
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 27. januar 2005, for genoptaget. 
Formanden.
   - Mine damer og herrer, jeg synes, at det er vigtigt, at jeg kommer med to erklæringer om to hændelser, én, som har fundet sted, og én, som endnu ikke har fundet sted, og som berører os direkte.
For det første blev der, som De ved, i går i Spanien afholdt den første af de planlagte folkeafstemninger om ratificering af den europæiske forfatning. Som bekendt blev resultatet af denne folkeafstemning, at 76,7 % stemte for.
Jeg erindrer Dem om, at Europa-Parlamentet for en måned siden vedtog den europæiske forfatning med 74 % af stemmerne. Spanierne har derfor tilnærmet sig, ja, endda overgået Europa-Parlamentets opbakning til projektet. På en vis måde kan vi sige, at resultatet af afstemningen i Spanien i søndags er meget lig det resultat, vi opnåede i Strasbourg, da Parlamentet drøftede den pågældende beslutning.
Valgdeltagelsen har været en smule lavere end den, der blev noteret ved det seneste valg til Europa-Parlamentet i Spanien, og den lå også meget tæt på gennemsnittet af alle EU's 25 lande. Jeg synes, at vi som helhed kan vurdere, at resultatet af den proces, der har fundet sted i Spanien, ligner det, som medlemmerne af Europa-Parlamentet stemte om, meget, og derfor erklærer jeg mig som formand for Parlamentet og som spansk borger meget tilfreds med resultatet. Lige så snart jeg fik resultatet, lykønskede jeg den spanske regeringschef og alle de politiske grupper, der havde deltaget i processen.
Den anden erklæring drejer sig om USA's præsidents besøg i Bruxelles. Præsident Bushs besøg i denne uge er et møde med de europæiske institutioner. Han kommer til Europa, men han kommer bl.a. for at mødes med EU og dvs. med de europæiske institutioner.
Som formand for Europa-Parlamentet og med opbakning fra alle de politiske grupper har vi været af den opfattelse, at vores institution (Europa-Parlamentet) ikke kunne være fraværende ved disse møder. Vi mener, at styrken ved EU's institutioner og EU's image, især hvad angår forbindelserne med tredjelande, og i særdeleshed hvad angår de transatlantiske forbindelser, hænger sammen med et godt samarbejde mellem de tre institutioner: Rådet, Kommissionen og Parlamentet.
Jeg har derfor haft drøftelser med rådsformanden, hr. Juncker, som jeg nøje har informeret Formandskonferencen om, og jeg kan sige til Dem, at jeg efter sidste uges brevveksling og efter at have hørt de politiske gruppers indstilling, og efter at jeg også har været i telefonisk kontakt med kommissionsformanden, hr. Barroso, kan sige til Dem, at Europa-Parlamentets formand vil deltage, naturligvis på vegne af Parlamentet, i det møde, som de 25 stats- og regeringschefer i morgen holder med hr. Bush i Bruxelles.
Det drejer sig ikke om et møde i Det Europæiske Råd i ordets egentlige forstand, men jeg vil alligevel gerne takke rådsformanden, hr. Juncker, og hr. Barroso, fordi de har forstået, at Europa-Parlamentets formand bør være til stede ved dette møde, og jeg vil gerne give udtryk for og takke for deres opbakning til, at det bliver sådan, og at vi på denne måde styrker EU's institutionelle trekant, som jeg nævnte tidligere. I morgen kan jeg derfor ikke være til stede her i Strasbourg.
Ønsker De at sige noget i den forbindelse, hr. Poettering? 
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det glædede os at høre, hvad hr. Borrell havde at sige om USA's præsidents besøg i Bruxelles, og vi er fuldstændig enige i hans bemærkninger. Vores gruppe har altid slået meget til lyd for, at formanden for Europa-Parlamentet skal være til stede under dette besøg, uanset hvilken institution der afholder mødet.
Jeg vil gerne appellere til Det Europæiske Råd og regeringerne om at sikre, at en debat af den slags, som vi har været vidne til i de seneste dage og uger, ikke gentager sig i fremtiden. Jeg vil gerne takke rådsformanden, hr. Juncker, udtrykkeligt for at have gjort det muligt at opnå et sådant resultat, men der bør ikke være flere af den slags debatter. Det burde give sig selv, at Parlamentet bliver inddraget, når som helst en præsident - i dette tilfælde USA's præsident - besøger de europæiske institutioner.
Jeg håber, hr. formand, at Deres besøg i Bruxelles i morgen bliver vellykket. Europa-Parlamentet er epicentret for den europæiske udvikling, og derfor skal Deres tilstedeværelse ved mødet i morgen hilses velkommen.
Formanden.
   - Mange tak, hr. Poettering, vi kan under alle omstændigheder sige, at når enden er god, er alting godt. Uanset detaljerne undervejs i processen vil de tre institutioner være til stede i morgen, og jeg vil gerne give klart udtryk for, at rådsformanden og kommissionsformanden altid har ment, at det skulle være sådan. De eventuelle vanskeligheder skyldes under ingen omstændigheder dem. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet den 17. februar i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 130 og 131 er omdelt.
Der foreligger ingen forslag til ændring vedrørende møderne mandag og tirsdag.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti har anmodet om, at spørgsmålet om situationen i Libanon efter drabet på den tidligere premierminister, hr. Hariri, bliver medtaget under Rådets og Kommissionens erklæringer om Den Europæiske Unions forbindelser med Middelhavsområdet. 
Poettering (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ved ikke, om jeg har forstået den formelle meddelelse, som De netop er kommet med, korrekt. Vores gruppe vil være indforstået med, at situationen i Libanon bliver medtaget under forhandlingen om Middelhavsområdet onsdag morgen. Vi vil så kunne overveje en passende måde at diskutere emnet mere udførligt på til marts, måske på grundlag af en mundtlig forespørgsel til Rådet og Kommissionen. Derved ville vi kunne bevare den nuværende dagsorden og diskutere emnet mere udførligt til marts.
Jeg blev lidt overrasket over at få ordet, men håber, at jeg har kunnet bidrage til at løse dette mindre problem. 
Formanden.
   - Jeg forstår så, at anmodningen er blevet trukket tilbage. 
Swoboda (PSE ).
   - Hvis forslaget bliver stillet sådan nu, så er vi også fuldt ud indforstået med denne løsning. Vi ønsker jo ikke at blande os i Libanons anliggender. Vores mål er at sikre, at Libanon er i stand til at handle fuldstændig selvstændigt, når der skal træffes beslutninger om landets fremtid. Dvs. at vi ikke bør ændre ved dagsordenen og sætte os for at fastsætte et separat dagsordenspunkt om emnet til mødeperioden i marts. 
Formanden.
   - Udmærket, så vil vi behandle de allerede optagne punkter på dagsordenen. Det drejer sig ikke om at sætte et nyt og specifikt punkt på dagsordenen.
Den Socialdemokratiske Gruppe har også fremsat en anmodning om at bytte om på rækkefølgen af de mundtlige forespørgsler om udløbet af WTO-aftalen om tekstiler og beklædning og om bekæmpelsen af sult og fattigdom. Det drejer sig ikke om at trække nogen af disse tilbage, men blot om at bytte om på rækkefølgen af de mundtlige forespørgsler. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, forslaget lyder sådan, som De har skitseret det, og der er ikke behov for nogen særlig begrundelse. 
Formanden.
   - Da der ikke er flere, der ønsker at komme med indlæg, går vi nu over til afstemningen.
De politiske grupper har aftalt at fastsætte en tidsgrænse indtil kl. 18.00, så alle de dagsordenspunkter for onsdagsmødet, hvor Rådet skal deltage, kan blive behandlet før dette tidspunkt.
Der foreligger ingen forslag til ændringer vedrørende torsdag.
Posselt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ved ikke, om jeg har misforstået noget. De sagde, at sager, som kræver Rådets tilstedeværelse, skal være afsluttet inden kl. 18.00. Gælder det også spørgetiden? Spørgetiden til Rådet er fastsat til onsdag, og så bliver Rådet naturligvis nødt til at være til stede. 
Formanden.
   - Rådet vil være til stede under spørgetiden og i forbindelse med alle de sager, hvor det skal være til stede, og det vil derfor også være til stede i forbindelse med spørgsmål til Rådet.
Vi har modtaget to anmodninger om uopsættelig forhandling. Den ene drejer sig om forslaget til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om en særaktion vedrørende overførsel af fartøjer til de lande, som blev ramt af tsunamien i 2004.
Under hensyntagen til fiskerisektorens presserende behov i de lande, der blev ramt af tsunamien i december, fastsættes der i dette forslag en essentiel lovgivningsramme, der gør det muligt for medlemsstaterne at overdrage små fartøjer til disse fiskersamfund.
Den anden anmodning drejer sig om forslaget til Rådets forordning om indførelse af visse specifikke foranstaltninger mod visse personer og enheder på baggrund af situationen i Côte d'Ivoire.
Vi finder, at den uopsættelige forhandling er berettiget, for det er meget vigtigt, at forordningen bliver vedtaget hurtigst muligt med henblik på at hindre overførsel af fonde og midler, der burde være fastfrosset.
Parlamentet vil udtale sig om disse anmodninger om uopsættelig forhandling ved indledningen af mødet i morgen. Jeg informerer Dem herom, så De i morgen tirsdag er parat til at træffe beslutning herom. 
Pęk (IND/DEM ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har taget ordet, fordi jeg er yderst foruroliget over demokratiets tilstand i EU. Vi får at vide, at det kan betragtes som en stor succes, hvis en lille del eller blot over en fjerdedel af de stemmeberettigede borgere stemmer ja ved en folkeafstemning, som er det vigtigste offentlige udtryk for folkets vilje. Det er også kommet for en dag, at der blev brugt propagandatrick under kampagnen, idet de spanske borgere f.eks. fik at vide, at en stemme mod den europæiske forfatning var en stemme mod Europa, hvilket er en indlysende usandhed. Vi er især foruroligede over, at borgernes penge bliver brugt på jakampagner, og over planerne om at bruge endnu flere penge på disse kampagner. Det er det samme som at snyde Europas borgere, og vi kræver lighed for loven.
Tabajdi (PSE ).
   - Fællesskabets kornmarked befinder sig i en kritisk situation. Efter anmodning fra Tjekkiet, Slovakiet, Italien, Polen, Ungarn og Frankrig udtrykte Rådet (landbrug og fiskeri) på sit sidste møde foruroligelse over de europæiske kornproducenters alvorlige situation. I år har de 25 medlemsstater en overskudsproduktion af korn på 52 millioner t, hvoraf mere end 7 millioner t blev udbudt til fællesskabsinterventioner. Halvdelen heraf, eller mere end 3 millioner t blev udbudt af Ungarn.
Der er opstået tre problemer på Fællesskabets kornmarkeder. For det første er den ugunstige udvikling i euro/dollarkursen et problem. For det andet er ikke-kystlande såsom Tjekkiet, Østrig, Slovakiet og Ungarn ufordelagtigt stillet, hvad angår konkurrencen om udbud. For det tredje mener jeg, at reduktionen af eksportbistanden udgør et yderligere problem. Jeg henstiller til, at kommissær Fischer Boel træffer effektive foranstaltninger, der kan løse problemerne på kornmarkederne. 
Yañez-Barnuevo García (PSE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig det, der er blevet sagt, og jeg takker for parlamentsformandens ord i forbindelse med folkeafstemningen i Spanien i går. Det var en lektie i demokrati. Dagen forløb i fred og ro. Der var fuld deltagelse fra alle dem, der mente, at der skulles stemmes ja, fra dem, der mente, at der skulle stemmes nej, og endda fra dem, der mente, at man skulle undlade at stemme.
Der er derfor ingen, der kan lære Spanien noget om demokrati, for der var fuld handlefrihed. Der var endda en stor radiokanal, som er ejet af den katolske kirkes gejstlige hierarki, som konstant førte kampagne til fordel for et nej, og den opnåede resultater, men der var ingen, der forhindrede den i at forsvare dette synspunkt, der var lige så legitimt som ethvert andet. 
Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, for et par dage siden udtalte formanden for det græske parlament i en tale til Grækenlands nye præsident, at Grækenland med henblik på folkeafstemningen - med henblik på vedtagelsen af forfatningen - var nødt til at indskrænke sine nationale grænser og sin nationale suverænitet. Det er ret dramatisk. Den græske befolkning har krav på at få at vide, hvorfor den af hensyn til Europas velstand må give afkald på territorium og suverænitet. Det var, hvad der blev sagt. I det mindste er man nødt til at finde en måde at berolige den græske befolkning på. Vi ønsker velstand for Europa, men naturligvis ikke, hvis det går ud over vores lands nationale grænser og den nationale suverænitet. Derfor må der være garanti for, at Grækenland ikke vil miste land, hvis forfatningen vedtages, sådan som parlamentets formand som nævnt sagde.
Hvad den spanske folkeafstemning angår, stemte 33 % af befolkningen ja. Valgdeltagelsen var meget lav …
Mote (NI ).
   - Hr. formand, alle professionelle kriminelle organisationer i Europa må have klappet i hænderne af glæde over Den Europæiske Centralbanks beslutning om at trykke dobbelt så mange 500-eurosedler. Alene i år vil 190 millioner flere af sedlerne med den højeste pålydende værdi i verden komme på gaden, og en kuffert fuld af disse sedler er syv gange så meget værd som en kuffert fuld af 100-dollarsedler.
I vore dages elektroniske verden har bankerne ikke brug for sedler med høj pålydende værdi: De har kun værdi for kriminelle. Hvorfor forsvandt 10 % af alle euro lige efter indførelsen ellers til Rusland? Hvorfor er det stadig den russiske mafias foretrukne valuta? Hvorfor fakturerede Hussein Iraks hemmelige oliesalg i euro, da han forsøgte at undgå sanktioner? Sidste år steg antallet af falske 500-eurosedler med ...
Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi håber, at samlingen af Europa, i hvert fald hvad Den Økonomiske og Monetære Union angår, betyder nedbrydning af barrierer og nedbrydning af grænser inden for den økonomiske sektor. Dette er indbegrebet af det fælles marked og Europas indre marked. Den græske euroskepsis skyldes, at EU netop ikke har gjort lige så hurtige fremskridt med den politiske union og med at opnå en ægte, autentisk europæisk identitet på forsvarsområdet. Det var det, formanden for det græske parlament sagde - det helt indlysende, at de økonomiske grænser er nedbrudt, og der eksisterer et fælles, homogent økonomisk område. 
Corbett (PSE ).
   - Hr. formand, lige siden Parlamentet med overvældende flertal stemte for den europæiske forfatning for en måned siden, har nogle blandt mindretallet forsøgt at skabe splittelse og bringe Europa-Parlamentets holdning i miskredit.
De svingede med bannere her i salen, da vi skulle stemme, de forsøgte at afbryde den officielle start på Europa-Parlamentets informationskampagne, de har påstået, at det på en eller anden måde er illegitimt, at Parlamentet meddeler omverdenen sine synspunkter og sin beslutning. Selv når nationale parlamenter har inviteret os til at fremlægge vores vurdering af forfatningen, har de skrevet til dem og klaget over, at vi har taget imod sådanne indbydelser.
I dag hører vi dem påstå, at resultatet af folkeafstemningen i Spanien på en eller anden måde var ugyldigt. Selvfølgelig var valgdeltagelsen lav - det var ikke nogen kontroversiel afstemning, og tilslutningen var overvældende og bredt funderet. Men slutresultatet er, at et stort flertal stemte ja, og jeg er sikker på, at dette vil blive gentaget i andre lande.
Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, Parlamentet bør uforbeholdent hilse folkeafstemningen i Spanien og den spanske befolknings ja til forfatningen velkommen. Jeg synes, at vi bør takke den spanske regering og alle andre, som har været involveret, for at have informeret og mobiliseret befolkningen og navnlig for at have inddraget det civile samfund i kampagnen op til folkeafstemningen.
Jeg tilbragte selv adskillige dage i Spanien sammen med andre parlamentsmedlemmer og kunne se, hvor åbent, demokratisk og fredeligt folkeafstemningen forløb - et ægte eksempel på europæisk demokrati. Det, som hr. Pęk sagde i Parlamentet, er fuldstændig absurd, og jeg er sikker på, at det kun er et lille mindretal, der deler hans opfattelse.
Men samtidig viste valgdeltagelsen, at befolkningen har behov for endnu mere information. Hr. formand, vi bør opfordre regeringerne og Kommissionen til én gang for alle at føre en offensiv informationspolitik om, hvad forfatningen indeholder. Vi har ikke mere tid at spilde, da datoerne for de næste folkeafstemninger allerede er fastsat. 
Krupa (IND/DEM ).
   - Mange tak. I betragtning af den polske sundhedssektors katastrofale tilstand og sultestrejkerne blandt de ansatte i sundhedssektoren må jeg først og fremmest henstille til, at sundhedstjenesterne ikke længere vurderes ud fra markedsmæssige kriterier, og at medicinske ydelser undtages fra direktivet om tjenesteydelser. Jeg ønsker endvidere at stille et forslag vedrørende behovet for offentlig finansiering af sundhedstjenester og især hospitaler, eftersom de polske hospitaler allerede er forgældede med over 6 milliarder polske zloty. Efter de liberale ændringer af de civilretlige bestemmelser har inkassatorerne beslaglagt 2 milliarder polske zloty med det resultat, at de ansatte ikke får udbetalt deres løn. Beslaglæggelsen af disse magre lønninger er moralsk forkastelig og socialt uretfærdig. Den udgør også en krænkelse af mange andre retsregler, herunder EU's charter om grundlæggende rettigheder og verdenserklæringen om menneskerettigheder. Jeg ønsker at vide, om Kommissionen har til hensigt at indføre bestemmelser, der gør det muligt at yde finansiel støtte ...
Pahor, Borut (PSE ).
   - Hr. formand, man har i den senere tid kunnet få det indtryk, at visse af fortidens modsætninger og stridigheder er blusset op på ny, hvilket vi håbede aldrig ville ske igen og aldrig ville belaste forbindelserne mellem nationerne i det forenede Europa. Ved at højtideligholde den 10. februar i erindring om de tragiske begivenheder efter Anden Verdenskrig mindes Den Italienske Republik sine landsmænds lidelser, og det er den i sin gode ret til. Men det demokratiske Italien bør dog ikke glemme de lidelser, som det fascistiske regime påførte andre nationer, herunder Slovenien. Jeg vil benytte denne lejlighed til at bakke op om den appel, der er blevet fremsat fra demokratiske kredse på begge sider af grænsen, om, at vi overvinder dette traume fra vores relativt fjerne fortid ved at fortælle hele sandheden. Hvor frygtelig den end måtte være, er sandheden det eneste, der kan forhindre, at tilsvarende ting finder sted i fremtiden. Den er også det eneste udgangspunkt for sameksistens og forsoning. Og hvis et forsonende møde mellem de tre nabolandes præsidenter kan bidrage hertil, hilser jeg også det velkommen. At sætte sig ud over tidligere tiders nationale fordomme er essensen i den europæiske idé. Det er også et af udgangspunkterne og begrundelserne for den europæiske samhørighed og integration. 
Mitchell (PPE-DE ).
   - Hr. formand, tsunami-katastrofen for nylig chokerede verden, og det enorme tab af menneskeliv er næsten ubegribeligt. Sådanne katastrofer indtræffer ikke kun i Sydøstasien. Den værste tsunami i Europa i historisk tid indtraf den 1. november 1755, da et kraftigt jordskælv ud for Portugals atlanterhavskyst sendte ødelæggende bølger ind over Lissabon. Op mod 30.000 menneskeliv gik tabt i hovedstaden på denne ene dag, og begivenheden markerede begyndelsen på nedgangstider for byen, der indtil da havde været Europas fjerdestørste by og en af de rigeste. Bølgerne ramte også Belgiens, Englands, Frankrigs, Irlands og Nederlandenes kyster.
20 af EU's medlemsstater har kyster. Eftersom jordskælv og efterfølgende tsunamier er forekommet tidligere, ville Kommissionen da ikke gøre klogt i at indføre en benchmarkingprocedure for at lette indførelsen af advarselsstrategier med henblik på at advare om naturkatastrofer af denne art? 
Ludford (ALDE ).
   - Hr. formand, Parlamentet har ført en konsekvent kampagne imod den ulovlige internering i Guantánamobugten. De fleste statsborgere fra EU er nu løsladt - i hvert tilfælde alle ni britiske statsborgere - men omkring et dusin, som har lovligt ophold i et EU-land, f.eks. som flygtninge, sidder der stadig.
Der er fem personer fra Det Forenede Kongerige, hvis navne vi kender: Bisher al-Rawi, Jamil al-Banna, Jamal Abdullah, Shaker Aamer og Omar Deghayes. I rapporterne hører vi om ydmygende og umenneskelig behandling og endda om tortur. Omar Deghayes hævder, at han er blevet blindet på det ene øje med peberspray. Han ankom fra Libyen for 20 år siden, hvor hans far var blevet dræbt af Gaddafi-regimet. Libyske embedsmænd har besøgt ham og truet ham med deportation til Libyen og døden.
Dette skete åbenbart med den amerikanske regerings samtykke. Den sendte rent faktisk et fly til Tripoli for at hente dem. Det må også være sket med den britiske regerings samtykke. Den må ikke få lov til at skjule sig bag Wienerkonventionen. Den har et moralsk og - vil jeg hævde - juridisk ansvar for at gribe ind og redde disse personer eller stille dem for en domstol. Ellers klinger EU's påstande om at have en menneskerettighedspolitik hult. 
Rosati (PSE ).
   - Hr. formand, i september 2004 indførte Den Russiske Føderation importbegrænsninger for fødevarer fra Polen. Polske virksomheder, der eksporterer kød og mejeriprodukter, blev også pålagt særlige inspektioner foretaget af russiske veterinær- og plantesundhedskontorer. Ud af de i alt 74 mejerivirksomheder, der blev inspiceret, fik kun to tilladelse til at eksportere produkter til Rusland. Selv om det nu er næsten fire måneder siden, inspektionerne blev afsluttet, har Rusland stadig ikke forsynet Polen med en liste over de virksomheder, der er godkendt efter inspektionen og har tilladelse til at eksportere deres produkter. Det er et bevis på, at de polske virksomheder bliver diskrimineret på det russiske marked. I januar forsikrede Kommissionen Polen om, at den ville gribe ind for at fremskynde proceduren for godkendelse af polske virksomheder på det russiske marked. Kan Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger den har truffet i denne forbindelse, hvad resultatet af disse foranstaltninger har været, og hvornår Den Russiske Føderations diskriminerende fremgangsmåder ophører? 
Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, med henvisning til den foreslåede europæiske forfatning har præsident Bush sagt, at det er fascinerende at se, hvordan nationalstaters suverænitet kan integreres til et større hele. Han kan sagtens være fascineret: Det er ikke hans lands frihedsrettigheder, frihed og demokrati, der afvikles og afskaffes i denne integrationsproces.
Noget, som han imidlertid tager alvorligt, er forfatningens artikel 16, hvor medlemsstaterne forpligter sig til en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Han har med rette advaret om, at dette undergraver NATO - og det er NATO, der har bevaret freden i Europa siden 1949, ikke EU.
Den britiske befolkning skal vide, at den foreslåede fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik vil forhindre Storbritannien i nogensinde at kunne handle selvstændigt igen, militært såvel som politisk, uanset om det sker i en alliance med USA eller ej. Det er endnu en god grund til, at den britiske befolkning bør forkaste den europæiske forfatning, når den får mulighed for det. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, Europa-Parlamentet fejrede for nylig 50-året for oprettelsen af det europæiske fodboldforbund, UEFA. Jeg vil i dag tilkendegive min helhjertede støtte til UEFA's seneste projekt, som har til formål at sikre, at rige og fattige klubber i både de nye og de gamle EU-lande og i hele Europa kan nyde godt af de samme muligheder. Projektet indebærer en gradvis indførelse af kvoter for klubtrænede spillere med et minimum på to spillere i en etårig periode og evt. fire spillere. Formålet er at tvinge klubberne til at arbejde med unge spillere og forhindre, at de rige klubber blot opkøber talentfulde spillere. Der vil også blive indført kvoter for spillere fra det land, klubben har base i, med det formål at fremme den nationale fodbold. I praksis vil disse kvoter også afholde de rigeste klubber fra at opbygge fodboldhære bestående af lejede eller superstjerner. UEFA's forslag er i overensstemmelse med solidaritetsprincippet, som EU er baseret på. Det er værd at ofre et andet af EU's principper, som under alle omstændigheder ofte tilsidesættes, nemlig princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed, til fordel for solidaritetsprincippet. 
Iturgaiz Angulo (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har en kort bemærkning til noget, som formanden sagde ved mødets begyndelse. Som bekendt finder der i morgen et historisk besøg sted med USA's præsidents, George Bushs, besøg hos Kommissionen, i Berlaymont-bygningen i Bruxelles. Vi bør anerkende og takke for den indsats og de tiltag, som kommissionsformanden, hr. Durão Barroso, har gjort for, at hr. Bush modtager Europa-Parlamentets formand, dvs. Dem, hr. Borrell, ved dette besøg.
Fra min gruppes side ønsker vi Dem naturligvis held og lykke med mødet, og vi håber, at det også vil medvirke til at forbedre relationerne mellem Europa-Parlamentet og USA. 
Pittella (PSE ).
   - () Hr. formand, kære kolleger, eftersom Barroso-Kommissionen efterhånden har været i funktion i flere måneder og har oprettet sine egne kontorer, heriblandt et kontor for talsmændene, er det virkelig svært at tro, at man endnu ikke har været i stand til at finde en italiensk talsmand. Hvad skyldes det? Hvilke forsøg har kommissionsformand Barroso gjort på dette, også efter talrige parlamentsforespørgsler, opfordringerne fra kommissær Frattini og anmodningen fra hele gruppen af akkrediterede italienske journalister hos Kommissionen og de andre EU-institutioner?
Der er ikke tale om noget religiøst spørgsmål eller om en tilbagevenden til steril nationalisme. Vi er stolte af vores sprog, og alle misunder os vores Dante Alighieri. Netop derfor kan vi ikke forstå, at der ikke er blevet udnævnt en italiensksproget talsmand. 
Hegyi (PSE ).
   - Hr. formand, i sidste uge deltog jeg i "Berlinalen", den 54. filmfestival i Berlin. De fleste af vores medlemsstater var repræsenteret med nye produktioner, enten i konkurrencen eller i andre afdelinger af festivalen. Det var forbløffende at se, hvor mange talentfulde filmmagere vi har i Europa, men det var endnu mere opmuntrende at se, hvor mange mennesker der interesserer sig for film, der ikke er lavet i Hollywood, men i Europa eller andre steder i verden. De europæiske film var mere populære hos publikum end de amerikanske.
Hele denne begivenhed viste mig, at der er stor interesse for europæisk film, til trods for at pr-maskinen for vores egen filmproduktion kører i lavere gear end for amerikanske film. Der findes et kolossalt behov for at styrke den europæiske medie- og filmpolitik. Beskyttelsen af vores filmkultur og produktionen af nye film fortjener mere støtte såvel økonomisk som lovgivningsmæssigt. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Der har været mangel på regn de seneste måneder i Portugal, hvilket alvorligt truer ikke blot efterårs- og vinterafgrøderne og husdyrfoderet, men også betyder ringere udsigter for forårs- og sommerafgrøderne. Samtidig har der været tilfælde af den såkaldte blå tunge hos dyrene og deraf følgende karantæner, beslaglæggelser og transportforbud, hvilket har tvunget producenterne og landmændene til at beholde dyrene meget længere end planlagt, så de har fået større omkostninger til foder og dermed står over for økonomiske problemer, som mange af dem ikke kan klare. Jeg anmoder Dem derfor, hr. formand, om at gøre Kommissionen opmærksom på den alvorlige situation for landbruget i Portugal og på behovet for en tidligere udbetaling af husdyr- og afgrødestøtte. Manglen på græsgange på grund af tørken er også ved at skabe problemer, og der må derfor gives tilladelse til græsning på arealer, der er friholdt på grund af fællesskabsreglerne, så der dør færre dyr. 
Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i denne uge er det tre år siden, at Ingrid Betancourt blev bortført af Farc-guerillaen i Colombia. Den 23. februar 2002 blev Ingrid Betancourt, talerør for mit colombianske søsterparti og præsidentkandidat, bortført, da hun var på vej til at finde en forhandlingsløsning på konflikten mellem regeringen og Farc.
Den colombianske regering skal ophøre med at bruge militære midler. Den skal i stedet underskrive en humanitær aftale med Farc i overensstemmelse med Genève-konventionen, så Ingrid og 3.000 andre fanger kan frigives. Jeg ville være meget taknemmelig, hvis De kunne handle på Parlamentets vegne og videregive vores bekymring for krænkelserne af menneskerettighederne i Colombia. 
Patrie (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ville have benyttet mig af tilstedeværelsen af hr. Barroso, som slutter sig til os senere, til at foreholde ham de erklæringer til pressen, som kommissæren med ansvar for regionalpolitik har fremsat for nylig. Fru Hübner har nemlig erklæret, at hun mener, at man bør lette virksomhedsflytninger inden for Europa, således at de europæiske virksomheder kan nedbringe deres omkostninger. Eftersom vi er i fuld gang med at drøfte Unionens politiske prioriteringer for 2005, vil jeg bede hr. Barroso oplyse, om han støtter dette synspunkt.
Som bekendt viser Eurostats seneste tal, at den højeste arbejdsløshed i EU findes i de nye medlemsstater. Man forstår derfor udmærket den strategi, som fru Hübner har foreslået. Hendes udsagn illustrerer de realiteter, der tegner sig efter en udvidelse, der ikke er blevet ledsaget af nye budgetmidler. Det, kommissæren foreslår, er, at vi skal tage fra den ene for at give til den anden. Er hr. Barroso således tilhænger af en institutionalisering af social og beskatningsmæssig dumping inden for Unionen? 
Piotrowski (IND/DEM ).
   - Tak hr. formand. Eftersom vi nærmer os årsdagen for afslutningen af Anden Verdenskrig, ønsker jeg at henlede Europa-Parlamentets opmærksomhed på nye forsøg på at forfalske og manipulere historien for at opnå en kortsigtet politisk gevinst. Eksempler herpå kan ses i de udtalelser, som den russiske udenrigsminister for nylig fremsatte om den skændige Jalta-konference. På denne konference blev det europæiske kontinent delt i to interessesfærer, hvilket betød, at mange af de central- og østeuropæiske nationer, hvis repræsentanter i dag er medlemmer af Europa-Parlamentet, blev underkastet næsten et halvt århundredes undertrykkende og umenneskeligt totalitært styre. Den grundlæggende årsag var den tysk-sovjetiske pagt fra august 1939, og ansvaret for at have startet Anden Verdenskrig kan ikke kun tilskrives Tyskland, men også Rusland som arvtager fra Sovjetunionen. Men i modsætning til Tyskland, der har udvist ønske om at vedkende sig sin tragiske fortid, har Rusland stadig ikke haft mod til det. Jeg håber, at Europa-Parlamentet vil støtte dette beslutningsforslag, som bl.a. indeholder en fordømmelse af Jalta-aftalen. Det ville være en symbolsk skadesoprettelse for de nationer, der har levet bag det tidligere jerntæppe. 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Hr. formand, Spanien har med foragt betragtet det største antal borgere i vores historie, der undlod at stemme ved folkeafstemningen om den europæiske forfatning. Det er til dels blevet sådan, fordi der ikke har været en tilstrækkelig pluralistisk debat i medierne. Hvis vi ønsker lidenskab, har vi brug for kontrovers. Og fremtiden ser ikke lovende ud. 
Den spanske regering fremsætter en lov, der tillader, at en ven af socialdemokraterne, Jesús de Polanco, kontrollerer halvdelen af den spanske radiosektor. Han har allerede monopol på satellit-tv og nu tilstræber han en yderligere del af den tilsvarende reklamekage. Mine damer og herrer på venstrefløjen, Polanco får Berlusconi til at ligne en tigger. Enten forsvarer vi alle en mangfoldig presse, eller også bliver EU's informationsstrategi snart ikke længere drøftet i Parlamentet. Den vil blive besluttet af fire herrer på en luksusrestaurant, som er i stand til at pålægge 450 millioner mennesker at tænke på samme måde. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg ønsker at henlede Deres opmærksomhed på og anmode om Europa-Parlamentets støtte til fru Aissata Bint-Karamoko. Fru Karamoko anmodede om flygtningestatus i Frankrig for tre år siden. Hun er gravid i syvende måned og syg. Hun har hepatitis og er i øjeblikket indlagt på et hospital her i Strasbourg. Den franske regering optræder fuldstændigt uacceptabelt, idet den forsøger at få fru Karamoko sendt tilbage til sit oprindelsesland, Mauretanien, og således krænker den grundlæggende ret til at modtage lægebehandling i EU.
Jeg ønsker, at vi under henvisning til respekten for menneskerettighederne og vores charter om grundlæggende rettigheder lader den franske regering forstå, at den skal respektere menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder og tillade, at fru Karamoko bliver behandlet her i Frankrig og især føder sit barn under de bedst mulige betingelser. 
Rogalski (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg håber, at Europa-Parlamentet er kommet sig over sin forblændelse over Ukraines orange revolution og nu er rede til at se kendsgerningerne i øjnene. Jusjtjenkos ukrainske koalition har fremsat forslag om en sikkerhedslov, som bl.a. indeholder en bestemmelse om, at enhver, der kritiserer den ukrainske oprørshær, forkortet UPA, vil blive afholdt fra at beklæde et offentligt embede. UPA er blevet et symbol på patriotisme, selv om den under Anden Verdenskrig var kendt for at myrde polakker, jøder og russere. Denne sikkerhedsbestemmelse er et angreb mod de nationale mindretal i Ukraine, hvoraf størstedelen er polakker. Disse polakker er kritiske over for UPA, fordi de anser den for at være en kriminel organisation. Men forslaget støttes af Kongressen af Ukrainske Nationalister og dennes paramilitære fløj, UNA, hvoraf nogle medlemmer kæmpede som lejesoldater i Tjetjenien. Nationalisterne har taget kontakt til Tysklands neofascistiske Nationale Demokratiske Parti under henvisning til deres våbenfællesskab under Anden Verdenskrig. De nationale mindretal i Ukraine er i fare, de er bange og råber på hjælp. 
Allister (NI ).
   - Hr. formand, da Parlamentet sidst var samlet, fordømte det med rette nazisternes grusomheder, som Auschwitz er selve indbegrebet af. Desværre må vi med skam melde, at statsoverhovedet for en EU-medlemsstat - præsident McAleese fra Republikken Irland - valgte denne 60-årsdag til at fremsætte et ondsindet og hævngerrigt angreb på flertallet i Nordirland, da hun på det skammeligste sidestillede nazisternes jødehad med protestanternes holdning til romerske katolikker.
Intet kan sammenlignes med nazisternes holocaust. På vegne af det fredselskende flertal i Nordirland vil jeg benytte lejligheden i dette internationale forum til at gendrive og afvise det nedrige angreb på de mennesker, jeg repræsenterer. Henvisninger til kampen mod fascismen klinger særligt hult, når de kommer fra en præsident, som har en forgænger, der kondolerede Hitlers død. 
Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er overrasket over hr. Herrero-Tejedors kommentarer. Det virker, som om han kommer fra et fremmed land og glemmer, at Folkepartiets regering igennem otte år kontrollerede samtlige offentlige og private medier.
I dag forsøger den socialdemokratiske regering at genetablere demokratiet ved at skabe den pluralitet i medierne, som ikke var sikret under den tidligere Folkeparti-regering.
Endelig vil jeg gerne høre, hr. Herrero-Tejedor, om Deres påstand indebærer, at Deres trosfælle, hr. Berlusconi, kontrollerer medierne i Italien.
Drčar Murko (ALDE ).
   - Tak, hr. formand. Hr. Cashman har sammen med flere andre medlemmer af Europa-Parlamentet sendt en skrivelse til hr. Barroso, hvori de anfører, at politikere i Slovenien åbenlyst offentligt tilskynder til diskrimination af mindretal. De foreslår, at Kommissionen iværksætter en undersøgelse heraf i samarbejde med den slovenske regering. Som liberalt medlem fra Slovenien skal jeg desuden henlede Parlamentets opmærksomhed på, at den nuværende slovenske regering også udtrykkeligt har nægtet at efterkomme Sloveniens højesterets afgørelse om, at de 18.305 borgere fra det tidligere Jugoslavien, der i 1992 ulovligt blev frataget deres hjem, skal have deres hjem tilbage. Denne sag drejer sig således ikke kun diskrimination af mindretal, men også om en tilsidesættelse af det grundlæggende retsstatsprincip. 
Formanden.
   - Jeg giver ordet til hr. Herrero-Tejedor, der har en bemærkning til forretningsordenen. 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne fremsætte en personlig bemærkning, da jeg er blevet nævnt, og jeg vil gerne have 30 sekunder til at svare.
Formanden.
   - Hvilken artikel i forretningsordenen henviser De til? 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Artikel 27 B. 
Formanden.
   - Siger De artikel 27 B? 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg mener, at De burde kende forretningsordenen bedre end jeg. Det er muligt, at jeg husker forkert ... 
Formanden.
   - Hr. Herrero, artikel 27 B drejer sig om delegationernes arbejde. Hvad har det at gøre med personlige bemærkninger? 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Det er naturligvis ikke denne artikel, men, hr. formand ... 
Formanden.
   - Hvilken artikel henviser De til? 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Den artikel, der fastsætter retten til at besvare personlige bemærkninger, hr. formand, uanset hvad det er for en artikel. Det er min ret, og jeg håber, at De respekterer den, hr. formand. 
Formanden.
   - Jeg har blot spurgt Dem, hvilken artikel De henviser til, og De har nævnt en artikel, der ikke har noget som helst at gøre med det, vi taler om. Hr. Herrero-Tejedor, jeg er ikke ansvarlig for Deres ord, det er De selv. Jeg formoder, at De henviser til artikel 145. Er det korrekt, hr. Tejedor? 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Det er artikel 145, hr. Borrell Fontelles. 
Formanden.
   - De har 30 sekunder. 
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Jeg vil blot sige til hr. Medina, at hr. Berlusconi faktisk har en kontrol over medierne i Italien, som mit parti, og jeg i særdeleshed, har kritiseret alvorligt. Og jeg beder derfor om, at vi bruger samme målestok for Spanien.
Og når De siger, at Folkepartiet kontrollerede alle de private medier, betyder det så også, at det også kontrollerede alle hr. Polancos medier, hr. Medina? Ønsker De at gøre nar ad medlemmerne? For Guds skyld! 
Formanden.
   - Hr. Herrero-Tejedor, jeg har givet Dem ordet for at undgå nytteløse diskussioner, men jeg er nødt til at påpege over for Dem, at artikel 145 drejer sig om anklager mod et medlem på det personlige plan. Det var ingenlunde tilfældet, men jeg gav Dem alligevel ordet for at undgå, at De skulle kunne sige, at fortolkningen af forretningsordenen var blevet fordrejet. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg har ikke forretningsordenen foran mig, men jeg vil blot præcisere noget i forbindelse med erklæringen om Nordirland, som hr. Allister fremsatte, hvor han kritiserede Den Irske Republiks præsident McAleese for hendes bemærkninger om det protestantiske samfund i Nordirland. Jeg vil gerne understrege, at præsident McAleese undskyldte overvældende og uden forbehold få timer efter at have fremsat bemærkningerne. Hun havde ikke haft til hensigt, at udtalelserne skulle tolkes, som de blev det, og jeg vil sætte pris på, at dette blev ført til protokols her i Parlamentet. 
Formanden.
   - Udmærket, hr. De Rossa, det vil vi gøre. Men fremover bør alle medlemmerne have så meget kendskab til forretningsordenen, at de er klar over, at den omtalte artikel giver mulighed for at besvare personlige anklager, men ikke henvisninger til et medlem inden for rammerne af en forhandling om spørgsmål vedrørende tredjemænd.
Jeg understreger, at formandskabet ikke i fremtiden vil give ordet, medmindre et medlem er berørt af et spørgsmål, der vedrører ham direkte. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsat forhandling om Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2005, en forhandling, der blev indledt den 26. januar 2005 i Bruxelles.
Jeg giver ordet til hr. Barroso. 
Barroso,
    Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, mine damer og herrer, før jeg for Dem alle fremlægger Kommissionens arbejds- og lovgivningsprogram for 2005, vil jeg gerne ganske kort give udtryk for min tilfredshed med resultatet af den folkeafstemning, der i går fandt sted i Spanien, og det vil jeg forsøge at gøre på spansk. 
Den spanske befolking har sagt ja til den europæiske forfatning, et klart og tydeligt ja.
Jeg vil gerne give udtryk for Kommissionens tilfredshed med dette resultat. Spanien har sagt ja til et Europa, der er forenet i mangfoldighed. Jeg vil gerne takke alle de mennesker, der har engageret sig i folkeafstemningsprocessen, især alle parlamentsmedlemmerne, der har bidraget med deres stemme og mening for at opnå dette vigtige resultat. Jeg ringede derfor i går til den spanske regeringschef, José Luis Rodríguez Zapatero, for at lykønske ham og give udtryk for min glæde over hans regerings store indsats i forbindelse med gennemførelse af valgkampagnen.
Dette ja, der var klart og tydeligt, åbner vejen for resten af de europæiske medborgere, der i de kommende måneder også skal til folkeafstemning om den europæiske forfatning.
Dette er et meget vigtigt skridt i ratificeringen af den europæiske forfatning, som efter Kommissionens mening er det eneste instrument, der gør det muligt for europæerne at konsolidere vores tanker om fred, fremgang, solidaritet og sikkerhed i Europa. 
Hr. formand, for en måned siden fremlagde jeg Kommissionens forslag til strategiske målsætninger, der skal tjene som retningslinjer for EU's indsats frem til slutningen af dette årti. Det er en politisk køreplan, som hviler på tre søjler: fremgang, solidaritet og sikkerhed. De forstærker hinanden gensidigt og er rettet mod de konkrete og udfordrende ønsker, som næres af de europæiske borgere. Jeg fremlagde også det første konkrete resultat af de strategiske målsætninger: lovgivningsprogrammet for i år. Lad mig erindre Dem om de væsentligste elementer.
Først og fremmest er programmet mere fokuseret i politisk forstand. De foreslåede initiativer er struktureret omkring tre strategiske målsætninger og deres eksterne dimension og udgør en første konkret udmøntning af den afbalancerede fremgangsmåde, som Kommissionen anvender. Dette gælder såvel nye initiativer som områder, hvor vi foreslår en styrkelse af de nuværende foranstaltninger.
For det andet engagerer Kommissionen sig fuldt ud i at gennemføre sit arbejdsprogram. Med henblik herpå har Kommissionen til hensigt at vedtage en liste på lidt over 100 prioriterede initiativer inden årets udgang.
Endelig ønsker vi ikke kun at levere resultater til tiden - vi ønsker også at levere resultater på en bedre måde. Vi vil være seriøse med hensyn til principperne om bedre lovgivning. Dette indebærer, at vi skal sikre kvaliteten af lovgivningen, udvise respekt over for proportionalitets- og subsidiaritetsprincippet og merværdi samt udstrakt brug af konsekvensvurderinger.
Ud over dette arbejdsprogram har jeg meddelt, at Kommissionen regelmæssigt vil holde Parlamentet underrettet om de lovgivningsinitiativer, der er under forberedelse. Jeg er glad for at kunne sige, at denne informationskanal nu er operationel.
I mellemtiden er Kommissionen gået videre med gennemførelsen af sine forslag. Den 2. februar fremlagde jeg vores forslag til en midtvejsrevision af Lissabon-strategien for Dem. Gennem en fokusering på vækst og beskæftigelse sigter vi mod at skabe forudsætninger for rimelige levestandarder, social retfærdighed og bæredygtighed på miljøområdet. Den 6. januar og den 2. februar havde vi en første drøftelse.
Det glædede mig at høre, at Kommissionens forslag stort set opfyldte mange af forventningerne og ønskerne hos Parlamentets medlemmer. Jeg glæder mig over de detaljerede forslag til beslutning, som de politiske grupper i dag har fremsat til arbejdsprogrammet. Når vi taler om partnerskab, dialog og høring, ved vi, at vi ikke altid er enige om alt. Som i ethvert partnerskab er det vigtigt at få præcise synspunkter frem og i fællesskab arbejde frem imod fælles mål.
Jeg vil kort kommentere nogle af de vigtige spørgsmål, der tages op i bemærkningerne og forslagene til beslutning.
For det første tæller handling mere end ord. EU har ansvaret for at gøre sine ambitioner til virkelighed. Den skal fremme fremskridt, samhørighed og social retfærdighed, både internt og uden for vores grænser. Kommissionen er fuldt engageret i denne opgave. Vi er allerede begyndt at arbejde hen imod dette mål med gennemførelsen af vores arbejdsprogram for 2005. Vi er på rette spor.
For det andet skal konkurrenceevne og social samhørighed gå hånd i hånd. Vi ved alle, at det er svært at finde den rette balance. Jeg ønsker, at Kommissionen skal være behjælpelig i den henseende. Dette kræver, at vi lytter nøje til Deres synspunkter og bidrag.
Tag f.eks. REACH-initiativet. Lad mig forsikre Dem om, at vi omhyggeligt har noteret os de ønsker, der er kommet til udtryk. Vi er alle enige om behovet for at beskytte menneskers sikkerhed og miljøet på den rigtige måde. På den anden side skal vi også forholde os til frygten for, at visse aspekter af forslaget vil skabe alvorlige problemer for en europæisk nøgleindustri uden at skabe nogen reel merværdi på sundheds- og miljøområdet. Gennem hele lovgivningsprocessen vil vi fortsat undersøge yderligere muligheder for at finpudse og forbedre balancen mellem regulering og konkurrenceevne.
Med hensyn til udkastet til tjenesteydelsesdirektivet forfølger vi igen en målsætning, der kræver almindelig opbakning - gennemførelsen af det indre marked for tjenesteydelser inden 2010. Også her kan jeg forsikre Dem for, at vi omhyggeligt har noteret os de ønsker, De har givet udtryk for. Jeg er helt overbevist om, at vi gennem lovgivningsprocessen kan nå frem til et instrument, der giver mulighed for at udnytte det indre markeds skjulte potentiale uden at skade de helt legitime målsætninger, der bunder i almene interesser.
Lad os gøre det på et velinformeret grundlag og gøre op med myterne. I vores forslag sætter vi ikke spørgsmålstegn ved medlemsstaternes ansvar med hensyn til at tilrettelægge og finansiere de centrale offentlige tjenester, der er nødvendige i de enkelte lande, og de undergraver heller ikke bestemmelserne om udstationering af arbejdstagere, som er fastlagt i direktivet.
Endelig vil jeg nævne stabilitets- og vækstpagten. Kommissionen lægger vægt på at bidrage til at forbedre pagten og sikre, at den er fuldt forenelig med traktaten. De forbedringer, Kommissionen foreslår, har til formål at styrke dens økonomiske rationale og gøre gennemførelsen mere målrettet. Vi ønsker bedre incitamenter til at udarbejde "gode politikker" i "gode tider". Vi ønsker en bedre definition af de mellemlange målsætninger for skattepolitikken gennem hensyntagen til elementer som gældsbyrden og de umiddelbare udgifter ved strukturreformerne. Vi ønsker at undgå uønskede skattemæssige restriktioner i en nedgangsperiode, fordi vi i sidste ende ønsker, at vores budgetter skal kunne skabe øget fremgang ved at koncentrere udgifterne om vækstorienterede sektorer og ved at investere i fremtiden.
Dette er ikke akademiske overvejelser - det drejer sig om livskvalitet, menneskers muligheder for at tjene til livets ophold og høste overskuddet af deres opsparing og pensioner. Det drejer sig om de nuværende og kommende generationers muligheder for at føre et så fuldkomment liv, som de helt legitimt kan forvente.
Som led i denne afbalancerede metode har Kommissionen gjort fremskridt via det nyligt vedtagne forslag om den reviderede sociale dagsorden for perioden frem til 2010. Dette viser, at Kommissionen er fuldt engageret i at modernisere og videreudvikle de sociale systemer i Europa, at løse problemerne med social udstødelse og fattigdom samt i at opfylde målsætningen om flere og bedre arbejdspladser.
Når man liberaliserer markederne, må man ikke glemme det enkelte menneske. Derfor vedtog vi i sidste uge to nye forslag om en styrkelse af passagerers rettigheder. Det bringer mig videre til et centralt spørgsmål: EU må have tilstrækkelige økonomiske midler til at handle. Samhørighedspolitikken skal fortsat udgøre et centralt aspekt af hele formålet med Unionen. Uden solidaritet kan vi aldrig blive forenede. Den udgør et væsentligt supplement til konkurrenceevnen og Lissabon-strategien - øget fremgang i de mindre udviklede regioner i Unionen er til fordel for Unionen som helhed.
Vi skal også huske på, at der nu er 25 medlemsstater. De nye medlemsstater venter på konkrete beviser på vores solidaritet. Derfor er vores forslag om en ny generation af samhørighedspolitikker for de kommende finansielle overslag af central betydning for Unionen såvel økonomisk som politisk. Vi har ikke råd til at se på, at vores forpligtelser på dette område udvandes.
Desuden er Kommissionen i øjeblikket i færd med at udarbejde sin tredje pakke af forslag til de næste finansielle overslag, som er baseret på en grundig undersøgelse af deres europæiske merværdi med hensyn til at give borgerne muligheder, der kan supplere nationale initiativer eller udfylde eksisterende huller. Dette sæt af instrumenter vil omfatte forslag om det 7. rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling, forbrugerbeskyttelse og folkesundhed, energi - herunder vedvarende energikilder - konkurrenceevne og innovation med hensyn til frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Kommissionen gør sit arbejde, men gennemførelsen af disse forslag i praksis vil i høj grad afhænge af indholdet i aftalen om de finansielle overslag, som ventes at foreligge i juni. Som tidligere nævnt kan jeg ikke se, hvordan Kommissionen kan bidrage til et Europa, der sigter mod at gøre mere, men med færre ressourcer. 
 Ærede medlemmer, bæredygtig udvikling og klimaforandringer er begge faste punkter på Kommissionens dagsorden. Vi glæder os over Kyoto-protokollens ikrafttræden, men ønsker også at gå videre. Den 9. februar vedtog vi en meddelelse om bæredygtig udvikling og en anden om kampen mod klimaforandringer. Disse to forslag supplerer de forslag, der er fremsat som led i Lissabon-strategiens midtvejsevaluering. I tilslutning til den økonomiske søjle udgør strategien til fordel for en bæredygtig udvikling og den sociale dagsorden to supplerende søjler i vores strategi for de kommende fem år.
Vi bør selvsagt også se ud over vores egne grænser. Vi vil i år kunne gøre status over, hvor langt vi er nået i retning af millenniumudviklingsmålene. Situationen er klart skuffende. EU kan og bør yde et større bidrag til millenniummålenes gennemførelse. Næste måned offentliggør vi vores bidrag til den igangværende revision. Vi bør tilstræbe en mere dynamisk og nyskabende tilgang til de forpligtelser, vi påtog os i Monterrey. I denne forbindelse bør vi især prioritere Afrika, og vi har til hensigt at foreslå nye specifikke initiativer til fordel for Afrika.
De multilaterale forbindelser og en styrket naboskabspolitik prioriteres ligeledes højt af Kommissionen. Et fornyet bidrag til fredsprocessen i Mellemøsten og en styrkelse af forbindelserne på tværs af Atlanten udgør også en central målsætning. Vi skal mødes med præsident Bush i morgen, og vi har et fælles ønske om at sikre effektive multilaterale forbindelser og om at fremme freden og yde humanitær bistand, hvor den end måtte være påkrævet.
Vi er alle overbevist om, at det er vores indsats til fordel for Europas borgere, der sikrer os legitimitet i vores daglige virke. At styrke borgernes inddragelse er en af Kommissionens fremmeste opgaver, og vi foreslår i denne henseende et specifikt program inden for rammerne af de finansielle overslag. Hvis vi giver borgerne enkle og gennemskuelige informationer om de udfordringer, EU står over for, vil de i højre grad kunne forstå dem og tage stilling til dem. Alle kommissærer har påtaget sig at yde en indsats på dette område, især næstformand Wallström, hvis ansvarsområde emnet hører under.
Tillad mig til sidst at erindre om, hvordan Kommissionen, som jeg har den ære at være formand for, har til hensigt at gribe disse fælles udfordringer og problemer an. Vi mener, det skal ske i form af partnerskaber, især mellem de europæiske institutioner. Jeg skal i denne forbindelse gentage det, jeg allerede har sagt flere gange her i Parlamentet, nemlig at jeg har til hensigt at skabe et konstruktivt forhold mellem Kommissionen og Parlamentet. Det glæder mig, at det under forhandlingerne den 26. januar fremgik, at rådsformand Juncker og flere her i Parlamentet var enige om, hvor vigtigt det er at samarbejde om de strategiske mål, Kommissionen har foreslået. Det ville udgøre et hidtil uset skridt i retning af en mere sammenhængende indsats fra EU's side.
Endvidere indebærer Kommissionens forslag om et partnerskab, at den ønsker at indgå i et meget nært samarbejde med Parlamentet. I morgen vil næstformand Wallström være til stede på Udvalgsformandskonferencens møde for at skabe en forhåbentlig permanent og regelmæssig dialog om de spørgsmål, vi prioriterer, hvad angår programmering såvel som fastlæggelsen af de politiske prioriteringer.
Kort sagt ønsker jeg, hr. formand, mine damer og herrer, at arbejdsprogrammet for 2005 kommer til at stå som det første resultat af det partnerskab for fornyelse af Europa, som jeg foreslår Dem at indgå i. Jeg glæder mig nu til at høre Deres bemærkninger og forslag til indholdet heraf. 
Grossetête (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi er meget glade for, at kommissionsformand Barroso har kunnet slutte sig til os, så vi sammen kan behandle programmet for 2005, der er blevet forsinket, selv om vi kender årsagen hertil.
Vi er overbeviste om, hr. Barroso, at De vil gøre alt for at arbejde så meget desto mere effektivt. Deres program er ambitiøst, og vi har tillid til Dem og vil endnu en gang tilkendegive denne tillid, eftersom De har været i stand til at lytte til og være lydhør over for vores krav. De har nemlig taget initiativ til en fornyet behandling af direktivet om tjenesteydelser og således taget hensyn til vores foruroligelse. Det samme er tilfældet for REACH, som De netop har forklaret det.
Vi bør følgelig koncentrere os som det vigtigste, nemlig væksten og beskæftigelsen. Vores arbejde vil være centreret om at lovgive mindre og bedre. Jeg ved, at vi her er på bølgelængde. De har desuden talt om de aktioner, der skal iværksættes. Produktivitetsniveauet i Europa stiger halvt så meget som i USA, hvor den gennemsnitlige vækst i investeringerne ligger på 5,4 % om året mod 1,7 % for de europæiske investeringer.
Vores borgere forventer en række konkrete forandringer, således at de ganske enkelt ikke længere skal frygte virksomhedsflytninger og arbejdsløshed og kan se deres købekraft stige. Vi håber således snarest at modtage et rammeprogram vedrørende konkurrencedygtighed og nyskabelse med præcise målsætninger og tidsfrister.
Hvis man ønsker at øge væksten og beskæftigelsen, må man tage afsæt i nyskabelse og forskning og især forlige de miljøpolitiske og de industripolitiske hensyn. De to politikker er ikke uforenelige, de er tværtimod komplementære. Miljøhensynene udgør ikke en begrænsning eller en hindring, men en trumf eller en chance for vores økonomi. Europa bør derfor satse på miljø og nyskabelse og avanceret teknologi for at kunne tilfredsstille efterspørgslen efter produkter med en høj værditilvækst, som vores konkurrenter ikke kan levere.
De høje miljøkrav i EU fremmer nyskabelse og forbedrer industriens konkurrencedygtighed. Jeg tænker på vedvarende energikilder, herunder vindenergi, solenergi, biobrændsel og rene transportformer, som alle er sektorer, der giver vores industri en virkelig fordel, hvad angår beskæftigelse og eksport. Vi har med interesse noteret os Deres forslag på området, især forordningen om foranstaltninger til bekæmpelse af luftforureningen.
En levedygtig økonomi og fornyet vækst forudsætter først og fremmet, at vi har sunde virksomheder, men også sunde mænd og kvinder i vores erhvervsliv. Vi påskynder den del af Deres program, der vedrører sundhed og forbrugerpolitik. Europa bør også forudse eventuelle trusler om store sygdomsangreb og bekæmpe nye former for epidemier og antibiotikaresistens. Det er således med stor interesse, at vi afventer direktivforslaget om iværksættelse af EU-foranstaltninger til bekæmpelse af fugleinfluenzaen. Der er behov for en hurtig og effektiv indsats.
Hvad angår den demografiske udvikling i Europa, bør grønbogen hurtigt følges op af konkrete foranstaltninger vedrørende bl.a. livslang læring, styrkelse af vores sundhedssystemer og forskning i neurodegenerative sygdomme. Hvad angår solidaritetspolitikken, er det kun retfærdigt, at de nytilkomne stater drager fordel af disse programmer, men vi må ikke glemme, at de pågældende fonde også formidler EU's image i samtlige medlemsstater. Det er derfor absolut nødvendigt, at alle lande kan modtage strukturstøtte.
Vi kræver desuden en mere effektiv opfølgning af retsafgørelserne medlemsstaterne imellem, selv om vi på dette område fortsat venter på resultaterne af den fælles beslutningsprocedure som fastlagt i forfatningen. Vi er klar over, at alt dette har til formål at forbedre de europæiske borgeres mobilitet. Vi bør også forbedre mobiliteten for de unge og nærmere bestemt fremme udvekslingerne på universitetsniveau samt give dem adgang til de fantastiske muligheder inden for erhvervsfaglig uddannelse og træning.
Vi er ambitiøse, og det er De også. Vi ønsker at udvikle og forbedre arbejdsvilkårene gennem konkrete foranstaltninger og skabe en bedre balance mellem familieliv og arbejde. Det er sådan, vi kan nå de mål, Unionen bør forfølge, og hæve niveauet for hele det europæiske samfund. Kommissionen bør i kraft af sin rolle som initiativtager spille en visionær rolle.
På det politiske område lægger vi stor vægt på Euro-Middelhavs-forbindelserne. Euro-Middelhavs-politikken bør styrkes betragteligt. Den bør prioriteres meget højt. Tilsvarende bør vi fokusere på Europas grænser.
Til sidst vil jeg sige, at den politiske vilje bør give sig udslag i finansielle overslag, som bør fastsættes på et realistisk niveau. Medlemsstaterne kan ikke kræve mere af Europa og samtidig give mindre. Derfor har vi i dag brug for politisk energi til at sætte gang i den motor, der skal sikre vores præstationer og følgelig beskæftigelsen. Denne energi har De. Vi vil stå ved Deres side, hr. formand, i den konstruktive ånd, De netop omtalte. 

Schulz (PSE ),
   Fru formand, mine damer og herrer, den tale, som vi netop har hørt, var ikke en tale fra Det Europæiske Folkeparti, men fra de franske gaullister. Fru Grossetête, på baggrund af indholdet af Deres tale skal De være hjertelig velkommen til at slutte Dem til os, så skal vi hurtigt sikre flertal for en socialt ansvarlig politik i EU. Jeg så det alvorlige chok i hr. Poetterings øjne, og det var en sand fornøjelse at iagttage hans reaktion.
Hr. kommissionsformand Barroso, det glæder mig, at De på trods af et presset tidsskema har fundet tid til at være hos os. Det vil jeg gerne gøre helt klart. Vi er alle klar over De problemer, som De var ude for med Deres fly i London. Deres tilstedeværelse her lover godt for samarbejdet mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet. Det vil jeg gerne understrege. Lad det nu være nok med de venlige bemærkninger, for jeg har også et par bemærkninger, som De, tror jeg, vil være mindre glad for at høre.
Jeg ønsker ikke at vende tilbage til spørgsmålet om, hvorvidt det var rigtigt eller forkert af Dem at optræde i et reklamespot for PSD i Portugal. Det er fortid nu. Men jeg vil gerne komme med et seriøst forslag med hensyn til forhandlingerne om rammeaftalen. Vi må træffe en beslutning. Rammeaftalen mellem Parlamentet og Kommissionen indeholder en bestemmelse, som klart siger, at det ikke er forbudt for kommissærerne at engagere sig politisk i deres hjemlande, forudsat de drøfter den politiske virksomhed med kommissionsformanden på forhånd, som inden for det nødvendiges rammer enten giver sit samtykke eller giver udtryk for sine betænkeligheder.
Men der er ingen regler for formanden, selv om hans optræden naturligvis burde være eksemplarisk. Personligt har jeg overhovedet ikke noget problem med, at kommissærerne, eller De som kommissionsformand, har nogle politiske holdninger og kan lufte dem offentligt. Jeg er helt på det rene med Deres politiske tilhørsforhold. Det siger sig selv, at det ikke bliver forlangt af Dem, at De går hyklerisk rundt og lader, som om Deres valg til kommissionsformand har gjort Dem politisk neutral. Jeg mener kun, at det er i orden, at De fortsat skal kunne have Deres holdninger, men der skal gælde samme regel for formanden som for kommissærerne, uanset om den tillader eller forbyder alle at engagere sig i national politik. At sige ja til nogle og nej til andre, det er uacceptabelt. Derfor foreslår jeg, at vi afklarer dette spørgsmål i rammeaftalen.
Jeg vil gerne komme med endnu en bemærkning, hr. kommissionsformand. Under den seneste debat om Deres arbejdsprogram sagde jeg på gruppens vegne, at vi betragtede glasset som værende halvt fyldt. Det sagde jeg, fordi vi havde set positive tegn på, at De tog hensyn til de krav, som vi socialdemokrater havde stillet til Dem og Deres Kommission.
Nogle dage senere så jeg så et interview med Dem i , hvor De gav udtryk for en helt anden holdning end den, De havde præsenteret Parlamentet for. sagde De. Nej! i hvert fald for os socialdemokrater, hr. kommissionsformand - og vi vil holde Dem fast på denne forpligtelse. De præsenterede et arbejdsprogram med socialdemokratiske elementer, men gav så et interview i , som gik i den stik modsatte retning. Senere fremlagde hr. Špidla et papir, som vi socialdemokrater kan leve glimrende med, men det blev fulgt op af udtalelser i pressen fra fru Hübner, som vi absolut ikke kan acceptere.
De har fundet vej til Berlaymont-bygningen, hr. kommissionsformand, men jeg har indtryk af, at De, hver gang De kommer til Schuman-rundkørslen, ikke længere er sikker på, hvilken frakørsel De skal vælge. Derfor foreslår jeg, at De følger vores socialdemokratiske forslag, for EU's problem består i, at de risici, vi udsætter os for, vil veje tungere end de muligheder, vi skaber, hvis vi ikke gør det klart for borgerne, at EU giver dem social sikkerhed, og hvis vi tillader, at de fortsat tror, at Bruxelles er ude på at ødelægge deres sociale sikkerhed. Så længe vi efterlader det indtryk, vil borgerne vende ryggen til Europa.
Det skyldes, at den neoliberale tilgang bliver fremstillet - måske ikke af Dem, hr. Barroso, men af mange af Deres kommissærer og, hvad værre er, af rigtigt mange af Deres tjenestemænd i Kommissionen - som en dagligdags selvfølgelighed. Alt vil blive godt med Europa, lyder teorien, hvis det bliver dereguleret, bliver gjort mere fleksibelt og låst fast i en socialt nedadgående spiral. Så længe det er hovedbudskabet i Deres Kommissions politik, vil stemningen aldrig vende til fordel for EU. Vi socialdemokrater er ikke blevet valgt for at støtte den form for neoliberal politik, som Bolkestein-direktivet er udtryk for, men for at garantere begge sider af medaljen, hvilket vores debat har fokuseret på længe. På den ene side har vi brug for konkurrence og fleksibilitet, men denne øgede konkurrence og fleksibilitet skal tjene til at opnå det andet mål, nemlig social stabilitet.
Derfor beder jeg Dem om at holde fast i det, som De sagde i Deres strategiske retningslinjer, og i det, som De præsenterede for os sammen med fru Wallström og hr. Verheugen i Lissabon-strategien, hvor disse principper netop er formuleret. Ja til øget fleksibilitet og konkurrence, men også til en varig forpligtelse i forhold til de sociale strukturer, som er Europas største landvinding. Hvis De læser vores beslutningsforslag, vil De se, at vi er villige til at gå ind i et meget konstruktivt samarbejde med Dem, men kun hvis De sammen med Deres Kommission er villig til at bygge et socialt Europa. Så giver vi Dem gerne vores støtte.
Duff (ALDE ),
   Hr. formand, det er bizart, at socialisterne tror, at man kan sikre fremskridt på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område uden økonomisk vækst og strukturreformer. Det er også utroligt naivt af Martin Schulz at kritisere kommissionsformanden for at spille en rolle i den nationale politik. Vi har ingen gavn af - politikere uden kontakt med deres politiske rødder. Mit eneste kritikpunkt over for den artikel, jeg så i , var, at hr. Barroso langede ud efter "naive føderalister". Jeg har ingen anelse om, hvad han tænkte på der.
Min gruppe glæder sig over det øgede fokus på arbejdsprogrammet og udgangspunktet i en klar politisk strategi. Men programmets imponerende størrelse har også slået mig. Der bliver helt klart behov for en større fornemmelse for prioriteringer. Min gruppe prioriterer gennemførelsen af det indre marked, navnlig på området finansielle tjenesteydelser.
Dette vil kræve en revision og måske en grundigere gennemgang af arven fra Prodi-Kommissionen, end det hidtil har været tilfældet for programmet, navnlig vedrørende softwarepatenter, men også adgangen til havnetjenester. Vi lægger ikke blot stor vægt på en forbedring af udkastets kvalitet, men også på en relativt omfattende reduktion af omfanget.
Jeg vil slutte af med at plædere for, at man fokuserer på et program, der er indledt, men som langtfra er afsluttet, navnlig vedrørende de økonomiske og handelsmæssige bestemmelser vedrørende det nordlige Cypern. Vi er nødt til at hente de tyrkiske cyprioter ind fra kulden. 
Beer (Verts/ALE ),
   . - Fru formand, kommissionsformand Barroso har netop tilbudt medvirken i en god sags tjeneste mellem Kommissionen og Parlamentet. På min gruppes vegne, Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, vil jeg på baggrund af de aktuelle begivenheder gerne henvise til to mulige områder for medvirken. De nævnte selv den mest relevante, hr. Barroso, nemlig de forestående møder med USA's præsident i Bruxelles.
Jeg tror, at det efter Condoleezza Rices charmeoffensiv i Europa vil og må vise sig i de kommende dage og uger - og Iran-spørgsmålet vil være prøvestenen - om vi kun har et fælles mål og fortsat går egne veje hver for sig, eller om vi formår at udvikle multilaterale skridt og afværge faren for unilateralisme, som vi så under det forebyggende slag mod Irak.
På min gruppes vegne vil jeg gerne tilskynde Dem stærkt og opfordre Kommissionen indtrængende til at gøre alt under de forestående møder for at overbevise USA's regering om at støtte de tre EU-repræsentanters forhandlingsstrategi aktivt.
Lad mig gentage de fælles mål for både de amerikanske og de europæiske forhandlere samt EU's medlemsstater. Vores mål er fuldstændig ens. Vi må forhindre en yderligere udbredelse af masseødelæggelsesvåben i Det Nære Østen og Mellemøsten. Vi må fremskynde udviklingen af en politisk strategi for hele Det Nære Østen og Mellemøsten på grundlag af den europæiske sikkerhedsstrategi. Det må lykkes os at forpligte Iran til at afstå fra at udnytte sit atomprogram militært, og Den Internationale Atomenergiorganisation skal have ubegrænset adgang til at inspicere alle Irans atomanlæg. Det er forudsætningerne for at skabe en sikkerhedsring omkring hvert eneste land i regionen, herunder Israel.
Jeg er overbevist om, at de europæiske forhandlinger er den rette vej frem og har en langt større chance for at lykkes, hvis vi kan overbevise præsident Bush om ikke kun at vente i kulisserne, om ikke at rasle med sabelen verbalt og om ikke at lade muligheden for et forebyggende slag stå åbent, men at sætte en aktiv evaluering af de nuværende økonomiske sanktioner mod Iran på dagsordenen, samt diskutere sikkerhedsgarantier for Iran.
Jeg tror, at vi vil komme videre på dette område, hvis vi også fortsat holder fast ved vores princip om at værne om menneskerettighederne. Jeg appellerer specielt til Kommissionen om ikke at skrinlægge menneskerettighedsdialogen, mens forhandlingerne står på, men om at intensivere den. Jeg beklager meget at måtte sige det, men jeg har erfaret, at den tyske regering, den selvsamme regering, som aktivt støtter forhandlingerne fra EU's side, har indledt en udvisningssag mod en 26-årig kvinde, som opnåede skilsmisse fra sin iranske mand og konverterede til kristendommen. En udvisning til Iran under disse omstændigheder - og vi har vendt os mod det i to foregående beslutningsforslag - udsætter kvinden for faren for at blive stenet, forfulgt eller for at blive slået ihjel.
Jeg tror, at en så topolet politik gør det vanskeligt, men vi bliver nødt til at samle et flertal bag en sammenhængende menneskerettighedspolitik i Europa. Det vil gøre os troværdige i Iran-spørgsmålet. Jeg ønsker ikke at se Iran formå at spille europæerne ud mod amerikanerne, for vi har samme målsætninger. Det vil jeg gerne understrege.
Lad mig i den forbindelse henvise til et andet punkt, som min gruppe er enig med USA's præsident i, nemlig opretholdelsen af embargoen mod Kina. Hvis vi siger, at overholdelsen af menneskerettighederne som kriterium er grundlaget for vores europæiske udenrigspolitik, så må vi erkende, at menneskerettighedssituationen i Kina fortsat er rystende, og derfor vedtog Parlamentet for få uger siden et beslutningsforslag, hvori det forkastede et initiativ fra forbundskansler Schröder og præsident Chirac. Vi forventer, at denne embargo bliver opretholdt, og forsikrer på ny, at økonomiske interesser ikke må gå forud for menneskerettigheder. 
Markov (GUE/NGL ),
   Fru formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, selv om denne forhandling vedrører Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram for 2005, skal den naturligvis ses i den bredere strategiske ramme, som er stærkt præget af Lissabon-strategien og desværre først og fremmest tager sigte på at styrke konkurrencen. Hvad værre er, tror jeg, så gør den også brug af de forkerte midler for at forfølge det mål.
De store koncerners driftsoverskud i EU steg med 78 % i 2004. Forholdet mellem provenu og BNP er næsten nået op på det højeste niveau i de seneste 25 år. I de seneste 12 måneder er der registreret endnu et stort overskud på handels- og betalingsbalancerne.
Selv i Forbundsrepublikken Tyskland, hvor de store virksomheder konstant beklager sig over at være hæmmet af en manglende konkurrenceevne, har 46 af de 50 virksomheder, der er noteret på det tyske aktieindeks, DAX, indtjent kolossale overskud i de første tre kvartaler.
Samtidig stiger arbejdsløsheden. Der er en stadig mere indgående debat om at forlænge arbejdstiden på forskellige måder. Af arbejdstagerne forventes der løntilbageholdenhed, hvilket i virkeligheden er ensbetydende med et fald i realindkomsten. Der skæres ned på de sociale ydelser, eller bidragene bliver sat drastisk i vejret, og systemer opbygget på solidaritet bliver i stigende grad gjort afhængige af privat finansiering.
Disse tiltag svækker efterspørgslen frem for at styrke den. Det anser vi for at være en skadelig tendens. Vi har selvfølgelig behov for konkurrence, men den skal være i overensstemmelse med Göteborg-kriterierne, så arbejdsløsheden minimeres, forbrugerbeskyttelsen maksimeres, og der garanteres social sikkerhed i et sundt miljø, så der opnås social samhørighed gennem solidaritet og bæredygtig udvikling.
Derfor må vi rette følgende opfordringer til Kommissionen: Opgiv den neoliberale økonomiske politik, og kassér direktiverne om tjenesteydelser på det indre marked såvel som arbejdstidsdirektivet, og fremlæg erstatninger i form af direktiver om forbedret sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen eller om harmonisering af sociale standarder. Beskyt de små og mellemstore virksomheder ved at benytte de direktiver, som det seneste Parlament vedtog, f.eks. om softwarepatenter, som grundlag for et nyt forslag. Foretag ændringer af stabilitetspagten sammen med Rådet, så udgifter til almen uddannelse og erhvervsuddannelse regnes som en investering, hvorved de holdes ude fra beregningen af gælden. Stræb efter en demokratisk og socialt retfærdig verdenshandel ved at forsøge at reformere WTO, og tag ikke til Hongkong med de samme forestillinger, som den gamle Kommission tog med til Cancún.
Argumentér ikke for flere effektive militæroptioner, men kun for fredelige løsninger. Slå til lyd for en bedre beskyttelse af miljøet, og husk på, at der bestemt er mere, der skal gøres her i EU på områder som biodiversitet, undgåelse og genbrug af affald og bæredygtig udnyttelse af ressourcerne. Gør større indflydelse gældende i kampen for at beskytte det globale klima, da ikke kun USA, men også Kina, Indien og Brasilien skal motiveres til at forpligte sig mere bestemt i disse bestræbelser.
Det ville være den rette vej for EU. Det ville fremme en bæredygtig udvikling og skabe arbejdspladser. Det er forkert at fortsætte ad de gamle veje, der ikke fører nogen steder hen, og som længe har været draget i tvivl. 
Batten (IND/DEM ),
   Fru formand, jeg ville gerne byde hr. Barroso en god aften, men du godeste dog! Så sker det igen! Dette lovgivningsprogram er hovedsagelig udformet i henhold til den årlige politiske strategi, som den foregående Kommission offentliggjorde i februar 2004. Kommissionen er EU's ikke-valgte regering, men hvilken anden regering noget sted i verden ville lade sit lovgivningsprogram definere af sin forgænger? Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti har før klaget over, at Kommissionen ikke kan stilles til ansvar, men dette viser, hvor udemokratiske tilstande der råder. Vi kommer til at hænge på politikker, der er udformet af mennesker, der ikke engang har deres poster længere!
Den 25. januar holdt hr. Barroso en tale for Parlamentet i Bruxelles om dette program, men det var hr. Prodi og hans hold, der sammensatte det. Den nye Kommissions centrale politiske målsætning er økonomisk vækst. Det var også den centrale målsætning i den gamle Kommissions dokument, som blev udarbejdet i februar sidste år. Hr. Prodi gjorde det til en af sine hovedmålsætninger, da han tiltrådte i 1999. Lige meget nyttede det, for væksten i EU er lavere nu end dengang. Heldigvis for hr. Prodi sidder han nu igen sikkert i Rom og er ikke længere ansvarlig for sine fejl.
I dokumentet siges det, at man som følge af udskiftningerne i institutionerne i 2004 valgte en lettere procedure end ellers for Europa-Parlamentets behandling af den politiske strategi. Den procedure blev afsluttet i april sidste år - med andre ord allerede før, det nuværende Europa-Parlament blev valgt. Vi ved alle, at dette ikke er et rigtigt parlament, men dette viser netop, hvor formålsløst det er.
De eurofile har beklaget sig over, at den britiske befolkning ikke bliver informeret tilstrækkeligt om EU-forfatningen. Spanierne har netop stemt om forfatningen, men fakta er, at 90 % af spanierne - som de eurofile mener blev godt informeret om forfatningen - over for det statslige meningsmålingsinstitut gav udtryk for, at de kun havde begrænset eller slet ingen viden om forfatningen, og mindre end halvdelen af dem gad stemme.
Det, som Europas borgere burde informeres om, er ikke den uigennemtrængelige forfatning, men det bjerg af EU-lovgivning, der vil passere gennem EU-institutionerne i år - lovgivning udtænkt af en hedengangen Kommission og godkendt af et afgået Parlament, som begge ikke længere står til ansvar over for den befolkning, som dette program vil påvirke. Men Europas borgere - især dem i Storbritannien - er ved at vågne og få øje på, hvad der foregår. Snart vil ikke kun den sidste Kommission og det sidste Parlament være hedengangne og afgåede, men det samme vil være tilfældet for hele EU-projektet - og det jo før, jo bedre! 
Ryan (UEN ),
   Fru formand, den vigtigste udfordring, som EU står over for i dag, er af økonomisk art. Europa-Parlamentet, Kommissionen og EU's regeringer skal arbejde tæt sammen, hvis målsætningerne i Lissabon-strategien skal nås. Det bliver ikke nogen let opgave - vi må ikke undervurdere de udfordringer, der ligger foran os.
Et af de spørgsmål, som skal undersøges grundigst, drejer sig om de lovgivningsmæssige rammer i Europa - vi har brug for mindre lovgivning i Europa, ikke mere. Dette blev skitseret meget klart i en artikel i dagens om en undersøgelse udført af Centre for the Study of Financial Innovation, hvori det klart kom til udtryk, at de fleste mennesker inden for bankvæsen og finansielle tjenesteydelser mener, at vi har alt for meget lovgivning, og at vi må finde en løsning på dette problem, så erhvervslivet kan blive mere konkurrencedygtigt.
De centrale prioriteringer for EU i dag omfatter: færdiggørelse af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser med henblik på at sikre øget konkurrence mellem de finansielle institutioner, der opererer i EU's 25 medlemsstater, hvilket indebærer, at man sikrer, at alle EU-borgere i de 25 medlemsstater har adgang til forretningsbankydelser; lettelse af sammenlægninger af europæiske banker og ajourføring af lovgivningen vedrørende porteføljeadministration med henblik på at sikre, at porteføljeadministratorer kan operere med porteføljefonde på tværs af grænserne; indførelse af ny lovgivning for at reducere omkostningerne ved clearing og afvikling af værdipapirtransaktioner og endelig indførelse af øget konkurrence i forsikringssektoren.
EU må skabe øget dialog med USA for at tilpasse bestemmelserne for revisionsbranchens aktiviteter. EU anvender et system, der bærer betegnelsen IAS, som står for International Accountancy Standards. Det amerikanske erhvervsliv opererer imidlertid under revisionsstrukturen GAAP. I år vil 8.000 virksomheder blive noteret på de europæiske børser, som opererer under IAS-systemet. Det er ganske enkelt forkert, at USA og Europa opererer med to forskellige revisionsmodeller. Der er behov for øget dialog for at få bragt disse spørgsmål i orden.
EU skal gennemføre det nye tjenesteydelsesdirektiv. Det skal sikre, at alle samfund i Europa, både by og land, får gavn af fordelene ved alle teknologier.
Hr. Barroso, Deres seneste udtalelser om Lissabon-strategien og den økonomiske vej frem for Europa har været meget positive, og jeg ønsker Dem alt godt. Jeg håber, at De får succes - Europa har brug for, at De får succes. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette program indgyder et reelt håb om en genoplivning af og et nyt fokus for Lissabon-dagsordenen. Men efterhånden som vi nærmer os forårsmødet i Det Europæiske Råd i næste måned, er det meget vigtigt, at de nationale regeringer tager sig sammen og går videre med de økonomiske reformer, der er af central betydning for den fremgang, der lægges op til i programmet.
I de seneste uger har jeg været imponeret over udtalelserne fra Kommissionens formand og hans klare målsætning om at gøre vækst og fremgang til selve kernen i sin strategi for den kommende periode. Jeg er tilsvarende uimponeret af de skvaldrende socialister som hr. Schulz, der ønsker en omfokusering af prioriteringerne inden for Lissabon-processen. Venstrefløjen i Europa er stadig gift med de gamle synspunkter om ufleksible arbejdsmarkeder, høje ikke-lønrelaterede arbejdsomkostninger og andre hindringer for vækst.
Kan de ikke se, at det netop er på grund af den gamle arbejdsmarkedsmodel, at Europa i dag befinder sig i en relativ økonomisk tilbagegang? Kan de ikke forstå, at den høje arbejdsløshed så mange steder i Europa skyldes de meget gammeldags forslag på det økonomiske område, som de klynger sig til? Intet af det, hr. Schulz netop har sagt, vil hjælpe nogen af de 5 millioner arbejdsløse, der findes i øjeblikket i hans eget land. Derfor opfordrer vi fortsat på det kraftigste Kommissionens formand til at holde reformtempoet oppe, og vi opfordrer regeringerne til at være opmærksomme på årsagerne til, at Lissabon-dagsordenen er slået fejl i de første fem år.
Vi ønsker at se et fornyet engagement i gennemførelsen af det indre marked. Hr Barroso har forståelse for, at mange af løsningerne på den manglende økonomiske dynamik ligger hos medlemsstaterne selv. Men ud over, at han er gået i spidsen, vil jeg opfordre ham til at gøre en virkelig indsats for at begrænse mængden af lovgivning, der kommer fra Kommissionen.
Kommissionen skal selv være lige så effektiv, som den kræver, at virksomhederne og borgerne er. Han taler med rette om bedre lovgivning, men hovedvægten skal lægges på mindre lovgivning, og det er afgørende, at der foretages en fuldstændig konsekvensvurdering af lovgivningen. De britiske konservative parlamentsmedlemmer er gået i front for at kæmpe for mindre lovgivning og få gennemført sådanne konsekvensvurderinger. Jeg ser frem til, og jeg er sikker på, at det vil ske, at vi ser fremskridt på alle disse områder med hensyn til tjenesteydelsesdirektivet, som jeg er glad for, at han støtter. 
Swoboda (PSE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg tror, at De i Kommissionen og vi i Parlamentet - eller i det mindste det store flertal af parlamentsmedlemmerne - ønsker at vinde borgerne for det europæiske integrationsprojekt. Hvis det er det, vi ønsker, må vi tilbyde borgerne et ægte indhold og forklare, hvorfor dette indhold er vigtigt.
Efter vores opfattelse bør man prioritere et socialt Europa. Men for at opnå et socialt Europa har vi brug for arbejdspladser. Arbejdspladser forudsætter vækst, vækst kræver både investeringer og frem for alt uddannelse, videreuddannelse og livslang uddannelse, og - ja, hr. Kirkhope - vi har også brug for større fleksibilitet. Men alle, som kræver fleksibilitet, må vide, at fleksibilitet og social sikkerhed ikke udelukker hinanden. Som den nordiske model har vist, er borgerne faktisk villige til at acceptere en større grad af fleksibilitet, hvis der findes et socialt sikkerhedsnet, og hvis der f.eks. også findes gode muligheder for videreuddannelse, så folk bliver i stand til at tackle følgerne af denne fleksibilitet, herunder dens sociale følger.
Vi har også brug for effektive offentlige tjenesteydelser. Jeg var ikke helt tilfreds med Deres udtalelse, hr. formand, for tjenesteydelserne kan ikke reduceres til markedsøkonomi. Vores offentlige tjenesteydelser er en del af vores egen identitet, det være sig postvæsenet eller nærtrafikken, de er en del af den europæiske identitet, som de europæiske borgere med rette ønsker at se forsvaret. Derfor er dette ikke kun et rent økonomisk anliggende, men også et dybt følelsesmæssigt spørgsmål.
Lige en afsluttende bemærkning. Det, som næstformanden i Kommissionen, fru Wallström, gjorde for nylig med hensyn til flypassagerers rettigheder, var efter min mening et meget positivt skridt. Vi må nemlig træde frem i offentligheden og fortælle folk, hvad vi har opnået i Parlamentet, herunder vores svar på forslag fra Kommissionen. Vi må sige til dem, at vi er her for dem, og derfor beder jeg Dem om ikke at gribe lovgivningsforanstaltningerne an udelukkende ud fra et teknisk perspektiv for at skabe bedre regler, men altid tænke på borgerne, som vi laver disse love for, og som vi gerne vil formidle dem til. Hvis Kommissionen og Europa-Parlamentet kan benytte den tilgang sammen i fremtiden, så vil vi vinde mange, mange borgere for EU. 
Brok (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg tror, at rådsformanden allerede har sagt, at dette er en god dag. Vi har nu set resultaterne fra Spanien, hvilket bringer os alle i en bedre position, ikke kun med henblik på kampagnen op til folkeafstemningen, men også ved at gøre det klart, at en stor nation har sagt ja til dette politiske projekt med et stort flertal. Vi har også noget at vise i morgen, når De mødes med præsident Bush. Det er blevet klart for os alle - og det må afspejle sig i vores politik - at det kun er, når vi handler i fællesskab, at vi er en vigtig faktor, og den handling betaler sig, for jeg kan ikke finde nogen anden forklaring på Condoleezza Rices udtalelse om, at EU's forfatning bør vedtages. Det er virkelig helt nye toner i den amerikanske politik. Tillad mig også at takke Dem, hr. kommissionsformand Barroso, for Deres egen særlige rolle i at gøre det muligt for Parlamentets formand at deltage i mødet i morgen.
Jeg vil gerne tage et andet punkt op, som har forbindelse hermed, nemlig naboskabspolitikken. Jeg tror ikke, at vi har gjort fremskridt nok i den retning. Præsident Jusjtjenko vil være her i Parlamentet på onsdag, så vi kan finde en ny måde at tage fat på denne store udfordring med at cementere demokratiet i Østeuropa på, så der kan blive skabt tættere forbindelser mellem Østeuropa og EU. Det indebærer et stort behov for mere end naboskabspolitikken, for alternativet er et øget pres for at indsnævre debattens fokus på et fuldgyldigt medlemskab for tidligt, hvilket vi ikke kan opfylde med det samme, fordi det ville overbelaste EU's integrationskapacitet.
Vi må tilbyde folkene i disse lande en vision, og det er derfor bestemt værd at overveje, om der måske skulle være en anden mulighed ud over et fuldgyldigt medlemskab, som ikke lukker døren for et fuldgyldigt medlemskab, men stiller dette perspektiv i udsigt som et langsigtet mål. Samtidig kan en sådan mulighed give umiddelbare gevinster, som det skete med Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som Sverige, Finland og Østrig kom fra, da de kom med i EU.
Jeg beder Kommissionen om at overveje det seriøst, fordi jeg frygter, at vi ellers kommer i en vanskelig situation meget snart. Det er blevet gjort meget klart i eftermiddag, at vi giver disse lande, som ikke blot var ofre for Anden Verdenskrig, men også for det diktatur, der fulgte efter, et perspektiv, som gør det muligt for dem at opbygge et demokrati, mens EU bliver styrket, uden at dets handledygtighed bliver svækket. 
Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissionsformand Barroso, mine damer og herrer, tillad mig at fremsætte nogle personlige bemærkninger til Kommissionens arbejdsprogram. Der er tale om en udmærket fortegnelse i stil med dem, digteren Jacques Prévert i sin tid opstillede. Men det minder én om det, Wim Kok sagde om Lissabon-processen: , og det samme gælder til en vis grad for Kommissionens arbejdsprogram, hvor man ikke kan se skoven for bare træer. De forskellige kommissærer har hver især bestræbt sig på at pynte deres eget juletræ og tilføjet nogle personlige guirlander.
Jeg bebrejder Dem det ikke, hr. formand. Hvis De havde holdt Dem til det vigtigste, ville Parlamentets medlemmer have været de første til at påpege, at De havde glemt dette eller hint spørgsmål, som de tillægger stor betydning. Ikke desto mindre må jeg opfordre Dem til at bruge Deres energi på det essentielle. Europa bør forsvare sin sociale model og sin miljømodel. Vi medgiver, at Europa bør gennemføre en række reformer og være mere fleksibelt på visse områder. Men De vil ikke møde tilslutning hos Europas borgere ved at stemme, som højrefløjen har til hensigt at stemme i morgen i forbindelse med min betænkning, nemlig for mindre skat til de rige og mere arbejde til arbejderne. Det går ikke.
Udvalget for Økonomisk Politik anfører i sin årsberetning for 2005, at det er nødvendigt at sikre Europa en makroøkonomisk ramme, der fremmer stabilitet og vækst, at en sådan ramme er uundværlig, men at regeringerne kun vil få det fulde udbytte af strukturreformerne, hvad angår vækst og beskæftigelse, hvis der eksisterer et gunstigt makroøkonomisk miljø. Vi har stabiliteten, og nu er det væksten, vi har brug for, hr. Barroso. 
Roure (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, det er som bekendt Kommissionens arbejdsprogram, der giver mulighed for at omsætte Rådets politiske prioriteringer til konkrete foranstaltninger. Det glæder os derfor at konstatere, at der er lagt stor vægt på gennemførelsen af den europæiske lovgivning, og dog ønsker vi bindende tilsagn for de kommende år.
Styrkelsen af sikkerheden i Europa er utvivlsomt stadig et højt prioriteret område. Men denne styrkelse bør ikke ske på bekostning af de borgerlige friheder. Forslagene om forbedret udveksling af oplysninger og styrkelse af det operationelle samarbejde udgør et fremskridt inden for bekæmpelsen af terror og organiseret kriminalitet, men europæernes følelse af manglende sikkerhed, som vi anerkender, bør først og fremmest bekæmpes gennem en aktiv politik til beskyttelse og fremme af de grundlæggende rettigheder. Det er sådan, vores demokratier skal forsvare sig, det er sådan, de vil vinde.
Vi kræver initiativer til bekæmpelse af racisme, fremmedhad og diskrimination. Styrkelsen af det retlige samarbejde er fortsat af afgørende betydning, hvis vi skal sikre Europas borgere lige rettigheder og lige adgang til domstolene overalt i Europa. Vi finder det derfor positivt, at man påtænker at udbygge det retlige samarbejde til også at omfatte visse aspekter af familieretten. Vi opfordrer indtrængende Kommissionen til at holde dette løfte og forelægge forslag, der tager udgangspunkt i princippet om gensidig anerkendelse i forbindelse med bevisvurdering og -anvendelse og retsplejegarantier. Vi ønsker en mere retfærdig tilgang til asyl- og indvandringsspørgsmålet, som først og fremmest kan sikre respekten for rettighederne og en retfærdig fordeling af byrder og ansvar. Vi ønsker en åbning af de lovlige indvandringsmuligheder, der sikrer respekten for indvandrernes grundlæggende behov og rettigheder. Endelig kræver vi betragtelige fremskridt angående fastlæggelsen af minimumsstandarder for tildeling og fratagelse af flygtningestatus. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, tillad mig at komme med en kort bemærkning til det politiske indhold af de taler, som vi har hørt i dag, navnlig hr. Schulz' tale.
Jeg tror - og det viser vores debat om Lissabon-strategien - at Lissabon-strategien har flere søjler. Der er ingen som helst tvivl om, at alle søjlerne i princippet er lige vigtige elementer i strategien. Men på den anden side er det en banal sandhed, at man ikke kan føre en ordentlig social- og miljøpolitik uden en velfungerende økonomi. Økonomien er nøglen til at kunne gennemføre alle vores gode politiske hensigter. Derfor må der prioriteres derefter, selv om man ikke må glemme søjlestrukturen. I forbigående skulle jeg måske nævne, at der ikke findes nogen bedre socialpolitik end at skabe arbejdspladser. Det kan godt være, at det er endnu en banal sandhed, men det er nødt til at blive sagt.
Måske en anden diskret påmindelse kunne være på sin plads, for kommissionsformanden må jo konstant stå skoleret i denne sag. De to ansvarlige næstformænd i Kommissionen - den, som underskrev Lissabon-papiret, og den, som underskrev det program, som vi debatterer i dag - er socialdemokrater. Det ville måske være på sin plads at gentage det i forbigående. Derfor burde sagen være i de bedste hænder i Kommissionen, og jeg forstår ikke meningen med hele tiden at grave denne diskussion om angivelige forskelle frem, som slet ikke eksisterer.
Jeg har også en særlig appel i denne forbindelse, som går på, at Kommissionen som led i dette lovgivningsprogram, som på andre områder, skal prioritere gennemførelsen af den interinstitutionelle aftale med Rådet og Parlamentet meget højt. Det er meget vigtigt. En af grundene til, at tingene ikke har fungeret så godt, som de burde, har været den manglende vurdering af virkningerne af forslag til retsakter og den utilstrækkelige måde, som høringen af er blevet gennemført på.
Jeg beder kommissionsformanden og næstformanden i Kommissionen om som led i deres arbejde i de kommende måneder at sikre, at den interinstitutionelle aftale bliver gennemført konsekvent i den henseende. På mange områder vil det være nøglen til den succes, som de og vi alle stræber efter.
Gebhardt (PSE ).
   - Fru formand, må jeg sige til hr. Barroso, at han viede sin tale i dag til tre glimrende mål: velstand, solidaritet og sikkerhed. Det vækker naturligvis store forventninger blandt parlamentsmedlemmerne, og jeg må sige, hr. Barroso, at jeg reagerede som hr. Swoboda, for det, De sagde om direktivet om tjenesteydelser i den forbindelse, viste sig faktisk at være ret beskedent. Hvis De virkelig ønsker, at vi skal opnå velstand, solidaritet og sikkerhed for borgerne, må De tage langt mere gennemgribende fat på dette direktiv om tjenesteydelser, end De har tilkendegivet i dag.
Hvis De mener det seriøst med partnerskabet med os, med alle institutionerne, så vil De skulle gå langt videre. Desuden må vi ikke glemme noget, som er endnu vigtigere, hr. Barroso, og det er vores partnerskab med EU's borgere, med alle 450 millioner borgere. Det er dem og ingen andre, vi laver vores politik for. 
Silva Peneda (PPE-DE ).
   - I de seneste uger har Kommissionen truffet beslutninger inden for to vigtige områder: de strategiske retningslinjer for dens mandat og reformen af Lissabon-strategien. Begge beslutninger lægger vægt på, at EU's prioriteter under de nuværende omstændigheder er at få gang i den økonomiske vækst igen og skabe beskæftigelse.
Oprigtig talt forstår jeg ikke diskussionen om, hvad der skal komme først - økonomisk vækst eller beskæftigelse. For mig er det ligetil. Beskæftigelse skabes i virksomhederne. Virksomhederne opstår og udvikler sig kun, hvis der findes et klima præget af tillid, iværksætterånd og investeringsgunstighed.
Denne tilgang til livet, denne kultur, bliver til realiteter, hvis der er evne til at gennemføre den rigtige økonomiske politik. Jo mere medlemsstaterne bestræber sig på at føre de reformer ud i livet, der skal til, jo hurtigere får vi den. Det er den eneste vej til at opretholde og måske også udvikle den europæiske sociale model. Økonomisk dynamik skal altså ikke opfattes som velfærdssamfundets fjende, men tværtimod som dets vigtigste allierede.
Der er imidlertid et andet punkt, der optager mig mere, nemlig opstilling af prioriteter og klarhed i ansvarsfordelingen. Det var netop manglen herpå, der gjorde Lissabon-strategien nødvendig. Nu er det så medlemsstaternes ansvar at give Kommissionens reformimpuls et konkret udtryk gennem konkrete politiske tiltag.
Vi kan ikke komme uden om at gennemføre reformer, der for de flestes vedkommende ikke falder i god jord i befolkningerne, men som Europa absolut har brug for. Disse reformer kan kun lykkes, hvis de bliver forklaret - til hudløshed, om nødvendigt. Kun på den måde vil de blive forstået og accepteret.
Jeg vil slutte af med at sige, at det efter min mening er værd at se på de fordele, der ligger i at bevæge sig ud af kontorerne og komme ud i det virkelige liv, hvor vi selv, Europa-Parlamentets medlemmer, burde være de første til at gøre det. 
Grabowska, Genowefa (PSE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, vi bør glæde os over, at Kommissionen har til hensigt at fokusere sin indsat på tre områder, nemlig økonomisk vækst, socialforsorg og miljøbeskyttelse. Tiden vil dog vise, hvorvidt og hvordan disse prisværdige planer bliver ført ud i livet. Enhver form for skævhed, hvor i særdeleshed væksten tilgodeses på bekostning af socialforsorgen og miljøbeskyttelsen, vil udgøre en trussel mod Europa og dets borgere og især borgerne i de nye medlemsstater.
Men Kommissionen er også traktaternes vogter og overvåger i denne egenskab medlemsstaternes gennemførelse af lovgivningen. Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at overvåge denne gennemførelse på et regelmæssigt grundlag, især hvad angår overholdelsen af princippet om ikke-forskelsbehandling. Dette bindende princip har allerede givet anledning til foruroligelse i forbindelse med bestemmelserne i REACH-forordningen og direktivet om tjenesteydelser. Finder Kommissionen det ikke foruroligende, at forsøg på at udelukke byggesektoren fra dette direktiv kan betragtes som forskelsbehandling af de nye medlemsstater? Der er andre eksempler på tilsvarende fremgangsmåder, og jeg opfordrer derfor hr. Barroso til at sikre, at Kommissionen overvåger lovgivningens gennemførelse meget nøje, hvad angår princippet om ikke-forskelsbehandling. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, efter at have lyttet til debatten, kan jeg kun gentage, at vi bliver nødt til at tænke mere som europæere og holde op med at tænke på national politik og partipolitik. Vi har behov for større optimisme og tillid, mere seriøsitet, klarhed og kontrol samt den politiske vilje til at leve op til de løfter, som vi kommer med i vores taler. Vi har behov for mere lederskab - mere lederskab fra de politiske kredse, mere lederskab fra dem i regeringerne og mere lederskab fra Kommissionen.
Jeg vil også gerne opfordre alle her til at reflektere lidt. Vi er her alle for at gennemføre de fire friheder i lovgivningen, og alt, som tjener dette formål, er en god politik. Vi må reflektere over, hvad vi har forankret i forfatningen. Jeg forstår virkelig ikke, hvorfor vi diskuterer disse ting i dag. I forfatningen proklamerer vi princippet om en social markedsøkonomi. Vi siger dermed klart, at markedet ikke er et mål i sig selv, men et middel til at opnå målet, at vi har brug for et effektivt marked, som lever op til sit sociale og miljømæssige ansvar. Vi har sat os selv fuld beskæftigelse som mål, og vi har sat os bæredygtighed som mål. Hvorfor bliver vi ved med at give borgerne det indtryk, at vi spiller disse mål ud mod hinanden?
Vi har ikke brug for mere kortsigtet populisme, men et større ansvar for fremtiden. Lad mig derfor komme med denne anmodning til kommissionsformanden: Foretag en subsidiaritetstest, før forslag bliver præsenteret. Forklar borgerne, hvad der kan opnås ved at lovgive på EU-plan. Definér merværdien udtrykt i vækst, konkurrence og beskæftigelse. Definér målgruppen. Definér motiverne, målene og følgerne klart, og sig, hvem der skal gøre hvad inden hvornår, så vi kan udøve vores parlamentariske ret til at foretage kontrol. 

Brejc, Mihael (PPE-DE ).
   - Tak, hr. formand. Kommissionen har udarbejdet et omfattende og ambitiøst program. Den har foretaget en prioritering af opgaverne, som jeg tilslutter mig. Jeg er også glad for den ambitiøse holdning, energi og selvsagt det engagement, som kommissionsformanden udviser. Men hvis vi ønsker, at Europa skal være effektivt, hvis vi ønsker, at Europa skal være tættere på borgerne, og hvis vi ønsker at nå de opstillede mål, må vi selv være mere effektive end hidtil. En vigtig del af EU's effektivitet beror på EU's administrative system eller offentlige forvaltning. De henviser hertil under de strategiske mål på side 4, hr. formand. Det er udmærket. Men samtidig må jeg erindre om, at Prodi-Kommissionen indledte reformen af den offentlige forvaltning i EU. Tidligere kommissær Kinnock var ansvarlig for dette. Jeg er ikke klar over, hvordan dette forløb endte, hvis det overhovedet begyndte, men faktum er, at EU's borgere betragter EU som et stort bureaukratisk apparat, der er højt hævet over folket og koster mange penge, og som kræver ekstreme mængder administration for hver enkelt lille ting, for ikke at tale om større projekter. Følgelig har vi alle, ikke blot os her i Europa-Parlamentet, men også vores vælgere, en berettiget forventning om, at den nye Kommission inden for rammerne af de prioriterede opgaver, den har opstillet, vil finde den nødvendige energi, tid og vilje til at beskæftige sig med sit eget administrative system og sit eget bureaukrati. I denne forbindelse forventer jeg meget klare svar. Og en ting til: Det er umærket at lovgive bedre, men det er endnu vigtigere, at vi reelt gennemfører denne gode lovgivning. Mange tak. 
Zaleski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer, mine bemærkninger er hovedsagelig rettet mod hr. Schulz. 
 Hr. Schulz, efter vores samtale om beslutningsforslaget om Auschwitz har De fuldstændig ændret holdning og således vundet min dybeste respekt. Tak for det. Nu vil jeg gerne svare på Deres kritiske bemærkninger om paven. 
 Mine damer og herrer, hvad angår spørgsmålet om budgettet og de bevillinger, der er øremærkede til unge menneskers møde med paven i Köln, må jeg klart tilkendegive, at hvis det skulle lykkes nogen anden at samle så mange unge mennesker i en god sags tjeneste, ville jeg utvivlsomt stemme for, at vi ydede støtte til et sådant møde. Det ville jeg gøre, uanset om den pågældende var hr. Schulz eller lederen af en anden gruppe eller et andet parti, og uanset om denne person var socialist, grøn, katolik eller tilhænger af en anden politisk bevægelse eller religion. Hvis det pågældende arrangement havde til formål at fremme den sociale og psykologiske samhørighed og skabelsen af et fælles Europa, ville det fortjene virkelig respekt. Jeg er overbevist om, at hr. Schulz erkender, at det er tilfældet i denne sag, og jeg kan faktisk se, at han nikker samtykkende. Det takker jeg ham for.
Lad mig desuden erindre medlemmerne fra de 10 nye medlemsstater og ikke kun medlemmerne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, men også alle socialdemokrater, grønne, kommunister og løsgængere om, at det er takket være paven og hans indsats, at vi sammen kan drøfte et fælles Europa i dag. Hvis det ikke var for ham, ville vi stadig ikke kunne holde et sådant møde, og jeg skal minde hr. Schulz om, at det hovedsagelig var Pavens fortjeneste, og at hr. Kovács mildest talt kun spillede en mindre rolle. Hvis medlemmerne ikke er bekendt hermed eller har glemt det, må jeg på det kraftigste erindre dem om det og opfordre dem til at stemme for denne bevilling, som vil gøre det muligt at holde dette møde på passende vis og sikre, at det bliver en stor succes. Tak. 
Casa (PPE-DE )
   - Hr. formand, tillad, at jeg lykønsker kommissionsformand Barroso med Kommissionens lovgivningsprogram og det program, han har forelagt. Europa er i dag vokset til at omfatte 25 medlemsstater, og jeg er blandt medlemmerne fra et af de lande, der kom til ved den seneste udvidelse. Europa er, hvad det bør være, nemlig et Europa med en betydelig stemme i den globale beslutningsproces, og den rolle bør vi bevare ved fortsat at styrke det fundament, som Schuman, De Gasperi og Monnet engang skabte med udgangspunkt i principper, der har gjort det muligt for EU at nå så langt, som det er i dag. EU's arbejde bør til stadighed afspejle principperne om nærhed og solidaritet.
Det er af afgørende betydning, at den økonomiske vækst fordeles ligeligt på alle Europas regioner. Europa er forpligtet til at hjælpe dem, der af en eller anden grund sakker agterud, med at indhente de øvrige og ekspandere økonomisk. Det er muligt at skabe en stærk økonomi gennem et tættere samarbejde mellem medlemsstaterne, og det er hér, jeg lykønsker Kommissionen med gennemførelsen af en ny økonomisk strategi, der har til formål at skabe mere end 6 millioner job. Lissabon-strategien bør være en absolut prioritet for alle os, der arbejder i de europæiske institutioner.
Det er vigtigt, at vi omsætter denne strategi i arbejde og velstand, som er et mål, vi kun kan nå, hvis det lykkes os at fjerne unødvendigt bureaukrati og skabe et gunstigt miljø for erhvervslivet. Europa-Parlamentets medlemmer bør støtte initiativer, der kan skabe arbejde i hele Europa. Europas borgere forventer, at vi forbedrer levestandarden i Europa, og vi bør derfor gøre vores bedste. Det lovgivnings- og arbejdsprogram, der er blevet forelagt, tegner et klart billede af Kommissionens vision for de kommende år, og hvis den indgår i et snævert samarbejde med Parlamentet, tror jeg, at vi kan gennemføre dette nye program til glæde for alle Europas borgere. 
Barroso,
    Hr. formand, jeg vil først forsøge at besvare nogle konkrete spørgsmål og derefter behandle et mere generelt politisk spørgsmål, som jeg mener er vigtigt for vores fremtidige arbejde.
Hvad angår de konkrete spørgsmål først, fortalte De mig, hr. Duff, at De ikke helt havde forstået eller brudt Dem om en bemærkning, jeg er blevet tilskrevet angående den naive føderalisme. Jeg ønsker at præcisere, hvad jeg har sagt, fordi det måske ikke fremgik klart af sammenhængen. For når jeg kritiserer den naive føderalisme, er det ikke føderalismen som sådan, jeg kritiserer, tværtimod. Jeg nærer stor respekt for alle de føderalister, alle de mænd og kvinder, der skabte grundlaget for vores store europæiske projekt. Og jeg mener fortsat, at den føderale metode er af afgørende betydning for vores Europa. I øvrigt er fællesskabsmetoden eller under alle omstændigheder den metode, vi sædvanligvis betegner som sådan, en slags føderal metode. I virkeligheden har jeg således kritiseret den naive føderalisme som en modsætning til det, jeg vil betegne som en mere avanceret og mere intelligent føderalisme, dvs. en opfattelse, hvor man ikke forsøger at opbygge vores EU, der er en stadig tættere forening af alle europæere, på bekostning af de demokratiske staters legitimitet. Vores lande består nemlig af demokratiske stater med demokratiske regeringer og demokratiske parlamenter. Jeg har haft den ære at arbejde i Genève med en stor føderalist, Denis de Rougemont, som til tider anklagede staten for alle onder, som om den ikke i sig selv var en demokratisk institution. Jeg går ind for en stærkere Union, men denne styrkelse bør ikke true de demokratiske staters legitimitet. Det er den nuance, jeg ønsker at indføje, fordi jeg allerede har hørt kritik af denne bemærkning, som gav et forvrænget billede af min opfattelse af og mine følelser angående Europa.
Det andet spørgsmål vedrører sikkerhed og retfærdighed. Vi har faktisk talt meget om økonomi, og vi må ikke glemme, at at vi har et i øvrigt meget ambitiøst program vedrørende sikkerhed og retfærdighed, som vil blive iværksat af næstformand Frattini. Det var netop emnet for et af de stillede spørgsmål. Sikkerheden, retfærdigheden og beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder vil fortsat være et væsentligt område for Kommissionen. Vi bør nemlig give et konkret svar på befolkningens krav om sikkerhed. Derfor vil vi i 2005 bl.a. forelægge Parlamentet en handlingsplan for iværksættelsen af den strategi, der blev vedtaget i Haag, i form af forslag vedrørende beskyttelse af ofrene for organiseret kriminalitet, især kvinder og børn. Jeg skal gøre opmærksom på, at der er tale om en ny dimension af den aktion, der er beskrevet i programmet, nemlig en fokusering på beskyttelsen af børn. Jeg ønsker ligeledes at understrege, at vi mener, at der er tale om et område, hvor det er muligt at udbygge indsatsen på europæisk plan. Der kan således forelægges forslag om en styrkelse af den gensidige anerkendelse og tilliden mellem de retlige myndigheder, og der kan udarbejdes et forslag til en europæisk strategi for lovlig indvandring og bekæmpelse af handel med mennesker. Sikkerhed, retfærdighed og beskyttelse af menneskerettighederne er virkelig et prioriteret område, og jeg ønsker, at De skal vide, at Kommissionen vil gøre alt for at leve op til disse krav.
Flere her i Parlamentet, deriblandt hr. Karas, hr. Kirkhope og hr. Lehne, men også til en vis grad hr. Goebbels, har overvejet, hvordan man målretter lovgivningen, og om den bør udbygges eller begrænses. Og det glæder mig, at Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet fuldt ud er klar over denne problemstilling. Når jeg taler om at lovgive bedre, mener jeg ikke altid, at vi skal lovgive mindre. I visse tilfælde har vi, netop fordi vi er en Union, behov for en vis harmonisering eller til tider endog mere lovgivning for at harmonisere eller forenkle den eksisterende lovgivning. Men lad mig understrege, at problematikken omkring lovgivningens kvalitet er medtaget i vores program. Vi vil således til stadighed tage hensyn til forholdet mellem faktorer som omkostninger, proportionalitet og nærhed, som vil indgå i vores konsekvensvurderinger.
Det er grunden til, og her besvarer jeg delvist hr. Goebbels' indlæg, at vi selvsagt har været nødt til at lave en fortegnelse over vores vigtigste mål. Der er tale om et gennemførelsesprogram for indeværende år. Det ville givet møde kritik fra Deres side, hvis jeg kun præsenterede fire eller fem prioriterede områder. Den politiske linje er én ting og i denne forbindelse taler vi om klare og målrettede prioriteringer, der blev fastlagt, da vi forelagde de strategiske målsætninger. Noget andet er det konkrete lovgivnings- og gennemførelsesprogram, som De skal kende for at kunne kontrollere vores aktiviteter, idet Kommissionen er ansvarlig over for Parlamentet.
Hvad angår et andet konkret spørgsmål, nemlig klimaforandringerne, må jeg sige til fru Beer, som uden tvivl vil stille præsident Bush dette spørgsmål i morgen, at et af emnerne på vores dagsorden er muligheden for et samarbejde med amerikanerne også med tanke for udviklingen efter Kyoto. Det er et ømtåleligt emne. Vi er bekendt med den amerikanske regerings hidtidige holdning, men jeg tror, det er muligt at indlede en dialog med USA om dette spørgsmål. Jeg vil sandsynligvis få lejlighed til at drøfte dette spørgsmål med USA's præsident.
Desuden kan jeg, hvad angår direktivet om tjenesteydelser, som et mere konkret svar på hr. Swobodas indlæg oplyse, at jeg er enig i de forbehold, De har givet udtryk for angående forsyningspligtydelserne. Jeg har allerede gentagne gange slået fast, at forsyningspligtydelserne og visse offentlige ydelser udgør en del af det, der kan betegnes som den traditionelle opbygning af visse stater. Derfor søger vi netop at undgå at sætte spørgsmålstegn ved disse forbehold, som vi finder berettigede.
Det er grunden til, at den nuværende Kommission har taget initiativ til at tage visse aspekter af direktivet om tjenesteydelser op til fornyet behandling, hvilket jeg forventede, De ville bifalde. Men det er nøjagtig det modsatte, jeg hører Dem sige, når De betegner den siddende Kommission som neoliberal, selv om det ikke er den, der har forelagt forslaget til det pågældende direktiv. Vi søger netop at skabe en ligevægt og samtidig tilgodese målet om at skabe et virkeligt indre marked for tjenesteydelser, fordi det er af afgørende betydning for beskæftigelsen i Europa. Det er et mål, som vi ikke kan opgive, og som i øvrigt er genstand for en konsensus indtil 2010, men vi bør forfølge dette mål på en afbalanceret måde. Det er det grundlæggende politiske spørgsmål, som jeg ønsker at forelægge for vores venner fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe, især hr. Schulz, som tog dette spørgsmål op.
De må vælge. Enten ønsker De at stille Dem i opposition til Kommissionen, eller også ønsker De at indgå i et samarbejde med den. Jeg har allerede tilkendegivet, at Kommissionen ønsker at indgå i et samarbejde, i en konstruktiv forbindelse med Parlamentet og især med alle, der virkelig ønsker, at Europa skal nå længere, hvilket ikke er et neoliberalt forslag.
De forslag, jeg er fremkommet med her, er resultatet af en konsensus. Kommissionen består af kristelige demokrater, socialdemokrater og liberale. Lissabon-dagsordenen er blevet forelagt for Kommissionen af mig selv og næstformand Verheugen, som tilhører Deres politiske familie. Det program, som jeg har præsenteret i dag, er blevet forelagt af mig og næstformand Wallström, som tilhører Deres politiske familie.
Vi har ikke til hensigt at føre en dogmatisk politik, vi ønsker at forene alle europæere, der er tilhængere af reformer for Europa, men vi har ikke til hensigt at opgive reformerne. Eftersom det har været muligt at træffe alle disse beslutninger med enstemmighed i Kommissionen - selv om der har været forskellige meningstilkendegivelser - og eftersom det har været muligt for de kristelige demokrater, socialdemokraterne, de liberale og de uafhængige at finde en konsensus, hvorfor skulle det så ikke være muligt, at vi her i Europa-Parlamentet kan finde sammen om et ambitiøst reformprogram for Europa, som tager højde for de sociale og miljømæssige problemstillinger? De må ikke fremstille en karikatur af Kommissionen, det er ikke retfærdigt.
Hvis De betragter fortegnelsen over vores mål, vil De finde en række konkrete forslag på det sociale og miljømæssige område. Vi er i dag klar over, at det er umuligt at skabe vækst uden at inddrage miljødimensionen. Tværtimod er vi af den opfattelse, at miljøet bidrager til væksten og forbedrer Europas konkurrencedygtighed. Jeg beder Dem undlade at argumentere mod bedrevidende, for vi er enige på dette punkt. Det, vi ønsker at formidle, er, at status quo ikke er en løsning i dag, eller at Europa har alvorlige konkurrenceproblemer i forhold til andre dele af verden, og at vi har til hensigt at løse dette problem ved at tilpasse og forny vores sociale model. Det er grunden til, at kommissionformanden ønsker en reform, men at også Kommissionens socialdemokratiske, liberale, kristelige demokratiske og uafhængige medlemmer går ind for en sådan reform præget af ligevægt og proportionalitet.
Jeg vil derfor opfordre PSE-Gruppen til ikke at stille sig i opposition til Kommissionen, men derimod indgå i et samarbejde med os, et kritisk samarbejde som alle de andre grupper. Fru Grossetête, som er medlem af Europa-Parlamentets største politiske familie, har også forelagt os en række anmodninger og krav, og det takker jeg hende for.
Jeg er som De tilhænger af Europa og må nu henlede Deres opmærksomhed på det faktum, at det ikke er et hvilket som helst tidspunkt af Europas historie, vi er vidner til. I går modtog vi resultatet af folkeafstemningen i Spanien, og det var meget glædeligt, men der skal også afholdes folkeafstemning i Frankrig. Der vil blive afholdt folkeafstemning i Det Forenede Kongerige, hvilket jeg drøftede i dag med premierminister Blair i London. Hvad tror De, europæerne forventer nu? Det forventer, at institutionerne kan samarbejde. De forstår ikke de små nuancer i den politiske debat eller mellem de politiske grupper. De vil vide, om Kommissionen, Europa-Parlamentet og Rådet arbejder i samme retning, og om de virkelig er optaget af at løse deres problemer eller ej.
Det ville derfor være uheldigt, tror jeg, hvis borgerne i en tid med vigtige folkeafstemninger retter blikket mod EU og ser en Kommission på den ene side og flere vigtige grupper såsom Deres store europæiske socialdemokratiske familie på den anden side og dermed får indtryk af en splittelse. Det er en oprigtig appel fra min side, som jeg allerede har rettet til flere her personligt, og som jeg nu gentager. Vi skal selvfølgelig ikke opgive vores overbevisning, som er meget vigtig for os alle, men det er muligt hinsides disse overbevisninger at nå frem til en dynamisk konsensus om de reformer, Europa har brug for. Jeg tror virkelig, det er muligt.
Det sidste punkt vedrører Deres kritik, hr. Schulz, af den erklæring, jeg har fremsat vedrørende mit land. Jeg har på dette punkt, hvilket De i øvrigt selv har erkendt, ikke forbrudt mig mod nogen regler, eftersom det klart fremgår af Kommissionens adfærdskodeks, at Kommissionens medlemmer kan være aktive medlemmer af politiske partier og fagforeninger. Jeg har således ikke overtrådt nogen regler. Jeg har blot givet udtryk for min solidaritet med det parti, som jeg har været formand for i flere år. Det ville tværtimod have været en politisk begivenhed i mit land, hvis jeg havde forholdt mig tavs! Jeg vil således være Dem taknemmelig for ikke at formulere spørgsmålet som et personligt angreb mod min holdningstilkendegivelse, for den var fuldstændig lovlig.
De omtalte muligheden for at ændre adfærdskodeksen i en interinstitutionel aftale. Jeg må sige, at jeg er absolut modstander af den idé, fordi Kommissionens medlemmer ifølge vores adfærdskodeks kan deltage i en valgkamp, hvis de anmoder kommissionsformanden om tilladelse hertil. Deres spørgsmål er så, hvad kommissionsformanden gør. Jeg fastholder, at hvis kommissionsformanden har beføjelse til at nægte eller godkende kommissærernes deltagelse, har han også denne beføjelse for sin egen persons vedkommende. Det fremgår klart af traktatens artikel 217, som jeg vil læse på engelsk. 
 Kommissionens medlemmer vil udføre de pligter, som formanden tildeler dem i overensstemmelse med sine beføjelser. 
 Traktaten opstiller således klart princippet om, at den politiske ledelse af kollegiet varetages af formanden, og princippet om formandens autoritet. Følgelig ville en interinstitutionel aftale, der svækker formandens autoritet, være i modstrid med traktatens nuværende ordlyd, og en svækkelse af kommissionsformandens autoritet vil være ensbetydende med en svækkelse af Kommissionens autoritet.
Vi har brug for en stærk Kommission. Derfor mener jeg ikke, at Deres forslag er godt. Jeg må gøre alle politiske familier opmærksom på, at vi, Europa-Parlamentet og Kommissionen, bør styrke hinanden. Vi er udprægede europæiske institutioner, og sammen kan vi udrette store bedrifter, derfor bør vi styrke hinandens større værdi. Personligt bestræber jeg mig altid på at fremhæve Europa-Parlamentets rolle i alle mine offentlige erklæringer og ikke kun dér. Jeg forventer det samme fra Deres side, for vi har nogle store udfordringer, vi skal løfte sammen, og sammen kan vi sejre. Men det sker ikke ved at nedgøre Kommissionen og ved at kræve, at kommissærerne skal være tjenestemænd, men ved at kræve, at de lever op til deres politiske ansvar, at de påtager sig deres forpligtelser som borgere, at de giver udtryk for deres holdninger og selvfølgelig arbejder i en europæisk ånd. Som borger har jeg ret til at give udtryk for mine synspunkter om mit hjemland, og jeg har som alle europæiske borgere ret til at stemme i overensstemmelse med min overbevisning.
Som kommissionsformand vil jeg ikke udøve forskelsbehandling. Jeg har på Deres anmodning i øvrigt modtaget besøg af oppositionslederen, som bliver premierminister i mit land. Besøget fandt sted nogle dage inden valgkampagnens start, fordi jeg som kommissionsformand ikke bruger min stilling mod en regering eller skelner mellem højre- og venstreregeringer. Jeg mener nemlig, at Kommissionen bør repræsentere den europæiske almene interesse.
Når det er sagt, er kommissionsmedlemmerne politikere. Det er ikke alle her i Parlamentet, der bryder sig om det. Ikke desto mindre har vi nogle rettigheder som borgere, vi har ytringsfrihed, hvilket er en grundlæggende rettighed. Det er derfor, jeg ikke kan godtage Deres kritik. Jeg finder det vigtigt at sige, at vi alle har brug for stærke europæiske institutioner, og at Kommissionen som institution bør være stærk og sammen med et stærkt Europa-Parlament målrettet tilstræbe ændringer og reformer med den sans for ligevægt, der er kernen i vores Europa.
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel103.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om Det Sociale Verdensforum og Det Økonomiske Verdensforum. 
Barroso,
    Hr. formand, måske overtræder jeg arbejdstidsdirektivet i aften!
I løbet af de kommende år skal vi i fællesskab gøre mange ting, der kan bidrage til at forme den verden, vi lever i. Det er en enestående mulighed for at beskæftige sig med et enestående fænomen. At forvalte konsekvenserne af globaliseringen, både hjemme og rundt om i verden, udgør en udfordring uden fortilfælde. Hvis vi gør det rigtigt, kan vi tilbyde milliarder af mennesker en rimelig chance i livet, finde løsninger på den ekstreme fattigdom, bekæmpe sygdomme og sult, fremme forsvarlig forvaltning og støtte udvikling og inddragelse med de strukturer og økonomiske midler, der skal til for at skabe disse forandringer. Hvis det ikke lykkes, vil vi så frøene til fortsat uretfærdighed, splittelse og ustabilitet. Derfor har Kommissionen fremlagt et program, der er lige så relevant for Europa som for vores partnere rundt om i verden. Det er udformet med henblik på at skabe øget mulighed for fremgang, styrke solidariteten og tilbyde sikkerhed.
Vi skal tilbyde et internt og et eksternt svar. Inden for Unionen skal vi sætte turbo på samhørigheden og udnytte det fulde potentiale ved den seneste udvidelse og kommende udvidelser. Gennem vores dagsorden på det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område skal vi fortsætte kampen mod udstødelse og fattigdom, vi skal hjælpe flere mennesker med at finde arbejde i en dynamisk økonomi i vækst, og vi skal ændre holdninger og adfærd for at støtte vores målsætninger om en bæredygtig udvikling ved at gennemføre ambitiøse foranstaltninger. Uden for Unionen skal vi fortsætte gennemførelsen af udviklingsmålene i millenniumerklæringen med fornyet energi og opfindsomhed. At skabe denne fornyede dynamik er en central målsætning for den igangværende gennemgang af den bæredygtige udvikling, idet vi skal sikre en bedre koordinering af vores interne og eksterne foranstaltninger.
Som europæere kan vores fælles værdier og erfaringer være en vigtig kilde til forbedring af livskvaliteten for milliarder af mennesker rundt om på kloden. Vores enestående samarbejdsmodel inspirerer til regionalt samarbejde, f.eks. oprettelsen af Den Afrikanske Union. Den sikrer, at vores stemme bliver hørt i forbindelse med reformer af internationale institutioner.
I sidste uge trådte Kyoto-protokollen i kraft. Kyoto er et godt eksempel på vores evne til at bidrage med et europæisk perspektiv, når udviklingstendenserne på globalt plan skal defineres. Kyoto og udviklingsmålene i millenniumerklæringen sætter også fokus på det dilemma, vi står over for. Vi skal levere en effektiv indsats på globalt plan, men vi skal samtidig tromme bred opbakning sammen til vores planlagte foranstaltninger blandt lande og civilsamfund.
Det er den nye virkelighed i den globale orden, der er ved at tage form. Den defineres i lige så høj grad af vores formelle møder i WTO, Verdensbanken og G8 som af vores mere uformelle møder i Det Sociale Verdensforum og Det Økonomiske Verdensforum. Derfor er jeg glad for dagens forhandling.
Både Porto Alegre og Davos er symboler på en konkret fordel ved globaliseringen: vores evne til at indgå i en løbende dialog på internationalt plan om den type samfund, vi ønsker. Denne mulighed sikrer flere en stemme ved udformningen af vores fremtid. Selv om sådanne møder ikke nødvendigvis munder ud i en politisk dagsorden, fungerer de som klangbund for et bredt spektrum af den folkelige opinion.
Jeg skal komme nærmere ind på begivenhederne i Davos og Porto Alegre. I år deltog jeg i mødet i Davos. Næste år håber jeg, at Kommissionen vil kunne slutte sig til de 150.000 deltagere i Det Sociale Verdensforum. I Davos fik jeg heldigvis lejlighed til at drøfte Porto Alegre nærmere med Brasiliens præsident Lula, en af mine gode venner. Jeg har stor respekt for hans visioner og engagement i at få globaliseringen til at fungere og mindske forskellene i verden. Vores diskussioner gav mig en fornemmelse af stemningen i Porto Alegre. Noget, som især slog mig, er sammenfaldet mellem dagsordenerne for de to møder. Davos var ikke arnested for nyliberalismen, og Porto Alegre var ikke blot en demonstration mod Davos.
Diskussionerne var bl.a. fokuseret på bekæmpelse af fattigdom, situationen i Afrika, samhandelens og den økonomiske dynamiks rolle med hensyn til at udbrede fremgang og muligheder, behovet for en bæredygtig vej for den globale udvikling og udfordringerne med hensyn til global sikkerhed. Jeg kunne udlede en række konklusioner af det, jeg hørte.
For det første må vi ikke lægge skjul på, at selv om dagsordenerne var sammenfaldende, betragtede de to forsamlinger de pågældende spørgsmål ud fra forskellige synspunkter. Ikke desto mindre er det civile samfund i stigende grad repræsenteret ved Det Økonomiske Verdensforum, og der bliver en stadig bredere vifte af deltagere i Det Sociale Verdensforum.
Jeg tog to nøglebudskaber med fra Davos. For det første skal vi handle i fællesskab for at løse de globale problemer lige fra fattigdom og udvikling til klimaforandringer. Jeg var stolt over at se, at europæiske ledere som Jacques Chirac, Tony Blair og Gerhard Schröder var parate til at gå i front. De tog initiativ til at foreslå nogle vigtige tanker.
For det andet skal vi tænde den økonomiske dynamiks fakkel for at stimulere reformer rundt om i verden, ikke som et mål i sig selv, men som det bedste middel til at give flere mennesker mulighed for at opnå rimelige levevilkår. Vi kan vende globaliseringen til en fordel. Europa må indtage en lederrolle for at møde udfordringerne ved globaliseringen.
Endelig kan Europa gøre meget, men vi kan helt sikkert opnå mere, hvis vi kan handle sammen med andre partnere for at løse de globale udfordringer. Det er det budskab, jeg vil overbringe til præsident Bush i morgen. 
 Hr. formand, mine damer og herrer, vi har pligt til at finde frem til, hvordan vi kan drage fordel af det engagement, deltagerne i Det Økonomiske Verdensforum og Det Sociale Verdensforum har udvist. Europa bør være bindeled mellem de meget forskellige opfattelser af globaliseringens mulige følger. I denne forbindelse vil jeg gerne anføre visse løsningselementer.
EU er og skal først og fremmest fortsat være en ambitiøs aktør på verdensscenen. EU er det største integrerede marked. Dets BNP er det højeste i verden, og EU er den største aktør i verden inden for international handel. EU er den største formidler af international bistand, og vi er, som det fremgår af flodbølgetragedien, parat til at udvise solidaritet. Vi er især takket være euroen en nøglepartner i de internationale finansforbindelser. Vi bør bruge vores net af bilaterale forbindelser til at sætte skub i udviklingen, tilskynde til forandring og fremme respekten for grundlæggende rettigheder og friheder.
Hvis vi anerkender, at vi er en international aktør, og hvis vi ønsker at spille en afgørende rolle, bør vi også forsvare et system baseret på effektive multilaterale forbindelser. Vi bør til stadighed forsvare udviklingen af en verdensorden baseret på en international retsorden, som dog ikke udelukkende bør tilgodese de rige vestlige landes interesser. Vi bør udvise solidaritet.
Det er derfor, vi giver tilsagn om at støtte De Forenende Nationer, om at søge kreative internationale løsninger, der kan forbedre situationen i Afrika - Afrika er som sagt vores prioriterede område - og om at fremme en hurtig afslutning af Doha-udviklingsrunden.
Endelig bør EU tage et bredt spekter af politiske instrumenter i brug for at forbedre situationen for vores naboer verden over. Vi bør sikre den bedst mulige udnyttelse af de nye muligheder, forfatningen vil give os gennem oprettelsen af en udenrigsministerpost og en tjeneste for EU's optræden udadtil.
Men vi bør også fokusere på de prioriterede områder og opnå konkrete resultater. Målene vil fremgå af de initiativer, vi tager, herunder revisionen af EU's retningslinjer for bæredygtig udvikling og revisionen af millenniumudviklingsmålene. De indgår allerede som en integreret del af EU-partnerskabet for vækst og beskæftigelse, som jeg lancerede først på måneden.
Jeg vil nu konkludere. EU er en international aktør. Vi bør leve op til dette ansvar. Vi bør bidrage aktivt til fastlæggelsen af en ny verdensorden og styrke en international styreform baseret på retsstatsprincippet. Europa kan yde et ganske særligt bidrag. Vi gør styrke EU som en civil magt. Vi bør sikre udbredelsen verden over af tankerne om fred og demokrati og de markedsøkonomiske principper, som netop er de principper, der ligger til grund for et åbent samfund. Vi har midlerne til virkelig at kunne gøre en forskel.
Følgelig bør EU leve op til de forhåbninger, som så mange af vores borgere og internationale partnere har til os, det være sig i Davos eller Porto Allegre. 
Deva (PPE-DE ),
   Hr. formand, tidligere hørte vi en fremragende tale fra Kommissionens formand om, hvordan vi skal samarbejde for at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige og økonomisk velstående enhed på kloden. Vi står over for udfordringer fra Kina, Indien, Brasilien og andre lande. Vi har hørt en kraftig appel fra formanden, som bad os kaste de gamle modeller væk og skabe nye i stedet for at kunne konkurrere.
I den forbindelse vil jeg gerne sige, at vi er enige i, at Det Økonomiske Verdensforum var en fantastisk succes, idet det lykkedes globale repræsentanter for regeringer, virksomheder og det civile samfund at blive enige om et sammenhængende sæt af principper for konkrete foranstaltninger: sammenkobling af global handel og bæredygtig udvikling. Mange af disse - såsom konkrete foranstaltninger med henblik på at liberalisere samhandelen og fremskynde støtten til de fattigste lande - vil i høj grad bidrage til gennemførelsen af udviklingsmålene i millenniumerklæringen. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at lykønske alle, der deltog i Det Økonomiske Verdensforum.
Men her og nu må jeg imidlertid, og det mindre diplomatisk end kommissionsformanden, også fremsætte et par bemærkninger til Det Sociale Verdensforum, som viste sig at være noget af en skuffelse sammenlignet med det andet forum. Reduktion af fattigdom er det vigtigste af millenniumudviklingsmålene, og man kunne have forventet, at et af hovedpunkterne for deltagerne på Det Sociale Verdensforum ville være at fremkomme med nogle konkrete anbefalinger til, hvordan dette kan opnås.
Men selv journalister, som hovedsagelig var positivt indstillet over for Det Sociale Verdensforum, måtte indrømme, at det grundlæggende mål ikke var at udarbejde et enhedsdokument med konkrete tanker af frygt for at ødelægge de mange forskelligartede holdninger, og at de resulterende forslag på mange punkter strider mod hinanden. Her i Europa-Parlamentet respekterer vi mangfoldigheden, og vi ønsker at høre klare holdninger fra verdens sociale eksperter som et led i vores engagement for at nå millenniumudviklingsmålene. Men logisk set kan vi ikke gøre begge dele samtidig - nå et bestemt mål og dets modsætning. Derfor vil jeg opfordre til mere ensartede forslag fra Det Sociale Verdensforum i håbet om, at disse mål kan gennemføres hurtigere og uden at spilde mere tid.
I den henseende var jeg også skuffet over, at kommissionsformanden sagde, at selv om vi er den største økonomi, var der meget få repræsentanter for Europa-Parlamentet ved Det Økonomiske Verdensforum. Mener de mennesker, der arrangerer disse begivenheder, at de valgte repræsentanter for Europas befolkning også har en vigtig rolle i beslutningsprocessen på Det Økonomiske Verdensforum? 
Désir (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil først give udtryk for min glæde over, at en forhandling med Kommissionen repræsenteret ved Dem, hr. formand for Kommissionen, kan finde sted her i Parlamentet dagen efter afholdelsen af Det Sociale Verdensforum og Det Økonomiske Verdensforum. Jeg betragter det som en anerkendelse fra Europa-Parlamentets side af Det Sociale Verdensforum, som mange fremstillede som en ufrugtbar protestbevægelse mod globaliseringen, da det blev oprettet i 2001.
I virkeligheden har de sociale fora og de bevægelser, der står bag, betydet en gennemgribende ændring af globaliseringsdebatten. De har formidlet mange temaer og fremsat positive forslag, som i dag drøftes i alle internationale instanser, herunder i stigende grad i Det Økonomiske Verdensforum i Davos. Her tænker jeg på adgangen til offentlige verdensmidler, indførelse af en verdensskat, gældseftergivelse eller sågar en reform af de internationale finansielle institutioner og den nødvendige gennemskuelighed heraf.
Jeg tror, at et andet af de sociale foras væsentligste bidrag har været at sætte fokus på modstanden mod den liberale globalisering, den deraf følgende mangel på økonomisk og social retfærdighed og de ofte ødelæggende følger for den økologiske balance på jorden ikke ud fra en overbevisning om, at løsningerne skulle findes i de suveræne nationalstater, eller en afvisning af selve globaliseringstanken, men ud fra den overbevisning, at det var nødvendigt at ændre globaliseringen, ændre reglerne og institutionerne, så en anden globalisering blev mulig, en globalisering båret af solidaritet, demokratiske landvindinger, menneskerettigheder og sikring af alle folks ret til udvikling, retfærdighed og fred.
For EU udgør dette nye verdensomspændende civilsamfund et støttepunkt, fordi dets målsætninger ligger i tråd med de mål, som Unionen har opstillet for sin indsats i international sammenhæng. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at glæde sig over, at denne bevægelse eksisterer, vi bør også konkret lade dens krav og ønsker komme til udtryk i vores politikker og vores beslutninger. Vi bør således vise, at Europa gør en forskel, som De sagde. Vi bør, som det allerede er tilfældet på visse områder, f.eks. Kyoto-protokollen, som De henviste til, vise, at vi virkelig er i stand til at ændre de internationale politikker. 
På det sociale område som på andre områder, f.eks. dem, vi talte om for lidt siden, er velmenende sympatierklæringer ikke nok, der skal konkrete tilkendegivelser til. I dag har 21 medlemsstater endnu ikke indfriet deres tilsagn om at bringe udviklingshjælpen op på 0,7 % af BNP. Man taler i dag om en verdensskat. Det glæder mig overordentligt, og flere medlemsstater har undertegnet New York-erklæringen fra september 2004, men har desværre undladt at træffe konkrete afgørelser under dække af nogle få staters afvisende holdning.
Jeg foreslår derfor, at Unionen gennem Kommissionen bistår de medlemsstater, der ønsker at engagere sig, om nødvendigt ved hjælp af et styrket samarbejde, således at nogle få landes tilbageholdenhed ikke blokerer for, at der allerede nu indføres en skat til international udviklingsfinansiering. Den kunne anvendes i bekæmpelsen af aids, idet et dokument, Rådet offentliggjorde for nylig, viser, at hvis der ikke gøres noget inden 2010 i de fem værst ramte udviklingslande, vil en femtedel af den aktive befolkning forsvinde. Tag initiativet, hr. kommissionsformand! Vis, at Europa virkelig er i stand til at omsætte sine erklæringer i handling! 
Koch-Mehrin (ALDE ),
   Mine damer og herrer, Det Økonomiske Verdensforums møde i Davos var en stor succes. Den globale elite inden for erhvervsliv, politik og videnskab gjorde det klart, at de er helt på det rene med deres ansvar for problemerne i verden, og at de er villig til at handle. Bono, forsangeren i det irske band U2, opsummerede det meget præcist: Hvis man ønsker penge, og hvis man ønsker hjælp, sagde han, så må man tale med dem, der kan give penge og hjælpe. Mødet i Davos er så vigtigt og så gavnligt, fordi det samler netop disse mennesker. Man kan ikke nødvendigvis sige det samme om Det Sociale Verdensforum, og resultatet heraf kan - mener jeg - også i langt højere grad kritiseres.
Det har måske overrasket kritikerne at høre, at hovedtemaerne i Davos var Afrika, problemer relateret til den globale stigning i fattigdommen, hvordan man former globaliseringsprocessen, så alle profiterer af den, og hvordan man får skabt en fair verdenshandel. Vi i Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa er overbevist om, at frihandel er den bedste udviklingsbistand. Frihandel er det, der hjælper lande, som ønsker at udvikle sig, og frihandel er også det, som motiverer udviklingslande til at blive stadig mere konkurrencedygtige.
Her bør EU vise vejen. Den bør navnlig sætte frihandel på dagsordenen, særligt på de områder, hvor der stadigvæk findes handelsbarrierer, nemlig inden for landbrugspolitik. Vi i Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa er også stærke modstandere af enhver indførelse af en global afgift på finanstransaktioner. Ved på den måde at gøre os selv fattigere, hjælper vi ikke de fattige med at blive rigere. Det er også illusorisk at tro, at man fremmer solidariteten ved at indføre nye afgifter, altså så at sige pålægger dem, som egentlig skulle hjælpe, noget, der er ensbetydende med en finansiel straf.
Nej, den rigtige måde at skabe solidaritet på, er at ændre folks bevidsthed globalt og ganske enkelt have en vilje til at træffe andre bistandsforanstaltninger. Vi støtter derfor prioriteringen af eftergivelse af gæld, som vi finder yderst fornuftig, og vi tror, at de lande, som bevæger sig hen imod en demokratisering og arbejder for at indføre en bæredygtig og en fri økonomi, bør være berettiget til at få deres gæld eftergivet helt.
Men sådanne former for bistand vil ikke have nogen langsigtet effekt, hvis der blot er tale om en engangsgestus. Derfor vil jeg gerne gentage, at frihandel er det, som både udviklingslandene og de udviklede lande har mest brug for, og at det vil bringe os videre. Hvis vi ønsker, at verdenshandelen skal blive mere retfærdig, så bør vores mål først og fremmest være at gøre den mere fri. 
Aubert (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg kan selvsagt praktisk taget ikke tilslutte mig noget at det, den foregående taler sagde, og jeg var i lighed med flere medlemmer af Europa-Parlamentet til stede på Det Sociale Verdensforum i Porto Alegre. Nu drejer det sig ikke om at konkurrere om, hvem der er bedst egnet til at bekæmpe fattigdommen, men om at se virkeligheden i øjnene.
På den ene side var dette års Sociale Forum en enorm succes - 155.000 deltagere fra 135 lande, det er betragteligt - og med en ny tone i forhold til flere temaer - sociale, miljømæssige, økonomiske og finansielle temaer - fortsatte en lang række netværk med at installere sig og arbejdede overordentligt seriøst og yderst konkret for netop at nå frem til en række stadig ufuldendte, men meget reelle forslag.
På den anden side består Det Sociale Verdensforum ikke udelukkende af ngo'er, men også af parlamentsmedlemmer - Det Parlamentariske Forum - lokale folkevalgte, som også i år mødte talstærkt op og drøftede de kommunalpolitiske og lokalpolitiske muligheder for at løse de problemer, vi står over for. Der er også mange meget dynamiske, entusiastiske og arbejdsomme unge, og en sådan dynamik og vitalitet kan efter min opfattelse ikke fejes bort i en enkelt håndevending.
Det Sociale Verdensforum har i virkeligheden to mål. Det første er at forklare, at den frie samhandel ikke kan udgøre et svar på de sociale uligheder, der til stadighed forværres. De forværres ikke på grund af en plage ud af det blå, men fordi de sidste mange års politikker med strukturtilpasning og nedskæring af offentlige udgifter har forværret ulighederne og fattigdommen og medført større ødelæggelse af miljøet og planeten som helhed.
Det andet mål er at foreslå et alternativ til den nuværende udviklingsmodel og forhindre, at målet om fri verdenssamhandel fremstilles som et vidundermiddel og en mirakelkur mod alle problemer. Det er helt klart ikke rigtigt. Alle De Forenede Nationers organer vidner om en forværring af situationen i dag.
Endelig er det, uanset om vi taler om Porto Alegre eller Davos, konkrete resultater, vi reelt har brug for. Vi bør holde op med at diskutere udsagn, holdningstilkendegivelser og images. Vi har brug for meget præcise og konkrete tilsagn og et arbejdsprogram. Det er, hr. kommissionsformand, også det, vi forventer af Dem, og ikke kun gode hensigter og millenniummål, men derimod yderst præcise forslag, eftersom De sammen med Kommissionen og os alle er i stand til at træffe disse beslutninger. 
Pflüger (GUE/NGL ),
   Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg glæder mig over denne forhandling, fordi jeg tror, at der er stort behov for den. Selv om der har været en del tom snak - særligt fra hr. Barrosos side - så er det moderne nu til dags at benytte udtryk, der lyder af noget, og så alligevel føre den samme politik som før. Den adfærd er ret typisk for Det Økonomiske Verdensforum i Davos, og det udtryk, som jeg vil benytte til at beskrive dette forum med, har den kendte videnskabsmand Elmar Altvater været ophavsmand til. Han beskrev det som et stort show, og desværre et ret så uproduktivt et af slagsen.
Det er dog interessant at bemærke, at den terminologi, der bliver benyttet på forummet, og de emner, som det beskæftiger sig med, har ændret sig. Det ville ikke være en overdrivelse at sige, at det i stigende grad er kritikerne af Det Økonomiske Verdensforum, der sætter dagsordenen. Disse kritikere mødtes til Det Sociale Verdensforum i Porto Alegre, hvor 150.000 mennesker debatterede og protesterede mod en neoliberal og neoimperial politik.
Bevægelsen omkring Det Sociale Verdensforum er af afgørende betydning for modstanden mod både globalisering og krig. På Det Sociale Verdensforum blev der ført en lang række meget pragmatiske debatter om spørgsmål fra menneskerettigheder for alle - ikke kun for folk i vestlige lande - til forsvar af fælles goder og debatter som protest mod sociale nedskæringer, krig, gæld - med særlig henvisning til, hvornår gælden for de lande, som blev berørt af tsunamien, endelig vil blive eftergivet - og mod fattigdom. Miljøspørgsmål var ligeledes stærkt repræsenteret på dagsordenen, og jeg deltog f.eks. i et forum om vand.
Jeg vil gerne gøre det helt klart - og det er et punkt, der må understreges - at deltagerne i Det Sociale Verdensforum ikke kun rettede deres kritik og protest mod USA's politik, men også mod Kommissionens og Det Europæiske Råds politik. Ved at gå samme vej som USA - eller ved med andre ord at følge i de forkerte fodspor - mister EU stadig mere troværdighed i disse kredse. Deltagerne i Det Sociale Verdensforum ønskede ikke at spille det spil, som vi ser Det Europæiske Råd, Kommissionen og rigtigt mange parlamentsmedlemmer spille igen og igen, nemlig at se skævt til USA, mens de skamroser deres egen politik. Kan noget svarende til Bolkestein-direktivet være et ægte alternativ til USA's politik? Svaret må være nej, da det er et neoliberalt program. Kan det være et ægte alternativ at forankre en forpligtelse til oprustning eller en åben markedsøkonomi med fri konkurrence, som det er sket i EU's forfatningstraktat? Også her må svaret være nej.
Hr. Barroso, De sagde, at EU er en global aktør, men det centrale spørgsmål, man må stille sig, er, hvilken slags global aktør den er. Det må gøres helt klart, at frihandel ikke er en idiotsikker måde at reagere på den form for politik på, der bliver ført for øjeblikket. Der skal i stedet for gives ægte gældseftergivelse. Man må bevæge sig væk fra en neoliberal politik og en økonomisk liberal politik, og hele processen skal ikke gå hånd i hånd med en militarisering af EU.
Jeg vil gerne slutte med et citat fra en erklæring, som blev vedtaget på Det Sociale Verdensforum, som kræver omgående tilbagetrækning af tropper fra Irak og udtrykker støtte til alle bestræbelser på at få dem hjem. "Vi støtter bestræbelser på at mobilisere soldater, militærnægtere og familier til militærfolk mod krigen. Vi støtter modrekrutteringskampagnen og kræver politisk asyl til desertører." Budskabet kunne ikke være mere klart. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, globalisering ville ideelt set være nøglen til større konkurrenceevne, vækst og forbedrede levevilkår. Men det er ikke kun i de seneste dage, at virkeligheden har set anderledes ud, og det gør det blot endnu vigtigere, at Det Økonomiske Verdensforum i Davos og Det Sociale Verdensforum i Porto Alegre regelmæssigt burde undersøge globaliseringens metoder og følger. Det seneste Sociale Verdensforum udarbejdede mere end 350 forslag om globalisering, selv om jeg håber, at de vil blive skåret lidt ned, så vi får lidt færre, men mere meningsfyldte anbefalinger. For at kunne handle effektivt, skal principperne gennemtænkes krystalklart.
Det Økonomiske Verdensforum foreslog tre prioriteringer: nedbringelse af drivhusgasser, flere midler til de fattigste lande og afskaffelse af handelsbarriererne inden for WTO. På listen mangler , altså det ansvar, som virksomhederne selv har. Det er ikke kun virksomhedernes økonomiske vægt, der tæller, men også omfanget af deres samfundsaktiviteter. De førende multinationale koncerners omsætning er større end det samlede budget i alle FN's medlemsstater tilsammen.
Man kan roligt sige, at havde hr. Ackermann fra Deutsche Bank - en virksomhed, som bestemt kan betragtes som værende en global aktør - læst denne anbefaling, så havde han ikke annonceret et afkast på 16 % og i samme åndedrag bebudet, at mere end 6.000 stillinger skulle nedlægges. De, der er berørt af hans metode, betragter det som intet andet end en kombination af profitmani og ansvarsløshed. har alle muligheder for at blive kåret til det mest upopulære udtryk i 2005.
Tilbage til det positive igen. Både Det Sociale Verdensforum og Det Økonomiske Verdensforum er vigtige platforme for inspirerende debatter. Derfor finder jeg det nødvendigt, at både Europa-Parlamentets formand og repræsentanter for vores fagudvalg bør deltage i disse fora i fremtiden. Globale eliter har mere end nogensinde før brug for folkets repræsentanter. 
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, jeg var forfærdet over hr. Barrosos indlæg ved afslutningen af diskussionen om formandskabets program - navnlig hans forsvar for sin indblanding i portugisisk politik. Hr. Barroso, De er ikke længere en portugisisk politiker: De er en europæisk politiker, valgt af dette Parlament og af Rådet for alle medlemsstaterne til at repræsentere Europa. De kan ikke blande Dem i den hjemlige politik som en portugisisk politiker. Det er ikke acceptabelt. Hvis ikke De forstår dette, vil De svække Kommissionen. Kritik af den holdning vil ikke svække Kommissionen, men Deres handlinger vil.
Det er ikke uden sammenhæng med det spørgsmål, som vi drøfter i øjeblikket i forbindelse med Det Sociale Verdensforum. En frygtelig masse mennesker rundt om i verden ser på Europa som den eneste tværnationale, demokratiske institution, der har evnen til at forsøge at tøjle de kræfter, som de ser er i færd med at ødelægge verden. Hvis man ikke kan se Kommissionens rolle som et organ, der er hævet over national politik og partierne på en måde, der kan opfylde de forhåbninger, der kom til udtryk på Det Sociale Verdensforum, så spilder vi tiden her. Jeg appellerer til Dem om at huske på, at De repræsenterer Europa, ikke Portugal.
For at nævne eksemplet med tjenesteydelsesdirektivet. Her siger De, at De er engageret i den europæiske samfundsmodel. Vi tager Deres ord for pålydende, men vi vil ikke acceptere Dem for evigt. Vi er nødt til at se konkrete eksempler på Deres engagement. Den eneste måde, hvorpå De efter min mening kan demonstrere Deres engagement, er ved at trække oprindelseslandsprincippet ud. Dette er et direkte angreb på den europæiske samfundsmodel og et direkte angreb på grundlaget for udviklingen af et fælles, europæisk marked, som er baseret på solidaritet og fællesskab.
Jeg ønsker et indre marked for tjenesteydelser, men jeg kan ikke acceptere oprindelseslandsprincippet, som vil give os et lavere niveau for sociale ydelser og undergrave den tillid, som millioner af mennesker uden for Europa har til, at vi vil føre an i kampen for en bedre verden. 
Kułakowski (ALDE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil takke hr. Barroso for hans tale her i Parlamentet. Jeg vil ikke gå i detaljer, men ønsker dog at fokusere på et enkelt emne, som jeg mener er af stor betydning og måske allerstørste betydning i politisk henseende.
Der er blevet afholdt to fora, et økonomisk forum i den rige by Davos og et socialt forum i den fattige by Porto Alegre. Det bekymrende er, at der ikke var tilstrækkelig opmærksomhed omkring de sociale spørgsmål på det økonomiske forum, og at det sociale forum er ved at blive et middel til at sætte spørgsmålstegn ved og endog udfordre det økonomiske forum. Der tegner sig to forskellige tilgange i forsøget på at løse vores moderne tiders problemer. Den første indebærer søgen efter muligheder for at udvikle økonomien, mens den anden omfatter søgen efter muligheder for at sikre, at de sociale mål bliver nået. Ikke desto mindre er de to emner nært forbundet. At drøfte økonomiske og sociale problemer adskilt er en alvorlig misforståelse. Derfor mener jeg, at vi fremover bør afholde et samlet økonomisk og socialt verdensforum i stedet for to indbyrdes konkurrerende globale initiativer. Det er her, EU og især Europa-Parlamentet og Kommissionen kan spille en rolle ved at arbejde på afholdelsen af et sådant forum i fremtiden. Tak for Deres opmærksomhed. 
Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, kommissionsformand Barroso, hvis De skal overtræde arbejdstidsdirektivet, kan De trøste Dem med, at det i alle tilfælde er til det bedste formål, nemlig for at diskutere global retfærdighed og civilsamfundets rolle.
I Porto Alegre var jeg en af 155.000 delegerede fra 135 lande. Samtidig mødtes 20 statschefer og 70 ministre i Davos. Men hørte man efter i Davos? Ud fra et teoretisk europæisk perspektiv kunne man måske tro, at frihandel, kapitalisme og liberalisering er løsningen på udviklingsproblemerne.
Men teorien stemmer ikke overens med millioner af menneskers hverdag, og det er på tide, at vi begynder at afstemme teorierne efter virkeligheden og ikke det modsatte. Det er på tide, at handelen bliver et redskab for menneskene og ikke det modsatte. Vi skal holde op med at kræve liberalisering af vand og andre følsomme sektorer til gengæld for, at lande får en god behandling. 
Kommissionsformand Barroso, når De skal mødes med Bush og EU's regeringschefer, kan De så ikke minde dem om deres 30 år gamle løfte om at give 0,7 % i bistand? Denne bistand ville ikke engang være nødvendig, hvis gevinsterne fra produktionen i ulandene i højere grad blev der.
De er hjertelig velkommen til at deltage i det næste World Social Forum, Det Sociale Verdensforum, et eller andet sted i Afrika. Jeg kan låne Dem noget fair trade-tøj af miljøvenligt materiale, så De kan deltage en dag inkognito som almindelig delegeret og virkelig opleve stemningen på stedet uden sikkerhedsvagternes indblanding. Det er netop den glæde og det sammenhold, uden hierarkiske strukturer, som findes mellem alle i Verdens Sociale Forum, der er et håb for fremtiden. 
Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, det er en beklagelig kendsgerning, at dagens første forhandling og den, vi har nu, begge har det til fælles, at de tilsyneladende er præget af konfrontation frem for samarbejde. Jeg så gerne, at Det Økonomiske Verdensforum og Det Sociale Verdensforum blev slået sammen, så vi kan tale med hinanden, i stedet for om hinanden.
Selv om De sagde, hr. kommissionsformand, at EU er en , så mener jeg, at vi først skal blive en frem for en . Dagen i morgen vil være et vigtigt skridt i den proces, og jeg ønsker Dem held og lykke i den henseende. Der er behov for EU, og EU bærer ansvar. Vi er medansvarlige, fordi vi er afhængige af andre. Vi både skaber begivenhederne og bliver berørt af dem. Vores opfattelse af grundlæggende friheder og menneskerettigheder, vores nej til dødsstraf, til børnearbejde og enhver form for diskrimination, vores opfattelse af, hvad det vil sige at være menneskelig, alt dette kender ingen grænser, det være sig til lande eller kontinenter, og det er i den forstand, at vi også bærer et ansvar for det, der sker i resten af verden.
Svaret på globaliseringen skal ikke komme fra Europa alene. Der er behov for en debat om en model for en verdensorden. Vi har brug for en global etisk kodeks og globale handlingsprincipper, selv om der findes forskellige kulturer. Derfor mener jeg, at vi bør gå ind for multilateralisme, at vi bør støtte initiativet til en global Marshall-plan, at EU bør afholde en FN-konference, og at Parlamentet bør appellere til kirker i hele verden om at indkalde til en international økumenisk konference og enes om fælles handlingsprincipper. Jeg mener, at den europæiske model med en økosocial markedsøkonomi kunne blive til et varemærke for EU i hele verden, og at det ville gøre, at vi kunne bidrage til at ændre de uretfærdige regler, som regulerer verdensøkonomien for øjeblikket.
Ford (PSE ).
   - Hr. formand, Det Sociale Verdensforum var oprindeligt tænkt som et modstykke til Det Økonomiske Verdensforum i Davos og havde til formål at forsøge at presse sociale spørgsmål ind på globaliseringens dagsorden. Ved dette femte møde er der over 150.000 deltagere fra 150 lande og blandt de hundredvis af møder, står repræsentanter for IMF og Verdensbanken for første gang over for deres kritikere.
Disse to institutioner står under anklage for at påtvinge verdens fattigste lande en neokonservativ økonomisk fundamentalisme. Bistanden ydes med en giftpille af betingelser, der tvinger landene til at åbne deres markeder for en privatisering af statslige aktiver, og de monetaristiske politikkers spændetrøje. Denne fremgangsmåde er udtryk for virkelighedsflugt. Udfordringen for dem er at nævne et land med en svag økonomi, der har åbnet sig og haft held til at udvikle sin økonomi.
De to seneste meget roste succeshistorier er Indien og Kina, men ingen af disse har fulgt opskriften. Begge lande beskyttede deres unge, fremvoksende industrier, indtil de var i stand til at bevæge sig ud på det globale marked. Men selv Indien har en skyggeside. Økonomien er i kraftig vækst, men det er en skam med de fattige. I 2003 kom der 11.000 nye millionærer i Indien, mens 8 millioner var arbejdsløse, og 50 millioner levede for mindre end 1 dollar om dagen.
Hvad skal der gøres? I løbet af de næste 10 år vil 45 millioner børn dø af fattigdomsrelaterede sygdomme, 12 millioner børn vil blive forældreløse på grund af aids, og 100 millioner børn vil fortsat være totale analfabeter. Verdensbanken hævder, at den blot udfører ønskerne fra de 147 stater, der ejer den - et verbalt kunstgreb. De afrikanske lande pålægger ikke sig selv betingelser, og de latinamerikanske gør heller ikke. Det er de industrialiserede G8-lande, der træffer beslutningerne, ofte i henhold til en dagsorden, der gavner dem selv. 
Men det forhold, at IMF og Verdensbanken nu holder fast i teorien, men ikke gennemfører den i praksis, tyder på, at presset fra det civile samfund kan have en virkning. Verdensbanken medtager programmer til fattigdomsbekæmpelse i sine planer og udtrykker bekymring over lande som Tanzania, som bruger flere penge på at afvikle sin gæld end på både sundhed og uddannelse.
Kina og Indien kan tvinge disse spørgsmål ind på dagsordenen, og det forhold, at EU har flere stemmer i IMF end USA tyder på, at Det Sociale Verdensforums slogan kan gennemføres: med tilstrækkelig viljestyrke og politisk engagement. Det er op til ngo'erne og civilsamfundet at give Europas politikere tilstrækkelig rygrad. 
Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand, hvad enten der holdes møde i de schweiziske bjerge eller ved den brasilianske kyst, er jeg overbevist om, at alle deltagere i Davos- og Porto Alegre-konferencerne var enige om ét mål, nemlig at der skal gøres noget ved fattigdom og økonomisk udvikling. Det glæder mig derfor særdeles meget at se, at det i Davos og i Porto Alegre blev erkendt, at liberalisering af verdenshandelen har afgørende betydning. Økonomisk vækst er grundlaget for udvikling i udviklingslande. Hvad enten det gælder håndteringen af klimaforandring eller sikring af god undervisning. Som følge heraf kan jeg ikke fremhæve kraftigt nok, at den kommende Doha-runde skal blive en succes. Kommissionen og medlemsstaterne skal her spille en afgørende rolle. De, som mener det alvorligt med støtte til den tredje verden, må åbne øjnene for den uheldige situation i deres eget land. De europæiske toldmure er efter min opfattelse et eksempel på, hvordan det ikke skal gøres. Foruden positive punkter findes der også nogle negative punkter. Opfordringerne til ekstra afgifter på internationale finansielle transaktioner, den berømte Tobin-afgift, er efter min mening mærkelige, og det samme gælder for ekstra skatter for multinationale selskaber. Jeg kan ikke se formålet med sådanne foranstaltninger. De stiller tingene på hovedet. De, der siger, de stræber efter en friere verdenshandel, må ikke i samme tempo pålægge nye regler.
Endelig er jeg overrasket over dem, der opfordrer til en ubetinget eftergivelse af udviklingslandenes gældsbyrder. Efter min gruppes opfattelse kan der ikke være tale om, at dette sker uden betingelser. Lande, som aktivt og succesfuldt stræber efter demokrati og god regeringsførelse, kan efter vores opfattelse regne med støtte, men uden denne indsats vil vi ikke reducere gælden. De liberale prioriteter er en friere verdenshandel og hovedvægt på økonomisk udvikling. Det er på den måde, at fattigdom skal bekæmpes, og det er grundlaget for et velfungerende og betalbart socialt sikkerhedsnet. Det gør det også muligt for os at føre en mere miljøvenlig politik. Spørgsmålet er, om vi alle sammen solidarisk, men apatisk synker ned i moradset, eller om vi vælger dynamik, fornyelse og fremgang. Det glæder mig, at kommissionsformanden foretrækker sidstnævnte kurs. Ja, hr. kommissionsformand Barroso, det er en politisk rolle, og vi ønsker netop, at De handler politisk. Jeg synes, at Deres holdning under det portugisiske valg var yderst forsvarlig, og at det desuden ville have været fuldstændig illoyalt over for Deres portugisiske arv, hvis De havde været fraværende. Jeg synes, det er yderst forsvarligt, og jeg beklager blot, at det ikke hjalp Deres parti tilstrækkeligt. 
Kauppi (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg havde den ære at deltage i Det Økonomiske Verdensforum som led i Young Global Leaders' program. Jeg ved, at De, hr. Barroso engang var en såkaldt Global Leader of Tomorrow, og at flere medlemmer af Europa-Parlamentet nu er involveret i dette program for de unge.
De Økonomiske Verdensforum udgjorde en udmærket tilkendegivelse af, at erhvervslivet verden over ønsker at tage et ansvar for de globale udfordringer, vi står over for. På åbningsdagen afholdtes en interaktiv global kommunalrådsdrøftelse. Det var et seminar, hvor 700 beslutningstagere i Davos foretog en prioritering af verdens problemer ved hjælp af Gallups opinionsundersøgelser og drøftede de udfordringer, de indebar.
Hvis man betragter deltagernes alder, køn, bopæl og beskæftigelse, er resultaterne ganske overraskende. Hvad forestiller vi os f.eks., at mænd mellem 40 og 60, som hovedsagelig kommer fra EU eller Nordamerika og for halvdelens vedkommende er erhvervsledere, anser for at være de største udfordringer i forbindelse med globaliseringen? Erhvervslivets indtjeningsmuligheder, fleksible ansættelsesbetingelser, øget omsætning eller Kina-fænomenet? Ingen af delene. De største udfordringer var ifølge denne gruppe fattigdomsbekæmpelse, etablering af en retfærdig globalisering og forvaltning af klimaændringerne.
Den globale ansvarlighed er blevet betydeligt større, når erhvervslivets ledere udtaler, at man for at udrydde fattigdommen bør bryde med den konventionelle tankegang, lade globaliseringens fordele komme de fattigste regioner til gode og skabe en global ledelse til bekæmpelse af klimaændringerne. Det skal ligeledes bemærkes, at de europæiske og nordamerikanske deltageres synspunkter virkelig var sammenfaldende.
Globaliseringen fremstår således ikke som den splittende faktor, Parlamentets venstrefløj anser den for at være. Disse emner ville også stå øverst på dagsordenen for et tilsvarende møde i Friends of the Earth. Det Økonomiske Verdensforum forelagde også forslag til konkrete foranstaltninger og en tidsplan i forhold til de forskellige udfordringer. Jeg er sikker på, at der også er initiativer forbundet med Det Sociale Verdensforum, hvor vi har sammenfaldende synspunkter. Eftersom vi har fælles målsætninger, ville det give større mening at søge at opfylde dem sammen end hver for sig. Vi giver Kommissionen vores fulde støtte hertil.
Arif (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, flere her var til stede for nogle dage siden i Porto Alegre enten i medfør af nationale hverv eller, hvilket jeg finder endnu vigtigere, som led i Det Parlamentariske Verdensforum. Jeg ønsker således først og fremmest at takke de andre medlemmer, der var til stede i Porto Alegre, og især min kollega, Harlem Désir, for det arbejde, de har udført i en årrække, og som har givet Europa mulighed for at deltage i dette store borgermøde.
Mange kommentatorer og deltagere har frygtet, at denne bevægelse ville miste pusten, men det er ikke sket. Antiglobaliseringsbevægelsen har været i stand til at ændre fokus og fastlægge nye organisationsstrukturer, hvilket har betydet, at Det Sociale Verdensforum ikke længere blot er et sted, hvor man fremsætter krav, men også et sted, hvor der stilles forslag. I øvrigt viser det faktum, at Det Økonomiske Forum i Davos omhandlede nogle af de temaer, der er blevet taget op i de sociale verdensfora, at de spørgsmål, der stilles i disse fora, er relevante, hvis vi skal tage stilling til, hvordan vi ønsker, vores verden skal se ud.
Men hverken Det Sociale Verdensforum eller Det Økonomiske Verdensforum er politiske aktører, der alene kan omsætte deres krav i politiske afgørelser. Derfor bør instanser såsom Europa-Parlamentet tjene som en magtfuld forbindelse og støtte i flere sammenhænge, herunder annullering af de fattige landes gæld, forhøjelse og forbedring af den offentlige udviklingsstøtte, indførelse af en verdensskat, reformer af de internationale samhandelsregler, bekæmpelse af skatteflugt og skattely og forsvar for de offentlige tjenester.
Flere stats- og regeringschefer har allerede taget en række initiativer. Andre forslag vil blive fremsat på G8-topmødet. Her i 2005, hvor vi skal foretage en foreløbig evaluering af gennemførelsen af De Forenede Nationers millenniummål, er det en udmærket ting, for så vidt det ikke igen udelukkende bliver ved løfterne. Det er grunden til, at mere end 100 organisationer, ngo'er, foreninger og fagforeninger i år har iværksat en mobiliserings- og spørgekampagne på globalt og europæisk plan. Den vil være centreret om handel og fattigdom, og et af de første store arrangementer vil være en verdensaktionsuge til fordel for en mere retfærdig samhandel, som afholdes i april i år.
Vi ved allerede, at vi med den nuværende hastighed ikke vil nå millenniummålene. Det må nu være vores opgave at få de forskellige parter til at indfri de løfter, de har afgivet for længe siden, ved at støtte disse initiativer og denne verdenskampagne mod fattigdom og således bekræfte og vise vores vilje til at opnå en bedre fordeling af rigdommene i en demokratisk verden i fred. Nogle politikere har skuffet, og de kan skuffe os på ny, men de bør under ingen omstændigheder affærdige tanken om, at de selv bør kæmpe for en mere retfærdig verden og omsætte denne tanke i handling. 
Barroso,
    Hr. formand, jeg synes, at det har været en rigtig interessant forhandling om spørgsmål af stor betydning for vores fælles fremtid. Medlemmernes indlæg har bidraget til den gode debat og afspejler de forskellige synspunkter, der er om globaliseringen.
Jeg vil her gerne fremhæve et punkt, som jeg også mener, at hr. Désir var inde på i sit indlæg, og som angår den fælles opfattelse, der trods alt kan spores i forhold til globaliseringen. I første omgang så det ud, som om der var to yderliggående holdninger. Der var en holdning, der kun så noget negativt ved globaliseringen, og en anden - der oprindelig kom til udtryk i Porto Alegre - som nærmest var en frontal afvisning af globaliseringen.
Vi må så i dag konstatere, at Davos-mødet faktisk viste, at virksomhederne bestræber sig på at påtage sig et socialt ansvar, at der lægges en stadig større vægt på at fremme en slags global styring, ligesom der er bestræbelser på at inddrage nogle af de synspunkter, der ofte er blevet fremført af ngo'er og deltagere i den bevægelse, der jo oprindelig opfattede sig selv som en decideret antiglobaliseringsbevægelse.
Mange af dem, der førhen sluttede op om antiglobaliseringsbevægelsen, har hurtigt forstået, at globaliseringen er uundgåelig. Den globalisering, vi har i verden i dag, er der ikke et land eller en gruppe af lande, der har besluttet. Det er heller ikke en sammensværgelse, som en gruppe virksomheder står bag. Den globalisering, vi har i verden i dag, hænger snarere sammen med tendenserne i verdenshandelen og især med den teknologiske revolution, som ingen regering jo har nogen reel mulighed for at kontrollere. I stedet for blot at protestere mod globaliseringen har mange af disse forskellige aktører besluttet at finde en anden form for globalisering og har forsøgt at få globaliseringen til at inddrage nogle af deres prioriteringer, hvilket jeg finder helt fornuftigt. Det er det, vi står for. Det siger jeg, fordi jeg mener, at vi både kan tage ved lære af Davos og af Porto Alegre, også selv om der begge steder er fremført forslag, der nok ikke skal tages alt for meget efter pålydende. Vi kan dog som sagt tage ved lære både det ene og det andet sted.
Hvad kan jeg så sige med hensyn til Europa og Kommissionen? Jeg mener, at vi må arbejde meget konkret. Både internt og eksternt. Er vi internt for samhørighed eller ikke? Jeg er for samhørighed, Kommissionen er for økonomisk, social og regional samhørighed, og jeg appellerer derfor her til Parlamentets medlemmer om at give mig deres støtte og om at bakke Kommissionen op, så alle EU's regeringer også bliver for samhørighed og viser sig rede til at yde et bidrag til de finansielle overslag, som vi i øjeblikket diskuterer, eftersom vi også har fattigdom i Europa. Der er nemlig ikke kun fattigdom i landene på den sydlige halvkugle. Vi har nu i Europa - og især i Europa efter udvidelsen - endnu større forskelle end dem, vi havde tidligere. Vi har i Europa brug for mere avancerede programmer til bekæmpelse af social udstødelse. Hvis vi ønsker en sammenhængende politik for samhørighed, må vi altså også tage fat på at skabe samhørighed i Europa, økonomisk, social og regional samhørighed. Det er en del af den hurtige indsats, som EU har så hårdt brug for.
Så er der det eksterne perspektiv. Hvad kan Kommissionen, og hvad kan EU gøre udadtil? Dér er der to områder, som jeg mener ikke bør ses som gensidige modsætninger, nemlig verdenshandelen og udviklingsbistanden. Jeg hørte nogle bemærkninger vendt imod verdenshandelen, der vel skulle forstås sådan, at den på sin vis er selve udtrykket for den neoliberale model. Lad mig hertil endnu en gang sige, at i de kontakter, som jeg har haft med udviklingslandenes ledere, går det første krav, de næsten alle sammen stiller, på handel. De vil have bedre adgang til de mere udviklede landes markeder. Vi må derfor også støtte disse lande på handelsområdet. Det går derfor ikke an at mene, at der er en uoverstigelig modsætning mellem og, mellem handel og bistand. Jeg finder det indlysende, at vi både kan og bør gøre mere for udviklingslandene på begge disse felter. Så kan vi også stille større krav til dem, for når EU og EU's medlemsstater yder en betydelig bistand - for det gør vi, EU er nemlig den største donor af udviklingsbistand i verden - har vi også ret til at kræve god regeringsførelse i disse lande, og vi vil gerne vide, om de penge, vi giver dem, bruges på en rigtig og hæderlig måde, og om de også gennemfører de nødvendige reformer, så de bedre kan tage del i verdenshandelen. Det er også et fælles ansvar.
Jeg vil gerne tilføje, at det er Kommissionens agt at gå endnu videre. Vi ønsker at yde et mere ambitiøst bidrag til millenniumdagsordenen. Vores indsats begrænses kun af de midler, vi har til rådighed. Vi vil derfor fortsat arbejde sammen med medlemsstaterne og Europa-Parlamentet om at opstille en mere ambitiøs dagsorden for udviklingsbistanden, og som særlig giver Afrika en klar prioritering, for Afrika har strukturelle problemer, som andre regioner i et vist omfang har overstået, ikke mindst takket være deres mere vellykkede deltagelse i verdenshandelen. Jeg vil gerne forsikre Parlamentets medlemmer om, at jeg og Kommissionen ønsker at se en mere beslutsom og offervillig indstilling, hvad angår målsætningerne om en global verden, en retfærdigere global verden, hvor EU bør have en ledende rolle til gavn både for en mere ansvarlig styring af klodens ressourcer og for et mere retfærdigt samfund globalt set.
De er de værdier, vi står for, og som vi er parate til at slås for. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel103.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
- (A6-0020/2005) af Di Pietro for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om udveksling af oplysninger fra strafferegistre (KOM(2004)0664 - C6-0163/2004 - 2004/0238(CNS));
- (A6-0036/2005) af Costa for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets henstilling til Rådet om kvaliteten af strafferetsplejen og harmonisering af medlemsstaternes straffelovgivning (2005/2003(INI)).
Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, tillad mig på Kommissionens vegne at give udtryk for nogle betragtninger i forbindelse med de to betænkninger, nemlig hr. Costas betænkning og hr. Di Pietros betænkning. Der er en vigtig sammenhæng mellem de to betænkninger og de to initiativer. Den første vedrører kvaliteten af strafferetsplejen og harmonisering af straffelovgivningen. Den anden er udarbejdet af hr. Di Pietro og drejer sig om et forslag om udveksling af oplysninger fra strafferegistre.
Jeg er personligt af den opfattelse - og det gælder også Kommissionen som helhed - at retsvæsenets kvalitet er et grundlæggende element i det store projekt, som nu er stadfæstet i EU-forfatningen, nemlig indførelsen af et egentligt europæisk område med retfærdighed og frihed. Det er klart, at retsvæsenets kvalitet bygger på princippet om, at et Europa, hvor de indre grænser forsvinder, skal sikre en hurtig og enkel gennemførelse af de europæiske dommeres afgørelser. Den løsning, som borgerne forventer, bygger nemlig på retssystemernes troværdighed.
Dette princip forudsætter naturligvis et andet princip, som fagfolk kalder "gensidig anerkendelse", og som betyder, at den afgørelse, som en dommer i en bestemt medlemsstat træffer, kan og skal anerkendes i en anden medlemsstats retssystem. Dette er en væsentlig forudsætning for indførelsen af et europæisk område med retfærdighed. Hvis dette princip om gensidig anerkendelse skal kunne gennemføres, er det dog nødvendigt med et højt niveau af gensidig tillid. En gensidig anerkendelse er ikke mulig, hvis ikke der er gensidig tillid mellem dommerne og retssystemerne i EU's medlemsstater. Derfor er der i det program, som Kommissionen nu vil gennemføre, en specifik henvisning til retsvæsenets kvalitet - hvilket Det Europæiske Råd i øvrigt bad om - der kommer til udtryk gennem afgørelser, som let og hurtigt gennemføres, og som indebærer et højt niveau af gensidig tillid mellem retssystemerne og dommerne.
Ordføreren, hr. Costa, foreslår oprettelsen af et europæisk system til evaluering af retsvæsenets kvalitet, og at dette system skal bygge på et charter om kvalitet i strafferetsplejen. Det er efter min mening en interessant idé, da vi ved, at en mekanisme til parallel vurdering og kontrol af en aktivitets resultat har fungeret på andre - og mindre vanskelige - områder og bidraget til gennemførelsen af princippet om gensidig tillid. Derfor er ordførerens forslag interessant.
Kommissionen er desuden overbevist om, at det på et så følsomt område, som i øvrigt vedrører medlemsstaternes kompetence, er nødvendigt med et omfattende samråd og ikke mindst en høring af de berørte parter. Kommissionen er i gang med og vil fortsat gøre en indsats i begge retninger, og den vil først og fremmest høre de berørte kategorier, nemlig dommerne og de sammenslutninger og organer, der repræsenterer dommerne i medlemsstaterne. Vi har planer om inden udgangen af 2005 at fremlægge den første meddelelse om retsuddannelser, dvs. uddannelsen af dommere, og herefter, nemlig i 2006, at fremlægge en meddelelse om evalueringen af retsvæsenets kvalitet. Vi agter således at følge de retningslinjer, der foreslås i hr. Costas betænkning.
Min sidste bemærkning til dette spørgsmål er, at ingen mekanisme til evaluering af retsvæsenets kvalitet må få en direkte eller indirekte negativ indflydelse på dommerstandens uafhængighed. Det ville give et yderst negativt resultat, hvis man gennem princippet om en evaluering af retsvæsenets kvalitet - som er en service for borgerne - indirekte greb ind i dommerstandens uafhængighed, der er en væsentlig forudsætning for, at borgerne får en service af god kvalitet. En dommerstand, som ikke er uafhængig, giver så afgjort ikke god kvalitet. Derfor vil vi forsøge at opnå et højere kvalitetsniveau i retsvæsenet, men samtidig holde fast ved førnævnte forudsætning, nemlig respekten for retssystemernes og dommerorganernes uafhængighed.
Hvad hr. Di Pietros betænkning angår, er gensidig tillid - sådan som jeg sagde før - naturligvis et af basiselementerne for retssystemets kvalitet og for, at den gensidige anerkendelse af afgørelser og akter kan fungere tilfredsstillende. Derfor er der ingen tvivl om, at forslaget til afgørelse om udveksling af oplysninger fra strafferegistre - et forslag, som Kommissionen stillede i oktober sidste år - er et godt eksempel på den reelle betydning af, at princippet om gensidig tillid bliver anvendt.
De husker sikkert alle Fourniret-sagen, nemlig den tragiske pædofilisag, som var med til at fremskynde den europæiske reaktion. Denne sag viste, hvor dårligt informationsudvekslingen mellem medlemsstaterne fungerede, når det gælder personers strafferegistre. Det er nødvendigt med en kraftig indsats. Jeg er overbevist om, at den tekst, som vi behandler i dag, og som hr. Di Pietro har gjort rede for og vil gøre rede for, kun er det første skridt. På kort sigt er det et tvingende nødvendigt første skridt. Det næste skridt, som Kommissionen overvejer, er naturligvis et hurtigere edb-baseret udvekslingssystem, hvor der selvfølgelig skal være fuld respekt for bestemmelserne om beskyttelse af personoplysninger. Det er et mere avanceret forslag, som Parlamentet får lejlighed til at udtale sig om flere gange i den nærmeste fremtid.
Under alle omstændigheder er der ingen tvivl om, at vi i dag skal sikre den bedst mulige funktion af strafferegisteret i den medlemsstat, som den pågældende person er fra, så man fra strafferegisteret i den medlemsstat, som personen kommer fra, straks kan få alle de nødvendige svar om situationen.
Det er således nødvendigt at skabe en bedre forbindelse mellem de nationale myndigheder, der er ansvarlige for strafferegistrene, og det er klart, at Kommissionen på længere sigt regner med at foretage yderligere forbedringer. Som De ved, har vi vedtaget en hvidbog, hvor der stilles forslag om et mere effektivt informationsudvekslingssystem. Vi vil lytte til svarene på de spørgsmål, der stilles i hvidbogen.
Endelig vil Kommissionen samarbejde med Parlamentet på en yderst kontinuerlig måde, så vi i spørgsmålet om informationsudveksling når frem til en passende balance mellem sikkerhed, beskyttelsen af borgernes ret til at være sikre og beskyttelsen af borgernes grundlæggende rettigheder. I den forbindelse vil jeg gerne endnu en gang henvise til beskyttelsen af personoplysninger, da det er nødvendigt at drøfte en sådan balance meget indgående her i Parlamentet. 
Di Pietro (ALDE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg skal gøre rede for min betænkning om forslag til Rådets afgørelse om udveksling af oplysninger fra strafferegistre. Som kommissær Frattini så rigtigt sagde, er dette forslag kun det første skridt, som det er tvingende nødvendigt at tage.
Det er klart, at alle ikke er enige i målsætningen med forslaget til afgørelse. ALDE-Gruppen - som jeg har den ære at tilhøre - støtter det naturligvis fuldt ud, og det samme gælder for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, som næsten enstemmigt afgav positiv udtalelse om det pågældende forslag til Rådets afgørelse.
Målsætningen er at forbedre retsvæsenets kvalitet i Italien, Europa og alle medlemsstaterne. Den konkrete indsats, som forslaget til afgørelse tager sigte på, er at udveksle oplysningerne i strafferegistrene. En sådan udveksling var der i virkeligheden allerede taget højde for i konventionen af 1959. Ud fra et teknisk synspunkt er det dog vanskeligt at gøre en sådan informationsudveksling operativ og aktuel, eftersom oplysningerne - i henhold til konventionen af 1959 - i øjeblikket kun bliver videregivet en gang om året, og anmodningerne efterkommes uden en forud fastlagt tidsfrist. De fordele, som forslaget til Rådets afgørelse giver, er således en hurtigere information, naturligvis mens man venter på, at det edb-system, som kommissæren henviste til, kan gøre informationen endnu hurtigere og næsten online.
Jeg vil gerne rydde en misforståelse af vejen for dem, der har spurgt sig selv, hvordan kontrollen af oplysningerne hænger sammen med deres fortrolighed. Oplysningerne i strafferegisteret er for den dømte, hvad journalen er for en patient - der er med andre ord tale om kendsgerninger. Problemet ligger i, hvem der bruger disse oplysninger, og hvordan de bliver brugt. I den forbindelse anmoder vi om, at de udelukkende må bruges af retsmyndighederne og mellem retsmyndighederne, og at det udelukkende sker med henvisning til straffedomme, der har fået retskraft. Derfor var det rigtigt af Rådet at medtage begreberne strafferegister og straffedom, der har fået retskraft, blandt de betegnelser, som disse afgørelser foreløbig skal have.
Jeg er således enig i det igangværende arbejde, som man ønsker at foretage, mens man venter på de betegnelser, der bliver fastlagt i hvidbogen, og jeg er ligeledes enig i de principper, som De nævnte for lidt siden, hr. kommissær. De sagde, at der i denne afgørelse - og mere generelt i henstillingerne fra Parlamentet - skal tages højde for to principper, som vi efter min mening alle kan tilslutte os, og som jeg så afgjort er enig med Dem i. Det første princip er, at retsafgørelser skal gennemføres hurtigt. Det andet princip er - sådan som De sagde - at der skal være gensidig anerkendelse og gensidig tillid, når det gælder de afgørelser, som de enkelte landes dommere træffer. Desuden sagde De, at en hvilken som helst evaluering af kvaliteten i dommernes arbejde ikke må gå ud over dommerstandens uafhængighed.
Jeg er helt enig i Deres synspunkt, hr. kommissær, og derfor beder jeg Dem om at sørge for, at Kommissionen gør en mere konkret indsats med hensyn til disse spørgsmål. Foruden at lytte vil jeg navnlig bede Dem om at specificere, hvad De agter at gøre, såfremt en medlemsstat viser, at den ikke har tillid til dommerne. Det gælder f.eks. den europæiske arrestordre, som visse medlemsstater stadig ikke har indført.
Vi anmoder derfor udtrykkeligt om, at Kommissionen i forbindelse med drøftelserne om disse spørgsmål opfordrer de medlemsstater, der ikke har gjort det endnu, til at sørge for dette. Ellers kunne man tro, at disse medlemsstater ikke har tillid til de andre dommeres og de andre medlemsstaters afgørelser, og at de således ikke har til hensigt at eksekvere dommernes afgørelser med det samme.
Vi giver Dem ligeledes ret i, at det er nødvendigt at respektere dommernes uafhængighed, men vi kunne også godt tænke os at vide, hvad Kommissionen vil gøre, når der i en medlemsstat sågar er regeringsmedlemmer, som ikke respekterer dommerne, og som ligefrem gør dem til grin foran regeringsbygningerne. Jeg mener således, at det også er Kommissionens opgave at udstikke nogle retningslinjer, så der ikke er medlemsstater, som af meget specielle grunde modarbejder den indsats, vi gør for at forbedre retsvæsenets kvalitet i Europa og medlemsstaterne. 
Costa, António (PSE ),
   Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, kære kolleger, oprettelsen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er en af de mest stimulerende udfordringer, som EU i dag står over for, og det gælder ikke mindst - sådan som vi sætter os for i Haag-programmet - at skulle sikre høje kvalitetsstandarder i retsplejen over hele EU, men under hensyntagen til mangfoldigheden i de retsordener, der findes i de 25 medlemsstater.
Det fremgår af Haag-programmet, ligesom det allerede var tilfældet i Tampere, at hjørnestenen i opbygningen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed er gensidig anerkendelse, som også kommissær Frattini netop har erindret os om. En vigtig forudsætning for gensidig anerkendelse er gensidig tillid. Som hr. Di Pietro netop har påpeget, er gensidig tillid ikke et spørgsmål om tro. Gensidig tillid skal bygges op og være faktisk til stede. Vi må jo erkende, at der mellem de 25 medlemsstater, mellem retsvæsenerne i vores 25 medlemsstater, ikke findes gensidig tillid i fornødent omfang. Den gensidige tillid skal styrkes. Derfor lægger jeg i denne initiativbetænkning ud med at foreslå, at der indføres en permanent gensidig evalueringsmekanisme mellem de forskellige medlemsstater. Det skal selvfølgelig være en mekanisme, der respekterer den dømmende magts uafhængighed, men som involverer de nationale parlamenter og domstolenes forvaltningsorganer, så vi kan få en differentieret evaluering ud fra forskellige synspunkter af retsplejens kvalitet i de enkelte medlemsstater.
For det andet finder jeg det afgørende, at denne evaluering bliver objektiv, og med henblik herpå foreslår jeg, at der udarbejdes et charter om kvalitet i strafferetsplejen. Det skal være et kvalitetscharter, hvis grundlag bør være de rettigheder, der tilkommer dommerne ifølge den europæiske menneskerettighedserklæring, chartret om grundlæggende rettigheder, retspraksis ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og EF-Domstolen samt FN's og Europarådets henstillinger. Dette kvalitetscharter bør udgøre en objektiv fælles referenceramme til evaluering af medlemsstaternes strafferetspleje, så vi kan udbrede bedste praksis, tilrettelægge benchmarkingøvelser og sikre, at alle borgere nyder godt af de samme kvalitetsstandarder overalt i EU.
Vi er imidlertid alle klar over, at vi ikke blot behøver gensidig anerkendelse, men også et vist minimum af harmonisering. Rådet har defineret, hvilket kriterium der bør gælde for harmonisering af national lovgivning, hvad angår materiel strafferet. I vores betænkning foreslår vi, at vi tilslutter os Rådets forslag. Rådet har anmodet Kommissionen om allerede nu at forberede harmoniseringen for de lovovertrædelser, der henvises til i forfatningstraktaten, så det indledende arbejde kan være afsluttet, når forfatningstraktaten træder i kraft, og Rådet hurtigt - og på det tidspunkt sammen med Europa-Parlamentet - kan vedtage de harmoniseringsbestemmelser, som den nye traktat kræver.
Hvad angår processuel lovgivning, mener vi, at vi bør være selektive, men ambitiøse på de felter, som vi prioriterer. Vi foreslår derfor fire afgørende områder. For det første et område, som Kommissionen allerede har meddelt at have under behandling, nemlig harmonisering af bestemmelserne for indsamling og vurdering af grundlæggende beviser. For det andet en harmonisering, som kan lette fuldbyrdelse af straffe, men også de forebyggende foranstaltninger, der skal udføres. For det tredje minimumsrettigheder for indsatte i enhver medlemsstat og for det fjerde punktet om internationale gentagelsestilfælde med hensyn til forbrydelser, som allerede har været genstand for harmoniseringsforanstaltninger.
Med denne betænkning opfordrer Parlamentet Rådet og Kommissionen til at fremskynde deres arbejde, så vi sammen kan oprette et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der kendetegnes ved større kvalitet i strafferetsplejen i Europa. 
Brejc, Mihael (PPE-DE ).
   - Tak, hr. formand. I de politiske dokumenter fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, f.eks. dokumenterne fra kongressen og andre dokumenter fra vores parti her i Europa-Parlamentet, understreger vi betydningen af befolkningens og deres ejendoms sikkerhed, for det lovede vi faktisk vores vælgere. På den anden side står vi over for stadig flere og stadig mere alvorlige former for kriminalitet og terror.
Det er indlysende, at de enkelte EU-stater ikke længere kan varetage deres egen sikkerhed alene. Vi har brug for samarbejde og en fælles indsats, og vi bør indkredse og fremme alle aktiviteter, der kan forbedre vores sikkerhed. På denne baggrund støtter PPE-DE-Gruppen forslaget til Rådets afgørelse om udveksling af oplysninger fra strafferegistre såvel som hr. Di Pietros betænkning.
Vi er dog noget overraskede over, at Kommissionen først har til hensigt at indføre et nyt computersystem til udveksling af data mellem 2008 og 2010. Jeg har en fornemmelse af, at spørgsmålet om dataudveksling mere er af politisk end af teknisk karakter, for hvis den politiske vilje reelt var til stede, burde Kommissionen fremskynde opbygningen af et passende informationsteknologisk system, idet vi som bekendt befinder os i informationsalderen, og det ikke skulle volde de store problemer at opbygge et passende informationsteknologisk system. Der ligger helt klart andre mere tungtvejende hensyn i vejen herfor såsom tillid eller kvaliteten af de enkelte dele af magten. I denne forbindelse foreslår jeg, at Kommissionen virkelig fremskynder opbygningen af et sådant informationsteknologisk system. Tak. 
Roure (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Europas borgere bekymrer sig først og fremmest om, hvorvidt EU kan sikre dem en høj levestandard og beskyttelse af deres rettigheder. Vi bør derfor sikre os, at alle EU-borgere nyder de samme rettigheder, har den samme retssikkerhed og har lige adgang til domstolene, uanset hvor i Europa de befinder sig. I denne forbindelse er det afgørende at styrke samarbejdet på det civil- og strafferetlige område. I øvrigt betyder den frie bevægelighed i Europa, at de kriminelle netværk kan udnytte de åbne indre grænser i EU og den manglende retlige samordning og undgå retsforfølgelse. Vi bør derfor nu indføre de ordninger, der er nødvendige, hvis vi skal kunne tage de nye udfordringer op, som det europæiske retlige samarbejde står over for.
Udvekslingen af oplysninger fra strafferegistre giver de europæiske dommere konkrete mekanismer, der gør det muligt at fremskynde procedurerne, så man ikke lader kriminelle forblive ustraffede. Det vil som sagt f.eks. blive muligt hurtigere at afslutte kendte sager om pædofili. Sådanne mekanismer og praktiske ordninger bør indføres for at styrke den gensidige tillid inden for de europæiske judicielle systemer, hvilket så absolut er påkrævet. Den nuværende mangel på tillid udgør nemlig en alvorlig hindring for, at vi kan nå frem til en gensidig anerkendelse af gældende praksis og en passende tilnærmelse af de forskellige judicielle systemer. Jeg tilslutter mig desuden António Costas opfordring til Kommissionen om at udarbejde forslag baseret på princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser og en minimal harmonisering.
Endelig vil jeg benytte lejligheden til at udtrykke tilfredshed med forslaget om at udvide det retlige samarbejde til også at omfatte alle aspekter af familieretten, som er medtaget i lovgivningsprogrammet for 2005. Jeg håber, at vi vil kunne fortsætte arbejdet i denne retning. 

Duquesne (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil først lykønske ordføreren, hr. Costa, med den betænkning og de udmærkede konklusioner, han har forelagt, og som Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i øvrigt vedtog praktisk taget enstemmigt.
Betænkningen sender efter min opfattelse et stærkt signal fra Parlamentet til Kommissionen og Rådet. Den vidner om vores vilje til at sikre en bedre kvalitet inden for retsvæsenet for alle EU-borgere, ja alle, der befinder sig på EU's territorium, især ved hjælp af chartret om kvalitet i europæisk stafferet og den foreslåede evalueringsordning. Gensidig anerkendelse af strafferetlige afgørelser truffet i den ene eller den anden medlemsstat forudsætter, at alle medlemsstater har tillid til hinandens judicielle systemer. Og derfor bør der, som hr. Costa har erindret om, fastlægges fælles grundlæggende og mere harmoniserede standarder, der sikrer, at diversiteten bevares, når denne er berettiget.
Men det drejer sig ikke kun om retsplejen. At garantere og kontrollere, at dommerne er tilstrækkeligt uddannede, åbne, upartiske, disponible, effektive, hurtige og egnede til at forvalte de eksisterende midler bedst muligt, er selvsagt ikke uforeneligt med den ufravigelige uafhængighed, de skal sikres. Retsvæsenets gennemskuelighed bør forbedres, så borgerne bedre kan danne sig et indtryk af de arbejdsmetoder, der anvendes af dommerne, som i nogle sammenhænge har mistet en del af deres prestige og troværdighed.
Dernæst finder jeg det påkrævet at sikre en opfølgning af vores henstillinger. Vi må have handling og ikke blot hensigtserklæringer, hr. kommissær. Det er derfor vigtigt, at der nedsættes et opfølgningsudvalg bestående af eksperter, retsembedsmænd, advokater, retssystemets brugere og repræsentanter for de nationale parlamenter, som skal have til opgave at vurdere, hvordan vores henstillinger føres ud i livet. Hvis det lykkes at få disse henstillinger gennemført, vil det reelt lykkes os at gøre EU til en retsstat. Det er spørgsmål, som er afgørende for, at vores demokratier fungerer, for retssikkerheden og for overholdelsen af borgernes rettigheder.
Hvad angår hr. Di Pietros udmærkede betænkning, er jeg fuldstændig enig i den analyse og de forslag, den indeholder, men må understrege, at det foreliggende forslag er beskedent, eftersom det udelukkende omfatter den gældende juridiske ramme, som stammer helt tilbage fra 1959 og følgelig ikke opfylder behovet for udlevering af oplysninger fra strafferegistre. Jeg tror, at man har ønsket at reagere på de følelser, som Fourniret-sagen har fremkaldt. Vi venter utålmodigt på de mere globale forslag, som kommissær Frattini annoncerede, og som er en forudsætning for, at vi kan bekæmpe terror, organiseret kriminalitet og almindelig kriminalitet mere effektivt. Et lille skridt på vejen fjerner ikke forpligtelsen til hurtigt at gå videre. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   - I aften taler vi igen om trylleordet gensidig anerkendelse, som er hjørnestenen i det europæiske retlige samarbejde. Det er naturligvis en forudsætning, at medlemsstaterne virkelig samarbejder ordentligt, at de kan se ud over grænserne og ved, hvordan tingene foregår andre steder, at de også bliver enige om en række grundlæggende normer, f.eks. for strafferetspleje, og frem for alt bestræber sig på at have tillid til hinanden og finder ud af, hvorfor de faktisk kan have tillid til hinanden. Hr. Costas forslag er især vigtigt, hvad angår bestræbelserne på at have tillid, effektiviteten og en god retspleje. Hr. Di Pietros betænkning vedrører især forbedringen af samarbejdet om information. Min gruppe støtter derfor absolut begge betænkninger, og jeg vil takke Dem mange gange for alt det arbejde, De har gjort, og for det fine samarbejde, men der er brug for meget mere end disse små fremskridt. Der er en masse nye forslag under udarbejdelse, og det er alt sammen små fremskridt, i hvert fald på papiret. Det er nemlig min erfaring, at medlemsstaterne temmelig ofte slår bremserne i. For dem synes tanken om en gensidige anerkendelse jo frem for alt at være en måde til ikke at behøve ændre noget nationalt. Vi vil alle sammen beholde foden under eget bord, og de andre må så bare respektere vores beslutninger. Jeg kan sige Dem, at min gruppe ikke er bange for at kigge ud over grænserne. Vi er imidlertid en lille smule tøvende, hvad angår denne enorme mængde af nye regler, for en sådan mængde har ofte indflydelse på synligheden, forsvarsmekanismen hos de mennesker, som til stadighed konfronteres med ændringer, og ligeledes tydeligheden af, hvad vi foretager os. Jeg kan sige, at min gruppe går ind for en europæisk offentlig anklager. Vi går ind for en europæisk strafferetspleje, for europæiske rettigheder for mistænkte og ofre, for at dele information og frem for alt for en kraftig investering i en grundig uddannelse af alle embedsmænd inden for politi og retsvæsen om dette europæiske samarbejde. I sidste instans skal det jo føres ud i livet på arbejdspladsen og ikke her. Jeg håber, at vi i fællesskab kan gøre en kraftig indsats, herunder en finansiel indsprøjtning, for at sikre, at alle er ordentligt informerede herom. 
Krarup (GUE/NGL ).
   - Hr. formand. Begge betænkninger er udtryk for den velkendte ambition om at udbygge EU-institutionernes magt på medlemslandenes, og det vil til syvende og sidst sige folkestyrets bekostning.
Om hr. Di Pietros betænkning skal jeg kun sige, at der er tale om et anliggende, der hører hjemme i Europarådets regi og ikke i EU's.
Hr. Costas betænkning er fuld af velklingende idealisme, men idealerne og de gode hensigter lider af den beklagelige mangel, at de stort set savner bund i virkeligheden. Jeg peger først og fremmest på den kendsgerning, at strafferetsplejen og fængselssystemerne i en række medlemslande rummer talrige grove krænkelser af elementære menneskerettigheder. Skulle man ikke dyrke virkeligheden frem for de luftige idealer? Betænkningens ene ambition er "at styrke den gensidige tillid til princippet om gensidig anerkendelse af de øvrige medlemslandes retsafgørelser". Jamen, hvad nu hvis den polske, den græske, den italienske dommer eller anklager eller fængselsmyndig ikke fortjener tillid? Det er vel det, der foregår i virkelighedens verden, der er det afgørende. Betænkningens andet mål er at tvinge medlemslandene til, at bestemte handlinger skal straffes, som i forfatningens artikel 271. Hvis man havde spurgt kriminologerne og havde kontakt med virkeligheden, ville man have modtaget et klart svar. I værste fald er det barbari, i bedste fald vilkårlighed. 
Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi har talt om retsvæsenets kvalitet, og vi har behandlet en betænkning, hvor man tilsyneladende har til hensigt at foregribe bestemmelserne i traktaten og navnlig artikel III-271 om vurderingen af særligt alvorlige forbrydelser såsom terrorisme.
Derfor må man spørge sig selv, om vi ikke går for vidt med dette optimistiske syn på retsvæsenets kvalitet og gensidig anerkendelse af dommerafgørelser. Netop når det gælder et så vanskeligt område som terrorisme, finder der nemlig meget alvorlige begivenheder sted, og det er f.eks. tilfældet med dom nr. 2849104 fra dommeren for indledende retsmøder i Milano, fru Forleo, når det gælder terrorisme. I dommen - der vedrører handlinger, som visse terroranklagede personer har udført (deres navne var medtaget på både FN's og EU's liste) - foretages der en særlig skelnen, som dommeren selv har opfundet, nemlig mellem terrorister og guerillasoldater. Den pågældende dommer skriver ordret, at "voldshandlinger eller guerillahandlinger kan, selv om de foretages af andre hære end de institutionelle, heller ikke retsforfølges, når det gælder international ret, såfremt de internationale menneskerettigheder ikke er blevet krænket."
Det, som man gør her, er at fratage fællesskabsbestemmelserne om terrorisme deres betydning. Det, som man gør her, er forræderi mod den civile indsats imod terrorisme, som EU har lovet at gøre, også her i Parlamentet. Det er meget alvorligt, og jeg betragter det som min pligt at gøre opmærksom på det. 
Libicki (UEN ).
   - Mange tak, hr. formand. Hr. formand, mine damer og herrer, under debatten om EU-tiltrædelsen i de nye medlemsstater, herunder mit land, Polen, vedrørte nøgleargumenterne ikke blot økonomisk vækst og national sikkerhed, men også personlig sikkerhed. Dette emne er især vigtigt, fordi kriminaliteten stiger overalt i Europa og desværre også i de nye medlemsstater, og der bør træffes radikale foranstaltninger for at dæmme op for denne vedvarende stigning. Der er opstået mange nye former for kriminalitet, f.eks. den meget omtalte internetkriminalitet. Og alle disse forhold skaber behov for ny lovgivning. De betyder også, at der er behov for harmonisering, og det er grunden til, at vi glæder os over både hr. Di Pietros betænkning om udveksling af oplysninger fra strafferegistre og hr. Costas betænkning om kvaliteten af strafferetsplejen i EU.
Vi må dog ikke glemme, at harmoniseringen af straffelovgivningen eller en hvilken som helst anden form for lovgivning ikke bør betyde, at alle blot bliver bragt ned til laveste fællesnævner, eller at forskellene udviskes på bekostning af de nationale traditioner, sædvaner og behov. Sidstnævnte er det grundlag, den nationale lovgivning er bygget på, og hvis harmoniseringen bliver for mekanisk, kan de lokale traditioner lide skade. Frem for alt skal landene ikke forpligtes til at indordne deres lovgivning efter love og sædvaner i andre lande, hvor kriminelle behandles med særlig omsorg, og hvor de gradvist bliver gjort til ofre, mens de virkelige ofre bliver glemt, og hvor kriminelle reelt kan forvente større beskyttelse end ofrene.
Dette vedrører især spørgsmålet om, hvorvidt arresterede personer skal have ret til at konsultere en psykiater, som skal have til opgave øjeblikkeligt at vurdere den indsattes opførsel og evt. fritage vedkommende for skyld. Det kan meget vel være hensigtsmæssigt på et senere stadium i retssagen, men behovet opstår ikke helt i starten. Det bør ikke resultere i, at de kriminelle tilkendes flere rettigheder end ofrene, selv om der desværre er tale om et stadigt mere almindeligt fænomen i moderne lovgivning og retspleje. Det er uacceptabelt for ofret uigenkaldeligt at blive betragtet som offer, mens den kriminelle samtidig betragtes som en form for nyt offer, man skal komme til undsætning, eftersom det ganske enkelt ikke har hold i virkeligheden. Den kriminelle bør altid forblive kriminel og ofret offer.
Udvekslingen af oplysninger fra strafferegistre er et andet interessant emne. Vi må ikke glemme, at tidsfristerne for slettelse af strafferetlige domme varierer meget i de forskellige medlemsstater, og at der bør tages skridt til at undgå, at der opstår situationer, hvor en person anses for at have en strafferetlig dom i en medlemsstat, mens det ikke er tilfældet i en anden medlemsstat.
Mange tak, hr. formand. Jeg er færdig, så De behøver ikke at tage hammeren i brug. 
Claeys (NI ).
   - Hr. formand, i begrundelsen for forslaget henviser Kommissionen til, at nylige tragiske pædofilisager har afsløret, at medlemsstaternes udveksling af oplysninger om domme fungerer temmelig mangelfuldt. Kommissær Frattini nævnte netop Fourniret-sagen. En fransk pædofil, som blev dømt i sit eget land, kunne i Belgien uforstyrret gøre, hvad han ville, fordi de franske myndigheder ikke anså det for at være nødvendigt at give de relevante oplysninger om den pågældende person. Det forslag, som nu drøftes, har ladet vente på sig alt for længe. Det drejer sig i sidste instans om en tilføjelse til konventionen om gensidig retshjælp i straffesager, som stammer fra 1959. Desuden er forslaget utilstrækkeligt, og det giver ikke nogen løsning på en lang række problemer. Medlemsstaterne skal hurtigere supplere deres strafferegistre og stille dem til rådighed. Endvidere skal de hurtigere skaffe oplysninger, som andre medlemsstater beder om, og det skal ske ved hjælp af standardformularer. Det er nogle skridt i den rigtige retning, men vi venter naturligvis stadig på indførelsen af et fuldgyldigt, automatiseret system med udveksling af information. Kommissionen skal nu hurtigst muligt gøre noget ved det, især når den allerede nu siger, at systemet først vil kunne fungere om nogle år, hvilket faktisk er et dårligt tegn. Der er naturligvis en hel række juridiske konsekvenser, som vi skal tale udførligt om. Parlamentet må efter afstemningen om dette forslag under ingen omstændigheder skabe den illusion, at problemerne med udvekslingen af oplysninger er løst. Kommissionen viser selv med et rammende eksempel, at dette udtrykkeligt ikke er tilfældet. Således forpligtes en medlemsstat ikke til at orientere den stat, hvor en dømt har bopæl, hvis det ikke er den stat, hvis nationalitet vedkommende har. Med andre ord vil disse foranstaltninger gøre det muligt for Fourniret på ny at smutte gennem nettets masker. 
Kudrycka (PPE-DE ).
   - Hr. formand, både Tampere-programmet og senere Haag-programmet opstillede den gensidige anerkendelse af domme i strafferetlige sager som et af EU's mål på det strafferetlige område. Et effektivt retligt samarbejde baseret på gensidig tillid er en forudsætning for, at vi kan nå dette mål, eftersom manglende samarbejde kan betyde, at kriminelle kan skjule sig i andre lande for ikke at blive stillet til ansvar for deres forbrydelser. Dette øger igen fornemmelsen af, at forbrydelser kan forblive ustraffede, hvilket fører til øget kriminalitet i Europa. Det er grunden til, at PPE-DE-Gruppen hilser Costa-betænkningen velkommen. Den indeholder henstillinger til Kommissionen vedrørende indførelsen af et kvalitetscharter om strafferetsplejen, idet de grundlæggende rettigheder, der indrømmes forsvarer, ofre og advokater i det foreslåede charter, samtidig kan anvendes som kriterier for en gensidig vurdering af retsplejens kvalitet. Selv om der først vil foreligge et specifikt retsgrundlag for en sådan vurdering, når forfatningstraktaten træder i kraft, mener jeg, at der allerede nu kan findes et generelt retsgrundlag i Maastricht-traktaten. Jeg mener derfor, at det vil være hensigtsmæssigt, hvis Kommissionen følger betænkningens henstillinger og indleder arbejdet med at opstille kriterierne og metoderne for en sådan vurdering. Denne opgave vil blive vanskeliggjort noget af det faktum, at der skal tages højde for, at medlemsstaternes retssystemer er forskellige og tager deres udgangspunkt i forskellige retstraditioner og kulturer, såvel som for de forskellige judicielle systemer. Vurderingsmetoderne bør desuden sikre, at der kan drages troværdige konklusioner baseret på pålidelige analyser. Det skal bemærkes, at den gensidige vurdering på det retlige område desuden bør følges op af andre foranstaltninger, herunder foranstaltninger, der kan sikre, at domstolenes politiske uafhængighed ikke blot respekteres, men også styrkes. Mange tak. 
Lambrinidis (PSE ).
   - Hr. formand, strafferetsplejen i Europa bør være uafhængig, men ikke uden evalueringer og ikke uden kontrol Som europæisk borger må man kunne stole på denne retspleje, stole på, at de grundlæggende rettigheder overholdes, og stole på, at der vil være gennemsigtighed og kvalitet i alle domstole i hele EU.
For ganske nylig oplevede vi en meget kedelig hændelse i Grækenland, idet der blev afsløret skandaler og korruption i retsvæsenet. Det er en afsløring, der i alvorlig grad har rystet de græske borgeres tillid til retssystemet. Og selv om det græske retssystem i dag er i gang med at rense ud i egne rækker, er det ikke nok. Og som man har erfaret i andre europæiske lande, som har været ude for de samme problemer med korruption i retsvæsenet, er det en yderst vanskelig affære. Derfor opfordres vi nu til at hente støtte fra Europa. Hvordan kan man støtte? Med en evaluering af særlige procedurer og med bedste praksis. Hvori ligger problemet i dette? Alle der måtte betvivle betydningen af evalueringen, har noget at skjule. Selv om en medlemsstat mener, at dens strafferetspleje er så fremragende, at andre ikke kan lære den noget, kan den i det mindste bidrage til, at de andre lærer noget af den. Og da dommerne selv er involveret i chartret for kvalitet, er der ingen problemer med deres uafhængighed i forbindelse med dette forslag. 
Drčar Murko (ALDE ).
   - Tak. I betragtning af de omfattede bestemmelser i traktaten om en forfatning for Europa vedrørende samordning af de nationale lovgivninger inden for strafferet, materiel ret og retspleje må man konkludere, at planen om et fælles strafferetligt område tegner sig stadig klarere. Disse bestemmelsers indføjelse i forfatningstraktaten markerer ikke starten på en ny udvikling, men er resultatet af en lovgivningsmæssig udvikling, der indledtes i 1990, og beror især på princippet om gensidig tillid. I betragtning af de forskellige forfatningssystemer og strafferetlige traditioner må denne tillid baseres på specifikke og sammenlignelige minimumskriterier.
Vi støtter denne udvikling, men har som parlamentsmedlemmer også pligt til nøje at overvåge, hvilke metoder der anvendes for at tilnærme lovgivningerne, især i forhold til det påtrængende behov for at styrke beskyttelsen af de grundlæggende menneskerettigheder. Hvis vi ikke sikrer en ligevægt mellem disse to elementer, ville vi nok kunne skabe et fælles strafferetligt system, men det ville ikke nødvendigvis have den påkrævede demokratiske legitimitet. Strafferetten er også et udtryk for demokratiets kvalitet. Tak. 
Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg har ingen problemer med en rimelig udveksling af strafoplysninger mellem medlemsstaterne, men man skal være politisk blind for ikke at genkende forslagene i Costa-betænkningen som et led i den harmoniseringsproces, der er på vej i det strafferetlige system rundt om i Europa. Det sker naturligvis i afventen af EU-forfatningen, hvor denne harmonisering får en nøglerolle.
Personligt er jeg modstander af et strafferetligt system efter den kontinentale model med dets iboende angreb på de grundlæggende byggesten i vores karakteristiske og historiske britiske system med sædvaneret, som ikke mindst omfatter retssager med jury, beskyttelse mod fængsling uden dom samt adskillelse af domsproceduren og efterforskningsproceduren.
Costa-betænkningen er trods sin besnakkende vidtløftighed et led i denne harmoniseringsproces, der sigter mod at indføre ét strafferetligt system. Det er efter min mening ikke i den britiske nations interesse, og derfor vil jeg stemme imod betænkningen. 
Wieland (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det er nogle gange tilfældet, at Kommissionen, Rådet eller Parlamentet - eller to af disse institutioner, eller alle tre - er for mange skridt foran befolkningen eller en særlig gruppe. I sådanne tilfælde handler vi for hastigt og for ambitiøst og er så nødsaget til at bære de mødige på vores skuldre. Det emne, som vi drøfter i aften, er et, som vi alle bærer et ansvar for, fordi de resultater, som vi opnår, er af vital betydning - eller nærmere dem, vi ikke opnår. Hr. kommissær, det er ikke bare det, at vi kæmper for at følge med kriminalitetens sande karakter i dag, da den organiserede kriminalitet i nu mange år ikke har været den eneste form for kriminalitet, der krydser grænser. Vi kæmper også for at følge med den individuelle kriminalitet.
I begge tilfælde kæmper vi også for at give befolkningen det, den ønsker. Den har krav på og den politiske vilje til at sikre, at kriminaliteten i det 21. århundrede ikke bliver bekæmpet med det 19. århundredes metoder. Desværre får man nogle gange det indtryk, at informationer bliver rekvireret og leveret pr. telegram, hvorfor informationsstrømmen bør forbedres. Trods den store frygt, som mange har givet udtryk for, vil det ikke betyde en forringelse af databeskyttelsen. For informationer relateret til særlige former for specialiseret kriminalitet begået i Kehl er nøjagtig lige så vigtige i Offenburg som i Strasbourg. Vores prioritering af udveksling af sådanne data er borgernes krav på beskyttelse, og ikke de kriminelles krav på privatliv.
Dette handler heller ikke om tilliden mellem medlemsstaterne, men ganske enkelt om borgernes tillid til Europa, om de har tillid til, at vi kan håndtere denne sag på en god måde. Hvis der kan drages en konklusion af alt dette, så må det være, at vi faktisk spørger - som en førende tysk avis har gjort - om borgerne ønsker en fælles straffelovgivning, og svaret på det spørgsmål er ja.
Den konklusion, der bør drages af denne betænkning, er, at alle bør sige klart, om de ønsker, at der skal laves virkelige forbedringer eller ej, og at softwareproblemer under ingen omstændigheder bør bruges som røgslør. 
Fava (PSE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand, kære kolleger, jeg har ikke noget at tilføje til hr. Di Pietros og hr. Costas betænkninger, som jeg er helt enig i. Tillad mig dog at kommentere et modsætningsforhold, som vi står over for her i aften.
Det er som bekendt kun en styrkelse af retssamarbejdet - og dermed en gensidig anerkendelse af domme, informationsudveksling og harmonisering af procesgarantierne - der kan give et væsentligt bidrag til bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet. Vi ved dog også, at mange medlemsstater gør, hvad de kan for at lægge hindringer i vejen for dette retssamarbejde. Derfor er det efter vores mening også Deres opgave - gennem drøftelser med Rådet - at få alle EU-institutionerne til at tilslutte sig denne målsætning.
Det er nødvendigt med en større vilje, så vi kan gennemføre det, der foreskrives og tages højde for i EU-forfatningen, og som vi gerne vil have bliver ført ud i livet. Netop i samrådets og retssamarbejdets navn, hr. næstformand, anmoder vi Dem om et respektfuldt, men kraftigt indgreb over for det italienske parlament og den italienske regering, også fordi De er tidligere minister for denne regering. Italien er det eneste land, der ikke har gennemført den europæiske arrestordre. Det, som førhen blot var alvorligt, er i dag - og det vil De sikkert give mig ret i - helt paradoksalt. 
Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, denne forhandling handler om tiltro og tillid. I hver medlemsstat, hvert fængsel, hvert varetægtsfængsel findes der ikke desto mindre mennesker, der føler, at de fik en uretfærdig rettergang på grund af, at de ikke kunne sproget, at bevisvurderingen ikke var korrekt, eller at de fik en brutal behandling af politiet eller i varetægtsfængslet. Det er til trods for, at der findes regler i artikel 6 og 13 i den europæiske menneskerettighedskonvention og borgerlige friheder, og måske frem for alt regler, som er en del af fællesskabsretten inden for EU.
Hvis mennesker skal turde udnytte de fire friheder, skal vi også have tryghedsregler ikke kun for varer og kapital, men også for personer. Hvis folk ønsker at opretholde deres ret, kræver de nuværende regler, at de nationale retsmidler er udtømt. En domstol kan begære et responsum under rettergangen, men det kan en enkeltperson ikke. Vi skal altså gøre det muligt for en enkeltperson at begære personlige henvendelser eller særlige repræsentanter, så enkeltpersoner får samme rettigheder som domstolene. Først da kan vi tale om tiltro og tillid. 
Coelho (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand Frattini, kære kolleger, vi har en fælles opgave at løse med at forbedre retsvæsenets kvalitetsstandarder og effektivitet, men uden samtidig at glemme, at hjørnestenen i en europæisk sammenhæng er domstolenes uafhængighed og beskyttelse af borgernes grundlæggende rettigheder på både det materielle og det processuelle plan. Hvis der skulle være tvivl, vil jeg gerne endnu en gang takke António Costa for den fremragende betænkning, som han har udarbejdet, og som fastslår, at ret til domstolsprøvelse bør sikres de europæiske borgere både af Unionen, der garanterer, at de får en ensartet behandling, uanset hvilken medlemsstat de befinder sig i, og af medlemsstaterne i henhold til deres respektive beføjelser, så ikke de forskelle, der er mellem de forskellige retsordener, bliver en hindring for et højt tryghedsniveau i et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Jeg er enig med ordføreren i, at det er meget vigtigt at styrke den gensidige tillid, så gensidig anerkendelse af retsafgørelser muliggøres, og der gradvist skabes en europæisk retskultur. Jeg støtter forslagene om et europæisk strafferetscharter som grundlag for evalueringen af retssystemernes måde at fungere på i EU og om at indføre en objektiv og upartisk mekanisme til gensidig evaluering af retsvæsenets kvalitet ud fra en komparativ og statistisk database, der skal bringes i funktion så hurtigt som muligt, og som ikke kun skal involvere Europa-Parlamentet, men også de nationale parlamenter.
Jeg takker også Antonio Di Pietro for hans betænkning og for de forslag, som han stiller om kortere tidsfrister og forudsætningerne for adgang til personoplysninger. Det nuværende system for udveksling af oplysninger fra strafferegistre er ikke effektivt. Det er meget vigtigt, at der oprettes et edb-baseret system til udveksling af oplysninger fra strafferegistre mellem medlemsstaterne, der muliggør hurtig adgang til sådanne oplysninger over hele EU, og jeg takker for det nye, som næstformand Frattini havde at meddele på dette punkt. 
Moraes (PSE ).
   - Hr. formand, dette er en vigtig betænkning, fordi man her understreger to nøgleområder, som tidligere ikke har været fremhævet i tilstrækkelig grad. António Costa har taget et vigtigt skridt fremad ved at signalere, at det er retsvæsenets kvalitet og ikke blot gensidig anerkendelse, der er nøglen. Hvis nogen her i Parlamentet tvivler på dette, bør de kigge nærmere på Københavnskriterierne. Retsvæsenets kvalitet i mange af tiltrædelseslandene og behovet for forbedringer var et væsentligt aspekt, da de blev medlemmer af EU.
Ingen af de eksisterende 15 medlemsstater bør være selvtilfredse og tro, at de har alle de rigtige svar og den højeste kvalitet inden for retsvæsenet. Se på, hvordan vi behandler mindretal og sårbare mennesker. Det er her, dette spørgsmål kommer til at stå sin prøve.
Kvalitetscharteret for strafferet i Europa bør ikke være noget, som medlemsstaterne frygter. De bør hilse det velkommen, for det er et af de synligste områder af samarbejdet i EU, som vores borgere genkender. De ser det i medierne, de ønsker at se løsninger på europæisk niveau, de vil føle sig trygge i en Europæisk Union, der hurtigt kan levere retfærdighed og beskyttelse af uskyldige. 
Varvitsiotis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil nøjes med at komme med nogle betragtninger om Di Pietro-betænkningen, som jeg støtter fuldt ud.
Ordførerens betænkning indeholder positive elementer, fordi den på den ene side sætter konkrete datoer og på den anden side fremhæver nødvendigheden af at afkorte proceduren til 48 timer ved anmodninger i hastesager.
Det bør imidlertid understreges over for kommissæren, at de spørgsmål, der behandles i begge ordføreres betænkninger, både Di Pietro-betænkningen og Costa-betænkningen, ganske vist er et skridt i den rigtige retning, men de kan ikke kaldes et dristigt skridt.
Jeg mener f.eks., at anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse inden for strafferetlige afgørelser bør prioriteres højt. Det er også nødvendigt med en klar definition af begreberne "dom" og "strafferegister", ligesom vi er nødt til at harmonisere definitionerne af "lovovertrædelse" og "straf".
Jeg tror oprigtigt talt ikke, at EU kan blive fuldt integreret, medmindre vi får en hurtig integration af reglerne inden for retsplejen. Imidlertid overbeviste kommissærens tale i dag mig ikke om, at Kommissionen vil gå så hurtigt frem på dette område, hvilket er en skam. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det fælles retsområde bygger på gensidig anerkendelse. Vi anerkender hinandens domme, og derfor skal vi kunne stole på kvaliteten i retssystemerne, stole på en ligeværdig behandling, stole på en effektiv, retfærdig rettergang og stole på en upartisk domstol med advokat og tolkning, hvis det er nødvendigt. Lad os konkurrere om at højne retskvaliteten. Tak, António Costa, for en konstruktiv betænkning.
Nu går jeg videre til informationsudvekslingen, som er et mere følsomt område. Antonio Di Pietro har forbedret forslaget, men jeg vil gerne understrege tre punkter. For det første skal databeskyttelse i forbindelse med kriminalitetsbekæmpelse være af samme kvalitet som i det indre marked, inden dataudvekslingen finder sted. For det andet skal Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse udtale sig om følsomme spørgsmål. For det tredje skal enkeltpersoner også oplyses om, hvilke data der er udleveret, ud over at medlemsstaterne skal oplyses om, hvordan dataene er brugt.
Vi har fået en kommissær, som jeg ved lytter til og forstår disse spørgsmål. Jeg håber, at kommissær Frattini inkluderer disse tre elementer i det fortsatte arbejde med at øge databeskyttelsen, så vi får samme kvalitet for databeskyttelse i forbindelse med kriminalitetsbekæmpelse, som vi allerede har i det indre marked. Her sætter jeg virkelig lid til Franco Frattinis fortsatte bestræbelser, og jeg vil takke for de bestræbelser, som han allerede har gjort på området for dataopbevaring, og tror, at vi også vil se effekter heraf på området for dataudveksling. 
Esteves (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, spørgsmålet om kvalitet i strafferetsplejen og harmonisering af straffelovgivningen står helt centralt i EU's indsats for global retfærdighed. Det er i strafferetsplejen, at debatten om menneskerettighederne bliver mest dramatisk, om deres gensidige forhold, konflikterne dem imellem og deres grundlag i princippet om grundlæggende værdighed. Strafferetsplejen angår selve den europæiske politiske kulturs moralske grundlag og gør en aktiv politik til forbedring af retsplejens kvalitet og harmonisering af medlemsstaternes lovgivning særdeles påkrævet.
Fremkomsten af en europæisk forfatning, der omfatter et juridisk bindende charter om grundlæggende rettigheder og udgør et værdisystem baseret på enhed og integration, kræver et bedre retsvæsen og harmonisering af staternes straffelovgivning. Strafferetten er nemlig virkelig materiel forfatningsret, der udtrykker alle de grundlæggende forfatningsmæssige værdier. Den manglende harmonisering på dette område vil betyde, at princippet om lighed mellem borgerne ikke lader sig indfri, og dermed også, at forfatningen ikke overholdes. Derfor kan harmoniseringen af strafferetten ikke blot være minimal, ikke blot forudsætningen for en gensidig anerkendelse af retsafgørelser, men må være et mål i sig selv. En samordnet politik drager ikke medlemsstaternes beslutningsret på dette område i tvivl, netop fordi det er en samordnet politik.
Den europæiske forfatnings værdisystem indebærer endvidere, at harmoniseringen af straffelovgivningen skal omfatte alle strafferettens dele. Den skal ikke kun vedrøre retsplejen og straffenes fuldbyrdelse, men bør udstrækkes til indholdsnormerne og de retspolitiske overvejelser omkring, hvordan lovovertrædelser defineres og straffe udformes. Den skal ikke kun beskæftige sig med sikkerhed, men også med humanisering af strafferetten.
Hvis Europa ikke følger denne vej, vil dets forfatnings retsorden blot blive det system af åbne døre, man aldrig kan komme ind ad, som Kafka så ironisk beskrev. 
Frattini,
    Hr. formand, jeg vil gerne takke ordførerne og de parlamentsmedlemmer, som talte, og som også opfordrede Kommissionen til at gøre en hurtig indsats. Jeg vil ikke forsøge at give udtømmende svar - det har jeg naturligvis ikke tid til - men blot nogle oplysninger, der måske kan være nyttige for Parlamentet.
Kommissionen vil inden udgangen af april måned fremlægge en meddelelse om gensidig anerkendelse og udviklingen af princippet om gensidig tillid. Denne meddelelse vil omfatte og vedrøre størstedelen af de spørgsmål, som behandles i de to betænkninger, vi drøfter i dag, og vi vil i meddelelsen beskæftige os med en evaluering af retsvæsenet, dommernes uddannelse og en harmonisering af visse procedurebestemmelser. I den forbindelse vil jeg også tilføje, at vi inden årets udgang vil fremlægge en grønbog om formodningen om uskyld. Mange parlamentsmedlemmer understregede nemlig behovet for at forene retten til sikkerhed - og således straf af forbrydelser - med de anklagedes garantier.
I begyndelsen af 2006 vil vi fremlægge endnu en grønbog om indsamlingen af beviser, og den vil uden tvivl blive fulgt op af mere fuldstændige initiativer med hensyn til gennemførelsen af alternative straffe samt et interessant - og forhåbentlig også særdeles nyttigt - initiativ, nemlig en rammeafgørelse, som vi regner med at vedtage inden 2005, og som drejer sig om andre kontrolforanstaltninger end varetægtsfængsling. Varetægtsfængsling - dvs. fængsling før domsafsigelsen - er som bekendt et spørgsmål, hvor man skal finde en balance mellem de personlige frihedsrettigheder og statens ret til at retsforfølge forbrydelser. Dette er blot et par eksempler på de efter min mening vigtige initiativer, som Kommissionen vil tage i de kommende måneder.
Mine damer og herrer, det ville glæde mig, hvis medlemsstaterne i Rådet var lige så modige, som De har været i dag, når det gælder udveksling af oplysninger fra strafferegistre. Kommissionen ville så afgjort gerne gå hurtigere frem med det edb-baserede system til udveksling af oplysninger. Vi indledte allerede drøftelserne i sidste måned i forbindelse med Ministerrådets møde i Luxembourg, og dem agter vi at fortsætte. Der er dog nogle tekniske problemer og - som der var en, der bemærkede - politiske problemer. Vi har stadig ikke et niveau af gensidig tillid, der gør det muligt at indføre oplysningerne om de medtagne domme i en søgemaskine, som det teknisk set ikke tager ret lang tid at oprette. Som hr. Di Pietro så rigtigt sagde, er der ikke tale om nye oplysninger, men om oplysninger om domme, der kan anvendes af dommerne. Vi vil således være meget opmærksomme på at undgå en hvilken som helst brug af disse oplysninger, som ikke sker med henblik på retsmyndighedernes arbejde. Dem skal vi naturligvis vise tillid, når de anmoder om at få kendskab til disse oplysninger.
Til sidst vil jeg gerne sige, at det efter min mening er nødvendigt med mere Europa på dette område. Det er nødvendigt med mere Europa, fordi vi skal harmonisere straffesystemer, som desværre er meget forskellige, og fordi vi skal gøre retssituationerne sikre, idet vi respekterer - og det vil vi gerne understrege - dommernes uafhængighed. Måske er vi nødt til at harmonisere reglerne, eftersom reglerne er alt for forskellige fra land til land, når det gælder definitionen af en kriminel organisation, og når det gælder muligheden for at straffe dem, der fremmer kriminelle organisationer. Det er således, hvad vi skal sørge for, nemlig at foretage en lidt større harmonisering af straffelovgivningerne, og det er et arbejde, som vi vil udføre med vores fulde overbevisning. Endelig vil vi omhyggeligt kontrollere medlemsstaternes måde at overholde disse principper på.
Om tre dage vil jeg forelægge Ministerrådet (justitsministrene) Kommissionens meddelelse om den europæiske arrestordre, og ved den lejlighed vil jeg helt klart sige, at Italien - og det beklager jeg dybt - desværre er det eneste land i Europa, der endnu ikke har vedtaget den nødvendige nationale lovgivning, og at der desuden er nogle lande, som ganske vist har vedtaget den nationale lovgivning - hvilket nogle af Dem bemærkede - men som har forsøgt at genindføre filtre, der ikke stemmer overens med den europæiske ånd. Lovgivningen om arrestordren tjener til at fremskynde gennemførelsen af visse bestemmelser. Hvis vi ønsker at fremskynde denne lovgivning, når det gælder terrorisme og organiseret kriminalitet, skal alle medlemsstaterne have tillid til dette system, og vi vil omhyggeligt kontrollere, at EU-reglerne bliver overholdt til fulde. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-24/2005) af Evans for Økonomi- og Valutaudvalget om Kommissionens XXXIII beretning om konkurrencepolitikken (2003) (2004/2139(INI)).
Evans, Jonathan (PPE-DE ),
   Hr. formand, det virker måske lidt upassende, at vi i dag, her i begyndelsen af 2005, drøfter Kommissionens beretning om konkurrencepolitikken for 2003. Det skyldes blot, at sidste år var valgår, diskussionen som sådan drejer sig om langt mere vidtrækkende spørgsmål.
Det er Parlamentets mulighed for at få ført vores kolossale respekt for den afgående kommissær Mario Monti, som var kommissær for konkurrence på tidspunktet for denne beretning, til protokols, hvilket er helt på sin plads. Det er uundgåeligt, at selve beretningen og Parlamentets reaktion tager udgangspunkt i det omfattende program for omorganisering af konkurrencepolitikken, som hr. Monti fik så meget ros for.
Det er en diskussion, som skulle finde sted med erhvervslivet og ikke kun i forbindelse med moderniseringen af selve kartelreglerne. Erhvervslivet var nødt til at anerkende formålet med denne reform. Målet var at afskaffe et system, der i sig selv var unødvendigt bureaukratisk, for at omdirigere Kommissionens ressourcer til at kunne slå ned på de virkeligt barske karteller. Desuden har vi fået en reform af fusionsforordningen, en omorganisering af taskforcen om fusionskontrol og de første skridt i retning af en statsstøttereform. Jeg ved, at vores nye kommissær deler dette synspunkt, hvad angår arven efter hr. Monti, idet hun for ganske nylig har holdt en tale på Bocconi-universitetet og fremsat tilsvarende bemærkninger om hr. Montis bidrag.
Det er også uundgåeligt, at vi vier vores opmærksomhed ikke kun til dette arbejdsprogram og den lære, vi kan uddrage af det, men også arbejdsprogrammets indvirkning på bestræbelserne på at forbedre Europas konkurrenceevne. Vi forsøger ikke at ændre reglerne vedrørende konkurrencepolitikken for ændringens egen skyld eller som en form for bureaukratisk øvelse. Formålet her er at handle i forbrugernes interesse for at styrke Europas konkurrenceevne samt skabe øget vækst og flere arbejdspladser. Det er det, som hele operation "effektiv konkurrencepolitik" drejer sig om.
Jeg vil gerne sige et par ord om den nye kommissær, og jeg håber ikke, at det vil gøre hende pinligt berørt. Mange har spurgt om min mening om den ændring, vi får nu. Indtil for fire uger siden stillede vi vel alle det spørgsmål i en eller anden udstrækning. Kommissæren har været meget aktiv i løbet af den forgangne måned. Den 3. februar talte hun i Parlamentets Økonomi- og Valutaudvalg, hvor hun fremlagde sin dagsorden i denne funktion. Jeg har allerede henvist til hendes tale i Milano på Mario Montis universitet, og den 17. februar holdt fru Kroes endnu en tale i Paris. Samlet set beskrev hun i disse taler klart den progressive dagsorden, som Kommissionen har til hensigt at gennemføre.
Jeg vil rose Kommissionen, fordi den bestræber sig på at præcisere reglerne vedrørende en reform af statsstøtten. I vores betænkning henviser vi til dette som et område, hvor vi ønsker yderligere handling fra Kommissionens side. Det vil ikke sige en situation, hvor Kommissionen sidder passivt og venter på, om nogen vil klage over konkurrenceforvridende adfærd i en del af økonomien. Vi vil sikre, at den måde, som erhvervslivet opererer på i Europa, skal tilskynde til fri og retfærdig konkurrence og dermed styrke Europas konkurrenceevne.
Endelig fortjener hr. Monti også særlig ros for sit arbejde vedrørende internationalt samarbejde. Vi kan godt samarbejde, selv om vi er konkurrencedygtige. Jeg husker udmærket reaktionen fra nogle grupper i USA for nogle få år siden, da hr. Monti traf GE-Honeywell-afgørelsen. I dag havde jeg den ære at være til stede under præsident Bushs tale, og derefter så jeg ham give hånd til Alex Scaub, som var generaldirektør for konkurrence, da afgørelsen blev truffet. Det er et eksempel på internationalt samarbejde. Jeg vil rose den afgående kommissær, og jeg ser frem til den nye kommissær Kroes' embedsperiode. 
Kroes,
    Hr. formand, det er en stor fornøjelse at være her til min første forhandling med Dem i mødesalen, og emnet kunne ikke have været mere velvalgt. Det er ikke noget tilfælde, at første punkt på dagens dagsorden er Kommissionens arbejdsdokument. Kommissionsformanden understregede, hvor vigtigt arbejdsprogrammet er for Kommissionens embedsperiode. Hr. Frattini gik i spidsen og forklarede vores prioritering af strafferetlige spørgsmål og retfærdighed. Og nu skal jeg som kommissær for konkurrence forklare vores holdning til indholdet i Jonathan Evans' betænkning.
Jeg hilser Europa-Parlamentets støtte velkommen, og jeg anerkender Deres tidligere støtte til Kommissionen og navnlig til hr. Monti, som De så rigtigt fremhæver. Der er ingen tvivl om, at jeg har modtaget en fantastisk arv fra hr. Monti. Den største hyldest, jeg kan give ham, er at fortsætte hans arbejde og bygge videre på det.
Under ledelse af kommissionsformand Barroso har Kommissionen for nylig foreslået et nyt partnerskab for vækst og beskæftigelse. Her spiller konkurrencepolitikken, som hr. Evans så rigtigt påpegede, en central rolle. Konkurrence er den centrale drivkraft for konkurrencedygtighed og vækst, og vi har virkelig brug for den vækst. Det kom klart til udtryk i eftermiddag fra talere fra både højre og venstre. Hvis vi skal opfylde de grundlæggende målsætninger på social- og arbejdsmarkedsområdet og miljøområdet, som er det centrale i vores europæiske værdier, er økonomisk vækst en nødvendighed.
Konkurrencepolitikken kan bidrage til partnerskab på tre måder.
For det første indleder vi senere på foråret en diskussion om en revision af statsstøttereglerne inden for den overordnede målsætning om "mindre og bedre", som i dette tilfælde betyder en bedre fokusering af støtten. Støtten skal koncentreres der, hvor den kan tilføre mest værdi: til innovation, forskning og udvikling, risikokapital og udvikling af de regioner, der er længst bagud.
For det andet vil vi fastholde en retfærdig og konsekvent tilgang til håndhævelsen og vil fortsat slå hårdt ned på karteller. Det skal der ikke herske nogen tvivl om. Det var også hr. Montis tilgang. Som det fremhæves i betænkningen, er det ikke acceptabelt at lade de overordnede fordele ved det indre marked blive undergravet af karteller og andre former for uretfærdig forretningspraksis hos en håndfuld virksomheder.
For det tredje vil vi undersøge nye måder, hvorpå vi kan fremme konkurrence på det indre marked ved at undersøge enkeltsektorer og konkurrenceovervågning for at afdække og afvikle de resterende, ofte skjulte, lovgivningsmæssige og private hindringer for fri konkurrence.
Når jeg arbejder videre ud fra disse prioriteringer, vil jeg tage hensyn til de nyttige bemærkninger i den foreliggende betænkning. Jeg kan forsikre Dem om mit engagement i at sikre en fortsat og konstruktiv dialog om konkurrencespørgsmål med Parlamentet. 
Hökmark (PPE-DE ),
   Hr. formand, først vil jeg gerne udtrykke min påskønnelse af Jonathan Evans' betænkning og konklusionerne heri. Jeg vil også udtrykke min påskønnelse af Neelie Kroes' bidrag og understrege, at jeg hører blandt dem, som ser frem med stor forventning til yderligere bidrag fra hendes hånd.
Jeg tror, at vi skal være opmærksomme på, at drivkraften lige nu i EU og i arbejdet med at udvikle og modernisere vores samfund er konkurrence. Vi har det ydre konkurrencetryk som følge af globaliseringen og det indre konkurrencetryk, som er blevet forstærket af udvidelsen og det indre marked. Det frigør en dynamik og energi i det europæiske samfund, ikke kun i forbindelse med udvikling, vækst og nye arbejdspladser. Jeg tror også, at det i praksis er det kraftigste værktøj til den europæiske integration, hvad angår idéers, varers og tjenesteydelsers spredning på tværs af grænserne. Det er, hvad der sker i øjeblikket, og jeg tror, at det findes en risiko for, at vi undervurderer det. Jeg vil derfor bede kommissæren om at forsøge at inddrage denne dimension af konkurrencefølgerne i kommende beretninger om konkurrencepolitikken. Det handler ikke kun om økonomi, men også om europæisk samarbejde i dets mest konkrete forstand.
Jeg mener, at vores opgave er at udbrede konkurrencens grundlæggende forudsætninger til nye områder. Det gælder vidensamfundet og omfatter forskning, uddannelse og sundhedspleje. Det handler også om energi- og telekommunikationsmarkederne, som Jonathan Evans påpeger i sin betænkning. Jeg vil også gerne henlede kommissærens opmærksomhed på den del af betænkningen, der handler om betydningen af også at skabe gode forudsætninger, så de europæiske producenter kan konkurrere globalt og om betydningen af, at man ved konkurrencevurderingen tager hele det indre marked i betragtning og ikke kun de nationale og lokale delmarkeder. Fremtidens virksomheder vil kræve et stort hjemmemarked. Det er, hvad det indre marked skal være til for, og det er på den måde, at konkurrence bør udvikles. 
Ferreira, Elisa (PSE ),
   Hr. formand, fru kommissær Neelie Kroes, Jonathan Evans' forslag til betænkning har ikke givet anledning til væsentlig uenighed. Jeg vil gerne først takke ordføreren for hans samarbejdsvilje, der har skabt grundlag for konsensus om næsten alle de ændringsforslag, jeg har stillet som skyggeordfører og på vegne af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe.
Disse ændringer har tydeliggjort et række punkter, deriblandt ikke mindst, at konkurrencedygtighed er afgørende, hvis der skal skabes vækst i Europa. Det er imidlertid kun én af Lissabon-strategiens målsætninger, lige så vigtig som samhørighed og miljø. For det andet skal forholdet mellem konkurrencepolitik og statsstøtte afklares, for det tredje skal bestemmelserne om teknologioverførsel og forsknings- og udviklingsstøtte især for små og mellemstore virksomheders vedkommende afklares, og for det fjerde skal forholdet mellem de finansielle instrumenter under Kyoto-protokollen med virkning for virksomhederne og konkurrencepolitikken ligeledes afklares. For det femte er det afgørende, at de nye medlemsstater hurtigt tilpasser sig konkurrencepolitikken, og for det sjette skal det hilses velkomment, at der etableres en tæt forbindelse mellem konkurrencepolitikken og den internationale handelspolitik, både multilateralt inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen og bilateralt i forhold til de vigtigste partnere, herunder Kina.
Det er nogle af de forslag, der er blevet accepteret. Om to ændringsforslag var det ikke muligt at opnå enighed. Det ene vil blive forelagt af Katerina Batzeli, det andet angår den sætning, hvor ordføreren foreslår, at Parlamentet - og jeg citerer - "udtrykker bekymring over, at det endnu ikke er lykkedes at opnå en fuldstændig liberalisering af el- og gasmarkederne".
Jeg mener ikke, at liberalisering er et mål i sig selv. Den er et middel til i dette som i andre tilfælde med afgørende goder at sørge for, at forbrugerne får dem til den bedste pris, kvalitet og tilgængelighed, eftersom forbrugerne jo først og fremmest er borgere. Liberalisering skal finde sted, når gas og elektricitet er sikret som et offentligt gode. Det er formålet med mit ændringsforslag.
Det er i dag måske mere end nogensinde vigtigt at erindre, at EU er et politisk projekt, om end på et økonomisk grundlag. Hvis markedets overherredømme skaber varig social udstødelse af borgere i forhold til deres grundlæggende rettigheder ...
Manolakou (GUE/NGL ),
    Hr. formand, overskriften "statsstøtte med henblik på levering af forsyningspligtydelser" er misvisende, da der er tale om virksomhedsstøtte. Da der fandtes statslige monopoler inden for den offentlige tjeneste, tjente de hovedsagelig plutokratiets interesser. Men i dag, som led i de kapitalistiske omstruktureringer, er de fleste offentlige tjenester blevet tildelt - og flere vil blive tildelt - den private kapital, så dennes profit også øges på denne måde. Derfor har EU ikke sat som det vigtigste kriterium for statsstøtte, at befolkningens behov skal dækkes, og befolkningens problemer løses, men at den godkendes, så det under ingen omstændigheder går ud over kapitalen og ikke får følger for dens udbytte.
Desuden indgår Kommissionens forslag i de kapitalistiske omstruktureringer, som åbningen af markederne fremmer, og som betyder, at kapitalen vil få nye profitter, mens de aspekter af forslaget, som drejer sig om, at små virksomheder inden for luft- og søtransport som led i offentlig tjeneste ikke behøver EU-godkendelse til statsstøtte, er ubetydelige. Under ingen omstændigheder opfylder de de voksende behov i befolkningen, og derfor vil KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet stemme imod. 
Whittaker (IND/DEM ),
   Hr. formand, vi anerkender alle, at det er på sin plads at fremme konkurrencen i den økonomiske effektivitets interesse, og fru Kroes har lovet af fortsætte sin forgængers arbejde med at udrydde uretfærdig statsstøtte og karteller overalt, hvor hun kan finde dem.
Jeg vil gerne komme med et forslag til, hvordan hun kan gøre det langt bedre. Vores ordfører hr. Evans bemærker, at det europæiske erhvervslivs konkurrenceevne er en af nøglemålsætningerne i Lissabon-strategien. Desværre opfattes konkurrence i EU alt for ofte, som om alle nationer og alle virksomheder skal være underlagt den samme lovgivningsbyrde eller de samme "ensartede bestemmelser". Det er faktisk ikke det samme som konkurrence. Jeg tillader mig at bygge videre på hr. Hökmarks bemærkninger og sige, at hvis Kommissionen virkelig er interesseret i at fremme konkurrencen, bør den også medtage konkurrence på lovgivningsområdet.
Det ville være en langt rigere kilde til effektivitet. Giv nationerne en vis frihed til at fastlægge deres egen landbrugspolitik og selv beslutte, hvordan de vil sikre deres egen vækst og sikkerhed. Giv nationerne lov til at fastsætte deres egne regler om alle aspekter, der ikke har nogen direkte sammenhæng med samhandel eller andre anliggender af fælles interesse. Et radikalt forslag måske, men det vil give mulighed for konkurrence fra økonomier med mindre regulering, hvilket vil kunne anspore til en lempelse af reguleringen andre steder, og det vil være en fordel for os alle.
For de EU-regioner, der kæmper for at komme på omgangshøjde med resten, vil fritagelse fra overregulering helt klart være en langt større fordel end alskens almisser fra den skrumpende pulje under strukturfondene og Samhørighedsfonden. Hr. Barroso har fremsat nogle advarende bemærkninger om at lempe reguleringen, men jeg er bange for, at det vil være ret usandsynligt. Hvis der kan gennemføres en meningsfyldt deregulering, vil al sorg over den mislykkede Lissabon-strategi kunne blive til glæde vendt, når EU's økonomier begynder at rejse sig fra sygesengen. 
Rutowicz (NI ).
   - Tak, hr. formand. Grundlaget for foranstaltninger vedrørende markedet for varer og tjenesteydelser er en sammenhængende indsats på det konkurrencepolitiske område. 2003-beretningen viser, at der er sket store fremskridt i denne henseende, men at der fortsat er mangler. Nye udfordringer er opstået med tiltrædelsen af 10 nye medlemsstater med forskellige konkurrenceregler. Jeg vil derfor benytte lejligheden til at sætte fokus på flere problemer.
I flere medlemsstater er markedet for visse tjenesteydelser blevet overtaget af faglige sammenslutninger eller organisationer, hvilket skaber hindringer, der begrænser konkurrencedygtigheden. Direktivet bør også fastlægge betingelserne for finansiel bistand til offentlige tjenester eller offentlig produktion for at sikre, at en sådan bistand ikke ender som langsigtede subsidier, eftersom det vil skade konkurrenceevnen. Endelig bør der indføjes bestemmelser, hvorved offentlige tjenester på byplan eller kommunalt plan kan undtages fra kravene vedrørende konkurrencedygtighed, for så vidt det indebærer en bedre løsning af lokale problemer. Tak. 
Schwab (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, konkurrencepolitikken er en af Kommissionens kerneopgaver i relation til det indre marked. At dømme på debatten for nogle timer siden, er det tydeligt, at EU faktisk er en global aktør på dette område. Det er også tydeligt, at fru Kroes agerer stand-in, hvad dette arbejde angår, da den betænkning, der er blevet fremlagt og som bliver diskuteret her, relaterer til den foregående Kommissions arbejde, og i den henseende vil jeg gerne ønske hende held og lykke.
Lige så længe De Europæiske Fællesskaber har eksisteret, har Kommissionens vellykkede arbejde på afgørende vis spillet en vigtig rolle med henblik på at sikre, at et karakteristisk træk ved det europæiske marked har været fair konkurrence, hvilket har givet alle borgere fordele i form af kvalitet og rimelige priser.
Det er på den baggrund, at hr. Evans' betænkning evaluerer arbejdet i Kommissionens GD for Konkurrence i 2003, selv om beslutningerne, der blev truffet i den periode, blev truffet under den foregående Kommissions ansvar. Målet med debatten om denne betænkning bør derfor være at undersøge og vurdere de omfattende ændringer af den europæiske konkurrencelovgivning og de store ændringer inden for Kommissionen med henblik på deres effektivitet i fremtiden.
Der kan ikke herske tvivl om, at de førnævnte ændringer og forandringer i princippet sikkert vil kunne opretholde den europæiske konkurrencepolitiks høje standard. Som jeg nævnte i min forespørgsel, tror jeg dog, at der er en lang række områder, hvor forbedringer ville være gavnlige. Det omfatter beskyttelsen af kronvidner i konkurrenceretssager i hele Europa, internetpublikationers retsstatus og garanteret beskyttelse mod dobbeltsagsanlæg inden for antitrust.
Uanset dette er den foreliggende betænkning et glimrende grundlag for os for at udføre vores fremtidige arbejde på vanlig vellykket facon. Jeg ønsker Dem held og lykke med at sikre, at de afgørelser, som De træffer i de kommende måneder, holder for en domstol. Jeg håber også, at De vil kunne følge den foregående Kommissions eksempel og træffe beslutninger, som er i borgernes interesse, da tillid og autoritet er afgørende, hvad konkurrencepolitik angår. Jeg ønsker Dem begge dele. 
Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand, det er yderst positivt, at Kommissionen i sin omtale af udviklingen i sektorerne bl.a. fremhæver nødvendigheden af en større fællesskabsindsats inden for massemedierne, så man med liberaliseringen af disse sikrer mangfoldighed og økonomisk udvikling.
Fru kommissær, hr. Evans, jeg vil gerne takke Dem personligt for Deres indsats og helt konkret for det arbejde, De har gjort med denne betænkning. Jeg vil ved samme lejlighed understrege, at Kommissionen på grund af den audiovisuelle sektors kulturelle særegenhed, som betyder, at denne sektor ikke bør behandles som en almindelig industribranche, bør præcisere den rolle, som hovedaktionærerne spiller på grundlag af konkurrencepolitikken. Vi mener, det er vigtigt, at Kommissionen sørger for pluralisme inden for medierne, både på nationalt plan og på fællesskabsplan, ved hele tiden at sikre, at alle frit kan deltage på det audiovisuelle område.
Fru kommissær, da nu Kommissionen understreger, at det er konkurrencereglerne - som De nævner i Deres beretning - som man skal tage udgangspunkt i for at løse problemerne som følge af skabelsen eller styrkelsen af den dominerende position på markedet, så man kan imødegå fortrinsaftalerne, vil man så vedtage en politik, hvor begrænsningerne med hensyn til hovedaktionæren bliver en hæmmende faktor for konkurrencepolitikken på medieområdet? Jeg vil gerne bede om et svar, så ordføreren, hr. Evans, evt. kan sige god for det ændringsforslag, der er stillet af den socialdemokratiske gruppe. 
Kroes,
   . - Hr. formand, jeg vil gerne takke dem, der kom med positive tilbagemeldinger. Jeg lyttede naturligvis også til dem, der var mere kritiske. Hr. Evans' støtte til tanken og den tillid, han giver udtryk for i sin betænkning, var en fantastisk begyndelse
Jeg fremlagde min egen filosofi i mine taler for nylig i Bocconi og ved OECD i Paris, hvor alle de nationale myndigheder fra hele verden, som er aktive på konkurrenceområde, var samlet. Disse taler og denne betænkning viser efter min mening, at vi har samme dagsorden. Vi er alle klar over, at konkurrence er det instrument, der skal få vores økonomi i bedre form, hvilket vi har hårdt brug for i Europa. Der er både mangel på økonomisk vækst og på produktivitet. Vi har hårdt brug for økonomisk vækst, fordi vi har målsætninger med hensyn til miljø og social velfærd, som vi med rette opfatter som centrale for vores kultur.
De ærede medlemmers bemærkninger fandt jeg meget interessante og stimulerende. De markerer indledningen på vores dialog. Som jeg nævnte tidligere, ville det glæde mig at blive indbudt til at diskutere dette spørgsmål i ECON.
Med hensyn til konkurrence om teknologioverførsel findes der ganske rigtigt en måde, hvorpå vi kan udvikle dette inden for vores konkurrencepolitik. Det er ikke et separat punkt, men er kombineret i en og samme politik.
Med hensyn til hr. Rutowicz' spørgsmål om en markedsdefinition i fusionssager glæder Kommissionen sig over og fremmer endog en større integration af markederne. Det skal der ikke herske nogen tvivl om. Når markeder integreres, bliver de relevante antikartelmarkeder også større. Men i øjeblikket er mange markeder fortsat nationale eller regionale, og dette skal afspejles i konkurrenceanalysen, herunder definitionen af markederne, således at konkurrencen og forbrugerne ikke lider skade.
Fru Ferreira spurgte om liberalisering af gas og elektricitet. Jeg er enig i, at det er vigtigt at forbedre energimarkedets funktion.
I tæt samarbejde med vores kolleger på energiområdet undersøger vi den nuværende situation på markedet. Vi undersøger de gamle monopolselskabers adfærd på visse markeder og har planer om at foretage undersøgelser af bestemte sektorer. Gennem sektorundersøgelserne får vi vigtige oplysninger om, hvordan markederne fungerer, og hvordan de kan forbedres.
Det er vigtigt at skelne mellem præferencerne med hensyn til liberalisering. Jeg kunne ikke være mere enig i, at der er behov for en positiv holdning til liberalisering. Men i nogle tilfælde, hvor liberaliseringen er gennemført, forekommer der stadig aktiviteter på markedet, som vi ikke kan acceptere. Når det sker, bør man ikke sige "Jeg er imod liberalisering". Det er vores pligt at finde ud af, hvordan den aktuelle situation er, og hvem der ikke opfører sig korrekt og ikke opfylder vores forventninger.
Hr. Rutowicz kom med et par bemærkninger om en reform af statsstøtten. Konklusionerne fra Prodi-Kommissionen, som senere blev gentaget af Det Europæiske Råd, var, at der skulle være mindre, men bedre støtte. Desuden konkluderede man, at vi med udvidelsen havde en yderligere grund til mindre og bedre støtte til de områder, der allerede havde nydt godt af en sådan støtte. Vi må nu erkende, at der i de 10 nye medlemsstater findes et nyt område, som vi er nødt til at forbedre, og hvor støtte kan gøre megen gavn.
Med bedre fokusering og bedre udnyttelse af skatteydernes penge kan vi koncentrere støtten dér, hvor den virkelig skaber den største værdi, hvor den bidrager til samhørighed, hvor den fremmer innovation, forskning og udvikling samt risikokapital, således at små og mellemstore virksomheder også kan spille en positiv rolle som en drivkraft bag innovation, der kan stimulere økonomien. Vi er nødt til at sikre, at de har adgang til risikokapital, fordi de er nødt til at videreudvikle deres idéer. En mere målrettet statsstøtte betyder bedre økonomiske resultater og forvaltning og i sidste ende bedre og sikrere beskæftigelse og en bedre udnyttelse af skatteydernes penge. Først på foråret får vi mulighed for at fremlægge handlingsplanen for en reform af statsstøtten. Handlingsplanen vil indeholde foranstaltninger til rationalisering af rammerne for statsstøtten.
Jeg vil gerne nedbringe bureaukratiet mest muligt, og jeg tror, at anmeldelseskravet for ukompliceret statsstøtte med lav virkningsgrad bør være et af de aspekter, vi kan slippe af med, og dermed fokusere ressourcerne på at kontrollere de mere problematiske tilfælde med støtte med høj virkningsgrad.
Fru Ferreira sagde, at titlen var misvisende. Jeg mener, at titlen på beretningen præcis dækker det, vi virkelig fokuserer på.
Et andet spørgsmål drejede sig om det audiovisuelle område. Videreførelse og udvikling af mediepluralismen er et grundlæggende offentligt mål for EU sammen med bevarelsen af den kulturelle mangfoldighed samt fri adgang for alle Unionens borgere til alle former for medieplatforme.
Anvendelsen af konkurrencepolitiske instrumenter inden for mediesektoren er begrænset til den underliggende markedsstruktur og de økonomiske virkninger af medievirksomhedernes adfærd. Ikke desto mindre kan konkurrencepolitikken yde, og gør det allerede, et væsentligt bidrag til opretholdelse og videreudvikling af mediepluralismen, både på det traditionelle tv-marked og andre former for transmissioner samt på de nye medier.
Hr. Schwab understregede, at EU er en global aktør, og at det derfor er vigtigt at kigge på prisen, på kvaliteten og ligeledes på forskningsmulighederne for at komme på højde med vores globale konkurrenter. Det ville være en god idé, navnlig at fokusere på at øge effektiviteten og gennemsigtigheden og arbejde hen imod en mindre bureaukratisk etstedsbetjening for anvendelsesområder med begrænsede konsekvenser. Dette vil blive forklaret i det nye dokument, jeg er ved at udarbejde, hvor jeg også vil tale for større effektivitet og gennemsigtighed.
Jeg har forsøgt at besvare de spørgsmål, der blev stillet. Igen vil jeg takke for ordet og igen takke hr. Evans og alle dem, der har været involveret i udarbejdelsen af denne betænkning. Dagens forhandling er bare begyndelsen. Det er meget vigtigt at fortsætte diskussionen, og at De føler, at de har samme dagsorden som os i Kommissionen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0034/2005) af in 't Veld for Økonomi- og Valutaudvalget om statstøtte i form af kompensation for levering af forsyningspligtydelser (2004/2186(INI)).
In 't Veld (ALDE ),
   Hr. formand, det vil uden tvivl glæde Dem meget, når jeg siger, at jeg ikke vil tale alt for længe og ikke genere Dem alt for længe med min hæse stemme, for jeg er bange for, at jeg som liberal må konstatere, at der ikke ligefrem er tale om lige vilkår mellem mig og influenzavirussen, men at jeg simpelthen ikke har klaret mig i konkurrencen. I EU-traktaten står der egentlig to målsætninger, som er vigtige for denne betænkning. Den ene er, at vi på den ene side har statsstøtteregler, som skal sikre, at det indre marked fungerer godt. På den anden side står der også i traktaten, at disse regler ikke må være til hinder for, at de offentlige tjenester fungerer ordentligt. Det indre marked har givet os mange fordele, også på området offentlige tjenester. Vi konstaterer endvidere, at vi alle lægger overordentlig stor vægt på den såkaldte europæiske socioøkonomiske model med gode offentlige tjenester, hvilket for øvrigt også altid har givet os en temmelig stor konkurrenceevne. Kommissionens forslag er meget velkomne, og det glæder mig at høre, at fru Kroes' ord egentlig kun understreger, hvad vi har skrevet i vores betænkning, nemlig at vi stræber efter dels formindskelse af statsstøtten, dels afskaffelse af overflødigt bureaukrati, og at vi koncentrerer os om de ting, som virkelig forstyrrer det indre marked, og som jo skader vores økonomi og derfor også fundamentet for de offentlige tjenester.
Jeg vil gerne nævne nogle hovedpunkter. For det første understreger jeg endnu en gang, at der skal fokuseres på borgerne som brugere af tjenesterne og som skatteydere. Det ligner lidt en åben dør, men i realiteten drejer det sig egentlig for ofte om politiske interesser, erhvervslivets interesser, institutionelle interesser og alle mulige andre interesser, og de individuelle borgeres interesser må temmelig ofte vige for disse.
For det andet er definitionen af de såkaldte små tjenester af almen interesse. Kommissionen har foreslået, at disse små tjenester fritages for anmeldelsespligten for statsstøtte, og den har mere eller mindre foreslået, at vi i den forbindelse anvender samme grænse som for de små og mellemstore virksomheder, nemlig en årsomsætning på maksimalt 50 millioner euro. I første instans fulgte Økonomi- og Valutaudvalget dette forslag, som jeg stillede. Jeg synes dog, at vi om nogle år må se på, hvad det betyder i praksis, for vi har virkelig ingen idé om, hvor mange virksomheder, hvor stor statsstøtte i alt og hvor mange anmeldelser for statsstøtte vi egentlig taler om. Jeg vil egentlig præcist vide, hvilken virkning denne grænse får. Endvidere er den såkaldte politik baseret på kendsgerninger et vigtigt punkt for mig. I årevis har vi her i Parlamentet ført en traditionel skyttegravskrig mellem venstre og højre om liberalisering af offentlige tjenester. Jeg tror, det er vigtigt, at vi omsider får lagt kortene på bordet. Vi opfordrer derfor i betænkningen Kommissionen til om fire år, når denne ordning trænger til at blive fornyet, at forelægge en detaljeret rapport om, hvordan det står til med disse offentlige tjenester.
Til sidst har jeg et lille mere eller mindre teknisk punkt. Der står et eller andet sted i rapporten et afsnit, som er indføjet, efter at vi havde vedtaget et ændringsforslag, og dette afsnit synes at antyde, at Parlamentet foreslår, at en tjenesteydelse, der udbydes, i alle tilfælde skal overdrages ved en udbudsprocedure. Det er naturligvis ikke meningen. Jeg tror, der er mange mennesker, måske ikke alle, men mange, som er enige med mig i, at det faktisk er en god procedure, som i mange tilfælde fører til gode resultater, men jeg vil godt fjerne en misforståelse, nemlig at det ikke forholder sig sådan, at Parlamentet vil beslutte, at alle tjenester fra i dag skal udbydes ved en sådan procedure. Desværre er det sådan, at der ikke er stillet nogen ændringsforslag, som retter op på denne misforståelse, men jeg vil da i hvert fald her på plenarmødet tydeliggøre dette over for Kommissionen. 
Kroes,
    Hr. formand, mange tak for den tydelige begrundelse for Sofie In 't Velds betænkning. Den problematik, som er taget op i den, er overordentlig vigtig, for netop nu, hvor vi med evalueringen af statsstøtten ser på, hvordan vi så godt som muligt kan opnå de mest effektive resultater, er det de bemærkninger, som er fremsat her, der betyder noget og derfor gælder her.
Som jeg tidligere har sagt i anledning af drøftelsen af Jonathan Evans' betænkning, går jeg ind for, at vi grundigt undersøger, hvordan vi kan gå mere gennemsigtigt og mere effektivt til værks, idet vi skærer ned på bureaukratiet. Det har ingen gavn af. Det tager for lang tid, og som Sofie meget malende sagde, drejer det sig i sidste instans om borgerne, om forbrugerne og om skatteyderne, som vil vide, hvad der sker med deres penge, og hvilke virkning det har.
Når vi taler om definitioner og især definitionen af de små tjenesteydelser af almen interesse, gælder det derfor om i hvert fald for mit vedkommende ikke nu på forhånd at sige, at vi i al evighed ved, hvad vi skal forstå ved det. Det skal vi faktisk gøre erfaringer med. Vi skal se, hvordan det virker, hvilken omsætning man bør tale om i hvilken situation og hvor, og hvilken statsstøtte der har gavn af det. Hvor stor statsstøtte skal man så ikke blot overveje, men også tage hensyn til?
Fru In 't Veld sagde også meget tydeligt, at det er politik baseret på kendsgerninger, og vi må jo omsider føre den ud i livet og spørge os selv, om det ikke var en god idé - det synes jeg, og det vil jeg gerne støtte - at fremlægge en rapport om ca. fire år for at vise, hvilken virkning det alt sammen har haft, og om det faktisk har den ønskede virkning, eller om der måske findes bedre metoder til at nå vores mål.
Når vi taler om statsstøtte, er det i hvert fald i den problematik, vi her taler om, ikke meningen, at den er permanent. Det er netop hensigten, at der med statsstøtte sættes en proces i gang, som i sidste instans vil føre til, at man kan klare sig selv. For at bruge det kendte kinesiske ordsprog: "Hvis du giver en mand en fisk, føder du ham for en dag, men hvis du giver ham en fiskestang og lærer ham at fiske, kan han føde sig selv for resten af livet."
Det skal være en grundig rapport om erfaringerne, om hvorvidt det fungerer, hvordan det fungerer, og om dette er den bedste metodik. Så støder vi jo på dommen i Altmark-sagen, som fører os til det fjerde kriterium. Jeg formoder, at de første tre kriterier er tydelige, og hvad det fjerde kriterium angår, må vi konstatere, at en udbudsprocedure kan anvendes i alle situationer. I de tilfælde, hvor det er muligt, er det tydeligt, at vi skal anvende disse fire kriterier. I de tilfælde, hvor det ikke kan lade sig gøre, skal man træffe den bedst mulige beslutning under de givne omstændigheder. Vi må således konstatere, at vi skal gøre erfaringer med det for at kunde finde ud af, hvilken metodik der vil være den bedste.
Jeg vil derfor gerne støtte ordføreren og sige, at vi på denne måde faktisk kan gøre erfaringer sammen og beskrive det i en rapport. Fire år er en god periode til at kunne sige noget fornuftigt om det og derefter forhåbentlig nå frem til konklusioner under en debat. Tak. 
Purvis (PPE-DE ),
   Hr. formand, min gruppe lægger vægt på åbne markeder med fri og retfærdig konkurrence, da disse vil føre til de bedste produkter og tjenesteydelser til den bedste pris. De vil også bedst kunne frembringe de økonomiske fordele, som vi har behov for, hvis vi skal opfylde Lissabon-målsætningerne, og hvis vi skal kunne betale for vores ambitioner på social- og arbejdsmarkedsområdet og miljøområdet.
En anden vigtig overvejelse i vores gruppe er subsidiaritet. Beslutningen skal træffes på et niveau, der er så tæt på borgerne som muligt, og som er foreneligt med et korrekt fungerende indre marked. Der er ikke behov for, at Europa træder til, når en beslutning bedst kan træffes på nationalt eller lokalt niveau. Derfor glæder vi os over, at fru in 't Veld i sin fremragende betænkning tager højde for disse to prioriteringer.
Den overordnede tendens er en opfordring til retfærdig konkurrence på frie markeder. Som hende vil vi altid foretrække en gennemsigtig udbudsprocedure. Men hvis lokale myndigheder i deres visdom mener, at de kan gøre det bedre for borgerne, har de mulighed for dette uden at skulle underrette Kommissionen, så længe de holder sig inden for reglerne, som sikrer, at potentielle konkurrenter ikke skades, og navnlig, at de er små og meget lokale.
I udvalget nåede man frem til en klar afgørelse, der sender et kraftigt vink til Kommissionen. Vi glæder os over dette, og vi vil støtte samme linje i morgen. Vi ønsker fru in 't Veld held og lykke med betænkningen. 
Muscat (PSE ),
   Tak, hr. formand. Jeg vil indledningsvis lykønske fru in 't Veld med den betænkning, hun har udarbejdet, og som jeg betragter som endnu et skridt i retning af en situation, hvor Unionens medlemsstater afstår fra at forsøge at presse alle ind i én og samme model, som i det lange løb ikke passer på nogen. I stedet bevæger vi os i retning af nærhedsprincippet, som involverer os i anerkendelsen af de forskellige landes, regioners og lokalsamfunds behov. Efter min opfattelse må alle, der tror på ligevægt, erkende, at markedsøkonomien har mange fordele, selv om vi samtidig må erkende, at der til stadighed dukker uacceptable mangler op, og at magthaverne og lederne ikke griber ind. Der er utvivlsomt tilfælde af misbrug, men der er mange andre tilfælde, hvor statsstøtte med en passende regulering kan tjene som den sociale bevidsthed, der træder ind, når den kolde markedslogik ikke gør det. I sidste ende kan Europas og medlemsstaternes succes ikke måles ved hjælp af økonomiske statistikker. En sund økonomi må være midlet til at nå det virkelige endelige mål, nemlig at give vores familier en anstændig tilværelse og et værdigt arbejde i et bedre miljø. Alle former for støtte bør selvsagt ydes inden for en aftalt ramme, der tager hensyn til forholdene i de forskellige lande. Udarbejdelsen af denne ramme bør inddrage alle, og jeg understreger alle - arbejdsmarkedets parter, fagforeningerne, forbrugerne og den private sektor. Når vi nu taler om forbrugerne, ville det være passende også at huske på mindretallene blandt forbrugerne og skatteyderne. Lad mig give et eksempel: Et ændringsforslag, som jeg stillede, og som jeg med glæde har konstateret er blevet optaget i betænkningen, gør det lettere at yde støtte til luftforbindelser såvel som søfartsforbindelser mellem øer. Lad mig give et eksempel på, hvorfor det forholder sig således. I dag skal borgere på øen Gozo, der ønsker at tage til mit lands hovedø, Malta, med en 12 minutter lang helikopterflyvning, med de gældende markedspriser betale meget mere end for en flybillet fra London til Bruxelles. Hvordan tror De, en sådan region kan udvikle sig uden statsstøtte? Vi må gå endnu længere end hidtil. Jeg behøver blot se på de skibsværfter i mit land, som regeringen forsøger at lukke under henvisning til kravene i EU-lovgivningen. Til trods for kritikken af skibsværftsarbejderne kan disse sektorer og virksomheder yde en stor indsats og på afgørende vis bidrage til at skabe en æra med større teknisk kapacitet. Andre store lande i EU dækker sig ind bag militæret for at yde støtte til denne sektor. Det kan vi ikke. Til dem, der siger, at disse subsidier er i strid med EU-retten, siger jeg: Så lad os ændre lovgivningen. 
Klinz (ALDE ),
   Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke ordføreren for hendes glimrende arbejde, da hun har behandlet et ekstremt komplekst emne med stor ekspertise og entusiasme og fremlagt en meget klar betænkning. Vi i Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa betragter det som en selvfølge, at den offentlige sektor skal sikre visse offentlige tjenester. Men skatteydernes penge skal anvendes meget omhyggeligt og kun dér, hvor de giver forbrugerne en ægte merværdi. Derfor er der behov for klare regler.
I princippet hilser vi Kommissionens forsøg på at fastlægge en ramme velkommen, så det sikres, at midlerne bliver anvendt på en gennemskuelig, objektiv og letforståelig måde. Vi ønsker en løsning, der sikrer, at konkurrencen er effektiv, og at reglerne om forsyningspligtydelser ikke bliver brugt til at forvride konkurrencen. Gennemførelsen af det indre marked må ikke bremses af en ukontrolleret og tilfældig bevilling af statsstøtte.
Vi ønsker det stik modsatte, nemlig at støtte en løsning, som gør det muligt at opnå en lang række mål, herunder at medlemsstaterne bør definere forsyningspligtydelser. Også selv om disse definitioner ikke er identiske, vil de kunne sammenlignes, og det betragter vi ikke som en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet. Desuden skal statsstøtte anvendes målrettet og koncentreret i tilfælde, hvor den bidrager til fremtidssikring, og hvor den fremtidige anvendelse skal være mere restriktiv, end det har været tilfældet hidtil, og reglerne for en sådan støtte må ikke hindre den videre gennemførelse af det indre marked. Vi vender os mod at forhindre en mulig liberalisering af forsyningspligtydelser ved hjælp af fravigelser fra direktivet om tjenesteydelser, således som den tyske økonomiminister har forsøgt.
Til slut vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at fremlægge yderligere forklarende dokumenter for at sikre, at det bliver lettere at anvende reglerne. Den bør udvikle benchmarks og eksempler på bedste praksis som referencepunkter, for en bedste praksis-tilgang kan være en kilde til gode idéer på baggrund af andre medlemsstaters succeser. 
Hudghton (Verts/ALE ),
   Hr. formand, min gruppe har stillet en række ændringsforslag og anmodet om adskillige opdelte afstemninger om denne betænkning. Det har vi gjort for at give medlemmerne mulighed for at sikre, at betænkningen klart giver forrang til offentlige tjenesteudbydere, navnlig på områderne sundhed og socialt boligbyggeri.
I betænkningen bekræftes vores tro på betydningen af forsyningspligtydelser af høj kvalitet, der er tilgængelige for alle. Samtidig anerkendes de lokale myndigheders ret til selvforvaltning. Så vidt, så godt. Men i betragtning E hævdes, at "det indre marked, liberalisering og overholdelse af konkurrencereglerne som helhed har medført forbedret adgang til forsyningspligtydelser, nye tjenester med flere valgmuligheder, bedre kvalitet og lavere udgifter for forbrugerne". Det kan der efter vores mening sættes spørgsmålstegn ved, for at sige det mildt.
Det hævdes også i betænkningen, at der ikke bør skelnes mellem offentlige og private virksomheder, og at alle forsyningspligtydelser skal i udbud. Ordføreren hævdede tilsyneladende, at der herskede nogle misforståelser på dette punkt, men sådan opfattes teksten. Det vil skabe problemer for interne ydelser inden for offentlige instanser såsom lokale bolig- og sundhedsmyndigheder.
Min gruppe kan ikke acceptere manglende klarhed på dette punkt. Vi vil tværtimod støtte en fremgangsmåde, hvor alle former for lokale tjenesteydelser, der ikke påvirker udviklingen af samhandelen og ikke strider mod EU's interesser, klart fritages for forudgående anmeldelse. Statsstøttereglerne har ofte ført til problemer og usikkerhed for lokale myndigheder og andre offentlige tjenesteudbydere. Vi bør have sikkerhed, og vi håber, at Parlamentet stemmer for dette i morgen. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, betænkningen fokuserer på, om det er acceptabelt, at centraliseret beslutningstagning i Bruxelles indvirker på folks dagligdag. Det er en udbredt opfattelse, at der sættes spørgsmålstegn ved hidtil veletableret praksis, navnlig med hensyn til forsyningspligtydelser og en mulig kompensation for offentlige tjenester, og det har fået mange til at frygte, at de slet ikke får noget. Jeg er navnlig enig i bemærkningerne fra en af de foregående talere, hr. Klinz fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, hvorefter Bruxelles må prioritere større gennemskuelighed for at løse problemet, og at der er en risiko for, at mindre medlemsstater vil fortsætte med at udnytte subsidiaritet til deres egen fordel, enten ved at gennemtvinge kunstigt høje priser eller hjælpe deres venner. Jeg er også helt overbevist om, at vi risikerer at måtte fremlægge en negativ afsluttende rapport eller statusrapport om fire år, hvis ikke Kommissionen fremskynder metoderne til at vurdere internationalt sammenlignelige bedste praksis-modeller.
Det sidste punkt, jeg gerne vil nævne, er, at jeg ikke kan forstå, hvorfor public service radio- og tv-virksomhed er blevet indrømmet så vidtrækkende undtagelser. Sidstnævnte ligner i stigende grad privat radio- og tv-virksomhed med hensyn til arbejdsmetoderne og måden at markedsføre sig på, og jeg mener, at aktiviteterne på mange områder, f.eks. onlinetjenester, er ensbetydende med, at der er tale om yderligere subsidier. 
Hoppenstedt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, et af hovedproblemerne i forbindelse med at anvende europæisk lovgivning på statsstøtte til udførelse af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse er retssikkerheden, eller nærmere retsusikkerheden. Det har ikke altid været indlysende for beslutningstagere i de lokale forvaltninger i byer, kommuner og amter, om en kompensation for særlige udgifter i forbindelse med disse tjenesteydelser falder ind under bestemmelserne om statsstøtte.
Disse beslutningstagere står over for det dilemma, om betalingerne skal meldes til Kommissionen eller godkendes af den. Det får alvorlige juridiske konsekvenser, hvis kompensationen ikke bliver meldt, hvis den skulle have været det, men indsendes anmeldelserne unødigt i tvivlstilfælde, mister man kostbar tid i løbet af denne procedure. Der vil nu blive taget skridt til at begrænse denne retsusikkerhed, hvilket jeg ubetinget hilser velkommen og støtter.
Som det allerede er blevet nævnt, er EF-Domstolens afgørelse i Altmark-retssagen det juridiske grundlag, som Kommissionen har benyttet til at fremlægge sit forslag til afgørelse om fritagelse. Dette forslag opfylder det krav, som Parlamentet stillede i beslutningen af 14. januar 2004 om grønbogen om forsyningspligtydelser, og det er et tegn på, at der er støtte til en kontrolpolitik, som fokuserer på tilfælde, som er væsentlige for en effektiv konkurrence på det indre marked. Ifølge dette forslag vil kompensation, som kun påvirker det indre marked i mindre grad, blive fritaget for kontrolprocedurerne vedrørende statsstøtte, hvilket vil give de lokale aktører en langt større retssikkerhed.
Kompensation for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som kun påvirker det indre marked i mindre grad, ydes ofte i et meget begrænset omfang og lokalt, og er derfor et godt eksempel på fritagelse. Under forudsætning af, at de andre kriterier er opfyldt, herunder en klar fastlæggelse af kompetencer og overholdelse af princippet om gennemskuelighed, vil en sådan kompensation også profitere af den planlagte større retssikkerhed.
Ordføreren har fremlagt en glimrende betænkning. Hun sikrede, at den var udtryk for flertallets holdning ved at sætte den under afstemning i Økonomi- og Valutaudvalget. Jeg håber, at Parlamentet som helhed vil se på den på samme måde. 
Savary (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, jeg har længe troet, at der kun fandtes et statsligt bureaukrati. Men som medlem af Europa-Parlamentet har jeg opdaget, at der findes et håbløst forviklet markedsbureaukrati, nemlig de forskellige former for statsstøtte. Det, vi er blevet foreslået i dag, er efter min opfattelse et betragteligt fremskridt, eftersom der - som De anførte det for lidt siden under den foregående forhandling, fru kommissær - er tale om en undtagelse fra indberetningspligten for små støttebeløb, som ikke skønnes at have indvirkning på det indre marked. Det mener jeg er et betydeligt fremskridt. Det bør konsolideres, og det ville i øvrigt være hensigtsmæssigt endegyldigt at betegne det som en kompensation for forsyningspligtydelser og ikke som statsstøtte. Der kunne således skabes en ny juridisk kategori.
Hvad angår den betænkning, vi har fået forelagt, mener jeg, at flere ting bør stabiliseres. Jeg er især overbevist om, at det ikke er muligt at stemme på samme måde som i udvalget, eftersom hospitaler og socialt boligbyggeri udtrykkeligt bør inddrages i anvendelsesområdet. Det er sandsynligvis ikke tilstrækkeligt. Jeg er blandt dem, der foreslår, at det også skal omfatte de lokale myndigheders selvstændige tjenester, som er ved at blive anerkendt i andre tekster, især forordningen om forsyningspligtydelser i transportsektoren. Vi bliver måske nødt til at afvente Kommissionens meddelelse om de sociale tjenesteydelser, så vi i morgen måske også kan få dem indføjet i denne tekst.
Endelig mener jeg at vi bør se nærmere på det fjerde kriterium i Altmark-afgørelsen. Dette kriterium er så kompliceret, at en tekst, hvis formål er at forenkle lovgivningen, bliver tilføjet nye komplicerede bestemmelser angående de lokale myndigheder. Der er som bekendt tale om sammenligningen med et rimeligt overskud fra en sammenlignelig virksomhed på EU-plan. Det er fuldstændig umuligt at håndhæve. Følgelig kunne man måske på et givet tidspunkt opgive dette fjerde kriterium, selv om det vil kunne medføre en lille overkompensation, således at den forenkling, De tilstræber, endelig kan videreføres og blive en realitet. 
Harkin (ALDE ).
   - Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren og sige, at jeg glæder mig over dette initiativ, hvor man præciserer forholdet mellem statsstøtte på den ene side og medlemsstaternes godtgørelse for udgifterne til forsyningspligtydelser på den anden. Forsyningspligtydelser er af central betydning for alle borgernes livskvalitet, og disse tjenester spiller ofte en central rolle med at tiltrække investeringer til mindre gunstigt stillede områder og landdistrikter og kan dermed styrke deres konkurrenceevne og føre til øget samhørighed inden for EU.
På nationalt plan i Irland er nettet af postkontorer truet, navnlig de mindre postkontorer i landdistrikterne, hvor der ikke er indført edb, og man derfor ikke kan tilbyde borgerne et hensigtsmæssigt serviceniveau. Nettet af postkontorer kræver forsyningspligt for at kunne forblive levedygtigt, og forslaget om at fritage offentlig finansiering af begrænset omfang som i dette tilfælde fra forpligtelsen om forudgående anmeldelse til Kommissionen giver absolut mening, idet det sikrer tilstrækkelig fleksibilitet på nationalt og regionalt niveau uden at forstyrre det indre markeds funktion. Som både ordføreren og Kommissionen har sagt, fører det også til mindre bureaukrati. 
De Vits (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er enig med dem, som siger, at Kommissionens forslag er en begyndelse, og at In 't Veld-betænkningen er en begyndelse og en god betænkning. Vi har i øjeblikket for lidt retssikkerhed for de lokale aktører. Vi overlader det i øjeblikket til Domstolen at afgøre, hvad der præcist skal ske, hvad angår statsstøtte. Selv om det er en begyndelse, synes vi, at det er for lidt. At fritage kompensationer, der betales til hospitaler og sociale boligselskaber, er et første skridt, men vi tror, at der er andre, der skal føjes til listen. Fru kommissær, vi tænker bl.a. på omsorgscentre og arbejdsformidlingskontorer, som efter vores opfattelse bør fritages for anmeldelsespligt. Hvad angår det fjerde kriterium i Altmark-dommen, er det fuldstændig uacceptabelt for os, og det er heller ikke gennemførligt i praksis. Hvordan vil man egentlig definere en typisk veldrevet privat virksomhed? Hvad gør man, hvis der ikke er nogen privat ækvivalent? Gør henvisningen til en typisk privat virksomhed ikke den opgave, der er overdraget en offentlig myndighed, alt for forenklet? Bestræbelserne for at udgive sig for at være en veldrevet privat virksomhed kan også få følger, hvad angår afskedigelser og sociale dramaer. Jeg anmoder derfor om, at dette kriterium slettes. 
Hamon (PSE ).
   - Hr. formand, fru in 't Veld, fru kommissær, Kommissionen har til stadighed fastholdt, at den ikke kan udarbejde et forslag til rammedirektiv om forsyningspligtydelser, fordi området ville være for omfattende, og det ville være i modstrid med nærhedsprincippet.
Ikke desto mindre omhandler Kommissionen i denne Monti-pakke og i direktivforslaget om tjenesteydelser spørgsmålet om offentlige tjenesteydelser. Med små strøg tegner den lidt efter lidt en form for impressionistisk billede, der forestiller Kommissionens egen opfattelse af public service-begrebet. Desværre er hr. Barrosos penselstrøg ikke af samme kvalitet som Manets eller Renoirs.
Således betragtes al finansiering af offentlige tjenesteydelser uvægerligt som statsstøtte og underforstået som en fordrejning af den frie uhindrede konkurrence, hvilket er en fuldstændig fejlagtig slutning, som må tilbagevises. Og Europa-Parlamentets højrefløj går endnu længere, idet den i fru in 't Velds betænkning forkaster den undtagelse fra indberetningspligten for socialt boligbyggeri og hospitaler, som Kommissionen har foreslået.
Tilsvarende vil det, hvis Parlamentet bekræfter kravet om en udbudsprocedure inden tildeling af støtte som kompensation for offentlige tjenesteydelser, svække alle de små lokale leverandører af offentlige tjenesteydelser, som direkte eller indirekte forvaltes af det offentlige.
Vi kan således konstatere, at efter afviklingen af de store nationale offentlige tjenester bliver de lokale offentlige tjenester nu mere udsatte. Med den nuværende ordlyd forfægter betænkningen stik imod enhver logik at gøre forbrugerne lykkeligere ved at underminere deres rettigheder som borgere i forhold til de offentlige tjenesteydelser. Det har de portugisiske vælgere i denne weekend klart tilkendegivet deres utilfredshed med over for deres tidligere premierminister, hr. Barroso. 
Van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand, De har faktisk ret i, at der i aften er mange damer til stede i vores gruppe, og jeg ved, at det vil glæde kommissæren. Efter de skarpe ord, som også er sagt fra vores side, vil jeg forsøge også at give fru In 't Veld en kompliment og se, hvordan vi alligevel kan nå frem til kompromiser i denne sag. Jeg ser, at der er en række punkter, hvor hun har tilkendegivet, at hun vil tage hensyn til vores ændringsforslag.
Jeg tror, det første punkt er intern udførelse af tjenesteydelser. Her vil vi gerne holde fast ved det, som vi sidste år sagde i Herzog-betænkningen. Hvis hun således kunne støtte ændringsforslag på dette punkt, tror jeg, at vi kommer et godt stykke vej.
Det andet punkt er , den gennemsigtige udbudsprocedure, som en række ændringsforslag af hr. Purvis omhandler. Den er også nævnt i et ændringsforslag af fru Wagenknecht, som siger, at denne udbudsprocedure kun må anvendes , altså hvor det virkelig er påkrævet. Måske kunne det være en overgang for at tydeliggøre det, som også efter Deres opfattelse ikke er grebet rigtigt an. På den måde kan vi bringe de forskellige tekster, for det drejer sig hele tiden om fire forskellige tekster, i overensstemmelse med hinanden.
Det sidste punkt er faktisk denne fritagelse af hospitaler og sociale boligselskaber. Også efter vores opfattelse er det en temmelig vilkårlig liste. Vi vil også gerne have, at det undersøges grundigt, og at vi finder ud af, hvad det betyder, men vi vil også sige, at der skal gøres meget mere, og at vi skal tænke meget mere over, hvordan kriterierne skal opstilles. Det er noget, som efter vores mening ikke først skal ske om fire år, men netop nu, hvor tjenestedirektivet også drøftes, for at vi kan opstille tydeligere kriterier baseret på et rammedirektiv og tjenesteydelser af almindelig interesse, netop der, hvor det gælder en blanding af private og offentlige udbud. På dette punkt vil jeg derfor gerne fortsætte drøftelserne med kommissæren. 
Kroes,
    Hr. formand, jeg vil gerne undskylde over for fru in 't Veld, fordi jeg ikke indledningsvis nævnte, at jeg er imponeret over hendes betænkning. Jeg ved, at det var en vanskelig opgave, men resultatet er det hele værd. Denne betænkning har ydet et meget betydningsfuldt bidrag til diskussionen, så jeg vil gratulere hende.
Et af hovedmotiverne bag Kommissionens forslag er at skabe øget retssikkerhed og forudsigelighed. I en af bemærkningerne i aften henviste man til behovet for forudsigelighed for dem, der beskæftiger sig med offentlige tjenesteydelser og finansieringsordninger for offentlige tjenesteydelser.
Som allerede nævnt ønsker vi også at nedbringe den administrative byrde: at afskaffe en stor del af bureaukratiet ikke bare på europæisk niveau, men også på nationalt og regionalt niveau. Derfor er timingen så vigtig.
Spørgsmålet om, at forsyningspligtydelser skal fungere effektivt, har stor betydning for Kommissionen og for Parlamentet, for medlemsstaterne og for forbrugerne - borgerne i EU. I modsætning til, hvad der undertiden hævdes, hindrer Fællesskabets konkurrenceregler ikke disse ydelser i at fungere korrekt. De påvirker ikke de nationale, regionale eller lokale myndigheders beføjelser og ansvar for at definere, tilrettelægge, finansiere og overvåge offentlige tjenesteydelser.
Jeg er meget enig i tanken om, at vi indimellem skal revidere, hvad det er, vi gør. Når vi ser på Altmark-sagen, er det ikke så vanskeligt at træffe en klar beslutning om tre af de fire kriterier. Derfor er jeg ikke enig med det medlem, der sagde, at det er vanskeligt at definere en konkret offentlig tjeneste. Det er heller ikke vanskeligt at definere en kontrakt eller identificere parametrene for godtgørelse. Som fru van den Burg sagde, kan der opstå vanskeligheder, når udbud er en mulighed. Når der opstår problemer, er man nødt til at beregne omkostningerne med udgangspunkt i en veldrevet virksomhed. Med hensyn til det fjerde kriterium kan vi tage udgangspunkt i vores erfaringer, idet vi har gennemført denne domstolsafgørelse i fire år. Vi ved, at udbud om mindre forsyningspligtydelser ikke er særligt udbredte i virkeligheden. I henhold til Altmark er godtgørelsen derfor at betragte som statsstøtte og skal således anmeldes.
Kommissionens etablerede politik er ikke at begrænse finansieringen af virksomheder, der har ansvaret for forsyningspligtydelser. Men vi kan sikre, at denne finansiering virkelig er nødvendig og ikke fører til konkurrenceforvridning. Det foreliggende forslag er en reaktion på den nye situation, der er opstået efter Altmark-sagen. Med Kommissionens udkast til afgørelse forsøger vi at mindske anmeldelsesbyrden for mindre forsyningspligtydelser.
I henhold til traktaten deles ansvaret for forsyningspligtydelsernes funktion af Unionen og medlemsstaterne. De forslag, De har foran Dem i dag, udgør en del af Kommissionens indsats for at spille en aktiv rolle med henblik på dette. Jeg glæder mig over, at De støtter nedbringelsen af unødvendigt bureaukrati, og det vil jeg tage med i betragtning.
I udkastet til afgørelse fritages mindre forsyningspligtydelser for anmeldelsespligten, hvilket svarer til tærsklerne for små og mellemstore virksomheder. Som det anføres i fru in 't Velds betænkning, anser Kommissionen dette for den mest hensigtsmæssige metode.
Sygehusvæsenet og den sociale boligsektor fritages ligeledes fra anmeldelsespligten. Dette gøres helt klart og begrundes af de høje godtgørelsesbeløb, som er nødvendige i kraft af disse offentlige ydelsers karakter.
Jeg er i høj grad enig i tanken om, at Kommissionen skal revidere anvendelsen af de nye regler efter en periode og efter at have foretaget en konsekvensvurdering.
I lighed med andre rammer for statsstøtte såsom regionale støtteretningslinjer og gruppefritagelser foreslår vi, at rammerne anvendes i seks år og derefter fornys på grundlag af en revision, i dette tilfælde i fire år. Af hensyn til retssikkerheden bør afgørelsens gyldighed ikke være tidsmæssigt begrænset, men jeg er meget enig i behovet for en revision.
Det blev også antydet, at der er behov for en bred høring om definitionen af forsyningspligt, navnlig når det vedrører brugerne. Kommissionen er i princippet enig, men det er op til medlemsstaterne og deres regionale eller lokale myndigheder at definere forsyningspligt i praksis. Kommissionen kan kun anbefale, at medlemsstaterne gennemfører en bred høringsprocedure om dette spørgsmål.
Jeg har rådført mig med min kollega hr. Barrot om forslaget om at udvide dækningsområdet for afgørelsen om transport. Der findes adskillige sektorforordninger på dette område, hvilket gør det vanskeligt at udvide dækningsområdet for den nuværende pakke. Men jeg forstår, at man er i færd med at udarbejde en separat pakke, og Deres bemærkninger om land- og lufttransportforbindelser udgør helt bestemt et interessant bidrag til denne pakke.
Det vil være vanskeligt at foretage benchmarking, navnlig af offentlige tjenesteydelser og forsyningspligtydelser. Det er ikke sikkert, at det kan lade sig gøre rent teknisk, da de offentlige tjenester er struktureret forskelligt i de forskellige EU-lande. I betragtning af udgifterne til - og muligvis den begrænsede nytteværdi af - en sådan undersøgelse, mener jeg ikke, at det er en god idé.
Jeg er opmærksom på problemet med at inddrage den nuværende godtgørelse, når de gældende betingelser ikke er opfyldt. Jeg forstår, at medlemsstaterne har brug for en vis periode til at ændre deres nuværende ordninger. Vi vil overveje, hvordan vi kan sikre retssikkerheden i en overgangsperiode. Kriterierne for Altmark-dommen kræver yderligere arbejde og præcisering. I sin hvidbog om forsyningspligtydelser, som blev vedtaget i maj 2004, meddelte Kommissionen, at den vil vedtage en tekst om dette spørgsmål i 2005.
Fru De Vits spurgte om sociale sundheds- og omsorgsydelser, og disse er allerede omfattet af udkastet til afgørelse. I lyset af størrelsen af de godtgørelser, der allerede ydes til omsorgsydelser, vil de fleste formentlig falde inden for grænserne for godtgørelser, som defineres i denne afgørelse, og vil derfor være omfattet af fritagelsen for anmeldelse.
Med hensyn til de punkter, der blev rejst af fru De Vits, støtter Kommissionen anbefalingen om, at der skal anvendes udbudsprocedurer overalt, hvor det er muligt, og i de fleste tilfælde, hvor Altmark-kriterierne er opfyldt, vil der ikke være tale om statsstøtte. Men vi ved, at udbud om mindre forsyningspligtydelser ikke er særligt udbredte i virkeligheden. Jeg er enig med fru van den Burg om, at vi er nødt til at tage hensyn til erfaringerne. På baggrund af erfaringerne får vi en bedre og mere præcis fornemmelse af, hvordan vi skal håndtere dette. Hvis der ikke er mulighed for udbud, bør omkostningsgrundlaget for en veldrevet virksomhed - i dette tilfælde en offentlig tjenesteydelsesvirksomhed - anvendes som udgangspunkt.
Jeg vil gerne endnu en gang takke fru in 't Veld. Vi vil bestemt komme tilbage til disse spørgsmål, når vi har flere erfaringer. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Jeg vil gerne takke tolkene for at have holdt ud så længe og også de resterende parlamentsmedlemmer, hvoraf flertallet er kvinder - der er virkelig flere kvinder i salen end mænd.
