencepolitikken og det sociale sammenhold. Stil Dem også i spidsen for projekter til skabelse af en europæisk bevidsthed, som bidrager til, at europapolitik bliver indenrigspolitik, således at indenrigspolitikken i Rådet ikke kan blokere for europæiske projekter, hvilket Kommissionen og Parlamentet ville få skylden for derhjemme.
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ganske vist nærmer vi os de europæiske valg og afslutningen på den nuværende Kommissions tjenesteperiode, så historiens gang kan ikke ændres i de få måneder, der er tilbage, men Kommissionen skal jo stadig gøre sit arbejde frem til afslutningen.
Hvad transportsektoren angår, vil jeg sige, at der er gjort et stort stykke arbejde i alle årene: et fælles europæisk luftrum, de to jernbanepakker, liberaliseringen af havnetjenester samt de nye forslag om de transeuropæiske net, hvor jeg dog vil påpege, at hovedspørgsmålet i mindre grad drejer sig som lovforslaget end om finansieringen, som jeg personligt nærer tvivl om.
Under alle omstændigheder mener jeg, hvad transportsektoren angår, at det vigtigste fra nu af er, at vi sammen med Kommissionen lægger pres på Rådet angående nogle spørgsmål, som har ventet på afklaring i næsten to år, så de hurtigst muligt kan blive afsluttet. Meijer-betænkningen om bysamfund er et klassisk eksempel, og vi er nu nødt til at udnytte tiden frem til valget til at fremme nogle andre spørgsmål som f.eks. harmoniseringen af visse sociale bestemmelser på vejtransportområdet, det ændrede forslag til forordning om medlemsstaternes håndtering af krav vedrørende offentlig trafikbetjening inden for befordring med jernbane og ad vej og indre vandveje samt forbuddet mod trafik af tunge køretøjer, lastbiler, i weekenden, et spørgsmål, som også har trukket ud i meget lang tid.
Ligeledes hvad regionalpolitikken angår, selv om det ikke er et rent lovgivningsmæssigt anliggende, vil jeg påpege, at Kommissionen hurtigst muligt bør fremlægge den tredje rapport om samhørighed, så dette Parlament har mulighed for inden valget at komme med en klar holdning til dette meget vigtige spørgsmål.
Stauner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, til Eurostat-sagen kan jeg sige, at jeg er meget skuffet over, at de foranstaltninger, som kommissionsformand Prodi har annonceret, er udtryk for manglende vilje til virkelig at tackle problemerne. Jeg savner især strukturelle og personalemæssige ændringer, f.eks. en ændring af opgaveområderne for de tre ansvarlige kommissærer.
Jeg minder blot om, at Parlamentet allerede i begyndelsen af lovgivningsperioden ønskede at holde Kommissionen fast på en adskillelse af budget og budgetkontrol for netop at undgå de interessekonflikter, som vi står over for nu. Jeg savner også en seriøs advarsel til de tre ansvarlige kommissærer, hvor det tydeligt fremgår, at de ikke har levet op til deres tilsyns- og omsorgspligt. Det skal enhver lønmodtager, hr. formand, sikre i et lignende tilfælde i sit arbejdsforhold. Desuden bør kontrolfunktionerne styrkes tydeligt, for Eurostat er efter min mening et paradeeksempel på, at alle Kommissionens kontrolmekanismer har svigtet her. Men De har ikke truffet nogen af disse mulige foranstaltninger - og det ville have været let for Dem at have truffet mindst en eller to.
De har dermed, hr. Prodi, for anden gang efter den 25. september forsømt at sætte et punktum i sagen og genvinde Parlamentets og borgernes tillid. Én ting lader jeg Dem under ingen omstændigheder slippe af sted med her: påstanden om, at Kommissionens reform først vil være gennemført helt i 2004, og at en Eurostat-sag så slet ikke længere vil være mulig. Jeg siger til Dem, at det modsatte vil være tilfældet, for gennem Deres reform og den nye finansforordning svækkes kontrollen fortsat. Afskaffelsen af en uafhængig finanskontrollør fører til uhørt magtfylde i generaldirektoraterne. Jeg spørger Dem: Ønsker De virkelig det? Demokrati behøver kontrol, og det gælder især for en skabning, der har så meget demokratiunderskud som Kommissionen.
Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissionsformand Prodi for hans tilstedeværelse i dag. Det er fjerde gang, at jeg lytter til hans præsentation. Det er fjerde år i træk, at hans Kommission ikke har kunnet få en positiv revisionserklæring fra Revisionsretten vedrørende regnskaberne, og niende gang i træk, at Kommissionen som institution ikke har levet op til sit ansvar.
Jeg er klar over, at ingen i hr. Prodis Kommission tager politisk ansvar for noget, men jeg er sikker på, at der er medlemmer af Kommissionen, der har politiske antenner ude og kan fornemme Parlamentets holdning til problemerne med Eurostat og regnskaberne. Jeg mener personligt, at hr. Prodi har svækket sin og Kommissionens position ved at blande sig i den italienske indenrigspolitik, som jeg er sikker på, at han ikke burde. Jeg mener, at han svækker Kommissionen endnu mere ved at indrømme, at kommissærerne på nuværende tidspunkt ikke har noget politisk ansvar. Han har med hensyn til Eurostat været alt for længe om at reagere og forsøger nu at skyde skylden på budbringerne frem for at løse problemet.
Jeg vil tale meget kort om informanternes charter, som jeg ved, at hr. Prodi nævnte på Budgetkontroludvalgets møde tidligere i dag. Kommissionens største fejl har nemlig været måden, hvorpå den har behandlet nogle af informanterne. Kommissionen har udgjort en selvbestaltet domstol. Den har suspenderet de personer, der har rejst spørgsmål og gjort opmærksom på problemer, og belønnet de personer, der har medvirket til at dække over de forskellige aktiviteter.
Jeg ønsker også at være positiv, for jeg ved, at der tiltræder 10 nye kommissærer i midten af maj 2004. Jeg ønsker, at OLAF skal være et uafhængigt organ, og jeg ønsker, at Kommissionen overvejer muligheden af, at en af kommissærerne får ansvaret for budgetkontrol og Kommissionens interne revisionstjeneste, for jo hurtigere Kommissionen adskilles fra budgetfunktionen, jo hurtigere kan vi få løst disse problemer. 
Andria (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, alle de foreslåede politiske strategier er bestemt meget attraktive, men i mange tilfælde vil de kunne støde på hindringer af forskellig størrelse, hvis ikke de støttes af et helt pålideligt organisatorisk og administrativt system. Tiltrædelsen af nye lande, som vi har planlagt, fremmet og gennemført i fællesskab, skal finde sted inden for solide og gennemsigtige rammer for at undgå at skabe store problemer for EU's ansatte, der allerede nu bliver bedt om at påtage sig mere arbejde, eller for at undgå at skade Europa-Parlamentets image og troværdighed. Derfor skal prioriteterne og de væsentlige beslutninger have den nødvendige støtte fra et Europa, der arbejder, er gennemsigtigt, og som frem for alt kan redegøre for, hvordan EF-midlerne bruges. Eurostat-affæren er ikke med til at fremme denne sag. Det gjorde mig ondt at høre hr. Procacci, der ikke havde læst rapporterne fra OLAF eller revisionsberetningen, beskrive dette som en mindre hændelse. Hvis han læste rapporterne, ville han indse, at de er meget foruroligende. Det er derfor Kommissionens opgave at optrappe kontrollerne, der hidtil har vist sig at være hullede som en si, og forbedre systemet på en måde, så der skelnes mellem overvågning og kontrol på den ene side og den operationelle styring - hvor tjenestemænd udsteder autorisationer - på den anden.
Endvidere er Det Rådgivende Udvalg for Markedsoperationer, der opererede under den forrige finansforordning, blevet afskaffet, og ikke desto mindre er det blevet klart, at mange transaktioner ikke blev gennemført i overensstemmelse med krav om økonomisk nytte, gennemsigtighed eller kontraktmæssig legitimitet, så der blev oprettet en slags frizone, hvor det selv efter 1999 eller måske i særdeleshed efter 1999 var muligt at tildele ordrer, hvor kun et firma deltog, ofte med interessekonflikter og ikke-underskrevne kontrakter, hvilket skadede fællesskabsfinanserne i et omfang, som det er vanskeligt at vurdere.
Bayona de Perogordo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Prodi for hans tilstedeværelse i dag i Parlamentet og i Budgetkontroludvalget, og jeg vil forsøge at fatte mig i korthed.
Hr. Prodi, når De taler om det, De så pompøst kalder "Eurostat-handlingsplanen", synes jeg, at det for os er tredje kapitel i et værk, som mangler første kapitel, der kunne hedde "Kendsgerningerne", og andet kapital, der kunne hedde "Ansvaret". Tredje kapitel skulle så være førstnævnte, der handler om de foranstaltninger, der bør træffes.
Som jeg havde lejlighed til at påpege i Budgetkontroludvalget, synes jeg, at foranstaltningerne er absurde, besynderlige og forældede. De er absurde i den forstand, at de pålægger den person eller det organ, der skal kontrolleres, selv at informere kontrollanten om sine egne eventuelle overtrædelser. De er besynderlige, fordi der ikke er brug for koordineringsudvalg til at følge op på påstandene og finde sandheden. Der er brug for overholdelse og dommerundersøgelser. Endelig er de forældede, fordi revisorerne allerede gentagne gange har nævnt, at retningslinjerne burde adskilles fra generaldirektørerne, som har kontrollen over dem.
Men derudover drejer planen sig ikke kun om Eurostat, men om Kommissionens funktion generelt. Jeg synes, at der er blevet vendt op og ned på begreberne, hr. formand. Det er ikke informationen, der skaber ansvarlighed, men ansvarligheden, som har brug for information for at kunne leve op til sit ansvar.
Med hensyn til OLAF, hr. Prodi, foreslår jeg, at der indføres en slags procedure, der ser på betingelserne for sagsbehandling, så det bliver muligt at afvise de lange, dyre og ubrugelige retssager, der, som vi for nylig har set, ødelægger visse institutioner eller organer, uden at der opnås nævneværdige resultater. 
Prodi,
    Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil takke Dem mange gange for denne debat samt for Deres udtalelser om programmerne, som vi som bekendt har været nødt til at begrænse, da næste år bliver et år med begrænsede aktiviteter og det sidste år i Kommissionens og Parlamentets embedsperioder. Vi skal tage hensyn til, at Parlamentet skal indstille arbejdet en stor del af året, og at Kommissionen vil ændres to gange - én gang i maj, skønt der bliver tale om en udvidelse snarere end en ændring - og så igen til efteråret, når dens naturlige embedsperiode slutter. Derfor har vi fremsat et meget begrænset program indeholdende forslag, der kan gennemføres i 2004. Ikke mere end hvad der er muligt, idet der ikke mindst tages højde for de indhøstede gode og dårlige erfaringer i forbindelse med gennemførelsen af arbejdsprogrammet for 2003.
Vi har 126 prioriteringer - nogle gamle og andre nye - for hvilke vi kan garantere gennemførelse og handling. Det er store og vigtige prioriteringer, men vi kan selvfølgelig ikke garantere noget ud over dem. Som det er blevet forklaret, arbejder vi også med det finansielle overslag. Vi er nået langt med vores arbejde, ikke mindst fordi vi var opmærksomme på, at forstyrrelserne i det kommende år vil give betydelige forsinkelser.
De spørger, om Kommissionen agter at stille konkrete lovgivningsforslag. Ja, det gør vi. Vi vil først præsentere dem som et politisk projekt, og senere vil vi selvfølgelig levere facts og tal, når det politiske projekt er blevet godkendt. Jeg vil også gerne understrege, at denne Kommission har gjort udvidelsen til sit primære mål, og at den vil præsentere sit projekt for et udvidet EU. Alle de konkrete lovgivningsforslag vil blive udarbejdet af det udvidede kollegium efter 1. maj 2004, og derefter skal vi så diskutere tidsplanen for det videre arbejde.
Der er dukket en række spørgsmål frem under debatten inklusive spørgsmålet om stabilitetspagten, som blev nævnt af mange talere. Jeg vil gerne gøre det helt klart, at Kommissionen vil håndhæve stabilitetspagten på en rigtig måde og under ordentlige forhold. Det er os, der håndhæver en regel, som vi har fået fra regeringerne. Jeg husker stadig, hvordan den tyske finansminister, da jeg var Italiens premierminister, rynkede øjenbrynene og tvang mig til at acceptere stabilitetspagten.
Nu har vi gjort den mere fleksibel og efter min mening mere brugbar, og Kommissionen vil håndhæve den ordentligt inden for disse rammer, idet den vil tage hensyn til ægte problemer og samtidig huske på, at pagten udgør grundlaget for vores beskyttelse af euroen. Vi skal iværksætte den i denne ånd.
Jeg vil gerne tage fat på et andet mindre efterskrift for Dem som parlamentsmedlemmer. Vi taler om stabilitetspagten, men mens vi diskuterer tal, brøker og kommaer, foregår der ting på den politiske scene, som efter min mening giver anledning til bekymring. Jeg vil blot give et enkelt eksempel, nemlig Økofins forsøg på at udvirke, hvad der i alt væsentligt bliver stabilitetspagtens endeligt gennem mellemstatslige aftaler og aftaler uden om institutionerne. Det er meget mere alvorligt end det andet emne. Hvis dette forsøg lykkes, bliver det enden på den begrænsede - og som jeg tidligere har sagt alt for begrænsede - økonomiske forvaltning, som EU har. Det er ikke et spørgsmål om et bestemt land. I øjeblikket bevæger hele Økofin-systemet sig i denne retning. Jeg vil gerne høre ikke blot Kommissionens men også Parlamentets klare mening om denne sag.
Jeg ønsker ikke at være ondsindet, når jeg siger, at dette komplot ikke er helt fritaget for forsøg på - hvilket vi har været vidne til på det seneste - at berøve Parlamentet dets etårige og flerårige budgetbeføjelser, der allerede er alt for få. I øjeblikket mener jeg, at det er i vores fælles interesse ikke at blive udelukket fra en af de største politiske processer og en af de vigtigste beslutninger, der påvirker Kommissionens arbejde.
Jeg fik også et andet spørgsmål vedrørende samhørighedspolitikken. Vores idéer bliver skitseret i et politisk dokument, som vil blive præsenteret inden de konkrete forslag til det finansielle overslag. Jeg vil gerne fremhæve to af de områder, vi arbejder med. For det første vil samhørighedspolitikken fortsat skulle forhindre en marginalisering af de regioner, der sakker agterud, og for det andet vil samhørigheden blive mere tydeligt kædet sammen med det program om bæredygtig udvikling, som vi udvikler på baggrund af de indhøstede erfaringer fra forvaltningen af Lissabon-processen og Göteborg-processen. Det samme gør sig gældende - og her svarer jeg fru Frassoni - for spørgsmålet om bæredygtighed for så vidt angår Kyoto og denne proces.
Med hensyn til OLAF er der et nøglebegreb. Vi er under ingen omstændigheder ude på at gøre Eurostat-krisen til en OLAF-krise. Alle fornuftige observatører har set, at informationskanalen mellem OLAF og Kommissionen ikke fungerede og fortsat ikke fungerer, og det vil være uansvarligt af os ikke at gøre noget ved dette problem. Der er ingen, der overvejer at fjerne OLAF's ansvar for interne undersøgelser. Tværtimod skal alle undersøgelser fortsat udføres af et OLAF, der er endnu mere effektivt. Vi planlægger ikke at oprette flere bureaukratiske organer - et punkt som hr. Barón Crespo og formanden for Budgetudvalget var inde på. Efter min mening har vi udarbejdet en ganske enkel plan, men når jeg lytter til disse bekymringer, finder jeg det ret og rimeligt at diskutere sagen yderligere og tale sammen igen, for vi ønsker ikke at gøre institutionerne mere komplicerede ved at tilføje flere strukturer. Vi ønsker blot at kunne indsamle alle relevante oplysninger - der ikke alle var tilgængelige i dette tilfælde - fra de forskellige dele af Kommissionen for at træffe en hurtig og klar beslutning om, hvilke foranstaltninger der skal vedtages, så OLAF kan fortsætte med fuld viden om fakta, og så vi kan træffe en beslutning på en fuldt belyst baggrund. Beslutningen om, hvorvidt der skal indledes en undersøgelse eller ej, vil fortsat være helt op til OLAF. Ligesom ethvert andet undersøgelsesorgan vil OLAF også skulle afgøre, om en sag er tilstrækkelig vigtig til at indlede en OLAF-undersøgelse, om den har rent administrativ betydning, eller om det slet ikke er nødvendigt at gøre noget. Det er op til OLAF at afgøre.
Som svar til hr. Blak vil jeg gerne sige, at det ikke gavner nogen og mindst af alle borgerne i EU, at vi fortsætter med at hvirvle støv op. Vi har udarbejdet præcise og faktuelle rapporter, der har kastet lys over punkterne, og vi har ikke dokumenterede uregelmæssigheder efter 1999. Vi undersøger andre konkrete forslag, som vi vil diskutere med Parlamentet. Jeg vil ikke acceptere selvbestaltede domstole eller sammenfattende domme. Alt er i orden for så vidt angår fortiden, og vi arbejder også med mere effektive foranstaltninger for fremtiden.
Jeg vil afslutte mit indlæg med to punkter. For så vidt angår forsyningspligtydelser - der har vores primære opmærksomhed - nævner programmet en fortsættelse af hvidbogen, for på det foreliggende grundlag er tanken om at stille et direktivforslag hverken blevet udelukket eller vedtaget. Vi arbejder med den, og beslutningen vil blive truffet i lyset af den debat, der starter i øjeblikket. Hvis ad hoc-retsgrundlaget medtages i den endelige forfatningstekst, vil det være en ekstremt vigtig faktor, for det vil gøre det muligt for os at arbejde hermed.
Endelig har jeg et personligt svar til hr. Poettering. Først vil jeg minde ham om den fulde legitimitet af det dokument, der indeholder mine meninger, mine erfaringer samt mine drømme vedrørende Europas fremtid. Jeg må sige, at det også er en legitim del af min pligt at udtrykke min politiske mening,
en pligt som mine forgængere udførte på liberal vis og i mange tilfælde i højere grad, end jeg har gjort, med et aktivt partipolitisk engagement, hvilket jeg finder rigtigt og rimeligt og af stigende betydning for Kommissionens udvikling. Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har allerede selv med rette nævnt det faktum, at der vil blive taget hensyn til resultaterne af de politiske valg i forbindelse med udnævnelsen af den nye formand for Kommissionen. Det er blevet bestemt - hvilket jeg finder rigtigt - fordi Kommissionen i stigende grad bliver et politisk organ, der tager hensyn til almene interesser i sit arbejde, samtidig med at den også har en offentlig mening. Ellers, mine damer og herrer, havde De ikke haft nogen grund til at give mig Deres tillidsvotum. De gav mig Deres tillidsvotum på basis af en politisk linje!
Jeg vil også gerne sige et par ord om indholdet. Jeg er meget glad, hr. Poettering, for at høre Dem kritisere den italienske avis, der ringede til Dem, inden den havde læst dokumentet, for hvis den havde gjort det, ville den have set vores grundlæggeres ånd og Deres egne ord - de ord, De sagde, da De ikke var tynget af belastningen fra de euroskeptikere, der omgiver Deres gruppe - ord som vi er enige i, og som vi mange gange tidligere har været enige i.
Jeg vil gerne sige til Dem, at jeg er formand for alle europæere, og at jeg skal ytre mine politiske synspunkter over for alle borgerne. Derfor undrer jeg mig over, at ordene i et så intenst europæisk program - som De, hr. Poettering, ligesom alle vi andre har meget kært - kan give anledning til så megen bekymring. Måske fordi folk er bange for de værdier og projekter, som De vedholdende fuldt ud har stolet på?

Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. Prodi, formand for Kommissionen, jeg siger til Dem som en, der er knyttet til Dem som menneske, som en, der deler mange af Deres europæiske idealer, og jeg siger med beklagelse, at De ikke er gået over den bro, som jeg har bygget til Dem: Det handler ikke om manifestet, og det er polemisk endnu en gang at henvise til, at jeg, da jeg havde interviewet med mandag aften i forrige uge, endnu ikke havde læst manifestet. Jeg henviste i min kritik til en pressemeddelelse, ifølge hvilken De anbefalede en partipolitisk liste i Italien, og det er ikke i overensstemmelse med Deres embede som formand for Europa-Kommissionen!
Og jeg siger meget tydeligt - og at jeg ikke kan have så meget uret, viser min kollega Enrique Barón Crespos udtalelse - at det ikke er foreneligt med hvervet som formand for Europa-Kommissionen at kandidere på en liste i forbindelse med valget til Europa-Parlamentet, og at dette burde føre til en tilbagetræden. Denne bemærkning lå dog i luften, hr. kommissionsformand. Der blev i Deres eget kollegium spurgt om, hvorvidt De ville fortsætte Deres mandat indtil den 1. november 2004. De gjorde det heldigvis klart, men alene det at disse rygter kunne opstå, er ikke noget, som vi kan rose Dem for. Hr. formand, jeg siger til Dem i al venskabelighed, men lige så meget i fuld alvor og også med rimelige ord: De har ikke kun brug for støtte fra den ene side i Parlamentet. Hvis De fortsætter sådan, vil De ikke længere kunne få vores støtte fremover.
Vi har brug for en Kommission - og det er helt igennem min overbevisning og ikke nogen partipolemik - ...
... vi har brug for en Kommission i en vanskelig tid, hvor vi har udvidelsen, i en vanskelig tid, hvor vi har en forfatning, og vi har brug for en Kommission, ikke nogen kommissionsformand, der konstant blander sig i indenrigspolitiske diskussioner i sit eget land, et land, som desuden stadig har formandskabet for EU.
Hr. kommissionsformand Prodi, det er udelukkende Deres beslutning, om De ønsker PPE-DE-Gruppens tillid ...
... - De er vel nok nogle fine demokrater, når De ikke engang hører på, hvad man siger! Vi hører altid på Deres formand, det er en god demokratisk regel. Jeg er nået frem til afslutningen: Hr. kommissionsformand Prodi, det er udelukkende Deres beslutning, om De fortsat ønsker at få positiv støtte fra os, PPE-DE-Gruppen. Vi ønsker, at De skal få succes, fordi det er vores fælles succes, men De skal selv være parat til at gå over denne bro. Hvis De ikke er parat til at gå over denne bro, må De selv tage ansvaret for konsekvenserne.
Barón Crespo (PSE ).
   - Hr. formand, for det første vil jeg gerne takke for, at der endelig er kommet en politisk drøftelse i Parlamentet. Vi begyndte på den her til formiddag, men vi var kun fire til stede.
Da min kollega, hr. Poettering, formand for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og for De Kristelige Demokrater - for de har to sjæle - har henvist til en udtalelse, jeg er kommet med, vil jeg gerne præcisere, hvad jeg sagde i sidste uge. For det første, at Kommissionens formand, hr. Prodi, var gennem en høring og blev bakket op af de fleste af Parlamentets grupper, og jeg har her til formiddag gentaget, at hans pligt på dette politisk meget vigtige tidspunkt - efter min og min gruppes mening - er at lede Kommissionen helt frem til den sidste dag i dens mandatperiode. For det andet, at Romano Prodi som europæisk borger har ret til at udtrykke sig politisk om Europas fremtid. Det manglede bare!
Vi skal ikke indføre forcensur. Det svarer til, at man forbyder kardinalerne i den katolske kirke at tale om Gud. Det er meningsløst.
For det tredje vil jeg gerne sige, at hvis Romano Prodi, som tilfældigvis både er europæisk borger og italiensk statsborger, ønsker at stille op til det kommende valg til Europa-Parlamentet, mener jeg personligt, at han på dette tidspunkt burde træde tilbage. Jeg synes, at det er elementært, og det er det, jeg har sagt.
Formanden.
   - Til slut skal vi nu høre fra "kardinal" Cohn-Bendit!
Cohn-Bendit (Verts/ALE ).
   - Kære hr. Poettering, jeg er meget bekymret, for hr. Prodi foreslog i juli sidste år at lave en liste i år. De vågnede fem måneder senere. Det er en alvorlig fejl for Deres parti, at De har brugt fem måneder på at mærke, at hr. Prodi fører politik i Italien!
Desuden er det absurd, og jeg har sagt, at De opfører Dem som moralprædikant her, fordi De ønsker at beskytte Berlusconi, som i øjeblikket gør en dårlig politisk figur som formand for Unionen.
Jeg synes, at det er uudholdeligt, at De rejser Dem op her og siger: "Jeg har bygget en bro, og De er ikke gået over denne bro". Hr. Prodi har ret til at gå over de broer, han ønsker at gå over, og ikke over dem, som De bygger. Det må De forstå en gang for alle, kollega!
Det er da absurd, at De stiller Dem op her og siger: "Egentlig er det, De har sagt, fuldstændig rigtigt, og jeg beklager, at hr. Berlusconi ikke sagde det. Derfor må De, hr. Prodi, ikke sige det, for jeg vil gerne have, at hr. Berlusconi siger det". Det er Deres problem. Klar det i Deres gruppe, og lad os være i fred, og lad hr. Prodi føre politik sådan, som han ønsker, uden at han konstant skal angribes moralsk af Dem.
Watson (ELDR ).
   - Hr. formand, jeg vil fatte mig i korthed, da jeg har mistet stemmen - og jeg mener ikke rent politisk, men rent fysisk! Det er tydeligt, at der foregår en intern kamp mellem flere parter i en af vores større medlemsstater. Hovedpersonerne i kampen er tilfældigvis den nuværende formand for Kommissionen og den nuværende formand for Rådet. Det ville være urealistisk at tro, at personer i sådanne positioner ikke har haft en politisk fortid eller ikke har en politisk fremtid. Men det er spørgsmålet, om to personer med sådanne positioner bør være involveret i et sådant omfang i en sådan politisk kamp. Men det vil være naivt af os at forvente, at disse kampe vil høre op og endda meget naivt af Parlamentet at forvente, at sådanne personer ikke vil besidde disse poster. 
Wurtz (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, den omhandlede hændelse forud for valget berører på ingen måde min gruppe. Det var derfor heller ikke min plan at udtale mig herom.
Det er imidlertid min opfattelse, at denne hændelse afslører noget, som for mig længe har været en kendsgerning, nemlig at Kommissionen, når den påberåber sig at repræsentere almene europæiske interesser, lover mere, end den kan holde.
Jeg så således personligt hellere, at Europa-Parlamentets højrefløj og venstrefløj lagde dette engagement for dagen, når det drejer sig om uenigheder om EU's politikker, og ikke når det gælder uenighed om karriereplaner og spørgsmål vedrørende statsapparatet.
Muscardini (UEN ).
   - Jeg vil gerne minde os alle om den rolle, som institutionerne bør have, og bede Dem om ikke at sammenblande deres respektive roller. Jeg siger dette, fordi nogen talte om præsident Berlusconi, der indtil det modsatte er bevist, er chef for en regering og derfor har ret til at træffe politiske beslutninger i Italien. Kommissionsformand Prodi er udnævnt af Rådet og indvalgt af Parlamentet. Vi respekterer ham som formand for Kommissionen, og vi har bedt ham om at være formand for Kommissionen. Jeg er enig i det, som hr. Poettering og hr. Barón Crespo sagde, da essensen af deres indlæg var den samme - at kommissionsformand Prodi har ret til at gå tilbage til aktiv politik, når og hvis han vil, men ikke som formand for Europa-Kommissionen.
I lyset af udvidelsen, krigen mod terrorismen og de daglige problemer med at forsøge at gøre vores institutioner mere gennemsigtige for borgerne kan ingen af os udnytte Europa til interne politiske formål. Jeg håber, at det, der blev sagt i dag, til dels skyldtes et usædvanligt følelsesmæssigt pres, og at alle om nogle få timer vil vende tilbage til deres arbejde. Hvis der er nogen, som ønsker at opgive deres nuværende rolle, skal de gøre sig dette helt klart: De kan påtage sig en anden rolle, men de kan ikke på samme tid have to institutionelle roller.
Med hensyn til hr. Cohn-Bendits indlæg har hr. Poettering muligvis to sjæle, men det er bedre at have to sjæle end slet ingen sjæl.
Formanden.
   - De talere, der har rejst spørgsmålet her til morgen, har meget klare synspunkter, og disse synspunkter er naturligvis forskellige. Jeg ønsker at komme med en appel. Uanset de mange forskellige synspunkter er det et faktum, at EU i øjeblikket gennemgår en vigtig omdefineringsfase. Den største umiddelbare udfordring i de kommende uger vil være at skabe klarhed og fornuft på tværs af institutionerne og medlemsstaterne og udarbejde en forfatningstraktat for fremtidens Europa, der afspejler logikken i EU-Konventets arbejde.
Uanset hvor forskellige vores synspunkter vil være i fremtiden, skal vi sikre, at vi i offentlighedens interesse i løbet af de næste uger samarbejder om at leve op til den nødvendige udfordring, som et Europa med en forfatning er.
Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Kauppi (PPE-DE ),
   Hr. formand, et meget stort flertal i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslår, at dette kommissionsforslag skal forkastes, og det er derfor udvalgets forslag til en lovgivningsmæssig beslutning. Jeg håber, at vi først kan stemme om at forkaste dette forslag, inden vi går videre til de ændringsforslag, der er stillet til plenarmødet. Jeg håber, at vi kan benytte denne fremgangsmåde, da jeg har forstået det sådan, at både min egen gruppe og et stort flertal i Parlamentet går ind for dette forslag til forkastelse. Det giver således ingen mening, at vi først stemmer om ændringsforslagene og derefter om forkastelsen, da dette kommissionsforslag højst sandsynligt bliver forkastet.
Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, jeg støtter den procedure, der foreslås af fru Kauppi. Det er tydeligt, at forslaget om forkastelse ikke kun vedrører ændringsforslag til en tekst, som flertallet af medlemmerne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål foreslår forkastet. Lad os derfor først stemme om forslaget om forkastelse. Det vil spare os for unødvendige afstemninger. 
Formanden.
   - Under forberedelsen af afstemningen søgte jeg rådgivning om spørgsmålet. Parlamentet kan frit acceptere eller forkaste et ændringsforslag. Det forholder sig dog således, at der ikke er et udvalg eller en gruppe, som har stillet et ændringsforslag om at forkaste forslaget. Jeg accepterer, at ordføreren netop har stillet dette forslag på vegne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, men da der ikke er noget ændringsforslag at forkaste, og der rent faktisk er ændringsforslag, som vi skal stemme om, har jeg erfaret, at jeg i henhold til forretningsordenen skal bede Parlamentet om at stemme om ændringsforslagene.
Parlamentet har i sidste ende ret til at vælge at følge ordførerens og hr. Goebbels' henstilling. Men jeg har fået oplyst, at jeg er forpligtet til at sætte de eksisterende ændringsforslag under afstemning, idet der ikke er stillet noget ændringsforslag om at forkaste forslaget. 
Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, nu kan jeg ikke længere følge ræsonnementet. Afstemningsresultatet i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål var klart. Vi forkastede forslaget med overvældende flertal, og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål stiller derfor forslag om forkastelse. 
Formanden.
   - Parlamentet skal behandle en henstilling fra et udvalg alvorligt, men der foreligger ikke et ændringsforslag til forslaget.
Ønsker De at stille et mundtligt ændringsforslag til forkastelse af forslaget? 
Kauppi (PPE-DE ),
   Hr. formand, naturligvis ønsker jeg at stille et mundtligt ændringsforslag, hvis det er det, der skal til. Jeg ønsker at være sikker på, at De forstår, at næsten alle i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål er enige om, at forslaget bør forkastes. Derfor bør vi ikke stemme om ændringsforslagene forinden. Vi kan stemme om dem, hvis forslaget om forkastelse ikke opnår flertal. 
Formanden.
   - Fru Kauppi, jeg forstår udmærket Deres argument. Jeg ønsker ikke at anfægte holdningen hos Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Jeg er dog forpligtet til at følge forretningsordenen. Er der efter fru Kauppis forklaring indvendinger imod det mundtlige ændringsforslag?
Blokland (EDD ).
   - Hr. formand, jeg har selv, sammen med fru Villiers og fru Lulling, stillet et ændringsforslag i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål. Dette ændringsforslag blev vedtaget med 22 stemmer for, to imod og to, der hverken stemte for eller imod. Dette ændringsforslag er der ikke længere. Jeg vil vide, hvor dette ændringsforslag er blevet af! Ændringsforslaget er vedtaget, og det skal vi først stemme om nu! 
Formanden.
   - Hr. Blokland, jeg ønsker ikke at få problemer med Parlamentet, men jeg har en forpligtelse til at følge forretningsordenen. Reglerne er helt klare. Hvis der stilles ændringsforslag, fremsætter jeg dem for Parlamentet. Der er ikke stillet ændringsforslag i plenarforsamlingen i dag om at forkaste Kommissionens forslag. Jeg beklager, men det er ikke mit problem. Det er andres problem. Nu vil jeg gøre min pligt og gå videre med afstemningen.
De Palacio,
    Hr. formand, jeg beklager resultatet af den afstemning, der netop har fundet sted, og vi tager det, Parlamentet har givet udtryk for, ad notam.
I overensstemmelse med rammeaftalen og de aftaler, der er indgået med Parlamentet, vil jeg tage de nødvendige skridt og informere kommissærkollegiet om det, der her er sket. 

 - Afstemningen er afsluttet.

Queiró (UEN ),
    Ifølge tilgængelige data er der mere end 100.000 højaktive strålekilder i omløb inden for EU. Dette antal viser begrænsningerne i de ordninger, som medlemsstaterne har indført for at opdage og fjerne de strålekilder, der af forskellige årsager slipper uden om de gældende overvågningsmekanismer. Disse "ukontrollerede" strålekilder kan desuden blive fundet af personer, der ikke er klar over den risiko, som de indebærer.
Kommissionens forslag er derfor et velbegrundet fællesskabsinitiativ, der ved at indføre et sporbarhedssystem sigter på to hovedmål:
- at forebygge ioniserende stråling som følge af utilstrækkelig kontrol med de lukkede højaktive strålekilder,
- at tilvejebringe sikkerhedskontrol med strålekilderne for mest muligt at undgå utilsigtet anvendelse.
Jeg har derfor stemt for en tekst, der er et resultat af politisk enighed i Rådet, hvilket vil muliggøre en sikker og effektiv overvågning af de lukkede højaktive strålekilder inden for EU. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at antallet af højaktive strålekilder i omløb inden for EU berettiger særlige forsigtighedsforanstaltninger med hensyn til behandling, opbevaring og håndtering, hvor det er afgørende at opdage og fjerne de strålekilder, der af forskellige årsager slipper uden om medlemsstaternes overvågning.
Indførelsen af det af Kommissionen foreslåede sporbarhedssystem kan medvirke til at forebygge ioniserende stråling som følge af utilstrækkelig kontrol med de lukkede højaktive strålekilder og tilvejebringe sikkerhedskontrol med strålekilderne. Hermed søger man at undgå utilsigtet anvendelse, så disse strålekilder kan overvåges inden for EU, da systemet muliggør en harmoniseret behandling af dem på europæisk plan, permanent overvågning af deres levetid og sikkerhedsmæssigt forsvarlige bevægelser mellem EU's lande.
Jeg er enig med ordføreren i, at leverandørens ansvar som teknisk ekspert må fremhæves, hvad angår levetiden for de forskellige kilder, han stiller til rådighed. Det samme gælder pligten til at føre kontrol med disse kilders mulige bevægelser på tværs af grænserne såvel inden for EU som i forhold til tredjelande, ligesom jeg tilslutter mig forslaget om i videst muligt omfang at indføre et harmoniseret sanktionssystem til brug i tilfælde af overtrædelser. 

Coelho (PPE-DE ),
    Beslutningen om at fastsætte skiltningen ved grænseovergangssteder blev taget allerede i 1994, under Schengen-systemet. Formålet med dette initiativ er at ajourføre denne skiltning, men også at fastsætte ensartede mindstekrav i forbindelse hermed.
Hr. Deprez' fremragende betænkning, der fortjener fuld støtte, angår de ydre grænser, der har været systemets svageste led.
Jeg vil gerne fremhæve fire vigtige punkter:
- at der skelnes mellem de forskellige baner, hvilket er fornuftigt på grund af de forskellige krav, der stilles til kontrollen af borgere fra EU, EØS og Schweiz og af tredjelandsborgere,
- at der ikke bør være forskellig skiltning for EU-borgere og borgere fra sidestillede lande i forbindelse med passage af de ydre grænser, og skiltningen der bør være så tydelig og enkel som muligt,
- at medlemsstaternes myndigheder bør opsætte skilte på andre sprog eller med brug af andre bogstaver, navnlig i flersprogede lande og i lande, der anvender et alfabet med særlige bogstaver, eller som modtager mange rejsende, der anvender sprog med særlige bogstaver,
- at disse bestemmelser skal gælde grænseovergangssteder både i lufthavne, i havne og på land. 
Queiró (UEN ),
    Det drejer sig om en række foranstaltninger vedrørende medlemsstaternes grænseovergangssteder ved de ydre grænser, og det angår personkontrollen ved disse grænser, som jeg finder fuldt berettiget.
Systemet med separate baner ved autoriserede grænseovergangssteder for borgere omfattet af fællesskabsretten er f.eks. fuldt berettiget. Skiltningen skal være enkel og letforståelig ("EU"/"NON-EU"). Desuden er det de offentlige myndigheder i de lande, hvis statsborgere sidestilles med EU-borgere ved passage af de ydre grænser (Island, Norge og Schweiz), der skal gøre deres borgere bekendt hermed. Det bør ligeledes undgås at benytte ord på skiltene, når der findes symboler, som er helt tydelige. Det er endelig passende, at det udtrykkeligt tillades medlemsstaternes myndigheder at opsætte skilte på andre sprog eller med andre bogstaver, når dette kan begrundes (flersprogethed, alfabet med særlige bogstaver eller lande, der modtager mange rejsende).
Det er hensigtsmæssige foranstaltninger, og jeg har derfor stemt for. 

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Vi har stemt for denne betænkning, som indeholder forslag om, at der træffes foranstaltninger med henblik på ansættelse af tjenestemænd for de lande, der tiltræder EU i forbindelse med udvidelsen, der ventes at blive gennemført den 1. maj 2004.
Vi må imidlertid påpege, at vi ikke er enige med den europæiske institution, som har valgt at lade de nye tjenestemænd indplacere på et lavere lønniveau end EU's nuværende tjenestemænd. De bliver nemlig ansat på et tidspunkt, hvor der indføres en ny lønskala, som vil være mindre gunstig for nyansatte, uanset hvilket land de kommer fra.
Bag denne afgørelse ligger der selvsagt bugetmæssige valg, som altid bringes på bane, når det gælder sociale spørgsmål, men som aldrig tages i betragtning, når det drejer sig om støtte til store europæiske virksomheder eller om bevillinger til militært udstyr til europæisk forsvar. 

Ribeiro e Castro (UEN ),
    Som jeg har sagt så mange gange, er vidensamfundet mere end blot et mål. Det er allerede en kendsgerning. Ud fra denne tankegang billiger, støtter og fremmer jeg alle de foranstaltninger, der sigter på at føre de politiske erklæringer ud i livet, ikke mindst Lissabon-strategien (2000) og Europe-handlingsplanen besluttet i Sevilla 2002.
Jeg har derfor stemt for, selv om jeg mener, at de specifikke beløb bør øges gradvist. Hvis EU-støtten til projekter under TEN-programmet, sådan som Kommissionen foreslår, øges fra 10 til 30 %, med en dertil svarende reduktion i antal godkendte projekter - eftersom bevillingernes samlede værdi fastholdes - må man alvorligt overveje at øge de til rådighed stående midler. Det er på disse områder, og ikke i fantasifulde avantgardetekster, at den europæiske solidaritet bevæger sig fremad, og det er ad den vej, vi kan opbygge et ægte og stadig mere solidt og rodfæstet EU.
Som ordføreren har bemærket, er der flere projekter, "hvis muligheder er blevet godtgjort", der aldrig er blevet til virkelighed på grund af utilstrækkelig finansiering i implementeringsfasen. Det er så meget desto mere beklageligt, når vi ved, at nogle af dem kunne blive til stor gavn for vores borgere, eksempelvis e-sundhed, e-inddragelse, e-uddannelse og e-sikkerhed. 

Figueiredo (GUE/NGL ),
    Dette forslag til beslutning har til formål at konkretisere kapitlet om e-forvaltning i handlingsplanen for Europe 2005, især "programmet om dataudveksling mellem administrationer (Ida), der skal medvirke til etableringen af paneuropæiske e-forvaltningstjenester til støtte for de grænseoverskridende aktiviteter". Ida-programmerne sigter på at fremme samarbejde mellem offentlige myndigheder på nationalt plan og mellem disse og Kommissionen og skal "være til hjælp for" gennemførelsen af lovgivningen, EU's programmer, overvågningsprocedurerne "ligesom den åbne koordinationsmetode".
Man kan have sine tvivl, om der bag et tilsyneladende teknisk program og instrumenterne hertil, skjuler sig et forsøg på at befordre føderalismen, fremme denne europæiske konstruktion og skabe idéen om "en europæisk offentlig administration", ud over de underliggende klassemålsætninger. Meddelelsen berører imidlertid ikke selve spørgsmålet om "e-forvaltning".
Da internettet ganske rigtigt kan sikre en let kontakt med forvaltningen og yde borgerne direkte service, må der altid sikres almen adgang og bedre service, og det kan selvfølgelig ikke ses som en erstatning for publikumsbetjening ved personlig henvendelse, ligesom vi ikke kan acceptere, at det benyttes til at centralisere forvaltningen, hvilket vil få direkte følger for tjenesteydelserne og den geografiske samhørighed. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg støtter Kommissionens forslag og ordførerens fremragende arbejde.
Som jeg har sagt ved flere lejligheder, forudsætter vidensamfundet, der er en af EU's målsætninger, konkret virkeliggørelse gennem fremme af telematisk kommunikationsinfrastruktur - navnlig internettet - fremme af interoperationalitetssystemer og almen udbredelse af adgangen til de nye teknologier for alle borgere i EU.
Jeg er også meget tilfreds med de gode resultater i Ida-programmet - grænseoverskridende samarbejde og kommunikation mellem de offentlige forvaltninger. Jeg glæder mig derfor over det nye program, der følger det op i perioden 2005-2009, Idabc - interoperabel levering af paneuropæiske e-forvaltningstjenester til offentlige myndigheder, virksomheder og borgere.
Udveksling ad elektronisk vej mellem de nationale myndigheder og Fællesskabets institutioner er nemlig af afgørende betydning både operationelt - hvor det udgør en værdifuld kilde til oplysninger og samarbejde for de ansatte ved medlemsstaternes forvaltninger og indebærer større effektivitet - og med hensyn til sikring af borgernes rettigheder, da det gør forholdet til de nationale og Fællesskabets myndigheder mere gennemsigtigt og direkte. Jeg har derfor stemt for. 

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Som begrundelse for at øge afgifterne på dieselolie, hvor denne er lavere end afgiften på benzin, fremfører Kommissionen dels argumentet om en påkrævet harmonisering på europæisk plan, dels skinargumenter om beskyttelse af miljøet. Vi har forkastet forslaget og stemt imod ethvert ændringsforslag, som vil give anledning til forøgelse af afgiften på dieselolie.
Vi ville ikke have noget imod, at store transportvirksomheder inden for landevejstransporten, som har et stort forbrug af dieselolie, pålægges højere afgifter. Det ville være logisk, at de bidrog til forrentning af investeringen i landevejsnettet, som staterne vederlagsfrit stiller til rådighed, hvilket stiller denne transportform gunstigere end jernbanetransporten. Hvis det var formålet, burde man imidlertid beskatte de pågældende virksomheders indtjening for ikke at straffe privatpersoner, herunder de lavest lønnede, som ofte er nødt til at anvende privatkøretøjer, da der savnes egnet kollektiv transport. 
Santos (PSE ),
    Selv om jeg stemmer imod denne betænkning - i fuld overensstemmelse med PSE's afstemningsholdning - mener jeg, at dette initiativ fra Kommissionen er overordentlig værdifuldt og udgør et fremragende tiltag med henblik på, at det indre marked skal fungere bedre.
Som jeg havde anledning til at nævne i debatten om betænkningen, bør forslaget fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om at forkaste direktivet ses som en opfordring til Kommissionen om - uden at give køb på essensen i sit forslag - at forbedre det på de yderligere punkter, der var årsag til, at det er blevet forkastet. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Kommissionens forslag sigter mod en gradvis harmonisering, en højere sats for afgifterne på diesel til erhvervsmæssig brug og opdeling af afgiftsordningerne i henholdsvis brændstoffer til erhvervsmæssig brug og brændstoffer til privat brug. Kommissionen hævder, at formålet er at imødegå konkurrenceforvridninger og beskytte miljøet ud fra princippet om, at forureneren betaler.
Dette direktivforslag indgår i den strategi, der er indeholdt i hvidbogen om en europæisk transportpolitik frem til 2010, hvor man giver udtryk for det ønskelige i at omfordele afgiftsbyrden mellem "brugere" og "skatteydere" og lade de "sande omkostninger" afspejle sig hos "brugerne". Efter Kommissionens opfattelser er der derfor behov for "en progressiv beskatning af brugen af transportinfrastrukturen og en bedre sammenhæng i beskatningssystemet". I et bredere perspektiv ønsker Kommissionen, at der inden 10 år findes et europæisk afgiftssystem, der inkluderer registrerings- og vejafgifter, en "intelligent" afgiftsordning for brug af infrastrukturen og harmonisering af brændstofbeskatningen.
Direktivforslaget fastsætter også minimumssatser for afgiften på blyfri benzin og en centralsats for diesel til erhvervsmæssig brug. Da vi ikke er enige i hovedparten af forslagene, har vi støttet ordførerens holdning, der forkaster Kommissionens forslag, hvilket Parlamentet har tilsluttet sig. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Jeg har stemt for ordførerens opfattelse, der svarer til det korresponderende udvalgs, idet Kommissionens forslag forkastes. Jeg mener, at dette forslag, som Kommissionen begrunder med behovet for at beskytte miljøet og bekæmpe illoyal konkurrence på det indre marked, ikke er tilstrækkelig effektivt og kan få negative virkninger i de nuværende, men især i de kommende medlemsstater.
Man må genoverveje forslaget om at indføre to kategorier af dieselafgifter og sikre, at den for personbiler gældende afgiftssats - for dieselbrændstof til privat brug - hurtigt bringes på linje med den gældende afgift på blyfri benzin, så der kan tages hensyn til de virkninger, som disse foranstaltninger vil have for de berørte industrisektorer.
Selv om jeg ikke er uvidende om tilfælde af "brændstofturisme", mener jeg dog ikke, at dette problem har et omfang, der berettiger en total harmonisering. Afgiftskonkurrence kan ligefrem være fordelagtig, eftersom ensartede satser i de fleste tilfælde vil føre til stigende afgifter.
Jeg kommer fra en af EU's perifert beliggende medlemsstater, hvorfor jeg håber, at fremtidige forslag vil tage hensyn til geografien. Det er således usandsynligt, at de portugisiske lastbilchauffører skulle gøre sig skyldige i "brændstofturisme" på samme måde, som tyske eller belgiske chauffører angiveligt gør. 

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
   Vi støtter videre udvikling af forskningsindsatsen og dermed finansieringen af denne. Det er afgjort ikke udgifterne til forskning og udvikling, som generer os, når det gælder de europæiske institutioners budgetter, forudsat at udgifterne da ikke tjener som påskud for at støtte virksomheder i den private sektor. Vi må imidlertid konstatere, at forskningsudgifterne sammen med de sociale udgifter, i alt fald i Frankrig, er det foretrukne mål for nedskæringer, som foretages med det sigte at yde øget støtte og tilskud til store virksomheder.
I forbindelse med den indsats, der slås til lyd for i denne betænkning, ses forskningen imidlertid kun som et aspekt af konkurrencen mellem Europa og USA eller mellem de forskellige virksomheder. I betænkningen medgives dog, at private virksomheder, som sætter indtjeningen, og i særdeles den kortsigtede indtjening, i højsædet, forsømmer investeringer i forskning.
I virkeligheden er der et modsætningsforhold mellem prioritering af indtjening og prioritering af videnskabelig forskning i samfundets interesse. Vi har ikke stemt imod denne betænkning, da vi gerne ser, at den offentlige forskning tilføres betydeligt flere midler, end det er tilfældet i øjeblikket. Men vi har heller ikke ønsket at blåstemple en indsats, hvor forskning prioriteres lavere end stræben efter indtjening. 
Caudron (GUE/NGL ),
    Vedtagelsen af denne betænkning giver mig lejlighed til at komplimentere et dygtigt parlamentsmedlem, nemlig Rolf Linkohr, og komplimentere kommissær Busquin for den ekstraordinære indsats, han har ydet for at give forskningen en virkelig europæisk dimension i den valgperiode, som nu lakker mod enden.
Vi bør nu i kvantitativ henseende sætte farten op og indlede forberedelsen af det syvende rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, med en rammebevilling på 30 millioner euro, og lægge pres på de stater, som ikke øger, eller som i virkeligheden endog reducerer forskningsbevillingerne.
Det gælder Europas fremtid, uafhængighed, vækst og beskæftigelse. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Helhedsbilledet for de aktuelle investeringer i forskning og udvikling i Portugal giver anledning til stor bekymring, eftersom de under ét kun omfatter omkring 0,8 % af BNP, hvor staten står for 65 %, virksomhederne for 30 % og udlandet (først og fremmest EU-midler) for 5 % af de samlede investeringer. I denne sammenhæng skal det så erindres, at virksomhedernes fremtidige investeringer i forskning og udvikling afhænger af, hvordan udviklingen bliver på mange andre områder i samfundet, af produktivkræfternes udvikling og af landets almindelige udvikling, hvilket rækker langt ud over videnskabs- og teknologipolitikkens domæne.
Europa-Parlamentets betænkning er relevant, fordi den afspejler aktuelle bekymringer angående niveauet for forskning og udvikling i Europa og dette områdes forhold og behov. Særlig vægt bør der lægges på ønsket om at øge investeringerne i den offentlige sektor, idet det skal bemærkes, at de udgør en nødvendig forudsætning for, at forskning og udvikling fremmes i den private sektor.
Selv om betænkningen er upræcis på nogle punkter, støtter den grundlæggende Kommissionens forslag, idet den tilføjer nogle flere, herunder, at midlerne til det syvende rammeprogram for forskning og udvikling øges (til 30 milliarder euro), at der etableres "teknologisammenslutninger" og nedsættes et europæisk forskningsråd. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
    Stigende og bæredygtig investering i forskning vil være den bedste garanti for, at EU kan nå de mål, som det har sat sig, nemlig at blive en mere dynamisk, samhørig og videnbaseret økonomi. Det er derfor en af bedste investeringer i vores borgeres fremtid. Denne meddelelse fra Kommissionen opstiller de hidtil mest ambitiøse mål, idet den foreslår foranstaltninger, der skal øge EU's forskningsudgifter til 3 % af BNP, hvor en tredjedel skal stamme fra offentlige midler og to tredjedele fra den private sektor. I dag er det blot 1,9 %, langt under USA (2,7 %) og Japan (3 %), hvilket dog dækker over betydelige forskelle inden for EU. Hvis dette må skal nås, skal de årlige forskningsinvesteringer øges med 8 %, hvortil kommer de øgede budgetbevillinger, som den kommende udvidelse med 10 lande fordrer.
Det er også min opfattelse, og derfor har jeg stemt for. 
Vachetta (GUE/NGL ),
    I Linkohr-betænkningen påpeges det, at forskningsbevillingerne er utilstrækkelige i Europa. Vi støtter afgjort en forøgelse af forskningsmidlerne. Men den begrundelse for forøgelsen, der fremføres i betænkningen, er uacceptabel. Der tales slet ikke om, at forskningen kan bidrage til at forbedre leve- og arbejdsvilkårene eller til at bevare miljøet.
Som begrundelse for at finansiere forskningsaktiviteter anføres udelukkende hensynet til konkurrenceevnen og Europas ønske om at gøre sig gældende. Som middel til at nå målet foreslås forskning på konkurrencepræget grundlag, som i højere grad tager hensyn til private virksomheders kommercielle interesser. Det anføres i betænkningen, at ikke enhver forskningsindsats har den forventede positive effekt på de europæiske økonomier. Følgelig henstilles det, at der oprettes et system på europæisk plan, hvorved der kan udvikles målestokke for forskningens effektivitet og succes og foretages en vurdering heraf. Imidlertid protesterer forskere og videnskabsmænd i Frankrig og i andre europæiske lande netop mod den drastiske reduktion af de offentlige midler og mod krav til forskerne om at sætte de områder i fokus, som umiddelbart er mest rentable.
Vi tilslutter os protesterne og forsvarer den frie forskning i almenvellets interesse. Jeg har følgelig stemt imod denne betænkning, da jeg betragter de præmisser, der ligger til grund herfor som stærkt betænkelige. 
Zrihen (PSE ),
    Forskning er en nødvendig forudsætning for at sikre fornyet bæredygtig vækst i Europa. Jeg bruger betegnelsen bæredygtig, for det drejer sig ikke kun om på kort sigt at sætte fornyet gang i økonomien, men om på lang sigt i overensstemmelse med de målsætninger, der blev udstukket i Lissabon og Göteborg, at sikre, at der eksisterer en innovativ og levedygtig europæisk industri. Jeg har på denne baggrund stemt for hr. Linkohrs betænkning, og jeg håber, det vil bidrage til at styrke investeringerne i forskning, både når det gælder medlemsstaternes budgetter, og når det gælder EU's. Der er imidlertid grund til fortsat at være årvågne og undgå, at der, under dække af at der er tale om tilskud til innovation, træffes foranstaltninger, som sigter mod at tilfredsstille visse industrielle lobbyer, som ofte ikke er hjemmehørende i EU, til skade for vores forskeres og virksomhedslederes interesser. Jeg har derfor stemt imod punkt 28, som er formuleret på tvetydig vis og kunne efterlade det indtryk, at Europa-Parlamentet opgiver den holdning, vi vedtog i forbindelse med behandlingen af forslaget til direktiv om computersoftwares patenterbarhed. Det ville være til skade for sektorens innovative små og mellemstore virksomheder og til fordel for amerikanske multinationale virksomheder, som ønsker at cementere deres dominerende stilling. 

Alyssandrakis (GUE/NGL ),
    EU har i flere år gjort systematiske forsøg på at få storkapitalen ind på en række områder, som er offentligt ejede og underlagt offentlig kontrol (energi, telekommunikation, jernbaner, postvæsen osv.). I 2002 vedtog man en ramme af lovregler vedrørende telekommunikation, som gennemtvinger fuld liberalisering, med fælles bestemmelser, så man undgår stærke modsætninger, gør det nemmere for de nye "aktører" at konkurrere med de dominerende tidligere offentlige selskaber, som i dag er stærke monopolvirksomheder, men også gør det muligt for telekommunikationsmonopolerne at trænge effektivt ind på markederne i de nye medlemsstater. 
EF-beslutningerne er endnu ikke trådt i kraft i syv medlemsstater, heriblandt Grækenland, og Kommissionen har indledt en retssag mod disse. Denne forsinkelse viser, hvor svært EU har ved at gennemføre entydige løsninger, når der er modstridende interesser, og reaktionerne på de klart negative resultater af liberaliseringen.
I betænkningen fra Industriudvalget begræder man forsinkelsen og truer med alskens ulykker, hvis ikke landene indordner sig. Der kræves endog forbud mod prisnedsættelser fra de "etablerede operatørers" side! Grækenlands Kommunistiske Partis medlemmer af Europa-Parlamentet har ikke blot ikke grund til at begræde dette, vi fordømmer også endnu en gang udsalget af offentlig ejendom og gør opmærksom på vores faste holdning, nemlig at vigtige sektorer inden for økonomien som f.eks. telekommunikation udelukkende bør være offentlige tjenester. 
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL ),
    Vi har selvsagt stemt imod denne betænkning, hvis eksistensberettigelse udelukkende beror på de formanende ord, der rettes til regeringer, som ikke tilstrækkeligt hurtigt gennemfører egne beslutninger om at nedlægge offentlige telekommunikationstjenester og i stigende grad åbne denne sektor for konkurrence og profitjagt.
Ordføreren er meget begejstret over, at konkurrencens velsignelser finder vej til den omhandlede sektor. Disse såkaldte velsignelser udmønter sig i nedlæggelse af job, nogle har fundet sted, andre vil komme, den udmønter sig i truslen mod lønninger og arbejdsvilkår, udbredelse af usikre ansættelsesvilkår i virksomheder, som er undervejs i privatiseringsprocessen - i Frankrig drejer det sig eksempelvis om France Télécom - og risiko for massive afskedigelser i private virksomheder, som er kastet ud i et nådesløst kommercielt slagsmål.
For brugerne bliver valgmulighederne måske flere, men det gælder kun for kunder, der kan betale herfor. Telefonbokse nedlægges på steder, hvor de ikke er rentable, men hvor de netop er mere nødvendige end andre steder. Telefonen bliver mindre tilgængelig eller dyrere, hvilket straffer dem, som befinder sig i de sociale kategorier, der har de mest beskedne indkomster, og som har mest brug for denne tjeneste. Det gælder især ældre mennesker.
Vi er imod privatiseringen af de offentlige telekommunikationstjenester og forkaster denne betænkning og den sociale tilbagegang, den bidrager til. 
Crowley (UEN ),
    Vi synes alle, at det er spændende at opleve udnyttelsen af den elektroniske kommunikation og teknologi og de efterfølgende virkninger på vores fælles økonomi. Det store spørgsmål i disse dage drejer sig ikke så meget om teknologien, men mere om hvordan teknologien udnyttes på måder, der bidrager til vækst gennem forbedret produktivitet.
Hvis vi skal høste reelle og håndgribelige fordele af de nye informationsteknologier i rivende udvikling, skal vi investere i reorganisationen af virksomheder og forvaltningsstrukturer. Et af de vigtigste elementer af denne investering er at sikre, at de nye bredbåndsfaciliteter altid er til rådighed.
Det glæder mig at høre fra kommissæren med ansvar for informationssamfundet, Erkki Liikanen, at antallet af bredbåndsforbindelser er fordoblet fra 9 millioner i juli 2002 til 17,5 millioner i juli 2003. Jeg støtter stærkt Europa-Kommissionens målsætning om, at halvdelen af alle internetforbindelser inden for EU skal have bredbånd i 2005.
Regeringerne i EU-medlemsstaterne skal også have forsynet alle offentlige forvaltninger med bredbånd med udgangen af 2005. Jeg støtter ligeledes initiativet om Europe, der fokuserer på fremme af anvendelse af bredbånd, og som koncentrerer sig om de områder, hvor den offentlige sektor kan gøre en forskel.
Figueiredo (GUE/NGL ),
    Ordføreren mener, at "Belgien, Frankrig, Tyskland, Grækenland, Luxembourg, Nederlandene, Portugal og Spanien fortsat sinker liberaliseringsprocessen", fordi de ikke kan "overholde fristen for gennemførelse af den nye lovpakke", hvorved de bringer den "europæiske konkurrencedygtighed" i fare. Derfor bifalder han "Kommissionens iværksættelse af procedurer mod de medlemsstater, som ikke havde gennemført den nye lovpakke i den nationale lovgivning", idet han kræver, at "overtrædelsesprocedurerne mod disse medlemsstater afsluttes så hurtigt som muligt", og at Kommissionen ydermere gør brug af "et bredere spektrum af instrumenter, som står til dens rådighed" som en skærpelse af disse sanktioner. Sådan en fremfærd er ganske uantagelig.
Hvad angår forsyningspligtydelserne, finder ordføreren deres finansieringsordninger mangelfulde og mener, at de skal være tilgængelige for alle operatører, også mobilnetværksoperatørerne, via "offentligt udbud". Hvad angår offentlige tjenesteydelser eller blot tjenesteydelser af almen interesse, nævnes det næppe med ét ord, lige bortset fra en vis omsorg for handicappedes forhold.
Det er således en betænkning, der nedvurderer offentlig og almen service og går ind for den mest deregulerende liberalisering, hvor konkurrencen har forrang, virksomhederne opnår nogle pseudofordele, og "Lissabon-strategien" virkeliggøres i form af "et fuldt konkurrencedygtigt, åbent marked". 
Vachetta (GUE/NGL ),
    Liberaliseringen af telekommunikationssektoren har medført den alvorligste krise i denne sektors historie. Den udbredte privatiseringspolitik, som er en direkte konsekvens af, at man har valgt dereguleringens og konkurrencens vej, har for operatørerne ført til uhyre stor gældsætning. De søger for enhver pris - og uanset prisen - at sikre sig nye markedsandele ved at opbygge parallelle og konkurrerende net, det gælder eksempelvis mobile net, med et tvivlsomt spild af midler til følge. I kølvandet er fulgt massive nedlæggelser af job, og begrebet offentlige tjenester er bragt i fare, lad os ikke glemme det. Den betænkning, hr. Clegg har fremlagt, slår til lyd for, at der tages endnu et skridt i denne retning. Jeg kan kun stemme imod.
Der er brug for en anden politik, som beror på opfyldelsen af sociale behov. Telekommunikationssektoren bør forsvares som offentlig tjeneste, hvilket kræver statslig kontrol med den politik, der føres, og de operatører, der vælges. Vi forsvarer følgende principper: lave takster for de mest anvendte ydelser for størstedelen af befolkningen, vederlagsfri tjenester for de mindst begunstigede, dækning af hele det geografiske område med mobilnet og internetadgang via bredbåndstjenester som led i offentlige tjenester. Endelig ønsker vi, at tredjelande sikres udstyr på grundlag af et jævnbyrdigt forhold nationerne imellem. 
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet.

Formanden.
   - Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.
Patakis (GUE/NGL )
   - Hr. formand, jeg vil gerne vedrørende protokollen gøre opmærksom på, at den erklæring, jeg kom med i går før dagsordenen om de italienske soldater og politifolk, som blev dræbt i Irak, også gælder i dag i forbindelse med formanden, hr. Cox', erklæring ved indledningen af dagens møde om det samme emne og det minuts stilhed, som Europa-Parlamentet holdt. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. Patakis. Deres bemærkning er taget til efterretning, og der vil blive truffet de nødvendige foranstaltninger. 
Korakas (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg kan læse i protokollen fra mødet i går, at mit indlæg om situationen i de baltiske lande og de åbenlyse krænkelser af menneskerettighederne var et svar på hr. Tannocks indlæg. Dette er ikke korrekt. Jeg indledte mit indlæg i går før dagsordenen med at henvise til hr. Tannocks udtalelser, som jeg gav en karakteristik, men gik straks derefter over til hovedemnet for mit indlæg, nemlig situationen i de baltiske lande. Jeg vil derfor anmode om, at protokollen rettes. Mit indlæg havde ikke noget med hr. Tannocks indlæg at gøre.
Formanden.
   - Der vil blive foretaget de nødvendige rettelser af protokollen, hr. Korakas.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Α5-0385/2003) af Miguélez Ramos for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter (KOM(2003) 229 - C5-0218/2003 - 2003/0089(COD)). 
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, den seneste bølge af terror, der nu står ved Europas dørtærskel, viser, at der ikke er noget land eller nogen sektor, der kan sige sig fri for risiko. Det holdt vi et minuts stilhed for i formiddags på grund af en række unge politiofficerers og civile irakeres frygtelige død.
Uanset baggrunden kan disse handlinger - hvad enten vi synes om det eller ej - finde sted når som helst og hvor som helst. Søfartssektoren kan ikke sige sig fri. Det viste kidnapningen af krydstogtskibet - det er rigtigt, at det var i 1985, men det er sket - og senere har der været olietankeren , der også blev udsat for en terrorhandling.
Kommissionens forslag har til formål at muliggøre en effektiv og harmoniseret gennemførelse af de foranstaltninger om bedre sikring af havne og havnefaciliteter, som Unionens medlemsstater selv har bakket op i Den Internationale Søfartsorganisation. Forslaget sigter på at oprette et fælles område for søfartssikkerhed, som sikrer samme sikringsniveau i søfartssamkvemmet i EU.
Det ligner den tekst, som Europa-Parlamentet og Rådet vedtog om sikkerhed inden for den civile luftfart. Som det var tilfældet med luftfarten, vil EU's handlekraft i forbindelse med sikringen af søfarten vise vores internationale partnere, at vi tager alle sikkerhedsspørgsmål alvorligt.
De instrumenter, der er vedtaget i Den Internationale Søfartsorganisation, gælder kun for fragtskibe, der sejler i udenlandsk fart, og de havnefaciliteter, der betjener dem. Det er ønskeligt at udvide nogle af bestemmelserne i instrumenterne til at omfatte den nationale, interne europæiske søfart med henblik på en overordnet sikring af søtransportsektoren. Det er derfor nødvendigt at sikre proportionaliteten i de foranstaltninger, der skal gennemføres, med hensyn til de mulige risici, således at passagertransporten prioriteres.
Forslaget er mere vidtrækkende end nogle af de bestemmelser, der er vedtaget af Den Internationale Søfartsorganisation, da det gør overholdelsen af visse bestemmelser, som i IMO-aftalen havde form af henstillinger, obligatoriske for at sikre det bedst mulige sikringsniveau og undgå forskellige fortolkninger i medlemsstaterne. Der udpeges et nationalt kontaktpunkt, der er ansvarligt for tilsynet med sikringsforanstaltningerne for skibe og havnefaciliteter, og som skal fastsætte en inspektionsprocedure under Kommissionens kontrol for at efterprøve gennemførelsen af de nationale planer, der er vedtaget inden for rammerne af denne forordning.
Forslaget tilpasser visse af de bestemmelser, der blev vedtaget inden for rammerne af Den Internationale Søfartsorganisation til gavn for staternes nationale søtransport, idet det udvider anvendelsesområdet for IMO's sikringsforanstaltninger til passagerskibe, som sejler på ruter, der ligger mere end 20 sømil fra kysten. Anvendelsesområdet udvides i et vist omfang til de øvrige passagerskibe og til fragtskibe i indenlandsk fart, ligesom der foreslås en tilpasningsprocedure for skibe, der sejler i rutefart.
Jeg vil gerne endnu en gang minde Dem om, at Den Internationale Søfartsorganisation har insisteret på, at disse sikringsforanstaltninger skal træde i kraft for søtransporten efter den 1. juli 2004. Den foreslåede forordnings vigtigste mål er at sikre, at EU's medlemsstater træffer de nødvendige foranstaltninger inden for den fastsatte frist, så de på denne måde kan opfylde den internationale forpligtelse, samtidig med at det sikres, at de anvendes ens i hele EU.
På grund af den bindende frist kan jeg kun støtte ethvert tiltag, som gør det muligt at vedtage det hurtigst muligt uden at forvanske indholdet. Jeg ved, at Parlamentet og dets ordfører er helt klar over dette forhold, og at de i de sidste måneder har arbejdet sammen med Rådet for at sikre den hurtigst mulige vedtagelse af teksten - helst ved førstebehandlingen - og i denne forbindelse vil jeg gerne takke for fru Miguélez Ramos' fremragende indsats og for den indsats, Parlamentet har lagt for dagen for at finde en hurtig, smidig og effektiv løsning til gavn for alle EU's borgere. 
Miguélez Ramos (PSE ),
   Hr. formand, Europa-Kommissionen behandlede allerede i hvidbogen om transport spørgsmålet om sikkerhed for passagerer på skibe, der sejler krydstogter i Europa. Europa-Parlamentet har på sin side afgivet udtalelser om sikkerhed og om ulykkesårsager inden for fiskeriet med krav om et højt sikkerhedsniveau for såvel passagerer som besætninger. Men som nævnt af kommissæren vedtoges det med enstemmighed på IMO's forsamling i november efter de tragiske begivenheder den 11. september at udarbejde nye foranstaltninger vedrørende sikring af skibe og havnefaciliteter, da en af de mest sårbare sektorer i dag er søtransportsektoren, uanset om det drejer sig om varer eller passagerer.
Disse nye internationale instrumenter træder automatisk i kraft - og det er meget vigtigt - i alle medlemsstaterne den 1. juli 2004. Der skal derfor ske en gennemførelse i fællesskabsretten før denne dato for at få et fælles grundlag for fortolkning, ensartet gennemførelse og fællesskabskontrol.
Jeg vil gerne takke mine kolleger i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme for deres forståelse for behovet for uopsættelighed og fleksibilitet ved behandlingen af dette forslag til forordning og for deres opbakning til betænkningen, der blev vedtaget enstemmigt bortset fra et enkelt medlem, der undlod at stemme. Jeg vil også komme med en særlig tak til de kolleger, der har udarbejdet udtalelser, nærmere bestemt hr. Oreja Arburúa og hr. Folias, der har båret sig fremragende ad over for mig, og som har hjulpet mig meget.
Efter min mening viser det, at Europa-Parlamentet accepterer denne overordnede tilgang og mener, at det er bedre at tackle problemer, der berører hele kloden, ved hjælp af foranstaltninger, der er foreslået af de internationale organisationer, end ved hjælp af ensidige foranstaltninger.
Selv om IMO's foranstaltninger kun omfatter den internationale søtransport, skyldes de farer, der truer os, ikke kun grænseoverskridende aktiviteter. Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme er indstillet på at udvide disse foranstaltninger på europæisk plan til den indenlandske søfart og de tilsvarende havnefaciliteter, hvilket giver os mulighed for på EU-plan at få en bredere sikringsordning end den, der er fastsat på internationalt plan.
Men den maritime sikring bør forstås bredt og ikke kun omfatte terrortruslen, men også de fornødne præventive foranstaltninger til beskyttelse mod enhver form for risici. Forslaget til forordning bør udvide alle de obligatoriske bestemmelser til at omfatte ikke kun passagerskibe, men også andre fragtskibe, der transporterer containere, kemiske produkter, gas og olie, samt de havnefaciliteter, der betjener dem.
De alvorlige søulykker, der har været i europæisk farvand i de seneste år - og jeg tænker på og især på , for det er netop årsdagen for tragedien - har gjort, at de europæiske borgere bekymrer sig meget om søfartssikkerheden. Netop i dette øjeblik forelægger præsidenten for den selvstyrende spanske region Asturien i en sal her i Europa-Parlamentet konklusionerne af en rapport om denne frygtelige ulykke, så de kan bistå os i vores arbejde.
Ændringen til SOLAS-konventionen og til del A i ISPS-koden medfører obligatoriske regler. Del B i ISPS-koden indeholder henstillinger, men Kommissionen foreslår at gøre nogle af dem obligatoriske, hvilket Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme støtter. De obligatoriske regler vedrører skibenes udrustning og foreskriver en række sikkerhedsforanstaltninger. Andre foranstaltninger drejer sig om uddannelse af og øvelser for det personale, der er involveret i sikringsarbejdet. Desuden defineres de enkelte parters ansvar og forpligtelser entydigt.
Forslaget til forordning gør også nogle af henstillingerne i del B i ISPS-koden obligatoriske med henblik på at øge sikringsniveauet og undgå forskellige fortolkninger. Europa-Kommissionen pålægges at efterprøve effektiviteten af de nationale planer i medlemsstaterne og de nationale myndigheders handlinger, og Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed får til opgave at bistå Kommissionen i udførelsen af disse opgaver.
I Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har vi arbejdet hurtigt, fordi det som nævnt af Kommissionens næstformand haster med at få behandlet sagen i Parlamentet, så kataloget over foranstaltninger kan træde i kraft i juli 2004. Samtidig hermed har vi arbejdet tæt sammen med Rådet og Kommissionen, så forordningen kan blive vedtaget ved førstebehandlingen, fordi det haster med at få vedtaget foranstaltningerne.
Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har imidlertid fundet det nødvendigt at fremkomme med nogle bemærkninger med henblik på at præcisere og forbedre forslaget yderligere, f.eks. forslaget om, at foranstaltningerne som nævnt ikke kun skal gælde for passagerskibe, men også for fragtskibe, eller forslaget om inden 2010 at oprette en europæisk kystvagt eller kysttjeneste.
Medlemmerne af udvalget har opfordret Europa-Kommissionen til inden udgangen af 2003 at forelægge et forslag til direktiv om sikring af det samlede havneområde, som skal medtage supplerende sikringsforanstaltninger i Fællesskabets havne samt omfatte alle medarbejdere, der er berørt af sikringsforanstaltningerne, herunder ikke blot søfolk, men også havnearbejdere og alt fagligt personale, der lejlighedsvis arbejder på havneområdet. Vi synes, at det er vigtigt at sikre, at søfolk sikres uddannelse, øvelser og praktik for det personale, der er ansvarligt for skibe og havnefaciliteter.
Vi deler også Kommissionens bekymring i forbindelse med containerne, og vi er overbevist om, at vores indsats vil fremme en aftale mellem institutionerne, således at forordningen kan gennemføres fra den 1. juli 2004. Europa-Parlamentet har gjort en god indsats, som kan bidrage til at forbedre de forskellige aspekter af søtransportsikkerheden og hermed komme med et svar på borgernes bekymringer.
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en teknisk præcisering vedrørende ændringsforslag 16: Den tekst, Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har stemt om, og som er anført som en ny artikel 3, stk. 2 a), erstatter i virkeligheden artikel 3, stk. 2, afsnit 2. 
Oreja Arburúa (PPE-DE ),
   Hr. formand, for det første vil jeg også gerne takke ordføreren for hendes indsats. Det er ikke en ren formalitet, for det har gjort, at Udvalget om Borgernes Friheders udtalelse for en stor dels vedkommende er blevet indarbejdet i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turismes arbejde, og at vores indsats i Udvalget om Borgernes Friheder har betydet noget.
Som det allerede er blevet sagt, herunder af næstformanden, fru de Palacio, synes jeg på nuværende tidspunkt, hvor terroren omringer og truer os, at de foranstaltninger, der har til formål at bekæmpe denne det 21. århundredes svøbe, er særdeles vigtige. Det siger jeg også som basker, der daglig berøres af terroren.
Jeg vil også lykønske den diplomatiske konference for de regeringer, der har undertegnet den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen. Det har understreget, at enhver borger og ethvert transportmiddel er et let bytte for et attentat.
Vi skal også være opmærksomme på, at udvidelsen af EU med 10 nye lande til næste år tvinger os til at styrke alle vores foranstaltninger til terrorbekæmpelse og til sikring af vores skibe og havne. I denne henseende har formålet med udvalgets ændringsforslag været at komme med en mindre præcisering af Kommissionens forslag, idet vi anmoder om, at der også medtages kriminelle handlinger såsom terrorhandlinger, pirateri eller tilsvarende handlinger, da de udgør en særlig trussel for sikkerheden for skibene, lasten, passagererne og besætningen.
I betragtning af de seneste miljøkatastrofer har vi ønsket at styrke sikkerhedsforanstaltningerne i forbindelse med transport af gods, som indeholder farlige stoffer. Ulovlig håndtering af disse stoffer udgør en særlig risiko, såvel for miljøet som for EU's borgere, og de bør derfor være omfattet af forordningens anvendelsesområde.
Jeg er enig med ordføreren i, at der bør oprettes et kontrolcenter for maritim sikkerhed som kontaktpunkt mellem Kommissionen og medlemsstaterne, der har til opgave at kontrollere gennemførelsen af de foranstaltninger, der fastsættes i forordningen. Jeg er ligeledes enig i, at Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerheds beføjelser skal udvides, så det kan foretage inspektion og overvågning i henhold til forordningen. Det skal sandsynligvis ske ved hjælp af et nyt lovgivningsinstrument.
Det er vigtigt, at forordningen samt Kommissionens meddelelse snarest træder i kraft, så forordningen kan være en realitet den 1. juli 2004. 
Folias (PPE-DE ),
    Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere udvalget og ordføreren, idet vi dagligt ser beviser på det store behov for at skabe sikre havne og sikker søtransport. Jeg forstår også, hvorfor spørgsmålet haster så meget. Imidlertid er jeg nødt til at beklage, at et forslag fra Industriudvalget om medfinansiering af omkostningerne til disse foranstaltninger er blevet forkastet.
I en undersøgelse foretaget af OECD i juli 2003 beregnes startomkostningerne til de foranstaltninger, der skal træffes, til 1.279 millioner dollars - den første investering - og herefter 730 millioner dollars årligt til at vedligeholde dem. Da der ikke bliver tale om medfinansiering, sådan som Industriudvalget havde foreslået, siger det sig selv, at det bliver havnene, rederierne og de små og mellemstore virksomheder, som befinder sig i periferien af disse aktiviteter, der skal bære disse kolossale udgifter, når de skal fordeles på de europæiske havne.
Vi ser således, at det vil ramme den europæiske økonomis konkurrenceevne uforholdsmæssigt hårdt i forhold til andre konkurrerende økonomier. Man har også ignoreret den kendsgerning, at der ganske givet vil gå arbejdspladser tabt, og små og mellemstore virksomheder bliver nødt til at lukke. Jeg er bange for, at der ikke er taget behørigt højde for dette, ligesom jeg frygter, at vi ofrer alt dette, hvis vi haster forordningen igennem. Jeg håber, tiden vil vise, at jeg tager fejl, men jeg er meget bange for, at disse alvorlige spørgsmål vil medføre store omkostninger for den europæiske økonomi. 
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære fru næstformand, PPE-Gruppen støtter uden forbehold vores kollega fru Miguélez Ramos' meget fine betænkning. Det er vigtigt, at de regler, som er udviklet af Den Internationale Søfartsorganisation, IMO, rent faktisk gøres bindende. Vi havde jo lange diskussioner om, hvorvidt det overhovedet er tilladt, fordi skibsfart er en global forretning. Men nej, vi skal gennemføre de vigtigste forhold i fællesskabsretten, for kun på den måde kan man virkelig sikre en hurtig og ensartet anvendelse af IMO-reglerne i EU's farvande og i de europæiske havne og beskytte borgerne mod farer, der kan opstå fra terrorhandlinger, pirateri eller andre ulovlige handlinger.
Naturligvis beklager vi også, at vi måtte drøfte spørgsmålene relativt hurtigt. Foruden det, som vores kollega netop nævnte, det vil sige problemet med finansieringen, er der også altid spørgsmålet fra havnene: "Kan det, som I foreskriver, håndteres? Kan vi gennemføre det i praksis?" Jeg håber, at Rådet ved gennemførelsen af disse bestemmelser meget omhyggeligt arbejder sig til praktiske resultater. Da IMO-reglerne skal anvendes pr. 1. juli næste år, mener vi imidlertid, at det er vigtigt, at vi skaber retssikkerhed nu, og vi støtter derfor ordførerens anmodning om at nå frem til en afslutning under førstebehandlingen.
Vi håber imidlertid, at de regler, som ordføreren og Rådet finder frem til i fællesskab, virkelig også kan føre til håndterbare, praktiske bestemmelser i havnene, for vi ønsker at gøre havnene sikrere, men vi ønsker ikke at gøre dem ikke-funktionsdygtige, for havnene er afgørende knudepunkter. De skal fungere, og jeg håber, at vi kan opnå det. 
Poignant (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, vi har oplevet en valgperiode, som har stået i sikkerhedens og sikringens tegn. Vi har oplevet forlis den 12. november 1999, og endog anslaget mod World Trade Center den 11. september 2001, som har givet genlyd, også når det gælder sørisici. Og endelig er det i morgen, den 19. november, et år siden, vi oplevede forlis. Disse begivenheder må afgjort føre til, at vi fastsætter forskrifter, som omfatter alle faser, fra forebyggelse til sanktioner.
Vores kollegas betænkning, som jeg bifalder, giver anledning til at fremhæve tre forhold. For det første bør der fastsættes lovgivningsmæssige rammer for friheden til søs. Havet kan ikke være hjemsted for individuelle eventyr, for de frembyder også risici for andre. Der er således behov for overvågning og øget disciplin, på åbent hav såvel som i havnene.
For det andet bør EU styrke sin rolle i IMO. Denne organisation fungerer som en slags søfartsministerium på verdensplan, ligesom IMF fungerer som en slags finansministerium osv. Blandt de omkring 40 medlemmer, som mig bekendt udgør bestyrelsen, er der omkring en halv snes, som er medlemmer af det nuværende eller fremtidige EU. Det ville således være interessant at sikre bedre samordning, idet man i modsat fald letter anvendelsen af bekvemmelighedsflag.
For det tredje må enhver lov kunne give anledning til sanktioner. Ellers er den nyttesløs og ineffektiv. IMO's konventioner er imidlertid ikke bindende. Jeg mener, der bør tages initiativ til at sikre, at de bliver det før eller siden. Og der bør i øvrigt også sættes ind for at ansvarliggøre flagstaten. Så længe det ikke er tilfældet, vil vores ordning fortsat være mangelfuld.
Lad mig opsummere: Rammer for friheden til søs, samordning inden for rammerne af IMO, alles respekt for loven, det er de tre principper, som på ny bør tages op. De afstikker sikkerhedens og sikringens vej til søs, men der er stadig lang vej. 
Vermeer (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, fru ordfører, tak, fordi De har arbejdet så ihærdigt. Politikere og de, der udformer politikken, har, hvad angår sikkerhedsforanstaltninger, i dette tilfælde i havne og på skibe, til opgave at opnå den vanskelige balance mellem gennemførligheden og den ønskede virkning af de planlagte foranstaltninger. Dette er lige fra begyndelsen en utaknemmelig opgave, for havnemyndighederne og rederierne, som skal gennemføre de nye regler, vil altid erfare disse som en byrde. For lovgiverne er det et spørgsmål, om sikkerheden i den maritime sektor faktisk vil øges af den grund. Hidtil har denne sektor haft et fortræffeligt omdømme, når det gælder sikkerhed. Hvis dette fortsat skal være tilfældet takket være denne pakke med regler, er det et spørgsmål, om vi i Europa vinder nogen anerkendelse for det. At vente og se er ikke nogen løsning. Derfor er det overordentlig vigtigt, at denne pakke gennemføres hurtigt, men ikke på bekostning af alt. Jeg synes, det er mærkeligt, at vi i Europa går længere, end hvad vi har aftalt inden for rammerne af IMO, især fordi vi også vil gennemføre foranstaltningerne for vores lokale skibstrafik. Det gør USA, som vel at mærke har gennemtvunget denne pakke i IMO-regi, ikke selv.
Hvorfor stiller Europa så store krav? Administrative byrder på vores lokale skibstrafik vil føre til, at varer kan transporteres mindre gnidningsløst gennem Europa. Dette rammer især de små havne, som kun har en omsætning på nogle få hundrede tusinde euro. Flere hindringer for varetransporten betyder som regel, at transportsektoren får ekstra omkostninger. Ekstra omkostninger er ineffektive, og ineffektivitet betyder, at vi i hvert fald ikke kommer nærmere Lissabon-målsætningerne.
På den måde bliver vi aldrig konkurrencedygtige i international sammenhæng! I mellemtiden sejler skibene langs hele USA's øst- og vestkyst med varer, uden at de møder havnemyndigheder eller toldmyndigheder. I Europa vil dette under alle omstændigheder være en anden historie, for vores indre marked gælder desværre ikke for vores kyststrækning. Lokal skibstrafik mellem Nederlandene og Belgien findes ikke. Denne betragtes stadig som international, men vil altså fra nu af også falde ind under det indre marked. De maritime indre grænser bør derfor fjernes.
Hr. formand, jeg vil slutte med at sige, at jeg generelt støtter ændringsforslagene fra PSE-Gruppen. Mit ændringsforslag 42 vil jeg trække tilbage, fordi ændringsforslag 65 fra PSE-Gruppen er bedre. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, ud over at lykønske fru Miguélez Ramos med hendes fremragende betænkning vil jeg gerne gentage, at jeg stiller mig positivt til, at begrebet maritim sikring fortolkes i ordets videste betydning, og derfor til, at den forordning, vi forhandler, også medtager de fornødne præventive foranstaltninger til beskyttelse mod enhver form for risici, ikke kun i forbindelse med passagerskibe, men også med skibe, der fragter containere, kemiske produkter, olie eller enhver anden form for farligt gods.
Netop i disse dage er det et år siden, at katastrofen med fandt sted. endte som bekendt på havets bund, hvor den forårsagede den hidtil værste forurening og skade på havet og miljøet. De tusindvis af mennesker, der deltog i endnu en demonstration i Galicien sidste søndag, mener, at det skyldes den spanske regerings fatale håndtering af den krise, som skibets forlis den 13. november var årsag til.
Dette bekræfter, at der er et presserende behov for at fastsætte nogle sikkerhedsplaner, så vi kan håndtere fremtidige kriser med et minimum af garanti for succes. Det er også vigtigt at kontrollere gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltningerne samt at uddanne mandskabet ved hjælp af øvelser og simuleringer for det personale, der er involveret i sikringsarbejde med skibe, havne og international og national søfart.
Vi vil støtte fru Miguélez Ramos' betænkning, for vi mener, at det er stærkt påkrævet at vedtage enhver mulig foranstaltning for at undgå, at vi igen oplever en katastrofe som forlis. 
Souchet (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte tre bemærkninger. For det første oplever jeg den opgave, vi har i eftermiddag, som værende præget af skizofreni. Fru Miguélez Ramos opfordrer os i sin betænkning til at omsætte to instrumenter til fællesskabsret. Det drejer sig om instrumenter, som er vedtaget på internationalt plan i IMO, og som meget betimeligt tager sigte på at styrke sikringen af havnefaciliteterne set i lyset af bekæmpelsen af den internationale terrorisme. Jarzembowski-betænkningen indeholder til gengæld en opfordring til på europæisk plan at vedtage et direktiv om markedsadgang for havnetjenester, som ved på særdeles dogmatisk vis at håndhæve det udmærkede princip om fri konkurrence tværtimod kan komme til at skade sikringen af vores havne og omdanne dem, som endnu ikke er det, til sande bekvemmelighedshavne. Er det for at skjule dette modsætningsforhold, at de to tekster ikke gøres til genstand for en forhandling under ét?
For det andet har vi beviser for, at IMO, som selvsagt er det relevante forum, når det gælder den internationale søfartssikkerhed, ikke er henvist til at spille en svag rolle, når blot organisationen spores frem af beslutsomme stater. De ændringer, som på USA's initiativ blev gennemført i SOLAS-konventionen og ISPS-koden, vidner herom. Det samme gælder den forhøjelse af loftet, som på flere europæiske landes initiativ blev gennemført i den internationale fond for erstatning af skader ved olieforurening, IOPCF. Presset for at sikre ansvarlig søtransport, og især for at oprette et særlig følsomt maritimt område i Atlanterhavet og Den Engelske Kanal, som seks europæiske stater har foreslået, må således ikke svækkes.
Endelig for det tredje benytter Kommissionen det, som blot burde være en gennemførelse i fællesskabsretten af bestemmelser, som udelukkende vedrører international søfart, til at udvide anvendelsesområdet for nogle bestemmelser til også at omfatte national søfart. Der er tale om en vildvej, som ganske vist vil styrke Kommissionens kontrolbeføjelser, men som ikke nødvendigvis vil bidrage effektivt til at styrke den offentlige sikring på søfartsområdet. 
Korakas (GUE/NGL )
   - Hr. formand, essensen af EU er ikke idealer som demokrati og frihed, som det erklæres i betænkningen, men derimod at tjene storkapitalen, de store rederier i dette tilfælde, som dikterer lovgivning og foranstaltninger for at beskytte deres interesser. Målet er at opnå endnu større profit ved at ophæve søfolkenes grundlæggende rettigheder.
Endnu en gang benyttes terrorisme som påskud for forsøget på at indføre et system med stikkeri og politiovervågning i havne og på skibe med et omfattende net af overvågning og repression, der har til formål at bekæmpe politiske og faglige aktiviteter og nedkæmpe græsrodsbevægelsen som følge af de reaktioner, som privatiseringsbestræbelserne fremkalder.
Det er grunden til, at der ikke ytres et eneste ord om de reelle problemer og alt det, der virkelig truer sikkerheden til søs, nemlig arbejdstagernes sundhed og sikkerhed på skibe og i havne, den forældede flåde, "guillotine-havnene" eller de "bekvemmelighedshavne", som privatiseringsdirektivet prædiker om.
Der nævnes intet om de store rederiers ansvar. De er bagmændene bag tragiske forbrydelser inden for søfarten, hvilket gør dem til pionerer inden for terrorisme.
Der er ingen omtale af den kendsgerning, at regionale beslutninger om skibes sikkerhed i realiteten svækker Den Internationale Søfartsorganisations rolle og underminerer sikkerhedsreglerne. Det sker som led i en økonomisk krig og profitjagt.
Vi har her at gøre med en ussel handel kapitalister imellem, som rammer sikkerheden for menneskeliv på havet og havmiljøet, og målet er at få endnu større profit. Den hæmningsløse rederikapital styrkes med bekvemmelighedsflag, privatisering af skibsregistre og mangel på en egentlig kontrol i form af statslige myndigheders inspektion. Dette er den egentlige og største terrortrussel mod skibsfarten og ikke de piratspøgelser, som EU jagter.
Der må opstå en massiv og dynamisk græsrodsbevægelse mod disse politikker, som stjæler offentlig ejendom og gennemtvinger et middelalderligt arbejdssystem med lønnet slavearbejde. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først vil jeg komplimentere fru Miguélez Ramos for det arbejde, hun har gjort, og derefter vil jeg gerne klarlægge, hvad det drejer sig om, for der er vist sket nogle misforståelser. Det, vi gør på fællesskabsplan, er at vedtage en aftale, som alle EU's medlemmer har stemt for i Den Internationale Søfartsorganisation.
Kommissionen er her i dag - og Parlamentet er enig med Kommissionen - så vi kan indføre disse foranstaltninger på fællesskabsplan, blive færdige og bringe dem i anvendelse. Det, som adskiller dette direktiv fra andre europæiske initiativer af tilsvarende indhold, er, at vi her handler på forhånd, inden der er sket skæbnesvangre katastrofer, hvor vi som bekendt først plejer at handle på fællesskabsniveau efter skibsulykker og naturkatastrofer og andre katastrofer. Derfor mener jeg, at dette direktiv er helt igennem positivt.
Er der så ingen bekymringer eller spørgsmål? Det er der. Både hr. Folias og hr. Jarzembowski har været inde på dem. Industrien på europæisk plan er faktisk bekymret for, at den vil blive belastet med de foranstaltninger, vi må have - nødvendige foranstaltninger, som ingen er i tvivl om bør træffes. Og det er muligt, at industrien vil blive overbelastet, og at konkurrencen vil blive forvredet i visse tilfælde, eftersom der i nogle medlemsstater skal træffes færre foranstaltninger end i andre, og derfor bliver belastningen af industrien ulige fordelt.
Da Rådet ikke var indstillet på at acceptere ændringsforslag, som klart behandler spørgsmålet om medlemsstaternes egen finansiering, og da foranstaltningerne har hastekarakter, og Parlamentet ikke har kunnet overtale Rådet til at gå med til en forligsprocedure, har vi derfor anmodet Europa-Kommissionen - og det glæder mig, at Rådet i det mindste er gået med til det - om at indarbejde et ændringsforslag om, at Europa-Kommissionen skal fremlægge en undersøgelse, som netop vedrører konkurrencen og omkostningsbyrden.
Da der hersker alvorlig bekymring i industrien, vil jeg derfor anmode kommissæren om i dag at bekræfte, at Kommissionen hurtigst muligt vil offentliggøre en sådan undersøgelse, som vil imødegå bekymringerne i industrien med hensyn til konkurrencesituationen fremover i havnene. 
Pohjamo (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også starte med at takke fru Miguélez Ramos for hendes glimrende forberedende arbejde. Sikkerheden er meget vigtig inden for søtransportsektoren.
Min bekymring har været den, at små skibe, der sejler i indenlandsk fart - f.eks. færger og kystfartøjer - ikke skal medtages i den administrativt meget besværlige sikkerhedsaktion. Udvalget er allerede opmærksom på problemet, og det skulle blive afhjulpet gennem ændringsforslagene.
Min anden bekymring handler om stigningen i udgifter for små og mellemstore havneanlæg. Hvis forskelligt sikkerhedsrelateret udstyr, indhegning og andre investeringer meget hurtigt skal være på plads, skal transporttjenesteyderne hæve afgifterne, og som følge heraf vil havnene miste deres konkurrencemæssige forspring. Jeg håber, at disse to problemer bliver løst under afstemningen, og jeg håber også, at der bliver taget hensyn til dem, når Kommissionen fortolker gennemførelsen af direktivet. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, det er afgjort særdeles vigtigt, at vi kan tilbyde borgerne de bedst mulige sikkerhedsforanstaltninger for alle transportmåder, hvad enten det drejer sig om transport til lands, til vands eller i luften.
Det er søtransporten, som er emnet for dagens forhandling, og jeg vil selvsagt gerne lykønske ordføreren. Når det gælder sikkerheden til søs, er passagerernes sikkerhed afgørende for os, men det er også vigtigt at tage hensyn til varetransporten. Nogle fartøjer transporterer farligt gods og er dermed perfekte mål for terroranslag. Ser vi bort fra terrorproblematikken, har vi også oplevet, hvorledes naturkatastrofer kunne få katastrofale følger.
Vi bør derfor tage godt imod alt, der peger i retning af øget beskyttelse, og lad mig gentage, at det er særdeles vigtige bestemmelser, vi har fået forelagt, og jeg støtter dem. Et nationalt kontrolcenter for maritim sikring, bedre uddannelse af personalet og passende udrustning af havnene er foranstaltninger, som vi adskillige gange har slået til lyd for her i Europa-Parlamentet. Det er efter min opfattelse vigtige foranstaltninger, om end jeg som mine kolleger ønsker, at disse bestemmelser anvendes på afbalanceret og harmonisk vis, således at de egentlige havneaktiviteter ikke umuliggøres.
Det er også helt nødvendigt, at der sikres en klar definition af de enkelte aktørers ansvar, og jeg må i den forbindelse omtale spørgsmålet om medlemsstaternes ansvar. Er medlemsstaterne klar til at sætte fokus på sikkerheden til søs? Hvilke lande har hidtil gennemført de direktiver, vi har vedtaget, i national ret? Hvilke lande overvåger reelt, at de europæiske forordninger anvendes? Hvor langt er vi nået, når det gælder kortlægningen af europæiske nødhavne? Hvilke stater har gjort fremskridt, og hvilke halter bagefter? Jeg ved, at der i Frankrig omsider er vedtaget bestemmelser på dette felt. Hvilken holdning indtager Rådet, ja, hvilken afgørelse har det truffet, når det gælder etableringen af et europæisk korps af kystvagter, som jeg længe har stillet krav om?
Hvis der indtræffer en anden katastrofe eller ulykke, vil man så fortsat vælge den nemme løsning og rette anklager mod EU? Eller vil medlemsstaterne omsider påtage sig deres del af ansvaret?
Fru kommissær, De har udført et fremragende stykke arbejde i nært samarbejde med Europa-Parlamentet. Det er på tide, at det vinder anerkendelse, og at vi åbent og offentligt siger sandheden om den blokering, der må tilskrives enkelte nationer, om den forsinkelse, der kendetegner gennemførelsen, om det, som ikke er gennemført, og om, hvad Ministerrådet reelt ønsker. 
Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil begynde med at lykønske ordføreren, fru Miguélez Ramos, for hendes indsats og vilje til at nå hurtige aftaler, så vi snarest kan få vedtaget foranstaltninger af denne karakter, som kan gennemføres med det samme.
Vi står, som nogle af medlemmerne så udmærket har givet udtryk for under forhandlingen, over for en række risici på grund af terrorismen. Vi har vedtaget foranstaltninger i Europa-Parlamentet. Vi har vedtaget foranstaltninger på initiativ af Kommissionen, som i denne valgperiode aktivt har stillet forslag til en forbedret sikkerhed inden for hele transportområdet. Vi har vedtaget disse forslag, og vi er lige ved også at vedtage dem inden for søtransportområdet.
På søtransportområdet trues vi af den internationale, organiserede terrorisme, men der er også tale om en intern terrortrussel som f.eks. i Spanien. Den skal bekæmpes, og der skal vedtages foranstaltninger, og det er det, vi i gang med.
Det er klart, at det volder os problemer, og at der skal foretages tilpasninger, men at forbedre vores sikkerhed, at forbedre trafiksikkerheden og at forbedre havnesikkerheden er en nødvendighed og en forpligtelse, vi skal opfylde.
Jeg vil derfor gerne lykønske kommissæren med hendes forslag og ordføreren for hendes vilje og interesse i, at disse foranstaltninger hurtigt bliver gennemført. 
Marques (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, bekæmpelsen af terrorisme fordrer en global indsats, der tager højde for de forskellige trusler, som verden i dag står over for, og det er jo desværre ikke så få.
Jeg deler derfor Kommissionens og ordførerens anskuelser angående skibstransport, som fremgår klart af det forslag til forordning, der i dag er til debat, og hvis formål er bedre sikring af skibe og havnefaciliteter i sammenhæng med bekæmpelsen af terrorisme. En sådan bedre sikring forudsætter nødvendigvis, at de internationale sikringsbestemmelser, der er vedtaget af IMO, anvendes i hele Fællesskabet, og at der formuleres en fælles EU-politik på dette område, som øger beskyttelsesniveauet, idet det samtidig bør sikres, at de forskellige medlemsstater fortolker bestemmelserne ens.
Lad mig i denne forbindelse nævne tre punkter, som jeg finder særlig vigtige. For det første vil jeg gerne om udvidelsen af IMO-foranstaltningerne til også at omfatte indenlandsk søtransport og de pågældende havnefaciliteter fremhæve, at der må fastsættes en tilstrækkelig lang frist til, at de berørte kan tilpasse sig de kommende bestemmelser. Udvidelsen til den indenlandske søtransport må indbefatte vurdering af de sikkerhedsrisici, der hidrører fra skibets og/eller lastens farlighed samt skibets og havnefaciliteternes sårbarhed, sat op mod en cost-benefit-analyse.
Dernæst mener jeg om den gennemførelse og efterlevelseskontrol, som omtales i forordningsforslagets artikel 10, at disse funktioner bør udføres af den enkelte medlemsstats myndigheder. Hvis der skal gennemføres inspektioner fra Fællesskabets side, bør de udelukkende foregå inden for forordningens retsgrundlag og altid i samarbejde med den enkelte medlemsstats myndigheder.
Til slut vil jeg gerne minde om, at Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed i overensstemmelse med den herfor gældende forordning ikke råder over beføjelser på sikkerhedsområdet i den betydning, som det her drejer sig om. Jeg mener, at dette punkt bør overvejes i en nødvendig revision af denne forordning. 
Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, som europæiske borgere er vi bekymrede for søfartssikkerheden, i særdeleshed galicerne, for vi følte direkte på vores egen krop følgerne af de meget alvorlige ulykker, vi alle husker.
Konsekvenserne af disse ulykker tvinger os til at fremskynde vedtagelsen af mangeartede foranstaltninger i forbindelse med søfartssikkerheden og til at opnå konsensus mellem de forskellige politiske grupper og mellem institutionerne, det vil sige, Kommissionen, Parlamentet og Rådet. Vi skal derfor undgå langstrakte lovgivningsprocedurer, så vi hurtigt kan leve op til borgernes krav og blive enige allerede ved førstebehandlingen, så vi kan undgå en forligsprocedure.
Jeg lykønsker Kommissionen med dens forslag og ordføreren med hendes betænkning, der har opnået enstemmighed, hvilket er meget betydningsfuldt. Det samme kan siges om vores støtte til de ændringsforslag, der er medtaget om at udvide alle de præventive foranstaltninger og de overordnede aftaler i IMO, endda med USA, til andre typer skibe såsom fragtskibe, der transporterer særlig farligt gods.
Denne forhandling er derfor belejlig, men jeg vil gerne gentage, at vi skal huske, at vi, hvis vi er enige om substansen i forslaget, og det er vi i hovedtræk, også bør være enige om formen og procedurerne og optræde yderst fornuftigt, som det er blevet gentaget her. Vi må ikke spilde så meget som et sekund på politiske diskussioner, som forlænger de lovgivningsmæssige procedurer på et så følsomt område.
Jeg hilser derfor IMO's foranstaltninger inden for rammerne af SOLAS-konventionen velkommen, og det bliver også tilfældet med MARPOL's foranstaltninger, for de styrker ikke kun sikkerheden for skibe og havne, men omhandler også idømmelse af strafferetlige sanktioner. Vi må vente på, de kommer til forhandling her i Parlamentet, så de kan blive vedtaget.
Europa-Parlamentet bør gå forrest i denne kamp, og jeg håber, at det netop oprettede midlertidige udvalg forstår at videreføre denne konsensus og tilvejebringe de bedst egnede midler og instrumenter til denne kamp, så EU kan spille en ledende rolle på internationalt plan inden for dette område.
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg hilser Kommissionens forslag velkommen, og jeg vil gerne takke fru Miguélez Ramos for hendes velforberedte betænkning. Kommissionens forslag er særligt nødvendigt for at præcisere de nye internationale instrumenter, der blev vedtaget i fjor af Den Internationale Søfartsorganisation. De tragiske begivenheder den 11. september viste, at enhver produktionssektor, transportform eller bygning nemt kan blive offer for et terrorangreb. Det haster også med forebyggende og beskyttende foranstaltninger i forbindelse med andre trusler mod sikkerheden til søs som f.eks. pirateri og sabotage. Det er ikke desto mindre vigtigt, at EU ikke forhaster sig unødigt for at vedtage foranstaltninger men i stedet roligt holder sig til rammerne for den tidsplan, der allerede er udarbejdet af IMO, og som i sin nuværende form er meget streng og krævende.
I nutidens foranderlige verden mener jeg, at det internationale samarbejde har stor betydning for at forbedre sikkerheden for skibe og havnefaciliteter, og at det er et langt bedre alternativ til de ensidige foranstaltninger, der tidligere blev vedtaget. Det er i EU's egen interesse at arbejde med multilaterale systemer, samtidig med at de styrkes. Samarbejdet med Rusland er også meget vigtigt.
Jeg deler kommissær Bolkesteins bekymring over de unilaterale sikkerhedsforanstaltningers mulige negative indvirkninger på handelen. Der er en fare for, at de unilaterale aftaler i containersektoren, der er indgået i samarbejde med amerikanske og visse europæiske havne, vil virke konkurrenceforvridende. I denne forbindelse glæder jeg mig meget over de igangværende forhandlinger mellem Kommissionen og USA om at dække aftalerne om initiativet om sikring af containere.
Indholdet i Kommissionens forslag afviger ikke fra de IMO-instrumenter, der udelukkende er udarbejdet til international søtransport. Derfor finder jeg det tvivlsomt, om de samme instrumenter i EU skal fortolkes således, at de også gælder for skibe, der sejler i indenlandsk fart i medlemsstaterne. Når man tager hensyn til udgifterne og de andre problemer, der opstår som følge af overholdelse af sådanne sikringsregler, ser jeg ingen grund til at gå videre end IMO-konventionerne. Beføjelsen til at træffe beslutninger vedrørende de enkelte landes indenlandske transportsystemer skal under alle omstændigheder tilhøre medlemsstaterne, der bedst er i stand til at vurdere situationen. Det ville f.eks. være absurd, hvis færger, der sejler i Finlands indre farvande med tusindvis af søer, skulle igennem grundige sikkerhedskontroller, hvis der alligevel ikke findes nævneværdige sikkerhedsmæssige trusler.
De Palacio,
   Hr. formand, jeg vil gerne endnu en gang takke ordføreren, fru Miguélez Ramos, for hendes indsats og Udvalget for Regionalpolitik, Transport og Turisme for dets måde at gøre arbejdet på og for de forbedringer, det er kommet med til teksten. Vi kan acceptere de fleste af ændringsforslagene, selv om enkelte skal formuleres lidt anderledes. Jeg vil også gerne takke ordførerne, hr. Oreja Arburúa og hr. Folias, fra henholdsvis Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi for deres udtalelser, der har medvirket til at forbedre Kommissionens forslag.
Det tætte samarbejde mellem de forskellige ordførere og Kommissionen og Rådet giver mulighed for - det håber jeg - at teksten bliver vedtaget ved førstebehandlingen i morgen.
Der er mange ændringsforslag, der er meget tekniske, og som, hvis jeg har forstået det korrekt, ønsker at tilnærme Kommissionens forslag til den tekst, der udspringer af Rådets aktiviteter, der for sin del har holdt talrige møder om dette forslag med tilstedeværelse af eksperter. Jeg glæder mig over, at vi takket være denne interaktion - en slags næsten permanent trilog under hele forløbet - har kunnet finde et positivt svar på næsten alle spørgsmål.
Jeg vil gerne som svar på nogle af de spørgsmål, De har rejst, mine damer og herrer, nærmere bestemt hr. Folias og hr. Hatzidakis, understrege, at vi accepterer det ændringsforslag, hvori der anmodes om en undersøgelse af, hvordan finansieringen fordeles mellem de offentlige myndigheder og luftfartsselskaberne, uden at dette berører kompetencefordelingen mellem medlemsstaterne og Det Europæiske Fællesskab. Det skal undersøges, hvad det vil koste at gennemføre disse foranstaltninger, og hvilke følger det vil få for konkurrenceevnen inden for søfartssektoren med hensyn til alternative transportsystemer og den europæiske økonomi i almindelighed. Vi vil naturligvis forelægge denne undersøgelse for Parlamentet og Rådet, og afhængig heraf vil vi om nødvendigt formulere de relevante forslag.
Der er dog fem ændringsforslag, der volder Kommissionen visse problemer, og som jeg kort vil kommentere. To af disse kan vi ikke acceptere, fordi de sætter spørgsmålstegn ved den følsomme balance, vi har opnået med Rådet med hensyn til udvidelsen af foranstaltningerne til at omfatte den indenlandske søfart. Blandt Deres ændringsforslag foretrækker jeg dem, der nøje genspejler den balance, vi har kunnet opnå.
Der er tre nye ændringsforslag vedrørende komitologien, som vi kan acceptere i det omfang, de ikke sætter udvalget om maritim sikrings rolle, der er fastsat i forordning (EF) nr. 2099/2002, over styr. Endelig accepterer Kommissionen at undlade at fremskynde iværksættelsen af disse foranstaltninger på grund af de udestående opgavers kompleksitet, selv om jeg synes, at det er absolut nødvendigt, at den enkelte medlemsstat vedtager et nationalt program for gennemførelse af den lovgivning, vi foreslår i forordningen.
Kort sagt kan Kommissionen acceptere 62 ændringsforslag fuldt ud og fem ændringsforslag delvist, og som nævnt forkaster den kun to. Disse tal viser tydeligt det samarbejde, der har været, og som jeg glæder mig over, og som jeg endnu en gang gerne vil udtrykke min tilfredshed med på grund af Deres indsats i de forløbne måneder. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (Α5-0364/2003) af Jarzembowski for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om markedsadgang for havnetjenester (PE-CONS 3670/2003 - C5-0461/2003 - 2001/0047(COD)). 
Jarzembowski (PPE-DE ),
   Hr. formand, kære fru næstformand, Europa-Parlamentets delegation kunne i vanskelige forhandlinger med Rådet gennemføre talrige bestemmelser til fordel for de eksisterende havnevirksomheder og for havnearbejderne, men også til fordel for retfærdige konkurrencevilkår i og mellem søhavnene.
Derfor anbefaler jeg alle kolleger, på trods af de krav, som vi nu engang ikke kunne få gennemført i Rådet, at godkende resultatet af forligsproceduren og være tilfredse med det opnåede. EU har brug for det første grundlæggende europæiske havnedirektiv af retssikkerhedsmæssige grunde for havnene, havnevirksomhederne og havnearbejderne. Hvis dette kompromis afvises, vil de spørgsmål, der er så vigtige for den europæiske transportpolitik som f.eks. markedsadgang til havnene og konkurrencevilkårene mellem havnene, fortsat ikke blive reguleret i løbet af årene, og det ville dermed åbne døren for konkurrenceforvridninger imellem havnene og ukontrollerbare overlapninger i forbindelse med tjenesteydelserne.
Jeg advarer de kolleger, der plæderer for en afvisning, for Kommissionen ville i tilfælde af en afvisning være forpligtet til at undersøge havnenes situation i hvert enkelt tilfælde. Det er bedre, at vi udarbejder en principiel bestemmelse, således at alle på forhånd ved, hvad de skal holde sig til. Parlamentet kan især glæde sig meget over, at Rådet har accepteret Parlamentets krav, ifølge hvilket definitionen af begrebet "selvservicering" kun omfatter det søfarende mandskabs indsats og ikke også rederiernes landpersonale. For så vidt er det netop også lykkedes Parlamentet at gennemføre havnevirksomhedernes og havnearbejdernes vigtigste anliggende.
Europa-Parlamentets delegation måtte imidlertid som kompromis opgive kravet om et generelt obligatorisk forbehold for udstedelse af tilladelse til at udføre havnetjenester. Rådet ønsker, at medlemsstaterne i henhold til subsidiaritetsprincippet fortsat selv skal afgøre, om forbeholdet skal være obligatorisk. Men alligevel lykkedes det os at få gennemført, at medlemsstaterne skal sikre, at de kompetente myndigheder kan stille krav om forhåndstilladelse til at udføre havnetjenester. Det overlades altså til de enkelte staters skøn. Endelig accepterede Rådet Parlamentets ændringer til frister og betingelser for tilladelser og overgangsbestemmelser, og i den forbindelse sørgede Parlamentet for, at retsstillingen ved ejendomsret sidestilles med retsstillingen ved forpagtningsforhold. Europa-Parlamentets delegation fik også gennemført, at tilladelserne skal ændres eller ophæves, når kriterierne for tilladelsen eller anvendelsen af socialbestemmelserne i deres substans ikke længere opfyldes. For så vidt må man konstatere, at vi har indtaget en entydig holdning, hvad angår arbejdstagernes sociale betingelser i havnen, og det på en glimrende måde.
Rådet accepterede desuden, at medlemsstaterne skal udstede bestemmelser, hvor det fastsættes, at nyligt godkendte tjenesteleverandører skal forpligtes til at yde rimelig kompensation til de tidligere tjenesteleverandører. Imidlertid - for så vidt er vi ikke særligt tilfredse - ønsker Rådet at begrænse det til de tilfælde, hvor gyldighedsperioden for de hidtidige tilladelser forkortes som følge af det nye direktiv. Her ser vi i høj grad en vis logik. I alle andre tilfælde skal de enkelte staters bestemmelser anvendes.
Desværre måtte Europa-Parlamentets delegation som led i det samlede kompromis acceptere, at lodstjenesterne fortsat er omfattet af direktivets anvendelsesområde. Men dette kunne også kun accepteres, fordi Rådet og Parlamentet i fællesskab især havde fremhævet lodstjenesternes betydning for søfartssikkerheden og miljøbeskyttelsen, og fordi de kompetente myndigheder fortsat kan bestemme, at lodstjenester kun skal udføres af én tjenesteleverandør for at garantere offentlig sikkerhed. Endelig lykkedes det Parlamentet at få gennemført, at den af Rådet foreslåede begrænsede gyldigshedsperiode for tilladelse til at udføre lodstjenester blev opgivet.
Jeg synes, at det er banebrydende, at det er lykkedes Parlamentet at udvide direktivets mål, nemlig sikring af retfærdige konkurrencevilkår i og mellem søhavne. Med dette mål for øje skal hver søhavn, hvert havnesystem og alle havnetjenesteleverandører oplyse medlemsstaterne og Kommissionen om deres finansielle forbindelser med de offentlige organer. Kommissionen er forpligtet til at drage de nødvendige konsekvenser heraf med henblik på at sikre retfærdige konkurrencevilkår, ligesom den skal udarbejde direktiver om offentlige udgifter til henholdsvis havne og havnesystemer
Sammenfattende kan jeg konstatere, at resultatet af forligsproceduren i betragtning af den i begyndelsen fuldstændigt afvisende holdning i Rådet er en stor succes for os alle. Jeg vil især takke det italienske rådsformandskab og næstformanden, fordi vi efter min mening er nået frem til en god afslutning på dette vanskelige dokument på kort tid.
Tillad mig her til sidst at komme med følgende bemærkning: Det handler ikke kun om havnenes individuelle anliggender her. Det handler også om Unionens søhavnes præstationsevne, og søhavnene har en central betydning som knudepunkt i transeuropæiske netværk. At gøre disse havne mere effektive er vores fælles opgave, og derfor anmoder jeg Dem om at acceptere og støtte resultatet af forligsproceduren. 
De Palacio,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet og Forligsudvalget for deres indsats i forbindelse med forslaget til direktiv om markedsadgang for havnetjenester. Lad mig komme med en særlig tak til formanden for Forligsudvalget, hr. Imbeni, og til ordføreren, hr. Jarzembowski, for deres store indsats i dette vanskelige spørgsmål.
Europa-Parlamentet skal stemme om et kompromis, der er vedtaget af Forligsudvalget. Jeg vil gerne sige meget tydeligt, at Kommissionen støtter dette kompromis. Selv om jeg ved, at der er nogle af Dem, mine damer og herrer, der modsætter sig det, vil jeg bede Dem om at overveje det, før De forkaster kompromiset. Jeg synes, at det er et væsentligt kompromis for den europæiske transportpolitik.
Kompromiset betyder på ingen måde, at havnetjenesterne skal liberaliseres fuldstændigt, som jeg har hørt under den tidligere forhandling. Langtfra. Det eneste, det betyder, er en lille åbning, så visse typer af tjenester kan ske ved hjælp af selvservicering, den såkaldte , det vil sige, at der kun bruges søfarende mandskab.
Mine damer og herrer, vi taler i disse dage om, at vi ønsker en miljøvenlig og bæredygtig transport, og at vi ønsker at indføre , nærskibstrafik, og så kan vi ikke dagen efter stemme imod en foranstaltning, der giver bedre mulighed for at udvikle denne slags transport.
Jeg synes, mine damer og herrer, at vi skal være konsistente med hensyn til de forslag, vi stiller. Det forslag, vi skal stemme om, især i den form, det foreligger efter drøftelserne i Parlamentet, efter Parlamentets ændringsforslag og efter forhandlingerne med Rådet, er et meget afbalanceret og moderat forslag, men det kan helt klart medvirke til at fremme kystsejladsen, hvilket er meget vigtigt for at sikre et bæredygtigt transportsystem i Europa.
Forhandlingerne har stået på i tre år, og jeg mener oprigtigt, at det vil få meget alvorlige problemer for transportpolitikken i de kommende år, hvis initiativet bliver forkastet.
Jeg vil gerne minde Dem om nogle af aspekterne i den tekst, der sættes under afstemning på torsdag. Det indledende forslag begrænsede sig til nogle regler, der gjaldt i en given havn. Men Parlamentet stod fast på behovet for at behandle spørgsmålet om konkurrencen mellem havnene, og dette punkt, som Kommissionen tog til sig, er blevet rettet i den endelige tekst i overensstemmelse med Rådet.
Kommissionens indledende forslag drejede sig om selvservicering med søfarende mandskab og landbaseret mandskab. Det er korrekt, at vi tog hul på spørgsmålet om rederiernes selvservicering med landbaseret mandskab. Parlamentet rejste to typer af spørgsmål: Det ene om social sikkerhed for at undgå social dumping, hvilket Kommissionen accepterede, og det andet om at begrænse råderummet for selvserviceringen endnu mere og kun lade den omfatte søfarende mandskab.
På nuværende tidspunkt taler vi kun om søfarende mandskab. Det er klart, at selvservicering med søfarende mandskab vil fungere i forbindelse med nærskibstrafikken. Det vil ikke fungere med de store oceangående fartøjer på grund af den type gods, der transporteres, og på grund af den skibstype, der anvendes.
Det, vi taler om, er centralt for udviklingen af nærskibstrafikken. Parlamentets holdning er derfor blevet fastholdt, og selvserviceringen er blevet begrænset til søfarende mandskab. Det sker med nogle sociale regler, som jeg tidligere har nævnt.
I det indledende forslag blev lodstjenester betragtet som en kommerciel tjeneste, der var underlagt alle reglerne. Parlamentet foreslog at undtage lodstjenester, og til sidst opnåede vi en aftale, der betyder en vis åbning, for så vidt angår lodstjenester. Men vi vil gerne understrege, at vi ikke liberaliserer lodstjenesten. Det, vi taler om, er f.eks., at en kaptajn - og nu taler vi igen om kystsejlads og - som dagligt, eller to, tre gange om ugen, sejler en rute, som han kender ud og ind, eventuelt kan opnå tilladelse til ikke at benytte lodstjeneste. Vi taler om en foranstaltning, der er central for kystsejladsenDet vil ikke berøre den oversøiske transport, hvor skibet anløber den samme havn en, to eller fem gange om året. Spørgsmålet berører kun de skibe, som sejler i rutefart, det vil sige, endnu en gang spørgsmålet om ,kystsejlads.
Jeg vil gerne sige, mine damer og herrer, at Kommissionen har været yderst fleksibel under hele diskussionen. For vi mener, at nogle af de foranstaltninger, De har foreslået, har forbedret teksterne, og når jeg ikke har nævnt dem, er det fordi, de var ikke kontroversielle. Andre, der rejste eller afspejlede problemer, herunder af politisk karakter, har vi forsøgt at afbalancere mest muligt.
Det, der er tilbage, er et minimum, men det er et vitalt minimum, og det vil jeg gerne understrege, for at kunne fremme kystsejladsen, i særdeleshed kystsejladsen inden for EU. Jeg beder Dem derfor, mine damer og herrer, om Deres opbakning, om Deres stemme til det kompromisforslag, der blev opnået i Forligsudvalget forleden.
Jeg vil gerne gentage min tak til hr. Imbeni, og naturligvis til hr. Jarzembowski for deres indsats under hele forløbet. 

Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, med betænkningen fra hr. Jarzembowski, som jeg gerne vil rose for det store arbejde, han har gjort, og som har bevirket, at vi er nået så langt, gør vi i dag i virkeligheden ikke andet end, hvad vi gjorde, da Parlamentet stillede krav om at åbne posttjenester for konkurrence, åbne jernbanetjenester for konkurrence og åbne lufttransporten for konkurrence. Det ville være mærkeligt, hvis Parlamentet, som er gået forrest i bestræbelserne på at få åbnet disse tjenester, i morgen kom og sagde, at der af uforståelige årsager - for mig i alt fald - bør være en undtagelse fra denne lange række af åbninger af markedet for alle disse tjenester, og at undtagelsen skal være havnetjenester.
Når det kommer til stykket, blev mange af Parlamentets synspunkter, som fru de Palacio også nævnte, accepteret under forhandlingerne med Rådet. Lodstjenester, som er en undtagelse, selvservicering, som er blevet begrænset til søfarende mandskab, konkurrencen mellem havnene, hvor Parlamentets holdning stort set er blevet accepteret, selv om Kommissionen var imod, i hvert fald i begyndelsen af proceduren, beskyttelsen af arbejdsmæssige rettigheder, hvor direktivet har en klar bestemmelse om, at vi ikke kan have et lavere beskyttelsesniveau end det, der findes i de enkelte medlemsstater.
Jeg kan derfor oprigtigt talt ikke se, hvorfor der stadig er nogle, der er imod det, vi har opnået, og som vi må gøre opmærksom på ikke er helt tilfredsstillende for industrien, især ikke rederne, som gerne havde set, at vi gik endnu videre. For mit vedkommende mener jeg, at det kompromis, vi har opnået, tjener industriens interesser til en vis grad, idet der også er andre tjenesteudbydere, det bryder monopolet og giver flere valgmuligheder. Men samtidig tjener det også arbejdstagernes interesser, fordi der på denne måde skabes nye virksomheder, og nye virksomheder betyder nye arbejdspladser. Derfor er det et skridt i den rigtige retning, og derfor er vi nødt til at støtte resultatet af forligsproceduren og stemme ja. 
Piecyk (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, kære fru kommissær, man kan have de samme mål, men alligevel ønske at forfølge dem med forskellige foranstaltninger. Især de tyske havne oplever for øjeblikket en imponerende vækst, og det sker også uden dette direktiv. Det kan altså tilsyneladende også gå anderledes. Vi har i denne uge haft masser af lejlighed til at gøre det klart over for Parlamentet, at vi ikke er Rådets medhjælpere, men først og fremmest forpligtet over for folk, borgerne og arbejdstagerne.
Jeg vil gerne minde om, at vi alle sammen under andenbehandlingen i Parlamentet med meget, meget stort flertal krævede tre vigtige ting: Vi ønskede, at havnenes finansielle forbindelser skulle være gennemskuelige og reguleres. Det er til dels opnået. Vi ønskede ikke, at lodstjenesterne bare var en eller anden havnetjeneste inden for skibsfarten, som udfører slæbning eller fastgørelse, under det eksisterende store, økonomiske pres, som vi har dér, eller at de blev underlagt konkurrence, men derimod at de var forpligtet til sikkerhed. Lodstjenester hører som særlig offentlig opgave ikke til i dette direktiv. Det er ikke opnået. Og et meget vigtigt punkt: Vi ønskede, at selvservicering skulle begrænses til skibet og skibets personale, men med et forbehold for udstedelse af tilladelse til at udføre havnetjenester og med anstændige sociale og arbejdsretlige betingelser. Jeg vil citere følgende endnu en gang: "Selvserviceringsleverandører er underlagt den samme behandling som andre havnetjenesteleverandører. Med dette for øje skal selvserviceringsleverandører overholde de samme sociale beskyttelsesstandarder og besidde de samme faglige kvalifikationer som andre leverandører i det samme eller et sammenligneligt havnesystem." Det afviste Rådet, det er ikke opnået. For så vidt kan man ikke tale om et retfærdigt kompromis her, men derimod snarere om et ydmygt buk for Rådet.
Den, der således ønsker, at de lodser, som fører skibene sikkert ind i vores havne, fortsat er forpligtet til sikkerhed og miljø, skal afvise dette forligsresultat. Den, der ønsker, at social dumping ikke skal have en chance i vores havne, men at kvalificerede arbejdstagere kan arbejde under gode sociale vilkår, den, der således ønsker at bevare den sociale fred i vores europæiske havne, skal også afvise dette direktiv. Jeg er i høj grad tilhænger af, at man i forbindelse med kompromiserne ser på, om flasken med vand er halvfuld eller halvtom. Imidlertid er flasken med vand i dette tilfælde ikke halvfuld. Der er et par dråber til Parlamentet i den, og det kan, i Parlamentets egen interesse - også henvendt til Rådet - ikke være rigtigt, at man først repræsenterer en stærk holdning og dernæst stiller sig tilfreds med lidt. Det handler om sagen, men det handler også om vores selvforståelse som Parlament her. Derfor taler jeg i høj grad for - og min gruppe gør det også - at vi afviser det generelt.
Vermeer (ELDR ).
   - Hr. formand, efter to et halvt år med debatter, ændringsforslag, demonstrationer og afstemninger til langt ud på natten foreligger der nu et kompromisforslag. Ikke alle er glade for det. Resultatet er et fremskridt i den europæiske maritime sektor. Jeg vil takke hr. Jarzembowski, fordi han trods alt har opnået et vist resultat.
At dette emne har udløst mange følelsesmæssige reaktioner, kan ikke være undgået nogens opmærksomhed. Det fremgik af havnearbejdernes demonstrationer her, i Bruxelles og selv i Rotterdam. Jeg vil kort komme ind på disse demonstrationer. Demonstranterne har gjort god brug af deres demokratiske ret til at informere os parlamentsmedlemmer fuldt ud og effektivt. At demonstrere for at afgive et signal er udmærket! At foretage ødelæggelser, stifte uro, true mennesker og undertrykke andre meninger er beklageligt! Jeg har selv erfaret, at det ikke er rart, hvis man indtager en holdning, som afviger fra deres holdning. Dette er meget uheldigt! Herved tilskyndes folk til uforholdsmæssige handlinger og mudderkastning.
Alligevel er der opnået noget! Lovmæssige rammer, som muliggør tydelige og gennemsigtige forbindelser mellem havne, myndigheder og tjenesteleverandører. Gennemsigtighed ved finansieringen af havnene med offentlige midler og aftalen om at udforme klare retningslinjer for foreneligheden mellem statsstøtte og europæisk ret.
Lodstjenester er alligevel optaget i forslaget ligesom muligheden for selvservicering, som efter min opfattelse er for begrænset. Rederier har fået større erhvervsmuligheder, hvilket de har brug for, hvis de skal have investeringer til at give et stort udbytte. Større muligheder betyder vækst og beskæftigelse. At skaffe flere job er som regel den bedste socialpolitik, man kan føre. Jobkvaliteten har vi i Parlamentet kun meget begrænset indflydelse på. Det skal vi derfor ikke have nogen ambitioner om. I Nederlandene, hvor der udføres meget havnearbejde, gøres der fremskridt, og arbejdsroen har været temmelig begrænset. For alligevel at fjerne de bekymringer, som findes omkring de udvidede muligheder for selvservicering i rederierne, hos tjenesteleverandørerne på kajen og fagforeningerne, har jeg fået skriftlige tilsagn fra både socialministeren og transportministeren, vores tidligere kollega fru Peijs, om, at de vil skabe ny politik for strengt at overvåge, at den nederlandske arbejdsret overholdes i havnene. Sådanne tilsagn bør også være mulige andre steder. Kort sagt, vi gør fremskridt, og De Liberale vil overvejende stemme for. 
Meijer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, søfart og havne giver flere muligheder for dårlige tilstande end mange andre erhverv. Det drejer sig her om behandling af grænseoverskridende varestrømme mellem forskellige lande, ikke blot inden for EU, men over hele verden. Disse lande har ikke kun forskelle i lovgivning, men især forskelle i arbejdsløn, arbejdsvilkår, sikkerhed og omfanget af miljøbeskyttelse. Sådanne forskelle benyttes gerne af dem, som betragter social dumping og miljøforurening som et middel til at vinde en konkurrencestrid.
I mange år har skibsfarten kendt til fænomenet bekvemmelighedsflag, hvor skibe, der ejes af europæere, registreres i et tredjeverdensland. Så betaler ejerne lave skatter og afgifter, de behøver ikke overholde ret mange regler, og de kan hyre en besætning med tredjeverdenslønninger. Foretagender, der ejes af EU-borgere, konkurrerer med hinanden på grund af den internationale jungle. At denne jungle hidtil så vidt muligt er holdt uden for døren i de europæiske havne, er ikke noget tilfælde. Uden fagforeningernes langvarige kamp og uden kommunale havnetjenesteleverandører ville der for længst være opstået billige havne, som internationalt betegnes som bekvemmelighedshavne. Havne med et stadig lavere niveau, hvad angår arbejdsløn, sikkerhed og miljøbeskyttelse. Havne, hvor der kun findes midlertidigt arbejde, som er beskidt og farligt, og som især tiltrækker ufaglærte arbejdere. Havne, hvor en stor del af arbejdet kan gøres af mennesker fra den tredje verden, som ikke får adgang til Europa for at få andet arbejde på land. I en sådan konkurrencestrid vil havne, som betjener et fælles bagland, ødelægge hinanden. Vinderen vil hele tiden være den mest asociale, den mindst miljøvenlige, den farligste og dermed den billigste havn.
Hvis EU vil harmonisere reglerne for havnearbejde, skal disse tage sigte på at fjerne unfair og farlig konkurrence i hver gruppe af havne med et fælles bagland. Dette problem gør sig især gældende i havnene omkring Nordsøen, fra Dunkerque i Frankrig langs de belgiske og nederlandske havne til Hamburg i Tyskland. Jernbaner, floder og kanaler forbinder disse havne med stort set de samme industriområder og med byer, der er fyldt med forbrugere. I lang tid har disse havne med store offentlige investeringer, lave takster og stort hemmelighedskræmmeri forsøgt at stjæle hinandens kunder. Allerede i den forrige valgperiode udtalte Parlamentet, at der godt kunne gøres noget ved det gennem et havnedirektiv. Et havnedirektiv, som på højeste niveau beskytter registreret og kvalificeret havnearbejde for hele Europa og forhindrer, at der kan ske skibsulykker på grund af fejl ved lastning såsom i februar med det danske fragtskib . Et sådant havnedirektiv ville passe godt til nogle af EU's seneste miljøforanstaltninger, som tager sigte på at gøre det vanskeligere at dumpe skibsaffald og lastrester i havet, og på længere sigt til afvisning af enkeltskrogede tankskibe i europæiske havne.
I stedet har Kommissionen foreslået et direktiv, som fører til det modsatte. Ved at vanskeliggøre eller formindske den eksisterende beskyttelse af registreret havnearbejde mod unfair konkurrence på medlemsstatsplan vil denne konkurrence kun tiltage. Måske nedsættes omkostningerne ved omladning af varer i havnene derved, men disse udgjorde i de fleste tilfælde alligevel kun en ubetydelig del af produktionsomkostningerne.
Både under førstebehandlingen for to år siden og under andenbehandlingen i marts korrigerede Parlamentet disse planer. Ganske vist gik denne korrektion mindre vidt end fagforeningernes krav, og der var stadig mulighed for dårlige tilstande, men tilsyneladende kunne de involverede parter med forskellige interesser alligevel godt leve nogenlunde med det. Det er ikke længere tilfældet, siden Rådet (transport) i sommer systematisk nægtede at overtage disse korrektioner. Under forligsfasen syntes Parlamentets delegation i begyndelsen fast besluttet på at holde fast ved den holdning, som Parlamentet tidligere havde vedtaget. Det gjaldt ikke blot for de venstreorienterede grupper, men det hørte jeg også fra De Kristelige Demokrater og De Liberale.
Den 29. september forsvandt de fleste af disse indvendinger pludselig. Til gengæld for en nærmere undersøgelse af konkurrencen og en tekst, hvori der jongleres med ordene "har lov til" og "skal", har otte af de 15 medlemmer foræret de resultater, som Parlamentet havde opnået, væk. Den kendsgerning, at der udarbejdes et direktiv, var pludselig vigtigere end dets præcise indhold. Det endelige forslag ligner i høj grad spanske og italienske love om monopolhavne med et lille bagland omkring Middelhavet. Hvis det gennemføres andre steder i Europa, vil det føre til flere arbejdskonflikter og dårlige tilstande, især i havnene ved Nordsøen. Ved flere lejligheder har i massevis af havnearbejdere i de nuværende og i de fremtidige medlemsstater gjort det klart, at de ikke kan acceptere dette.
Under disse omstændigheder virker direktivet mod hensigten og bør derfor ikke vedtages. Dette forslag fortjener at blive forkastet på torsdag.
Bouwman (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg takker ordføreren, kommissæren og andre for det arbejde, der er gjort, men det har ikke givet det ønskede resultat. Grønbogen om havne var tydelig, for deri blev der kraftigt opfordret til at gøre noget ved konkurrencen mellem havne, især unfair konkurrence og følgerne af denne unfair konkurrence for miljøet, når der bygges nye terminaler. Til sidst fik vi et direktiv om konkurrencen i havne og åbningen af markeder for nye tjenesteleverandører. Når vi nu betragter resultatet af forligsproceduren, må vi sige, at balancen ikke er gunstig. De obligatoriske tilladelser, som der anmodes om for nye tjenesteleverandører, hvad angår sociale, miljømæssige og andre krav såsom sikkerhedskrav, er ikke nævnt. En definition af selvservicering mangler, for der henvises kun til søfarende mandskab, og det kan man fortolke på mange forskellige måder med de nuværende arbejdsmarkedsrelationer i de fleste havne. Der er sagt tilstrækkeligt om lodserne. Også gennemsigtigheden, som hr. Jarzembowski roste i høje toner, er efter vores opfattelse et fremskridt, men det kommer ikke i nærheden af det, vi tidligere anmodede om.
Alt i alt er det uacceptabelt, især når vi tænker på ILO-konventionerne om dårlige arbejdsforhold og sikkerhed. Der er en stor chance for, at disse havne bliver bekvemmelighedshavne. Når vi tager alle synspunkter i betragtning, afviser De Grønne dette kompromis, som ikke har den rette balance. Liberalisering er ikke overalt en løsning, og som fru de Palacio antydede, skaber det overhovedet ingen problemer for andre, hvis forslaget forkastes. 
Esclopé (EDD ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi finder ikke det kompromis, Forligsudvalget i september nåede frem til, tilfredsstillende, ligesom vi ikke fandt de forudgående behandlinger af forslaget tilfredsstillende. At dømme efter det meget snævre flertal - otte for og syv imod - er vi ikke alene herom. Men hr. Jarzembowski har ydet sin indsats og bragt sine ganske betydelige overtalelsesevner i anvendelse.
Vi kunne umiddelbart tilslutte os bestræbelserne for at øge effektiviteten og imødegå den udfordring, som kravet om konkurrenceevne i en globaliseret økonomi udgør. Men måden, det sker på, er ikke underordnet, og vi ønsker ikke, at fuld liberalisering af havnetjenesterne er det eneste og endelige mål. Teknisk, social og miljømæssig sikkerhed bør fastholdes som målet, uanset hvilken reform man iværksætter. Lodstjenesten blev umiddelbart friholdt for den uhæmmede konkurrence. Men den frihed, man giver den enkelte stat, forekommer os at være for stor og være i modstrid med princippet om offentlige tjenester. Dette princip anerkendes af såvel medlemsstaterne selv som af EF-Domstolen og af EU som kendetegnende for tjenesteydelser af den her omhandlede art.
Når det gælder selvservicering, kan det indebære en svækkelse af den sociale og miljømæssige sikkerhed, hvis rederne gør direkte brug af eget udstyr og eget personale, som vil savne erfaring, være uuddannet og omfatte løsarbejdere. Det er meget lidt sandsynligt, at social beskyttelse af arbejdstagerne og optimale sikkerhedskrav vil veje tungt sammenlignet med stræben efter den økonomiske rentabilitet, som sikres ved anvendelse af billig arbejdskraft. Hele kæden af tjenester - lodstjenester, forankrings- og losningstjenester - kræver fagfolk med erfaring i den pågældende type opgaver, hvis man skal undgå faren for ulykker. Selvservicering vil imidlertid indebære en nivellering nedad, både når det gælder de tjenester, der ydes, de faglige kvalifikationer og den miljømæssige sikkerhed, hvortil kommer de sociale omkostninger i forbindelse med nedlæggelsen af job.
Sammenfattende afviser vi etableringen af bekvemmelighedshavne, og vi afviser selvservicering i terminalerne. 
Dillen (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i Flandern afventer i denne uge i tusindvis af flamske havnearbejderes familier i frygt, hvordan afstemningen om liberaliseringen af havnetjenesterne forløber på torsdag. I Flandern afventer i denne uge i tusindvis af mennesker i frygt, om de stadig vil have et job om nogle måneder. Det og intet andet er i sidste instans hovedtemaet i den betænkning, vi i dag på ny drøfter. For liberalisering betyder i denne sag intet andet end arbejdsløshed og social elendighed for i tusindvis af flamske havnearbejdere. Ved blindt at tro på sin egen ideologi og ignorere enhver seriøs drøftelse med de involverede parter beviser Kommissionen endnu en gang, at den blæser på subsidiaritetsprincippet, som de, der spåede et "Europa med mælk og honning", har bombarderet os med siden Maastricht. For Kommissionen blander sig som led i denne sag i traditioner, som i årtier har gjort, at de flamske havne har et godt navn og omdømme i hele verden. Med afstemningen om denne betænkning risikerer Europa på torsdag at tilintetgøre årtiers social ro i de flamske havne på grund af en ultraliberal ideologi, som i øvrigt risikerer at skabe det modsatte af, hvad den hævder at stræbe efter.
Liberaliseringen af navnlig energien og jernbanetrafikken har bl.a. i Flandern, men også i Storbritannien vist, at den også kan få uheldige konsekvenser for konkurrencen, arbejdskvaliteten og tjenesteydelserne. For vores havne, deres konkurrenceevne, deres beskæftigelse og deres tjenesteydelser ville en sådan liberalisering kunne få overordentlig skadelige følger. Det er imidlertid endnu ikke for sent.
Kære kolleger, jeg håber, at alle medlemmer af Europa-Parlamentet, på tværs af alle politiske grænser, uanset hvilken gruppe de tilhører, eller hvilken overbevisning de har, vil tage hensyn til den prekære situation, som havnearbejderne i Antwerpen, Zeebrugge og Gent, men også i de andre europæiske havne, befinder sig i. Jeg håber derfor, at denne betænkning vil blive forkastet med stort flertal. 
Savary (PSE ).
   - Fru kommissær, De indledte forhandlingen om forlis med at henvise til, at havmiljøet er et område med ukontrolleret frihed og et område, hvor jungleloven burde finde sin afløser. Det er sandt, hvad angår sikkerheden, og det er i endnu højere grad sandt, når det gælder det sociale område.
Vi ved i dag alle, at besætningerne er meget sammensatte, både hvad angår nationalitet, og hvad angår social og geografisk oprindelse. Under disse omstændigheder er selvservicering blot ensbetydende med, at man indfører den sociale junglelov fra havmiljøet i vores havne. Det problem, der rejses, angår først og fremmest kontrollen med, at de sociale bestemmelser, der er gældende i modtagelandet og i havnen, overholdes. Hvem tror, at to filippinere, tre malajer, to argentinere og en afrikaner, som foretager selvservicering, blot fordi de har sat foden på fast land i den havn, hvor deres skib har lagt til, overholder de samme sociale bestemmelser som det land, havnen er beliggende i?
Havnearbejderne, ja, ikke kun havnearbejderne, også godshåndteringsselskaber overalt i Europa, har naturligvis forstået, at man nu vil konkurrere ved social dumping, altså ved social nedbrydning af et helt erhverv, hvad enten det er i offentligt eller privat regi. Det er baggrunden for, at vi ikke kan acceptere, at man sætter ulven til at vogte gæs. Fru kommissær, det ville være at foretrække - og befolkningen ville have forståelse herfor - at man virkelig tog fat på det anarki, der råder, når det gælder flag og besætninger, som lever under trællekår, og at man sikrede, at alle forskrifter blev efterlevet. De omgås i dag af størstedelen af landene i Den Internationale Søfartsorganisation. Det er velkendt, at disse lande bedriver pirateri, som også de i landene hjemmehørende redere.
Hvis man var i stand til at bringe orden i tingene, hvis man også var i stand til at harmonisere de beskatningsmæssige og sociale vilkår i vores egne lande - og det gælder både lastbiltransport og søtransport - ville et direktiv som det foreliggende afgjort vinde troværdighed, og det ville være berettiget at tale om fair konkurrence. Desværre er Deres forslag primært udtryk for social nedbrydning, og vi kan under disse omstændigheder ikke løbe risikoen. 
Sterckx (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, jeg takker for det arbejde, De har gjort, men jeg vil ikke støtte kompromiset, for der mangler efter min opfattelse et væsentligt led i dette kompromis, nemlig at der skal anvendes tilladelser i EU-havnene. Det havde vi vedtaget under andenbehandlingen i Parlamentet, men det står ikke i kompromiset. En kompetent myndighed har lov at anmode om en tilladelse, men den behøver ikke gøre det, og for mig var det et væsentligt punkt.
Jeg har både under første- og andenbehandlingen arbejdet hårdt på at forbedre artiklen om tilladelser på en række punkter, i øvrigt sammen med kommissæren. Både under første- og andenbehandlingen er det lykkedes os at forbedre dette tilladelsessystem. Alligevel havde jeg indtryk af, hr. ordfører, at vi ved forligsproceduren kunne være gået noget længere, og at vi måske skulle have brugt al vores tid på at skabe en bedre tekst også på det område.
Jeg går i hvert fald ind for frie tjenesteydelser i havne. Jeg synes, at alle skal kunne tilbyde deres tjenesteydelser der, men disse frie tjenesteydelser skal dog kompenseres af et tilladelsessystem, som bør reguleres sådan, at vi også kan stille krav, hvad angår miljø, offentlige tjenesteydelser og sidst, men ikke mindst de sociale bestemmelser.
I de flamske havne er forholdet mellem havnearbejderne, arbejdsgiverne og havnevirksomhederne blevet meget dårligere i det sidste halvandet år. Uanset hvordan resultatet af afstemningen på torsdag vil være, skal der arbejdes på dette forhold med eller uden et direktiv. Jeg anmoder derfor alle involverede om at sætte sig til forhandlingsbordet for at tale om vores havnes fremtid og sikre, at denne ikke sættes på spil, med eller uden et direktiv.
Ainardi (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, det er ikke første gang, vi drøfter dette direktiv. Jeg er fortsat af den opfattelse, at der er tale om et liberalt direktiv, som udelukkende tager sigte på at reducere omkostningerne til skade for sikkerheden, beskæftigelsen og tjenesternes kvalitet.
Hovedproblemet er i virkeligheden selvserviceringen. Selv om selvserviceringen begrænses til søfarende mandskab, sådan som De påpegede, og formodes ikke at påvirke den sociale lovgivning i medlemsstaterne - det vil vise sig, om De får ret - vil skibenes mandskab eller mandskab, som antages specifikt til opgaven, kunne varetage godshåndteringsopgaver i stedet for det eksisterende kvalificerede personale. Selvservicering er, om man ønsker det eller ej, ensbetydende med, at der gives grønt lys for social dumping, også selv om der i dag sideløbende hermed henvises til sikkerheden og mandskabets kvalifikationer. Systemet er farligt for mennesker, da det vil tillade en praksis, som vil svække sikkerheden. Det drejer sig om utilstrækkelige kvalifikationer, manglende kendskab til lokaliteter og instrukser, manglende kendskab til sproget og utilstrækkelig ledelse. Enhver reder vil således kunne anvende lavtlønnet arbejdskraft, hvilket er farligt for havnene og miljøet i havnene. Problemet påvirker i øvrigt ikke kun godshåndteringen, men også andre erhverv, især havnelodser og lodstjenester generelt, som var undtaget i den første udgave af direktivet, og bugsertjenester, som er underlagt krav fra havnemyndighedernes side. Lad mig tilføje, at den omstændighed, at Rådet ikke fastholdt kravet om, at ejerne skulle søge om tilladelse til selvservicering, indebærer, som påpeget af min kollega hr. Savary, at jungleloven kommer til at råde i hele sektoren.
Det er dermed spørgsmål, som berører alt kompetent personale, som hidtil har bidraget til sikkerheden i havnene. Det gælder havnearbejderne, som under vanskelige vilkår varetager et økonomisk meget vigtigt hverv og bidrager til at opretholde sikkerheden. Og det gælder havnetjenesterne, eksempelvis havnelodser og lodstjenester generelt. De er almindelig anerkendt som forsyningspligtydelser. Alle disse sektorer bør betragtes som afgørende parter, når det gælder opfyldelse af målsætningen om sikkerhed til søs og bæredygtig udvikling. Det forslag, vi har fået forelagt, vil uundgåeligt have alvorlige sociale konsekvenser, også for beskæftigelsen i havnene. De berørte parter har ikke reelt været hørt. Man beder os i dag vedtage en tekst, som alle fagfolk med forbindelse til havnene afviser. Det er en ganske besynderlig opfattelse af begrebet demokrati. I går aftes mødtes repræsentanter for arbejdstagerne på ny med de politiske grupper, her i Strasbourg, for at fremlægge deres synspunkter og advare os. Vi bør efter min opfattelse ikke sidde denne advarsel overhørig. Vi bør lytte til de argumenter, de fremfører.
Endelig vil jeg afslutningsvis understrege, at vi ikke kan behandle dette direktiv løsrevet fra vores drøftelser om sikkerheden til søs. Europa-Parlamentet har ønsket et midlertidigt undersøgelsesudvalg om forlis. Vi har indgående drøftet forskellige foranstaltninger til fremme af sikkerheden til søs, og De har, fru kommissær, stillet de heraf foranledigede forslag. Personligt vil jeg aldrig glemme, hvorledes alle fagfolk med relation til søfarten under de møder, jeg havde i de franske kystegne i kølvandet på forlis, vedholdende understregede, at sikkerheden måtte starte i havnene. De talte om sammenhæng, fru kommissær. Det er efter min mening udtryk for en utrolig mangel på sammenhæng, når der på den ene side træffes positive foranstaltninger vedrørende sikkerheden til søs, og man på den anden side i virkeligheden ødelægger dem med afgørelsen om selvservicering. Vi må derfor forkaste denne tekst af hensyn til sikkerheden, beskæftigelsen og en bæredygtig udvikling af de europæiske havne. 
Maes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vores havne er overordentlig vigtige for vores velfærd, og de udgør støttepillen for verdenshandelen. Unfair konkurrence mellem havnene bør derfor undgås, og vi kan forestille os et direktiv herom, men dette er endnu ikke udarbejdet. Striden må imidlertid ikke føre til manglende sikkerhed, social dumping og miljøforurening i havnene. Selvserviceringen, som her foreslås, selv i sin indskrænkede form, udgør en alvorlig krænkelse heraf. Europa-Parlamentet ville derfor have gjort selvserviceringen afhængig af en virkelig obligatorisk tilladelse og have udelukket lodstjenesterne fra konkurrencestriden. Det er derfor særdeles ærgerligt, at det kompromis, som blev opnået i Parlamentet, ikke støttes af Rådet og Kommissionen. Til trods for to et halvt års diskussioner har parterne stik modsatte holdninger. Vi står over for et brud med den sociale tradition i vores havne. Kommer der efter skibe med bekvemmelighedsflag nu også bekvemmelighedshavne? Det frygter ikke kun havnearbejderne, men alle de, som er bekymrede, også for den sociale fred i vores havne. Denne sættes på spil gennem Deres direktiv, fru Miguélez Ramos. Denne trang til at liberalisere skaber i øjeblikket større risici end fordele i vores havne. Vi vil derfor absolut stemme imod. 
Van Dam (EDD ).
   - Hr. formand, jeg var helt enig i Parlamentets holdning under andenbehandlingen. Når jeg sammenligner den med det endelige resultat af forligsproceduren, viser det sig, at aftalen med Rådet fokuserer på andre elementer end dem, som parlamentet anså for at være de vigtigste. Ved at acceptere tilsagn om undersøgelser af konkurrencen mellem havnene har vi også fået konkurrence inden for havnene. Denne ændring er alt andet end fair. Denne aftale betyder en ulige fordeling af fordele og ulemper over arbejdsgivere og arbejdstagere. Andre transportsektorer har påvist, at det er nødvendigt at minimalisere risiciene for dårlig social embedsførelse. Det er ikke sket her, selv om det er nødvendigt. Jeg mener, at en generel tilladelsesforpligtelse ville tjene dette formål meget bedre. I betragtning af vores bestræbelser efter en bæredygtig transportpolitik og et bæredygtigt transportsystem for både erhvervsfolk, personale og samfund kan jeg derfor ikke støtte det resultat, som udvalget i dag forelægger for os.
Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE ).
   - Hr. formand, sandheden er, at vi, som det så rigtigt er blevet sagt, har arbejdet i to og et halvt år med et kritisk og vigtigt spørgsmål, der, som vi kan se, bringer sindene i kog.
Jeg er virkelig overrasket over dagens forhandling, for det ser ud som om, at vi i havnene konfronterer det 19. århundredes sociale Europa med kapitalismen og mafiaens gerninger i Chicago i 20'erne. Men vi ønsker lige det modsatte.
Vi er i det 21. århundrede. Vi ønsker et moderne, effektivt og socialt Europa. Vi ønsker nogle bæredygtige havne, der skal være et konkurrencedygtigt alternativ til andre typer transport. Det, vi har fået forelagt, fører naturligvis ikke til dette mål, men det er et lille, første skridt, meget mindre end det, vi var mange, der håbede på. Det er det Europa, jeg tror på. Det 19. århundredes Europa, et Europa, der afspejler Chicago i 20'erne, er ikke mit Europa. Måske er der nogen, der kan identificere sig med dette Europa og ønsker at bevare det. Vi vil naturligvis ikke støtte det, og vi vil stemme for et forlig.
Jeg vil gerne lykønske kommissæren, fordi hun har holdt fast i målet om at modernisere vores havne. Jeg vil ligeledes takke for ordførerens og en gruppe parlamentsmedlemmers vilje til at forsvare konkurrenceevnen mellem vores havne og til at modernisere havnene, til trods for det helt uacceptable pres, de har været udsat for fra nogle havnearbejdere i de europæiske havne.
Wiersma (PSE ).
   - Hr. formand, der er stor forskel på ordene "skulle" og "have lov til at". I det nuværende direktiv, som nu foreligger efter forligsproceduren, har havne lov at indføre et tilladelsessystem, navnlig for selvservicering og losning. I Jarzembowski-betænkningen, som vi vedtog tidligere under andenbehandlingen, stod der stadig, at havne skal indføre et tilladelsessystem. Kompromisteksten afviger på et vigtigt punkt fra den tekst, som blev vedtaget under andenbehandlingen. Forskellen på "at have lov til at" og "at skulle" har store konsekvenser for havnene og havnearbejderne i Europa. Et ikke-obligatorisk tilladelsessystem fremmer unfair konkurrence, hvilket kan ske på bekostning af jobkvaliteten i de havne, som anvender et godt tilladelsessystem. Det kan aldrig have været hensigten med denne liberalisering. Andenrangshavne vil fortsat eksistere, og den unfair konkurrence, som er konsekvensen deraf, kan skade jobkvaliteten i de velorganiserede havne.
For mit parti, Arbejderpartiet, har et punkt altid været det vigtigste, og det er vores minimum. Hvis havne selv skal lade og losse, skal det være ordentligt reguleret gennem et godt tilladelsessystem, som gælder for alle. Under forligsproceduren blev dette foræret væk. For selvservicering kommer der nu ikke noget obligatorisk tilladelsessystem. Kort sagt, ved et væsentligt aspekt såsom havne, der selv lader og losser, er der ikke tale om en virkelig harmonisering. Derfor kan der anvendes forskellige systemer i forskellige havne. Dermed er det blevet et forkert eksempel på liberalisering. Det er da mærkeligt, at EU i mange situationer er i stand til at pålægge detaljerede regler for alle og enhver, men i dette tilfælde, nu hvor det drejer sig om jobkvaliteten, viser sig ikke at være i stand til at gøre det. Det skal vi så igen forklare de mennesker, hvis interesser står på spil her. Det vil derfor ikke overraske nogen, som har hørt min tale, at min gruppe ikke har noget andet valg end at stemme imod dette direktiv. 
Pohjamo (ELDR ).
   - Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg takke hr. Jarzembowski for hans store indsats med denne opgave. Det foreslåede kompromis er et forsigtigt skridt i retning af at åbne markedet for havnetjenester og skabe øget gennemskuelighed i havne. Det er ikke det bedst mulige kompromis, men det er ikke desto mindre en acceptabel løsning. Det er problematisk at medtage lodstjenester i direktivets anvendelsesområde, specielt på områder, der er følsomme for så vidt angår sikkerhed til søs og miljøet. Det kompromis, der blev udarbejdet under forligsproceduren, er imidlertid acceptabelt i denne henseende.
Det er vigtigt at øge havnenes effektivitet og konkurrenceevne som transportcentre i udviklingen af EU's transportsystem. Ved at åbne havnene for en sund og kontrolleret konkurrence og øge deres gennemskuelighed vil man forbedre deres konkurrenceevne og effektivitetsniveau, hvilket vil øge brugen af kombineret transport og søtrafik. Søtrafikken er meget vigtig for de oversøiske regioner, og den er et mere miljøvenligt alternativ i overfyldte områder. Kompromiset er et forsigtigt skridt i den rigtige retning.
Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg er temmelig overrasket. Fru kommissær, De argumenterede med, at vi med dette direktiv påvirker transportpolitikken på en bæredygtig måde. Jeg vil gerne minde Dem om, hvad bæredygtighed betyder. I Göteborg fastlagde man følgende: Bæredygtighed er en ligebenet trekant af økonomi, økologi og det sociale. Jeg spørger Dem ganske enkelt om følgende: Hvordan har De fremmet bæredygtigheden, når De med dette direktiv truer sikkerheden i havnene? Det kan føre til større miljøødelæggelse og fører ikke til en forbedring af miljøbeskyttelsen. Hvordan har De styrket det sociale, når De uden godkendelse tillader selvservicering, som fører til, at personalet på skibet, som har sejlet med skibet hele tiden, nu også skal udføre lastnings- og losningsarbejde? Det har ikke noget at gøre med reduceret arbejdstid, med kvalifikationer.
Hr. Hatzidakis' argument er da noget vrøvl! Han siger, at der bliver skabt nye arbejdspladser. Jeg beder Dem! Hvis de samme aktiviteter udføres af de samme, som allerede udfører andre aktiviteter, reducerer det arbejdspladser, det kræver ikke nogen ekstra arbejdspladser. Det står også i modsætning til Lissabon-dagsordenen, hvis vi ønsker at opnå fuld beskæftigelse inden 2012, men altid bevæger os i den modsatte retning. Så må jeg sige følgende helt ærligt til Dem: Jeg havde forventet af Dem som kommissær, at disse aspekter rent faktisk blev betragtet rigtigt. Det var fuldkommen ensidigt. Det vil sige - De sagde det - at De ønsker at fremme liberaliseringen.
Hvis det er målet for Dem, så sig det dog ligeud, og det er i orden. Så er det fuldkommen klart, at vi aldrig får en fællesnævner, fordi liberalisering for Dem udelukkende betyder at reducere omkostningerne på det økonomiske område. Det er måske Deres krav, men det er ikke mit, og det er heller ikke vores gruppes krav.
Om havnearbejderne og lodserne kan jeg sige, at De i løbet af den forhandling, vi har haft - og det ved De også, hr. Jarzembowski - har opfyldt nogle krav, og andre krav er ikke blevet opfyldt. Til sidst, efter forligsproceduren, har De slet ingen af de berørte parter på Deres side længere, overhovedet ingen! Vi havde endnu en gang besøg af havnearbejderne her i går - 21.000 underskrifter, det er overordentligt mange fra denne branche - og det bliver heller ikke taget til efterretning! Det vil sige, at vi i stedet for at fremme sikkerhed, i stedet for at fremme sociale standarder og dermed også at ensrette konkurrencen efter min mening opnår præcis det modsatte med dette direktiv. Derfor kan man kun afvise det! 
Dhaene (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, vi ønsker faktisk mere søtransport, men ikke på en farlig måde. Dette direktiv er faktisk, som mange talere allerede har sagt, uheldigt for havnearbejdere, fordi der ikke kan gennemtvinges nogen sociale minimumsnormer i hele Unionen.
Egentlig er det et dårligt eksempel for verden. Vi europæere forsøger altid at overgå andre med vores sociale standarder. Hvis dette bliver godkendt, fremmer vi den negative globalisering og den sociale nedbrydning. De, der mener, de i den foreliggende tekst ser en bremse for en nedadgående spiral, tager fejl. Det vil hurtigt blive tydeligt, for konkurrencestriden mellem havne er nådeløs. Uden strenge betingelser er selvservicering dødsstødet for de almindelige havnearbejdere. Også for lodserne er denne tekst uheldig., Vi ønsker tværtimod mere lodstvang. Risiciene bliver stadig større på grund af mere trafikerede skibsruter, men også på grund af dårligere uddannet søfarende mandskab. Med ud for den flamske kyst havde vi et afskrækkende eksempel. Der har også været mere end 60 næstenkollisioner. Der skal derfor sejle flere kompetente lodser med. Den, der sparer på dem, sparer på sikkerheden og leger med menneskeliv og miljø. 
Andersen (EDD ).
   -Hr. formand, hvis Europa-Parlamentet skal tages alvorligt, må det holde fast i sine tidligere beslutninger og stemme nej til forligsresultatet.
Alle de væsentlige ændringer, som Parlamentet vedtog ved andenbehandlingen af Kommissionens forslag, kan på ingen måde genfindes i forligsteksten. F.eks. er retten til nationalt at kræve kollektive overenskomster overholdt helt tilsidesat. Endvidere omfatter liberaliseringen nu også lodserne.
Stemmer Parlamentet for forslaget, vil rederne ved selvlæsning frit kunne skalte og valte, om de vil bruge søfolk eller havnearbejdere, ligesom entreprenører og redere kan se stort på hårdt tilkæmpede rettigheder og kollektive lønaftaler. Begge kan frit vælge, hvem de vil have til at arbejde for sig, og de kan anvende uorganiseret og underbetalt arbejdskraft til at læsse og losse skibene frem for at benytte veluddannede havnearbejdere, som gennem aftaler har sikret sig retten til arbejdet og ordentlige forhold.
Konsekvensen er arbejdsløse havnearbejdere og bekvemmelighedshavne på linje med, at vi i dag ser skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag. Liberaliseringen er også med til at underminere sikkerheden i havnene i en tid, hvor der ellers laves store investeringer for at sikre havnene mod terror.
I Danmark er det ikke alene de omkring 1500 havnearbejderes sag, der er på dagsordenen. Det er den danske aftalemodel, der er i fare. Det er det principielle i, hvor langt EU skal gå med hensyn til harmonisering af og indgreb i løn- og arbejdsforhold. Andre personalegrupper kan tænkes at komme på tale. Det er derfor vigtigt, at der bliver trukket en streg i sandet. 
Langenhagen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, de tidligere omtalte bølger slår stadig højt hos mig i Nordtyskland, endda meget højt, og det er vanskeligt på knap 120 sekunder at tale om et emne, som vil få virkninger for de europæiske havnes samlede struktur og vores kyster. Jeg er principielt overbevist om, at det er fordelagtigt at skabe en klar, åben og gennemsigtig fælles retlig ramme. Jeg er overbevist om, at en målrettet ramme og visse regler fortsat skal gælde ved konkurrencen i havnene, ikke mindst til gavn for arbejdstagerne og vores miljø. Dette store mål forfølger vi altså i fællesskab. Parlamentet og især ordføreren, Georg Jarzembowski, har engageret sig meget i de forskellige behandlinger og har formuleret talrige ændringer for at udtrykke målet endnu tydeligere og mere retfærdigt. Forligsproceduren er ikke nogen spadseretur, og man kommer aldrig, det ved jeg af erfaring, derfra igen med en fuld lykkepose. Forligsresultatet skal alligevel afprøves intensivt, og enhver skal nøje overveje, om han kan være tilfreds med det, om han kan repræsentere det derhjemme. Efter min opfattelse har Rådet bevæget sig for lidt. Sorteper ligger hos Rådet, og i den forbindelse må jeg tage den tyske regering særligt i krydsild.
På torsdag står vi altså ved afgørelsens punkt. Enhver af os skal spørge sig selv: Hvordan ser det i virkeligheden ud med harmonien? Hvordan ser det ud med erstatningerne og kompensationerne? Jeg minder om artikel 12. Jeg må indrømme, at jeg endnu en gang beundrer Georg Jarzembowskis forhandlingsevner. Alligevel kan jeg i dette tilfælde ikke glemme mange små havnes interesser, for jeg kommer selv fra en af dem, fra Cuxhaven. Nogle er sikkert tilfredse. Det er jeg ikke. Jeg vil ikke overlade spørgsmålet om erstatninger til en uafklaret national løsning, og slet ikke uden nogen retningslinjer. Det er blot et kritikpunkt, men et afgørende et. Jeg indrømmer, at jeg stadig kæmper med det, direktivet, og med mig, men mon man overhovedet forstår det derhjemme?
Izquierdo Collado (PSE ).
   - Hr. formand, vi drøfter et forslag til direktiv, som er meget ambitiøst. Jeg spørger mig selv, om vi alle er enige om den betydning, som havnene har i forbindelse med planlægningen af den europæiske transport. Det tror jeg ikke, jeg tror, at vi hver især har forskellige tilgange. Min er, at havnene er fundamentale for struktureringen af den europæiske transport, og jeg tænker ikke kun på søtransporten, men på transporten i al almindelighed, og i særdeleshed landtransporten.
En af konsekvenserne af struktureringen af søtransporten er, og det er der blevet stillet spørgsmål om her, om det er bæredygtigt eller ej at forsøge at regulere havnene, at organisere dem og liberalisere dem. Når vi taler om, hvorvidt det er muligt at bevare et bæredygtigt transportsystem, er det tydeligt, at vi bevæger os i den forkerte retning, hvis vi ikke gør os klart, at en af betingelserne for bæredygtig transport er en kæmpestor forøgelse af havnenes kapacitet.
Jeg fastholder derfor, at det er helt vitalt, at havnene påtager sig en meget større rolle, end de har i dag, og at det miljømæssige bidrag ved denne omlægning ville være så stort, at det ville gøre det muligt for os i vidt omfang at få løst den kollaps, den enorme usikkerhed - som er meget større end den, der kan løses på havneområdet - og den store forurening, som de andre transportmidler i dag giver anledning til. Men vi er splittede i vores holdning til direktivet, som i teorien har et fornuftigt mål, der er besluttet af Parlamentet, nemlig at liberalisere de forskellige transportsektorer.
Jeg har ved mange lejligheder forsvaret hr. Jarzembowski og sagt, at han er et vedholdende, beslutsomt, effektivt og intelligent parlamentsmedlem, men denne gang er jeg nødt til at sige, at hans tilgang som ordfører har været fejlagtig, og takket være denne konstante ændring af standpunkter har vi nu reelle problemer i forbindelse med et direktiv, hvor Parlamentet burde stå sammen.
Jeg beder derfor om, at direktivet bliver vedtaget i morgen, og at vi bliver ved med at forbedre det, og at vi, hvis det ikke bliver vedtaget, begynder at arbejde på det næste på basis af alle oplysningerne. Og når vi gør det, skal vi være mere realistiske, end vi hidtil har været. 
Blak (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg vil stemme nej i morgen til kompromisforslaget fra Forligsudvalget.
De ændringsforslag, som Parlamentet vedtog under sin behandling af betænkningen, var et brugbart kompromis mellem dem, der ønsker total liberalisering for havnetjenester, og dem, der mener, at vi bør tage hensyn til vores arbejdere. Desværre er der ikke meget tilbage af Parlamentets ændringsforslag, og det betyder, at europæiske havnearbejdere går en usikker fremtid i møde, hvis kompromiset bliver vedtaget. Accepterer vi kompromiset, vil havnearbejderne miste deres arbejde, alene fordi det bliver tilladt for søfarende, på de skibe der anløber en EU-havn, at håndtere lasten. Dermed vil EU miste et stort antal arbejdspladser. Vi ønsker ikke bekvemmelighedshavne, på samme måde som vi ikke ønsker skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag. I Skandinavien har vi set eksempler på, at havnearbejdere har nægtet at håndtere gods fra skibe, hvor arbejds- og lønforholdene ikke var i orden. Nu prøver man at fjerne denne solidaritet med et dårligt stykke EU-lovgivning.
Liberaliseringens forkæmpere siger, at der alligevel ikke er ansat så mange på moderne skibe, og at havnedirektivet derfor ikke vil betyde færre havnearbejdere. Men netop fordi der ikke er særlig mange folk ansat på moderne skibe, bør vi lade det være op til de kompetente havnearbejdere at sikre en ordentlig håndtering af lasten. Parlamentets krav om certificering er i øvrigt røget ud af direktivteksten under Forligsudvalgets arbejde. Derfor lukker vi nu op for dårligt uddannet arbejdskraft, der kan risikere at sætte sikkerheden i havnene over styr.
Når vi taler om sikkerhed i EU's havne, er der to hensyn at tage, nemlig sikkerheden for folk, der arbejder i havnen, og sikkerheden for det gods, der bliver håndteret. Jeg kommer selv fra en havneby i Danmark, og jeg kender udmærket til problemerne. Vi har løst dem i et samarbejde med de større nabohavne. Vi fordeler godsmængden og sikrer dermed en optimal udnyttelse af de forskellige havne, samtidig med at vi opretholder den frie konkurrence.
Jeg vil opfordre alle til at stemme nej til kompromiset, for hvor skal de arbejdsløse havnearbejdere gå hen? Hvilke uddannelsesmuligheder har de? Til min kollega fru Langenhagen, som var i tvivl om, hvad hun skulle stemme, må jeg sige, at hun skal stemme efter sin overbevisning og ikke følge gruppedisciplinen. Det er alt for dårligt, at gruppedisciplinen får lov til at afgøre disse sager. Så der er kun en måde, nemlig at stemme efter sin overbevisning. Og skal de have hjælp, kan vi give dem det ved at stemme nej til denne dårlige forligsudvalgstekst. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg er ikke enig i de aspekter, der er blevet vedtaget på forligsmødet mellem Parlamentet og Rådet vedrørende direktivet om liberalisering af markedet for havnetjenester.
Jeg kan slet ikke forestille mig, at der er nogen, der ønsker at sætte sikkerheden i en lufthavn på spil ved at indføre fri, privat konkurrence og tillade mere end en tjenesteleverandør af flyveledere. På samme måde mener jeg, at lodstjenester, bugsering eller fortøjning og selv stuvning af sikkerhedsårsager kun bør leveres af en leverandør pr. tjeneste, som sikrer en passende koordinering af hele personalet.
I denne forbindelse har jeg bemærket, at Folkepartiet allerede har vedtaget en lov i det spanske Parlament, som tillader, at et hvilket som helst rederi eller shippingfirma foretager selvservicering i forbindelse med denne type tjenester, og at det tager det som en selvfølge, at denne vanvittige liberalisering bliver vedtaget i Europa-Parlamentet. Jeg håber ikke, at det bliver tilfældet, og jeg håber, at den spanske lovgivende magt fremover er mere forsigtig og ikke går i forvejen "som dem fra Pozas", som vi siger i Bilbao. 
Pex (PPE-DE ).
   - Hr. formand, direktivet om havnetjenester er i den nuværende form vanskeligt at bedømme. Kommissionens målsætning var liberalisering af havnetjenester, men det er der ikke meget tilbage af. Ulempen ved forslaget var risikoen for, at der kunne opstå social dumping. Parlamentet, og i særdeleshed ordføreren, har arbejdet aktivt for, at problemerne fjernes fra forslaget. Den lovgivning, der er tilbage, er åbenbart det maksimalt opnåelige, selv om der kan foretages forbedringer. Jeg har derfor spurgt mig selv, om jeg skal støtte dette resultat eller ej. Hvis jeg sammenligner direktivets resultat med status quo, hvad angår lovgivning om de europæiske havne, når jeg frem til den konklusion, at det er bedre at godkende dette forslag end at forkaste det. Kort sagt, det har fordele, og risikoen for social dumping er næppe til stede.
Medlemsstaterne kan desuden, hvor det er nødvendigt, træffe passende foranstaltninger for at forhindre problemer ved hjælp af lovgivning. I Nederlandene vil der blive fremsat forslag om en havnelov, hvorved situationen for de nederlandske havnearbejdere vil blive forbedret. Den vigtigste fordel for de europæiske havne er eksistensen af lovrammer, som muliggør klare og gennemsigtige forbindelser mellem havnemyndigheder og tjenesteleverandører. Endvidere bifalder jeg, at lodstjenesterne anerkendes som en specialiseret tjeneste. Jeg anser gennemsigtigheden inden for finansieringen af havne for at være meget vigtig, idet den spiller en nødvendig rolle ved skabelsen af lige vilkår, hvad angår statsstøtte. Jeg forestiller mig, at dette direktiv er en begyndelse til europæisk lovgivning på dette område, og at der i godt samråd med alle involverede, havnemyndigheder, tjenesteleverandører og fagforeninger, kan arbejdes videre på forbedringen af lovgivningen. 
Van Lancker (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, jeg vil gerne meget udtrykkeligt støtte de kolleger, som allerede under forhandlingen har sagt, at en af de vigtige grunde til, at dette direktiv, dette kompromis, er uacceptabelt for os, er hele ordningen med selvservicering.
Den kendsgerning, at kompromiset overlader det til medlemsstaterne, om de vil indføre tilladelser til selvservicering eller ej, denne form for subsidiaritet, fru kommissær, gør hele tilladelsessystemet til en tom skal. Det er jo nu tydeligt for enhver! For hvis en medlemsstat ikke forpligtes til at indføre et tilladelsessystem, opstår der uundgåeligt en overordentlig skadelig konkurrence, som vil have en uheldig indflydelse på arbejdsvilkårene, den sociale beskyttelse af havnearbejdere og sikkerheden i havnene. Rederne vil meget hurtigt søge de havne, som ikke har et tilladelsessystem. Hermed sigter jeg ikke til havne i Italien, for de har et tilladelsessystem, heller ikke til havne i Spanien, for de har også et tilladelsessystem, men til havne, som ikke tager det så nøje med arbejdsbeskyttelse og sikkerhed.
Jeg tror, fru kommissær, at der, hvis vi vil åbne havnetjenester for konkurrence på det indre marked, først og fremmest skal opstilles sociale og økologiske sømmelighedsregler, som skal gælde for alle lande uden undtagelse. For det andet er der den kendsgerning, at det i dette direktiv overlades til medlemsstaterne også at åbne markedet for lodstjenesterne. Efter min mening går det alt for vidt. Lodstjenester har en væsentlig sikkerhedsfunktion. Dette kompromis skaber overordentlig skadelig konkurrence gennem social dumping og arbejdssituationer, der ikke er sikre, i vores havne. Desuden er det et slag i ansigtet på alle de havnearbejdere, som adskillige gange har demonstreret mod dette direktiv, og som desuden så sent som i formiddags overrakte formanden for Europa-Parlamentet mere end 20.000 underskrifter for at gøre det klart, at de kraftigt afviser dette direktiv. Jeg opfordrer derfor alle de kolleger - nederlændere og eventuelt italienere - der stadig tvivler, til at forkaste dette direktiv, dette dårlige kompromis, og arbejde for en god ordning, som ikke blot er til gavn for havnene, men især også for havnearbejderne.
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, fru kommissær, selv om resultatet af dette forlig adskiller sig fra Kommissionens oprindelige forslag, er det stadig ikke særlig godt, af hvilken årsag vi ikke støtter den foreliggende tekst, eftersom den - ud over liberaliseringsaspektet - afviger betragteligt fra den holdning, som Parlamentet gik ind for, hvad angår selvservicering og lodstjeneste. Ifølge forligsteksten kan rederen således i kraft af den såkaldte selvservicering selv udføre en eller flere havnetjenester, blot han benytter eget søfarende mandskab og eget udstyr. Forslaget fastsætter heller ikke, at udstedelse af tilladelse til at udføre havnetjenester skal være obligatorisk, og medlemsstaterne vil få vanskeligt ved at begrænse disse aktiviteter undtagen i særlige tilfælde.
Denne situation vil imidlertid betyde alvorlige problemer for stabiliteten i havnearbejdernes beskæftigelse, vanskeliggøre den gensidige koordinering af operationer om bord og på land og medvirke til konflikter og brud på solidariteten mellem arbejdskraften i havnene og skibenes mandskab. Der kan også opstå sikkerhedsproblemer i relation til både installationer og personale, hvis skibenes mandskab ikke er bekendt med den givne havns særlige forhold.
Parlamentet havde foreslået, at lodstjenester blev holdt ude af direktivet, men forligsteksten siger, at de kompetente myndigheder af sikkerhedsgrunde kan gøre lodstjeneste obligatorisk og selv udføre den eller overlade den til én tjenesteleverandør. Dette betyder, at også lodstjeneste kan udføres som selvservicering, med de risici, som det kan indebære for sikkerhed og miljø, hvilket vi finder uacceptabelt.
Med de forskellige muligheder, som medlemsstaterne får for at indføre mere restriktive bestemmelser, hvis de ønsker det, vil der opstå fare for, at der kommer bekvemmelighedshavne, hvor alt eller næsten alt bliver tilladt, med uundgåelige følger for konkurrencen mellem havnene og for sikkerheden til søs. Derfor har vi stemt imod dette forslag. 
Staes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, De Grønne vil forkaste dette direktiv, for det er på høje tid, at vi efter et økonomisk og finansielt Europa også skaber et socialt Europa. Vi må sætte en stopper for alle de metoder, som fører til, at arbejdstagernes sociale rettigheder, sundhed, sikkerhed og trivsel underordnes under lovene om en uigennemtænkt liberalisering. Derfor siger De Grønne uden tøven nej til dette havnedirektiv. Havnearbejdere i Antwerpen, Rotterdam, men også i Hamburg eller i Genova skal have garanti for, at skibe i hele Unionen losses på en professionel og sikker måde og på lønvilkår, som ikke trækkes ned på grund af social dumping. I betragtning af at der ikke indføres et obligatorisk tilladelsessystem, er balancen overordentlig tydelig. Hvad Parlamentet anmodede om under andenbehandlingen, er ikke imødekommet. Derfor skal Europa-Parlamentet også om lidt forkaste direktivet som helhed. 
Thyssen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, holdningerne i denne sag er kendt. I denne uge skal det europæiske skib vælge, hvilken havn det vil sejle ind i. At liberalisere eller ikke liberalisere, det er efter min mening ikke spørgsmålet. Hvad det drejer sig om, er hvordan der liberaliseres, og om det sker på en human måde.
Forligsudvalget har opnået en aftale herom, og jeg indrømmer, at en række af de skarpe kanter, som man kan komme til skade på i en liberaliseringsproces, er slebet af, bl.a. ved udelukkende at begrænse selvservicering til skibsbesætninger. Det er blot ærgerligt, at det ikke blev til bare lidt mere, således at også jeg kunne have forsonet mig med teksten.
Som det gentagne gange er sagt af mine kolleger, var der faktisk et flertal i Parlamentet for at indføre obligatoriske tilladelser for tjenesteleverandører og selvservicering. Ordet "skal" blev brugt. Desværre blev Parlamentet ikke støttet, og aftalen nåede ikke længere end til "har lov til at".
Hvis medlemsstaterne har forskellige opfattelser af de muligheder, de får, er der naturligvis en risiko for konkurrenceforvridning. Alene frygten for konkurrenceforvridning kan også føre til slappe bestemmelser. Det bryder vi os ikke om, og derfor er jeg ikke enig i teksten i dette udkast.
Vi ved, at Sankt Nikolaus først kommer med dampskibet i december, men jeg håber oprigtigt, at vi undgår, at havnearbejderne allerede i denne uge bliver sorteper. Jeg er solidarisk med de mennesker, som tjener til livets ophold i havnene. Jeg vil derfor stemme imod forslaget. Uanset hvordan resultatet af afstemningen bliver, vil jeg anmode havnearbejderne om under ingen omstændigheder at hvile på deres laurbær, for heller ikke hvis teksten forkastes, er Deres problemer ude af billedet. De ved, at der i nogen tid har været en diskussion i gang om, hvorvidt den belgiske havnelov - Major-loven - er i overensstemmelse med traktatens regler om fri bevægelighed for tjenesteydelser. Jeg råder Dem kraftigt til i tide selv at overtage kontrollen på dette område, inden andre må begynde på det.
Watts (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil først og fremmest takke ordføreren og Kommissionen for den forhandling, som de har banet vejen for. Europa-Parlamentet burde efter min opfattelse være stolt af, at alle synspunkter høres og overvejes.
Der var helt korrekt stærk modstand imod den oprindelige tekst, hvortil der også var mange ændringsforslag. I betænkningen anskues havnetjenester fra en forkert synsvinkel. I betænkningen fokuseres der på konkurrence inden for havnene frem for mellem havnene - lidt ligesom lovgivning om det indre marked med henblik på at øge konkurrencen inden for ét supermarked frem for mellem flere supermarkeder. I betænkningen lykkedes det ikke at løse problemerne med uretfærdig statsstøtte eller manglende gennemsigtighed i forbindelse med regnskaber. I betænkningen kritiseredes den vellykkede britiske model for havne - og nogle af disse havne i min egen region er blandt de travleste og efter min opfattelse mest succesrige havne i verden. Retfærdigvis skal det siges, at nogle af disse problemer er beskrevet, men i forliget lykkedes det ikke at løse mange af de største problemer. I betænkningen blev selvservicering ikke udelukket, og forhåndstilladelse til at udføre havnetjenester blev heller ikke sikret - spørgsmålet om "må eller skal" - og især lykkedes det ikke at udelukke lodstjenesterne fra direktivets anvendelsesområde.
Det handler imidlertid ikke om, hvad der er omfattet af direktivet, men hvad der ikke er omfattet af direktivet. Der har efter min opfattelse ikke været nogen reel indsats for at løse problemerne med gennemsigtighed eller uretfærdig statsstøtte. Parlamentet bør også være bekymret over, at der ikke er nogen enighed, hverken inden for Parlamentet eller uden for i samfundet. Jeg er klar over de meget divergerende synspunkter, både for og imod. Men jeg er især meget bekymret over, at vi ikke har havnearbejdernes støtte. Parlamentets Labour-medlemmer er også meget bekymrede over, at vigtige britiske grupper er modstandere af forslaget, og vi bør alle være bekymrede, når britiske lodstjenester og især britiske skibsofficerer anbefaler, at forslaget nedstemmes af sikkerhedshensyn alene. Jeg nævnte i starten af denne proces i 2001, at forslaget burde forkastes og sendes tilbage til Kommissionen. Da det punkt, som vi har flest betænkeligheder ved, stadig ikke er løst, vil Parlamentets Labour-medlemmer være konsekvente. Vi bør forkaste forslaget af hensyn til de britiske arbejdspladser, de fremtidige investeringer i vores havne og ikke mindst sikkerheden. 
Laguiller (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, når jeg forkaster den tekst, vi har fået forelagt om havnetjenesterne, giver jeg ikke kun udtryk for min personlige opfattelse. Jeg gør mig også til talsmand for de protester, der har lydt fra mange faglige sammenslutningers side.
Forslaget om den såkaldte selvservicering giver rederne mulighed for at varetage enhver tænkelig havnetjeneste under anvendelse af eget mandskab og udstyr. Der findes også brodne kar inden for søtransporten, og med forslaget åbnes således mulighed for alle former for misbrug. Direktivet pålægger selvsagt ikke rederne at aflønne deres mandskab i overensstemmelse med de satser, der er gældende blandt havnearbejdere, og heller ikke at overholde de arbejdsretlige bestemmelser. Rederne kan antage arbejdere uden nogen form for garantier, lade dem arbejde til lav løn og pålægge dem de arbejdsvilkår, de måtte ønske. Konsekvensen heraf vil være nedlæggelse af faste stillinger i havneområderne og en stigning i antallet af arbejdstagere, som er underlagt usikre ansættelsesvilkår, er dårligt aflønnet og udsat for udnyttelse, og som savner erfaring, med de trusler, det indebærer for miljøet og sikkerheden.
Vi må forkaste dette direktiv. Gennemførelsen af direktivet ville udgøre en trussel mod alle, der lever af havnetjenesterne, og det ville øge risiciene for ulykker og forurening. Vi må også forkaste direktivet, fordi det bringer arbejdstagere fra forskellige faggrupper i indbyrdes konkurrence - søfolk skal konkurrere med havnearbejdere - hvilket vil forringe arbejdsvilkårene for de involverede faggrupper og kun gavne rederne.
At ville åbne havnetjenesterne for den frie konkurrence vidner om den bagudrettede holdning, som også ligger til grund for ønsket om at åbne jernbanetransporten, luftrumskontrollen, posttjenesterne og telekommunikationstjenesterne for den frie konkurrence. Vi er modstandere heraf. Havnetjenesterne bør som alle aktiviteter, som direkte eller indirekte er til gavn for hele befolkningen, være offentlige tjenester og bør sikres mod den frie konkurrences og profitjagets skadelige virkninger. 
Schörling (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg har kun et minut, og det minut har jeg tænkt mig at bruge på at sige, at jeg under ingen omstændigheder vil medvirke til, at Europa får såkaldte bekvemmelighedshavne. Derfor er jeg nødt til at stemme nej til Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om markedsadgang for havnetjenester. Jeg er hverken imod økonomisk liberalisering eller liberalisering af reglerne, men jeg kan ikke se, at hensigten med direktivet stadig er der i det forslag, som præsenteres nu. Hensigten er allerede blevet udvisket.
Derimod mener jeg, at det, der er tilbage, kan føre til social dumping. I de nordiske lande har vi længe arbejdet for gode regler og arbejdsforhold inden for søfarten og imod social dumping. Det skal ikke kunne betale sig at udflage skibe eller at ansætte folk under usle forhold. Kompetencen i havnene og sikkerheden for dem, der arbejder dér, skal sikres.
Ved at afvise dette forslag beskytter Europa-Parlamentet arbejdstagerne og de sociale og arbejdsretlige regler for havnearbejderne.
Cocilovo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissær de Palacio, der er sagt meget, og jeg vil helt ærligt stille alle medlemmerne et spørgsmål. Vi taler, som om vi ved at vedtage denne kompromistekst risikerer at ryge fra paradis til skærsilden eller helvede for så vidt angår havnetjenester. Uden det direktiv, som vi skal stemme om, ville der helt ærligt ikke være noget, der kunne hindre de enkelte medlemsstater - sådan som det hidtil har været tilfældet - i at vedtage nationale lovgivningsmæssige foranstaltninger om at åbne markedet for havnetjenester uden noget retsgrundlag. Jeg er en af dem, der har kæmpet hårdt, og jeg er fortsat overbevist om, at tilladelsen skulle have været obligatorisk. Det lykkedes os ikke, men vi har et direktiv, der vedrører subsidiaritet og hvad medlemsstaterne kunne have gjort, og det fastlægger referencekriterier for tilladelser, der fuldt ud beskytter reglerne vedrørende sikkerhed, miljøbeskyttelse og social sikkerhed. Det er selvfølgelig sandt, hvis en enkelt stat ønsker at gøre tilladelser obligatoriske. Uden direktivet havde det vilde vesten imidlertid været meget vildere.
Vi ved alle sammen, hvordan det oprindelige forslag var, og hvordan der blev arbejdet med det. Vi kender alle sammen de grænser, der blev opstillet for selvservicering, de bestemmelser, som vi afskaffede, og som resulterede i en slags vilde vesten uden bestemmelser for nye havne, for nye havneafsnit eller for havneafsnit, der ikke var åbne for kommercielle tjenester. Det er grundene til, at f.eks. alle fagforeninger i Italien - CGL, CISL, UIL - beder os om at vedtage kompromisteksten. Vi bevæger os ikke fra paradis til skærsilden. Med hensyn til hvad de enkelte medlemsstater kunne have gjort, føler jeg, at vi endnu ikke er i paradis, men at vi nok har bevæget os fra helvede til skærsilden.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, skærsilden er mindst lige så pinefuld som helvede, men man skal ikke blive der for evigt - har jeg ladet mig fortælle.
Det vigtige spørgsmål er i denne sammenhæng selvservicering i EU's havne. Jeg, der kommer fra en ø-medlemsstat, som eksporterer 90 % af sin produktion, er meget bekymret over de manglende bestemmelser om forhåndstilladelse i direktivet. Det må være pinefuldt for kommissæren og hr. Jarzembowski at være vidne til så bred modstand imod forslaget, som vi oplever i dag. De burde trække forslaget tilbage, arbejde videre med det og sikre, at der er obligatorisk selvservicering, som vil medføre forhåndstilladelse og kriterier vedrørende beskæftigelse, sociale aspekter, professionelle kvalifikationer og miljøhensyn. Der er ingen vej uden om. Derfor appellerer jeg til, at man udviser sund fornuft og arbejder videre med forslaget. 
Smet (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, hr. formand, kære kolleger, det belgiske system for havnetjenesteydelser fungerer til alles tilfredsstillelse. Hverken havnemyndighederne, arbejdsgiverne eller havnearbejderne anmoder om, at dette system ændres. Det er tilvejebragt efter samråd mellem arbejdsmarkedets parter, og om nødvendigt tilpasses det til situationen for de forskellige belgiske havne efter samråd mellem arbejdsmarkedets parter. Dette samråd giver arbejdstagerne en garanti for, at også deres krav på områderne beskæftigelse, velfærdsforanstaltninger, sikkerhed og kvalitet optages i en social aftale. Resultatet af dette system, fru kommissær, er, at f.eks. havnen i Antwerpen er nummer et, hvad angår konventionel last, og det er den mest arbejdsintensive lasteaktivitet. Denne plads har Antwerpen opnået til trods for den kendsgerning, at havnearbejdet måske er noget dyrere end i andre havne, men til gengæld er havnearbejdet meget produktivt, meget sikkert og af fortræffelig kvalitet. Rederne anmoder ikke om et andet system.
Hvordan erfarer de belgiske havnemyndigheder, havnearbejdere og de belgiske politikere EU's indgreb? For det første at det ikke medfører nogen forbedring for dem. Tværtimod. De søger i direktivet efter muligheder for gennem belgisk lovgivning så vidt muligt at bevare det nuværende system. For det andet at det ordnes langt fra deres eget område. De er vant til at handle efter samråd mellem arbejdsmarkedets parter. For det tredje at direktivet udarbejdes på grundlag af de havne, hvor systemet er mindst strengt, og hvor der ikke findes ret meget organiseret og kvalitativt havnearbejde. Den rigtige procedure, fru kommissær, ville have været at underkaste de europæiske havneaktiviteter en tilladelsespligt, hvori der træffes bestemmelser om de vigtigste elementer inden for sociale rammer, sikkerhed, uddannelse, tilrettelæggelse af arbejdet og miljø. Med en sådan obligatorisk ordning ville ikke blot selvserviceringen have været mulig, men der ville også have været garantier for en strengere procedure i alle europæiske havne. De havne, som allerede nu har effektive bestemmelser og et sikkert system, straffes egentlig til fordel for den meget mere slappe holdning i andre havne. Vi skulle være gået i modsat retning. Af alle disse grunde vil jeg efter min bedste overbevisning stemme imod direktivet. Jeg er en overbevist europæer, men i denne sag går den europæiske indblanding den forkerte vej.
De Palacio,
    Hr. formand, mine damer og herrer, der er flere gange blevet draget paralleller mellem problemet med havnene og havnetjenesterne og problemet med lufthavnene og lufthavnstjenesterne, og sikkerhedsspørgsmålet er blevet rejst som et centralt punkt med henblik på at forkaste den nuværende tekst, i særdeleshed sikkerheden i forbindelse med lodstjenester og selvservicering generelt. Jeg vil gerne sige, at jeg synes, at det er forkert at sammenligne luftfarten med selvservicering.
Til gengæld synes jeg godt, at man kan sammenligne åbningen af konkurrencen inden for havnetjenester og lufthavnstjenester. I sin tid gav det også anledning til alle hånde diskussioner, og man sagde, at sikkerheden i lufthavnene blev sat over styr. Vi har ikke set en sådan risiko. Til gengæld har vi set, at der er større aktivitet i lufthavnene og flere muligheder for alle.
Spørgsmålet om liberalisering er blevet rejst. I dag liberaliserer man lufthavnstjenester vedrørende vedligeholdelse af fly. I sin tid sagde man, at det ville betyde en frygtelig risiko for flysikkerheden.
I dag er der selskaber, der selv løser visse opgaver. Der er også andre selskaber, der anvender tjenesteleverancer fra tredjemand. Der er forskellige muligheder, og det gør det muligt at sænke omkostningerne i forbindelse med flyvningen, og De er, mine damer og herrer, sammen med alle EU's borgere, de første til at få glæde af det. Der er heller ikke noget heri, som har betydet en underminering af flysikkerheden. Der er kommet mere aktivitet, mere beskæftigelse og flere muligheder. Og det er det, vi ønsker.
Luftfarten svarer til søtransporten. Ved indsejlingen til de fleste store havne er der søtrafik, som kontrolleres ved hjælp af helt moderne systemer. Vi taler ikke om at liberalisere og få flere søfartskontroller i havnene, det er der ingen, der har foreslået. Lad os ikke sammenligne æbler og pærer. Lad os sammenligne, når det er fornuftigt.
Liberaliseringen af vedligeholdelsen af flyene har på ingen måde betydet en underminering af flysikkerheden. Er der mon nogen havnemyndighed, nogen regering i vores lande, der vil træffe en beslutning, der pludselig vil betyde, at et skib sejler ind i en mole, eller at havnene bliver fyldt med upassende udslip, eller at der sker en ulykke?
Mine damer og herrer, vi fungerer inden for nogle rammer, der giver mulighed for en sådan liberalisering, som giver mulighed for større konkurrence og aktivitet i havnene, for bedre muligheder og kapacitet for havnene, for en bedre udvikling af kystsejladsen og dermed en bedre udvikling af søtransporten, hvilket vil lette presset på de øvrige transportformer, der i dag er fyldt til bristepunktet.
Hvad er det, der er så bekymrende i Belgien? De har en lovgivning for havnene, som den forrige belgiske minister efterlod. Den er det ikke nødvendigt at ændre. Måske skal der ske en tilpasning. Og det skal retfærdiggøres, hvorfor der er lodstjenester og selvservicering. De årsager, der kan begrænse selvserviceringen, er, som der står i artikel 10, bl.a. hensynet til sikkerheden eller miljøkravene.
I artikel 16 står der desuden, at bestemmelserne i direktivet ikke på nogen måde vil berøre de nationale regler om uddannelseskrav, erhvervsmæssige kvalifikationer, beskæftigelse og sociale forhold, såfremt de er forenelige med EU-lovgivningen.
Mine damer og herrer, jeg spørger mig selv, om vi har læst den samme tekst. Hvis vi ser på spørgsmålet om lodstjeneste, står der også - vi ved godt, at lodstjenester er et meget vigtigt element, og at der derfor er brug for supplerende garantier - at de kompetente myndigheder kan anerkende den obligatoriske karakter ... Det er korrekt, det kan de. Hvis det er korrekt, at der er en sikkerhedsrisiko, tror De så, at der er nogen national myndighed, som ikke vil anerkende, at lodstjenesten skal være obligatorisk? Mine damer og herrer, jeg synes, at vi taler om nogle risici, som efter min mening ikke findes.
Et andet spørgsmål er presset fra havnearbejdernes fagforeninger. Det er politisk meget vigtigt og respektabelt, det er jeg ikke i tvivl om, men vi bør holde os for øje, at vi taler om pression fra en konkret gruppe. Det er et af de eksempler, der altid anvendes i bøger om økonomi og sociologi, fordi de har været så godt organiseret i meget lang tid. Der er et konkret problem i forbindelse med pression fra eller forbindelser med disse fagforeninger. Det er en anden historie, mine damer og herrer.
Men De skal ikke blande det sammen med sikkerhedsproblemer. Vi skal ikke kalde det noget, det ikke er. Jeg accepterer, at De siger til mig, at der er et politisk problem, at vi behøver opbakning fra fagforeningssektoren, den er imod os, og vi kan ikke stemme sådan. Det kan jeg ikke indvende noget imod. Jeg har allerede sagt, at dette er helt politisk forståeligt, men De skal ikke sige til mig, at der er et sikkerhedsproblem. Det er ikke sandt. Jeg synes i det mindste ikke, at der er noget sikkerhedsproblem, mine damer og herrer. Det er et politisk problem. Lad os kalde tingene ved deres rette navn, og lad os så leve op til vores ansvar hver især. For hvis vi tager fat på det politiske problem med havnearbejderne - som efter min mening er uberettiget, for der bliver mere arbejde til dem og flere muligheder i vores havne, hvis vi vedtager direktivet - kan vi til gengæld opnå større effektivitet i vores havne, og det er vigtigt for at fremme kystsejladsen.
Hvordan vil vi reelt kunne fremme kystsejladsen i EU, hvis ikke vi forbedrer kapaciteten og effektiviteten i vores nuværende havnetjenester? Mine damer og herrer, denne blokering hindrer os i at tage endnu videre skridt, og vi behøver kystsejladsen. I de kommende 10 år skal den europæiske kystsejlads forøge sin kapacitet med mindst 40 %, for det, der ikke transporteres ad søvejen, bliver transporteret ad landevejen. Jernbanetrafikken skal også forøges med 40 %, men kystsejladsen skal udgøre mindst 40 % og gerne lidt mere for at lette trykket på landevejene.
Mine damer og herrer, havnearbejderne er meget respektable, det er jeg enig i. Men - og jeg beder Dem endnu en gang om at overveje spørgsmålet - det er ikke et sikkerhedsspørgsmål, vi diskuterer her, det er et spørgsmål om fagforeningsmagt. Det drejer sig om et problem med en transportform, der er virkelig bæredygtig over tid, en effektiv transport, som EU behøver for vores konkurrenceevne og vores borgeres skyld, og for udviklingen af alle vores lande og for et bedre miljø.
Mange tak, hr. formand, mange tak, mine damer og herrer. Uanset resultatet vil vi fortsætte arbejdet, og jeg vil fortsat regne med Deres opbakning, som det plejer at være tilfældet med alle de initiativer, jeg forelægger. 

 - Forhandlingen er afsluttet.Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0414/2003). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Har Kommissionen tillid til, at den internationale lovgivning for skibe og havnesikkerhed fra 2002 vil blive gennemført i EU rettidigt (inden den 1. juli 2004), og at alle jurisdiktioner uden for EU, navnlig dem, som i betydeligt omfang anvender bekvemmelighedsflag, vil kunne håndhæve lovgivningens bestemmelser?
Nielson,
    - Hr. formand, den 12. december 2002 vedtog den internationale søfartsorganisation IMO's diplomatiske konference et nyt kapitel 11-2 om særlige tiltag til fremme af maritim sikring til IMO's SOLAS-konvention "Safety of life at sea" samt en ny kode benævnt "International Ship and Port Facility Security Code" (ISPS-koden), som forekommer at være af grundlæggende betydning for etableringen af et globalt søfartssikkerhedssystem.
Den 2. maj 2003 forelagde Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til forordning om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter. Formålet med dette forslag er at gennemføre disse nye instrumenter i fællesskabsretten sammen med de nødvendige fortolkende bestemmelser.
Den 9. oktober 2003 vedtog Rådet (transport) enstemmigt en generel indstilling til dette forslag. Europa-Parlamentet afholder afstemning om dette forslag ved første behandlingen den 19. november 2003.
I betragtning af de konstaterede fremskridt med arbejdet i disse to institutioner håber Kommissionen på, at denne tekst vedtages hurtigst muligt, så medlemsstaterne får mulighed for senest den 1. juli 2004 at opfylde de internationale forpligtelser, de har indgået inden for IMO.
Den 1. juli 2004 gælder ligeledes som frist for fartøjer, der fører andre flag end EU-medlemsstaternes. IMO har ikke til hensigt at give nogen henstand med gennemførelsen af disse tiltag. Kommissionen er i lighed med USA's myndigheder enig i denne analyse. I overensstemmelse med de relevante bestemmelser i ISPS-koden vil ethvert fartøj, som efter den 1. juli 2004 ikke opfylder de sikkerhedsforanstaltninger, der er fastsat i disse internationale instrumenter, således kunne formenes adgang til en havn i en stat, der er medlem af IMO. 
Purvis (PPE-DE ).
   - Hr. Nielson, der har været en lang forhandling om dette spørgsmål tidligere i formiddag, og De må acceptere, at der er meget kort tid fra nu og til den 1. juli 2004 for alle skibe og havne at nå at opfylde kravene i ISPS-koden, især med den øjeblikkelige mangel på klarhed. Den økonomiske risiko for virksomheder, der ikke kan opfylde koden, er enorm. Hvad med andre flag end europæiske flag? Selv hvis vores egne medlemsstater kan nå at opfylde kravene, vil der så ikke være en betydelig risiko for, at mange andre skibe ikke kan nå at opfylde kravene og derfor ikke vil have adgang til europæiske havne? Har Kommissionen foretaget en vurdering af virkningen på den europæiske handel og verdenshandelen, i tilfælde af at kravene ikke er fuldt ud opfyldt den 1. juli 2004? 
Nielson,
    Efter at have haft lejlighed til at lytte til den tidligere forhandling er jeg sikker på, at de nødvendige ændringer kan foretages inden for den pågældende periode. Det vil i sidste ende være sådan, at vi kan risikere at skulle nægte skibe, der ikke opfylder kravene, adgang til vores havne, men den globale rækkevidde af hele denne idé vil gøre det vanskeligere for skibe, der sejler under andre flag, at fortsætte med at ignorere kravene. Derfor er det meget fornuftigt og nødvendigt. 
Formanden.
I strategien for det indre marked indtil 2006 og i grønbogen om forsyningspligtydelser planlægger Kommissionen en omfattende liberalisering af de offentlige ydelser.
Efter alt at dømme vil vandforsyningen også blive berørt.
Er en liberalisering af et så vigtigt område som vandforsyningen faktisk i overensstemmelse med Kommissionens intentioner?
Hvorledes påtænker Kommissionen over for de berørte borgere at begrunde et så omfattende indgreb i landenes suverænitet til at udnytte egne vandreserver? 
Nielson,
    Som meddelt i strategien for det indre marked, Prioriteter for 2003-2006, er Kommissionen i øjeblikket i færd med at undersøge, hvorvidt der er basis for at forbedre effektiviteten og ydelsen af vandsektoren. Denne analyse fokuserer især på, hvordan de nuværende konkurrenceregler og regler for det indre marked skal finde anvendelse på den pågældende sektor. Kommissionen ønsker ikke at udelukke nogle muligheder på nuværende tidspunkt, herunder muligheden for yderligere lovgivningsmæssige tiltag.
Som en del af undersøgelsen har Kommissionen sendt omfattende spørgeskemaer til nuværende og fremtidige medlemsstater med henblik på at indsamle oplysninger om de retlige og administrative regler og krav, inden for hvilke vandsektoren opererer. Kommissionen har også haft uformelle drøftelser med regionale og lokale myndigheder, erhvervsorganisationer og borgergrupper og foretagender involveret i sektoren.
Undersøgelsen er endnu ikke afsluttet, og det er for tidligt at konkludere noget. Når undersøgelsen er afsluttet, vil Kommissionen naturligvis fremlægge resultaterne og sine synspunkter om eventuelle yderligere tiltag i fuld overensstemmelse med traktatgarantier for tjenester af generel økonomisk interesse samt miljøbestemmelser. 
Flemming (PPE-DE ).
   - Hr. kommissær, måske er det undgået Deres opmærksomhed, men der har været en vældig ophidselse i Østrig i mange år på grund af dette emne, og det har netop været tilfældet igen i de seneste uger. Alle delstater, alle partier og også de store dagblade er enige: Der er en total opstand. De ved, at vand er liv. Østrig er stadig et udpræget landbrugsland, og hvis man på en eller anden måde kun stiller en landmand i udsigt, at man tager vandet fra ham, så betyder det krig!
Jeg kan ikke forestille mig, at Østrig - og det hører jeg også fra andre lande, fra Tyskland, fra de nordiske lande - nogensinde ville acceptere en liberalisering af vandforsyningen. Tænker Kommissionen i betragtning af denne voldsomme modstand virkelig fortsat seriøst på en liberalisering på dette område? 
Nielson,
    Alle muligheder står åbne. Vi undersøger sagen i øjeblikket, og jeg mener, at det er for tidligt at drage konklusioner. 
Formanden.
EU er svær at komme ind i for tredjelandsborgere, der søger beskyttelse. I den seneste tid har vi oplevet forfærdelige katastrofer, hvor mennesker på jagt efter en tryggere tilværelse har mødt døden uden for EU's grænser. Vi må standse menneskehandelen og de individer, som tjener formuer på andres ulykke. Der er stillet et interessant forslag til Kommissionen med det formål at mindske markederne for menneskesmuglere og gøre EU lettere tilgængelig for tredjelandsborgere.
Hvad mener Kommissionen om forslaget om indførelse af et system, som giver flygtninge mulighed for at ansøge om et særligt asylvisum på EU-landenes ambassader og konsulater rundt omkring i verden? 
Vitorino,
    Kommissionen har længe haft det synspunkt, at der er stort behov for at finde muligheder for at tilbyde hurtig adgang til beskyttelse, uden at flygtninge er nødt til at benytte sig af ulovlig indvandring eller menneskesmuglere. Derfor foretog vi en undersøgelse af, om det er hensigtsmæssigt at behandle asylansøgninger uden for EU i forhold til det fælles europæiske asylsystem, der blev offentliggjort i december 2002.
I undersøgelsen er der en gennemgang af mulighederne for anvendelse af beskyttede adgangsprocedurer i hjemegne samt en vurdering af, hvorledes sådanne procedurer kan give en ikke-indbygger mulighed for at henvende sig til en potentiel værtsstat uden for sit territorium med henblik på asyl og opnå tilladelse til at komme ind i det pågældende land.
Siden da har Kommissionen i sine meddelelser af marts og juni 2003 bemærket, at beskyttelsen i hjemegnene skal konsolideres, og at anmodninger om beskyttelse behandles i så stor overensstemmelse med disse behov som muligt. Det kan medføre regulering af adgangen til EU ved etablering af beskyttelsesordninger for modtagelse og reetableringsprogrammer. Foranstaltninger af denne type kunne også sikre en mere hensigtsmæssig modtagelse i EU.
På Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki blev Kommissionen anmodet om at udforske alle muligheder for at sikre mere fornuftig og styret modtagelse af personer, der har brug for international beskyttelse i EU, og undersøge mulighederne for at øge beskyttelsen i hjemegnene.
Vi vil fremlægge en omfattende rapport inden juni 2004 med forslag til foranstaltninger. I mellemtiden har det nuværende formandskab været vært for et ekspertseminar i Rom den 13. og 14. oktober, hvor man yderligere udforskede Det Europæiske Råds mandat med særlig fokus på reetablering og beskyttelsesforanstaltninger i relation til modtagelse. Fordelene og ulemperne ved de beskyttelsesforanstaltninger, der blev drøftet, vil blive undersøgt nærmere i den rapport, som Kommissionen blev anmodet om at udarbejde på Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki, og som jeg nævnte tidligere.
Det italienske formandskab ønsker, at Rådets retningslinjer baseret på konklusionerne fra seminaret i Rom vedtages på Rådets (retlige og indre anliggender) møde i november for at kunne give Kommissionen de nødvendige politiske retningslinjer til udarbejdelse af den rapport, vi vil færdiggøre i juni. Parlamentet vil blive anmodet om en udtalelse efter offentliggørelse af rapporten. 
Hedkvist Petersen (PSE ).
   - Mange tak for svaret. Problemet med de aktuelle regler for asylansøgninger er ikke, at vi slipper for mange flygtninge ind, altså selve reglerne, for vi har både ressourcer og en moralsk forpligtelse i Europa til at tage imod mennesker, der har behov for beskyttelse. Problemet er derimod den menneskesmugling, hvor skrupelløse handlere lokker mennesker til at forsøge at lade sig indføre ad forskellige veje.
Vores egne regler, som gør det svært at ansøge om og få visum, gør også, at der bliver flere og flere menneskehandlere. Sådan må vi ikke have det. I Rådet er der også stillet inhumane forslag om grænsestyrker og om frizoner i tredjelande, hvor vi skulle have flygtninge, der ansøger om asyl. Det synes jeg ikke om. Jeg mener, at vi skal have en ordning, som styrker asylproceduren.
En måde at gøre det på fremgår af det forslag, som forskeren Gregor Noll har præsenteret, og som mit spørgsmål handlede om. Det forslag er efter min mening i høj grad værd at undersøge. Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvilke fordele og ulemper han ser ved forskeren Gregor Nolls forslag om, at asyl skal søges på EU-landenes ambassader rundt omkring i verden. Det ville være interessant at høre et svar på dette spørgsmål.
Vitorino,
    Jeg deler Deres synspunkt om, at det helt klart er nødvendigt at udvikle et asylsystem, der forhindrer, at de personer, som har brug for international beskyttelse, bliver ofre for kriminelle grupper. En af måderne, hvorpå man kan opnå det, er at øge beskyttelsen i den pågældende region og give alle mulighed for at ansøge om asyl på ambassaden i en af medlemsstaterne. Som det ærede medlem ved, foregår dette allerede i enkelte medlemsstater.
Reetableringsordninger er allerede gennemført i mindst fem medlemsstater. Vi gennemgår i øjeblikket erfaringerne på dette område for at identificere fordele og ulemper, der skal indgå i udarbejdelsen af et forslag, som giver alle medlemsstater mulighed for at benytte samme system. Jeg håber, at jeg med rapporten i juni vil kunne fremsætte nogle konkrete forslag. 

Formanden.
Er Kommissionen opmærksom på, at diamantindustrien har udtrykt dyb bekymring over De Beers' nye distributionssystem "Supplier of Choice"? Er den enig i, at dette system fuldt ud har favoriseret De Beers og er baseret på både uklare og subjektive udvælgelseskriterier? Er den klar over, at en tredjedel af De Beers' kernekunder indtil nu er sorteret fra under "SoC", hvilket har betydet, at diamanterne er spredt ud på færre hænder, og at konkurrencen og forsyningen generelt er reduceret?
Fastholder Kommissionen sin erklæring af 16. januar 2003, der foreløbigt tillader anvendelse af det nye system, og hvori Kommissionen kategorisk erklærer, at: "...Da der imidlertid stadig er bekymring for, at SoC-systemet vil kunne anvendes til kunstigt at begrænse udbuddet, især af diamanter af høj kvalitet, og da systemet endnu ikke er indført, vil Kommissionen nøje overvåge markedet....ønsker endvidere at sikre, at systemet ikke resulterer i, at udbuddet af tilstrækkelige mængder rådiamanter til forhandlerne begrænses....forbeholder sig derfor ret til at genåbne sagen, hvis der sker ændringer i den faktiske eller retlige situation med hensyn til væsentlige aspekter i aftalerne, som ændrer dens nuværende holdning."?
Vil Kommissionen nu følge op på undersøgelserne af "SoC", inden systemet bliver fuldt operationelt sidst på året?
Monti,
    Den 16. januar 2003 offentliggjorde Kommissionen sin godkendelse af De Beers' såkaldte Supplier of Choice-distributionssystem. Denne godkendelse blev givet, efter at De Beers havde ændret på det oprindelige udkast til et Supplier of Choice-system, der blev præsenteret for Kommissionen. Et resumé af det ændrede Supplier of Choice-distributionssystem blev offentliggjort i november 2002 i De Europæiske Fællesskabers Tidende, og interesserede parter blev opfordret til at fremsætte deres bemærkninger. Som hr. Corbett understregede, forpligtede Kommissionen sig i forbindelse med godkendelsen af Supplier of Choice-systemet til at overvåge markedet, ligesom den forbeholdt sig retten til at genåbne sagen, hvis der sker ændringer i den faktiske eller retlige situation med hensyn til væsentlige aspekter i aftalerne, som ændrer dens nuværende holdning.
Kommissionen agter fuldt ud at leve op til sine forpligtelser. Den vil derfor fortsat overvåge De Beers' brug af Supplier of Choice-distributionssystemet for at sikre sig, at Fællesskabets konkurrenceregler overholdes. Kommissionen vil således tage hensyn til enhver virksomhed, der hævder, at bestemmelserne er blevet krænket, og at den har lidt skade som følge heraf.
Selv om Kommissionen allerede har modtaget informationer vedrørende konkret brug af Supplier of Choice, råder den endnu ikke over alle detaljer. Derfor agter Kommissionen at benytte de beføjelser, den har i henhold til traktatens artikel 81 og 82 til at indsamle oplysninger, der vil sætte den i stand til at tage stilling til spørgsmålet med fuldt kendskab til sagen. Der vil derfor blive udsendt anmodninger om informationer i den kommende uge. Når Kommissionen har undersøgt disse informationer, vil den beslutte, hvad der skal gøres i den pågældende sag. 
Corbett (PSE ).
   - Når jeg har takket kommissæren for hans svar, kan han måske fortælle os, hvor mange formelle klager han har modtaget i de seneste uger fra diamantsektoren om leverandører til det nye distributionssystem? Jeg bifalder, at han vil undersøge sagen nøjere og indhente alle relevante oplysninger.
Vil kommissæren mon også tage højde for de bemærkninger, som formanden for De Beers, hr. Oppenheimer, kom med for nylig i en tale på Harvard Business School's alumni-konference i Cape Town. Hr. Oppenheimer erklærede, at de ikke lægger skjul på, at de ønsker at styre diamantmarkedet, kontrollere udbuddet, fastsætte priserne og indgå diskrete aftaler med deres partnere i diamantsektoren. Det er, hr. kommissær, en bemærkelsesværdig indrømmelse, som hr. Oppenheimer kom med i marts 1999, blot et par måneder inden iværksættelsen af det nye distributionssystem. Kan jeg få kommissæren til at tage højde for denne indrømmelse, når han undersøger det mest velkendte monopol, der stadig eksisterer, og som stadig ikke er undersøgt af Kommissionen under udøvelse af sine konkurrencebeføjelser. 
Monti,
    Med hensyn til hr. Corbetts seneste bemærkning vil jeg tage mig den frihed at gøre ham opmærksom på, at Kommissionen og i særdeleshed den nuværende Europa-Kommission er begyndt at følge nøje med i disse spørgsmål.
For så vidt angår spørgsmålet om klager, kan jeg sige, at Kommissionen ganske rigtigt har modtaget klager over Supplier of Choice, som den vil undersøge ifølge standardprocedurerne for traktatens artikel 81 og 82. Med hensyn til antallet af klager, hr. Corbett, samt deres oprindelse, mener Kommissionen, at princippet om god administrativ praksis forpligter den til at udvise en vis diskretion med hensyn til klagernes antal og oprindelse. Hvis en virksomhed, der indsender en klage til Kommissionen, finder det passende at offentliggøre den, har den selvfølgelig lov til at gøre det.

 - Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 37.
Spørgsmål nr. 38 af Claude Moraes (H-0660/03):
Om: Genopbygning af Irak
Vil Kommissionen give en detaljeret oversigt over arten og omfanget af dens støtte til genopbygningen af Irak?
Nielson,
    Som Parlamentet er klar over, foreslås det i Kommissionens meddelelse, der blev vedtaget den 1. oktober 2003, at der øremærkes 200 millioner euro fra EU-budgettet til genopbygningen af Irak i 2003 og 2004. Det glæder mig at kunne sige, at dette løfte med Parlamentets hjælp blev bekendtgjort på donorkonferencen i Madrid den 24. oktober 2003.
En vellykket konference, der rejste over 33 milliarder amerikanske dollars fra over 70 lande, var blot det første skridt på vejen til genopbygning. Jeg vil minde om, at der i Kommissionens meddelelse er fastsat fire elementer, der er afgørende for en vellykket genopbygningsproces, nemlig forbedret sikkerhed, foranstaltninger til en politisk overgang til en irakisk regering, etablering af en multilateral paraply til genopbygning samt samarbejde fra Iraks naboer.
Der er sket fremskridt på alle tre områder, men på sikkerhedsområdet er der behov for langt større fremskridt for at gennemføre Kommissionens hjælp til genopbygning og komme videre.
Vi har to målsætninger for 2003, at mindske overgangen fra den humanitære fase til genopbygning og at støtte FN i opfyldelsen af sit mandat under Sikkerhedsrådets resolutioner 1483 og 1511. De 40 millioner euro, som vi har foreslået for 2003, er derfor tiltænkt som støtte til Irak hurtigst muligt via FN og FN's specialiserede organer.
Jeg kan rapportere, at der som opfølgning på ECHO's arbejde indtil nu er fastsat en første pakke på 29 millioner euro til FN's arbejde vedrørende vand og sanitet, sundhed, uddannelse, beskæftigelse og indkomstgivende ordninger. Alle er områder, hvor FN har været aktiv, og hvor FN's 4000 lokale agenter stadig arbejder. Pakken skulle være klar til udbetaling til FN i starten af december 2003. Yderligere 11 millioner euro vil blive tildelt i slutningen af 2003 til støtte af FN's arbejde vedrørende lokal og regional regeringsførelse, civil administration, retlig reform, medier og menneskerettigheder.
Derudover har vi afsat 2 millioner euro - på budgetposten for horisontal minerydning - som hjælp til at løse det enorme problem, der udgøres af landminer og udetoneret ammunition i Irak.
I 2004 vil den internationale genopbygningsfond foreslået af Verdensbanken og FN i Madrid være oprettet. Vi forventer derfor at kanalisere en andel på 160 millioner euro som foreslået via denne fond til støtte af områder som f.eks. sociale sikkerhedsnetværk, institutions- og kapacitetsopbygning, makroøkonomisk forvaltning, styrkelse af det irakiske civile samfund og fremme af menneskerettigheder og demokrati.
Kommissionens fordeling af støtten mellem FN og Verdensbanken vil være baseret på sektorerfaring og de to organisationers sammenlignelige fordele. Det vil imidlertid også afhænge af, om forholdene rent faktisk er blevet bedre i Irak, samt udsigterne for gennemførelse via FN-organer, ngo'er og irakiske ministerier. Faktum er, at der stadig er mange spørgsmålstegn. 
Moraes (PSE ).
   - Jeg vil gerne takke kommissæren for det meget omfattende svar og lykønske alle i EU, der er kommet det irakiske folk til undsætning på et meget vanskeligt tidspunkt.
Jeg har to kortfattede supplerende spørgsmål. Jeg vil for det første gerne høre kommissærens mening om, hvordan støtten, der er opnået på konferencen i Madrid, er forenelig med gennemførelsen af vores andre støtteprojekter, især i områder i Afrika og andre steder, hvor der er konflikter, som modtager langt mindre mediedækning, men hvor befolkningen også lider. Hvordan ser kommissæren på mulighederne for at løse disse problemer?
For det andet vil jeg gerne høre, hvad kommissærens holdning er til gennemførelsen af den eksisterende humanitære hjælp under den humanitære fase. Er han tilfreds med det aspekt, når man tager det politiske pres fra de enkelte medlemsstater på hele indsatsen over for Irak i betragtning? 
Nielson,
    Først vil jeg gerne nævne noget positivt. Den hårde linje, som vi benytter i tildelingen af midler til forskellige geografiske områder, betyder, at der ikke overflyttes penge fra andre steder til Irak. De 200 millioner euro er penge, der så at sige er "støvsuget op" i området. Derfor tager vi ikke midler fra den hjælp, som vi kan og skal give til Afrika, fordi vi tildeler midler til Irak.
Spørgsmålet om, hvad vi kan gøre i andre konflikter, er et stort spørgsmål, som vi ikke har tid til at drøfte i dag.
Med hensyn til det andet supplerende spørgsmål kan jeg oplyse, at vi ud af de samlede 100 millioner euro til humanitær hjælp til Irak, der er mobiliseret i år, har tildelt yderligere 70 millioner euro, og vi forventer, at de fleste af de resterende penge vil blive tildelt i slutningen af året. Med hensyn til den faktiske anvendelse af pengene og gennemførelsen har vi trods alle vanskelighederne kunnet holde os nøje til planen og forventningerne. Det skal bemærkes, at vores arbejde udføres af lokale, der arbejder for os eller for organisationer, som vi benytter som gennemførelsesorganer. Vi har stadig mulighed for at gøre noget meningsfyldt, men holder en naturligt lav profil af sikkerhedsmæssige årsager. Men hvis man ser på den humanitære hjælp dag for dag og uge for uge, er der opnået fantastisk meget. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg benytter denne mulighed, som forretningsordningen giver, for at stille præcis de spørgsmål, som jeg havde i sinde. Hvad er Kommissionens holdning til de anmodninger, der fremsættes af besættelsesmagterne i Irak, og til den alvorlige situation, som det irakiske samfund befinder sig i? Hvilke foranstaltninger mener den, der bør tages for at støtte FN's indsats i Irak? 
Nielson,
    Det fremgår tydeligt af det tidligere svar, at vi ser FN og Verdensbanken som vores vigtigste partnere i tildelingen af støtte til og arbejdet med genopbygningen af Irak. Vi arbejder ikke hånd i hånd med nogen besættelsesmagt. Der er en provisorisk myndighed, og den har også ansvar for sikkerhed og opretholdelse af lov og orden osv. Denne myndighed er derfor en del af det grundlag, som Irak skal bygge på. Som jeg imidlertid sagde, er de partnere, som vi kanaliserer midlerne igennem, hovedsagelig FN og Verdensbanken. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi spørgsmål 39-45 under ét.

Ifølge presseforlydender er medlemsstaterne i den seneste tid blevet sagsøgt af importører med henblik på at imødegå medlemsstaternes efteropkrævning af told på varer, som ifølge de israelske toldmyndigheder har ret til præferencebehandling, men som mistænkes for at stamme fra bosættelser.
Eftersom fællesskabsretten kræver, at importlandets toldmyndigheder accepterer bestemmelser, som eksportlandets myndigheder har foretaget på lovformelig vis, er det da Kommissionens overbevisning, at medlemsstaterne kan forsvare deres efteropkrævning af told over for importørernes indsigelser ved at henvise til, at Israel i sine svar på henvendelser fra medlemsstaternes toldmyndigheder har undladt at efterkomme anmodningen om at præcisere de områder, hvori de pågældende varer rent faktisk blev fremstillet? Har Israel indtaget den holdning, at de israelske toldmyndigheders svar på disse henvendelser er fyldestgørende og skal accepteres i henhold til aftalen? 
Under plenardebatten den 4. september 2003 om anvendelsen af associeringsaftalen EF-Israel blev Kommissionen spurgt, hvorfor den ikke havde underrettet medlemsstaterne om, at den definition af territorialitet, som Israel anvender med henblik på at fastlægge oprindelsesstedet for alle sine eksportvarer, er ulovlig. Kommissionsmedlem Nielson svarede, at Kommissionen allerede havde gjort dette i en meddelelse til importørerne fra november 2001. Kommissionen havde i denne meddelelse bekræftet, at "Israel udsteder oprindelsesbevis for varer hidrørende fra områder, der siden 1967 har været under israelsk administration".
Kan Kommissionen også bekræfte, at der er "forekommet visse substantielle fejl i anvendelsen af aftalerne i et sådant omfang, at gyldigheden af alle præferencecertifikater udstedt af Israel (er) blevet draget i tvivl"? Finder den, at den har givet medlemsstaterne oplysninger, som rejser tvivl om det faktiske oprindelsessted for samtlige de varer, Israel eksporterer?
Er det Kommissionens opfattelse, at meddelelsen til importørerne fra november 2001 og de øvrige oplysninger, medlemsstaterne råder over med hensyn til varer og firmaer fra de israelske bosættelser samt bestemmelserne i associeringsaftalens artikel 32 tilsammen udgør et i juridisk og teknisk henseende forsvarligt grundlag for at nægte at yde præferencebehandling til varer fra bosættelserne samt varer med et væsentligt indhold af komponenter og materialer, der er fremstillet i bosættelserne, herunder også varer, der er blandet sammen med praktisk taget identiske varer hidrørende fra Israel?
Vil Kommissionen anbefale, at der indføjes nye kumulationsbestemmelser i associeringsaftalen med Israel i forbindelse med gennemførelsen af generel europæisk kumulation, samtidig med at Israel fortsat betragter de bosættelser, de har etableret i de besatte områder, som hørende til det territorium, landets aftaler med EU gælder for? Vil Kommissionen anbefale, at der indføjes nye kumulationsbestemmelser i EU's handelsaftaler med Israel og Jordan i forbindelse med de såkaldte "kvalificerede industrizoner", så længe dette er tilfældet?
Er Kommissionen klar over, at medlemsstaterne forud for meddelelsen til importørerne i november 2001 undlod at opkræve afgifter efter at have modtaget bekræftende svar fra israelske toldmyndigheder om, at de pågældende produkter var fremstillet i bosættelser, og at Israel fastholdt, at de var berettiget til præferencebehandling? Har meddelelsen til importørerne sørget for, at en sådan manglende opkrævning af afgifter ikke kan gentage sig?
Skelner Israel overhovedet mellem produktion udført i bosættelser, oprettet på besatte områder, og produktion udført på statens Israels territorium, når det skal opgive oprindelsen af alle produkter det eksporterer til Det Europæiske Fællesskab, udstede oprindelsescertifikater og efterprøve gyldigheden af disse? Kan man overhovedet fastslå noget produkts egentlige oprindelse under Associeringsaftalen EF-Israel, sådan som den for øjeblikket håndhæves?
og 
Under plenarmødeforhandlingen den 4. september om anvendelsen af associeringsaftalen EF-Israel blev Kommissionen spurgt, hvorfor den ikke har underrettet medlemsstaterne om, at Israels definition af territorialitet er ulovlig. Kommissionsmedlem Poul Nielson svarede, at Kommissionen allerede havde gjort dette i et notat til importørerne, som var blevet udsendt i november 2001.
Forholder det sig virkelig sådan, at Kommissionen over for medlemsstaterne har bekræftet, at de israelske toldmyndigheder anvender en ulovlig definition af territorialitet til bestemmelse af oprindelsen af alle produkter eksporteret under associeringsaftalen? Har Kommissionen over for medlemsstaterne bekræftet, at Israels toldmyndigheder i forbindelse med udstedelsen af oprindelsesbeviser ikke skelner mellem varer produceret i bosættelsesområderne og varer produceret på staten Israels område? Forventer Kommissionen, at medlemsstaterne kontrollerer oprindelsen af al import fra Israel? 
Nielson,
    Hr. formand, Kommissionen er klar over, at associeringsaftalen mellem EU og Israel udelukkende finder anvendelse på Israels territorium. Produkter, der stammer fra de israelske bosættelser på Vestbredden og Gazastriben, den østlige del af Jerusalem og Golan-højderne, er ikke berettiget til præferencebehandling, hvad angår afgifter, ved eksport til EU, og Israels udstedelse af oprindelsesbeviser for disse produkter kan ikke accepteres af EU's toldmyndigheder.
I en meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende i november 2001 informerede Kommissionen medlemsstaternes toldmyndigheder og de europæiske importører om, at Israel udsteder oprindelsesbeviser for produkter, der kommer fra områder, som siden 1967 har været under israelsk administration. Som opfølgning på meddelelsen har EU-medlemsstaternes toldmyndigheder screenet al import fra Israel for at kunne identificere de ulovlige oprindelsesbeviser og returnere de pågældende beviser til Israel i overensstemmelse med den verifikationsprocedure, der er fastsat i artikel 32 i protokol 4 til aftalen.
I de israelske myndigheders svar i forbindelse med disse verifikationsprocedurer skelnes der ikke mellem produktion i bosættelser og produktion i staten Israels territorium. I henhold til artikel 32 i protokol 4 til associeringsaftalen er man ikke berettiget til præferencebehandling, hvis der ikke foreligger svar på anmodning om verifikation inden for 10 måneder, eller hvis svaret ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger til bestemmelse af gyldigheden af det pågældende oprindelsesbevis eller den reelle oprindelse af produkterne. De nationale myndigheder skal træffe afgørelse om hver enkelt sending, uanset om dokumentation eller lovbestemmelser i henhold til disse bestemmelser giver ret til at tillade eller nægte præferencebehandling. Afslag vedrørende præferencebehandling medfører toldskyld, som medlemsstaternes toldmyndigheder skal betale, idet de i henhold til fællesskabsretten er ansvarlige for opkrævning af toldafgifter, der traditionelt hører under Fællesskabets egne ressourcer.
EU benytter enhver lejlighed til at finde en løsning på problemet med import af produkter fra de israelske bosættelser og mener, at problemerne skal løses, inden protokollen (EU-Israel) om regler vedrørende oprindelse ændres med henblik på at udvide de paneuropæiske kumulationsbestemmelser vedrørende oprindelse til at omfatte Middelhavslandene.
Med hensyn til oprettelsen af kvalificerede industrizoner i EU's handelsaftaler med Jordan og Israel foretager Kommissionen i øjeblikket en teknisk undersøgelse, og der er ikke draget endelige konklusioner.
Som svar på eventuelle yderligere spørgsmål om, hvorfor Kommissionen ikke formelt har foreslået voldgiftsproceduren, der er en del af dette, kan jeg sige, at voldgiftsproceduren bestemt er en mulighed, for hvilken der er taget højde i vores associeringsaftale i tilfælde af, at der er fortolkningsafvigelser.
Kommissionen har dog indtil nu truffet de nødvendige foranstaltninger til at beskytte EU's økonomiske og retlige interesser.
Det bør i denne forbindelse bemærkes, at iværksættelse af denne procedure kræver godkendelse fra samtlige medlemsstater. 
Cushnahan (PPE-DE ).
   - Jeg mener ikke, at kommissæren har givet et fyldestgørende svar på alle spørgsmål. Det er helt klart kommissæren - som han også selv erkender - der har ansvaret for at garantere den fuldstændige og korrekte anvendelse af fællesskabsretten, herunder internationale aftaler indgået af EU og dermed gennemførelsen af associeringsaftalen mellem EU og Israel.
Det, som kommissæren siger, er, at han lægger ansvaret over på medlemsstaterne med hensyn til at efterforske de områder, hvor der er givet uretmæssig præferencebehandling. Da det er Kommissionen, der er den ultimative vogter over overholdelse af traktaten, hvilke foranstaltninger vil Kommissionen så træffe for at sikre, at medlemsstaterne anvender alle disse kriterier fuldt ud? Som tidligere talere har udtalt vedrørende dette spørgsmål, har de enkelte medlemsstater ikke anvendt kriterierne fuldt ud. Hvilke skridt vil Kommissionen tage for at sikre, at medlemsstaterne anvender lovgivningen på dette område korrekt? Hvis de ikke gør det, hvilke skridt vil Kommissionen så tage for at pålægge sanktioner? 
Nielson,
    Jeg forudså spørgsmålet ved at udvide mit indledende svar til at omfatte en klarlæggelse af, at der skal være enstemmighed, for at Kommissionen kan anvende det efterfølgende instrument. Det svar holder jeg fast i, for det beskriver situationen. 
Sandbæk (EDD ).
   - Der er en anden løsning. Kommissionen kan meddele toldmyndighederne, at de i stedet for at benytte en meget mangelfuld liste for at identificere de varer, der kommer fra bosættelserne, og de varer, der kommer fra Israel, bør sende alle de israelske varer tilbage og anmode Israel om at verificere alle varer, der er mærket "produceret i Israel". Vil kommissæren være villig til at gøre det? 
Nielson,
    Man kan vælge at løse problemet på en juridisk fornuftig og effektiv måde. Man kan også vælge en mere gennemført regulering som den, der foreslås her, men jeg kan ikke forestille mig, at det vil ske i den nærmeste fremtid. 
Morgantini (GUE/NGL ).
   - Jeg henviser faktisk både til hr. Cushnahans og fru Sandbæks spørgsmål. Jeg spurgte bl.a. Kommissionen, om den virkelig giver medlemsstaterne et i juridisk og teknisk henseende forsvarligt grundlag for at identificere varer, der kommer ulovligt ind i EU. Jeg vil takke kommissæren for forslaget til det næste spørgsmål, fordi det vil være interessant at finde ud af, hvilke lande der f.eks. i stedet for at kræve overholdelse af aftalerne bestræber sig på at sikre, at aftalerne og EU-borgernes interesser ikke respekteres.
Nielson,
    Jeg har ikke en liste over de pågældende lande. Dette er et emne, der kræver meget omhyggelig opfølgning. 
Poos (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, oprindelsesbestemmelserne er særdeles klare. Problemet er, at de ikke respekteres af Israel. Israel har i årevis vedholdende betragtet bosættelserne i de besatte områder som om de var beliggende inden for Israels eget territorium. Allerede mens kommissær Marin var ansvarlig for disse spørgsmål, var de genstand for drøftelser med de israelske myndigheder. Det ligger seks år tilbage, og intet har ændret sig.
Det er baggrunden for, at flere af os beder Dem gribe ind, og beder Dem redegøre for, hvad De vil gøre. Vil De eksempelvis forbyde, at der, for så vidt angår oprindelsesstedet, indføjes nye kumulationsbestemmelser i handelsaftaler med Israel, eller vil De helt undlade at stille forslag herom? Vil De indstævne noget medlemsland for Domstolen? Det er de spørgsmål, vi beder Dem om et klart svar på. 
Nielson,
    Jeg deler helt klart bekymringen over udviklingen af disse forhold. Jeg vil også gerne tilføje, at jeg finder det ret ironisk og meget selvmodsigende, at der bygges en mur tværs igennem noget, der stadig skulle forestille at være en enhed med hensyn til oprindelse. Jeg mener ikke, at det er muligt på dette tidspunkt indgående at drøfte de skrift, der eventuelt skal tages, men denne udveksling af spørgsmål og svar klarlægger dog spørgsmålene noget. 
Dhaene (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, misbrug af oprindelsesregler skal føre til tilbagebetaling af afgifter. Hvis dette ikke sker, er der ikke blot et skatte- og afgiftsproblem, men også et etisk problem. Mit spørgsmål lyder: Har advarselsnotatet til importørerne haft indflydelse på de medlemsstater, som ikke tager det så nøje med oprindelsesreglerne? For vi har jo et fælles marked, og adgangen til dette marked skal reguleres korrekt. 
Nielson,
   Jeg har ingen statistikker, der kan vise hvordan det så ud, inden meddelelsen blev sendt til medlemsstaterne, eller hvordan det så ud bagefter. Vi ved, at der er et problem, og det er efter min opfattelse tilstrækkeligt. 
Boogerd-Quaak (ELDR ).
   - Hr. formand, også jeg støtter den analyse, som mine kolleger har foretaget. For mit vedkommende er der stadig to spørgsmål. Det ene er, at der er talt om en teknisk analyse. Må jeg deraf slutte, at denne tekniske analyse skaber større indsigt i, hvor produkterne kommer fra? Kan det oplyses, hvornår denne analyse er færdig? Endvidere vil jeg endnu en gang gentage spørgsmålet, hvorfor Kommissionen ikke indklager en medlemsstat for Domstolen, når denne medlemsstat klart udviser forsømmelighed. Man kan da ikke sige, at vi ikke råder over de nødvendige foranstaltninger. Man har altid foranstaltninger til at gribe ind, hvis medlemsstater udviser forsømmelighed. 
Nielson,
    De bemærkninger, som jeg fremsatte om tekniske undersøgelser, vedrører oprettelsen af kvalificerede industrizoner i relation til EU's handelsforbindelser med Jordan og Israel. Jeg sluttede af med at sige, at Kommissionen nu foretager en teknisk undersøgelse. Der er endnu ingen resultater af undersøgelsen, men resultaterne vil sandsynligvis medvirke til at fremskynde vores arbejdsproces. 
Pronk (PPE-DE ).
   - Hvornår forventer Kommissionen at kunne drage de endelige konklusioner? 
Nielson,
    Jeg kan simpelthen ikke give et nøjagtigt svar. 
Formanden.
Hvad gør Kommissionen for at løse problemet vedrørende eftergivelse af lavindkomstlandes gæld? Hvordan stiller Kommissionen sig til en gældspolitik som den, der føres af den irske regering, der tilslutter sig en 100% eftergivelse af de fattigste landes gæld i erkendelse af, at der, når man vurderer, hvor stort et gældsbeløb, et land er i stand til at tilbagebetale, må tages hensyn til lande, der har en udbredt forekomst af HIV/AIDS, og til spørgsmål vedrørende den menneskelige udvikling? Må man regne med, at Kommissionen vil træffe konkrete foranstaltninger til at indføre en europæisk politik for gældseftergivelse for lavindkomstlande, og hvornår i fremtiden kunne dette forventes? 
Nielson,
    Kommissionen mener, at løsningen af udviklingslandenes gældsproblemer er et vigtigt led i opnåelsen af EU's politiske målsætninger for udviklingssamarbejdet. EU deltager aktivt i det nuværende initiativ for stærkt gældstyngede fattige lande (HIPC) med over 1,6 milliarder euro fastsat indtil nu, 680 millioner i henhold til egne krav som kreditor og 934 millioner euro som donor til HIPC-trustfonden.
Kommissionen ønsker at minde om, at denne deltagelse udgør mere end det minimum, der kræves i henhold til HIPC-initiativet. EU er som donor en stor bidragyder til HIPC-trustfonden og tegner sig for næsten 25 % af de samlede midler.
Udover den forventede deltagelse som kreditor har Kommissionen endvidere øremærket 60 millioner euro til indfrielse af alle de særlige lån, der er tilbage fra de fattigste AVS-lande, når de har draget fordel af fuld anvendelse af HIPC-gældskriterierne.
Det er også værd at nævne, at de fleste EU-medlemsstater har givet udtryk for deres intention om at eftergive 100 % af den bilaterale gæld ud over HIPC-kriterierne. Det betyder, at eventuel yderligere eftergivelse af gæld i HIPC-lande hovedsagelig vil afhænge af multilaterale institutioner, officielle kreditorer, der ikke er med i Paris-klubben, og den private sektor.
På nuværende tidspunkt står det også klart, at HIPC-initiativet skal betragtes som det første vigtige skridt i retning af bæredygtighed for langsigtet gæld, og at det ikke vil være tilstrækkeligt at sikre, at modtagerlandene opfylder udviklingsmålene for år 2000, især i lande, hvor forekomsten af hiv/aids er meget udbredt. Endvidere anerkendes de økonomiske konsekvenser af hiv/aids langt mere end på tidspunktet for iværksættelse af HIPC-initiativet, og Kommissionen er enig i, at den må tage hiv/aids i betragtning under drøftelse af bæredygtighed for langsigtet gæld.
Spørgsmålet om Afrikas udlandsgæld har inden for rammerne af dialogen mellem EU og Afrika været en del af dagsordenen siden mødet i Kairo. Kommissionen har fulgt aktivt op på drøftelserne mellem (Frankrig og Tyskland) og repræsentanter fra Den Afrikanske Union. På det seneste møde i ministertrojkaen den 10. november i Rom, som jeg deltog i sammen med den irske udenrigsminister, blev det besluttet, at drøftelserne og udarbejdelsen af en tilhørende rapport skulle prioriteres, og at der skulle afholdes et ekspertmøde som del af en udvidet trojka i første kvartal af næste år.
Endelig har Kommissionen for nylig som led i dialogen mellem EU og Afrika iværksat en undersøgelse om gældseftergivelse ud over HIPC-initiativet, hvis hovedformål er at skabe et solidt grundlag for en vurdering af situationen efter fuld gennemførelse af HIPC-initiativet. Undersøgelsen vil give de vigtigste elementer for fastsættelsen af EU's fremtidige gældspolitik i samarbejde med medlemsstaterne. Kommissionen forventer at kunne fremlægge resultaterne for Parlamentet i starten af næste år.
Jeg vil gerne tilføje, at vanskelighederne ved at håndtere multilateral gæld er langt større og gør alt andet mere vanskeligt rent politisk, hvad angår fordeling af byrden internationalt, sammenlignet med håndteringen af bilateral gæld. De fleste donorlande, der tager deres ansvar som donor alvorligt, har faktisk mere eller mindre afskrevet al udestående bilateral gæld. Det er for Kommissionen meget vigtigt at understrege, at vores del heraf som kreditor er meget begrænset, hovedsagelig fordi vi donerer støtte og ikke låner penge ud til vores partnere. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Den irske regering er i øjeblikket den eneste EU-regering, der 100 % støtter afskrivningen af de fattigste landes gæld. Desværre er regeringen ikke særlig fremtrædende i støtten af denne politik, selv om den blev vedtaget i juli 2002.
Mange mennesker og organisationer ønsker, at denne politik fremmes under det irske formandskab. Vi vil også gerne have, at Kommissionen støtter den. I Det Forenede Kongerige forsøger den britiske Jubilee-gældskampagne at støtte denne politik.
Når vi i Parlamentet og Udvalget om Udvikling og Samarbejde taler om, hvordan vi kan hjælpe udviklingslandene, anerkendes det, at eftergivelse af gælden vil være en af de mest fornuftige måder, hvorpå vi kan sikre, at vi rent faktisk hjælper disse lande. Gælden er dybt urimelig. Landene udnyttes under falske forudsætninger. Den eneste rigtige kurs over for landene på nuværende tidspunkt er at fremme den politik, som den irske regering har undertegnet. Vi håber, at det lykkes under det irske formandskab, og vi håber, at Kommissionen også vil støtte denne politik.
Hr. kommissær, De har ikke givet nogen garanti for, at De vil støtte denne politik. Hvis vi f.eks. kan få størstedelen af medlemsstaternes støtte og få politikken vedtaget, vil vi naturligvis også gerne have Kommissionens støtte til den. 
Nielson,
    Jeg har prøvet at forklare situationen. Den bilaterale gæld er relativt enkel for donorerne at forvalte, det er deres egen beslutning. Kommissionen kan ikke diktere den enkelte medlemsstat, hvad den skal gøre. Vi har spillet en afgørende rolle på dette meget vanskelige område ved at træffe fornuftige foranstaltninger, hvad angår den multilaterale gæld, og vi er med disse foranstaltninger gået langt videre end vores rolle som kreditor.
Irlands holdning er beundringsværdig. Jeg vil gerne nævne, at vi, da jeg i 1995 var den danske minister for udviklingssamarbejde, bekendtgjorde noget tilsvarende for de fattigste lande. Når jeg tøver med at udvide anvendelsesområdet for eftergivelse af gæld til f.eks. at omfatte lande med mellemstor indkomst, er det fordi vi i så fald vil tage midlerne fra de fattigste lande og give dem til lande, der er relativt langt bedre stillet. Det er ikke så let at gøre i praksis. Irlands indsats er beundringsværdig, og den kan måske inspirere andre lande til at iværksætte lignende tiltag. Kommissionen kan dog ikke fortælle medlemsstaterne, hvad de skal gøre. 
Formanden.
Kan Kommissionen tilslutte sig, at det er nødvendigt at prioritere AVS-landenes parlamenters muligheder for at deltage i drøftelser, især inden for rammerne af EUF- og EPA-forhandlingerne? Hvorledes bør tiltag med henblik på at øge parlamenternes kapacitet ifølge Kommissionen finansieres?
Nielson,
    God regeringsførelse anerkendes i henhold til Cotonou-aftalen som et grundlæggende element i AVS-EU-partnerskabet og et støtteområde inden for rammerne af vores strategi for udviklingssamarbejde. Det samlede beløb, der er fastsat i den 9. EUF i forbindelse med nationale vejledende programmer til støtte af projekter og programmer vedrørende regeringsførelse, repræsenterer 640 millioner euro, som svarer til ca. 10 % af de samlede tildelinger til de nationale vejledende programmer. En del af disse tildelinger kan mobiliseres til projekter, der har til formål at styrke parlamenternes kapacitet i AVS-landene.
Et samlet beløb på 38,5 millioner euro er allerede fastsat inden for eksisterende programmer for god regeringsførelse til specifikke støtteaktioner for parlamenter i AVS-landene. Derudover er der planlagt to nye finansieringsforslag, der fokuserer på støtte til AVS-landenes parlamenter, til godkendelse i år, et forslag vedrørende Madagaskar (1,9 millioner euro) og et forslag vedrørende Sydafrika (10 millioner euro).
Delegationerne vil blive gjort bekendt med muligheden for at støtte specifikke aktiviteter til at øge formidlingen af oplysninger til nationale parlamenter om gennemførelsen af Cotonou-aftalen på anmodning fra vores partnerlande.
Endvidere er de forskellige programmer, der er gearet til at styrke AVS-landenes kapacitet for handelsforhandlinger, herunder AVS-faciliteterne på 10 millioner og 20 millioner euro til Verdenshandelsorganisationen og forhandlingerne om den økonomiske partnerskabsaftale, også relevante for at fremme uddannelse og formidling af oplysninger om parlamenternes roller i denne sammenhæng.
Vi opfordrer medlemmer af nationale og regionale parlamenter til at deltage i de forskellige handelsrelaterede workshops, seminarer osv., der organiseres i denne sammenhæng. Kommissionen har allerede kontaktet Europa-Parlamentet med henblik på at hjælpe med at opbygge et netværk af AVS-parlamentsmedlemmer for at øge deres engagement i handelsaffærer. Vi ønsker at gøre alt, hvad der er muligt på dette område.
I finansprotokollen for den 9. EUF er der fastsat 4 millioner euro til deltagelsen af parlamentsmedlemmer fra AVS-lande i Den Blandende Parlamentariske Forsamlings aktiviteter, der er en nøgleinstitution i Cotonou-partnerskabet. En ny finansieringsaftale er under overvejelse med anvendelse af hele tildelingen under den nuværende finansprotokol. Den vil yde støtte over en periode på to et halvt år.
Yderligere økonomiske midler er nødvendige for at give mulighed for effektiv AVS-deltagelse til styrkelse af strukturen for Den Blandede Parlamentariske Forsamling, der nu omfatter tre tematiske stående udvalg. Europa-Kommissionen vil for at tage højde for disse yderligere behov foreslå, at AVS-EU-Ministerrådet øger midlerne til Den Blandede Parlamentariske Forsamling til et beløb på ca. 6 millioner euro i overensstemmelse med artikel 8 i finansprotokollen.
Alle disse initiativer skulle gøre det muligt for nationale og regionale parlamenter at få adgang til nogle af de midler, der er brug for for at sikre deres effektive deltagelse i samarbejdet. 
Kinnock, Glenys (PSE ).
   - Mange tak, hr. kommissær, for et grundigt og vidtrækkende svar. Det er altid positivt at høre, at Den Blandede Parlamentariske Forsamling modtager meget tiltrængte ekstra midler i lyset af de nye opgaver, som vi er i gang med - især sammen med udvalgene.
Hr. kommissær, er De enig med mig i, at støtten til parlamenterne er et område af vores aktiviteter vedrørende regeringsførelse og demokrati, der tidligere har været noget nedprioriteret? Jeg kan f.eks. ikke finde noget bevis på, at parlamenterne er blevet konsulteret på en hensigtsmæssig måde, selv om det civile samfund og ngo'erne helt korrekt har været involveret. Medlemmerne af Den Blandede Parlamentariske Forsamling mangler i den grad oplysninger, især om EUF og efter forhandlingerne om de økonomiske partnerskabsaftaler.
Det er interessant, at nogle lande allerede prioriterer deres nationale vejledende programmer for parlamentarisk uddannelse og kapacitetsopbygning, men, hvis vi skal være ærlige, er der kun en håndfuld lande ud af 78 lande, der har gjort denne prioritet helt klar. Jeg vil gerne vide nøjagtigt, hvordan vi kan opfordre nationale myndigheder og andre til at gøre denne prioritering klar, så vi kan sikre, at parlamentsmedlemmernes ansvar indgår i den proces, som vi er en del af. Det forekommer mig, at de tager meget få udfordringer op i form af at rejse spørgsmål, finansiering osv.
Jeg vil også gerne spørge Dem, hr kommissær, om, hvad De vil foreslå, at vi som parlamentsmedlemmer kan gøre i samarbejde med Kommissionen for at sikre, at regeringerne prioriterer de parlamentariske aktiviteter højere. 
Nielson,
    Det vil være vanskeligt at finde en bedre organiseret gruppe af lobbyister til at fremme netop dette end Den Blandede Parlamentariske Forsamling. Hvis man ikke kan nå målene ved hjælp af denne gruppe, kan jeg nok heller ikke hjælpe.
Jeg er mere bekymret over den mangelfulde inddragelse, konsultation eller reelle deltagelse af parlamenter i forhandlingerne på nationalt plan og i beslutningsprocessen vedrørende nationale strategier. Det er et stort fremskridt, at vi investerer så meget i at inddrage det civile samfund, men parlamenter er nødvendige for at skabe et civilt samfund, ellers har ngo'erne en tendens til at opfatte sig selv som neo-regeringsorganisationer, fordi de ikke prioriteres højt nok, og fordi parlamenterne - og især oppositionen - holdes udenfor. Jeg vender altid tilbage til det i mine taler, og jeg nævner altid dette forhold, når jeg informerer vores AVS-partnerlande om, at vi nu har mulighed for at finansiere ngo'er, civile samfund og ikke-statslige aktører. Parlamenternes rolle skal dog ikke glemmes.
Vi har samme holdning, og vi bør fortsat støtte hinanden i dette arbejde. 
Newton Dunn (ELDR ).
   - Det er angivet, at hver kommissær vil få en halv time til at svare i anden del af spørgetiden. Den stakkels kommissær har brugt over en time på denne del, og jeg foreslår, at vi nu går videre til tredje del af spørgetiden. 
Formanden.
   - Jeg er enig med Dem. Det kan ikke flyttes til tredje del. Som De ved, er der normalt ikke mundtlige svar under tredje del, og det forholder sig sådan, at Kommissionen ikke har svarene med. Derfor skal de minutter, der er til rådighed, fordeles mellem de tilstedeværende kommissærer. Da hr. Monti har talt i kortere tid, er hr. Nielson så venlig at tale i længere tid. Det plejer vi at gøre her i Parlamentet, det er sædvaneret. Det er den præcedens, vi altid henholder os til. Kommissæren er desuden kommet i stedet for hr. Patten. Derfor taler han så længe.
Kan Kommissionen udelukke, at der ved hjælp af EU-midler også ydes støtte til organisationer i udviklingslandene, der som et andet element i deres virke deltager i programmer, hvor abort anvendes som et middel til befolkningsplanlægning, eller i programmer, der omfatter tvangsabort? 
Nielson,
    Jeg beklager, hvis det er ved at blive kedeligt, men tanken med kollegiet er, at man kan tale på vegne af sine medkommissærer, hvis det er nødvendigt.
Som svar til hr. Posselt betyder den specifikke formulering af spørgsmålet, at et kategorisk svar vil være tvetydigt. Jeg kan imidlertid sige, at Kommissionen ved valg af modtagere til EU-støtte overvejer og vurderer de hovedaktiviteter, hvortil støtten skal anvendes. Generelt er Kommissionens støtte tydeligt beskrevet i projekter og programmer. Jeg vil gerne tilføje, at tvangsaborter - som spørgsmålet henviser til - som familieplanlægning ikke indgår i arbejdet hos de organisationer, som Kommissionen støtter. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har et helt konkret tillægsspørgsmål, hr. kommissær. Der har igen og igen været diskussioner her om den præcise definition af begrebet "reproduktiv sundhed", og det spiller jo også en rolle ved udvælgelsen af organisationerne. Jeg vil blot spørge Dem, om begrebet "reproduktiv sundhed" inkluderer eller udelukker abort? 
Nielson,
    Vi kan og vil ikke lægge til eller trække fra den internationalt opnåede konsensus i Kairo. Det gælder også diskussionen, som hr. Posselt prøver at fremprovokere. Som en del af de resultater, der blev opnået i Kairo, er det klart, at tvungen abort som led i familieplanlægning afvises fuldt ud.
Vi kan anskue problemstillingen fra forskellige synsvinkler og sige, at man vælger abort af forskellige årsager. Det kan være frivilligt og finde sted efter rådgivning. Måske hr. Posselt vil mene, at det er noget, man skal opponere imod og tage op politisk. Kommissionen holder sig dog til resultaterne fra Kairo, som er grundlaget for vores arbejde. Vi gør alt for at sikre, at vi ikke bevæger os ind på usikkert territorium, især på grund af følsomheden omkring dette emne. De må tage mit ord for det, hr. Posselt, når jeg siger, at vi holder os tæt op ad den balance og de resultater, der blev opnået i Kairo. 
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissæren sagde, at Kommissionen er meget forsigtig i forhold til programmer vedrørende reproduktiv sundhed. Hvordan vil Kommissionen imidlertid sikre sig, at kvinder i de mindre udviklede lande også nyder godt af den væsentlige menneskeret til selv at træffe beslutninger vedrørende deres egne kroppe samt retten til at træffe valg vedrørende abort? Med andre ord, hvordan vil Kommissionen støtte ngo'er, der beskytter sådanne alternativer samt deres projekter i udviklingslandene? Jeg finder det meget vigtigt, at kvinder i de mindre udviklede lande også har ret til at overveje abort som en mulighed.
Nielson,
   .  Det er præcis, hvad hele dette problem handler om. De resultater, der blev opnået i Kairo, definerer efter en meget omfattende international diskussion balancen i politikken. Derfor taler vi om reproduktiv sundhed og seksuelle rettigheder, og det er et ret omfattende emne. Vi støtter regeringer og organisationer inden for FN-systemet og andre, der hjælper kvinder med at beskytte deres rettigheder og sikre deres liv på et område, der vedrører reproduktiv sundhed. Jeg ønsker ikke at træffe et valg på dette område. Det er nødvendigt at opretholde en balance, og jeg er stolt af det arbejde, som vi udfører på dette område. 
Formanden.
   - Der er flere medlemmer, der har bedt om ordet, men der kan kun stilles to tillægsspørgsmål, og jeg tildeler dem i den rækkefølge, medlemmerne bad om ordet. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har endnu et spørgsmål til Kommissionen: Findes der programmer, der har til formål at støtte kvinder, som ikke ønsker at få foretaget en abort? 
Nielson,
    Der er tale om en stor misforståelse. Abort opfattes ikke af de organisationer, som vi støtter, som en form for familieplanlægning. Abort har at gøre med den pågældende kvindes situation. Der er et menneskerettighedselement i relation til dette valg. Kvinder skal have støtte, uanset hvilke valg de foretager, men det er derfor, at det er vanskeligt at håndtere og meget ressourcekrævende. 
Formanden.
En uge efter afslutningen af kommunalvalgene i Albanien besluttede den centrale valgtilsynskomité at gentage valgene i fire valgkredse (landsbyerne Piliouri, Drimades, Kiparo og Ano Himarra) den 16. november 2003 under påberåbelse af uregelmæssigheder under valgproceduren den 12. oktober 2003 til trods for den kendsgerning, at disse uregelmæssigheder i to af de fire tilfælde var forekommet efter, at resultaterne var blevet erklæret for endelige og bekræftet.
Denne situation vækker forståeligt nok bekymring for, om formålet med disse handlinger er at ændre resultatet af kommunalvalget, hvor 65% af stemmerne gik til KEAD's kandidat, der stillede op imod kandidaten fra det socialistiske parti.
Denne bekymring forstærkes yderligere af strafforfølgningen af fem albanere af græsk afstamning, som deltog i valget, og som er under anklage for antialbansk propaganda og ophejsning af udenlandske symboler. Hvilke skridt agter Kommissionen især som led i processen med stabilisering og forbindelse af Sydøsteuropa med EU at tage for at sikre, at den demokratiske procedure bliver fulgt under gentagelsen af valget i Himarra den 16. november 2003?
Nielson,
    Ifølge foreløbige rapporter under gentagelsen af kommunevalgene i Himarra-regionen den 16. november er der fundet en række uregelmæssigheder og begivenheder sted. Disse begivenheder har ikke gjort det muligt at afholde normale demokratiske valg i området, og det beklager Kommissionen naturligvis.
Kommissionen afventer i øjeblikket yderligere oplysninger om disse begivenheder og følger nøje de albanske myndigheders håndtering af sagen. Kommissionen vil træffe de foranstaltninger, som den måtte finde nødvendige efter en grundig gennemgang af situationen. 
Zacharakis (PPE-DE ).
   - Tak for Deres svar, hr. kommissær. Som De sagde, blev de uregelmæssigheder, som i første omgang gav anledning til mit spørgsmål, gentaget under valget i forgårs i Himarra med et orgie af voldshandlinger, mange sårede, bombeangreb mod kandidaterne osv. Det glæder mig, at Kommissionen, som De sagde, vil følge situationen på nært hold og træffe passende foranstaltninger inden for rammerne af et hvilket som helst samarbejde mellem Albanien og EU, især da den græske udenrigsminister, hr. Papandreou, bragte spørgsmålet op i Rådet i går, selv om det var noget forsinket, efter at begivenhederne havde fundet sted, og kommissær Patten til fulde delte hans bekymring. 
Formanden.
   - Det er ikke et spørgsmål, hr. kommissær. Jeg formoder, at De tager denne erklæring ad notam. Jeg takker Dem meget for de næsten 60 minutter, De har brugt sammen med os her til aften. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har et indlæg til forretningsordenen som opfølgning på hr. Newton Dunns indlæg. Jeg har siddet og lyttet med stor interesse til hr. Nielsons udtalelser, men har et specifikt spørgsmål til tredje del. Da man har mulighed for at stille mundtlige spørgsmål til kommissærerne i første, anden og tredje del, hvorfor vender vi i anden halvdel af den time, der er sat af, så ikke tilbage til første spørgsmål i tredje del? Hvorfor modtager de af os, der har stillet spørgsmål et, to og tre i tredje del, ikke mundtlige svar?
Det er efter min opfattelse uhøfligt over for vores kolleger. Hvis ikke alle modtager svar, bør vi få at vide, at vi skal udarbejde skriftlige spørgsmål til kommissærerne. Hvis vi kun modtager svar fra de kommissærer, der er til stede den pågældende dag - i dette tilfælde hr. Monti og hr. Nielson - hvorfor så opfordre til at stille spørgsmål til alle kommissærer? Hvorfor overhovedet have en del under andre spørgsmål - tredje del - der skulle have varet i 30 minutter, og derefter ignorere denne del? Jeg forstår det ikke, og det er efter min opfattelse uhøfligt over for vores kolleger. 
Formanden.
   - Mine damer og herrer, der er ikke tale om uhøflighed. Som De forstår, har jeg været nødt til at læse forretningsordenen, artikel 43, bilagene, vejledningerne, fortilfældene, spørgetidens forhistorie og kasuistikken, og jeg kan forsikre Dem, at anden del anvendes til specifikke spørgsmål til kommissærerne og varer i en time, der kan fordeles mellem tre eller to. Når Kommissionen henviser spørgsmålene til tredje del, betyder det, at de ikke bliver besvaret mundtligt.
Hvis De synes, at det er hensigtsmæssigt, og det gør De sikkert, kan vi udsende en rundskrivelse, der forklarer det. Der er spørgsmål fra anden del, der heller ikke bliver besvaret, fordi der ikke er tid, og det er ikke af uhøflighed.
Jeg understreger, at der ikke står noget om, at der skal være mundtlige svar i tredje del. Det vil jeg gerne understrege meget tydeligt, og sådan har det altid været. Jeg har været nødt til at undersøge det nøje af hensyn til kollegerne, for at sige det sådan, vi har diskuteret det i Præsidiet, og hvis det er nødvendigt, vil jeg komme med en skriftlig bemærkning til forordningen og sende den til Dem. Men der er ikke tale om uhøflighed.
Under alle omstændigheder er jeg meget glad for, at hr. Newton Dunn og medlemmet har rejst spørgsmålet, så vi er blevet klar over, at spørgsmålet skal afklares. Der er ikke nogen specifikke kommissærer i Kommissionen, der kommer for at besvare spørgsmål under tredje del, kommissærerne kommer for at besvare de spørgsmål, de er blevet stillet, og derfor kommer de til dette møde.
Hvad angår spørgsmål af særlig betydning, kommer de under første del og er klassificeret anderledes.
Når det er sagt, vil jeg gerne sige, at jeg står til Deres rådighed, hvis der er andre skriftlige forklaringer, De synes, jeg bør komme med. 
Da den tid, der er afsat til spørgetiden er udløbet, vil spørgsmål nr. 50-91 blive besvaret skriftligt(1).
Spørgetiden til Kommissionen er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0381/2003) af Mussa for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Rådets henstilling om kræftscreening (KOM(2003) 230 - C5-0322/2003 - 2003/0093(CNS)).
Byrne,
    Hr. formand, Kommissionen glæder sig meget over arbejdsindsatsen fra hr. Mussa og medlemmerne fra de to involverede udvalg, som har formået at skaffe enstemmighed i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om en meget omfattende og seriøs betænkning.
Kræftbekæmpelse har været en af Kommissionens største folkesundhedsmæssige prioriteringer. Hvert år får omkring 1,6 millioner europæere stillet diagnosen kræft, og ca. 950.000 mennesker dør af sygdommen.
Beregninger viser imidlertid, at omkring 75.000 europæeres liv hvert år kunne reddes, hvis alle EU-borgere fik adgang til bedste praksis inden for kræftscreening. Endnu flere liv kunne reddes, hvis disse anbefalinger blev udvidet til de nye medlemsstater. Kommissionens forslag til en henstilling om kræftscreening og hr. Mussas betænkning er et klart udtryk for et fælles engagement på dette område.
Formålet med dette forslag er at udarbejde anbefalinger vedrørende massescreeningsprogrammer på et fornuftigt videnskabeligt grundlag. Endvidere tilstræbes en yderligere nedbringelse af den kræftspecifikke dødelighed i medlemsstaterne gennem indførelse af overordnede principper for bedste praksis i henhold til kræfteksperternes anbefalinger.
Ved behandlingen af disse spørgsmål skal vi imidlertid huske, at tilrettelæggelsen og gennemførelsen af sundhedstjenesteydelser og medicinsk behandling fortsat hører ind under medlemsstaternes kompetenceområder. Derfor behandler Kommissionen spørgsmålet gennem Rådets henstilling. Jeg vil imidlertid understrege, at disse spørgsmål er vigtige forudsætninger for ethvert screeningsprograms succes.
Ifølge forslaget skal der udarbejdes en rapport om kræftscreeningsprogrammernes gennemførelse på baggrund af oplysninger fra medlemsstaterne senest tre år efter forslagets vedtagelse. Denne rapport vil også blive brugt til at vurdere behovet for yderligere foranstaltninger.
I opfølgningen vil Kommissionen lægge særlig vægt på de to væsentligste områder af den videnskabelige udvikling. Først og fremmest de nye test, der kan forbedre eller måske ligefrem erstatte de anbefalede metoder, såsom en kombination af smeartesten med testning for smitte med human papillomavirus, den såkaldte HPV-test, og for det andet de nye test for kræft i andre organer som f.eks. PSA-test for prostatakræft.
Endnu en gang tak for Deres fortsatte støtte til dette vigtige folkesundhedsmæssige spørgsmål.
Mussa (UEN ),
   Hr. formand, kommissær Byrne, mine damer og herrer, først og fremmest vil jeg takke alle medlemmerne af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, der har ydet et værdifuldt bidrag i forbindelse med udarbejdelsen af denne betænkning, der er vigtig både i videnskabelig og social henseende. Som jeg allerede har haft mulighed for at gentage ved andre lejligheder, mener jeg, at folkesundheden i stigende grad skal behandles som en sag af primær betydning for den europæiske politik - ikke mindst i lyset af den kommende udvidelse. Denne henstilling er første skridt i retning af en harmonisering og koordinering af politikkerne vedrørende forebyggelse, diagnosticering og behandling af kræft.
Kræft er desværre den primære dødsårsag i de industrialiserede lande, og den påvirker patienter, familier og sågar lægerne. De socioøkonomiske følger er dermed enorme, ikke blot på grund af omkostningerne ved behandling og pleje af patienterne, men også på grund af den følelsesmæssige belastning. Ud over at være en menneskelig tragedie for de berørte medfører kræftsygdommene en fortsat formindskelse af den raske andel af befolkningen, som er Europas produktive og videnmæssige rygrad. Vi kan også udlede af de seneste statistiske oplysninger, at gennemsnitsalderen for disse sygdommes opståen bliver lavere og lavere, og at sygdommene optræder i en stadig mere aggressiv form, desto yngre patienterne er. Mulighederne for behandling af kræftsygdommene er uafviseligt betinget af, hvor tidligt de diagnosticeres. Endvidere er det sådan, at en sen diagnosticering af kræft kræver mere omfattende og skadelige behandlingsformer, der er meget dyre og har store psykologiske og sociale konsekvenser.
Skønt medlemsstaterne er ansvarlige for sundhedspolitikker via deres nationale sundhedsvæsen, er det derfor næppe tilrådeligt, at denne forebyggelsesform, der har så stor betydning både i social og sundhedsmæssig henseende, fortsætter med at være et nationalt eller regionalt anliggende, der afhænger af de økonomiske og kulturelle muligheder i det enkelte land. På grund af de sociale implikationer bør der indføres en samordning af screeningsforanstaltningerne i EU, som sikrer lige behandlingsmuligheder og dermed gode resultater for alle uden forskel.
De nuværende muligheder for onkologisk behandling synes i højere grad at afhænge af forebyggelse på grundlag af epidemiologisk og ætio-patogenetisk viden og tidlig diagnosticering end af kirurgiske indgreb og strålebehandling og/eller kemoterapi. Til eksempel kan nævnes situationen for mavekræft, hvor 95 % af de patienter, der får konstateret en intramucosal mavekræft, er i live efter 5 år, mens det samme gælder under 10 % af patienterne med en fremskreden invasiv mavekræft, uanset behandlingen. På den ene side kræver en korrekt og tilstrækkelig screening, at man benytter de bedste muligheder for at afsløre selv de mindste læsioner (sensibilitet) og for at kunne skelne mellem godartede og ondartede tilfælde (specificitet), og på den anden side skal diagnosticeringen være uskadelig for den person, der underkaster sig den, eller risikoen skal være minimal, da disse undersøgelser pr. definition er rettet mod personer, der er symptomfrie, og som kun potentielt er syge. Selvfølgelig skal de nye redskaber for tidlig diagnosticering, inden de lanceres på europæisk plan, undersøges og kontrolleres omhyggeligt gennem test. Og endelig skal der føres kontrol med god praksis i forbindelse med screening via undersøgelse af dødelighedstallene i alle medlemsstaterne, som det foreslås at samle i en europæisk database.
Det er nødvendigt at afsætte økonomiske ressourcer til udbygning af diagnosticeringsfaciliteterne, da der i modsat fald vil være risiko for, at den ekstra arbejdsbyrde, som screeningen medfører, kommer til at gå ud over undersøgelsens kvalitet eller kommer til at forlænge ventetiden på undersøgelser, hvilket igen vil forringe kvaliteten af den behandling, der gives de patienter, som allerede lider af kræft. Det er derfor afgørende, at EU sætter ind på fire fronter: for det første sundhedsoplysning og -uddannelse af de europæiske borgere; for det andet tilbud om de mest effektive former for screening; for det tredje periodisk kontrol af screeningerne; for det fjerde undersøgelse af eventuel indførelse af nye screeningsmetoder. Denne henstilling giver Europa mulighed for at bevæge sig i samme retning i bekæmpelsen af den hyppige, grusomme og socialt undergravende lidelse, som en neoplastisk sygdom er.
Nødvendigheden af en strategisk indsats mod kræft på europæisk plan fremgår med al tydelighed af de alarmerende epidemiologiske data, som viser, at en ud af fire europæere har eller vil få en ondartet kræftlidelse i løbet af sit liv. Endelig bør screeningerne i europæisk regi følges op af behandlingsmæssige retningslinjer for de enkelte sygdomme.
Jöns (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ca. hver fjerde europæer dør af kræft. Tusindvis af mennesker kunne imidlertid reddes hvert år, hvis der eksisterede kvalitetssikrede programmer til tidlig diagnosticering i alle medlemsstater. Det ved vi alle sammen. Derfor bifalder jeg udtrykkeligt Kommissionens initiativ til at henstille medlemsstaterne til at indføre passende, og det vil sige videnskabeligt funderede, undersøgelser til tidlig diagnosticering.
Men jeg finder det ligefrem skandaløst, at det f.eks. hidtil kun er otte medlemsstater, der tilbyder landsdækkende nationale programmer til mammografiscreening, selv om dødelighedsraten herfor ifølge WHO kan reduceres med op til 36 %, og der allerede blev præsenteret til kvalitetssikring heraf i 1992. Hr. kommissær, jeg kommer desværre ikke uden om en formanende appel. Hvis vi virkelig mener det alvorligt med Rådets henstilling, må De ikke samtidig tillade, at samtlige screeningsnetværk skal indstille deres arbejde. I sidste ende var det de europæiske kræftnetværks arbejde, der førte til Rådets henstilling. Hvis De som Kommission virkelig ønsker at være troværdig i kampen mod kræft, skal De også give den tidlige diagnosticering en fast plads i det nye sundhedshandlingsprogram. Der må ikke ske det igen, som skete i år, nemlig at ordet "kræft" overhovedet ikke længere dukkede op i arbejdsplanen for handlingsprogrammet, hvilket - og det ved De kun alt for godt - i sidste ende førte til en uundgåelig udsættelse af støtten til samtlige screeningsnetværk.
Hr. kommissær, fremover har vi også brug for de europæiske netværk til udvikling af nye og til videreudvikling af eksisterende retningslinjer, for kun på denne måde kommer vi frem til samme optimale standarder for tidlig diagnosticering i hele EU. Vi har brug for netværkene, men også for støtte til de nye medlemsstater, der som bekendt har et endnu større behov for handling. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, lad mig begynde med at takke hr. Mussa mange gange for hans perfekte samarbejde med os alle.
Tallene taler egentlig for sig selv. Et ud af fire mennesker i Europa dør af kræft. De pinsler, som denne sygdom forårsager, er enorme, ikke blot hos dem, som rammes af sygdommen, men også hos deres familier og venner. Hvor frygtelig kræft end er, kan mennesker imidlertid overleve denne sygdom. Det betyder dog, at sygdommen skal opspores meget tidligt, for det fører jo til en betydelig reduktion af antallet af mennesker, som dør af den. Der er påvist en sammenhæng med screeningsprogrammerne, og derfor er det også så vigtigt for os medlemmer af Europa-Parlamentet, at vi grundigt drøfter betænkninger som denne, på grundlag af de gode oplysninger, som vi har fået af Kommissionen. Jeg må også give Kommissionen en kompliment for den rapport, den har fremlagt. Egentlig bør jeg anbefale Kommissionen at distribuere denne rapport vidt og bredt. Den bør være obligatorisk læsning for alle dem, der udformer politikken, fordi man heraf kan slutte, at præventiv indgriben fører til færre dødsfald.
EU har en enorm opgave. Vi må sikre, at den disponible ekspertise ikke går tabt. Jeg tilslutter mig derfor det, som fru Jöns for lidt siden sagde om kræftnetværk.
Vi må også hele tiden foretage fornyelser. Det betyder, at vi ikke bare skal fortsætte med gamle, traditionelle test. Gennem kombinationen af en række ting, som ifølge denne rapport er bevist og i øjeblikket bliver bevist, kan vi gøre et meget bedre stykke arbejde. Jeg tænker ikke blot på HPV-testen, men også på testen for prostatakræft i Luxembourg og testen for tarmkræft. I betragtning af at vi tilmed har et europæisk forskningsprogram, som sundhed udgør en stor del af, kan vi gøre meget mere for de europæiske borgere, især hvis kommissæren og vi alle sammen gør dette til kernen i vores politik. 
Stihler (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke Karin Jöns for hendes indsats på dette område. Karin var for nylig i Skotland for at tale med Labour-partiets kræftbehandlingsgruppe i Eastwood-kredsen. Disse mennesker blev interesseret i behandlingen af kræftpatienter, da et af deres medlemmer døde af kræft. De så på nært hold, hvad kræft kan gøre ved en person, man kender og holder af, men vigtigst af alt besluttede de sig for at gøre en indsats for at forbedre den pleje, kræftpatienterne tilbydes i deres lokalsamfund.
Alle kender direkte eller indirekte en person, der har været eller er ramt af kræft. Hver fjerde europæer dør af kræft. På verdensplan er de mest udbredte kræftformer for mænd lunge- og mavekræft, mens de for kvinder er bryst- og livmoderhalskræft.
Hvis vi skal tackle en af de største dødsårsager i EU og resten af verden, er kræftscreening et vigtigt værktøj i kampen mod sygdommen. Ifølge Verdenssundhedsorganisationen ved vi nok om årsagerne til kræft til at forhindre mindst en tredjedel af alle kræfttilfælde, nemlig de kræfttilfælde der kan undgås, hvis man holder op med at ryge, spiser sundt og undgår kræftfremkaldende stoffer. For kræftramte mennesker er det helt afgørende, at sygdommen påvises, og her er screeningen uundværlig. Jo tidligere kræften påvises, desto større er overlevelsesraten.
Forslaget om at indføre mammografiscreening for brystkræft for kvinder i alderen 50-69 år, hæmocculttest for tyktarms- og endetarmskræft for mænd og kvinder i alderen 50-74 samt smeartest for celleforandringer i livmoderhalsen for kvinder i alderen 20-30 er vigtige tiltag i retning af at sikre europæernes sundhed, og de bør hilses velkommen.
Som det foreslås i ændringsforslag 33, skal vi se på de nye lovende screeningstest, der for øjeblikket evalueres - specielt HPV-testen og en test for prostatakræft - ligesom vi skal overveje mammografiscreening for kvinder i alderen 40-49 år.
Vi skal sætte vores lid til, at klinisk påvisning og evaluering støtter henstillingerne om at acceptere nye test. Skønt jeg går ind for HPV-test, kan jeg desværre ikke støtte ændringsforslag 34. Så snart testene er færdige, ser jeg frem til at anbefale, at denne proces fuldt ud medtages i screeningstestene. Screening kan imidlertid ikke betragtes isoleret set. Kræftnetværk og kræftregistre spiller også en vigtig rolle i overvågningen af screenings indvirkning på befolkningen samt i overvågningen af ændringer i forekomst, overlevelse og dødelighed.
Det er meget vigtigt at informere og uddanne borgerne. Hvis man søger på ordet kræft på internettet, får man 18.600.000 hit. E-sundhed og kommunikation er vigtige emner i den verden, vi lever i.
Til sidst vil jeg sige, at denne henstilling vil hjælpe os i kampen imod kræften. Alt for mange mennesker i Skotland, Storbritannien, EU og verden dør af denne sygdom. Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for at påvise kræft og behandle og pleje kræftpatienterne. 
Ries (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, fru Oomen-Ruijten har allerede i sit indlæg erindret om, at en ud af fire europæere hvert år dør af cancer, altså næsten en million mennesker. Det er urovækkende tal, som kræver, at vi indtager en ambitiøs holdning, når det gælder forebyggelse. Vi har fået forelagt en henstilling, og vi ved selvsagt alle, hvilke begrænsninger der knytter sig til en sådan. Det må imidlertid, som jeg tidligere har påpeget, ikke afholde os fra at være ambitiøse og konkrete. Det er efter min opfattelse, hvad vi har tilstræbt i udvalget, og jeg vil her gerne kort understrege de væsentligste af de punkter, som er forbedret i forhold til den oprindelige tekst.
Det drejer sig for det første om nedsættelse af den anbefalede alder for mammografiscreening for brystkræft fra 50 til 40 år. Det er efter min opfattelse en selvfølgelighed set i lyset af det foreliggende statistiske materiale og nuværende praksis i adskillige medlemsstater. For det andet drejer det sig om kombinationen af Papanicolaous-farvemetoden og HPV-testen med henblik på påvisning af livmoderhalskræft. Det er en afgørende tilføjelse, eftersom human papillomavirus (HPV) hvert år koster 12.800 kvinder livet i Europa. I henhold til de tal, eksperterne har offentliggjort, skulle indførelsen af HPV-testen kunne bidrage til at nedbringe antallet af dødsfald med mindst en tredjedel. Jeg vil i den forbindelse gerne give udtryk for min anerkendelse af den indsats, der ydes i Den Tjekkiske Republik. Dette tiltrædende land godtgør, som det eneste land i Europa i øjeblikket, udgifterne til denne test. For det tredje, og nu ser vi på den mandlige del af befolkningen, drejer det sig om påvisning af prostatakræft ved anvendelse af PSA-testen. Også på dette felt er det påtrængende nødvendigt at sætte ind. Prostatakræft er den primære kræftform hos mænd og næstvigtigste dødsårsag, efter lungekræft. Det er muligt at opnå fuld helbredelse, hvis forekomsten af kræftceller er begrænset til prostata. Indgivelsen af det omhandlede antigen er enkel og bør anbefales foretaget systematisk, når mænd er fyldt 50 i henhold til vores tekst.
Endelig vil jeg understrege, hvor vigtigt det er at sikre alle, også de mindst oplyste, adgang til screening, hvilket er baggrunden for, at jeg har stillet forslag om mobile screeningsprogrammer. Med henvisning til samme generelle ønske om oplysning til borgerne ønsker jeg afslutningsvis at erindre om, hvor vigtig den primære forebyggelse er, når det drejer sig om cancer. Den rækker videre end denne konkrete henstilling, og den ligger endnu tidligere end screeningen. Uddannelse vedrørende sundhedsanliggender, ernæring, indsats mod rygning, sport og behersket soldyrkning er foranstaltninger på nationalt plan og individuel adfærd, som gør det muligt at forebygge udviklingen af de undgåelige kræftformer. 
Rod (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er et uomgængeligt faktum, når det gælder cancer, at tidlig påvisning øger chancerne for helbredelse.
Screening er således af største betydning, især når det gælder personer, som udsættes for mutagene eller kræftfremkaldende stoffer. Endvidere er det vigtigt at sikre alle lige adgang til screeningsprogrammerne. I den forbindelse er bevidstgørende og oplysende kampagner, som er rettet mod offentligheden, afgørende.
Hr. Mussa erindrer i sin betænkning om disse grundlæggende principper, og vi stemmer uden tøven for den foreliggende tekst. Betænkningen indeholder også forslag om oprettelse af kræftregistre med det formål at rette indsatsen mod de befolkningsgrupper, som har størst sygdomsrisiko på grund af miljøet eller som konsekvens af kostvaner. Det er et grundlæggende skridt på vejen, for det er nødvendigt at gå videre. Screening er afgjort påkrævet, men det er og bliver en sekundær forebyggende foranstaltning. Vi må sætte ind tidligere, klarlægge, hvilken indvirkning faktorer som ernæring, miljø og livsstil har, og forsøge at begrænse denne indvirkning. Det er den egentlige forebyggelse, nemlig at fjerne årsagerne til sygdommen eller faktorer, som danner grobund for denne, frem for at forsøge at kurere den, når det er for sent.
Jeg finder de nyeste statistikker særdeles bekymrende. De viser, at forekomsten af lungekræft i forbindelse med rygning er stigende, ikke mindst hos kvinder. Det samme gælder kræft i bryst, livmoder og prostata, som har direkte sammenhæng med hormonpåvirkning. Vi bør klarlægge de faktorer, som spiller en afgørende rolle i forbindelse med udviklingen af disse kræftformer, det være sig endokrine forstyrrelser, hormoner i levnedsmidler eller andre faktorer. Den stigende forekomst af prostatakræft hos visse grupper af landmænd har direkte sammenhæng med anvendelsen af pesticider. Det er også påvist, at forurening, elektromagnetiske bølger og andre kemiske faktorer forøger risikoen for udvikling af visse kræftformer. Tænk blot på problemerne med asbest, som det først efter 70 år lykkedes at få forbudt. Konsekvenserne heraf ser vi i dag på hospitalerne.
Vi må tage fat på disse grundlæggende problemer og udvide sundhedspolitikkerne til også at omfatte andre områder, hvis vi virkelig skal kunne tale om kræftbekæmpelse i Europa. 
Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, man leder fortsat efter måder at helbrede kræftpatienter på, og hvert år sker der fremskridt. Den tidligere unævnelige sygdom er i nogen grad sluppet af med sit stigma, ikke mindst takket være lægevidenskabelige fremskridt, hvilket giver håb for patienterne og deres familier. Det er vigtigt, at de kræftramte tidligt får stillet en diagnose, hvilket kan ske gennem screeninger. Hvis vi skal øge antallet af screeninger, skal det ske på et fornuftigt videnskabeligt grundlag, sådan som hr. Mussa sagde. Jeg og mine kolleger hilser denne betænkning meget velkommen.
Der findes utroligt mange spørgsmål vedrørende kræft. Man er nået langt med screening for brystkræft. Vi skal se på, hvordan vi kan udvide det til andre aldersgrupper. Vi skal undersøge, hvordan vi kan overbevise flere mænd om, at brystkræft både rammer mænd og kvinder, og at de derfor også skal screenes.
Med nye testformer er tarmkræft et nyt screeningsområde. Her er spørgsmålet atter, hvordan vi kan opdrage folk - specielt mænd - til at få foretaget screeninger.
Smeartesten har bevist sin værdi for så vidt angår livmoderhalskræft. Nu har vi brug for en sideløbende HPV-test. Jeg støtter fuldt ud hr. Mussas ændringsforslag i denne henseende.
Lungekræft er den mest dødelige kræftform. På verdensplan lider 1,3 millioner mennesker af lungekræft, og 80 % af disse dør inden for et år efter at have fået stillet diagnosen. Vi har brug for flere PET-scannere. Vi har kun fem i Det Forenede Kongerige. Jeg kan forstå, at der er 60 i Tyskland og 150 i USA. Vi skal have sat fokus på disse forskelle.
For så vidt angår prostatakræft, findes der screening og PSA-testen. Som vi tidligere har hørt, er der en efterspørgsel herefter. Vi bør gennemføre sådanne test, hvis og når evalueringer påviser værdien heraf. Vi har brug for kræftnetværkene. Vi har brug for de informationskampagner, der fremhæves i ændringsforslagene fra fru Oomen-Ruijten og jeg selv.
Screening er ensbetydende med diagnosticering. Diagnosticering redder liv. 
Malliori (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi har lige hørt, at en fjerdedel af alle europæiske borgere, ca. en million om året, vil dø af kræft, som er en af de hyppigste dødsårsager i EU.
Deres forslag til Rådet om kræftscreening har fået støtte og opbakning fra repræsentanter fra alle Europa-Parlamentets politiske grupper. Ordføreren nævnte, at yngre og yngre mennesker rammes af forskellige former for tumorer. Information og sundhedsoplysning af borgerne om forebyggelse og rettidig identificering af symptomer, som udgør faresignaler, har sammen med en pålidelig screening givet positive resultater med f.eks. brystkræft, der rammer en stor del af kvinder i den fødedygtige alder. Også ved de former for tumorer, hvor der ikke opnås fuld helbredelse, øges chancerne for overlevelse, og livskvaliteten forbedres.
Jeg har fundet det hensigtsmæssigt at forbedre Kommissionens forslag med ændringsforslag, som giver borgerne lige adgang til screening, behandling og kontrol, hele tiden på grundlag af bedste praksis. Også behovet for psykologisk støtte til alle, der faktisk udvikler kræft, viser sig at være en faktor af grundlæggende betydning for sygdommens endelige udfald.
I mange lande undgår man endog at bruge ordet "kræft". Borgerne reagerer med frygt og panik på alt, hvad der har med kræft at gøre. Det er op til os at forvandle frygten til konstruktiv bevidsthed og opmærksomhed. Kun på denne måde begrænser vi antallet af dødsfald og sygeligheden, hvilket også vil have en positiv indflydelse på alle de øvrige sociale følger.
Til sidst vil jeg tillade mig at rose ordføreren for de væsentlige ændringer, han har tilført det oprindelige forslag. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg sætter pris på, at Kommissionens forslag er et forsøg på at finde de bedste standarder og opstille bedste fælles standarder for hele Europa, hvilket skal gøres på baggrund af, at medlemsstaterne bliver enige om at samarbejde på dette område. Det vil kræve et politisk engagement i mange lande, der går langt ud over det aktuelle engagement i form af politisk vilje og finansiel investering i kræfttestning og -behandling.
Rapporter har vist, at det er muligt at helbrede op til 90 % af de mennesker, der får stillet diagnosen brystkræft, hvis diagnosen stilles tilstrækkeligt tidligt. Man har konstateret, at op mod 100 % af livmoderhalskræfttilfældene kan helbredes eller forebygges, hvis der foretages en ordentlig testning i den rigtige aldersgruppe kombineret med en FPV-test. Det er helt klart et område, hvor der kan gøres meget for at reducere dødeligheden og spare de berørte personer og deres familier for mange smerter og lidelser.
Jeg vil præsentere nogle statistiske oplysninger om situationen i Irland, ikke fordi jeg ønsker at kritisere den irske regering, men fordi det, hvis vi skal skabe generel enighed på dette område, er nødvendigt at vise, hvor dårligt det står til i nogle lande. Det er f.eks. færre end 4.000 ud af de 12.000 patienter, der hvert år ønsker strålebehandling i Republikken Irland, som får det. Patienter inden for det offentlige behandlingssystem venter i tre måneder på en strålebehandling, som man har fortalt dem er nødvendig og uopsættelig. Ifølge den første femårsanalyse af kræfttendenser fra det nationale irske kræftregister (Irish National Cancer Registry), der blev offentliggjort i februar 2002, modtog 50 % af lungekræftpatienterne ingen kræftspecifik behandling; 7 % af patienterne med leukæmi fik ikke tilbudt kemoterapi; to tredjedele af de irske patienter med mavekræft i den sidste fase modtog ingen kræftspecifik behandling. Regionale variationer og strålebehandlingens tilgængelighed har særlig stor betydning for de fattigste patienter, da mange kræftpatienter skal rejse langt og være væk hjemmefra i lange perioder. Republikkens to strålebehandlingsanlæg findes i Dublin og Cork, så mens det på nationalt plan er 39 % af patienterne, der får strålebehandling for brystkræft, er det kun 24 % af dem, der bor i det vestlige Irland, der får strålebehandling. Der er desværre ingen bedring i udsigt, da der er skåret i bevillingerne til disse tjenester.
Det er den situation, vi står over for. Jeg vil opfordre Parlamentet til at støtte betænkningen, og jeg vil bede kommissæren om at gøre det klart for alle de medlemsstater, der har en tilsvarende rystende statistik, at de skal tage fat på problemet og redde liv. 
Byrne,
    Allerførst vil jeg takke ordføreren og parlamentsmedlemmerne for deres bemærkninger til denne betænkning. Jeg kan forsikre Dem om, at kræftforebyggelse fortsat står meget højt på min dagsorden. Som nogle medlemmer med rette har skrevet til mig, har Fællesskabet efter 15 års uafbrudt indsats og engagement skabt betydelige og synlige resultater inden for et vigtigt område af sygdomsforebyggelse og sundhedsfremme for EU-borgerne. Kommissionen vil føre kræftarbejdet inklusive screening og overvågning ud i livet. Henstillingen om kræftscreening vil blive ført ud i livet af medlemsstaternes myndigheder samt Kommissionen, når Rådet har vedtaget den. Finansieringen vil foregå via igangværende projekter under det tidligere program "Europæisk Indsats mod Kræft" og gennem det nye folkesundhedsprogram. En række kræftrelaterede projekter er blevet identificeret til finansiering i 2003. I henhold til de aktuelle kontrakter vil en fjerde udgave af europæiske retningslinjer for kvalitetssikring af mammografiscreening samt den første omfattende udgave af europæiske retningslinjer for bedste praksis i forbindelse med screening for livmoderhalskræft blive færdiggjort i 2004.
Kommissionen har allerede forbedret forebyggelsen af sygdomme inklusive kræft i det nye udkast til arbejdsprogram for sundhedsprogrammer for 2004.
I udkastet er der en specifik henvisning til kræft under målsætningerne for første og tredje emneområde. Det vil gøre det muligt at sikre en detaljeret gennemgang af ansøgningerne om kræftovervågning. Projektforslag om status vedrørende bedste praksis i medlemsstaterne og de kommende EU-lande vil også blive dækket.
I lyset af de synspunkter, der er blevet fremsat i dag, agter Kommissionen at gennemgå kræftforebyggelsessituationen yderligere med hensyn til arbejdsprogrammet for offentlige sundhedsprogrammer for 2004. Vi skal så beslutte, hvordan vi bedst understøtter Kommissionens rolle i kræftforebyggelsen, samtidig med at vi gennemfører Rådets henstilling om kræftscreening.
Da sagen også er meget vigtig for de nye EU-lande, overvejer vi et møde mellem eksperter fra disse lande og kræftscreeningseksperter for at sikre, at resultaterne fra kræftnetværkene også kommer de nye medlemsstater til gode.
De punkter, der fremhæves i betænkningen og under dagens debat har tydeligt vist spørgsmålets betydning. Betænkningen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik indeholder 33 ændringsforslag. Der blev stillet endnu et ændringsforslag til plenarmødet.
Kommissionen kan i princippet støtte 11 ændringsforslag, nemlig ændringsforslag 2, 3, 4, 6, 7, 10, 11, 14, 15, 19 og 22. Vi kan delvis støtte de fire ændringsforslag 1, 29, 30 og 32.
Ud over generelle forbedringer i tekstens ordlyd vedrører de acceptable ændringsforslag f.eks. en forbedret overholdelse og lige adgang for EU-borgere samt en styrkelse af Kommissionens rolle ved opfølgning på gennemførelsen af Rådets henstilling. Kommissionen kan imidlertid ikke støtte de resterende 19 ændringsforslag.
Vi kan ikke støtte ændringsforslag 25, da alle regler og bestemmelser vedrørende databeskyttelse i medlemsstaterne skal være i overensstemmelse med direktiv 95/46/EF. Undtagelser for f.eks. medicinske oplysninger, skal være i overensstemmelse med artikel 8 i direktivet. Dette ændringsforslag vil således blot være en gentagelse af den gældende fællesskabsret.
Vi kan heller ikke støtte ændringsforslag 5, 13 og 34. De henviser til test, der ikke er blevet ordentligt evalueret i randomiserede kontrollerede forsøg.
Endelig kan vi ikke acceptere ændringsforslag 33. Skønt der i dette forslag skelnes mellem evidensbaserede test og nye test under evaluering eller nye variationer af anbefalede test, er disse nye test allerede dækket tilstrækkeligt ind under artikel 6, litra c) og d). Hvis man nævner nogle få konkrete test vil det øjeblikkeligt rejse spørgsmålet om, hvorfor kun disse test er blevet fremhævet. 
Formanden.
   - Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0353/2003) af Paasilinna for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk agentur for net- og informationssikkerhed (KOM(2003) 63 - C5-0058/2003 - 2003/0032(COD)). 
Liikanen,
    Hr. formand, net- og informationssikkerheden har fået stigende betydning med det øgede brug af internettet og andre informations- og kommunikationsteknologier. I dagens samfund afhænger meget af net og informationssystemer. Ikke desto mindre skal folk kunne have tillid til systemet for fuldt ud at udnytte fordelene ved informationssamfundet. Det er blevet tydeligt, at vi skal gøre en fælles indsats for at styrke net- og informationssikkerheden i Europa.
I 2001 præsenterede Kommissionen en meddelelse om politiske rammer, og i februar 2003 præsenterede den et forslag om oprettelse af et europæisk agentur for net- og informationssikkerhed. Ni måneder senere er vi så klar til at førstebehandle aftalen om oprettelse af et europæisk agentur for net- og informationssikkerhed.
Jeg vil benytte lejligheden til at takke ordføreren, hr. Paasilinna, for hans grundige arbejde samt de politiske grupper, der har medvirket til at nå frem til et tilfredsstillende kompromis med Rådet.
Det er meget positivt, at der har været sådan en stærk vilje til at forhandle og nå frem til en aftale. Europa-Parlamentet har bidraget meget til denne proces såvel som til den vigtige telekommunikationsrelaterede lovgivning i de seneste tre år.
Det glæder mig, at Parlamentet har kunnet løse en række problemer og er nået frem til dette kompromis. Kompromiset skal bekræftes af Parlamentet i dag og i morgen, så Rådet (telekommunikation) den 20. november 2003 kan vedtage en politisk aftale, der vil sætte agenturet i stand til at starte i begyndelsen af 2004. Det er det, Det Europæiske Råd bad om i foråret.
Jeg vil gerne takke Parlamentet for dets støtte til Kommissionen. Denne støtte har sat Rådet i stand til at udstede koncessioner vedrørende virksomhedernes inddragelse ved at introducere en gruppe af permanente interessenter. Skønt det ikke er helt i overensstemmelse med Kommissionens ønsker vedrørende bestyrelsens sammensætning og stemmereglerne i bestyrelsen, har kompromisforslaget gjort forvaltningen af agenturet betydeligt lettere og overdraget de vigtigste forvaltningsmæssige opgaver til den administrerende direktør.
Kommissionen har set nøje på Parlamentets kompromisændringsforslag og kan acceptere dem. Den aktuelle tekst fra Parlamentet har præciseret agenturets mål og opgaver. Det bliver en læreproces at omsætte opgaverne til et mere brugbart kompleks af foranstaltninger, men det glæder mig meget, at der er bred enighed om agenturets overordnede arbejdsopgaver.
For så vidt angår sammensætningen af bestyrelsen og stemmereglerne i bestyrelsen, havde Kommissionen foretrukket en begrænset sammensætning kombineret med en øget anvendelse af reglerne for afstemning med kvalificeret flertal. Vi mener, at en udvidet bestyrelse og afstemningsregler om to tredjedeles flertal er en potentiel hindring for agenturernes gnidningsløse funktion.
I den konkrete sag har Kommissionen imidlertid besluttet at acceptere en afvigelse fra de foreslåede overordnede kriterier for oprettelsen af regulerende agenturer fra december 2002, skønt det ikke skal danne præcedens for kommende agenturer.
Dette agentur skal fungere i det følsomme sikkerhedsområde, og det haster med at få det på plads. Jeg håber, at medlemsstaterne vil gøre deres bedste for at deltage i bestyrelsen og sikre agenturets funktion.
Dette agentur er et stort fremskridt for Europa eller i det mindste for Europe. Medlemsstaterne har vist vilje til at samarbejde aktivt om dette spørgsmål for at styrke det indre marked og hjælpe EU's borgere, virksomheder og administrationer med fuldt ud at udnytte net og informationssystemer. Det vil være et signal til både de berørte parter i Europa og til lande uden for EU om, at vi tager spørgsmålene vedrørende net- og informationssikkerhed alvorligt, og at medlemsstaterne og Kommissionen med Parlamentets støtte er parate til at handle. 
Baldini,
    Hr. formand, formandskabet er opmærksomt på, at kommunikationsnet skal ses som en central og uundværlig infrastruktur i moderne økonomier, og at de derfor skal beskyttes. Deres beskyttelse og sikkerhed er af offentlig interesse. Som personlig repræsentant for hr. Gasparri - der beklageligvis er blevet opholdt i Italien i dag på grund af den alvorlige tragedie, der har ramt vores land, og som er med til at vise vores sidste respekt over for de soldater, der blev dræbt i Irak - vil jeg gerne bekræfte formandskabets tidligere og nuværende engagement i spørgsmålet om nettenes og informationssystemernes sikkerhed. De europæiske institutioner har endvidere vist, at de er opmærksomme på det presserende behov for en fælles aktion, der vil gøre agenturet operationelt fra starten af 2004, sådan som stats- og regeringscheferne anbefalede på Det Europæiske Råds forårsmøde i 2003.
Internet og kommunikationsteknologierne er helt sikkert de fornyelser, der har præget vores samfund mest i de seneste år, og det har haft betydning for langt de fleste menneskelige aktiviteter. Ud over de indlysende fordele har disse teknologier skabt en række problemer i vores samfund, der hænger sammen med de anvendte instrumenters manglende pålidelighed. Sikkerhedskravene har gennemgået en hastig forandring i de seneste 20 år i overensstemmelse med udviklingen af netværk og computere, der er stadigt mere allestedsnærværende i det offentlige og private liv. Bredbåndsforbindelser giver brugerne mulighed for en permanent internetforbindelse, nye trådløse applikationer giver adgang fra stort set alle steder samt mulighed for at koble næsten alting til nettet - fra personlige computere til husholdningsapparater - og det vil fortsat udvikle folks brug af internettet.
Sikkerhedskontrol er blevet en vanskelig og kompliceret opgave, og brugerne står dagligt over for problemer med tilgængeligheden, ægtheden, integriteten og fortroligheden af data og tjenester. Teknologiens kompleksitet betyder, at adskillige komponenter og elementer skal interagere, så den menneskelige faktor bliver et afgørende element.
Bortset fra at være en kilde til fejl kan computere og netværk imidlertid også gøres til genstand for angreb på informationssystemer. I dag kan et angreb på et informationssystem give hele nationer alvorlige problemer. For at reducere sandsynligheden for noget sådant skal alle lande gøre en effektiv indsats for at forbedre sikkerheden af deres ikt-infrastruktur. I lyset af problemets transnationale dimension skal der imidlertid defineres strukturer, under hvilke der kan indhøstes nationale erfaringer, der kan blive fælles arv.
Erfaringer fra de seneste år har lært os, at udveksling af erfaringer og oplysninger samt internationalt samarbejde er de mest effektive midler til at skabe en sikkerhedsmentalitet i informationssamfundet. Under sin nuværende embedsperiode har formandskabet derfor i høj grad bestræbt sig på at gøre noget ved dette problem.
Det forslag til en forordning, som Parlamentet ser på i dag, er resultatet af en større aftale mellem institutionerne om behovet for en fælles strategi på fællesskabsniveau vedrørende informationssikkerhed. Man nåede frem til en holdningsoverensstemmelse efter en stigende bekymring i både offentlige og private sektorer over kriminalitet og selv fænomener, der kun er potentielt farlige i forbindelse med de nye teknologier. Det stigende antal kommunikationsnet bliver vigtige og centrale elementer i vores moderne markeders funktion - jo større bestræbelser vi skal gøre for at sikre og skabe et sikkert og beskyttet miljø for dem, som opererer på de forskellige niveauer.
Et af agenturets mål er oprettelse af et blandet udvalg i Europa for spørgsmål vedrørende informationssamfundet, hvilket er nødvendigt for at garantere tilgængeligheden og sikkerheden af netværk og informationssystemer i EU. Fra dette synspunkt erkender formandskabet vigtigheden af at oprette en ny sikkerhedskultur, hvor et sådant begreb ikke kun ses som en udgift for operatørerne, men som en reel og ægte mulighed for markedsudvikling, som også kan nås ved at øge forbrugernes tillid.
Agenturet skal kunne fremme håndhævelsen af fællesskabsforanstaltninger vedrørende net- og informationssikkerhed. Agenturets bistand vil medvirke til at gennemføre fællesskabslovgivningen på dette område og dermed bidrage til at sikre et velfungerende indre marked. Det vil styrke Fællesskabets og medlemsstaternes evne til at reagere på net- og informationssikkerhedsproblemer samt på udviklingen af informationssikkerheden i almindelighed. 
Den model, som agenturet foreslår, er innovativ. Den bygger faktisk på viden om det faktum, at foranstaltninger inden for netsikkerheden kun kan gennemføres i tæt samarbejde med alle aktører i kommunikationsverdenen - med markedsoperatører og med brugere af kommunikationstjenester.
Vores institutioner har mulighed for at levere en væsentlig tjeneste til offentligheden og de europæiske agenturer ved at oprette dette agentur, for det er muligt at opnå den konsensus, vi håber på, under førstebehandlingen, hvilket er udtryk for en stor ansvarsfølelse samt en dyb forståelse for sagens følsomme natur. Forhandlingerne var besværlige og komplicerede, men Rådets og Parlamentets holdninger blev gradvist forenet. Jeg gentager, at det er udtryk for stor ansvarsfølelse. Jeg håber derfor, at vi om nogle få dage kan fejre vedtagelsen af denne forordning.
Afslutningsvis vil jeg takke kommissær Liikanen, ordføreren, hr. Paasilinna, samt hr. van Velzen, fru Mann og fru Plooij-van Gorsel samt selvfølgelig alle de øvrige medlemmer af udvalget. 
Paasilinna (PSE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer, sikkerheden i informationssystemerne giver anledning til stor bekymring i dag og er genstand for diskussioner i moderne og sårbare samfund. Strømforsyningsnetværk, vandforsyning og spildevand, trafikregulering, hospitaler - alt kan ende i kaos når som helst og hvor som helst. Efterårets Bastel-virus var måske første gang, hvor foretagender stod bag ødelæggelserne. Det formodes, at hackerne eller crackerne brugte det til at hjælpe tvivlsomme foretagender af primært pornografisk art. Når man tænker efter, er det også en forbrydelse at stjæle følsomme oplysninger om almindelige mennesker. Forskellige former for krænkelser af folks privatliv kan forekomme i meget stort omfang. Der skal tages hånd om sådanne problemer.
Den manglende sikkerhed bliver i stigende grad en hindring for udviklingen af netværkssamfundet. I fjor havde 75 % af de europæiske virksomheder ingen informationssikkerhedsstrategi. Mindre end 2 % af investeringerne i informationsteknologi går til informationssikkerhed. I to ud af tre virksomheder betragtes informationssikkerhed endnu ikke som et strategisk spørgsmål. Loven om databeskyttelse skulle være trådt i kraft i medlemsstaterne i oktober. Ifølge denne lov kan man ikke sende uønskede e-mails uden udtrykkeligt samtykke fra modtageren. Spam udgør mere end halvdelen af alle e-mails og for mange mere end 90 %, hvilket også er tilfældet for mange af de tilstedeværende parlamentsmedlemmer. I øjeblikket er e-mailens troværdighed og pålidelighed i færd med at blive ødelagt. Vi stemte om dette emne her i Europa-Parlamentet i fjor. Dengang mente næsten halvdelen, at spam ikke var noget problem. De var imod tanken om at indhente tilladelse først. Nu vil det heller ikke være tilstrækkeligt. Nu skal operatørerne også rydde op i indholdet. Det vil give problemer for den personlige kommunikationsfrihed. Sikkerhedsgodkendelser er stærkt stigende i takt med, at vores liv bliver mere og mere involveret i netværk og kommunikation. Med bredbånd er vi online hele tiden. Det trådløse internet vil være et oplagt jagtterræn for ballademagere. Det bliver en pestilens for alle: privatpersoner, virksomheder og samfundet. Problemet med sikkerhed forværres af det faktum, at mange komponenter og delsystemer skal fungere sammen i et komplekst miljø. Den menneskelige faktor er også en risiko. Informationssikkerhed påvirker således alle overalt.
Informationssikkerhed er et politisk problem, og derfor er vi nødt til at løse det. Derfor haster det også utroligt meget med at oprette dette agentur for Europa, det europæiske agentur for net- og informationssikkerhed. Uden sikkerhed vil Lissabon-målene ikke blive gennemført. Informationsusikkerhed vil føre os ind i en piratæra.
Tre typer af foranstaltninger er undervejs. Vi har vedtaget love vedrørende elektronisk kommunikation og databeskyttelse. Kommissionen er ved at udarbejde principper for at dømme og domfælde cyberkriminelle og undersøge metoder til at forbedre informationssikkerheden, heriblandt et europæiske agentur for net- og informationssikkerhed. Jeg vil gerne takke mine kolleger, Rådet og Kommissionen for deres udmærkede samarbejde. Det viser, at vi nu har forstået situationens alvor. Det europæiske agentur for net- og informationssikkerhed bliver et ekspertisecenter, der koordinerer, analyserer og rådgiver. Det vil arbejde meget tæt sammen med den offentlige og den private sektor. Agenturet vil fremme udviklingen af metoder til risikovurdering og risikostyring. Et internationalt samarbejde vil være uundværligt. Agenturet skal placeres et sted, hvor der allerede er synlige førsteklasses informationsteknologiske kommunikationssystemer inklusive trådløse forbindelser. Det skal være stedet, hvor man finder verdens førende informationscentraler samt Europas bedst uddannede mennesker.
Som ordfører har jeg arbejdet for et kompromis om, at alle medlemsstater skal være repræsenteret i bestyrelsen. Samtidig skal den ikke involveres i det daglige arbejde, hvilket vil være den administrerende direktørs, personalets, ekspertpanelets og arbejdsgruppernes domæne. Der er ingen tvivl om, at en stor bestyrelse vil være et nødvendigt samarbejdsforum og en faktor for at skabe ledelse. Stemmereglerne er en smule problematiske. Vi kan vende tilbage til dem om nogle få år. Agenturet vil arbejde til gavn for medlemsstaterne, hvor informationssikkerhedsniveauet er meget varierende. Virksomhederne spiller en vigtig rolle i vores kompromis takket være hr. van Velzen, fordi de selvfølgelig råder over de fleste netværk og den største ekspertise. Jeg vil også takke fru Mann, der også har arbejdet energisk for at fremme dette skridt.
Kompromispakken er blevet vedtaget af udvalget, Rådet og Kommissionen. Jeg forventer, at vi vil vedkende os vores ansvar og stemme for pakken i morgen. Den vil resultere i bedre sikkerhed, øget beskæftigelse og større udvikling.
Cederschiöld (PPE-DE ),
   Hr. formand, det ser ud, som om vi den 1. januar 2004 vil få et europæisk agentur for net- og informationssikkerhed. Jeg hilser det velkommen. Agenturet er en vigtig komponent for at sikre nettet og informationssamfundet. Vi må håbe, at målet denne gang helliger midlet, da der desværre er en del i resultatet at beklage sig over. At Parlamentet og Rådet er nået til enighed under førstebehandlingen, medfører i dette tilfælde tab for både Parlamentet og industrien. Agenturets bestyrelse er blevet for omfattende med en repræsentant for hvert medlemsland, og industrien har givet efter sammen med andre dele af det civile samfund.
Mit ændringsforslag, som havde til hensigt at skabe gennemsigtighed i ansøgnings- og udnævnelsesproceduren, får tilstrækkelig betydning på længere sigt. Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender stod enigt bag det, men det forsvandt under behandlingen ved en administrativ fejl i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Rådets nusseri med myndigheder, der overtræder lovgivningen og vice versa, fortsætter med andre ord uden noget demokratisk tilsyn.
Jeg har et par budskaber til Kommissionen og Rådet i forbindelse med den fælles erklæring, som skal udarbejdes nu: Sørg for gennemsigtighed i ansøgningsproceduren på sigt. Sørg for at udnytte og udvikle EU's samarbejde med USA og andre tredjelande. Sørg for, at sikkerheden i netværket opnås i overensstemmelse med de fælles retningslinjer, som er blevet godkendt i en rådsresolution, og som 10 af medlemsstaterne, sammen med seks andre lande, har underskrevet. Baser EU's direktiver på det, som individuelle medlemsstater allerede anvender.
I sidste uge besøgte en delegation fra Parlamentet Washington og oplevede på stedet det, som bør være vores fremtidsmelodi. Et unisont EU skulle lette vores eksterne forbindelser, ikke mindst med USA. Gennem dette agentur kan vi nu i fællesskab udvikle databeskyttelse i alle dens forskellige dimensioner, og det er godt. 
Van Velzen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. formand for Rådet, allerførst mange tak til min kollega Reino Paasilinna for det fortræffelige og konstruktive samarbejde. Vi har faktisk ikke oplevet det anderledes, for sådan har det været med overordentlig mange sager. Jeg vil også sige til det italienske formandskab, at der er fulgt en meget mærkelig procedure. Jeg har aldrig før set, at Rådet allerede var færdigt, og at Parlamentet endnu skulle begynde. Vi har været nødt til at gøre et enormt stykke arbejde sammen for at finde en løsning, og takket være det italienske formandskabs enorme bestræbelser har vi faktisk opnået dette kompromis. Denne situation må absolut ikke gentages, men vi må alle tage ved lære af den.
Betydningen af agenturet er tydelig. Den har kommissæren netop gjort opmærsom på. Hr. Paasilinna nævnte nogle kendsgerninger, som jeg ikke vil gentage. Jeg vil dog gøre opmærksom på artiklen i i sidste uge med overskriften: Blackmail by Internet As Gangs Target Internet sites (pengeafpresning via internet, idet websteder er banders mål). Hvad drejede det sig om? Der foretages simpelthen pengeafpresning. Hvis man betaler et vist beløb, har man ikke flere problemer. Så vidt er vi altså kommet. Det drejer sig om millionskader, som erhvervslivet lider.
Også den fysiske infrastruktur er meget ofte mål. Vi tror altid, at det drejer sig om finansielle institutioner, men øverst på listen over angrebene står elektricitetsværkerne. Som italiener ved De, hvad det betyder, hvis lyset går ud. Der foretages enormt mange angreb på den fysiske infrastruktur.
Jeg er derfor meget glad for, at der nu er kommet klarhed over agenturets placering. Det drejer sig nu omsider om at hjælpe Kommissionen og medlemsstaterne med en overordentlig stor mobilisering af erhvervslivet. Heldigvis har agenturet også fået en udøvende rolle. Det er indlysende, at også erhvervslivet så vidt muligt skal være med. Når alt kommer til alt, er det ikke medlemsstaterne, der ejer sikkerheden. Der er allerede sagt meget om bestyrelsen og om stemmeretten. I Nederlandene kan jeg stadig ikke forklare, hvorfor det var nødvendigt med to tredjedele af stemmerne. Dette mysterium omkring Rådet har vi stadig ikke opklaret.
Det glæder mig meget, at forebyggelse er blevet en af opgaverne. For hvordan kan man tale om sikkerhed uden at nævne forebyggelse? Hvad angår gennemsigtigheden, vil jeg gerne spørge det italienske formandskab - og jeg forventer virkelig et svar - om De nu virkelig er rede til at lade de medlemsstater, som er kandidater til at få agenturet, ansøge offentligt, således at alle ved, hvilket land der ønsker agenturet. Vil De undlade at lade dette ske bag lukkede døre i Rådet? Jeg udfordrer Dem til at give denne gennemsigtighed.
Min konklusion er, at dette er det første skridt, hverken mere eller mindre. I praksis vil det vise sig, at det er utilstrækkeligt, og at vi har hårdt brug for en revision. Men det er meget vigtigt, at agenturet oprettes, og derfor støtter min gruppe helhjertet dette agentur og ændringsforslagene. 
Mann, Erika (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, jeg vil også gerne starte med at gratulere hr. Reino Paasilinna. Vi har, tror jeg, opnået et godt kompromis. I mange af de tidligere indlæg har De allerede hørt, at det ganske vist er et kompromis, men et kompromis, der vil føre til, at vi i det kommende år faktisk får et europæisk agentur for net- og informationssikkerhed i forbindelse med hele internettet og internettets infrastrukturer. Jeg mener, at det har været grundlaget for, at vi alle har sagt: Vi forsøger at finde et kompromis, der fører os igennem de første fem år, altid i bevidsthed om, at vi efter disse fem år faktisk vil forsøge at skabe genuint europæiske strukturer og fjerne de vanskeligheder, som vil være i agenturet. Det berører stemmeretten, men det berører også spørgsmålet om medlemsstaterne, og fra hver af dem vil der faktisk være en person til stede.
Ikke desto mindre tror jeg, at enhver i betragtning af den udfordring, der er på dette område, faktisk vil forsøge at formulere agenturets opgaver. Jeg stoler på det, som det italienske rådsformandskab har lovet, og jeg tror, at det vil huske det efter de fem år. Vi vil forhåbentlig alle arbejde på, at vi i forbindelse med den kontrol, som vi har planlagt, sætter ind før tid - altså allerede efter tre år, hvis jeg husker rigtigt - således at vi kan begynde med at gennemtænke strukturerne reelt på ny og præcisere opgaverne.
I den forbindelse, hr. kommissær og hr. rådsformand, vil jeg gerne stille følgende spørgsmål: Kommer De egentlig forbi hos os i udvalget endnu en gang og diskuterer opgavekataloget, så snart De ser, hvordan det skal formuleres i samarbejde med medlemsstaterne, igen med kollegerne fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi? For jeg formoder, at det ikke blot drejer sig om sikkerhed i infrastrukturerne - vores kolleger har allerede nævnt datasikkerhed - men også om mange andre aspekter, der berøres heraf, og det kunne absolut være interessant at begynde en omfattende diskussion dér endnu en gang. 
Plooij-van Gorsel (ELDR ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ligesom ordføreren, som har gjort et glimrende stykke arbejde, er jeg glad for, at der er opnået et kompromis, selv om Rådets holdning overraskede mig. Rådet har fuldstændig ribbet kommissionsforslaget og har i første instans forsøgt at forhindre, at dette agentur kan fungere handlekraftigt. Men der er gjort en begyndelse! Der er ikke længere noget, der står i vejen for oprettelsen af et europæisk agentur, og jeg håber, at Rådet ikke på ny blokerer for, at det rette hjemsted for agenturet findes. Det er vigtigt, at der på europæisk plan sker en ordentlig koordinering af initiativer, som medlemsstater og virksomheder udvikler inden for netværksikring. Det drejer sig jo her om grænseoverskridende problemer, og medlemsstaternes beføjelser stopper ved grænsen.
Desuden glæder det mig, at erhvervslivet får tildelt en rolle ved agenturets sammensætning og måde at fungere på, om end det kun er en rådgivende rolle. Industrien er nemlig den vigtigste aktør, når det gælder ejendom og forvaltning af netværk, og vi pålægger industrien de regler, som fastsætter, at den skal garantere, at netværket fungerer. Så skal vi også udforme det konkret.
Endvidere er det vigtigt, at der med dette agentur oprettes en instans, som kan forhandle med andre internationale aktører. På den måde kan agenturet bidrage til opretholdelsen af sunde transatlantiske forbindelser, hvilket er væsentligt på sikkerhedsområdet generelt og inden for netværksikkerhed i særdeleshed.
For Den Liberale Gruppe er det uforståeligt, at Rådet holder fast ved et flertal på to tredjedele af de stemmer, hvormed bestyrelsen skal træffe beslutninger, bl.a. om arbejdsprogrammet og udnævnelsen af direktøren. På den måde bliver det meget vanskeligt at træffe ordentlige beslutninger effektivt. Kalder man det handlekraftigt? Men det er i hvert fald godt, at der endelig er opnået et kompromis, og Den Liberale Gruppe vil også støtte hr. Paasilinnas betænkning. 
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er en fornøjelse at tale her i aften med så mange kolleger, der har arbejdet med denne betænkning. Jeg er her på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, der på det varmeste støttede hr. Paasilinna i sin udtalelse, og jeg vil gerne takke ham som ordfører samt min kollega fru McCarthy, der var ordfører for den udtalelse, som jeg også arbejdede med.
Vi, der arbejder med det indre marked, finder det vigtigt at understrege, at det er en af de hyppigt nævnte grunde til at indføre et informationssikkerhedsagentur. Det bliver mere og mere indlysende, at spørgsmålene vedrørende computernetværkssikkerhed og tilliden til computernetværk er noget, der i høj grad optager de folk, vi ønsker at tilskynde til at nyde godt af elektronisk handel og alle fordelene ved bredbåndsinfrastrukturen, uanset om de får adgang til kommercielle eller offentlige tjenester. Derfor er det vigtigt, at vi får dette nye ekspertisecenter, der i betydelig grad kan fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne på dette område. Det har afgørende betydning for den europæiske økonomis konkurrenceevne samt for udviklingen af informationssamfundet - noget, der ligger kommissæren meget på sinde - at vi begynder at forene vores kræfter og tage fat på disse vigtige spørgsmål.
Det er en hyldest til mine kolleger, der har samarbejdet med det italienske formandskab og Kommissionen, at vi er nået frem til en aftale. Hastigheden har afgørende betydning. Hastigheden må imidlertid ikke få os til at gå på akkord med vores stræben efter det optimale. Jeg ved, hr. kommissær, at De vil forsøge at finde frem til de bedste folk og de bedst mulige driftsmåder, så dette agentur hurtigst muligt kan bidrage med sin ekspertise. Da det er et agentur for bedste praksis - og det er noget, vi fremhævede i vores betænkning - skal det vedtage den bedst mulige praksis for sin egen sikkerhed og den måde, den kører sine egne systemer på for at fungere som et eksempel for alle andre.
Jeg er sikker på, at vi alle ser meget frem til at arbejde med det nye agentur og se det bidrage til den ubestridelige succes af de informationssamfundsforanstaltninger, som vi konsekvent har støttet her i Parlamentet. 
Gill (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også lykønske min kollega hr. Paasilinna med en udmærket betænkning. Som vi har hørt, er internettet ikke længere noget nyt fænomen. I dag har mere end 90 % af virksomhederne og 44 % af husstandene i EU en internetforbindelse, og mere end to tredjedele af europæerne bruger en mobiltelefon. Vores systemer i hverdagen er styret af computere og kommunikationsnet lige fra offentlige transportsystemer til det vand, der kommer ud af vandhanerne i hjemmene. Det kommer derfor ikke som nogen overraskelse, at sikkerheden på dette områder er meget vigtig for borgerne og virksomhederne. Jeg må indrømme, at jeg er forbeholden med hensyn til at trække nye agenturer ned over hovedet på befolkningen. Jeg går imidlertid helt og holdent ind for oprettelsen af dette agentur.
Jeg vil ikke desto mindre fremsætte tre punkter, der også er spørgsmål til Kommissionen. For det første er der spørgsmålet om de uensartede sikkerhedsstandarder. I betragtning af at de 15 nuværende medlemsstater alle befinder sig på et forskelligt niveau med hensyn til bekæmpelse af cyberkriminalitet, hvordan planlægger Kommissionen så at håndtere denne hindring og sikre en effektiv gennemførelse - i særdeleshed, når vi bliver et EU med 25 medlemsstater, og den virkelige udfordring bliver en harmonisering af sikkerhedsstandarderne i hele Europa? Vil agenturet så have den fornødne gennemslagskraft til at sikre, at medlemsstaterne tager agenturets råd og anbefalinger alvorligt?
For det andet er det med hensyn til grænseoverskridende samarbejde et faktum, at der ikke findes noget systematisk grænseoverskridende samarbejde mellem de nuværende medlemsstater. Vi ved, at sikkerhed er en vanskelig og kompliceret opgave, der omfatter alle mulige spørgsmål såsom tilgængelighed, integritet, autenticitet og fortrolig behandling af data og tjenester. Hvordan agter Kommissionen at få de offentlige og private sektorer samt virksomhederne og forbrugerne til at samarbejde? Hvordan agter den at fremme sikkerheden på disse områder?
For det tredje er sikkerhedskravene under konstant udvikling, i takt med at netværkssamarbejdet i samfundet og edb-verdenen udvikles, den elektroniske kommunikation udbredes, og hackerne bliver bedre til at omgå sikkerhedssystemerne. Vi skal sikre os, at vi har det højest mulige sikkerhedsniveau i Europa. Hvordan vil Kommissionen sikre sig, at dette agentur ikke kommer til at halte bagefter de nye teknologier, og at det gør sit yderste for at bekæmpe cyberkriminalitet? 
Endelig håber jeg, at oprettelsen af dette agentur vil føre til nogen rationalisering i Kommissionen, for når vi opretter agenturer, medfører det også en vis rationalisering i Kommissionen. 
Liikanen,
    For det første vil jeg som svar på fru Gills bemærkning til sikkerhedsstandarderne sige, at vi har foreslået, at der oprettes et netsikkerhedsagentur, således at der kan indføres fælles normer.
For det andet vil der blive taget hensyn til deltagelse af virksomheder fra den private sektor og andre parter. Det er noget, som Parlamentet længe har ønsket. Hr. Paasilinna, hr. van Velzen, fru Plooij-van Gorsel og fru Mann talte alle meget overbevisende om dette emne her i aften i nærværelse af det italienske formandskab, og det er vi meget stolte over. Der er åbenbart stor opbakning til det, Kommissionen foreslog tidligere.
Det vil altid være en udfordring for os at holde trit med den teknologiske udvikling. Programmet vedrørende informationssamfundsteknologi er imidlertid et område, hvor vi kan hjælpe. Der er igangværende forskningsprogrammer på dette område, og så er der også gruppen af berørte parter. Jeg håber, at det europæiske agentur for net- og informationssikkerhed bliver en slags centralt midtpunkt på dette område, hvor man kan udveksle de mest pålidelige oplysninger.
Jeg vil endnu en gang takke hr. Paasilinna, fru Cederschiöld, hr. van Velzen, fru Mann, fru Plooij-van Gorsel, hr. Harbour og fru Gill. Jeg vil bede Dem, hr. formand, om at fortælle Præsidiet, at disse mennesker fortjener at få en debat om informationssamfundet ved dagslys. De gange, jeg har været i Parlamentet, er det aldrig sket før kl. 21.30. Det giver indtryk af, at "fremtidige" emner diskuteres om aftenen, og at "svundne" emner diskuteres om dagen. Er det muligt, at det kan ændres bare en enkelt gang inden valget til Europa-Parlamentet? Jeg stoler på, at De vil videregive dette beskedne ønske. Med dette team vil man kunne køre ethvert arkiv i Europa, og det fortjener de at gøre om dagen nu og da.
Jeg blev lidt følelsesladet der, men nu vil jeg kommentere ændringsforslagene! Kommissionen kan acceptere alle de kompromisændringsforslag, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi stemte om den 17. november 2003. Ingen af de øvrige ændringsforslag kan accepteres.
Formanden.
   - Deres beskedne anmodning, hr. kommissær, er ikke så farlig som den, der blev fremsat af en berømt forfatter. Jeg vil derfor helt sikkert videregive den til Formandskonferencen. Her klapper medlemmerne, når de hører visse forslag, som de skønner hensigtsmæssige, blive fremsat. De skal imidlertid ikke henvende Dem til de personer, der leder møderne, men til formændene for deres grupper, da det er gruppeformændene, der beslutter, hvornår de forskellige punkter debatteres på Formandskonferencens møder.
Van Velzen (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har stillet et meget relevant spørgsmål til det italienske formandskab. Vil De lade det italienske formandskab besvare det? 
Formanden.
   - Jeg er udmærket klar over, at De stillede et spørgsmål til formanden for Rådet. Jeg skulle lige til at spørge ham, om han ønsker at besvare det eller ej.
Baldini,
    For så vidt angår det stillede spørgsmål, kan jeg kun svare bekræftende. Der er helt sikkert et reelt behov for, at vi skal efterkomme denne anmodning om gennemsigtighed.
Formanden.
   - Parlamentsmedlemmerne vil notere sig denne udtalelse, som er meget vigtig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0391/2003) af Blokland for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om overførsel af affald (KOM(2003) 379 - C5-0365/2003 - 2003/0139(COD)). 
Wallström,
    Hr. formand, først vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet, Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik samt i særdeleshed ordføreren, hr. Blokland, for det arbejde, de har lagt i betænkningen under førstebehandlingen.
Formålet med vores forslag er at skabe konsistens i behandlingen af affaldsoverførsler. Vi skal sikre en miljømæssig fornuftig forvaltning vedrørende både overførsler i Fællesskabet og eksport fra Fællesskabet til tredjelande. I forslaget fokuseres der på en gennemførelse af OECD-beslutningen fra 2001 og en videreførelse af indsatsen hen imod en international harmonisering, hvilket betyder overholdelse af de internationalt vedtagne forpligtelser i Basel-konventionen, behandling af de problemer vedrørende gennemførelsen af den gældende forordning, der er opstået siden dens vedtagelse for 10 år siden, samt en forbedring af strukturen i forordningen.
For så vidt angår overførsler i Fællesskabet, deler jeg bekymringen vedrørende standardiseret dumpning af affald til nyttiggørelse. Kommissionens forslag samt meddelelsen om en temastrategi for affaldsforebyggelse og genanvendelse repræsenterer en klar erkendelse af problemet. Vores svar er imidlertid en langsigtet løsning på EU-plan, der for det første handler om indførelse af normer på EU-plan gennem en udvidelse af IPPC-direktivet og for det andet om indførelse af retningslinjer vedrørende fingeret eller opdigtet nyttiggørelse samt en klarere sondring mellem de forskellige nyttiggørelses- og bortskaffelsesoperationer.
For så vidt angår eksport fra Fællesskabet til tredjelande, støtter jeg de af Miljøudvalget vedtagne ændringsforslag om en yderligere skærpelse af forordningen ved både at henvise til EU-lovgivningen og til visse internationalt vedtagne retningslinjer - i særdeleshed de internationalt anerkendte retningslinjer for ophugning af skibe.
Jeg vil gerne afslutte denne introduktion med at sige, at det er vigtigt, at vi ikke tillader dumpning af miljønormer, hverken når vi overfører affald i Fællesskabet, eller når vi eksporterer affald fra Fællesskabet til tredjelande. 
Blokland (EDD ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, 15 % af lastbilerne på de europæiske veje transporterer affald. Grunden til dette er, at der er forskellige markedsvilkår. Ikke alle medlemsstater har forbud mod eller afgifter på deponering af affald. Derfor overføres temmelig meget affald til andre lande. Dette er i strid med nærhedsprincippet og princippet om tilstrækkelig egenkapacitet, som gælder for bortskaffelse af affald ifølge rammedirektivet om affald.
Affaldstransport kan kun nægtes, hvis affaldet ikke anvendes nyttigt i importlandet. Der er opstået en langvarig diskussion om, hvornår noget kan betragtes som nyttiggørelse. Problemet i hele denne diskussion er, at nyttiggørelse af affald ikke nødvendigvis er mere miljømæssigt forsvarligt. Det er derfor nødvendigt at opstille tydelige kriterier for nyttiggørelse. Kommissionen anerkender dette problem ved bl.a. at bemærke, at der kun stilles få miljøkrav til handlinger, som fører til nyttiggørelse. Der er imidlertid endnu ikke nogen udsigt til en løsning af dette problem, medmindre Kommissionen stiller forslag som led i den tematiske strategi for genvinding. I øjeblikket bestemmer Domstolen, hvad der er nyttiggørelse af affald, og det er ikke acceptabelt. Desuden har tilpasningen af rammedirektivet om affald ladet vente alt for længe på sig.
Det er ikke forsvarligt over for affaldssektoren at afvente hele den langvarige proces med tilpasning af rammedirektivet om affald. Der er behov for tydelighed på kort sigt. Eftersom problemerne først og fremmest opstår ved affaldsoverførsel, er det indlysende, at disse supplerende betingelser formuleres helt konkret i denne forordning. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik mener, at så længe disse betingelser ikke formuleres af Kommissionen, bør medlemsstaterne have mulighed for selv at knytte betingelser til nyttiggørelse af affald.
Desuden mener jeg, at affaldstransport må kunne afvises, hvis en minimal procentdel ikke anvendes nyttigt, og hvis affaldet ikke har en minimal varmeværdi. Der er stadig en misforståelse om disse grunde til afvisning af affaldstransport. Hvis der er mulighed for at afvise en affaldstransport af miljøgrunde, betyder dette ikke, at der er pligt til at afvise den. I nogle rapporter står der uberettiget, at affaldstransport er forbudt. I artikel 12 og 13 i denne forordning drejer det sig ikke om et forbud, men om, at en affaldstransport kan finde sted efter gensidigt samtykke.
Genbrug af sølv er altså stadig mulig, selv om det er mindre end en tiendedel procent. Eksport af affald bør kun tillades, hvis dette fører til nyttiggørelse eller endelig bortskaffelse på kort sigt. Miljøudvalget mener altså, at der ikke må eksporteres affald, som er bestemt til såkaldt midlertidig nyttiggørelse eller midlertidig bortskaffelse. I praksis er der mange ting, der går galt under denne blanding, sortering og oplagring. Det kan ikke længere konstateres, hvor affaldet er blevet af, og hvad der er sket med affaldet. Affald, der er ordentligt sorteret, ordentligt defineret og virkelig anvendt nyttigt eller bortskaffet på en miljømæssigt forsvarlig måde, kan altså godt eksporteres. I overensstemmelse med dette foreslår Miljøudvalget et forbud mod eksport af usorteret husholdningsaffald. Vores kloakvand transporterer vi jo heller ikke til et andet land.
Mit sidste punkt vedrører gennemførelsen af denne forordning. Vi må ikke give efter for de medlemsstater, som investerer utilstrækkeligt heri. Jeg er derfor imod ændringsforslag 95 og 98 fra Det Europæiske Folkeparti, som stiltiende indfører tilladelse for importlandet. For gennemsigtigheden er forudgående gensidig skriftlig tilladelse nødvendig. Der er medlemsstater, som ikke har orden i tingene i øjeblikket. De indrømmer selv, at de ikke kan kontrollere affaldstransporterne. De pågældende medlemsstater skal skabe forandring i dette i stedet for at klage over administrative byrder.
Sammenfattende er priskonkurrence på det europæiske affaldsmarked acceptabel, men det er miljøkonkurrence ikke. Hvad Miljøudvalget ikke ønsker, er affaldseksport, som fører til et miljømæssigt dårligere alternativ. Hensigten med denne forordning er nemlig ikke at gøre handelen med affald lettere, men at muliggøre en miljøhygiejnisk forsvarlig affaldsforvaltning. 
Ayuso González (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil begynde med at sige, at det er et godt forslag, Kommissionen har forelagt, og at det som helhed er konsistent. Jeg vil også gerne lykønske ordføreren for hans store indsats, selv om jeg ikke er enig i alle hans synspunkter, for mange af de ændringsforslag, han har stillet, begrænser den frie bevægelighed af affald. Og hvad enten vi vil det eller ej, er affald en vare, og derfor skal det behandles som sådan, selv om vi regulerer de aspekter, der kan berøre miljøet.
Transport af affald er ikke i sig selv et miljøproblem. Problemet er snarere håndteringen af affaldet, men det er et spørgsmål, som ikke falder ind under denne forordnings anvendelsesområde.
Miljøudvalget har vedtaget, at artikel 133 ikke skal være forslagets retsgrundlag, og Udvalget om Retlige Anliggender er positivt indstillet over for denne ændring af retsgrundlaget. PPE-DE-Gruppen er imidlertid imod at fjerne retsgrundlaget vedrørende handelspolitikken. Derfor anmoder jeg udtrykkeligt kommissæren om at udtale sig klart om dette spørgsmål.
Det er særlig vigtigt at fastsætte klare regler for transport af affald pr. skib, og i denne henseende har hr. Blokland stillet ændringsforslag 92, som vi støtter, fordi det løser problemet med skibe, der eksporteres med henblik på ophugning. Ændringsforslag 37 og 44 fjerner imidlertid princippet om selvforsyning inden for Fællesskabet, der er fastsat i rammedirektivet om affald, og fastsætter i stedet et princip om national selvforsyning. Det kan vi ikke støtte, fordi det er i strid med bestemmelserne i rammedirektivet om affald.
Med hensyn til de ændringsforslag, der forbyder midlertidige nyttiggørelsesaktiviteter, synes vi ikke, at det giver nogen mening, i særdeleshed i grænseregioner inden for EU. Vi har samme holdning til de ændringsforslag, der fastsætter kriterier for, hvad der skal betragtes som nyttiggørelse. Det hører ikke under forordningens formål at definere disse parametre, og hvis der er nogle af disse ændringsforslag, der bliver vedtaget, vil PPE-DE-Gruppen stemme imod betænkningen.
Men vi anmoder Kommissionen om at ændre bilagene til rammedirektivet om affald, så det en gang for alle bliver afklaret, hvad nyttiggørelse er, da den ikke kan blive ved med at dække sig ind under Domstolens afgørelse, som Kommissionen bruger til at fortolke sine egne direktiver. Afgørelserne er ikke lovgivning, men konkrete tilfælde, og for øjeblikket er det eneste, de gør, at bidrage til, at de aktører, der håndterer affaldet, udøver deres aktiviteter i et klima af retsusikkerhed. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over Kommissionens forslag samt ændringsforslagene fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, der har til formål at forbedre de eksisterende forordninger om transport af affald - i særdeleshed den transnationale affaldstransport. For nylig havde vi problemet med, at skibe blev sejlet fra USA til Det Forenede Kongerige til ophugning og nyttiggørelse. Når så nogle af dem nåede frem, opdagede man - som det var blevet påpeget her i Europa-Parlamentet - at der ikke fandtes faciliteter i Det Forenede Kongerige til at udføre arbejdet i overensstemmelse med EU-retten. Nu ligger de i Det Forenede Kongerige vinteren over, inden de skal sendes tilbage til USA, hvilket udgør endnu en risiko for miljøet.
Jeg glæder mig over forslagene i denne betænkning om at stramme definitionen på genvinding af affald for at tilskynde medlemsstaterne til at løse problemet med husholdningsaffald på selvtilstrækkelig vis. Jeg vil gøre opmærksom på, at vi i Republikken Irland har indført en tillægsafgift på 15 cent på supermarkedernes plastikposer. Det har haft stor betydning for affaldsmængden. Vi har fortsat et enormt affaldsproblem i Irland. Der er en meget stor modvilje mod forbrænding på grund af frygt for sundhedsfarer. Jeg finder det overdrevent, men frygten findes. Vi skal koncentrere os om en reduktion, og jeg håber, at dette nye forslag vil hjælpe os i den rigtige retning. 
De Roo (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske hr. Blokland med hans gode og tydelige betænkning. Miljødumping er efter 28 år stadig et stort problem. Det skyldes bl.a., at miljøstandarderne ikke er de samme overalt, især fordi der er stor uenighed om, hvad nyttiggørelse af affald faktisk indebærer. Der mangler tydelige kriterier. Kommissionen har begået en stor fadæse her. Den skulle for mange år siden have taget initiativ til at skabe tydelighed. Men desværre gav Kommissionen efter for pres fra affaldsindustrien, som hellere vil fortsætte med at dumpe affald.
Domstolen i Luxembourg har nu i dette juridiske tomrum afsagt et par domme, men disse giver heller ikke noget klart svar på spørgsmålet, hvad nyttiggørelse nu præcist er. At forbrænde det hele er efter min gruppes opfattelse ikke nyttiggørelse. Desværre er det nu tilfældet ifølge definitionen. Forbrænding af aviser er ikke nyttiggørelse, genanvendelse af papir er meget nyttigere. Naturligvis kan man efter fem til syv ganges genanvendelse af papir ikke genanvende det mere, og så kunne forbrænding godt være nyttig. Også forbrænding af kloakslam betegnes pr. definition som nyttig. Men det er i høj grad tvivlsomt, om det er klogt. Hvis slammet er dryppet af, er det måske nyttigt, men ikke, når det er fyldt med vand.
Denne politiske diskussion skal vi nu føre, og det har Miljøudvalget gjort. I morgen skal vi også stemme om ændringsforslagene. Eftersom Kommissionen ikke har skabt klarhed, må vi gøre det. Det har ingen mening at afvente en tematisk strategi, inden vi tænker på lovgivning. Så er vi kommet fem år videre. Vi skal forsøge at afhjælpe denne mangel nu, hvordan det end går. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil også takke hr. Blokland for hans betænkning om nærværende forslag, der handler om affaldsoverførsler og de forskellige procedurer og kontrolordninger, der skal følges, alt efter det overførte affalds beskaffenhed og arten af den behandling, som affaldet udsættes for på bestemmelsesstedet. Der gælder forskellige kontrolforskrifter alt efter risici ved affaldet og metoden til nyttiggørelse eller bortskaffelse.
I henhold til forslaget er der krav om forudgående informeret anmeldelse og samtykke for alle overførsler af affald bestemt til bortskaffelse samt for overførsler af farligt og mindre farligt affald bestemt til nyttiggørelse.
Det stiltiende samtykke, der er muligt i henhold til den gældende lovgivning, vil blive afskaffet. Ikke-farligt affald eller affald fra den grønne liste til nyttiggørelse vil fortsat hverken skulle anmeldes eller gøres til genstand for samtykke. Med andre ord vil de nuværende krav fortsat gælde for affald på den grønne affaldsliste.
Der er ingen tvivl om, at en større administrativ byrde vil ramme de affaldsselskaber, der eksporterer affald på tværs af EU-grænserne, samt de kompetente afsendelsesmyndigheder. Kommissionen hævder, at det ikke skal være forbundet med store økonomiske udgifter. Jeg vil gerne have Kommissionen til helt konkret at fortælle mig, om der blev gennemført en analyse af de økonomiske virkninger af dette konkrete forslag som begrundelse for deres påstand om de hermed forbundne økonomiske udgifter.
Ikke desto mindre er harmoniseringen og opstramningen af procedurerne generelt meget velkommen fra en miljøbeskyttelsesmæssig synsvinkel. Der er også et forslag om at præcisere størrelsen på og omfanget af den finansielle garanti eller forsikring, der skal godkendes af den kompetente afsendelsesmyndighed. Alle kompetente myndigheder skal have adgang hertil, og den skal også dække mulige oplagringsudgifter. Sidstnævnte er særligt velkomment. Størrelsen på garantien eller forsikringen er i øjeblikket genstand for nogen debat. Det kunne Kommissionen måske kommentere. Der har været generel enighed om, at der skal udvikles en konsekvent beregningsmetode. Kommissionen har præsenteret et udkast hertil.
Irland er en lille ønation, der praktisk taget ikke råder over genvindings- eller forbrændingsanlæg. Vi vil være afhængige af en regulær overførsel af affald i den nærmeste fremtid.
Jeg hilser i store træk dette forslag velkomment, men uanset hvor velordnet systemet er, vil der altid være risici, der kulminerer med ulykker som f.eks. den, der fandt sted i april i år, da et tysk indregistreret skib, , løb på grund ud for Cornwalls vestlige spids. Det skulle transportere 2.200 t findelt bilaffald fra Cork i det sydvestlige Irland til Lübeck i Tyskland. Fru Jackson gav mig en plastikpose med en prøve på dette affald, der var blevet indsamlet af ikke-statslige miljøorganisationer, da de ryddede op på stranden i Cornwall. Det er en af de risici, der altid vil eksistere.
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Blokland med hans betænkning. Jeg vil koncentrere mig om nyttiggørelse. Der er flere, der har refereret til Domstolens dom. Kommissionen skulle for længst have afklaret, præcist hvad den forstår ved "nyttiggørelse", fordi det er et spørgsmål, der også vedrører emballagedirektiverne samt en række andre EU-direktiver.
Man skal ikke være genial for at regne ud, at nyttiggørelse ikke betyder afbrænding af affald. Det er et rystende ressourcespild. Vi skal ikke lade medlemsstaterne bevæge sig i denne retning - i særdeleshed ikke de medlemsstater, der ikke bruger forbrænding i øjeblikket. Her tænker jeg specielt på Irland, der gerne vil have mulighed for at bygge afbrændingsanlæg.
En stor del af lobbyarbejdet vedrørende Blokland-betænkningen udføres af folk, der driver afbrændingsanlæg, og som ønsker at sikre sig, at de forbliver økonomisk levedygtige. Det er helt klart, at hvis forbrænding får lov til at blive klassificeret som nyttiggørelse, er det et incitament til at brænde og bortskaffe affald på denne måde, samtidig med at det vil give regeringerne en undskyldning for ikke at tage sig sammen.
Det er et meget dårligt eksempel at vise de nye EU-medlemsstater. Specielt i Irland søger regeringen højt og lavt efter undtagelser trods det faktum, at den ikke har gjort noget som helst for at give indbyggerne effektive genvindingsmuligheder eller for at skabe genbrugsindustrier. Vi giver afkald på en masse arbejdspladser ved at tillade afbrænding af affald. På lang sigt er det ikke en økonomisk måde at håndtere affald på, og det er heller ikke godt for miljøet eller folkesundheden. 
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, problemet med affald er, at det er et af de emner, der interesserer folk allermest, da det er håndgribeligt for alle. Affaldshåndtering og fremme af genanvendelse og genvinding af affald kan have direkte indvirkning på folks hverdag og velfærd samt på deres nydelse af omgivelserne.
Den fremtidige eksplosive vækst i affaldsvolumen bliver både et miljømæssigt og et sundhedsmæssigt problem for et udvidet EU og dets borgere. Ikke desto mindre er der i mange medlemsstater endnu ikke på seriøs vis gennemført bestemmelser vedrørende affaldshåndtering og forebyggelse af affaldsophobning samt genvinding og genanvendelse, og de nationale love er ofte utilfredsstillende. Jeg tilhører selv en gruppe af glade borgere, der bor i et land, hvor den nationale affaldsstrategi er tilstrækkelig ambitiøs og velfungerende. Finlands affaldsproblemer på nationalt plan kan imidlertid ikke rystes bort, for ligesom miljøkatastrofer kender affald heller ingen grænser.
Der er et stort behov for Kommissionens forslag om at præcisere bestemmelserne om overførsel af affald og indgå en aftale om fælles regler for affaldsmarkederne. Myndighederne har brug for en tydelig lovgivning for at forbedre genvindingen af affald og styre affaldshåndteringen i en mere miljøvenlig retning end tidligere. Det er også meget vigtigt, at de minimumskrav for miljøbeskyttelsesstandarder, der anvendes for tredjelande, også anvendes for Fællesskabets interne lovgivningsmæssige logik, og at den ikke blot baseres på vage retningslinjer.
Jeg er også bekymret over de sårbare havområder og de miljømæssige farer, de trues af. Beskyttelsen af Europas eneste indre hav, Østersøen, har længe været en prioritet for Finland. Jeg finder det vigtigt, at det pågældende forslag kommer til at omfatte EU's regionale vandløb, der har brug for beskyttelse mod truslerne fra affaldsoverførsler. Det er vigtigt at bemærke, at skibe og andre vandtransportmidler kan klassificeres som affald. Der tages ikke særskilt hensyn hertil i Basel-konventionen, og det er derfor vigtigt at tage sagen op her og nu, så eventuelle smuthuller kan lukkes.
Wallström,
    Hr. formand, jeg er glad for at kunne sige, at Kommissionen fuldt ud kan acceptere 26 ændringsforslag, og at den i princippet eller delvis kan acceptere yderligere 23 ændringsforslag. Visse ændringsforslag til artikel 13 om indsigelser mod affald til nyttiggørelse forfølger nationale løsninger frem for løsninger på fællesskabsplan, og disse ændringsforslag er specielt rettet mod en løsning på problemerne med den såkaldte normdumping vedrørende affald bestemt til nyttiggørelse gennem tilladelse af en række yderligere begrundelser for indsigelser mod overførsler af affald bestemt til nyttiggørelse.
Som vi alle ved, er problemet, at affald til nyttiggørelse bevæger sig næsten frit inden for det indre marked, og at affaldsbehandling, der overholder højere normer, ofte er mere bekostelig end den konventionelle affaldsbehandling.
Jeg er enig med ordføreren i, at vi kan tillade konkurrence på pris, men ikke på miljønormer. Via traktaten er vi imidlertid juridisk forpligtet til at beskytte miljøet, samtidig med at vi overholder reglerne for det indre marked. En løsning kan derfor bedst findes på fællesskabsplan, og den bør baseres på tre hovedelementer. For det første skal der indføres normer på EU-plan gennem en udvidelse af IPPC-direktivets anvendelsesområde, for det andet skal der indføres retningslinjer vedrørende fingeret nyttiggørelse, og for det tredje skal der være en mere tydelig sondring mellem de forskellige former for nyttiggørelse og bortskaffelse. 
Jeg er enig med dem, der siger, at det ikke er let at se nogen løsning, før denne langsigtede løsning findes eller indføres, men i Kommissionen erkender vi problemet og behovet for at diskutere en mulig løsning i mellemtiden, og det vil være en del af processen fremover.
Et andet spørgsmål, der ligger Kommissionen på sinde, er det foreslåede forbud mod midlertidig behandling. Ændringsforslag 13, 14, 34 og 41 indeholder forslag om forbud mod overførsel af affald til midlertidig behandling og definerer nyttiggørelse og bortskaffelse som noget, der kun vedrører endelig behandling og ikke midlertidig behandling. Kommissionen mener, at et direkte forbud både vil savne en miljømæssig berettigelse og være i konflikt med traktaten. Kommissionen finder det endvidere vigtigt, at den horisontale definition på nyttiggørelse og bortskaffelse fra rammedirektivet for affald overholdes i denne forordning. Det vil være både ulogisk og unødvendigt kompliceret at indføre forskellige definitioner.
Spørgsmålet om sammenhæng med den eksisterende lovgivning opstår også i andre ændringsforslag. Visse ændringsforslag til artikel 13 sigter mod at indføre kriterier for klassificering af en behandling som nyttiggørelse og tage fat på spørgsmålet om fingeret nyttiggørelse. Sådanne kriterier kunne være nogle blandt mange kriterier, der skønnes relevante for sondringen mellem nyttiggørelse og bortskaffelse i almindelighed, hvilket er et horisontalt spørgsmål, der skal afgøres på baggrund af rammedirektivet for affald og ikke inden for de specifikke rammer af denne forordning.
Selv om Kommissionen ikke er helt uenig i indholdet af de foreslåede afklaringer, er der meget, der taler for konsekvens i listerne i bilaget, og hvis ændringer er påkrævet, bør de først gennemføres i deres udgangspunkt.
Kommission kan også støtte et andet element vedrørende bilag V, nemlig opprioriteringen af EU's liste over farligt affald i forhold til Basel-listen over ikke-farligt affald, for så vidt angår det såkaldte Basel-forbud mod eksport af farligt affald fra OECD-lande til ikke-OECD-lande - ændringsforslag 69 og 70.
Jeg har en kort kommentar til spørgsmålet om dobbelt retsgrundlag. Som det fastsættes i begrundelsen, er forordningens primære målsætning miljøbeskyttelse. Dette primære mål er bibeholdt i det nye forslag, og retsgrundlaget findes i EF-traktatens artikel 175 om miljø. Men for så vidt angår bestemmelserne i afsnit IV, V og VI om eksport fra, import til og overførsel via Fællesskabet til og fra tredjelande, kan det hævdes, at der er tale om regler vedrørende et overordnet og generelt mål samt regler vedrørende international handel. Miljøreglerne gælder derfor også for handelsordningen og er forbundet med den. Derfor er retsgrundlaget med hensyn til disse specifikke bestemmelser EF-traktatens artikel 133.
Ændringsforslag 95 indeholder et forslag om accept af stiltiende samtykke i forbindelse med overførsel af farligt affald til nyttiggørelse. Som det også understreges i begrundelsen, kan Kommissionen ikke acceptere dette. For det første skal vi anvende forsigtighedsprincippet i forbindelse med overførsel af farligt affald i Fællesskabet, og for det andet skal vi overholde Basel-konventionens krav på dette område. Basel-konventionen er meget klar og giver ikke plads til fortolkning. Skriftligt samtykke til overførsel af farligt affald er påkrævet.
Kommissionen støtter de ændringsforslag, der forfølger det samme mål som Kommissionens forslag, nemlig fremme af EU-normer og visse internationalt vedtagne retningslinjer i bestemmelseslandet uden for Fællesskabet. Kommissionen kan også acceptere de retningslinjer, der er føjet til listen - ILO's retningslinjer for skibsophugning og OECD's retningslinjer for personlige computere.
Og til sidst, for så vidt angår konsekvensanalyser - de findes ikke. Anmeldelses- og informationssystemet er imidlertid veletableret. Der findes ingen specifik konsekvensanalyse.
Formanden.
   - Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0354/2003) af Gutiérrez-Cortines for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget: "Mod en tematisk strategi for jordbundsbeskyttelse" (KOM(2002) 179 - C5-0328/2002 - 2002/2172(COS)). 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, efter mange lovgivningsinitiativer, henstillinger og undersøgelser har Europa-Kommissionen udviklet en tematisk strategi for jordbundsbeskyttelse. Det første referencepunkt, som efter min mening er fundamentalt, er, at jordbunden er en begrænset ressource, der danner basis for landbrug, produktion og ernæring, og er det bærende element for landskabet. Men fordi horisonten altid synes uendelig, er det måske svært for samfundet at tro på og acceptere, at det drejer sig om en begrænset ressource, som vi derfor skal beskytte som enhver anden ressource.
Dette dokument drejer sig ikke kun om jordbundsbeskyttelse, men også om bevarelse af jorden og landskabet, det ønsker at sikre borgernes sikkerhed og sundhed og undgå enhver form for risici. Jeg lykønsker derfor Kommissionen med dens arbejde. Det er et godt dokument, udgangspunktet er konsistent, det har indebåret mange års arbejde, og jeg synes, at arbejdet fortsætter i samme retning.
Selv om teksten er et ikke-lovgivningsmæssigt dokument, hvilket jeg gerne vil understrege, er det et baggrundsdokument, som vil medføre talrige aktioner, direktiver og henstillinger. Det fastsætter de overordnede retningslinjer, der berører fremtiden for bevarelsen af jorden og landskabet. Det er, hvad vi kunne kalde en usynlig løftestang, som Kommissionen nogle gange bruger for at få folk til at tænke over og tage stilling til problemerne.
Som tematisk strategi har det til formål at udvikle en videnskabelig politik og sikre, at indsatsen bliver meget mere håndfast, konsistent og sammenhængende, end den hidtil har været. Det ønsker at afdække forholdet mellem årsag og virkning, påvirkningerne. Det er i overensstemmelse med vores linje, og vi anbefaler, at det anerkendes, at der findes forskellige jordbundstyper og forskellige typologier, og at der skal anvendes forskellige foranstaltninger, løsninger og metoder afhængig af stedet og dets karakteristika.
Som vi så ofte har sagt, indebærer bæredygtig udvikling, at løsningerne og det videnskabelige arbejde skræddersyes til virkeligheden. Det betyder, at det bliver vanskeligt, og at Kommissionen skal påtage sig den vanskelige udfordring med at udvikle en jordbundspolitik, som tager højde for, at de enkelte steder, områder og klimatiske betingelser er forskellige.
Hvad bidrager Parlamentet med? Parlamentet insisterer på, at der er behov for referencer og officielle kataloger, og at Kommissionen anmodes om snarest muligt at komme med et udkast til kataloger, der kan udarbejdes i alle regioner og i alle lande, og som skal være tilgængelige på kompatible edb-medier og indeholde geografiske referencer. Katalogerne skal desuden indeholde en biografi vedrørende jordbunde, typologier, strukturer og andre variabler samt anvendelse, mulige risici og historisk, landskabelig eller dyrkningsmæssig værdi, hvor de hermed forbundne risici understreges.
Jeg opfordrer Kommissionen til at videreudvikle forslaget til INSPIRE-direktivet om etablering af en europæisk Spatial Data Infrastruktur, som er et absolut nødvendigt instrument til udvikling af området, og som i sin tid blev vedtaget af tre generaldirektorater.
Jeg anbefaler en meget mere præcis undersøgelse på visse områder. Vi understreger behovet for at udveksle information og for forskning i landbrugsanvendelsen. Der er mange former for landbrug, og de fleste af disse er gavnlige for jordbunden, for dens bevarelse, for at undgå erosion og for at bevare det organiske materiale. Jeg tror, at en videnskabelig undersøgelse kan gøre op med forestillingen om, at landbrug er dårligt for jordbunden. Der er mange gode former for landbrug, og vi bør identificere og støtte dem, især hvis vi ønsker at medtage dette spørgsmål i den fælles landbrugspolitik.
Det anbefales at iværksætte forskningsprogrammer, der kommer med løsninger og ikke kun diagnoser og klassifikationer, som det hidtil har været tilfældet.
Jeg vil gerne understrege to nyskabelser, nemlig indsatsen for at undersøge ørkendannelsen og forbindelsen til de variabler, der er årsag hertil, f.eks. klimaændringen. Jeg synes, at Parlamentet bør fastholde, at vand skal sættes i forbindelse med ørkendannelsen, problemerne med vådområderne, behovet for at forny ressourcerne, behovet for at pleje disse klimatiske områder og ørkenens fremmarch.
Med hensyn til arealbefæstelsen i forbindelse med territorialplanlægningen synes jeg, selv om arealbefæstelse af jordbunden og den tiltagende urbanisering, som ofte er overdreven og ukontrolleret, og det tab af jordbund, vi oplever, og som i nogle områder kan være dramatisk, er et sekundært spørgsmål. Kommissionen bør i dette tilfælde igen udvise lederskab og anvende de usynlige løftestænger, den har inden for visse områder og fremlægge forslag til god praksis. Den bør insistere på, at det ikke er muligt at bevare jordbunden, hvis vi ikke medtager den i den fysiske planlægning.
Alle goder planer og al god fysisk planlægning bør indeholde et jordbundskatalog med en vurdering af jordbundene, for det er den eneste måde, vi kan undgå oversvømmelser, og at der bygges i flodlejer og i Habitat- eller Natura-områder. Derfor støtter vi Kommissionen. Det er nødvendigt at udvikle en jordbundspolitik, der reelt kan håndtere spørgsmålet om regional støtte og om støtte fra medlemsstaterne. 
Wallström,
    Hr. formand, jeg takker Europa-Parlamentet og i særdeleshed fru Gutiérrez-Cortines for udarbejdelsen af denne betænkning. Med den afsluttes høringsprocessen om første fase af den jordbundstematiske strategi.
Kommissionen glæder sig over Parlamentets brede opbakning til den overordnede strategi, de hovedformål og de resultater, der præsenteres i meddelelsen. Det drejer sig bl.a. om udviklingen af en meddelelse om væsentlige spørgsmål vedrørende forringelse af jordbunden såsom erosion, forurening og organisk materiale samt et forslag om et jordovervågningsdirektiv. Europa-Parlamentet anerkender den europæiske dimension af mange af de jordbundsforringende processer, EU står over for. Parlamentet understreger, at de jordbundsforringende processer er tiltagende, og at de ofte foregår i al ubemærkethed - undertiden i adskillige årtier. Det adskiller jordbunden fra andre miljøkomponenter og forklarer til dels, hvorfor luft- og vandpolitikkerne blev udviklet først.
Kommissionen er enig i, at der i enhver tilgang til jordbundsbeskyttelse skal tages hensyn til de store forskelle i regionale og lokale forhold i Europa. Den europæiske strategi for jordbundsbeskyttelse er ikke ensbetydende med en standardiseret og ensartet tilgang. Kommissionen er helt enig i, at det er vigtigt med en samlet tilgang til jordbund baseret på en bæredygtig udvikling. Den multifunktionelle og tværsektorelle tilgang til jordbunden har stor betydning. De økonomiske og sociale følger af jordbundsforringelse er derfor en integrerende del af den jordbundstematiske strategi.
Der vil blive taget behørigt hensyn til de talrige detaljerede kommentarer, anmodninger og supplerende forslag i Parlamentets beslutning ved den fremtidige udvikling af den jordbundstematiske strategi. I denne sammenhæng glæder Kommissionen sig over Parlamentets støtte til den videnbaserede tilgang. Kommissionen vil undersøge de detaljerede forslag om et jordbundskatalog, kortlægning af jordbundsforholdene samt zoneopdeling, der skal være indrettet efter at løse konkrete problemer vedrørende jordbundsforringelse. Vi erkender også, at det er nødvendigt at få en større viden om jordbundens biodiversitet, næringsstofs- og vandkredsløbet samt spørgsmålene vedrørende brugen af kompost.
Kommissionen glæder sig over den vigtige rolle, som land- og skovbruget har fået tildelt med hensyn til at tilføre jorden nyt liv - i særdeleshed kravet om at indføre en obligatorisk miljøkobling for alle betalinger under den fælles landbrugspolitik, integrationen af særforanstaltninger for jordbunds- og vandbeskyttelse i den fælles landbrugspolitik, udarbejdelsen af en diagnose på grundlag af virkningerne af reformen af den fælles landbrugspolitik på jordbundens sundhedstilstand, og definitionen af landbrugs- og skovbrugsmønstre i overensstemmelse med jordbundens beskaffenhed.
Kommissionen glæder sig over Parlamentets anmodning om at få indført regler om tilpasning af jordens anvendelse til jordbundens beskaffenhed, at integrere målene for jordbundsbeskyttelse i den fysiske planlægningsstrategi, at sætte en stopper for vilkårlig arealbefæstelse og at undgå gennemskæring af økosystemer, vandløb og landskaber af veje og byinfrastrukturer. Kommissionen anerkender behovet for at udvikle bedre lederskab i Europa inden for fysisk planlægning.
Kommissionen kan fuldt ud tilslutte sig den rolle, som jordbundsbeskyttelsen tillægges i forbindelse med vigtige processer såsom faldende biodiversitet, klimaændringer, ørkendannelse, kysterosion og skovbrande. Kommissionen erkender i særdeleshed behovet for en ekstra indsats for at bekæmpe ørkendannelsen i Europa, og den vil overveje Parlamentets uopsættelige opfordring til en meddelelse og et EF-handlingsprogram om ørkendannelse.
Til slut vil jeg gerne understrege, at jeg betragter Parlamentets beslutning som et vigtigt bidrag til vores arbejde. Vi kan nu yderligere målrette vores arbejde mod udviklingen af næste fase af jordbundsstrategien.
Van Dam (EDD ),
   Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, vi mennesker er yderst afhængige af vand og luft, men ligeledes af jorden. Vi lever på den og af den, vi rejser hen over den, og vi er forundrede over dens skønhed. Der er grunde nok til at behandle jorden omhyggeligt.
Som medlem af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme vil jeg belyse nogle aspekter af denne omhu. For det først er det godt at fastslå, at jorden har færre internationale aspekter end luft og vand, som jo bevæger sig. Selv om medlemsstaterne til en vis grad har omtrent samme problemer med deres jord, er årsagerne til disse problemer forskellige. Når man tager det i betragtning, kan man frygte, at en centralistisk måde at gribe problemet an på ikke vil give det ønskede resultat i alle medlemsstater. Hovedvægten i en europæisk fremgangsmåde skal derfor ligge på udveksling af information, viden og bedste praksis. Af meddelelsens nuværende tekst er det ikke tydeligt for mig, om Kommissionen faktisk også vælger denne retning.
For det andet peger fru Gutiérrez med rette på transportens uheldige følger for jorden. Arealbefæstning og kompaktering af jorden er vigtige negative virkninger, som infrastrukturen har på jorden med konsekvenser for jordens levedygtighed og tilstand. Det er derfor vigtigt, at disse virkninger minimaliseres, således at jorden belastes mindre. Det er der muligheder for, hvis vi fremmer transportformer, som ikke har nogen indflydelse eller har mindre indflydelse på jorden, såsom indlandsskibsfart og kystfart. Men også anvendelse af mindre belastende materialer ved anlæg af infrastruktur er en af mulighederne.
Endelig skal Fællesskabet ved anlæg af infrastruktur også gøre sin indflydelse gældende ved at optage jordens betydning i projekter, som Fællesskabet investerer i.
Vi er tilfredse med den nuværende tekst, hvad angår de konkrete transportaspekter. Desværre er der stadig uklarhed om, hvor meget jorden generelt skal beskyttes, og hvordan denne beskyttelse skal udformes. 
McKenna (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, fru Gutiérrez-Cortines, for hendes betænkning. Det er allerede blevet fremhævet, at det er et meget vigtigt emne. Jordbunden er en væsentlig betingelse for vores eksistens.
Med hensyn til kysterosion var jeg for nogen tid siden Parlamentets ordfører for kystzoneforvaltning. Spørgsmålet om jordens anvendelse lå uden for den pågældende betænknings anvendelsesområde. Men i forhold til kysterosion skal der tages hensyn til en række elementer, specielt for så vidt angår den udvikling, der foregår langs vores kyster. Nogle former for kysterosion er helt naturlige og ligger uden for vores kontrol, men ganske megen kysterosion skyldes en uansvarlig planlægning og udvikling.
Indre erosion og ørkendannelse skyldes brugen af vores land. Problemet med overgræsning i Irland har resulteret i en betydelig jordbundserosion i det vestlige Irland samt visse andre steder. Skovbrug har givet store problemer med jordbundserosion i hele EU og i særdeleshed i det sydlige Europa. Det er problemer, der let kan løses ved at se på den måde, vi bruger vores jord på.
Med hensyn til landbrug skal vi se på de langsigtede konsekvenser af de kemikalier - f.eks. pesticider og herbicider - der anvendes i jordbunden. Som den forrige taler sagde, er jordbunden ikke kun vigtig på grund af skønhed og æstetisk værdi men også med hensyn til vores overlevelse, landbrugssamfundenes overlevelse og tilmed overlevelsen af de folk, der til en vis grad har bidraget til det alvorlige jordbundsproblem.
Jeg vil ønske Kommissionen tillykke med dens fokusering på dette emne, fordi det i lighed med vand og andre emner er ekstremt vigtigt. 
Bernié (EDD ).
   - Hr. formand, det foreliggende forslag til direktiv rejser adskillige problemer. Talrige europæiske politikker og flere direktiver, såsom det fjerde vandrammedirektiv eller det sjette miljøhandlingsprogram, beskæftiger sig med jordbundsbeskyttelse. Også Forest Focus-programmet indeholder en lignende problemstilling. Og en række projekter og direktiver om miljøansvar behandler ligeledes dette emne.
Hvad får man egentlig ud af at definere jordbundstyperne på europæisk plan og udarbejde et videnskabeligt jordbundskatalog inden 2007 med henblik på harmonisering af jordbundsdataene? Bliver det ikke blot en konstatering af disses mangfoldighed, som man i forvejen var bekendt med? Og hvad får man i øvrigt ud af at kortlægge konsekvenserne af reformen af den fælles landbrugspolitik, når denne først er vedtaget?
Efter vores opfattelse ville en henstilling være tilstrækkelig, og man ville dermed undgå endnu en gang at straffe landmændene, for hvem reformen af den fælles landbrugspolitik i forvejen er et svært handicap. Lad os forenkle og rationalisere, hvad angår de gældende tekster. Lad os omsider bringe de europæiske tilskud i overensstemmelse med det mål, der forfølges. Og lad os tilskynde til anvendelse af teknikker, som fremmer beskyttelsen af jordbunden og bevarelsen af den vilde fauna, eksempelvis undladelse af pløjning og direkte tilsåning. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0365/2003) af Lisi for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 96/82/EF om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (PE-CONS 3665/2003 - C5-0435/2003 - 2001/0257(COD)). 
Lisi (PPE-DE ),
   Hr. formand, kommissær Wallström, først vil jeg gerne kort henvise til det retlige forløb bag denne foranstaltning. De tragiske ulykker, der i de seneste år har påvirket den kemiske industri samt først og fremmest de folk, der bor nær sådanne områder, kan kun påkalde sig EU's bevågenhed. Områder som Baia Mare, Aznalcollar og først og fremmest Toulouse og Enschede er blevet synonyme med miljømæssige menneskelige tragedier, som vi klart skal tilgodese. Det er i denne følsomme kontekst, at Kommissionen præsenterede Parlamentet og Rådet for sit forslag om ændring af direktiv 96/82 fra december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer. Dette forslag var produktet af et dybtgående videnskabeligt arbejde, og vi er glade for at kunne imødekomme Kommissionens ønske om at rette op på disse mangler i det foregående direktiv med en konstruktiv tankegang, der har sat os alle i stand til at sende en klar besked til både den kemiske industri og befolkningen. Vi vil gøre, hvad vi kan, for at sikre, at der fremover vedtages og gennemføres tilstrækkelige kontrolforanstaltninger.
Under førstebehandlingen forklarede jeg og andre medlemmer grundene til, at der er behov for dette stærke signal fra Europa-Parlamentet, og sammen vedtog vi en strategi, som vi bekræfter i dag, om at sørge for, at de hidtidige ulykker ikke sker igen, og at borgerne og arbejdstagerne på disse anlæg beskyttes, samt at de omgivende områder beskyttes i tilstrækkelig grad. Som De ved, nåede Rådet frem til en fælles holdning, der inkorporerede essensen af mange af Parlamentets bekymringer. Det er sandt, at der fortsat er visse grå områder efter denne andenbehandling, skønt jeg synes, at de blev afklaret under den gennemførte forligsprocedure, som nu mangler Parlamentets godkendelse.
Jeg vil kort nævne de vigtigste punkter, som Forligsudvalget kunne indgå et kompromis om. Det første punkt vedrører minedrift. I vores kompromis tilstræber vi at garantere komplementaritet mellem det pågældende direktiv og direktivet om håndtering af affald fra udvindingsindustrien, der er til førstebehandling i Parlamentet. Seveso-direktivets anvendelsesområde udvides således til operationelle affaldshåndteringsanlæg, når de anvendes i forbindelse med fysisk forædling af mineraler.
For så vidt angår uddannelse af personale inden for denne sektor, insisterede vi fra starten på vigtigheden af en ordentlig uddannelse af personalet i forebyggelse og håndtering af eventuelle ulykker. Det blev bekræftet i Forligsudvalget, og Parlamentet indførte bestemmelser vedrørende passende uddannelse af ikke blot personalet på de pågældende virksomheder, men også af det relevante personale udlånt af tredjemand. 
For så vidt angår det tredje aspekt - kortlægning af risikoområder - har Parlamentet flere gange krævet kort, der skal informere de berørte borgere om risikoområder og risikoens omfang, da det mener, at det er en enkel og effektiv måde til informering af alle dem, som kunne blive berørt af de potentielle risici i forbindelse med en ulykke. Man nåede til enighed i Forligsudvalget om, at sådanne kort eller billeder - tilsvarende beskrivelser - skal figurere i sikkerhedsrapporterne og være tilgængelige for offentligheden. 
Mit næstsidste punkt vedrører kaliumnitrat. De specifikationer og nye tærskelværdier for kaliumnitrat, som Parlamentet foreslog, blev vedtaget af Rådet i Forligsudvalget. Denne ændring vil forhindre de landbrugere, der anvender en type kaliumnitrat, der ikke er klassificeret som et brændstof, i uretmæssigt at blive opført på en liste over landbrugere, der overholder sikkerhedsbestemmelserne i nærværende direktiv.
Mit sidste punkt handler om databasen for fysisk planlægning. I det kompromis, man nåede frem til i Forligsudvalget vedrørende en database for risikodata og risikoscenarier - en database, der skal anvendes til vurdering af kompatibiliteten af industrianlæg med følsomme områder - opfordres Kommissionen til at udarbejde de nødvendige retningslinjer for oprettelsen af en sådan database inden for tre år, samtidig med at den nødvendige subsidiaritet bevares over for de forskellige situationer.
Hr. formand, jeg vil afslutningsvis takke Kommissionen og medlemmerne. Jeg synes, at vi er nået frem til en tilfredsstillende aftale, hvor der tages hensyn til alle de behov, der er givet udtryk for, og i særdeleshed det overordnede mål, jeg nævnte i starten, om at udsende et klart budskab til vores medborgere.
Endelig har jeg en teknisk note. Hr. formand, i bilag I, (I), i særdeleshed i punkt 5 og 6, er der definitioner, der kan være dobbelttydige. Jeg vil bede dem bemærke, at den korrekte version er den engelske.
Formanden.
   - Situationen er temmelig kompliceret, og Deres redegørelse skal derfor gentages i morgen inden afstemningen.
Wallström,
    Hr. formand, Kommissionen glæder sig over resultatet af forligsproceduren samt over, at medlovgiverne ikke blot besluttede sig for at udvide Seveso II-direktivets anvendelsesområde i lyset af ulykkerne i Baia Mare, Enschede og Toulouse, men at de også styrkede direktivets bestemmelser.
Det nye direktiv dækker kemisk og termisk forædling i forbindelse med minedrift samt alle operationelle affaldshåndteringsanlæg, der indeholder farligt affald fra minedrift. Endvidere blev dets anvendelsesområde indsnævret, for så vidt angår eksplosive og pyrotekniske stoffer samt ammoniumnitrat.
Ved udarbejdelsen af direktivet er der taget hensyn til resultaterne af to undersøgelser, som Kommissionen har foretaget. Direktivet omfatter også flere kræftfremkaldende stoffer, og værdimængderne for de stoffer, der er giftige for vandmiljøet, er sænket betydeligt.
Endvidere og i særdeleshed på grund af anmodninger fra Europa-Parlamentet er direktivet nu blevet styrket betydeligt inden for en række andre områder såsom information til offentligheden, uddannelse i beredskabsforanstaltninger og anvendelse af personale, der er udlånt af tredjemand. Bestemmelserne vedrørende fysisk planlægning blev styrket, bl.a. gennem et mandat til Kommissionen om at udvikle en europæisk database til vurdering af kompatibiliteten mellem Seveso-virksomheder og følsomme områder. Det nye direktiv forpligter også erhvervsvirksomheder til at foretage en risikokortlægning over områder, der kan rammes af større ulykker. Sidst, men ikke mindst skal medlemsstaterne forsyne Kommissionen med et minimum af data vedrørende alle Seveso-steder i deres område.
Jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. Lisi, med hans arbejde samt alle medlemmerne, der har bidraget til at sikre et vellykket resultat af denne lovgivningsprocedure. 
De Veyrac (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis gerne lykønske hr. Lisi med det fremragende stykke arbejde, han har udført i forbindelse med dette nok så følsomme emne.
Som parlamentsmedlem fra Toulouse, kan jeg forsikre, at eksplosionen i AZF-fabrikken her to år efter de dramatiske hændelser fortsat i høj grad præger byen. Den lever i erindringen og er undertiden også en fysisk realitet for ofrene for katastrofen.
Vi måtte sammen med borgmesteren i Toulouse, Philippe Douste-Blazy, handle hurtigt og på lokalt plan finde løsninger på dette drama. For at undgå at et lignende drama kunne opstå på et senere tidspunkt, måtte vi imidlertid gå skridtet videre og lovgive på området. Det er, hvad vores institution har gjort, idet vi tog emnet op den 3. oktober 2001. Jeg glæder mig i den forbindelse ikke mindst over, at det takket være et konstruktivt samarbejde mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet lykkedes under andenbehandlingen at nå til enighed om spørgsmålet om ammoniumnitrat, og at tærskelværdierne for tilladte nitrater, når det gælder potentielle risikovirksomheder, er hævet til et niveau, som måske ville have kunnet forhindre eksplosionen i Toulouse.
Det arbejde, der er udført i forbindelse med tredjebehandlingen og under forligsproceduren har på mange områder givet anledning til nye sikkerhedsforanstaltninger, og vi har i forbindelse med vores lovgivningsindsats selvsagt haft opmærksomheden rettet mod sikkerheden for de arbejdstagere, som arbejder i potentielle risikovirksomheder. Det er således nødvendigt, ja, helt uomgængeligt at iværksætte uddannelsesforanstaltninger rettet mod dette personale, men foranstaltningerne må, som hr. Lisi anførte, ikke være begrænset til arbejdstagere, som er beskæftiget i den potentielle risikovirksomhed. De bør udvides til også at omfatte arbejdstagere, som er beskæftiget hos underleverandørvirksomheder. Det er efter min opfattelse hverken pedantisk eller bureaukratisk at ville udvide uddannelsesindsatsen til disse virksomheder. Det er tværtimod en beskyttende foranstaltning. Jeg glæder mig over det resultat, der i så henseende blev nået under forligsproceduren.
Det er også vores pligt at imødekomme befolkningens legitime ønske om bedre information om disse spørgsmål. De berørte erhvervsdrivende bør på eget initiativ styrke åbenheden omkring deres aktiviteter.
Europa-Parlamentet har ønsket at yde et beskedent bidrag til denne styrkelse af informationen til offentligheden ved at etablere kort over risikoområder. Det betegner et fremskridt, men det kræver også, at befolkningen på lokalt plan informeres om eksistensen af disse sikkerhedsdokumenter og om, hvorledes man får adgang hertil.
Hr. formand, jeg er som borgerne i Toulouse naturligvis klar over, at denne betænkning ikke yder fuldstændig beskyttelse mod industriulykker. Fuldstændig beskyttelse kan der i sagens natur ikke være tale om, men jeg er helt overbevist om, at Europa-Parlamentet ved hurtigt at tage problemet op og fastsætte skærpede beskyttelsesforskrifter har bevist, at EU også ved at imødekomme borgernes umiddelbare bekymringer, når det er påkrævet. Det er jeg Dem taknemmelig for. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0386/2003) af Adam for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af får og geder og om ændring af forordning (EØF) nr. 3508/92 (KOM(2002) 729 - C5-0027/2003 - 2002/0297(CNS)). 
Byrne,
    Hr. formand, Kommissionens forslag tager fat på det erkendte behov for en hastig styrkelse af de aktuelle regler for identifikation og registrering af får og geder - i særdeleshed i lyset af erfaringerne fra mund- og klovsygekrisen i 2001.
I sin beslutning om mund- og klovsyge fra december 2002 erklærede Europa-Parlamentet, at Kommissionen hurtigst muligt skulle stille et forslag om ændring af direktiv 92/102/EØF for at forbedre identifikationen af svin, får og geder.
Ifølge den gældende lovgivning skal får og geder identificeres ved hjælp af et øremærke eller en tatovering, der er forbundet med bedriften. Brugerne skal have et ajourført register på bedriften, og den kompetente myndighed skal have et ajourført centralt register over bedrifter.
De væsentligste nye elementer i det foreslåede system er identifikation af de enkelte dyr, dobbelt øremærkning for at sikre, at identiteten fastholdes, hvis et dyr mister et øremærke, samt indførelse af et flytningsdokument.
Individuel identificering er afgørende for en effektiv sporing af dyr i veterinærøjemed, hvilket til gengæld er helt afgørende for kontrollen med smitsomme sygdomme.
Indførelsen af et forstærket system vil have en positiv effekt i tilfælde af udbrud af alvorlige dyresygdomme såsom mund- og klovsyge og gøre det muligt hurtigt at identificere smittekilden og begrænse en yderligere spredning af sygdommen. Det vil også lette en præcis sporing af dyr inden for rammerne af de bekæmpelsesprogrammer mod dyresygdomme, der finansieres af Fællesskabet.
Teknologien til elektronisk identifikation af får og geder er nu udviklet i et sådant omfang, at den kan anvendes i praksis. Det underbygges af resultaterne af Kommissionens storstilede pilotprojekt - IDEA-projektet.
Man mangler imidlertid fortsat at udvikle de gennemførelsesforanstaltninger, der er nødvendige for en fuldt funktionsdygtig ordning for elektronisk identifikation på fællesskabsplan. I forslaget tages der derfor hensyn til yderligere retningslinjer og procedurer, der skal vedtages gennem Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, inden den obligatoriske elektroniske mærkning kan træde i kraft den 1. juli 2006.
Jeg er udmærket klar over mangfoldigheden af fårepopulationer og fåreproduktionssystemer i medlemsstaterne. 
Forslaget giver derfor medlemsstaterne mulighed for at udskyde identifikationsfristen for lam til maksimalt seks måneder efter deres fødsel, hvor får holdes i ekstensive driftssystemer i det fri, samt for at anvende forenklede identifikationsordninger for unge lam til direkte slagtning, indtil de er maksimalt seks måneder gamle. 
De forskellige valgmuligheder vil påvirke de sandsynlige omkostninger for landbrugerne ved at indføre systemet.
Ved beregningen af introduktionsomkostningerne ved det forstærkede system på fællesskabsplan skal der tages højde for diversiteten af fårepopulationen og fåreproduktionssystemerne i medlemsstaterne. I mangel af præcise oplysninger om flytninger og andre parametre skal skønnet baseres på den generelle sammensætning af de forskellige produktionssystemer. 
På denne baggrund skønnes de samlede udgifter ved det forstærkede system at svinge mellem 1 euro (for traditionelle øremærker) og 3,7 euro (elektronisk identifikation) pr. får pr. år.
Ifølge forslaget skal Kommissionen om nødvendigt forelægge Rådet en rapport om de indhøstede erfaringer med hensyn til elektronisk identifikation. 
Denne rapport kan ledsages af hensigtsmæssige forslag eventuelt om ændring af den dato, hvor den elektroniske identifikation skal gøres obligatorisk.
Jeg erkender, at dette forslag vil kræve en betydelig indsats fra både operatører og myndigheder, men denne indsats er både nødvendig og umagen værd. 
Adam (PSE ),
   Hr. formand, der er fuldkommen enighed mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet om, at vi skal forbedre sporbarheden af får og geder. Det var den klare konklusion efter det seneste udbrud af mund- og klovsyge.
Der er også enighed om, at det endelige mål skal være en rentabel ordning for elektronisk identifikation.
Forslagene fra Kommissionen, der er temaet for denne betænkning, slår bro mellem den nuværende praksis og aftalen om at indføre elektroniske metoder. Forslagene lægger op til et kompliceret kontrolsystem baseret på individuelle identifikationsnumre og registrering af alle disse numre, når får og geder flyttes. Med disse forslag vil dette mål helt sikkert kunne nås.
Desværre tages der i forslagene ikke hensyn til de forskellige opdrætsmetoder for får og geder i medlemsstaterne. Driftssystemerne kan variere fra bjergrige områder til græssletter, og besætningernes størrelse kan variere fra en håndfuld får eller geder til flere tusinde dyr. I forslagene tages der heller ikke højde for det faktum, at antallet af dyr i medlemsstaterne kan variere fra nogle få hundrede tusinde til flere millioner.
Mere alvorligt er det, at forslagene vil gennemtvinge en meget bekostelig og arbejdsintensiv registreringsordning, hvor der er tale om store mængder får. Forslagene er baseret på den nuværende pasmetode, der bruges til at spore flytninger af kvæg, men desværre ses der bort fra forskellene mellem kvæg og får.
I forslagene tages der ikke højde for kulturelle forskelle, hvilket vi under andre omstændigheder ville forsøge at fremme.
Hvis forslagene blev gennemført, ville de true fremtiden for europæisk fåreopdræt, som vi kender det. Jeg formoder, at udryddelse af får er en sikker metode til at udrydde sygdom.
I denne betænkning beder Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter ganske enkelt om, at der tages hensyn til de uensartede faktorer.
Først og fremmest ønsker et enigt udvalg, at både ordninger til kontrol med partier af dyr og individuelle kontrolordninger skal være tilladt, og at medlemsstaterne skal kunne anvende begge systemer alt efter forholdene. Systemer til kontrol med partier af dyr kan fungere. Det er tilfældet i øjeblikket med svin, skønt jeg ikke vil hævde, at der ikke er forskel på får og svin.
Udvalgets ændringsforslag - som kommissæren undgik at nævne - indeholder detaljerede og effektive regler for begge sporbarhedsordninger. Det bør være fornuft og økonomi, der afgør, hvilken ordning der anvendes.
Desværre synes kommissær Byrne ikke at have lyttet til, hvad der er foregået i Landbrugsudvalget.
Afslutningsvis vil jeg gerne citere kommissær Fischler, der er ansvarlig for landbruget, og som for nylig sagde, at "landbrugerne skal tilbringe størstedelen af deres arbejdsdag i markerne og ikke på at udfylde formularer".
Parish (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Adam, for hans fortrinlige arbejde med denne betænkning samt Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter for forelæggelsen af en meget praktisk betænkning. Det er nøglen til det hele, for som hr. Adam sagde, ønsker vi i høj grad at kunne spore flytninger af får. Vi må imidlertid erkende, at der alene i Det Forenede Kongerige findes 35 millioner får, og at der formentlig er op mod 100 millioner flytninger af enkelte får. Tanken om, at hvert enkelt får skulle kunne registrerers med et nummer med 14 cifre, når det flyttes, er helt latterligt.
Lad mig føre Dem gennem et scenarium. 1.000 moderfår med 1.200 lam føres ud til en bakkeskråning. Seks måneder senere vender fårene tilbage, og nogle af dem har tabt deres mærker. Kommissionen insisterer fortsat på, at de skal have de samme individuelle numre. Jeg må helt klart sige til kommissær Byrne - og jeg er sikker på, at han vil indse dette, da han er en intelligent mand - at tanken om, at lammet stadig har det samme mærke, er latterlig. Vi må indse, at hvis man gør loven tåbelig, vil den også blive opfattet som værende tåbelig, og vi skal være meget påpasselige med at indføre en lovgivning, der fungerer i praksis.
Vores udvalg har stemt for flytning af får i partier, og det er klart, at hvis sådanne partier flyttes, vil man kunne spore, hvor de har været. Hvis der er et problem med traversyge hos får, vil hele flokken blive slagtet, så det er ikke nødvendigt med individuelle numre. Hvis blot nummeret på bedriften findes på mærket, er der ikke brug for andet.
Når vi går over til elektroniske systemer, skal vi være helt sikre på, hvor store omkostninger det vil medføre for industrien. Vi har også brug for et system, der kan anvendes i praksis. Jeg har fået systemer demonstreret på hotelværelser, men de skal demonstreres på bakkeskråningerne i silende regn over for landbrugere og fårehyrder, der let skal kunne håndtere det pågældende system.
Alt dette skal være praktisk anvendeligt, da vi har brug for fåre- og lammesektoren. For nylig var jeg på besøg i New Zealand, hvor der er rigtig mange får. EU har brug for får, og vi skal passe på, at vi ikke mister kunder ved at tage for høje priser.
Jeg vil opfordre Kommissionen til at forholde sig realistisk til vores betænkning og vænne sig til tanken om, at vi har skruet den rigtigt sammen. 
Rodríguez Ramos (PSE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Adams, for hans indsats. Han har udarbejdet en fantastisk betænkning, og i forbindelse med udarbejdelsen har han vist en stor evne til at medtage de aspekter, der kunne forbedre den og gøre den mere fleksibel.
Som det allerede er blevet nævnt under forhandlingen, er identifikation og sporbarhed af får og geder et vigtigt element i kontrollen af dyrevelfærden og, hvorfor ikke, af fødevaresikkerheden.
Problemerne med identifikation af denne type dyr er meget vigtige. Dyrene kan bevæge sig meget omkring i årets løb, hvilket har stor betydning for sporbarhedsproblemerne. Samtidig vanskeliggør dyrenes livsform en passende registrering og identifikation ved hjælp af de nuværende systemer.
Vi synes derfor, at det er meget vigtigt at fastsætte en tilstrækkelig lang overgangsperiode, så vi kan træffe nogle fleksible foranstaltninger, så den elektroniske identifikation på et tidspunkt bliver obligatorisk for alle landene i EU.
Det er meget vigtigt, at vi forstår, at den ekstra omkostning i forbindelse med det elektroniske identifikationssystem ikke udelukkende skal bæres af kvægavlerne, men af samfundet som helhed, da det er samfundet, der får gavn af gennemførelsen af et sporbarheds- og identifikationssystem, der er så ambitiøst som det foreslåede. 
Attwooll (ELDR ).
   - Hr. formand, det oprindelige forslag fra Kommissionen er måske kun anvendeligt for et begrænset antal får eller geder på en indhegnet mark, skønt der også her er bekymringer vedrørende dyrevelfærd. I modsætning hertil tages der i Adam-betænkningen højde for den praktiske beskaffenhed af bjerglandbrug og håndtering af store besætninger. I modsætning til forordningen om mærkning af oksekød tages der i denne betænkning hensyn til det faktum, at sporbarhedskravene med henblik på sygdomskontrol er forskellige fra de krav, der stilles i forbindelse med informering af forbrugerne.
Jeg glæder mig over forslagene fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om at gøre det muligt at identificere enkelte dyr og/eller partier af dyr, at forenkle kodningen samt at finde alternativer til dobbeltmærkning. Skønt jeg havde foretrukket ikke at have en specificeret dato for indførelsen af elektronisk mærkning, er jeg glad for, at udvalget har anbefalet en udskydelse på et år, en ægte cost-benefit-analyse, samt at EU - ikke landbrugerne - skal bære den iboende finansielle byrde.
Det er også vigtigt, at udstyret afprøves i praksis. Kan den valgte identifikator anbringes på sikker og forsvarlig vis i forhold til dyret? Er placeringen af identifikatoren såvel som brugen af den elektroniske læser praktisk mulig i vanskeligt terræn og under dårlige vejrforhold? Er læseren tilstrækkelig solid til at kunne tåle disse forhold? 
Det er sådanne spørgsmål, som landbrugerne med rette ønsker bekræftende svar på. Det håber jeg, at de får.
Afslutningsvis vil jeg lykønske ordføreren med betænkningen og det faktum, at den fik enstemmig støtte fra Landbrugsudvalget. Jeg håber på et lignende resultat under morgendagens afstemning. I lighed med mine kolleger vil jeg opfordre Kommissionen til at tilslutte sig vores synspunkter. 
Wyn (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil lykønske hr. Adam, der har arbejdet meget hårdt med denne betænkning. Fra vores indledende drøftelser i udvalget stod det klart, at disse forslag var udarbejdet med meget ringe eller slet ingen forståelse for fåreavlersektoren. Mange af de medlemmer, der har besøgt fårefarme, eller som selv er landbrugere, er blevet stærkt forbitrede over Kommissionens perspektivløse tilgang til problemerne.
I denne uge har jeg haft besøg i Strasbourg af en gruppe landbrugere fra Wales, der - hvis de fik lov - med glæde ville tage får med øremærker med ind i mødesalen for at give tjenestemændene et begreb om, hvor umuligt forslaget er. Ligesom mig vil de gerne forbedre sporbarheden i denne sektor for at undgå spredning af sygdomme fremover, men det skal ske på en realistisk måde.
I Wales, der har den største koncentration af får i EU, er det ikke realistisk i øjeblikket at overbevise en traditionel bjergbonde med en gennemsnitsalder på 58 og en gennemsnitlig årsindtægt på 10.000 euro om fordelene ved at investere i ny og kompliceret teknologi, hvor opstartsomkostningerne er beregnet til 15.000 euro.
Jeg vil opfordre Kommissionen til at lytte til de vigtigste henstillinger i betænkningen, til at vende tilbage med en omfattende omkostningsanalyse af disse forslag samt til at anerkende effekten af at registrere flytning af får i partier, indtil elektronisk identifikation bliver et levedygtigt og praktisk gennemførligt forslag. 
Formanden.
   - Der var nogen, der klappede i den offentlige loge. Jeg skal atter minde Dem om, at besøgende altid er velkomne i logen, men at de ikke på nogen måde må blande sig, hverken for at udtrykke enighed eller uenighed.
Redondo Jiménez (PPE-DE ).
   - Hr. formand, da Europa har et så stort antal får og geder, er det nødvendigt at indføre et effektivt system til identifikation af dyrene, som ikke samtidig betyder en administrativ byrde for producenterne.
IDEA-projektet, som Europa-Kommissionen iværksatte for et par år siden, viste, at det er muligt at indføre et individuelt elektronisk identifikationssystem i EU. Beviset på, at systemet virker, er, at man i Spanien, der sammen med Det Forenede Kongerige har en af de største bestande i EU, netop har indkøbt en million anordninger, der anbringes i drøvtyggernes fordøjelsessystem, så man kan skelne mellem de forskellige fåre- og gedegenotyper.
Efter mund- og klovsygekrisen, som decimerede kvægbestanden i Det Forenede Kongerige, haster det med at få iværksat et system til individuel identifikation i lighed med det foreslåede for at undgå, at der opstår sådanne veterinære epidemier igen.
Som tidligere formand for det midlertidige udvalg om mund- og klovsyge vil jeg gerne lykønske Landbrugsudvalget og Europa-Parlamentet, fordi vi har været i stand til at opnå kompromisholdninger i den betænkning, der blev vedtaget i Landbrugsudvalget. Jeg vil netop gerne minde om, at Europa-Parlamentet ved afslutningen af det midlertidige udvalg om mund- og klovsyges arbejde udtalte sig til fordel for en individuel identifikation, hvilket Europa-Kommissionen tog vel imod.
Betænkningen, der sættes under afstemning i morgen, indeholder to kompromisændringsforslag, som Landbrugsudvalget har vedtaget, og som respekterer de europæiske producenters interesser. Et af dem drejer sig om den alder, hvor identifikationen bør finde sted. I henhold til det opnåede kompromis er det seks måneder for dyr, der holdes i intensiv drift, og ni måneder for dyr, der holdes i ekstensiv drift. Det andet kompromisforslag, som ordføreren har forelagt, fastsætter et tidspunkt, juli 2007, for indførelse af elektronisk identifikation, hvilket gør det muligt at komme med et klart signal til såvel producenterne som den industri, der fremstiller de nødvendige anordninger til det elektroniske system. 
Jeg håber derfor, at de resultater, der er opnået i Landbrugsudvalget, bliver vedtaget fuldt ud af plenarforsamlingen. Jeg vil dog gerne give udtryk for min opbakning til de tekniske ændringer, som vores stedfortrædende ordfører hr. Parish har foreslået i det eneste ændringsforslag, der er blevet forelagt i plenarforsamling, vedrørende dokumentet om transport af dyr.
Endelig vil jeg også gerne lykønske ordføreren, der har gjort en indsats, for at opnå kompromiser og for hans arbejde til fordel for en identifikation og dermed til fordel for kvægbruget. Tillykke, hr. Adam. 
Evans, Jonathan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i går havde jeg den store ære at dele talerstol med Europa-Parlamentets formand hr. Cox, da vi begge talte på CBI's nationale konference i Det Forenede Kongerige. Hr. Cox henviste til den reelle bekymring, der findes i Det Forenede Kongerige, ved at sige, at Parlamentet, Kommissionen og Rådet nu har forpligtet sig til at udvikle subsidiaritet og ingen urimelig regulering. Hvis det var tilfældet, skulle vi se på disse forslag i denne sammenhæng.
Ingen betvivler behovet for bedre identifikation, men sandheden er den, at den britiske regering selv har beregnet, at omkostningen ved at indføre dette system i Det Forenede Kongerige vil være på knap 100 millioner britiske pund eller et sted mellem 13.000 og 16.000 britiske pund pr. landbruger. Kommissær Byrne fortalte os, at EU har lavet sit eget overslag. Jeg har større tillid til den britiske regerings beregninger end til EU-myndighederne. Faktum er, at udvalget har været enigt. De indlæg, vi kommer til at høre i aften, vil være samstemmende. Alle går ind for en bedre identifikation, men også for at fortsætte med praktisk hensyntagen, fleksibilitet, muligheden for at benytte forskellige metoder i medlemsstaterne samt muligheden for at få identifikation - i hvert fald i Det Forenede Kongerige - på basis af partikontrolnumre.
Jeg siger til kommissæren, at der er enighed i Parlamentet fra hr. Wyn, der er min politiske modstander i Wales, til fru Attwooll, der er fra et andet parti i Det Forenede Kongerige, og hr. Adam fra Labour-partiet. Vi har alle det samme synspunkt. Det er et synspunkt, som Kommissionen bør tage hensyn til.
Indtil videre er jeg ikke blevet opmuntret af den holdning, som Kommissionen har vedtaget. Hr. Adam har gjort meget for at skabe enstemmighed, og det vil jeg lykønske ham med, sådan som andre talere har gjort. Vi har mulighed for at forsøge at overtale hr. Adam, hvis ikke Kommissionen ændrer holdning, til at få denne betænkning henvist til fornyet udvalgsbehandling. Jeg håber, at kommissæren vil være i stand til at svare positivt på de ændringsforslag, som udvalget har foreslået. Men hvis Kommissionen blot lukker af for os, vil jeg for mit vedkommende i morgen forsøge at overtale hr. Adam til at få betænkningen henvist til fornyet udvalgsbehandling, så vi kan understrege over for Kommissionen, at den skal lytte - ikke kun, når folk møder op hos CBI i Det Forenede Kongerige, men også til det daglige arbejde, vi udfører i Parlamentet.
Nicholson (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil benytte lejligheden til at takke ordføreren for et ualmindeligt godt stykke arbejde. Jeg har kendt hr. Adam i mere end 14 år, og han fortjente ikke dette - han fortjente en bedre skæbne. Han har ydet en kæmpe indsats med det, der helt fra starten var et frygteligt forslag.
Sandheden er den, at det ikke vil fungere i praksis. Jeg kan helt og holdent gå ind for det, der er blevet sagt om identifikation af partier eller flokke af dyr. Det vil fungere og kan kontrolleres. Alt andet er ganske irrelevant på nuværende tidspunkt.
Jeg vil fuldt ud støtte elektronisk mærkning, når vi råder over teknologien, og den er billig nok. Det må imidlertid helt klart formodes at høre fremtiden til. Kommissæren må tage hensyn til et andet meget vigtigt punkt: spørgsmålet om, hvem der skal betale, for fåreavlerne har ikke råd til det. Der er blevet slået løs på dem alt for længe. De overlever under frygtelige betingelser for at levere lam til forbrug i EU. At lægge denne byrde over på dem er fuldstændig uacceptabelt, og for producenten er det uigennemførligt.
Jeg har stor respekt for kommissæren, men jeg er nødt til at fortælle ham, at det ville være utroligt nyttigt, hvis hans tjenestemænd kunne stille forslag efter at have forladt deres glaselfenbenstårne i Bruxelles for at se på de forhold, som folk faktisk arbejder og lever under. Ved De, hvordan det er ved læmmetid? Er der nogen, der har den fjerneste anelse om, hvordan det er, når en fåreflok læmmer på alle tider af døgnet? Mange landbrugere sover ikke i dagevis. Det her hjælper ikke erhvervet. Vi overregulerer erhvervet. Vi kvæler landbruget med vores regler.
Samtidig hører jer, at hvis man køber en kyllingesandwich i Det Forenede Kongerige, så kommer 85 % af kødet fra Brasilien eller Thailand. Hvor langt kan vi spore dette kød? Er der tale om sporbarhed her? Landbrugssektoren kan ikke tåle mere af denne skuffe. Jeg vil opfordre kommissæren til at tænke over, hvad der er blevet sagt her i aften. Det er ærligt og direkte fra hjertet. Det er befolkningens stemme. Jeg vil opfordre Dem til at tænke og give Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter medhold og give os mere tid til at få et ordentligt og velfungerende identifikationssystem.
Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mund- og klovsygekrisen i 2001 viste i sin gru med al ønskelig tydelighed utilstrækkeligheden af Rådets direktiv 92/102/EØF om identifikation og registrering af dyr inklusive får og geder. Derfor er jeg i almindelighed positivt stemt over for en forordning, der kan styrke bestemmelserne i dette direktiv.
Jeg vil gerne oprigtigt takke ordføreren samt skyggeordføreren Neil Parish for deres udmærkede indsats og samarbejdsvilje i bestræbelserne på at føre os til dette punkt. Jeg støtter fuldt ud holdningen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter til de forslag, vi her sidder med.
I teorien går alle medlemsstater ind for en ordning med individuel identifikation, men der er to lejre. I den første gruppe finder vi de lande, der generelt støtter forslagene. Bortset fra Frankrig er det primært de lande, der ikke har så mange får, herunder Irland. I den anden gruppe finder vi de lande, der fastholder, at det vil være umuligt og alt for bekosteligt at gennemføre en individuel ordning forud for elektronisk identifikation.
Denne anden gruppe omfatter Spanien, Portugal, Grækenland og helt bestemt Det Forenede Kongerige, hvor der findes mange får, og hvor de geografiske faktorer forstærker fåresektorens betydelige forbehold.
Formandskabet for Rådet af EU-ministre har nu præsenteret et kompromis til de oprindelige forslag, der for det første vil droppe enhver registrering af individuelle numre for de enkelte får, indtil et elektronisk registreringssystem er på plads. For det andet vil dette forslag introducere tvungen elektronisk identifikation af får og geder fra den 1. januar 2008 under forbehold af en rapport fra Kommissionen om gennemførelse inden juni 2006. For det tredje vil det nye kompromisforslag indrømme en undtagelse fra tvungen elektronisk identifikation for medlemsstater med flokke under 500.000 dyr.
Den officielle irske holdning er ironisk nok den, at vi går ind for individuel identifikation på manuel basis, da vi indførte et sådant system i juni 2001. Vi plejer at være dem, der med rette beklager os, og nu støtter jeg fuldt ud mine britiske og spanske kolleger og den sag, de fremfører vedrørende deres særlige forhold.
I Irland går vi imidlertid ikke ind for den foreslåede dobbeltmærkning, fordi det vil medføre en større arbejdsbyrde for besætningernes ejere og i betydelig grad hæve de dermed forbundne omkostninger - f.eks. til erstatningsmærker - uden at føje nogen merværdi til det aktuelle system.
I øjeblikket koster et blivende fåremærke 30 cent. To mærker koster 60 cent inden medregning af arbejdskraftomkostninger plus udskiftningsraten, der pr. definition er meget høj for får på grund af deres græsningsvaner.
Vi har allerede overskredet smertegrænsen, og i øjeblikket har vi et individuelt identifikationssystem på plads. Det giver os fuld sporbarhed for får på individuel basis fra oprindelsesbedriften til slagtekrop. Dette system blev indført for at sikre, at Irland lever op til de højeste normer for sygdomsovervågning og -kontrol, og at det er langt fremme med hensyn til forbrugersikkerhed og fødevaresikkerhed. Vigtigst af alt for os irere giver det os en betydelig fordel på eksportmarkedet.
Vi ønsker ikke at gå baglæns og erstatte vores nuværende system - det er den officielle holdning - tal med landbrugerne, hvis De vil høre deres mening - med et simpelt flokidentifikationssystem uden fuld sporbarhed.
Kompromissystemet vil ikke gøre det muligt at spore det enkelte fårs bevægelser. Det vil ikke skabe grundlag for traversygekontrol eller genotypebestemmelse, der skal baseres på individuel identifikation.
På nuværende tidspunkt søger Irland efter en mulighed for i henhold til forslaget at bevare visse aspekter af dets nuværende ordning med individuel identifikation, mens man venter på indførelsen af et tvungent elektronisk system. Som nogle af kollegerne har sagt, skal vi harmonisere målet, men ikke nødvendigvis metodologien. Det langsigtede mål skal være et omkostningseffektivt elektronisk identifikationssystem. I mellemtiden skal der være partireferencenumre for de lande, der ønsker dem, og individuelle mærkenumre for andre lande som f.eks. Irland afhængig af transaktionernes omfang og de geografiske faktorer. 
Formanden.
   - Det her har været aftenens mest lidenskabelige debat. Hr. kommissær, lukkede De døren i hovedet på nogen? Jeg tror, at alle venter på Deres svar.
Byrne,
    Hr. formand, jeg har omhyggeligt noteret mig de forskellige argumenter, og jeg påskønner indsatsen - specielt fra hr. Adam - for at bidrage til den overordnede målsætning om at styrke systemet til identifikation og registrering af får og geder i Fællesskabet.
Jeg har forståelse for landbrugernes situation, men jeg skal minde Parlamentet om - som fru Doyle gjorde - udbruddet af mund- og klovsyge i 2001, der viste nødvendigheden af en ordning med individuel identifikation. De hermed forbundne omkostninger er blevet nævnt. Ifølge de råd, jeg har modtaget, er medlemsstaternes overslag ikke præcise. De omkostninger, vi har præsenteret, ligger meget tættere på det sandsynlige resultat.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 3, for så vidt angår udviklingstrinnet for elektronisk identifikation, men Kommissionen er ikke indforstået med ændringsforslag 3 med hensyn til indførelsen af elektronisk identifikation på frivillig basis.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 17, 18 og 23, for så vidt angår udskydelsen af det forstærkede systems ikrafttræden til 1. juli 2005.
I lyset af udviklingen af diskussionen i Rådet er Kommissionen indforstået med ændringsforslag 17, for så vidt angår en generel udskydelse af mærkningsalderen til seks måneder.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 6 og 27 om forelæggelse af en rapport om den opnåede erfaring med gennemførelsen af elektronisk identifikation. Kommissionen er imidlertid ikke indforstået med at forelægge et nyt lovgivningsforslag om generel indførelse af elektronisk identifikation pr. 1. juli 2007. Kommissionen kan heller ikke foretage feltforsøg som anført i ændringsforslag 21.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 4 og 7 vedrørende Det Fælles Forskningscenters rolle. Kommissionen er imidlertid ikke indforstået med ændringsforslag 1 eller 2, da en pålidelig registrering ikke udelukkende kan sikres gennem elektronisk identifikation.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 12, der er af sproglig art. Kommissionen er imidlertid ikke indforstået med ændringsforslag 28, da dette emne er dækket af generelle regler.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 14, da transportvirksomhedernes ansvarsområde skal omfatte en forsikring om, at dyrene identificeres og registreres korrekt.
Kommissionen er også indforstået med ændringsforslag 20 og 32, for så vidt angår bestemmelserne om mærker, men Kommissionen er ikke indforstået med ændringsforslag 19, 31, 32 eller 33, da dyr for at sikre sporbarhed skal bibeholde den samme identifikationskode, når et identifikationsmærke udskiftes.
Kommissionen er ikke indforstået med ændringsforslag 30 og 32, ifølge hvilke dyr skal identificeres ved hjælp af et øremærke eller en tatovering i det ene øre. Den dobbelte øremærkning er vigtig for at sikre, at identiteten bibeholdes, når et øremærke tabes. Det andet øremærke kan erstattes af en elektronisk identifikator.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 34, idet den accepterer, at øremærker kan være fremstillet af metal eller plastik, og at de kan bestå af en eller to dele, forudsat at de godkendes af de kompetente myndigheder.
Kommissionen er indforstået med ændringsforslag 8, 9, 10, 11, 15, 16, 25, 26, 39 og 40. Kommissionen er imidlertid ikke indforstået med ændringsforslag 22 eller 24, da den kompetente myndighed skal oprette databasen inklusive procedurerne for indsendelse af data.
Kommissionen er ikke indforstået med ændringsforslag 35, 36, 38 eller 41, for så vidt angår registrering af partier af dyr som det generelle system. Individuel identifikation har stor betydning for en effektiv sporing af dyr i veterinærøjemed, hvilket er helt afgørende for kontrol med smitsomme sygdomme. Derfor kan Kommissionen ikke acceptere et generelt system baseret på registrering af partier af dyr. Registrering af partier af dyr skaffer ikke de nødvendige resultater i henhold til dette forslag, da et parti udmærket kan deles indtil flere gange, hvorved sporing bliver helt umulig. Det er noget, som mange her i Europa-Parlamentet vil huske, når vi tænker tilbage på de problemer, som myndighederne i en række medlemsstarter - herunder i særdeleshed Det Forenede Kongerige - fik, da de forsøgte at sikre god sporbarhed i forbindelse med starten på mund- og klovsygekrisen, hvor der gik tre uger, før der var en effektiv identifikation i nogle tilfælde. Så vidt jeg ved, var det i en sammenhæng, hvor besætningerne på 19 gårde blev smittet med sygdommen, fra bevægelsesrestriktionerne blev bekendtgjort og frem til det tidspunkt, hvor de blev håndhævet: kun et spørgsmål om timer, ikke uger.
Kommissionen er ikke indforstået med ændringsforslag 5, 13 eller 19, da fællesskabsfinansieringen ikke er fastsat.
Jeg anerkender, at dette forslag vil kræve en betydelig indsats fra både operatører og myndigheder, men jeg skal understrege, at en sådan indsats er både nødvendig og umagen værd. Af hensyn til fuld overskuelighed og gennemsigtighed vil jeg rundsende en tabel over Kommissionens holdning til hvert enkelt ændringsforslag for at gøre det lettere for Dem under afstemningen i morgen(1).
Adam (PSE ),
   Hr. formand, det er uacceptabelt, at Kommissionen har to muligheder for at tale, mens ordføreren kun har en. Det må imidlertid siges, at trods den lange tirade om, hvad Kommissionen er eller ikke er indforstået med, så er det et faktum, at Kommissionen overhovedet ikke er til at rokke i spørgsmålet om kontrol med partier af dyr. Jeg går ud fra, at det er Kommissionens holdning. For så vidt angår det grundlæggende i denne betænkning, har Kommissionen ikke rokket sig så meget som en tomme. Det skal vi forholde os til, når vi stemmer i morgen.
Formanden.
   - Hver gruppe og hvert medlem vil naturligvis nøje overveje, hvordan de stemmer.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.(2)
Folias (PPE-DE ),
    Generel elektronisk identifikation af får og geder er et tidssvarende system, som i bund og grund vil bestå af en permanent identifikation af alle mindre dyr, som er nødvendig for, at man kan genkende dem, hvor de end befinder sig, og følge deres sundhedstilstand, uden at der hersker tvivl. En sådan mærkning uden EF-finansiering vil imidlertid være en stor økonomisk belastning for får- og gedeavlerne.
Især i Grækenland, hvor får- og gedeopdræt er noget, hele familien i et landbrug er beskæftiget med døgnet rundt, 365 dage om året, også til jul og påske, og med et uacceptabelt lavt økonomisk udbytte i forhold til det arbejde, der gøres, og den kapital, der investeres, vil en så urimelig og uretfærdig økonomisk belastning betyde, at mange producenter må opgive deres arbejde og forlade landdistrikterne, og antallet af husdyr vil mindskes på tragisk vis. 
Som følge heraf vil små virksomheder, som fremstiller ost af udelukkende får- og gedemælk, lukke med det resultat, at arbejdsløse osteproducenter må tilslutte sig de arbejdsløse får- og gedeavlere, samtidig med at produktionen af de specielle græske oste, der er fremstillet af får- og gedemælk, som f.eks. feta, indskrænkes.
For at undgå alt dette er en rigelig fællesskabsfinansiering mere end nødvendig.
Samtidig må den generelle indførelse af elektronisk identifikation af får og geder inden 1. juli 2006 siges at være alt for tidlig for Grækenlands vedkommende, hvor antallet af får og geder er større end i de øvrige 14 medlemslande tilsammen. Derfor bør fristen forlænges med mindst et år. 



Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag: 4, 7, 8, 10, 12, 20, 25, 26, 34 og 40.
Kommissionen kan acceptere følgende ændringsforslag som en del af kompromispakken: 3(1), 6, 9, 11, 15, 16, 17, 18, 23, 32(2), 37 og 39.
Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 1, 2, 3(2), 5, 13, 14, 19, 21, 22, 24, 27, 28, 29, 30, 31, 32(1), 33, 35, 36, 38 og 41. 
