Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2001
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
(A5-0267/2002) af Wyn for Udvalget for Andragender om Den Europæiske Ombudsmands årsberetning 2001 (C5-0296/2002 - 2002/2086(COS));
(A5-0271/2002) af Koukiadis for Udvalget for Andragender om resultatet af arbejdet i Udvalget for Andragender i parlamentsåret 2001-2002 (2002/2019(INI)).
Jeg giver ordet til Den Europæiske Ombudsmand, hr. Söderman

Söderman
Fru formand, den 1. september 1995 indledte Den Europæiske Ombudsmands kontor sit arbejde. Fra den dato og indtil den 15. september 2002 modtog kontoret 10.535 klager, hvoraf 10.437 er blevet behandlet.
Vi foretog 1.385 fuldstændige undersøgelser, hvoraf 19 var undersøgelser på eget initiativ. 1.149 af de undersøgte sager vedrørte Kommissionen, 137 sager vedrørte Europa-Parlamentets administration, 53 Rådet og 12 Den Europæiske Investeringsbank.
Hvis vi ser på resultaterne, blev 345 sager løst af den berørte institution, efter at Ombudsmanden havde underrettet den om klagen.
I 206 sager blev der fremsat en kritisk bemærkning, i 48 sager resulterede undersøgelsen i et udkast til forlig eller et forslag til mindelig løsning, som i de fleste tilfælde var til klagerens fordel.
I seks sager blev der udarbejdet en særlig rapport til Europa-Parlamentet, I fire af disse sager støttede Parlamentet Ombudsmandens henstillinger, og to andre sager er fortsat under behandling.
I 659 sager viste en grundig undersøgelse, at der ikke forelå fejl eller forsømmelser i forbindelse med institutionens aktiviteter.
Når en sag ikke henhører under Ombudsmandens mandat, forsøger vi altid at henvise klageren til at andet organ, der kan behandle sagen. Vi rådede klageren til at henvende sig til den nationale eller regionale ombudsmand eller indgive et andragende til et nationalt eller et regionalt parlament i 2.293 sager, til at indgive et andragende til Europa-Parlamentet i 884 sager og til at henvende sig til Kommissionen i 913 sager.
I årenes løb har kritikere hævdet, at Ombudsmanden ikke er tilstrækkelig kendt, og at borgerne ikke opnår passende resultater, fordi institutionerne hverken samarbejder eller overholder deres forpligtelse til at sikre god forvaltningsskik. Visse kritikere har desuden hævdet, at mandatet er for snævert, og at Den Europæiske Ombudsmand burde behandle klager vedrørende fællesskabslovgivning, uanset hvor den finder anvendelse inden for Unionen, eller endog være en folketribun, som altid er parat til at fordømme uretfærdighed, hvor den end måtte forekomme.
Den Europæiske Ombudsmand er uden tvivl en af de bedst kendte ombudsmandsinstitutioner i verden. Vores informationskampagne bliver gennemført på 12 sprog og henvender sig til 350 millioner borgere og personer med bopæl i 15 medlemsstater. Vi har besøgt alle medlemsstater og udstedt pressemeddelelser, udgivet informationsbrochurer og arrangeret mange foredrag og seminarer for at udbrede kendskabet til vores arbejde.
Et af de mest effektive midler til at kommunikere med så stor en modtagergruppe er internettet. Omkring 2.500 websteder indeholder et aktivt link til Den Europæiske Ombudsmands websted, og næsten 42% af alle klager indgives nu elektronisk, herunder mange online.
Den fortsatte stigning i antallet af sager er det bedste bevis på, at Ombudsmanden bliver mere og mere kendt. Der indkommer næsten 200 nye klager hver måned, hvilket svarer til en stigning på knap 300% i forhold til det første hele samarbejdsår 1996.
Resultaterne af Den Europæiske Ombudsmands arbejde for Europas borgere er også imponerende. Vi har fået medhold i enkeltsager og desuden opnået væsentlige forbedringer i den måde, institutionerne fungerer på generelt. Her kan især nævnes tre områder.
For det første overtalte vi institutionerne og nogle organer, herunder Den Europæiske Centralbank og Europol, til at forbedre aktindsigten i deres dokumenter.
For det andet førte en undersøgelse gennemført på eget initiativ til, at 17 institutioner og organer fastlagde en kodeks for god forvaltningsskik på grundlag af et udkast, vi havde forelagt. Efter en særlig rapport vedtog Europa-Parlamentet sidste år en ændret udgave af adfærdskodeksen for god forvaltningsskik. Vi har omdelt denne nye udgave af kodeksen i alle institutioner og til Europas borgere, hvis ret til god forvaltning kodeksen er et konkret udtryk for. I overensstemmelse med Europa-Parlamentets pålæg anvendes denne kodeks, når vi skal afgøre, om der forligger fejl eller forsømmelser.
Det tredje resultat vedrører chartret om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret i Nice i december 2000. Ombudsmanden foreslog, at chartret skulle omfatte retten til god forvaltning, som rent faktisk blev optaget i chartrets artikel 41.
Ombudsmanden har også fremmet en fuldstændig og korrekt anvendelse af chartret. Unionens institutioner har højtideligt proklameret chartret for Europas borgere som et konkret udtryk for deres grundlæggende rettigheder. Ombudsmanden betragter det derfor som et tilfælde af fejl eller forsømmelse, hvis institutionerne ikke respekterer disse rettigheder i forbindelse med deres egne aktiviteter.
Endvidere omfattede Ombudsmandens forslag til forsamlingen tanken om, at chartret skulle være bindende overalt, hvor fællesskabslovgivningen finder anvendelse.
I modsætning til den kritik, der er blevet fremført, fortjener institutionerne og organerne ros for den samarbejdsvilje, de hovedsagelig har udvist over for Ombudsmanden. De har sædvanligvis svaret passende, fuldstændigt og øjeblikkeligt på Ombudsmandens henvendelser og har været villige til at acceptere Ombudsmandens mindelige løsninger og udkast til henstillinger.
Der har kun været problemer i meget få tilfælde. I en sag vedrørende aktindsigt afviste Kommissionen Ombudsmandens udkast til henstilling og undlod at efterkomme en beslutning fra Europa-Parlamentet, hvori det gav Ombudsmanden medhold. Jeg beklager, at denne sag synes at være udtryk for en mere generel tendens til at påberåbe sig bestemmelserne om databeskyttelse for at ophæve eller begrænse forpligtelsen til åbenhed.
De fleste institutioner eller organer har også vedtaget en kodeks for god forvaltningsskik. Jeg kan stadig ikke forstå, hvorfor Parlamentets beslutning fra september 2001 om indførelse af en europæisk forfatningsret ikke er blevet fulgt op.
Efter min opfattelse vil et samlet sæt bestemmelser, der finder anvendelse på alle institutioner og organer, kun kunne forbedre Unionens forbindelser med borgerne.
Jeg beklager også, at personalevedtægten fortsat indeholder et forældet krav om forudgående godkendelse af publikationer fra tjenestemænd.
Jeg erkender, at Den Europæiske Ombudsmands mandat er begrænset. Jeg har til stadighed forsvaret det synspunkt, at der er behov for et netværk af ombudsmænd og udvalg for andragender, som kan kontrollere, om medlemsstaterne overholder fællesskabslovgivningen. Vi har udviklet et sådant netværk for at udveksle oplysninger, yde rådgivning og sikre, at klagerne henvender sig til det mest kompetente organ.
En yderligere udvikling af netværket kunne hjælpe Kommissionen, der er traktatens vogter, med at fokusere ressourcerne på de vigtigste principielle emner.
Borgerne får ikke fuld tiltro til EU, før fællesskabslovgivningen overholdes på alle niveauer inden for Unionen.
Medlemsstaterne kunne indføje chartret om grundlæggende rettigheder i den fremtidige fællesskabslovgivning. Netværket af ombudsmænd i medlemsstaterne kunne også spille en afgørende rolle ved at udøve kontrol med chartrets overholdelse.
Den Europæiske Ombudsmand er rede til at påtage sig ansvaret for at henvise grundlæggende sager til Domstolen, hvis der ikke kan findes en løsning i forbindelse med en normal ombudsmandsundersøgelse.
Jeg håber virkelig, at Parlamentets repræsentanter i EU-konventet vil støtte disse forslag.
Endelig ønsker jeg at takke alle institutioner og organer og frem for alt Europa-Kommissionen, som er gået ind i et givende samarbejde med Ombudsmanden til gavn for de europæiske borgere.
Jeg vil desuden gerne takke Europa-Parlamentet og Udvalget for Andragender for udmærket rådgivning og støtte. En særlig tak til udvalgets formand, hr. Gemelli, og dette års ordfører for betænkningen om Ombudsmandens årsberetning, hr. Wyn. Tak. Jeg glæder mig over deres forslag om et nærmere samarbejde mellem Ombudsmanden og Udvalget for Andragender, som jeg håber, vil føre til konkrete resultater og således være til gavn for Europas borgere.

Wyn (Verts/ALE)
 ordfører. (EN) Fru formand, det er mig en glæde i denne betænkning at anbefale Ombudsmandens årsberetning for 2001, som er en omfattende og detaljeret gennemgang af årets aktiviteter og især de forskellige sager, der er blevet behandlet.
Efter syv år er Den Europæiske Ombudsmands rolle - at fremme åbenhed i og demokratisk kontrol med EU's beslutningstagning og administration - veletableret. Ved at bekæmpe fejl og forsømmelser i Fællesskabets institutioner og organer har Ombudsmanden på afgørende vis bidraget til at skabe en Union, hvor beslutningerne træffes med størst mulig åbenhed og så tæt ved borgerne som muligt. Det faktum, at antallet af direkte klager er steget igen i 2001, er et klart bevis på, at Ombudsmanden når ud til flere og flere mennesker gennem sit arbejde. Selv om antallet af klager er steget stødt, kan det i betænkningen med tilfredshed konstateres, at sagsbehandlingstiden er blevet reduceret.
Den nuværende ombudsmand, hr. Söderman, som allerede har talt, er blevet en anerkendt og respekteret personlighed i EU og har derfor også fået Alexis de Tocqueville-prisen. Han har endog aflagt besøg i mit hjemland, Wales, og således udvist engagement og forpligtelse til gennem sit arbejde at besøge nogle af verdens vigtigste steder.
Han har i sin embedsperiode lagt stor vægt på retsstatsprincipperne ved at tage de grundlæggende rettigheder alvorligt og håndhæve de grundlæggende principper for god forvaltningsskik såsom gennemskuelighed, ansvar og respekt for borgerne. Denne indsats har fundet sted i ikke mindre end 15 medlemsstater og på 12 fællesskabssprog. Han kan træde tilbage med god samvittighed!
I betænkningen konstateres det med tilfredshed, at de europæiske myndigheder stadig oftere griber ind og løser de problemer, der ligger til grund for en klage, så snart de bliver gjort opmærksomme herpå, og at der i andre sager findes en mindelig løsning.
Ombudsmanden bør også roses for sine bestræbelser på at informere borgerne om deres ret til at klage. Udvalget for Andragender er til stadighed opmærksomt på dette spørgsmål. Det betyder, at Ombudsmandens arbejde også omfatter en løbende opdatering af hans websted, således at han kan nå ud til et endnu bredere lag af befolkningen og etablere et netværk af forbindelser til regionale ombudsmænd.
I denne forbindelse står Ombudsmanden over for på den ene side ønsket om at informere så mange mennesker som muligt og på den anden side erkendelsen af, at ombudsmandsinstitutionens beføjelser er begrænset til fællesskabsinstitutionerne. Vi i Parlamentet kan spille en rolle i denne sammenhæng ved at sikre, at vi til stadighed er opmærksomme på Ombudsmandens rolle og informerer borgerne om denne ret.
Ombudsmandens arbejde er dog også stødt på hindringer i den omhandlede periode. Angående god forvaltningsskik vedtog Parlamentet i september sidste år enstemmigt adfærdskodeksen for god forvaltningsskik i Fællesskabets forskellige institutioner og organer og opfordrede Kommissionen til at forelægge et forslag til forordning herom. Jeg glæder mig over, at Ombudsmanden har besluttet at anvende kodeksens principper i sit arbejde. Jeg må i denne forbindelse dog give udtryk for min skuffelse over, at Kommissionen endnu ikke har reageret på denne vigtige opfordring. I betænkningen opfordres Parlamentet til at overveje at udarbejde en lovgivningsmæssig initiativbetænkning baseret på denne modelkodeks, jf. traktatens artikel 192 og forretningsordenens artikel 59.
Angående åbenhed og god forvaltningsskik konstateres det i betænkningen, at visse institutioner har forsøgt at bruge de databeskyttelsesregler, der er vedtaget for nylig, til at kræve fortrolighed angående deres aktiviteter. Det må slås fast, at databeskyttelsesreglerne primært vedrører beskyttelsen af privat- og familielivet, at det ikke er hensigten på nogen måde at begrænse borgernes adgang til oplysninger om EU-institutionernes aktiviteter.
Angående overtrædelsesproceduren eller artikel 226-proceduren, i henhold til hvilken Kommissionen undersøger klager om medlemsstaters overtrædelse af fællesskabslovgivningen, som stadig er genstand for klager til Ombudsmanden - og det er noget vi i Udvalget for Andragender kun kender alt for godt - fastslås det i betænkningen, at denne procedure til trods for de seneste forbedringer er lukket, og at klageren stadig ikke anerkendes som en part i sagen. Der opstår forsinkelser, fordi Kommissionen skal behandle for mange sager.
Ombudsmanden er blevet citeret for sin kritik af den måde, hvorpå Kommissionen for nylig har behandlet den græske miljøklage. I denne sag anklages de græske myndigheder for at have overtrådt Fællesskabets miljølovgivning. Undersøgelser viste, at en hel række oplysninger var blevet tilbageholdt, at det forkerte direktiv var blevet anvendt, og at man ikke havde sikret en uvildig behandling af sagen. Selv om vi er klar over, hvor stor en arbejdsbyrde, der påhviler Kommissionen, er Ombudsmanden og Udvalget for Andragender afhængige af, at deres undersøgelser er effektive, og vi må derfor have sikkerhed for, at sådanne sager behandles korrekt.
Endelig er jeg meget positivt indstillet over for Ombudsmandens tilbud om at udvikle fælles aktiviteter med Udvalget for Andragender med det formål at styrke kontakten til og udbygge udvekslingen af erfaringer med nationale og regionale ombudsmænd. Et nærmere samarbejde mellem Den Europæiske Ombudsmands kontor og Udvalget for Andragender er af afgørende betydning. Vores opgaver er meget tæt forbundne, og Ombudsmanden gav os nogle udmærkede eksempler på, hvordan dette kan realiseres, i sin tale til Udvalget for Andragender i april. Jeg henstiller til, at Parlamentet stemmer for denne betænkning, og ønsker Ombudsmanden alt godt i forbindelse med hans fratræden.

Koukiadis (PSE)
Fru formand, betænkningen om arbejdet i Udvalget for Andragender i året 2001-2002, som jeg har den ære at være ordfører for, og den tilsvarende årsberetning om Den Europæiske Ombudsmands aktiviteter, som behandles under ét i dag, bør ikke ses som to rutinetekster. Det er der helt konkrete årsager til. Disse tekster vedrører to grundlæggende rettigheder, nemlig den europæiske borgers ret til at indgive andragender og ret til at indgive klage. Det er rettigheder, som er knyttet til borgerens statsborgerskab, og som udgør de vigtigste redskaber til at styrke Europa-Parlamentets politiske kontrol med, hvordan og hvor fællesskabsretten anvendes af fællesskabsorganerne og medlemsstaterne.
Andragenderne og klagerne giver en meget præcis forestilling om, i hvor høj grad borgeren føler, at hans forventninger til Europa bliver opfyldt. Ønsket om at bringe Europa tættere på borgerne, den bebudede styrkelse af EU's og navnlig Europa-Parlamentets demokratiske legitimitet og det vidt og bredt proklamerede mål om større gennemsigtighed kan for en stor del komme reelt til udtryk, hvis der sker en passende udvikling af institutionerne for andragender og klager.
På baggrund af disse kendsgerninger vil jeg tillade mig at opfordre medlemmerne til at studere disse tekster og forslag nøje, som alle har til formål at øge fællesskabsorganernes troværdighed og sikre en mere effektiv gennemførelse af de foranstaltninger, der træffes. Mange af forslagene kan realiseres inden for rammerne af de eksisterende traktater. Andre kræver en traktatændring, og dette gør den betænkning, som hr. De Rossa har udarbejdet på vegne af Udvalget for Andragender til formanden for Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid, interessant. Under alle omstændigheder bør disse spørgsmål prioriteres højt i de politiske gruppers arbejde.
Hvad angår forslagene i min egen betænkning, som blev enstemmigt vedtaget af Udvalget for Andragender, vil jeg først omtale et forslag, som jeg mener har både praktisk og symbolsk betydning. Parlamentet behandler hvert år tre tekster. Den første er betænkningen fra Udvalget for Andragender, som behandler de europæiske borgeres andragender vedrørende medlemsstaternes mangelfulde gennemførelse af fællesskabslovgivningen. Den anden er Ombudsmandens beretning, som behandler klagerne over fællesskabsorganernes manglende overholdelse af fællesskabslovgivningen. Og den tredje tekst, som fremlægges af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, vedrører fællesskabsrettens gennemførelse i medlemsstaterne. Der er således tale om tre tekster, som er direkte indbyrdes beslægtede, og som har fælles mål, og derfor er der ingen grund til at behandle dem separat. De bør behandles under ét i plenarforsamlingen og med størst mulig offentlighed.
Da alle tre tekster samtidig på den ene eller anden måde involverer nationale myndigheder som nationale parlamenter, nationale domstole og nationale administrative myndigheder, og mange af de spørgsmål, de behandler, afhænger af deres samarbejde og kontrol, mener jeg, man bør overveje at lade Europa-Parlamentets forhandling om disse tekster foregå med repræsentanter for de nationale myndigheder til stede. Herved kan man også udbygge samarbejdet, navnlig med de nationale parlamenter, og forhandlingen bliver mere offentlig, hvorved den tiltrækker sig den europæiske borgers opmærksomhed.
En anden ting, som er fremkommet ved undersøgelsen, er det øgede antal andragender og klager, hvilket set ud fra et bestemt synspunkt er ønskværdigt, fordi det er tegn på, at borgerne gør udstrakt brug af disse rettigheder. Imidlertid skaber dette på et tidspunkt praktiske problemer, som skal løses. Problemerne vil ganske givet blive større med udvidelsen, og derfor er vi nødt til før eller siden at skabe et nyt grundlag for institutionerne. Mere konkret er vi nødt til at se på muligheden for at decentralisere disse tjenestegrene i samarbejde med de nationale ombudsmænd eller udvalg for andragender og eventuelt de kontorer, som Europa-Parlamentet har oprettet i medlemsstaternes hovedstæder.
Der er også andre forslag, som kræver en nærmere undersøgelse, men desværre er der ikke tid til at gennemgå dem. Jeg vil nøjes med at sige et par ord om betænkningens indhold. De sociale anliggender er også de mest følsomme områder i det år, vi behandler her. Problemer med fri bevægelighed, f.eks. krænkelse af opholdsretten, dobbeltbeskatning, manglende opfyldelse af sikringsmæssige rettigheder, miljøspørgsmål og spørgsmål vedrørende anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationer. En positiv ting er, at de mennesker, der har gjort brug af retten til at indgive andragender, i mange tilfælde har fået medhold efter kontakten med de relevante nationale myndigheder. Det er også opmuntrende, at antallet af gruppeandragender er øget, det vil sige andragender med over 1.000 underskrifter. Dette åbner perspektiver, som vi bør være opmærksomme på, da det involverer de ikke-statslige organisationer.
Til sidst vil jeg på ingen måde undlade - også i betragtning af ombudsmandens, hr. Södermans, snarlige afgang - ikke kun at lykønske, men også at udtrykke min beundring for det arbejde, han har gjort indtil nu, som i den europæiske borgers øjne retfærdiggør en institution som Ombudsmanden, og som videregiver en vigtig arv, der bør bevares og udbygges i fremtiden.

Liikanen
Fru formand, den årlige forhandling om arbejdet i Udvalget for Andragender og Ombudsmandens virke henleder vores opmærksomhed på forbindelserne mellem borgerne og institutionerne. Denne forbindelse er grundlæggende og er udgangspunktet for alle vores politikker, eftersom de i sidste instans er møntet på borgerne. Det er derfor vigtigt, at Parlamentet, Ombudsmanden og Kommissionen én gang om året tager bestik af, hvordan denne dimension tilgodeses i deres daglige virke.
I år er denne forhandling dog af en særlig karakter af to årsager.
For det første er konventets arbejde i fuld gang. Konventet vil tegne det fremtidige Europa-kort, og både Udvalget for Andragender og Ombudsmanden har forelagt dette organ spørgsmålet om borgernes rettigheder gennem forslag vedrørende dels retten til at indgive andragender, dels chartret om grundlæggende rettigheder, forvaltningsret og appelmuligheder.
For det andet har ombudsmanden, hr. Söderman, meddelt Parlamentet, at han ønsker at trække sig tilbage ved udgangen af marts 2003, og det er således sidste gang, han forelægger en årsberetning for Parlamentet. Tillad mig at benytte denne mulighed for på Kommissionens vegne at takke hr. Söderman for det arbejde, han har udført, siden han blev udnævnt i juli 1995.
Som den første ombudsmand spillede han en banebrydende rolle, der førte til en virkelig mentalitetsændring i Kommissionen og i de øvrige institutioner og organer, er jeg sikker på. Derudover har de undersøgelser, han har iværksat på eget initiativ, også haft direkte konsekvenser og resulteret i positive administrative reformer.
Jeg vil gerne nævne nogle af disse. For det første adfærdskodeksen om god forvaltningsskik, som, det bør understreges, var resultatet af et initiativ fra Parlamentets side i forbindelse med vedtagelsen af Perry-betænkningen om arbejdet i Udvalget for Andragender i 1996. Dernæst har der på ansættelsesområdet været for det første ophævelsen i to etaper af aldersgrænsen ved udvælgelsesprøver og for det andet efterkommelsen af Ombudsmandens krav om, at deltagerne i udvælgelsesprøver skal have adgang til de rettede opgaver. Begge disse ting krævede rimeligt omfattende ændringer af institutionernes administration og praksis. Endelig har Ombudsmandens indsats afstedkommet, at vi har etableret mere strukturerede forbindelser mellem klagerne og Kommissionen i forbindelse med overtrædelsesproceduren.
På disse områder har de institutionelle forbindelser mellem Ombudsmanden - ofte støttet af Parlamentet i øvrigt - og Kommissionen ført til virkelige fremskridt.
Jeg vil gerne kort vende tilbage til adfærdskodeksen for god forvaltningsskik, fordi Wyn- og Koukiadis-betænkningerne omhandler dette spørgsmål.
Det skal bemærkes, at Kommissionen fra starten var positivt indstillet over for Parlamentet og Ombudsmanden. Den har udarbejdet flere udkast, det første i 1998, og har under den nuværende Kommission udarbejdet og vedtaget sin egen adfærdskodeks, der tager sigte på borgerne, er bindende og på mange punkter svarer til den adfærdskodeks, Ombudsmanden selv har udarbejdet. Dette vigtige arbejde indebar, at Kommissionen ændrede sin egen forretningsorden i oktober 2000. Ikke alle institutioner har reageret på denne måde. Selvfølgelig er der stadig visse uoverensstemmelser i forhold til sidstnævnte kodeks, som påpeget af ombudsmanden, hr. Perry og nu hr. Koukiadis og hr. Wyn.
Ikke desto mindre udgør Kommissionens kodeks et virkeligt fremskridt. Af alle de kodekser, institutionerne har vedtaget, er Kommissionens det, der ligger tættest op ad Ombudsmandens forslag. Den trådte i kraft i november 2000, og en første evalueringsrapport er nu udarbejdet og vil blive offentliggjort i nærmeste fremtid. Kommissionen er klar over, at Ombudsmanden til trods for den indsats, den allerede har ydet, ønsker at gå længere. Han forelagde nemlig spørgsmålet for Parlamentet i en særlig rapport med det resultat, at Parlamentet for et år siden udtalte sig til fordel for en fælles harmoniseret kodeks for alle institutioner. Det er stadig den holdning, der i dag forsvares af Parlamentets ordførere, hr. Wyn og hr. Koukiadis.
Kommissionen erkender, at situationen i dag ikke er fuldt ud tilfredsstillende, eftersom Europas borgere udsættes for forskellige normer for god forvaltningsskik, alt efter hvilken institution de kontakter. Kommissionen er dog ikke på nuværende tidspunkt i stand til at iværksætte et lovgivningsinitiativ. Den første rapport om gennemførelsen af Kommissionens kodeks omhandler kun nogle få sager, hvilket De uden tvivl vil konstatere, og vi ved intet om, hvordan de andre institutioners kodekser anvendes. Desuden er der, som nævnt, indledt forhandlinger i konventet om vedtagelse af en forvaltningsret, og vi bør uden tvivl afvente resultatet heraf. Jeg skal i denne forbindelse bemærke, at ifølge Ombudsmandens forslag til konventet skal en sådan forvaltningsret vedtages inden for et år efter traktatens ikrafttræden. Det forekommer mig, at dette giver os en vis manøvremargin.
Endelig skal det påpeges, at selv om en interinstitutionel løsning med henblik på vedtagelse af en fælles kodeks og en fælles forvaltningsret uden tvivl er nyttig, et det fortsat en kendsgerning, at situationen i hver enkelt institution er specifik, og at en vis grad af fleksibilitet er nødvendig.
Jeg vi ikke gennemgå alle de punkter, der omhandles i hr. Koukiadis' og hr. Wyns betænkninger, men jeg må sige, at selv om forbindelserne mellem Kommissionen og Ombudsmanden altid har været høflige og meget produktive, kan de fra tid til anden give anledning til uoverensstemmelser angående de institutionelle forbindelser. Selv om Kommissionen værdsætter det arbejde, Ombudsmanden har udført, er det et faktum, at der fortsat er uoverensstemmelser på visse områder. Først og fremmest er der spørgsmålet om anvendelsen af de relevante bestemmelser i forordning 1049/2001 i overtrædelsessager og fortolkningen af databeskyttelsesdirektivet. Men jeg vil ikke gentage den holdning vedrørende sidstnævnte punkt, som hr. Bolkestein har redegjort for her på Kommissionens vegne, eller Kommissionens holdning til forslaget om at ændre ombudsmandsbestemmelserne. Både Parlamentet og Ombudsmanden er bekendt med disse holdninger.
Lad mig blot et øjeblik vende tilbage til hr. Koukiadis' betænkning om forhandlingerne i Udvalget for Andragender. Kommissionen deler ordførerens vigtigste ønske om at etablere mere effektive arbejds- og samarbejdsbetingelser mellem Kommissionen og Udvalget for Andragender. Tilfældigvis har jeg, hvilket formanden og visse medlemmer er bekendt med, personlig erfaring med et meget velorganiseret samarbejde med udvalget i en bestemt sag.
Hvis vi vender tilbage til teksten, bør udsigten til udvidelsen anspore os til yderligt at forbedre vores procedure, og i denne forbindelse gentager jeg, at Kommissionen er rede til at tage bestemmelserne om behandling af andragender i den interinstitutionelle aftale op til fornyet drøftelse med Rådet og Parlamentet. Kommissionen er desuden enig med ordføreren i, at samarbejdet med de nationale parlamenter og med de nationale administrationer bør indgå som en del af bestræbelserne på at finde løsninger på de problemer, der omhandles i andragenderne.
Tillad mig at konkludere med et par bemærkninger, der er nødvendige i forbindelse med disse overvejelser om institutionelle spørgsmål. Et af konventets mål er at bringe institutionerne tættere på borgerne. I den sammenhæng kan der ikke være tale om at indskrænke retten til at indgive andragender, men snarere om at konsolidere den eller opstille en ramme for den. Desuden er det givet meget vigtigt, at borgerne som led i klarlægningen af det institutionelle system er bekendt med de forskellige appelmuligheder, der er tilgængelige for dem på de forskellige niveauer inden for det institutionelle maskineri. Kommissionen hilser derfor bidraget fra Ombudsmanden og Udvalget om Andragender velkommen og påtager sig at behandle dem konstruktivt. Endvidere vil en tilgang præget af konstruktiv dialog give Kommissionen, Ombudsmanden og Europa-Parlamentet de bedste muligheder for at medvirke til at forsvarede europæiske borgeres interesser.

Perry (PPE-DE).
Fru formand, vi er i færd med at drøfte den sidste årsberetning, Jacob Söderman vil forelægge Parlamentet. Det er ikke i dag, vi skal sige farvel, men det er en anledning til at tilkendegive, i hvor høj grad vi værdsætter det arbejde, som Jacob Söderman har udført, og den indsats, han har ydet på vores vegne og især til fordel for Europa.
EU's institutioner udgør nødvendigvis et omfattende og komplekst bureaukrati, og der bliver selvfølgelig begået forskellige administrative fejl. Institutionerne forsøger at reducere sådanne fejl mest muligt, og de må være parate til at lytte til råd om, hvordan man gør det. Det er som vi alle ved Ombudsmandens opgave at optræde som en retfærdig og upartisk dommer i spillet. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at overveje en sag længe og indgående, inden den afviser Ombudsmandens konklusioner.
Jeg er blevet bestyrtet over de eksempler, jeg er stødt på, hvor Kommissionen uden videre har afvist Ombudsmandens konklusioner uden at gå nærmere ind i sagen. Jeg har her en skrivelse fra hr. Prodi til en af mine kolleger. Ombudsmanden fandt, at der forelå et tilfælde af fejl og forsømmelse, og Kommissionen afviste blankt at rette op på situationen. Hr. Prodi skriver, at han er overbevist om, at den løsning, Kommissionen tilbyder, er den mest passende i lyset af sagens specifikke omstændigheder, og at han er skuffet over, at den pågældende vælger ikke er af den opfattelse. Ikke overraskende har det pågældende medlem af Europa-Parlamentet skrevet til mig i Udvalget for Andragender, fordi han finder kommissionsformandens svar uforskammet. Det er umuligt at forsvare dette over for borgerne.
Jeg er på en måde ked af, at det er kommissær Liikanen, der er til stede her til formiddag. Jeg sætter altid stor pris på det, han siger, og værdsætter så absolut de gode forbindelser mellem hans afdeling og Udvalget for Andragender. Jeg blev meget rørt over hans forsikringer her til formiddag om, at Kommissionen er rede til at se på en ændring af den interinstitutionelle aftale. Det er så afgjort snart på tide.
Jeg vil gerne uddybe spørgsmålet om adfærdskodeksen for god forvaltningsskik. Sidste år i december gav kommissær Kinnock Parlamentet tilsagn om at foretage en gennemgang af, hvordan den frivillige kodeks virker. Vi har endnu ikke modtaget den, selv om vi har hørt, at den snart foreligger. Efter mine begreber er den allerede et år forsinket.
En kodeks skal være bindende, det bør ikke være en frivillig kodeks, og den skal være konsekvent. Europas borgere skelner ikke mellem de forskellige institutioner inden for EU. For dem er Bruxelles et sted og Strasbourg et andet. De ønsker den samme kodeks for hver eneste institution. Jeg har analyseret Kommissionens frivillige kodeks og sammenholdt den med Ombudsmandens forslag. I over 70% af artiklerne er der forskelle. Nogle forskelle er små, men nogle er så absolut meget store. Kommissionens kodeks anerkender ikke udtrykkeligt behovet for høflighed. Den indeholder ingen bestemmelser om undskyldninger eller rettelse af fejltagelser. Kommissionens kodeks er meget svag angående aktindsigt og forskelsbehandling, idet den ikke anerkender, at forskelsbehandling kan ske på grundlag af sprog, tilhørsforhold til en mindretalsgruppe eller endog fremtoning. Ifølge Kommissionens kodeks må de ansatte ikke lade sig lede af personlige interesser. I henhold til Ombudsmandens kodeks må tjenestemanden ikke tage del i en afgørelse, som vedkommende eller vedkommendes nærmeste familie har økonomisk interesse i. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at forholde sig mere afslappet til dette spørgsmål, til at sætte sig ind i den kodeks, som Ombudsmanden har forelagt forslag om, og som Parlamentet støtter, og til at acceptere den. Kommissionen burde være på forkant med udviklingen og ikke blot indvende, at ingen af de andre institutioner har gjort det. Jeg ved, at det er tilfældet. Ikke desto mindre er det Kommissionen, der sidder bag rattet her og burde være betydeligt mere villig til at tage imod råd fra venner, således at den kan stå frem for Europas borgere med betydelig større autoritet.
Det er mig en fornøjelse at kunne meddele, at Udvalget for Andragender for nylig afholdt et møde med det danske formandskab, hvor formandskabet tilkendegav, at det var parat til at se på den nye interinstitutionelle aftale. Vi har Kommissionens meddelelse om klager og andragender, og vi har nu hr. Liikanens forslag. Tiden er inde til, at vi får den nye interinstitutionelle aftale.

Bösch (PSE).
Fru formand, mine damer og herrer, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg tilslutte mig hr. Perry og sige, at vi ikke bør undlade at benytte lejligheden til at takke Jacob Söderman, EU's første ombudsmand, for hans arbejde og den succes, det er blevet belønnet med.
Jeg vil også gerne sige, at vi kan lykønske os selv med, at vi i 1995 havde modet til at betro denne store opgave til en - med forlov - temmelig ukendt repræsentant fra et nyt medlemsland. Jeg vil gerne lykønske Jacob Söderman med, at han har fået os til at fokusere på de væsentlige områder, nemlig en totalreform af de europæiske institutioner, idet princippet om åbenhed og gennemskuelighed blev sat over enhver form for hemmelighedskræmmeri.
Jeg takker frem for alt også for den meget stille, rolige, men ihærdige måde, som vores ombudsmand har arbejdet på. Vi kender eksemplerne og ved, at vi ikke kunne have taget en lettere vej, men vi ser på den succes, som forvaltningerne i EU's nordlige lande - Finland, Sverige og Danmark - har noteret sig, hvor man har de laveste tal på korruptionsindekset, at der ikke er noget alternativ. Jeg deler den skuffelse, der blev givet udtryk før, når man gang på gang ser denne tøven fra det såkaldte EU-bureaukratis side.
Vi må fortsætte på dette område. EU's sidste Kommission strandede ikke mindst på denne uigennemskuelighed, denne manglende evne til at se, hvad der foregik. Hr. Söderman har gjort det rigtige ved at berøre de ømme punkter. Tag f.eks. forsinkede betalinger. Kommissionen er en af de dårligste betalere overhovedet i Europa, men se, med hvilken selvbevidsthed den udsteder regler for alle økonomiske aktører, mens den selv ikke er i stand til at afvikle betalinger til tiden. Det handler ganske enkelt om at bringe forvaltningen tættere på borgerne. Vi oplever alle igen og igen, at vores borgere derhjemme taler om, hvor stort bureaukratiet er i Bruxelles. Vi ved, at det er meget lille, men det opfører sig, som var det et af de helt store.
Som ordfører på budgetområdet må jeg sige, at jeg er en smule beskæmmet over, at vi åbenbart ikke er i stand til - omend jeg er klar over, at det først og fremmest skyldes finansministrene i de 15 medlemsstater - at udstyre Den Europæiske Ombudsmands kontor med et personale, som dets betydning berettiger til. Vi i Europa-Parlamentet gør vores bedste, og vi vil finde en løsning, men finansministrene mener åbenbart, at der ikke er en udvidelse lige om hjørnet, og at ombudsmanden ikke har brug for ekstra personale. Jeg beklager det meget, og det må jeg også sige i mange tilhøreres nærværelse.
Det gode samarbejde mellem Udvalget for Andragender og Ombudsmanden er blevet fremhævet. Vi har fået en moderne europæisk ombudsmandsinstitution med Jacob Söderman som leder. Måske er det nu op til os, Udvalget for Andragender og Parlamentet samlet set at løfte vores aktiviteter op på et tilsvarende niveau.

Thors (ELDR).
Fru formand, hr. kommissær, hr. ombudsmand, det er med stor glæde, at jeg på ELDR-Gruppens vegne benytter dette historiske øjeblik til at takke hr. Söderman for hans arbejde til fordel for de værdier, som vi har kært. Jeg tænker som alle andre specielt på åbenheden og den gode administration.
Vi kan notere, at ombudsmanden i går endnu en gang påpegede misbruget af databeskyttelsen, af persondatabaserne, som udnyttes for at forhindre den åbenhed, vi ønsker. Jeg vil have, at medlemmerne skal vide, at ombudsmanden ikke blot har udpeget Kommissionen, men også Europa-Parlamentet. Vi må se os selv i spejlet, når vi overvejer, hvordan vi arbejder. Jeg ser for øvrigt, at fru Hautala, som er en af ordførerne på dette område, er til stede i salen. Vi taler i dag også i Europa-Parlamentet med kløvet tunge. Det er også interessant at se, at mindst fire medlemsstater har stillet forslag om betydelige ændringer i den høringsprocess, som finder sted om databeskyttelse. Jeg håber, at vi i Europa-Parlamentet vil støtte disse ændringer, når de når frem til os.
Hvad angår EU's adfærdskodeks for god forvaltningsskik, må jeg erkende, at jeg ikke rigtig forstår kommissær Liikanens angreb, som medfører, at Kommissionen nu ikke har mulighed for at gøre noget som helst. Vi har i Europa-Parlamentet i lighed med mange medlemsstater konstateret, at diskussionen om good governance havde skabt muligheder. Vi har i Europa-Parlamentet længe studeret retsgrundlaget for det stillede forslag, og vi ser tydeligt, at der findes juridiske muligheder dér. Hvorfor spilde tiden, når det gælder om at gøre noget, som kommer borgerne til gode?
Selv om samarbejdet er blevet bedre, er jeg personligt meget skuffet over Kommissionens svar på vores initiativ vedrørende Ombudsmandens statut. De ændringsforslag, vi stillede, var meget moderate og meget små. Jeg håber derfor, at det danske formandskab i stedet kan gøre fremskridt på dette område. Det er nødvendigt, at ombudsmanden kan udføre sit arbejde fuldt ud. 
Fru Corbey rejste et spørgsmål her i mandags, som drejer sig om, hvordan Kommissionen hjælper borgerne med at løse spørgsmål og problemer i forbindelse med gennemførelsen af fællesskabsretten. Jeg synes, at det ser ud, som om Kommissionen ikke rigtig ved, hvilket ben den skal stå på. Man har introduceret Solvit-systemet, som snart bliver præsenteret i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, samtidig med at man ikke opretholder EuroJus, som fru Corbey nævnte. Man lancerer Citizens direct, uden at det rigtig får succes. Vi har meget at gøre på dette område. Anvendelsen af ressourcerne er meget uklar fra Kommissionens side.
Endelig kunne jeg godt tænke mig, at vi i Europa-Parlamentet selv overvejer, hvordan vi behandler de klager, vi modtager. Vi skal forberede lovgivningen vedrørende anerkendelse af uddannelser senere på efteråret. Det er et område, som vi har modtaget mange andragender om. Det virker dog, som om mange ikke ønsker at tage hensyn til disse andragender, men i stedet holde fast ved den nationale lovgivning og ikke tage mod de signaler, som borgerne sender.
Jeg synes, at det mest glædelige under denne drøftelse har været, at kommissæren har erklæret sig villig til at undersøge den interinstitutionelle aftale om, hvordan vi skal behandle klagesager, hvilket også det danske formandskab er forberedt på, som hr. Perry nævnte. Det er der en mulighed for i dette efterår. Vi må anvende denne mulighed til at forbedre borgernes stilling og ikke vente, indtil Kommissionen tager initiativ. Vi bør også undersøge ombudsmandens forslag til konventet, f.eks. hvad angår henvendelse til Domstolen, for det er et vanskeligt spørgsmål i de tilfælde, hvor tvisten ikke er blevet løst mellem Kommissionen på den ene side og Ombudsmanden og Europa-Parlamentet på den anden side.
Endelig vil jeg rette en stor tak til hr. Söderman, som taler det samme smukke og mest forståelige svensk som jeg selv.
González Álvarez (GUE/NGL).
Fru formand, jeg tror ikke, at der er nogen her i dag, der betvivler, eller som burde betvivle, at Udvalget for Andragender og Ombudsmanden bidrager til to grundlæggende principper i den europæiske opbygning, nemlig gennemførelsen af fællesskabsretten og institutionernes kendskab til borgerne. Jeg synes dog, at der er nogle forhold, der bør forbedres, for at undgå, at Udvalget for Andragender og Ombudsmanden får vanskeligt ved at udføre deres daglige arbejde.
For det første synes jeg som et meget praktisk spørgsmål, at Ombudsmandens tjenestegrene, vores eget sekretariats tjenestegrene og Europa-Kommissionens tjenestegrene, som arbejder tæt sammen med os, bør styrkes, hr. kommissær, for de har til tider vanskeligt ved at informere os om de andragender, vi sender til dem.
For det andet burde Rådets tilstedeværelse i Udvalget for Andragender nogle gange være væsentlig, men det er aldrig til stede. Jeg synes, at fristerne skal gøres kortere, ellers mister vi troværdighed. Vi burde anmelde de medlemsstater, der lægger hindringer i vejen for arbejdet i Udvalget for Andragender, for de findes, og vi kender dem alle. Vi burde kunne suspendere de projekter, som overtræder fællesskabsretten og påvirker Europas naturlige og kulturelle områder.
Jeg synes, fru formand, at metoden med en fælles beretning fra Udvalget for Andragender og Ombudsmanden også burde anvendes i forbindelse med den fælles beretning om respekten for og anvendelsen af fællesskabsretten, for det ville vise os, at Ombudsmandens og Udvalget for Andragenders arbejde er absolut nødvendigt for at kunne vurdere gennemførelsen af fællesskabsretten.
Afslutningsvis vil jeg gerne, fru formand, takke Ombudsmanden for hans indsats for at fremme institutionernes gennemsigtighed og effektivitet samt deres uafhængighed, hvilket har været tydeligt for os alle i denne tid.
Lambert (Verts/ALE).
Fru formand, jeg takker begge ordførere for deres samvittighedsfulde indsats og ombudsmanden og hans medarbejdere for det hårde arbejde, de har udført, for at sikre, at borgernes rettigheder respekteres og god forvaltningsskik tilstræbes, om end den ikke altid kan opnås. Desuden værdsætter vi meget ombudsmandens arbejde med at udvikle netværket af ombudsmænd i hele Europa og i andre lande. Han har således skabt et meget solidt udgangspunkt for sin efterfølger, og min gruppe ønsker også at takke ham for den indsats, han har gjort.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på punkt 9 og 16 i hr. Wyns betænkning om ombudsmandens arbejde og på, at der ikke sker fremskridt i en bestemt sag. Flere personer har henvist hertil tidligere, og jeg var Parlamentets ordfører. Denne sag rejser en række alvorlige spørgsmål om, hvad der sker, når Parlamentet støtter Ombudsmandens synspunkt i en sag, i dette tilfælde vedrørende databeskyttelse og aktindsigt, og Kommissionen ikke er enig. Den rejser spørgsmålet om den institutionelle ligevægt såvel som spørgsmål om gennemførelsen af databeskyttelse som sådan. At der endnu ikke foreligger en løsning, betyder, at klageren ikke har fået afklaret sin sag og ikke helt forstår, hvad det indebærer, at folkevalgte medlemmer kan nå til én konklusion og Kommissionen en anden. Hvad er løsningen i denne sag?
Vi bliver nødt til at overveje dette såvel som den fremtidige rolle for Ombudsmanden og for Udvalget for Andragender især på baggrund af udviklingen af kompetencerne inden for området retlige og indre anliggender samt udvidelsen. Apropos institutionernes rolle ville jeg gerne se en skærpelse af punkt 11 i hr. Koukiadis' betænkning, hvori han - meget taktfuldt, synes jeg, - nævner Rådets "ringe interesse", for så vidt angår Udvalget for Andragender.
Fru Thors har allerede nævnt spørgsmålet om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Et andet stort problem, vi står over for, når vi ønsker at nå videre i visse sager, især miljørelaterede sager - vedrørende bortskaffelse af affald, vandkvalitet osv. er de nationale frister for meddelelse af oplysninger til Kommissionen. Selv om Kommissionen kan kritiseres på visse punkter, har samarbejdet med Udvalget for Andragender generelt været tilfredsstillende.
Dette bringer os til punkt 18 i hr. Koukiadis' betænkning, som fru González Álvarez allerede har omtalt, og overvejelserne om eventuelt at indføre midlertidige beskyttelsesforanstaltninger med henblik på indstilling af aktiviteter. Vi mener det alvorligt, når vi påpeger, at vi til tider får det indtryk, at medlemsstaterne og myndighederne anvender en taktik, der går ud på at forsinke proceduren så længe, at projekterne er nået ud over det stadium, hvor de eventuelt kunne standses. Denne mulighed bør overvejes seriøst fremover.
Hyland (UEN).
Fru formand, de to nært beslægtede organer, Udvalget for Andragender og Den Europæiske Ombudsmand, udgør et nøgleelement i bestræbelserne på at bringe EU nærmere borgerne. Der er skrevet meget om det demokratiske underskud og vælgernes fremmedgørelse inden for EU. Som en direkte valgt repræsentant for folket mener jeg, at vi kunne nå langt i arbejdet på at give EU's institutioner et mere menneskeligt ansigt, hvis vi sikrede vælgerne større kendskab til arbejdet i disse organer.
Vi er nået langt i det forløbne år gennem det tætte samarbejde mellem Ombudsmanden og udvalget. Jeg vil gerne over for hr. Söderman give udtryk for min uforbeholdne anerkendelse af den enestående måde han, har forvaltet sit mandat på. Da han kom til Strasbourg, havde han allerede betydelig erfaring i forsvar af borgernes rettigheder med sig fra sit hjemland. Ombudsmandsinstitutionen er jo også oprindeligt et nordisk koncept. Der er ingen tvivl om, at det nordiske perspektiv har været til stor gavn for EU på områder som åbenhed, gennemskuelighed og etablering af offentlige tjenester, der reelt tjener folket.
Hr. Söderman oplyste for nogen tid siden, at han ville trække sig tilbage i begyndelsen af næste år. Han har som den første person i denne vigtige stilling gjort et bemærkelsesværdigt stykke arbejde i forbindelse med etableringen af Ombudsmandens rolle og funktion. Det kræver selvsagt tid og ressourcer at informere borgerne om denne vigtige institution, og det er korrekt, at der fortsat bør ydes en stor indsats for at styrke Ombudsmandens profil.
Hr. Södermans efterfølger vil, uanset hvem det bliver, og alle ved, at udvælgelsesprocessen allerede er indledt, have meget at leve op til. Hr. Söderman har utrætteligt arbejdet på at varetage de europæiske borgeres interesser. Han er ikke veget tilbage for at lægge sig ud med EU-institutionernes ledere på højeste plan, hvis han fandt, at en afgørelse ikke var truffet i overensstemmelse med god forvaltningsskik og burde annulleres.
Jeg ønsker ham alt godt i forbindelse med hans tilbagetræden, og ønsker at han skal vide, at han, hvis han bliver deprimeret i de lange kolde finske vintre, altid er hjertelig velkommen i det solrige Irland.

Kronberger (NI).
Fru formand, hr. Söderman og også de to ordførere, hr. Wyn og hr. Koukiadis, er blevet rost i høje vendinger. Af princip vil jeg gerne gentage det endnu en gang, da jeg har læst dette digre værk, som kommer hvert år, og konstateret, at han har præsteret enormt meget. Samlet set har Udvalget for Andragender desværre alt for få midler til at kunne indtage den rolle, som det kunne udfylde. Det skal være et ægte kontaktsted for borgerne, men også Rådet bør tage endnu mere hensyn til Udvalget for Andragender. I Nice-traktaten står der, at EU skal være mere borgernært. Her er der en chance for at gøre det på dette plan, og Ombudsmandens tilbud om at etablere et mere intensivt samarbejde med de lokale og regionale ombudsmænd samt med udvalgene for andragender er enormt vigtigt. EU vil altid have svært ved at blive anerkendt som det, den er i medlemsstaterne, nemlig en tjener for befolkningen.
Navnlig skal artikel 41 og 42 i chartret om grundlæggende rettigheder respekteres i større omfang. Her er det enormt vigtigt, at chartret skal være retligt bindende og integreres i traktaterne. Hvis vi ikke formår at gennemtvinge det, vil vi have svært ved at forsvare EU's troværdighed.

Camisón Asensio (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil kommentere hr. Koukiadis' betænkning.
Der er ikke engang gået et år, siden vi forhandlede betænkningen om Udvalget for Andragenders overvejelser for 2001 - som jeg var ordfører for - og jeg glæder mig over at konstatere, at retten til at indgive andragender i stadig større omfang styrker den kontrol, som Europa-Parlamentet kan udøve i forbindelse med betydelige overtrædelser af fællesskabsretten. Det gør det ligeledes muligt for os at vurdere gennemførelsesgraden af fællesskabsretten i EU og borgernes grad af tilfredshed med fællesskabsinstitutionerne, hvilket er meget vigtigt i en Union, der er så stor, så broget og til tider så afskåret fra disse institutioner. 
Alt dette behandles mesterligt i hr. Koukiadis' betænkning, som desuden kommer på et historiske øjeblik med konventet, som ikke bør tilsidesætte - det ville være en stor fejl - en styrkelse af retten til at indgive andragender og udvidelsen af en ensartet adfærdskodeks for god forvaltningsskik. Alt dette lykønsker vi ordføreren, hr. Koukiadis, med.
Vi beklager dog endnu en gang - og dette forhold bliver også behandlet i den betænkning, vi forhandler - den mangel på opmærksomhed, som Rådet fortsat viser borgernes umistelige og ufravigelige ret, eftersom Rådet stadig er fraværende i processen, og det på et tidspunkt, hvor det ønsker at blive styrket på bekostning af Parlamentet og Kommissionen. 
På den anden side glæder vi os over forsøget på at indføre forebyggende foranstaltninger for at undgå anslag mod kulturarven og miljøet - hvilket for øvrigt er noget, som i allerhøjeste grad har de europæiske borgeres bevågenhed.
Afslutningsvis vil jeg også gerne understrege, at vi skal undersøge de procedurer, der effektiv skal afhjælpe de nationale myndigheders ringe vilje til at samarbejde med Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender. Vi skal undersøge dem og iværksætte dem hurtigst muligt. Ikke flere lunkne holdninger fra Rådet og de nationale regeringer. Som foreslået af ordføreren, og det er allerede foreslået i tidligere års betænkninger, bør vi endda gå så vidt, at vi på pressekonferencerne gør opmærksom på regeringernes obstruerende adfærd eller deres modvilje mod beslutningerne fra Udvalget for Andragender.
Jeg vil også ønske Jacob Söderman held og lykke med hans otium i Spanien.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, Ombudsmandens årsberetning viser, at det er et væsentligt og nødvendigt embede. Vi skal beskytte de finansielle ressourcer til Ombudsmanden. Det er noget, Parlamentets Budgetudvalg ikke altid tager tilstrækkelig alvorligt. Jeg vil benytte mig af samme talemåde som tidligere udenrigsminister, Andrej Gromyko, fra det tidligere Sovjetunionen benyttede sig af, når han henviste til den nuværende formand for det russiske socialdemokrati, Mikhail Gorbatjov, "Ombudsmanden har tænder af stål".
Hvad angår styringen af menneskelige ressourcer i EU, fungerer medlemmerne af Kommissionen både som anklagere og dommere. Det ser vi endnu et eksempel på i sagen om Martha Andreasen. Det ville være passende, hvis den uvildige Ombudsmand også så nærmere på denne persons afstraffelse. Det nuværende system giver ikke retsbeskyttelse. Det ville også i høj grad kunne betale sig for Ombudsmanden at iværksætte en undersøgelse på eget initiativ samt udarbejde en initiativbetænkning med henblik på Den Europæiske Centralbanks administrative praksis. Bankens åbenhed og gennemsigtighed i administrationen repræsenterer de værste standarder i EU.
Det er beklageligt, at Ombudsmanden i sin årsberetning er nødt til at anføre, at det ikke er lykkedes for EU's institutioner at omsætte EU's charter om grundlæggende rettigheder i praksis og at gennemføre beslutningen om Europa-Parlamentets kodeks for god forvaltningsskik. Kommentarerne om administrativ forskelsbehandling på grund af alder og køn er særdeles beklageligt.
Der er 21 billeder af ombudsmanden i årsberetningen, og på de fleste af billederne har han et venligt udtryk i ansigtet. Når det drejer sig om brud på god forvaltningsskik, må man ikke lade sig narre af det venlige ydre. Vores ombudsmand handler frygtløst, som Jaakko Ilkka i bondeopgøret, kaldet "knippelkrigen", mod den administrative adels tyranni.

Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg ønsker ikke at bruge mine to minutter på at takke ombudsmanden, selv om det ikke ville være noget problem, men jeg vil i stedet henlede opmærksomheden på et spørgsmål, som blev rejst i hr. Wynns betænkning. Ombudsmanden har foreslået konventet, at der i visse tilfælde skal være mulighed for at henvise overtrædelse af grundlæggende rettigheder til EF-Domstolen. Dette forslag skal tages alvorligt, da Ombudsmanden tilsyneladende er den eneste EU-institution, der reelt er baseret på principperne i chartret om grundlæggende rettigheder. Alle andre institutioner ser tilsyneladende stort på kravene i chartret, selv om det netop er for disse institutioner, at kravene burde være bindende.
Desuden vil jeg gerne gøre opmærksom på et specifikt punkt i betænkningen udarbejdet af min kollega, hr. Koukiadis, som er absolut afgørende med hensyn til hr. Kronbergers bemærkning om at styrke beføjelserne for Udvalget for Andragender, så det kan repræsentere EU-borgerne og forsvare deres rettigheder. I punkt 5 i Koukiadis-betænkningen står der, at traktaterne bør give borgerne mulighed for at medvirke til at ændre Fællesskabets retsakter ved at indgive andragender til Europa-Parlamentet. 
Jeg er glødende tilhænger af denne holdning, og jeg mener, eftersom vi drøfter borgernes muligheder for indflydelse, at det er på tide, vi inddrager borgerne i beslutningsprocessen, og ikke kun som emner for debat i processen. Vi kan tage et eksempel fra et land som Schweiz, hvor borgerne har mulighed for at indlede lovgivningsprocessen. Jeg mener, at det er nødvendigt med sådanne initiativer, hvis vi ønsker, at befolkningerne skal acceptere, at EU-borgernes liv er underlagt EU's kompetence.

Gemelli (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne rette en tak til hr. Söderman, kommissær Liikanen og ordførerne for disse to vigtige betænkninger fra Udvalget for Andragender. Jeg vil især gerne takke Den Europæiske Ombudsmand. Sammen med Ombudsmanden har vi i Udvalget for Andragender fået nogle nyttige erfaringer gennem mødet med forskellige retskulturer. Vi har nået nogle vigtige målsætninger, når det gælder iværksættelsen af procedurer, der indfører en konkret ret til at indgive andragender, vi har gjort os nogle overvejelser om den interinstitutionelle aftale, og hvad Ombudsmanden angår, har vi ikke mindst oprettet et netværk og således gjort Europas regioner bevidste om nødvendigheden af at skabe forbindelser til borgerne via de regionale ombudsmænd.
Dette arbejde bør efter min mening fortsættes, for retten til at indgive andragender hænger sammen med borgernes bevidsthed om, at de er EU-borgere, og med deres bevidsthed om EU-borgerskabet. Jo mere borgerne bliver klar over, at de er EU-borgere - og det er de ved at blive klar over nu - jo mere henvender de sig til EU-institutionerne. Mange af parlamentsmedlemmerne understregede den kontrol med EU-institutionerne, som andragenderne giver, men jeg vil netop gerne fremhæve det tillidsforhold til EU-institutionerne, som retten til indgive andragender giver, og således den anerkendelse af EU-institutionerne, der går på tværs af kommuner, provinser, regioner og stater. I Udvalget for Andragender fortsætter vi dette forløb for at gøre retten til at indgive andragender effektiv og virkningsfuld. Vi benytter os i den forbindelse af hr. Perrys og fru Kesslers betænkning, som efter vores mening er væsentlig, og hvor vi har opstillet nogle punkter, som vi gradvist forsøger at gennemføre.
Vi forsøger i dag at skabe en forbindelse mellem Parlamentets udvalg. De skal nemlig vide, hvad borgerne giver udtryk for i deres andragender, så de i den forbindelse kan beslutte, om der skal lukkes et hul i lovgivningen, eller om det snarere er et direktiv, der skal ændres eller fortolkes anderledes. Derfor har vi bedt om nogle initiativbetænkninger, som vi også har fået, og som netop skal illustrere de problemer, borgerne gør os opmærksomme på.
Til sidst vil jeg gerne understrege, at Det Europæiske Konvent, der skal udarbejde en forfatningstraktat, nu er i gang, og at det efter vores mening ikke mindst er en vigtig lejlighed til at lægge større vægt på de europæiske borgeres synspunkter.

Krarup (GUE/NGL).
Hr. formand, hvervet som ombudsmand kræver både stor tålmodighed og en betydelig optimisme i retning af at få EU's institutioner til at efterleve basale krav om retssikkerhed og demokratisk ansvarlighed. Jacob Söderman har udført sit hverv med en uendelig tålmodighed, i særdeleshed over for Kommissionen, som ikke har udvist forståelse for elementær forvaltningskultur. Men det er svært at opretholde optimismen. Jeg vil ikke antyde, at Jacob Söderman har givet op, men den omstændighed, at EU's kompetente og tålmodige ombudsmand har valgt at fratræde før tiden, er et signal om, at Kommissionens magtfuldkommenhed er for overvældende. Magtfuldkommenhed giver sig ikke bare udslag i passivitet, den viser sig i aktiv modarbejdelse af ombudsmandens bestræbelser på at introducere de nordiske landes forvaltningskultur i EU's institutioner. Et par eksempler: ytringsfrihed praktiseres som frihed til at bruge flere hundrede millioner euro til at sprede propaganda for EU hånd i hånd med en benhård censur over for kritiske røster. Læs om det seneste offer for magtarrogancen, hun hedder Marta Andreasen. Databeskyttelse bruges ikke til at beskytte borgernes privatliv, men til at sikre Kommissionens videnmonopol.
Ombudsmandens ret til at indhente ucensurerede oplysninger saboteres slet og ret af Kommissionen. Jeg tillader mig at henvise til ombudsmandens glimrende svar på Kommissionens skandaløse udtalelse af 6. marts dette år. En udtalelse, hvis indhold af ombudsmanden karakteriseres med ordene: negative synspunkter og forkerte antagelser. Der er lang vej igen. Med sin sidste beretning fortjener Jacob Söderman en stor tak for at have forsøgt at forkorte vejen, men hans afgang aktualiserer spørgsmålet, om hvorvidt vi nogensinde når til vejs ende eller bare får begyndt på vejen. Er det magtfuldkomne EU-system simpelthen resistent over for retssikkerhed og demokratisk ansvarlighed? Der er uhyggeligt mange vidnesbyrd om, at svaret kunne være ja.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, Strasbourg er ikke kun blevet et symbol på fred, men også på menneskerettigheder, borgerrettigheder og parlamentarisme. Europarådet blev stiftet her for 53 år siden, og det har stadigvæk menneskerettighederne som et særligt anliggende. For 52 år siden blev den europæiske menneskerettighedskonvention vedtaget her, som vores nabo, Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, er et resultat af. For 50 år siden holdt Europa-Parlamentet møde her for første gang. Vi har i denne uge fejret denne 50-års dag. Vi har også for første gang haft et fælles møde med Europarådets parlamentariske forsamling her, hvilket i teknisk henseende måske var lidt vanskeligt, men blev mestret på glimrende vis af de ansvarlige, det må jeg sige. Det var også en længe ventet chance for at knytte stærkere forbindelser mellem disse to institutioner, Europa-Parlamentet og Europrådets parlamentariske forsamling.
Her i Strasbourg har også Den Europæiske Ombudsmand sit kontor, som er udtryk for vores vision om et borgernes Europa, et menneskerettighedernes Europa.
Det er allerede flere gange blevet sagt, at Bruxelles som hjemsted for Kommissionen og Rådet i stigende grad er blevet synonym med dårlig forvaltningsskik. Det finder jeg noget uretfærdigt. Det må jeg sige, for i Bruxelles bliver der gjort et eksemplarisk arbejde i Rådets og Kommissionens forvaltning. Den nuværende Kommission - jeg har i mange år hørt til de store kritikere af Kommissionen - og også hr. Liikanen har ganske vist gjort meget for systematisk at forbedre Kommissionens forvaltningsskik.
Alligevel er der fortsat umådeligt meget at gøre. I modsætning til fru Hautala tror jeg ikke, at man kan vinde borgerne for den europæiske integration ved at indføre mere direkte demokrati. Det, der fungerer på glimrende vis i en lille demokratisk enhed i den schweiziske kanton Appenzell, vil ikke fungere i et fællesskab med en halv milliard indbyggere. Resultatet ville være et samfund regeret af hysteri, hvor politikken ville blive ført af demagoger på tv-stationerne. Det vi har brug for er decentralisering og retsprincipper.
Der er i dag blevet talt en del om den nordiske kultur. Det glæder mig. Ombudsmanden er en nordisk opfindelse, men vi er ikke det nordiske fællesskab, vi er Det Europæiske Fællesskab. Tanken om en overnational ret stammer fra romerne. Derfor glædede jeg mig meget over noget, som hr. Gemelli sagde. Han sagde: "Det afgørende er, at folk føler sig som europæiske borgere." Man kunne også sige det på latin: "Civis europaeis sum." Først når folk kan sige det, er den europæiske forening lykkedes. Derfor har vi brug for en god forvaltning, klare menneskerettighedsprincipper og Europa som et fællesskab baseret på retsprincipper!

Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg skal også udtrykke min ros til det store arbejde, Jacob Söderman har udført som europæisk ombudsmand. Men i øvrigt vil jeg understrege, at Posselt og Liikanen har fremført et vigtigt punkt. Vi skal have institutioner, der kæmper for borgernes rettigheder i EU. Vi skal have nogle medarbejdere, som viser, at de går ind for at sikre borgernes rettigheder, men det er i sig selv ikke tilstrækkeligt. Det er vores opgave at sikre, at borgerne også får midler til selv at kæmpe for deres egne rettigheder. Det er vores opgave at garantere, at den enkelte ikke kommer til at stå magtesløs i forhold til EU's institutioner. Og det er netop den europæiske ombudsmands funktion. Derfor er det også vores opgave i Europa-Parlamentet at sikre, at ombudsmanden får de muligheder og de værktøjer, som sikrer de rette arbejdsbetingelser, herunder aktindsigt og adgang til at tale med medarbejdere og få klare svar. Jeg vil kraftigt opfordre det danske formandskab til at gøre en indsats i denne forbindelse, så det sikres, at den europæiske ombudsmand kan fungere efter hensigten.

Marinos (PPE-DE).
Hr. formand, også jeg vil gerne rose Den Europæiske Ombudsmand for det fremragende og værdifulde arbejde, han har gjort, inden jeg går videre til den fremragende betænkning fra min kære kollega, hr. Koukiadis, hvor jeg navnlig vil henlede Parlamentets opmærksomhed på to punkter, som efter min mening bør indarbejdes i traktaterne i forbindelse med konventets arbejde.
Den første ting vedrører punkt 17, hvor der opfordres til at finde metoder til at overtale de nationale myndigheder til at besvare borgernes andragender og de spørgsmål, som rejses af Udvalget for Andragender og Kommissionen. Vi møder ofte ligegyldighed eller obstruktion. Ordføreren har sammen med Udvalget for Andragender enstemmigt vedtaget følgende forslag, som jeg havde den ære at stille: "I tilfælde af ligegyldighed eller obstruktion hos de nationale myndigheder offentliggøres denne negative adfærd og andragernes klageindhold via de nationale offentlige medier". Som bekendt er der intet, der påvirker og generer de nationale og lokale myndigheder mere end offentliggørelsen af deres ulovlige handlinger eller forsømmelser, også selv om der blot er tale om ligegyldighed over for borgerne. En sådan offentliggørelse kan foregå ved at udsende pressemeddelelser på landets sprog og via pressekonferencer med deltagelse af bl.a. landets medlemmer af Europa-Parlamentet og navnlig medlemmer af Udvalget for Andragender.
Hvad det andet punkt angår, vil jeg gerne understrege følgende: I en stor del af de andragender, der indgives til Udvalget for Andragender, klages der over planlagte eller igangværende projekter eller adfærd hos de nationale myndigheder, som krænker EU's bindende regler, og som ofte medfører uoprettelige skader på miljøet eller på den europæiske kulturarv. Den procedure, der munder ud i en dom fra EF-Domstolen, er så langvarig, at den er ubrugelig, fordi ødelæggelserne allerede er sket og er uoprettelige.
Derfor mener jeg, at der bør findes metoder til at undgå ødelæggelserne, indtil EF-Domstolen afsiger en endelig dom ud fra den klage, den har fået forelagt. I de nationale lovgivninger findes der som bekendt midlertidige sikkerheds- eller forsigtighedsforanstaltninger, der virker afskrækkende, fordi de straks standser en ødelæggende aktivitet, som planlægges iværksat eller allerede er i gang, indtil der er truffet afgørelse om dens lovlighed. Beslutningsforslaget foreslår en lignende metode, og vi bør give det vores fulde tilslutning. Hvad kan man ellers gøre, hvis f.eks. en biotop er ødelagt? Den kan jo ikke genetableres.

Ebner (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne understrege, at borgernes rettigheder og beskyttelse er et af de grundlæggende principper i vores demokratier. Ved at forsvare borgernes rettigheder og give dem en tilstrækkelig beskyttelse tror jeg, at vi også kan bede dem om at opfylde deres pligter. Dette bør efter min mening være det vigtigste kriterium. Derfor skal vi styrke disse rettigheder, og det gør vi også via retten til at indgive andragender, hvor den enkelte borger har mulighed for at henvende sig til et særligt organ, som så kan foretage kontroller, og det gælder, hvad enten dette organ er Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender eller Den Europæiske Ombudsmand.
Jeg er meget tilfreds med de to institutioners samarbejde, som efter min mening har været en meget positiv nyskabelse. Netværket fungerer og bliver hele tiden bedre, og derfor mener jeg, at man bør gøre adgangen endnu lettere. Dette er blevet gjort ved hjælp af den nye teknologi, men efter min opfattelse bliver det lettere at få adgang, når informationen om, hvordan man gør, gives på en så omfattende måde som muligt. Vi mangler således stadig at gøre en stor indsats på informationsområdet. Det ville f.eks. være nyttigt, at der i alle EU-institutionernes publikationer til offentligheden i fremtiden også var en notits om, hvordan man henvender sig til Ombudsmanden, og hvordan man henvender sig til Udvalget for Andragender, så den enkelte borger får kendskab til sin mulighed for at få hjælp i de situationer, hvor den offentlige forvaltning efter borgerens mening ikke gør sin pligt, og hvor borgerens rettigheder krænkes. Dette vil give os mulighed for at forbedre vores organer, for ved reelt at få kendskab til faktiske eller formodede funktionsforstyrrelser kan vi - også som medlemmer af Europa-Parlamentet - gribe ind på den rigtige måde.
Til sidst har jeg en meget personlig kommentar. Hr. Söderman, i 1995 stemte jeg for ham, som har kontor lige ved siden af mig, det vil sige ikke for Dem, men for Siegbert Alber. Derfor er det med endnu større overbevisning, at jeg retter en oprigtig tak til Dem for Deres arbejde og for de aktiviteter, De har udført i borgernes interesse. Tak og held og lykke med den resterende del af Deres arbejdstid.

Söderman
Hr. formand, jeg tænkte, at jeg til slut ville tale på mit modersmål. Finland er et tosproget land, hvor mindretallet nyder god beskyttelse, hvilket jeg gerne vil demonstrere. En tryg beskyttelse af mindretallet er noget, som vi sikkert kunne eksportere til mange dele af verden.
I dagens forhandling går vi næsten alle sammen ind for de samme værdier. Der er derfor ikke så meget at sige om denne forhandling, men jeg vil gerne takke for alle de venlige ord, der er blevet sagt om mig. De må alle forstå, at de ord egentlig også gælder alle andre, som har deltaget i dette. Det gælder naturligvis alle de parlamentsmedlemmer, som har interesseret sig for Ombudsmandens arbejde og kommet med råd og kritik for at stimulere det. Det gælder naturligvis også de institutioner, som i dag repræsenteres af hr. Liikanen og af embedsmændene hr. Massangioli og hr. Godts, som har arbejdet meget med deres kolleger for at finde svar til ombudsmanden og for at besvare spørgsmål.
Desuden gør ombudsmanden ikke så meget andet end at lede arbejdet. Jeg vil også gerne takke mine medarbejdere for et godt arbejde og en stor vilje til at hjælpe alle de europæiske borgere. Endelig håber jeg bare, at min efterfølger - som De ved, er der mange gode kandidater - vil få samme saglige og stimulerende modtagelse, som jeg har fået. Således tror jeg, at de europæiske borgere vil få det godt efter min tilbagetrædelse. Jeg vil uden tvivl benytte mig af invitationen til at besøge det solrige Irland.
Formanden.
Også jeg vil gerne takke Dem for Deres indsats i disse år, hr. Söderman.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0278/2002) af Boudjenah for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om Europa-Parlamentets henstillinger til Kommissionen vedrørende forhandling af økonomiske partnerskabsaftaler med AVS-regionerne og -staterne (2002/2097(INI)).

Boudjenah (GUE/NGL)
Hr. formand, hovedformålet med enhver aftale mellem AVS-staterne og EU bør være at fremme de former for bæredygtig udvikling, som kan reducere fattigdommen og udgøre et grundlag for AVS-staternes integration i verdensøkonomien. Dette uddrag fra Cape Town-erklæringen er en god afspejling af den ånd, hvormed Udvalget om Udvikling og Samarbejde har udarbejdet denne betænkning, som jeg har den ære at fremlægge for Dem i dag.
Jeg vil først og fremmest takke alle de kolleger, som har deltaget i fremsættelsen af de mange ændringsforslag eller har deltaget aktivt i de høringer, som vi har organiseret, hvor den ene høring var med kommissær Lamy og den anden med AVS-gruppens sekretariat og to repræsentanter fra afrikanske og europæiske ngo'er. Jeg vil ligeledes takke de mange forhandlingspartnere, personligheder, ngo'er og fagforeningsfolk, i samarbejde med hvem jeg har forsøgt at tage hensyn til alle de fremsatte problemstillinger.
Forhandlingerne om de økonomiske partnerskabsaftaler indledes altså i morgen i Bruxelles. Det er et vigtigt skridt, som markerer afslutningen af en etape, men som samtidig indleder en ny periode, hvor enhver har mulighed for at blive hørt. Cotonou-aftalen var et tilsagn om en ny participatorisk tilgang, og øjeblikket er nu kommet til at gøre den gældende. En bred offentlig debat sideløbende med åbne og gennemsigtige forhandlinger ville være et godt udgangspunkt. Målsætninger for disse forhandlinger går lige direkte ind i den allerede eksisterende debat om forholdet mellem handel og udvikling. Som kommissær Lamy sagde, udgør spørgsmålet om udvikling en stadig større del af vores handelspolitik, og derfor bør der gøres noget. Det er nødvendigt, at vi bekymrer os om, at udviklingen således bliver mere og mere reduceret for at ende som et simpelt aspekt, der kan føjes til handelsliberaliseringen, selv om det er beslutsomme politikker, der er behov for. Man kan faktisk ikke undgå at sætte spørgsmålstegn ved konsekvenserne af åbningen af markederne. Åbningen standser f.eks. ikke forringelsen af handelsbetingelserne for de fattige lande, som dog er en af de største forhindringer for deres udvikling og først og fremmest for deres overlevelse.
Har verden derfor brug for yderligere frihandel eller en nyt syn på udvikling? Kan fattigdomsudryddelsen i AVS-landene forlade sig på handlen? Bør handlen ikke frem for alt være et middel til udvikling og til opfyldelse af borgernes behov? Drejer det sig først og fremmest ikke om at kaste sig over de strukturelle årsager, som har skabt fattigdommen? Vi mener, at disse hovedsageligt skal findes i de utilstrækkelige produktionsstrukturer og handelsstrukturer, der er koncentreret om en umiddelbar eksport af råvarer i stedet for at fremme forarbejdningen af råvarerne i landet og fremme den indbyrdes samhandel. De ikke-toldmæssige hindringer udgør den største hindring for adgangen til EU's marked. Vedrørende prisgarantisystemerne har de så ikke manglet de nødvendige midler til at fohindre, at udviklingslandenes bestræbelser ødelægges af ugunstige konjunkturer? Endelig kan tilknytningen af betingelser til de strukturelle tilpasninger under IMF's og Verdensbankens auspicier såvel som de problemer, der opstår i forbindelse med tilbagebetalingen af denne udlandsgæld, helt sikkert være medvirkende til AVS-EU-partnerskabets fiasko. Lad os dog lytte til AVS-landene, når de taler for at bevare det bedste fra Lomé-konventionen, som hyldede princippet om ikke-gensidighed.
Forslaget vedrørende nye handelsrelationer kunne være skadeligt, hvis det bestod i at foreslå fordele, som i sig selv er forhindringer. Det opsummerede en afrikansk ekspert således: Vi kan toldfrit eksportere computere, sportsvogne og udstyr til atomkraftværker, men ulempen er, at vi ikke selv fremstiller det. Det er rørende at vide, at vi kan eksportere durra og maniok til Europa, men det ønsker de europæiske forbrugere desværre ikke. Under de betingelser er det så ikke på tide at indføre nye handelsaftaler om frihandel eller måske snarere om investeringer i produktionsudstyr samt at gøre bestemmelserne om udstedelse af patenter for udviklingslandene mere fleksible? Det er kort sagt målsætningen for de sideløbende forhandlinger med WTO. EU og AVS-landene udgør sammen en stor del af WTO-medlemslandene, eller endog et flertal med en styrke, som kan og bør få indflydelse på forhandlingerne indtil 2005 og derved sikre udviklingslandenes rettigheder. Disse lande har økonomiske strukturelle vanskeligheder, som kræver særlige hensyn i forbindelse med bekæmpelsen af årsagerne til de ulige forhold i verden. Der er brug for at udarbejde en særlig og differentieret behandling, som kan modsvare de nye udfordringer og på én gang omfatte de handelsmæssige, finansielle og teknologiske langsigtede foranstaltninger, hvis sigte skal være opbygningen af en bæredygtig kapacitet inden for hvert af de områder, hvor der er ulighed mellem landene.
Tillad mig som afslutning at stille nogle specifikke spørgsmål. Hvad er de sandsynlige konsekvenser af frihandelsområdernes indflydelse på den sociale, økonomiske og miljømæssige situation i AVS-landene? Hr. Lamy har meddelt, at der vil blive foretaget en fireårig undersøgelse som opfølgning på processen. Godt. Men hvordan kan man udtale sig om de foreslåede retningslinjer uden hurtigst muligt at drage nytte af disse væsentlige informationer? Måske kan Kommissionen oplyse os om kriterierne for denne undersøgelse og angive, hvilke midler AVS-landene vil få til udarbejdelse af deres egne undersøgelser? Hvilken forbindelse er der for øvrigt mellem alle de frihandelsaftaler, som EU er ved at indgå med forskellige partnere? Hvilken interesse har AVS-landene i at underskrive sådanne aftaler?
Lad os gå over til selve tilrettelæggelsen af forhandlingerne. Er Kommissionen og Rådet klar til at acceptere AVS-gruppens forslag, der sigtede mod, at den første forhandlingsfase skal være af tilstrækkelig lang varighed til, at der kan fastlægges, som hr. Goulongana, AVS-gruppens generalsekretær, understregede, en klar definition af målsætninger for de økonomiske partnerskabsaftaler, prinicipperne, oprindelsesbestemmelserne osv.? Vi er overbeviste om, at det er nødvendigt at gøre alt for at opretholde samhørigheden i AVS-gruppen. Dette gælder ligeledes de integrations- og enhedsprocesser, der finder sted i Afrika.
Vedrørende mulighederne for at tilbyde tjenesteydelser er vi meget opmærksomme på ethvert forslag om liberalisering. Vi ser under alle omstændigheder bort fra liberalisering af uddannelse, sundhed, vand, energi og transport. Derfor er jeg klar til at acceptere ændringsforslag 2 fra PPE-DE-Gruppen, men som et tillæg. De offentlige tjenesteydelser er vigtige dele i den sociale model ...
(Formanden afbrød taleren)
Liikanen
Hr. formand, Kommissionen værdsætter og glæder sig over den store interesse, Parlamentet udviser for EU-AVS-forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler, hvilket fremgår af fru Boudjenahs betænkning for Udviklingsudvalget og Titleys udtalelse for Industriudvalget. Tak til de ærede medlemmer for deres arbejde. Europa-Parlamentet har udvist en upåklagelig sans for timing ved at opføre denne betænkning på dagsordenen lige inden EU-AVS-forhandlingerne om de økonomiske partnerskabsaftaler, som indledes i morgen.
Fra Kommissionens synspunkt er betænkningens væsentligste fortjeneste, at den placerer AVS-udvikling i centrum af ØPA-forhandlingerne. Det er netop dér, Kommissionen ønsker den. ØPA bør være et redskab, som kan sikre en blid og gradvis integration af AVS-landene i verdensøkonomien og således fremme en bæredygtig udvikling og bidrage til at udrydde fattigdom.
Dette er baggrunden for, at AVS-landene og EU har vedtaget i en partnerskabsånd at indgå i forhandlinger om ophævelse af handelshindringerne mellem disse lande. Aftalerne vil omfatte alle områder af relevans for samhandlen, især ikke-direkte foranstaltninger. ØPA'erne bør også være WTO-kompatible og bygge på regionale AVS-integrationsinitiativer, som kan danne grundlag for AVS-landenes integration i verdensøkonomien. Dette svarer præcist til indholdet af den AVS-EU-aftale, der blev undertegnet i Cotonou i juni 2000, og som Europa-Parlamentet støttede.
I Cotonou enedes AVS-landene og EU om at indlede ØPA-forhandlinger og fastlagde mål, principper og betingelser for aftalerne. Nogle af de spørgsmål, der omhandles i betænkningen, blev således afgjort allerede dengang, Cotonou-aftalen blev indgået. Kommissionen henviser f.eks. til de dele af betænkningen, hvori der fremsættes krav om videreførelse af ensidige handelspræferencer for AVS-landene. Ensidige præferencer kan ikke afstedkomme og har ikke afstedkommet støre integration af AVS-landene i verdensøkonomien.
Der er behov for en bredere tilgang, der tager sigte på at forbedre AVS-landenes kapacitet inden for leverancer og handel såvel som tiltrækning af investeringer. Dette var AVS-landenes og EU's fælles konklusion under forhandlingerne om Cotonou-aftalen. Og det er grunden til, at de enedes om at indgå WTO-kompatible handelsaftaler om gradvis ophævelse af alle indbyrdes handelshindringer.
En liberalisering af samhandlen på begge sider er en uundgåelig del af denne proces, for så vidt den ikke gennemføres i blinde, men ledsages af en vis fleksibilitet. Kort sagt er vores mål at fremme udvikling gennem samhandel. Tilsvarende er videreførelse, konsolidering og eventuel udvidelse af vareprotokollerne ikke i tråd med Cotonou-aftalen, som lægger op til en revision af disse protokoller. Kommissionen ønsker ikke at foregribe udfaldet heraf. Endelig bør beslutninger om alternativer til ØPA under Cotonou-aftalen først træffes i 2004, hvis ØPA-forhandlingerne viser, at ØPA ikke kan sikre en passende løsning af specifikke problemer i de pågældende lande.
Kommissionen er enig i, at der, som det understreges i betænkningen, er behov for analyse og evaluering af ØPA'ernes indvirkning på bæredygtigheden. Dette vil kræve en omfattende og vedholdende indsats under forhandlingerne. Den bæredygtighedsvurdering, der imødeses sideløbende med forhandlingerne, skal tjene dette formål. Den vil give mulighed for systematisk at analysere indvirkningen af de forskellige optioner, der drøftes, efterhånden som ØPA-forhandlingerne skrider frem, og kunne lægges til grund for forhandlernes valg. Med denne løbende orientering bør det være muligt at holde forhandlerne på rette spor hen imod en virkelig bæredygtig udvikling.
Kommissionen støtter også AVS-lande og -regioner, der selv ønsker at iværksætte undersøgelser. Vi har sikret, at der er afsat betydelige beløb under nationale, regionale og alle andre AVS-programmer til undersøgelser såvel som handelsrelateret bistand og kapacitetsopbygning i bredere forstand. Samtidig fortsætter Kommissionen bæredygtighedsvurderingen og vil gennemføre denne i fuld åbenhed i forhold til Europa-Parlamentet.

Titley (PSE)
 ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. (EN) Hr. formand, Industriudvalget er generelt positivt indstillet over for Kommissionens meddelelse, fordi ØPA'er mellem EU og forskellige regioner må forventes at styrke det økonomiske samarbejde mellem AVS-landene og fremme deres økonomiske udvikling. Derfor er vi især begejstrede for Kommissionens forslag om, at de betingelser, der gælder for EU, udvides til at omfatte alle AVS-ØPA-partnere, inden liberaliseringen af samhandlen med EU. Det er særdeles vigtigt.
Det bliver ikke let, og nogle af årsagerne hertil er allerede blevet beskrevet. Vi må gå forsigtigt frem og være fleksible. Vi må ikke lægge pres på AVS-landene om at indgå i forhandlinger, som efter deres mening ikke er passende, og vi må sikre og respektere de mindst udviklede landes ret til ensidige handelspræferencer. Vi bør dog især fremme faglig bistand til opbygning af institutioner, der kan gøre det muligt at nå frem til velafvejede resultater. Vi må sikre, at vi tager hensyn til AVS-landenes begrænsede kapacitet og bestræber os på at opbygge den som led i processen.
Vi må ikke glemme, at ophævelsen af toldtarifferne vil kunne mindske de offentlige indtægter og således afstedkomme budgetproblemer. Vi må til stadighed forfølge vores mål i relation til Cotonou-aftalen om udryddelse af fattigdom og sikring af bæredygtig udvikling.
Industriudvalget støtter derfor i vid udstrækning Kommissionens synspunkter og glæder sig over, at forhandlingerne indledes i morgen, men henstiller til, at man udviser forståelse og forsigtighed.

Schwaiger (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, de økonomiske partnerskabsaftaler med AVS-regionerne er et forsøg fra EU's side på at skabe et nyt, mere løfterigt og lovende grundlag for det fremtidige udviklingssamarbejde med disse stater. Hensigten er, at en større økonomisk udveksling skal bekæmpe fattigdommen på lang sigt og i sidste ende bidrage til at forbedre indtægtspotentialet for dem, der bor i AVS-staterne.
AVS-staterne skal gennem et regionalt samarbejde blive i stand til at opbygge egne fungerende markeder, hvilket er en forudsætning for en øget handel med os både med hensyn til varer og tjenesteydelser. Den gensidige åbning af markederne, navnlig det store europæiske indre marked, skal gøre dem i stand til bedre at afsætte deres eksisterende produkter og måske også produkter af en højere kvalitet, der skal udvikles, på dette marked og dermed lægge fundamentet til udviklingen af deres nationale økonomier.
EU stiller i den forbindelse i rigt omfang teknisk bistand i udsigt med henblik på at opkvalificere de økonomiske og administrative aktører. De forhandlinger, der begynder nu, bør derfor koncentreres om at gøre AVS-staterne til en mere effektiv økonomisk partner, så også den sociale og kulturelle udvikling kan fremmes yderligere. Fru Boudjenahs initiativbetænkning, jeg beklager at måtte sige det, bør forbedres væsentligt ved at integrere forskellige ændringsforslag, så EU's forhandlingsposition bliver styrket og ikke svækket, som det er tilfældet for øjeblikket.
På lang sigt må vi forsøge at finde et realistisk kompromis i forhold til AVS-staternes interesser. Det er da mindre hensigtsmæssigt, som det skinner igennem flere steder i betænkningen, at forsøge at rette bebrejdelser mod Kommissionen, som i de sidste måneder har fremskyndet dialogen med AVS-staterne og er kommet med forslag til en bæredygtig udvikling, herunder teknisk bistand. Det drejer sig i den forbindelse om, at Kommissionen med vores hjælp presser på for at få dannet den nye økonomiske AVS-region. Det forældede og ineffektive system med præferencer for bestemte former for import må erstattes af et bedre system.
Både WTO-reglerne og reglerne i henhold til Cotonou-aftalen bør anvendes fleksibelt, og målsætningerne bør ikke stilles på hovedet. Udtalelsen fra Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi - hr. Titleys betænkning - svarer i substansen til vores forstillinger, men vi forlanger dog, at åbningen af markederne - som nævnt i WTO-reglerne og i Cotonou-aftalen - skal koncentreres om varer og tjenesteydelser. Vi har f.eks. ikke et fælles indre marked for Europa og Afrika, og derfor kan der heller ikke generelt være fri bevægelighed for arbejdstagere.
Vi forlanger, at liberaliseringen skal håndhæves fleksibelt med overgangsperioder, men at liberaliseringen inden for vigtige industrigrene ikke må udelukkes. Vi er også af den opfattelse, at investeringer skal nyde stor beskyttelse for at forhindre, at det fører til økonomisk stilstand og tilbagegang, som det ses tydeligt på Zimbabwes og andre landes politik. Vi har intet imod, at EU yder teknisk bistand med henblik på at vurdere virkningerne af etableringen af frihandelsregioner og økonomiske regioner i Afrika, men vi vender os energisk imod, at det bliver til en forudsætning for at indlede forhandlingerne, hvilket kunne føre til en langvarig blokering af reformen af forbindelserne mellem EU og AVS-staterne. Vi ønsker ikke at udvikle alternative regler for vores forbindelser til AVS-staterne. Vi bør holde os til WTO-reglerne og vores egen Cotonou-aftale, som bør anvendes fleksibelt og med overgangsperioder.
Vi foreslår derfor ændringer, som hvis de bliver accepteret, gør det muligt for os at godkende betænkningen, ellers vil vi stemme imod den eller undlade at stemme.

Howitt (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Boudjenah med denne meget aktuelle og relevante betænkning. Vi i PSE-Gruppen tilslutter os fuldt ud hendes tilkendegivelser om, at samhandel er et middel til at nå et mål og ikke et mål i sig selv. Målet er udvikling af AVS-landenes økonomi og nedbringelse af fattigdommen for disse landes fattigste befolkningsgrupper.
En prøve på Kommissionens holdning, idet jeg ikke mener, at hr. Liikanen var helt oprigtig i sine udtalelser her til formiddag, er, hvorvidt der er reel åbenhed over for alternativer. Det har aldrig været en del af Cotonou-aftalen, at alternativer til ØPA'erne skulle udskydes til 2004, og jeg håber, at han vil trække dette punkt tilbage, når forhandlingen er afsluttet.
Vi ønsker desuden at tilkendegive, at vi fuldt ud tilslutter os fru Boudjenahs krav om, at konsekvensanalyserne fremskyndes, således at vi reelt kan konstatere, hvilken indvirkning disse forhandlinger vil få. Det må igen påpeges, at Kommissionen i forbindelse med de forslag om sukkersektoren og Alt undtagen våben-initiativet, der blev fremsat for henholdsvis et og to år siden, ikke kan opvise særligt overbevisende resultater, for så vidt angår upartiske konsekvensanalyser og samhandel.
Jeg er blevet udpeget til formand for Handelsudvalget i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU og ser frem til at spille en aktiv rolle i overvågningen af disse handelsforhandlinger og til at fremme deres gennemskuelighed. Kommissæren må medgive mig, at den erklæring fra Cape Town, som Den Paritetiske Forsamling nåede til enighed om tidligere i år, giver os en udmærket anledning til at sikre parlamentsmedlemmerne og det civile samfund mere generelt betydeligt større indflydelse på drøftelserne i forbindelse med disse afgørende forhandlinger.
Vi ønsker drøftelser om reformen af den fælles landbrugspolitik. Her tager Kommissionen fejl. Der er vanskelige spørgsmål for AVS-landene, som Kommissionen har tvunget på dagsordenen. Der er tilsvarende vanskelige spørgsmål for den europæiske side, og med hvilken ret forhindrer vi, at de drøftes?
Endelig ønsker AVS-landene, for så vidt angår spørgsmål af relevans for hele AVS-området, at visse principper fastlægges som en samlet blok. De ønsker ikke at blive underlagt del og hersk-princippet og kun drøfte de forskellige spørgsmål med deres regionale grupper. Hvis vi tror på partnerskab med henblik på udvikling, bør vi respektere deres ønsker.

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, lad mig først lykønske ordføreren, Yasmine Boudjenah, for hendes grundige og betimelige arbejde, der gør, at vi op til åbningen af forhandlingerne om de økonomiske partnerskabsaftaler råder over en betænkning af høj kvalitet om et særdeles vigtigt og aktuelt spørgsmål.
Det, der så siges i denne betænkning - og jeg vil gerne understrege, at den blev enstemmigt vedtaget i Udviklingsudvalget i modsætning til, hvad hr. Schwaigers ord kunne give anledning til at tro - gør sammen med ordførerens indledende bemærkninger mit eget indlæg så meget desto lettere.
Jeg vil derfor begrænse mig til nogle enkelte aspekter af denne komplekse problematik. For det første vil jeg gerne gøre mig til talsmand for, at man ikke af hensyn til WTO-principperne nedtoner et samarbejde, der nu har stået på i nogle årtier, og som jeg mener bør fortsætte og i særlig grad orienteres mod ét bestemt mål, nemlig at udvikle vores mere end 70 samarbejdslande og tilfredsstille deres befolkningers grundlæggende behov. Det sætter så et andet aspekt i relief, nemlig at de økonomiske partnerskabsaftaler, der ligger i Cotonou-aftalen, og denne aftales handelsdimension ikke kan stå alene og endnu mindre erstatte et samarbejde, der bør omfatte diverse andre områder, og som efter min mening bør uddybes og søge at nå bedre resultater end før.
For det andet vil jeg gerne understrege, at jeg finder det helt afgørende, at der vises ubetinget respekt for de former, tidspunkter og måder, som disse lande etablerer regionalt samarbejde på, og som vi ved ikke altid er de letteste eller mest indlysende, ligesom der bør vises særlig opmærksomhed over for den netop grundlagte Afrikanske Union. Det synes mig desuden helt afgørende at sikre, at den nuværende AVS-gruppes positive sammenhæng ikke lider skade.
For det tredje vil jeg på baggrund af de to forhandlingsparters forskellige udviklingsniveau og særlig AVS-landenes velkendte begrænsninger gerne lægge meget stor vægt på, at der udarbejdes undersøgelser, eller at sådanne fremlægges så hurtigt som muligt, hvis de allerede er udarbejdet, om de sandsynlige virkninger af de nye aftaler i deres forskellige modaliteter og på de forskellige niveauer. De nævnte begrænsninger gør det i øvrigt også nødvendigt at sikre disse lande en særlig og differentieret behandling, som kan garantere et beskyttelsesniveau, der er til fordel for deres udvikling.
For det fjerde et mere specifikt spørgsmål, som jeg finder vigtigt, og som hr. Titley også har været inde på, nemlig det forhold, at toldindtægterne for AVS-landene udgør et væsentligt, hvis ikke næsten det eneste bidrag til deres budgetter, hvorfor de foranstaltninger, der vedtages til liberalisering af handlen må tage hensyn til dette særdeles vigtige forhold.

Lannoye (Verts/ALE).
Hr. formand, afstemningen i dag er vigtig, og den indgår meget fint i tidsplanen for vores arbejde, for i morgen indledes forhandlingerne om partnerskabsaftalerne med AVS-landene. Det er derfor vigtigt, at Europa-Parlamentet sender et klart og tydeligt signal til Kommissionen vedrørende disse forhandlinger i form af de henstillinger, som Europa-Parlamentet vedtager.
Jeg vil gerne takke og lykønske vores ordfører, som har fået sin betænkning vedtaget enstemmigt i udvalget, hvilket er meget godt. Vi er fuldt ud enige i hendes synspunkter vedrørende dette emne, og vi giver hende vores fulde støtte.
Jeg er derfor ked af hr. Schwaigers erklæringer, som risikerer at splitte Europa-Parlamentet vedrørende dette spørgsmål på et meget ubelejligt tidspunkt. Måske deler PPE-DE-Gruppen heller ikke hr. Schwaigers holdning fuldt ud.
Hvad angår ændringsforslagene fra PPE-DE-Gruppen, tror jeg ikke, at de forbedrer betænkningen, men de sigter snarere mod at svække eller udvande den. Der er faktisk ikke nogen særlig grund til ud fra et politisk synspunkt at præsentere en svag eller udvandet holdning for Kommissionen.
Når der tales om partnerskabsaftaler, lyder ordet "partnerskab" yderst sympatisk, det kan alle blive enige om, da det drejer sig om at dele sol og vind ligesom partnere med AVS-landene. Men det må ikke få os til at glemme, at vi ikke står lige med AVS-landene. De har en svag og skrøbelig økonomi. At gå ind i en tankegang om total frihandel uden en forudgående undersøgelse af konsekvenserne for den sociale, miljømæssige eller økonomiske situation for disse lande svarer til at gå ind i en tunnel uden lys. Vi mener altså, at der først skal foretages en undersøgelse af konsekvenserne, hvilket vil blive hilst velkommen her to år efter Cotonou.
De strukturelle og handelsmæssige hindringer, der forhindrer disse lande i fuldt ud at drage fordel af de nuværende ikke gensidige præferencer, skal ophæves. Det er det rene selvmord at bevare dem. Hvad er det for nogle hindringer? Selv om ordføreren allerede har nævnt spørgsmålet, vil jeg gerne insistere på et aspekt, der gentagne gange vender tilbage i vores kritik, nemlig problemet med EU's eksportstøtte og i særlig grad vedrørende landbrugseksportstøtten.
Desuden er det en stor svaghed for disse landes økonomi, at der ikke er muligheder for at forarbejde varerne i landet. Jeg vil slutte, for jeg kan se, at jeg har overskredet min taletid, og De har i dag været benhård, hr. formand. Problemet med forarbejdning i landene, som vil skabe en merværdi lokalt, er naturligvis essentiel, og ordføreren har med rette lagt meget vægt på dette punkt.
Hyland (UEN).
Hr. formand, det er mig en glæde at deltage i denne forhandling om økonomiske partnerskabsaftaler med landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Ordføreren har udført et prisværdigt stykke arbejde.
Det er vigtigt, at disse økonomiske partnerskabsaftaler medvirker til at bringe AVS-landene i en situation, som giver dem mulighed for gradvis integration i verdensøkonomien. Opbygning af kapacitet inden for både den offentlige og den private sektor, fremme af produktionen og tilpasning til WTO-bestemmelserne må føre til øget investering i udviklingslandene, især ekstern investering, og økonomisk vækst. Vi håber alle, at den forhandlingsproces, der skal indledes med alle AVS-medlemmer inden for de nærmeste dage, vil føre til de ønskede resultater.
I nøglespørgsmålet om markedsadgang må vi bevæge os i retning af forbedret adgang til EU-markederne for eksport fra udviklingslandene, så vi sikrer, at forhandlingsforslagene tager hensyn til alle parters økonomiske interesser. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at udarbejde konsekvensanalyser af samtlige forslag. Jeg anmoder ligeledes indtrængende Kommissionen til under forhandlingerne at lægge stor vægt på betydningen af øget bistand til opbygning af handelskapacitet.
Jeg kan dog ikke tilslutte mig ordførerens påstand om, at en reform af den fælles landbrugs politik udgør en nødvendig del af udviklingslandenes integration i verdenshandelsordningen. Den fælles landbrugspolitiks konsekvenser udadtil vil blive behandlet inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationens Doha-runde. Europas landmænd har haft nogle meget urolige år i fortsættelse af BSE- og mund- og klovsyge-kriserne. Der gennemførtes en gennemgribende reform af den fælles landbrugspolitik med agenda 2000, og vi står nu over for et reformforslag, der vil betyde omfattende forstyrrelser i produktionen og markedsfunktionerne, hvis det gennemføres. Der er behov for stabilitet, og forslag om en ny reform vil kun skabe større usikkerhed.

Sandbæk (EDD).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne lykønske Yasmine Boudjenah med denne vellykkede betænkning. Det fremhæves som noget positivt, at Kommissionen vil indføre en frihandelszone mellem EU og AVS-landene. Toldbarrierer er dog ikke det væsentligste problem for AVS-landene. Det er derimod, som også flere andre kolleger har nævnt det, EU's stærkt subsidierede landbrugseksport. Blot et enkelt eksempel: Det koster Europa lidt under 700 euro at producere 1 t sukker, men det koster kun lidt under 300 euro i mange af de afrikanske lande. Simpel økonomisk teori vil derfor fortælle os, at de afrikanske lande vil have en overlegen position på sukkermarkedet, og at det vil være vejen til vækst at åbne markederne. På grund af EU's eksportsubsidier er konklusionen imidlertid ikke helt så simpel, fordi EU sender en pose penge på 1,104 millioner EUR i halen på den europæiske eksport, så europæiske landmænd kan sælge sukkeret langt billigere end udviklingslandene. Og det vil naturligvis ikke ændre sig ved, at AVS-landene opbygger indre markeder. Det er sagt før, men det kan ikke gentages for tit: EU er en utroværdig partner, så længe vi beholder landbrugssubsidierne. De står i vejen for enhver udvikling og for enhver fattigdomsbekæmpelse.

Bordes (GUE/NGL).
Hr. formand, betænkningen understreger med rette, at resultaterne fra det såkaldte EU-AVS-partnerskab står i kontrast til dets påstand om at fremme og fremskynde den økonomiske udvikling. AVS-landene har i stedet for at kunne konstatere en stigning i deres eksport til EU set, at denne eksport praktisk talt er blevet reduceret med 50% efter indgåelsen af aftalen. I stedet for forbedringer er handlen mellem EU og AVS-landene blevet ringere. I stedet for udvikling er disse lande blevet fattigere. Den eneste konklusion, der kan drages, er, at målsætningerne i Lomé-konventionen, Cotonou-aftalen osv. ikke har noget med virkeligheden at gøre. Under dække af en præferenceordning fremmer disse aftaler udplyndringen af de fattige lande til fordel for storkapitalen i de rige europæiske lande. I kolonitiden foregik udplyndringen åbent og uden skam. I dag, hvor de tidligere kolonier er blevet uafhængige, tales der ikke om diktat, men om forhandlinger, ikke om udnyttelse, men om partnerskab, men det er det samme system. Handelsrelationerne mellem de imperialistiske lande og de fattige lande er tilrettelagt således, at de førstnævnte lande fortsat bliver rigere på bekostning af de fattige lande.
Vi deler ordførerens holdning vedrørende Kommissionens forslag om at oprette frihandelsområder. Den nævnte frihed er dog endnu en gang en ulv i fåreklæder. Det er dog nyttesløst at forsøge at forbedre et system, der i bund og grund er ødelagt. De fattige lande kan kun reddes ved en radikal ændring af det globale økonomiske system.
Lucas (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg hilser denne betænkning velkommen og lykønsker ordføreren med det udmærkede arbejde, hun har udført, især ved så klart at tilkendegive, at handel ifølge Parlamentet kun er et middel til at nå et mål, og at målet er bæredygtig udvikling. Alt for ofte er der i disse institutioner et kolossalt misforhold mellem EU's handelspolitik på den ene side og EU's udviklingspolitik på den anden side, idet handelshensyn alt for ofte underminerer de udviklingspolitiske målsætninger.
Med denne betænkning sender Parlamentet en meget klar melding om, at hensynet til udviklingen bør sættes højest. Jeg vil gerne understrege nogle nøglepunkter. For det første kapacitet. Det er fuldstændig urealistisk at tro, at nogle af de fattigste AVS-lande vil have finansielle og tekniske ressourcer til at følge forhandlingerne i forbindelse med WTO's Doha-runde, GATT og NEPAD eller FTAA sideløbende med forhandlingerne om EU's økonomiske partnerskabsaftaler og stadig samtidig på en eller anden måde fortsætte deres egen regionale integrationsproces. Og dog er det netop disse regionale integrationsprocesser, Kommissionen påstår, den ønsker at støtte. Vi må væk fra eksternt fastlagte tidsplaner for, hvilke lande der skal indgå nye ordninger, og i stedet give de enkelte lande mulighed for at fortage de nødvendige tilpasninger i deres eget tempo og i overensstemmelse med deres egne udviklingsbehov, sådan som de industrialiserede lande var i stand til.
Endelig kan det ikke understreges nok, hvor vigtigt det er at afvente resultaterne af konsekvensanalyserne af de foreslåede økonomiske ordninger. Disse analyser bør foretages med fuld lokal deltagelse, og vi må have resultaterne heraf, inden forhandlingerne starter. Hvis det bliver nødvendigt, må vi være parate til at udsætte forhandlingerne, indtil vi har dem. Kun på den måde kan vi skabe sikkerhed for, at initiativet reelt vil bidrage til fattigdomsbekæmpelse og bæredygtig udvikling.

Farage (EDD).
Hr. formand, denne betænkning er på overfladen velmenende og anerkender AVS-landenes behov for at eksportere deres varer. Betænkningen indeholder mange udmærkede fraser såsom: "denne globale ulighed bør afhjælpes". Men som altid er det alt sammen varm luft og naiv idealisme. Det, der slår mig i denne forbindelse, er nemlig, hvor meget der er ren og skær hykleri. Landbrugsprodukter udgør en stor del af AVS-landenes eksport. Ikke desto mindre gør tarifordningerne EU's markeder vanskeligt tilgængelige med 16% som en ret typisk importpris for AVS-varer. Det betyder også, at forbrugerne betaler alt for meget for fødevarer her. Selfølgelig er løsningen på alt dette - en virkelig reform af den fælles landbrugspolitik - blot en fjern luftspejling.
Hvordan kan man så meget som tale om partnerskabsaftaler med disse lande i betragtning af den vedvarende skandale omkring EU's fiskeriaftaler? Parlamentet fortsætter med at give en overvældende støtte til aftaler, der indebærer, at kolossale summer af skatteydernes penge går direkte i korrupte afrikanske regimers kasse: op til 1,4 milliarder euro alene i de seneste år. Og meget lidt eller slet intet går til de lokalsamfund, der har brug for det. Resultatet af alt dette er, at hundreder af indfødte sorte afrikanske fiskere fortsat dør. Jeg har rejst dette spørgsmål før og er blevet mødt med aggressivitet fra spansk side og ligegyldighed fra kommissær Fischlers side. For at tilfredsstille store europæiske virksomheders grådighed sætter denne forsamling kikkerten for det blinde øje og nægter at se en humanitær katastrofe.
Jeg forventer ikke at møde mange her, der deler mine synspunkter om politisk integration i Europa, men i dette ene spørgsmål om fiskeriaftaler ville jeg så inderligt gerne overraskes og nå frem til en eller anden reform, så vi kan give disse nødstedte afrikanske kystsamfund en minimal chance. Der er siden 1994 gentagne gange ført bevis for dette, og det er på høje tid, der bliver gjort noget.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.

Formanden.
Kære kolleger, det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra det moldoviske parlament, som har taget plads i den officielle loge. Delegationen er kommet til Strasbourg for at mødes med Europa-Parlamentet i anledning af det femte møde i det Parlamentariske Samarbejdsudvalg EU-Moldova.

Jeg håber sammen med alle mine kolleger, at dette møde har været resultatgivende, og at opholdet i Strasbourg har været meget behageligt.

I forbindelse med de interparlamentariske forbindelser har delegationen fra det algeriske parlament, hvis formand er hr. Bouzid Lahari, som er formand for det økonomiske og finansielle udvalg i det algeriske Conseil de la Nation, aflagt sit sjette besøg i Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Jeg byder Dem hr. Lazhari, og medlemmerne af Deres delegation velkommen og vil samtidig understrege den betydning, som vi tillægger disse møder, som giver mulighed for at bekræfte vores fastholdelse af de demokratiske værdier og principper og af de grundlæggende rettigheder. Det er et meget belejligt tidspunkt, for vi er i færd med at behandle forslaget om en associeringsaftale mellem Deres land og EU.
Hr. Lazhari, jeg håber, at de møder, som De har afholdt med medlemmerne af delegationen, har været nyttige, og på vegne af hele Europa-Parlamentet ønsker jeg Dem endnu en gang hjertelig velkommen.
Sakellariou (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag til stk. 5. Her hedder det i sidste sætning: "considers in consequence that signing such an agreement is incompatible with membership of the European Union". Jeg vil gerne have ordet "signing" erstattet af "ratification". Det gør det langt tydeligere, og det betyder også, at de stater, der har underskrevet, stadigvæk har en chance for at afholde sig fra at ratificere. Derfor vil jeg foretrække ordet "ratification" i stedet for "signing".
Sakellariou (PSE).
Hr. formand, som De meget rigtigt har sagt, har min gruppe på grund af den aktuelle situation i Mellemøsten trukket ændringsforslag 10 og 11 tilbage, der blev stillet på et andet grundlag og på et tidspunkt, hvor vi var mere optimistiske. Vi vil gerne stille et mundtligt ændringsforslag i stedet for. Efter stk. 4 vil vi gerne indføje følgende:

Brok (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne supplere hr. von Wogaus ændringsforslag med en mundtlig tilføjelse, der lyder som følger: "det skal være i form af en protokol til forfatningen, og det skal falde ind under ethvert medlemslands suveræne kompetenceområde at tiltræde denne protokol."

Brok (PPE-DE).
Hr. formand, da vi i Europa-Parlamentet hælder mindre til den mellemstatslige side, ville jeg her erstatte ordet "Rådet" med "Kommissionen". I øvrigt vil jeg gerne lykønske hr. Van Orden, der med sit initiativ har opnået, at EU-traktatens artikel 5 skal integreres i forfatningen i sin helhed, uden undtagelse!
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har for det første stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at Den Europæiske Ombudsmand har en overordentlig vigtig rolle at udfylde, især på grund af den stadig større afstand, der er i beslutningsprocesserne imellem EU's institutionelle nomenklatur og medlemsstaternes borgere. For det andet har jeg på denne måde villet hylde det fremragende arbejde, som den afgående ombudsmand, Jacob Söderman, har udført. For det tredje fordi jeg støtter nogle af dennes mest markante retningslinjer, navnlig opfattelsen af, at de principper, der ligger i EU's adfærdskodeks for god forvaltningsskik, altid bør finde anvendelse, eller opfordringen til, at institutionerne nøje følger forordning 1049/2001/EF om adgang til de europæiske institutioners dokumenter.
Jeg kan imidlertid ikke undlade at rette alvorlig kritik imod de forsøg, som der også her gøres på "med magt" at forlene det såkaldte charter om grundlæggende rettigheder med juridisk gyldighed på en måde, der egentlig kun kan betragtes som et angreb på retsstaten og det europæiske demokrati. Hvis regeringskonferencen, den eneste instans med kompetence dertil, ikke gjorde det, fordi den ikke ønskede det, så er der intet andet organ, ingen anden instans eller enhed i Fællesskabet, der har adkomst til at gøre det, fordi man i givet fald vil begå en yderst alvorlig overtrædelse af de vedtagne bestemmelser.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har besluttet at støtte denne betænkning og den respektive beslutning, idet jeg lægger vægt på følgende punkter: At den finder, at Det Europæiske Konvents arbejde bør omfatte en styrkelse af retten til at indgive andragender, at den anbefaler indførelsen af nye redskaber, der vil gøre det muligt for en andrager at følge sit eget eller andre andrageres andragende via internettet, at den kritiserer Rådets manglende entusiasme for at samarbejde med Udvalget for Andragender, og at den også ønsker, at andragenderne skal bedømmes og behandles hurtigere. Jeg mener, at andragender kan blive et vigtigt redskab til udøvelse af de borgerlige rettigheder og til at beskytte personers og institutioners legitime rettigheder og interesser, og jeg finder ordførerens idé om, "at traktaterne bør give borgerne mulighed for at medvirke til at ændre Fællesskabets retsakter ved at indgive andragender til Europa-Parlamentet", meget interessant.

Goodwill (PPE-DE).
Hr. formand, de britiske konservative støtter dette direktivs formål. Nye maskiner med ringe forbrænding eller tilsvarende teknologier kræver brændstoffer med et lavt svovlindhold som teknologisk forudsætning for, at de avancerede katalysatorer kan fungere. Det er dog en fejltagelse at udvide dette til mobile ikke-vejgående maskiner, f.eks. traktorer og byggemaskiner. De er endnu ikke udstyret med katalysatorer og har derfor ikke brug for denne form for brændsel. Der vil faktisk blive produceret mere kuldioxid på raffinaderiret i forbindelse med den ekstra forarbejdning. Brændselspriserne vil stige med mindst 10% - endnu en byrde på de hårdt prøvede landmænds skuldre på et tidspunkt, hvor de mindst har brug for det. Vi er meget skuffede over, at Parlamentet vedtog ændringsforslag 10 og 13.

Bernié (EDD)
Fru Hautalas betænkning om kvaliteten af benzin og dieselolie indeholder alvorlige økonomiske konsekvenser for landbrugs- og skovbrugsdriften.
Først og fremmest udvides de kvalitetsstandarder for brændstoffer, der gælder for alle vejgående køretøjer, til mobile ikke-vejgående maskiner (særligt landbrugs- og skovbrugstraktorer). Vi mener, at denne foranstaltning stammer fra direktivet om mobile ikke-vejgående maskiner.
Dernæst vil en nedsættelse af svovlindholdet for mobile ikke-vejgående maskiner medføre en prisstigning pr. liter på 8-10%. Denne foranstaltning vil fordoble mængden af gasolier på markedet og vil medføre væsentlige logistiske problemer, uden en reel miljømæssig gevinst.
Endelig vil en forpligtelse for landbruget til at anvende denne nye form for brændstof medføre, at opbevaringstankene skulle udskiftes, hvilket gennemsnitligt ville betyde en omkostning på 5.000 euro pr. landbrug. For en sektor som landbruget, der allerede er svækket på grund af sundhedskriserne og af forventningen om de nye retningslinjer fra den fælles landbrugspolitik, er det en betydelig meromkostning.
For ikke at risikere at ødelægge denne sektor foretrækker vi at undtage de mobile ikke-vejgående maskiner og holde os til Rådets realistiske fælles holdning.
Thomas-Mauro (NI)
Vi har en række forbehold over for fru Hautalas betænkning. Målsætningen for nedsættelse af svovlindholdet i benzin og dieselolie er helt sikker prisværdig, men de meget store logistiske problemer, som dette forslag medfører, synes ikke at give den forventede miljømæssige gevinst. Ved behandlingen af betænkningen i Miljøudvalget kunne hverken ordføreren eller Kommissionen udtale sig om de forskellige aspekter vedrørende ulemper og fordele ved dette initiativ.
Vi er imod, at brændstoffer til ikke-vejgående maskiner skal indføres i direktivet fra 2005. Dette forslag, som ikke er realistisk, risikerer at svække landbrugene yderligere. Det vil være relevant at fremsætte spørgsmålet om fuld harmonisering for køretøjer inden den midlertidige dato i 2005.
Vi er ligeledes imod fjernelsen af de opnåede undtagelser vedrørende svovlindholdet i benzin og dieselolie. Derved kan vi fortsat leve op til forpligtelserne vedrørende forsyning af de fjerntliggende områder.
Endelig beklager vi også, at kravet om at ændre grænseværdierne for flygtigheden i blandinger af bioethanol og benzin ikke anses for nødvendigt. Denne foranstaltning gør det muligt for medlemsstaterne at medregne benzin, der er tilsat bioethanol, i målet om at nå de målsætninger, der er fastsat i forslaget til direktiv om biobrændstoffer. 
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Piscarreta (PPE-DE)
For Portugal, og mere præcist for turistregionen Algarve, er fritidsfartøjer daglig virkelighed. Det er på denne baggrund, at jeg gerne vil give min ubetingede støtte til ordfører Callanan og Kommissionens forslag, der skal bringe fritidsfartøjerne i bedre overensstemmelse med de gældende miljøbestemmelser, navnlig med hensyn til støj- og udstødningsemissioner, der er til ulempe for både regionens miljø og de ferierendes velvære.
At bringe de nuværende fartøjer i overensstemmelse med lovgivningen vil indebære betydelige omkostninger, der ikke må være uforholdsmæssigt store for bådenes ejere og heller ikke skibsbyggernes eneansvar. Jeg mener derfor også, at der ikke er behov for et årligt eftersyn.

Sacrédeus, Wijkman (PPE-DE)
Vi svenske kristelige demokrater har i dag stemt for betænkningen, som medfører skærpede europæiske grænser for udstødnings- og støjemissioner fra fritidsfartøjer.
Vi afviser dog en total harmonisering af reglerne, da de nationale forudsætninger er meget forskellige. De grænser, som indføres, bør i stedet være minimumsgrænser, som gør det muligt for de enkelte medlemsstater at indføre skærpede grænser af hensyn til miljøet.
Vi afviser også højere fælles krav om udstødningsemissioner for indsøer, eftersom mange fritidsfartøjer ikke mindst i Sverige og Finland både anvendes på havet og på søer. En mulig konsekvens af todelingen er, at gamle, meget beskidte motorer ikke erstattes af nye motorer, da disse ikke overholder de højere krav.
I lande, hvor drikkevandet kommer fra søer, skaber emissionerne ekstra store problemer. Selv i disse tilfælde giver minimumsbestemmelserne medlemsstaterne frihed til at skærpe grænserne for emission. De har også mulighed for at forbyde eller begrænse småbådstrafikken på visse søer.
Endelig mener vi, at det er forkert at indføre yderligere skærpede emissionskrav blot tre år efter, at direktivet er trådt i kraft. Det er vigtigt, at der fastlægges klare spilleregler for virksomhederne. Minimumsregler er et bedre instrument til at fremme udviklingen. Det giver virksomhederne mulighed for selv at tilpasse og udvikle teknikkerne til den højest gældende standard, så der kan sælges til samtlige medlemsstater.
Schleicher (PPE-DE)
Som bayrisk og tysk parlamentsmedlem er jeg dybt skuffet over dette afstemningsresultat. På vegne af kollegerne i Den Kristelig-Sociale Union i Bayern, med hvem jeg stemte for skærpede grænseværdier, må jeg sige med eftertryk, at der er blevet forspildt en chance for at sætte en stopper for vandforurening fra fritidsfartøjer mange år fremover.
Man får desværre indtryk at, at fabrikanter af motorer til fritidsfartøjer bevidst tilbageholder moderne teknik - det er der et eksempel på i Schweiz - for så at kunne argumentere, som ordføreren har gjort det.
Det burde ligge enhver på sinde, som støtter motorbåds- og sejlsport og ved, at stadig flere mennesker nyder denne sport og disse fritidsbeskæftigelser, at de udøves så miljøvenligt som muligt.
Det tvivlsomme resultat i dag i plenarforsamlingen er bestemt ikke noget at skrive hjem om.

Berthu (NI)
Vi har godkendt beslutningen om resultaterne fra verdenstopmødet i Johannesburg om bæredygtig udvikling, for den viser, hvilket er meget positivt, at de europæiske lande i vid udstrækning har en fælles opfattelse af disse spørgsmål, og at de giver dem meget stor opmærksomhed. EU og medlemslandene kan på denne baggrund handle og forhåbentlig fremover blive foregangsmænd for beskyttelse af miljøet på verdensplan.
Selv om de reelle resultater fra mødet i Johannesburg ikke kan modsvare behovet (for man kan kun blive udmattet af omfanget af de globale miljøproblemer), har EU spillet en stimulerende rolle, f.eks. i forbindelse med indførelse af partnerskab om vand, jordforbedring og energi.
Jeg vil nævne tre af de særlige forbehold, som vi har:
konsekvenserne af den alt for store rolle, som EU har givet WTO i forbindelse med mægling mellem handelsbestemmelserne og miljøbestemmelserne,
Desuden er den gradvise fjernelse af landbrugseksportstøtten et ønskværdigt mål, men er helt sikkert ikke målet for alle former for intern bistand,
endelig har parlamentsmedlemmerne ikke i tilstrækkelig grad deltaget i det forberedende koordinationsarbejde.
Boudjenah (GUE/NGL)
Den evige kløft, der bliver dybere og dybere mellem Nord og Syd, bør være vores nye grænse og vores nye udfordring. En mur er faldet i Europa, og vi vil ikke acceptere en ny, der deler verden i to dele. Dette var Romano Prodis engagerede tale på mødet i Johannesburg den 2. september, hvor der også meget hurtigt blev nævnt behovet for "konkrete midler" og "bindende tidsplaner". Men De kender jo fortsættelsen lige så godt som jeg.
Og selv om resultaterne fra ratifikationen af Kyoto-processen og resultaterne fra forslaget om inden 2015 at halvere antallet af personer, der ikke råder over rent drikkevand og gode hygiejnebetingelser, ikke skal nedgøres, har verdenstopmødet ikke kunnet, med al respekt for hr. Prodi, "give nyt håb til de fattigste".
Lad os passe på, at det 21. århundrede ikke for de kommende generationer bliver et århundrede med en forbrydelse mod menneskeheden og mod livet. Det var hverken mere eller mindre det, som var målsætningen for verdenstopmødet i Johannesburg. Desværre har ophavsmanden til disse ord, som var den franske formand, eller andre statschefer for de største lande, ikke rigtig taget den fremsatte udfordring til sig, nemlig jordens overlevelse og menneskehedens beståen.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Caudron (GUE/NGL)
I 1992 blev spørgsmålet om bæredygtig udvikling stillet på verdenstopmødet i Rio.
Mange møder er blevet afholdt siden da. Topmødet i Johannesburg skulle have være en anledning til i en modig og frivillig handlingsplan at konkretisere alle de gode hensigter, der er blevet fremsat i løbet af de sidste 10 år. 
I dag er jeg skuffet over de få opnåede resultater. Der er ingen grund til at opremse manglerne i den vedtagne handlingsplan.
Jeg ønsker ganske enkelt at insistere på den alt for ringe plads, som forskningspolitikken har fået i drøftelserne om bæredygtig udvikling.
Hvis videnskabens fornemste rolle reelt er at gøre status over miljøet og videregive dette til beslutningstagerne og offentligheden, forventes det, at den fremkommer med løsninger på miljøproblemerne.
Europa, som har oprettet et europæisk forskningsrum, som er åbent mod verden, bør kunne udbrede dets videnskabelige viden og lade udviklingslandene nyde godt af dets erfaring. Udviklingslandene står faktisk over for en ligning, som er meget vanskelig at løse, nemlig en ligning, hvor behovet for en kraftig og hurtig vækst skal stå over for de skader, som dette måske kan medføre for samfundet og miljøet.
Fiebiger (GUE/NGL)
Fjernelsen af landbrugseksportsubsidier og hindringerne for fødevareeksport fra udviklingslandene betyder, at de sydlige lande kan indtage deres retmæssige plads i verdenshandlen.
Samspillet mellem handel, miljøbeskyttelse og udvikling, som er et resultat af EU's landbrugspolitik, bliver dog ofte overvurderet. Forstyrrelser på landbrugsmarkederne vedrører få varer og bør derfor undersøges for deres virkning på en bæredygtig udvikling.
Der er behov for at handle ved at fremme de såkaldte ikke-handelsmæssige problemer under WTO-forhandlingerne. WTO må holde op med at vige uden om emner som forbrugerbeskyttelse, miljø og dyrebeskyttelsesstandarder. Dertil hører at gennemføre de 15 EU-medlemsstaters udviklingsarbejde, således som det er blevet formuleret gentagne gange.
Beslutningerne fra Doha (om handel) og Monterrey (om finanser) bør straks gennemgås indgående.

Fitzsimons (UEN)
Nu, hvor topmødet er slut, bør det afgørende arbejde med at sikre en bæredygtig udvikling videreføres. Alt blev ikke nået i Johannesburg, selv om der dog skete reelle fremskridt. Jeg tror, at topmødet vil gøre en betydelig forskel på nøgleområder såsom vand og energi.
Den eneste måde, vi kan gøre noget på disse områder, er gennem en fælles indsats på globalt plan. I EU ved vi, hvor meget mere vi kan nå ved at samle ressourcerne og opstille fælles standarder og sammen tage fat om miljøproblemer, der har konsekvenser på tværs af grænserne.
Vi kan være stolte over, at EU spillede en betydelig rolle i Johannesburg ved at forelægge et meget ambitiøst program for bæredygtig udvikling. Uden EU's indsats tror jeg ikke, man ville være nået så langt på topmødet.
Det var på topmødet ikke muligt at nå en tilfredsstillende løsning, hvad angår målet om at øge de vedvarende energikilders andel af den globale energiproduktion. Det er afgørende for, om vi kan opfylde vores forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen. Selv om visse lande i den industrialiserede del af verden ikke trækker deres del af læsset, mener jeg ikke desto mindre, at EU og andre lande med samme indstilling bør arbejde på at sikre en mere ambitiøs indsats på dette område.

Krivine (GUE/NGL)
Topmødet i Johannesburg har langtfra draget ved lære af de økologiske og sociale kriser, som hærger jorden, men har i stedet afspejlet staternes uansvarlighed. Bush-regeringen bærer en stor del af ansvaret for, at forhandlingerne er gået i hårdknude. Men EU lægger ingen prætentioner for dagen ved frygtsomt at forskanse sig bag de uacceptable beslutninger fra møderne i Doha og Monterrey.
Hvis EU virkelig ville bidrage til udviklingen af den sydlige del af verden, skulle den ophæve alle landbrugseksportstøtteordninger, som bidrager til, at der på markedet findes produkter med priser, der trodser enhver konkurrence. Den fælles landbrugspolitik virker stadig som en produktionsfremmende idé, der fordobler overskuddene. Det er bydende nødvendigt at ændre formålet for den direkte bistand til fremme af et bæredygtigt landbrug. I lyset af den generelle åbning af grænserne, som hyldes af WTO, bør de fattige lande kunne beskytte deres landbrug ved at indføre toldbeskyttelse, der vil gøre det muligt at stabilisere de interne priser.
Finansieringsbehovene for sikring af adgang til drikkevand, energi, sundhed og transport er enorme. Vi må væk fra en udtømning af de offentlige budgetter på grund af de strukturelle justeringspolitikker, som pålægges af IMF, og eftergive gælden i de sydlige lande. Staterne bør genfinde deres uafhængighed ved en fastlæggelse af deres udviklingsprioriteter. Europa-Parlamentets forslag tager ikke i tilstrækkelig grad hensyn til disse spørgsmål, hvilket har afholdt mig fra at stemme.
Patakis (GUE/NGL)
På trods af EU's store erklæringer viser de manglende resultater, at Johannesburg-konferencen ikke var andet end et møde præget af hykleri og krokodilletårer mellem landene i den såkaldt "udviklede" del af verden om de ulykker, som deres egne kapitalistiske interesser påfører den tredje verdens lande. Desværre bliver Parlamentets beslutningsforslag på trods af sin ønsketænkning og sin "følsomhed" over for emnet også talerør for dette hykleri.
Det er en oprørende påstand, at den kapitalistiske globalisering vil gavne de fattige lande, når der med de hensynsløse betingelser, som den internationale kapitalistiske handel skaber, ikke tages et eneste skridt til at give jordens befolkninger et bedre liv. Der er ikke et eneste ord om den udlandsgæld, som tvinger udviklingslandene i knæ, eller om de multinationales ansvar, og topmålet af skændigt hykleri nås, når de selvsamme multinationale opfordres til at udvise ? "følsomhed"!
I et endeløst hykleri accepterer man helt og holdent den påstand, at tilskuddene til EU's landbrugsprodukter er skyld i tredjelandes underudvikling, hvorfor de gradvist skal fjernes.
Den samme ønsketænkning, den samme bøn om "følsomhed", men ingen fremskridt med hensyn til den gældende holdning til Kyoto-protokollen, mens de kapitalistiske lande, navnlig USA, provokerende lukker øjnene for faren for miljøødelæggelser.
Vi vil stemme imod beslutningsforslaget og herved tage afstand fra dem, som baner vej for større udnyttelse af befolkningerne.

Thomas-Mauro (NI)
Den bæredygtige udvikling udgår fra et behov, nemlig ved en solidaritet, hvor man bekymrer sig om i fremtiden at stå imod globaliseringens kompleksitet og afhængighed. 
Men hvilket fælles globalt samfund skal de fremtidige generationer præsenteres for? Der bliver viftet med "terminologiske modgifte" som det eneste saliggørende, som bæredygtig udvikling er en del af.
I en tale om miljøet, hvor forsigtighedsprincippet bliver en politik, og den gode forvaltning bliver en myte, har dette begreb let spil til at udvikle og retfærdiggøre sig selv. For dette vage princip, som hylder gennemsigtigheden ved beslutninger, er nogle gange meget uklart.
Beslutningen i dag er samme type tekst, som vi har fremlagt om emnet. Koncentreret om hensigtserklæringer, som der kun kan være enstemmighed om, åbner de døren til tekniske og ofte diskutable aspekter. I dag drejer det sig om en reform af den fælles landbrugspolitik og den fælles handelspolitik og indirekte af fiskeripolitikken.
Det handler ikke om at rakke ned på et stærkt og mobiliserende begreb, men at markere årvågenhed over for risikoen for instrumentalisering, som lurer på den. Derfor foreslår vi, at vi vender tilbage til en fortolkning af Brundtland-rapporten, som definerede den bæredygtige udvikling ud fra retningslinjer for handling. Men dette er op til staterne inden for de internationale organisationer eller via det bilaterale samarbejde.
Berthu (NI)
Når man læser Europa-Parlamentets beslutning om Den Internationale Straffedomstol, er det meget ubehageligt at finde ud af, at der mellem linjerne er en vis overlegenhed fra Unionens side, som ønsker at vride armen om på staterne, medlemmerne, ansøgerlandene eller andre for at få dem til at støtte domstolens status eller nægte at underskrive bilaterale aftaler med lande, der ikke støtter dette. Som om EU som det eneste havde adgang til de højeste universelle principper, som siger, at domstolen skal være den eneste universelle kompetence. Men således er det slet ikke. 
Den Internationale Straffedomstol hviler på en traktat, som kun forpligter dets underskrivere. Derfor har USA ret til at præcisere, at hvis et land ikke underskriver, kan landets indbyggere ikke forsvares ved domstolen uden en tilladelse. EU tager fejl ved at give indtryk af eller lade som det modsatte og besværliggør dermed uden formål de transatlantiske forbindelser.
Når man ser denne europæiske overlegenhed, siger man til sig selv, at USA gør ret i at være mistroisk. Hvor langt vil Europa gå? Under alle omstændigheder er det godt at minde om, at det kan være farligt at afskaffe de traditionelle internationale regler til fordel for en verdensorden, der uden samtykke fra alle nationerne ikke vil have noget reelt grundlag.
Pasqua (UEN)
Jeg vil om de skandaløse udtalelser om USA ganske enkelt sige, at Europa-Parlamentet ved at fordømme USA's afvisning - der dog var fuldstændig legal og berettiget - af at tilslutte sig Den Internationale Straffedomstols Rom-statut, der blev vedtaget i 1998, blander sig i en suveræn stats indre anliggender.
Og på hvis vegne? På vegne af den såkaldte internationale strafferet, som medlemmerne af det internationale samfund pålægges - kun Gud ved, hvorfor og hvordan. Tilsyneladende har fortalerne for den kosmopolitiske, rette tankegang intet forstået eller lært.
Den Internationale Straffedomstol vil for menneskerettighederne være det samme, som Folkeforbundet var for bevarelsen af fred, nemlig en tom skal!
Effektiviteten ved en juridisk orden afhænger ikke udelukkende af dens produktion af normer, men også af dens evne til at påtvinge sin ret takket være dens "monopol på retsmæssig krænkelse". Den offentlige orden kræver en offentlig instans, et imperium, der kan klare tvangsudøvelse. Dommeren er ingenting uden rettens sværd.
Hvis Den Internationale Straffedomstol skal være andet end et bluffnummer, skal der altså oprettes en international offentlig instans og dermed en global regering! Uanset hvor meget denne imperialistiske tankegang vil være udtryk for den universelle humanisme, afviser vi den.
Patakis (GUE/NGL)
Amerikanernes provokerende holdning til Den Internationale Straffedomstol er en følge af landets krigsspekulerende, imperialistiske planer. Den svarer fuldstændig til USA's generelle holdning til FN, som ignoreres helt og holdent, når USA ikke kan få dem til at makke ret og deltage i de amerikanske planer. Efter at have fået vedtaget en lov, der giver amerikansk personel immunitet, selv om der er begået krigsforbrydelser og folkedrab, presser landet nu forskellige andre lande til at undertegne bilaterale aftaler med immunitetsklausuler.
Hvordan reagerer det såkaldte internationale samfund på disse oprørende provokationer? FN skyndte sig at imødekomme amerikanernes krav ved dels at give immunitet for deres forbrydelser i mindst et år, dels ved at undtage forbrydelser i form af angreb fra Den Internationale Straffedomstols kompetence. EU fastholder sin proamerikanske holdning og nægter at tage stilling til den planlagte hurtigt gennemførte krig mod Irak, et EU-medlem (England) deltager aktivt i krigsforberedelserne, og tre andre medlemsstater har åbent erklæret sig for krig, uden at EU har reageret.
På baggrund af ovenstående vurderer vi i KKE, at EU's interesse for Den Internationale Straffedomstol, som den kommer til udtryk i beslutningsforslaget, er hyklerisk og indgår i de interne imperialistiske modsætningers spil om fordelingen af byttet, og vi vil ikke stemme for den.

Queiró (UEN)
Jeg har stemt imod denne beslutning, udelukkende fordi jeg mener, at det ikke tilkommer Europa-Parlamentet, som ikke er medunderskriver af Rom-statutten, at fortolke nogen af denne statuts bestemmelser, navnlig den bestemmelse, der tillader USA at forhandle og afslutte aftaler med nogle af signatarstaterne.
Det er også en dybt skuffende holdning, som Europa-Parlamentet har vedtaget om at true ansøgerlandene eller andre, der modtager finansiel støtte i henhold til andre aftaler og partnerskaber med EU, så de afstår fra at indtage ellers helt legitime udenrigspolitiske holdninger, der går imod Europa-Parlamentets ensidige tolkning af artikel 98 i den statut, der har oprettet Den Internationale Straffedomstol.
Denne stemmeforklaring har også til formål at gøre opmærksom på det forhold, at et af de lande, som denne beslutning er møntet på, er Østtimor, som ikke ville have overlevet som selvstændig stat uden massiv militær bistand udefra mod indtrængeren, en bistand, som næppe ville være blevet ydet, hvis holdningen i denne beslutning havde været gældende.

Bordes et Cauquil (GUE/NGL)
Det fælles beslutningsforslag, som i rørende enighed samler Europa-Parlamentets højre- og venstrefløj, og som omhandler forbindelserne mellem EU og Mercosur, dette fælles marked for fire latinamerikanske lande, herunder Brasilien og Argentina, hævder bl.a. at "undersøge og løse problemet med disse fire landes udlandsgæld" på et tidspunkt, hvor Argentinas fallit breder sig til Uruguay og på nuværende tidspunkt truer Brasilien.
EU opfordres til at støtte Mercosur finansielt. Beslutningsforslaget taler, selv om det er ændret med nogle vage løfter om bistand til forskellige "initiativer til en solidarisk økonomi", som befolkningen burde træffe for at overleve, først og fremmest for, at Mercosur bevares som en ekstrafortjeneste for de europæiske virksomheder, hvis eksport er tredoblet på fem år, og som er Mercosurs vigtigste partnere. De europæiske virksomheder ønsker således at fastholde deres lille plads i USA's skygge.
Men det er netop gennemførelsen af denne rovpolitik, der i stigende grad gavner de kapitalistiske virksomheder, både de amerikanske og de europæiske, og som de besiddende klasser i Latinamerika har draget fordel af, der har kastet størstedelen af befolkningen ud i arbejdsløshed og elendighed. Fortsættelsen af denne udplyndringspolitik vil kun forværre denne elendighed. Derfor har vi stemt imod dette beslutningsforslag.
Krivine (GUE/NGL)
I det fælles beslutningsforslag mindes der om, at EU er den største handelspartner og den største direkte investor for Mercosur-landene. Det er stadig nødvendigt at behandle disse investeringer yderligere. Investeringerne har en direkte sammenhæng med de liberale politikker om strukturelle tilpasninger. F.eks. har franske virksomheder som EDF, Suez Lyonnaise eller France Telecom draget fordel af privatiseringsbølgen inden for offentlige tjenesteydelser til at placere sig på disse "markeder" udelukkende med det formål at trække profit ud af disse. Dette viser sig ved afskedigelser af arbejdere og en stigende brugerbetaling. Topmålet er, at en virksomhed som Edenor i Argentina, som er hovedfilialen af EDF, i dag anmoder regeringen om igen at drøfte virksomhedens gæld samt en aftale om at hæve afgifterne! Privatisering af fordelene og nationalisering af tabene, det er hvad "EU's strategiske og solidariske engagement i Mercosur-landene med deres projekter om økonomisk og politisk integration", som beslutningsforslaget praler af, i virkeligheden består af.
Massive fyringer, usikkerhed, arbejdsløshed, fattigdom, forværrelse af de offentlige tjenesteydelser, det er IMF's politik, som Mercosur-landene har gennemført.
Vi bekræfter for vores del vores absolutte solidaritet med de folkelige kræfter, der er ved at udvikle sig i disse lande og særligt i Argentina. Den første lille foranstaltning, som Europa kunne træffe, kunne være den totale gældseftergivelse for Mercosur-landene. Intet af dette var nævnt i beslutningsforslaget, og derfor har jeg stemt imod.

Van den Bos (ELDR).
Hr. formand, min gruppe har, med god grund, stemt for ændringsforslag 3 til Brok-betænkningen, herunder det afsnit, hvori Europa-Parlamentet opfordrer Irak til at efterleve alle relevante resolutioner, som er vedtaget af Sikkerhedsrådet, for at undgå, at disse resolutioner må gennemtvinges.
I beslutningsforslaget ses dette i sammenhæng med en udtalelse fra Sikkerhedsrådet om resultatet af FN-inspektørernes arbejde. Som jeg også understregede i mit indlæg under gårsdagens forhandling, finder ELDR-Gruppen også, at militære aktioner kræver Sikkerhedsrådets udtrykkelige godkendelse. Sådan skulle ELDR-Gruppens samlede ændringsforslag da også læses.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén og Hans Karlsson (PSE)
Vi mener, at Brok-betænkningen i det store og hele er god. Vi er imidlertid ikke enige på en række punkter.
Hvad angår punkt 11, ser vi af effektivitetsgrunde og for at skærpe EU's muligheder for at tale med én stemme i lighed med betænkningen positivt på at kombinere de opgaver, der påhviler den højtstående repræsentant, med de opgaver, som kommissæren med ansvar for eksterne forbindelser varetager. Derimod er vi ikke på nuværende tidspunkt klar til at fastslå, hvilken instans denne kombinerede opgave skal placeres hos. Under alle omstændigheder er udenrigs- og sikkerhedspolitikken et mellemstatsligt anliggende.
Vedrørende punkt 14 støtter vi den bestemmelse, som giver medlemsstaterne mulighed for at handle inden for rammerne af et forstærket samarbejde, men det bør ikke kunne gennemføres i forbindelse med sikkerheds- og forsvarspolitikken.
Hvad angår punkt 20, bør der i betænkningen ikke opfordres til, at medlemsstaterne øger forsvarsbudgetterne.
Vi accepterer ikke i punkt 23, at EU-traktatens artikel 28 ændres, så omkostningerne til militære indsatser inden for den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik skal finansieres over fællesskabsbudgettet.
Og endelig vedrørende punkt 26 modsætter vi os ikke tættere institutionelle forbindelser mellem NATO og EU som en forudsætning for EU's reelle formåen i forbindelse med militære kriseopgaver, men minder dog om vores holdning om, at der forud for enhver militær indgriben skal være et gældende FN-mandat.

Berthu (NI)
Eftersom det drejer sig om den institutionelle organisation af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), er hr. Broks betænkning tro mod typemodellen på Europa-Parlamentets traditionelle holdninger, da han trækker FUSP så langt, han kan, i retning mod et fællesskabsanliggende, når han særligt anmoder om "et fælles europæisk diplomati" (punkt 12), at der træffes beslutninger med kvalificeret flertal i Rådet (punkt 14), at den højtstående repræsentants opgaver i forbindelse med FUSP overdrages fra Rådet til Kommissionen (punkt 11).
Disse forslag er resultatet af en abstrakt projektion i Europa om begrebet føderal stat og ikke af en fornuftig opfattelse af konkrete realiteter. Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik kan ikke få pondus fra kunstige fællesskabsprocedurer. Den kan i dette tilfælde kun få vægt ved, at den støttes af landene. Under disse omstændigheder skal den finde grundlag i disse lande, hvilket medfører, at den koordinerende rolle skal bevares hos Rådet, at der træffes beslutninger med enstemmighed eller i mangel heraf med variabel geometri, samt at lokaliseringen af instrumenter skal ske hos Rådet og ikke hos Kommissionen.
Konventet, der er samlet med formand Valéry Giscard d'Estaing, skal - hvis det skal være effektivt - bevare en skarpsindighed og afvise føderalistisk bombardement.

Figueiredo (GUE/NGL)
Groft sagt indgår denne betænkning om FUSP i bestræbelserne på i højere grad at gøre den til et fællesskabsanliggende og på at militarisere EU gennem en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik - som NATO's europæiske søjle inden for et partnerskab med USA.
Blandt diverse negative aspekter kan jeg ikke undlade at fremhæve den "tvetydige" og tilsyneladende "neutrale" måde, som den aktuelle situation i Mellemøsten beskrives på, hvor man går let hen over den israelske regerings særdeles alvorlige ansvar for den utålelige situation, der nu råder i Palæstina, på grund af dens terror- og voldspolitik mod det palæstinensiske folk og dets repræsentanter, dens ulovlige besættelse af de palæstinensiske områder og dens manglende opfyldelse af FN's resolutioner.
Lige så kritisabel er den holdning, som det nuværende danske formandskab har indtaget, når det i Europa-Parlamentets debat ikke har fordømt den uantagelige belejring, som den israelske regering har iværksat over for det palæstinensiske selvstyre, og dens chikane af præsident Yassir Arafat og heller ikke har krævet, at dette skal ophøre, og at den israelske hær skal trækkes tilbage.
Jeg finder det også negativt, at man ikke har vedtaget de ændringsforslag, som min gruppe har lagt frem om at forkaste enhver militær aggression imod Irak, om at hæve embargoen mod dette land og om at fremme forhandlinger mellem FN og Irak med henblik på en løsning af den aktuelle situation.
Derfor har vi stemt imod.

Pasqua (UEN)
Betænkningen om de fremskridt, der er gjort med iværksættelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik kommer på et tidspunkt, hvor Europa er totalt fraværende på den internationale scene. Hvilket paradoks!
Europa udviser dog stadig den samme stædige vilje til at ignorere realiteterne, eftersom der i dag kun findes en stat, der suverænt benytter sig af sin kolossale magt til at gennemtrumfe dets overherredømme.
USA's holdning over for f.eks. Irak er meget beklagelig.
Men den er også udtryk for en uforanderlig geopolitisk størrelse, hvor de internationale forbindelser først og fremmest defineres af de stater, hvis opførsel er resultatet af en fri vurdering af deres vitale interesser.
Europas problem er, at det står over for en nation, som allerede er uforholdsmæssigt mere magtfuld, og som desuden benytter sig af, at de store europæiske diplomatier forsvinder. Den europæiske integration, som langtfra er et plus, udligner diplomatierne ved laveste fællesnævner, og det ulige forhold mellem stormagterne fastholdes derfor.
En mulig harmonisering af FUSP vil derfor være en alvorlig historisk misforståelse, da den for alvor ville skille medlemsstaterne, eftersom vores landes frihed i forbindelse med udenrigspolitikken som på andre områder er betingelsen for uafhængighed af Europa, hvilket ikke udelukker hverken samarbejde mellem staterne eller en fri diskussion om koordineringen, som kan afspejles i deres politikker.
Patakis (GUE/NGL)
Mens betænkningen om fremskridt inden for FUSP drøftes, lyder krigstrommerne højt fra den anden side af Atlanten. USA erklærer sig fast besluttet på at indlede et angreb på Irak, som har til formål at få kontrol over olien i området og bemægtige sig overherredømmet.
Betænkningen angiver retningen for EU's reaktion: tættere samarbejde med USA og stærkere transatlantiske relationer. Større militarisering af EU-institutionerne, forøgelse af medlemsstaternes militærudgifter og militære aktioner for at afværge og styre kriser. En alliance i NATO's regi og under USA's kommando til bekæmpelse af befolkningerne og alle andre, der står i vejen for de imperialistiske interesser.
EU's imperialistiske politik er allerede kommet til udtryk i Bosnien, Serbien, Afghanistan og andre steder. Den modstand, der er udtrykt mod, at EU deltager i et angreb på Irak, er imperialistiske interessers modstand og vedrører derfor kun ensidigheden i USA's aktion og ikke selve krigen. Vi er bange for, at EU er villig til at deltage i denne beskidte imperialistiske krig, hvis det bliver lovet del i byttet.
Vi siger nej til krigen. Vi kræver fred, afspænding og nedrustning. Vi kæmper sammen med Europas befolkninger om at standse nye imperialistiske krige. KKE stemmer imod Brok-betænkningen.

Sacrédeus (PPE-DE)
I den betænkning, som er blevet vedtaget i dag om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, giver Europa-Parlamentet på flere punkter udtryk for en holdning om en ønsket fremtidig ændring på dette politiske område. På grundlag af et flertal af disse har jeg set mig nødsaget til at stemme imod betænkningen.
I EU i dag findes der flere alliancefrie lande, heriblandt Sverige og Irland. Europa-Parlamentet har ved at vedtage ændringsforslag 2, hvor der kræves, at forpligtelsen til gensidig bistand i henhold til traktaten om Den Vesteuropæiske Union skal forankres i den fremtidige europæiske forfatning, erklæret, at man ikke respekterer disse landes holdning, og at man vil tvinge dem til at afstå fra deres alliancefrihed. Dette er bl.a. i strid med de tiltrædelsesaftaler, som disse lande har underskrevet ved indtrædelsen i Unionen.
Flertallet i Europa-Parlamentet mener også i punkt I i begrundelsen, at udenrigs- og sikkerhedspolitikken skal være fælles, hvilket ud fra tidligere holdninger må forstås således, at man mener, at fællesskabsmetoden bør anvendes, og Europa-Parlamentet får medbestemmelsesret. Jeg mener, at dette er urealistisk og ikke en ønskelig udvikling.
Desuden rejses der i punkt 19 et krav om et europæisk rustningsagentur, hvilket jeg ikke anser som værende tilstrækkeligt begrundet.
Theorin (PSE)
Betænkningen er domineret af udviklingen efter den 11. september og dens indvirkning på udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Jeg glæder mig naturligvis over udtalelsen fra EU's udenrigsministre mod en militær indsats i Irak og tilslutter mig udtalelsen om, at alt skal gøres, for at FN's våbeninspektører skal kunne vende tilbage betingelsesløst.
Jeg mener, at den internationale lovgivning skal opretholdes, og enhver militær indgriben skal være begrundet med en beslutning fra FN's Sikkerhedsråd.
Betænkningen indeholder en række forslag, som jeg ikke kan støtte. Det gælder punkt 11 med forslaget om at kombinere de opgaver, der påhviler den højtstående repræsentant for udenrigs- og sikkerhedsspørgsmål, med de opgaver, der er pålagt kommissæren med ansvar for eksterne forbindelser, og placere denne instans i Kommissionen.
Jeg kan heller ikke støtte forslaget i punkt 23 om, at finansiering af de fælles omkostninger til militære indsatser inden for ESFP skal finansieres over fællesskabsbudgettet, eller forslaget i punkt 19 om et fælles europæisk rustningsagentur.
Jeg kan heller ikke støtte forslaget i punkt 20 om forøgelse af medlemsstaternes forsvarsbudgetter, forslaget i punkt 14 om, at det i Rådet bliver muligt at træffe beslutning med kvalificeret flertal, eller bestemmelsen om et forstærket samarbejde for at muliggøre for de medlemsstater, der er villige til og i stand til det, at handle uden en fælles beslutning. Jeg støtter ikke forslaget i punkt 26 om tættere institutionelle forbindelser mellem NATO og EU eller forslaget i punkt 12 om et europæisk diplomatkorps.
Bordes og Cauquil (GUE/NGL)
Vi har naturligvis stemt mod denne betænkning, som har det ufornuftige formål at ville præke moral for våbenhandlen. Vi er imod våbenhandel, hvad enten det er officielt, halvofficielt eller ulovligt. Vedkommende, der kan skelne mellem disse typer af handel, skal være ganske snu, når man tager antallet af sager om våbenhandel, der omfatter siddende eller tidligere ministre eller officielle personer, i betragtning!
Det ville være at foretrække, hvis Fællesskabets produktionskapacitet blev anvendt til fremstilling af andet end våben. Og det er faktisk kriminelt at pålægge de stakåndede fattige lande endnu større gæld ved - selv om det er lovligt - at sælge våben til deres ledere, som bagefter anvender dem mod deres eget folk.
Ducarme (ELDR)
EU's adfærdskodeks er det mest omfattende internationale system til kontrol med våbeneksport.
EU deltager positivt i begrænsningen og kontrollen med våbeneksport og deltager i at højne moralen inden for våbenhandel.
Men det er ud over de juridiske procedurer og traktaterne nødvendigt med yderligere foranstaltninger til begrænsning af en øget udbredelse af våben. Forebyggelse af konflikter vedrører ikke kun begrænsningen af våbeneksport. For at være effektiv skal det i de berørte udviklingslande følges op af en støtte til demokratiet og til et frit demokratisk system (statens beskyttelse af civile, fremme af fred, oprettelse af institutioner, der kan løse konflikter ved forhandling osv.) I den forbindelse skal det nævnes, at man ikke kan forhindre et nyoprettet og skrøbeligt demokratisk styre i at forsvare sig mod oprørere, der vil omstyrte det.
Desuden bør de industrialiserede lande ligeledes støtte programmerne om mikronedrustning, minerydning, uddannelse af sikkerhedsstyrker og juridisk støtte i deres projekter i forbindelse med udviklingssamarbejdet.
Meijer (GUE/NGL)
 I Nederlandene har en række freds- og udviklingsorganisationer stillet forslag om, at der på grundlag af en hastesagskendelse indføres en våbenembargo mod Israel. Forslaget støttes af mit parti, Det Socialistiske Parti. Begrundelsen herfor er den israelske hærs stadig mere omfattende krænkelser af menneskerettighederne i de besatte palæstinensiske områder og de ødelæggelser, der anrettes i disse områder. Europa-Parlamentets beslutningsforslag om Rådets tredje årsberetning om EU's adfærdskodeks om våbeneksport beror på den antagelse, at EU's optræden udadtil tager udgangspunkt i demokratiske værdier og beskyttelse af menneskerettighederne, og at våbeneksport ikke må føre til øget ustabilitet i de berørte regioner. I dag er der oven i købet samlet flertal for et ændringsforslag, som fordømmer militære og industrielle forbindelser til de stridende parter i Mellemøsten. Samtidig tjener den nederlandske lufthavn Schiphol fortsat som forbindelsesled og centrum for våbenhandlen mellem USA og Israel. Dette kan kun medføre den største bitterhed hos ofrene og yderligere ustabilitet i regionen. Systematisk undertrykkelse af palæstinenserne berettiger i enhver henseende til, at man med henvisning til den europæiske adfærdskodeks nægter at udstede licenser til våbeneksport. Jeg anmoder indtrængende Rådet og Kommissionen om at bidrage til at standse den eskalerende vold og støtte borgernes initiativer til bekæmpelse af Israels voldsfærd i de palæstinensiske områder.

Poos (PSE)
Fire år efter vedtagelsen af EU's adfærdskodeks om våbeneksport var det på tide, at Europa-Parlamentet over for medlemsstaterne giver udtryk for dets vilje til at gøre de fælles kriterier for våbeneksport forpligtende.
Jeg glæder mig over, at ændringsforslagene, der går i den retning, er blevet vedtaget.
I lighed med den belgiske regering burde alle medlemsstaterne indføre bestemmelserne fra EU's adfærdskodeks om våbeneksport i deres nationale lovgivninger.
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, vi er meget forundret over, at Kommissionen har stillet et forslag om at opbløde stabilitetskriterierne, uden først at afstemme spørgsmålet med Europa-Parlamentet i de ansvarlige udvalg.
Jeg vil anmode om, at vi diskuterer dette forslag fra Kommissionen så hurtigt og så effektivt som muligt her i Parlamentet, fordi den nuværende holdning, tror jeg, ikke opnår Parlamentets godkendelse.

Formanden.
Deres forslag vil naturligvis blive behandlet på Formandskonferencen, som desværre blev afholdt her til morgen i stedet for torsdag eftermiddag, hvor den sædvanligvis bliver afholdt. Hvis De havde stillet dette forslag i morges, havde vi måske kunnet nå at foreslå Formandskonferencen allerede at behandle det på mødet i dag. Forslaget bliver under alle omstændigheder ført til protokols og behandlet, så dette punkt kan blive opført på dagsordenen for en af Europa-Parlamentets kommende mødeperioder.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg må tage hr. Rübig i forsvar. Han kunne ikke have taget det op i morges, fordi protokollen først bliver godkendt om eftermiddagen. Men jeg ville sige noget helt andet. Som det fremgår af protokollen fra i går, var der ingen spørgetid, men mødet sluttede allerede kl. 22.20, altså væsentligt tidligere end planlagt. Der havde altså været tid nok til spørgetiden.
Jeg ved, at De sandsynligvis vil svare, at beslutningen er truffet af Formandskonferencen, men Præsidiet - og jeg vil gerne bede Dem om at viderebringe det til Præsidiet - er ansvarligt for, at forretningsordenen bliver overholdt, og det fremgår helt klart af forretningsordenen, at der skal være en spørgetid i hver af de 12 mødeperioder i Strasbourg - sådan forstår jeg det i hvert fald. Det er en parlamentarisk rettighed, som der ikke kan forhandles om. Derfor var aflysningen af spørgetiden til Rådet og Kommissionen i denne uge efter min opfattelse både en krænkelse af vores grundlæggende parlamentariske rettigheder og en overtrædelse af forretningsordenen, selv om der var tid nok.
I eftermiddag har vi kun en forhandling mere. Vi kunne altså sagtens have haft en aktuel og uopsættelig debat i eftermiddag, men den er også blevet sløjfet. Der har været et kup i Côte d'Ivoire. Det skal vi debattere den 9. oktober, når det for længst er historie.
Jeg anmoder Dem indtrængende om at organisere arbejdet på en anden måde, end det har været tilfældet i eftermiddag og i denne uge.
Formanden.
Deres bemærkning bør efter min mening gå videre til vores formand, og jeg henviser således ikke dette spørgsmål til Formandskonferencen, men først og fremmest til vores formand, så man kan tage det op til nøje overvejelse. Det er rigtigt, at vi normalt følger den praksis, De nævnte, det vil sige en mødeperiode om måneden, mens vi denne gang har haft to mødeperioder. Jeg mener dog, at Deres kritik er berettiget, og vi bør alle sammen - og ikke mindst vores formand - gøre os nogle overvejelser i den forbindelse.
(Protokollen fra foregående møde godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0040/02 - B5-0254/02) af Rocard for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Europa-Kommissionens opfølgning på udviklingen af Multimedia Home Platform (MHP).

Whitehead (PSE).
Hr. formand, det kan godt være, at hr. Posselt har god tid, men jeg er nødt til af tage af sted, fordi jeg har plads på et fly, der afgår fra Frankfurt kl. 15.30. Jeg skal tale på en konference i Grækenland i morgen om netop dette emne. Jeg undskylder på forhånd over for kommissæren og forsikrer om, at jeg vil være betydeligt mere kortfattet end udvalgets formand, hvis han havde været til stede.
Hans stedfortræder skulle ifølge planen have været fru Junker, men hun er blevet syg og ligger på hospitalet. Jeg antager, at denne forsamling sender hende de bedste ønsker om snarlig bedring.

Jeg må tilkendegive, at jeg har en interesse i dette spørgsmål, eftersom jeg er direktør for et tv-selskab, som givet vil blive involveret i digitalt tv og bredbåndskommunikation - om end sikkert længe efter, at jeg er ophørt med at have nogen forbindelse med det.
Ønsker kommissæren, at jeg gentager hr. Rocards forespørgsel? Og vil kommissæren besvare samtlige indlæg under ét til sidst i forhandlingen?

Formanden.
Kommissærens indlæg kommer lige efter Deres indlæg, hr. Whitehead.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg ønsker kort at redegøre for, hvorfor denne forespørgsel er blevet indgivet, og hvorfor vi mener, der er tale om et hastespørgsmål. Grundlæggende vedrører den spørgsmålet om, hvor hurtigt vi kan få en omfattende og reel debat i gang om standarderne for en eventuel fælles MHP. Kommissæren vil, formoder jeg, i sit svar i dag oplyse, hvornår de nødvendige standarder indføres og offentliggøres.
Årsagen til, at vi mener, at denne sag haster, er, at dette spørgsmål også er nært knyttet til den verserende debat om mediekoncentration og til udviklingen inden for bredbåndskommunikation, især i lyset af det, der i øjeblikket sker inden for tv- og radiospredning. I mit hjemland havde vi ambitiøse planer om at være i besiddelse af den industrialiserede verdens mest konkurrencedygtige bredbåndssystem inden 2005. Men der har været hindringer på vejen mod oprettelsen af det oprindeligt planlagte, virkeligt konkurrencedygtige marked for digitalt tv og mod en begrænset tidlig afskaffelse af det analoge system. Dette tjener som en advarsel for mange af os og især Kulturudvalgets medlemmer, som enstemmigt har tilsluttet sig den opfattelse, jeg her redegør for, om, at forbrugerne og borgerne bør have en åben og bred debat, idet der til en vis grad tages hensyn til de problemer, vi har haft i forbindelse med tidligere reguleringsforsøg, samt de problemer, vi nu står over for.
Der bør opstilles klare retningslinjer for, hvordan et system med ikke-diskriminerende sammenkobling af og kontrol med gateways for bredbånds-tv og andre systemer kan etableres i overensstemmelse med offentlighedens interesser. Jeg må med skamme erkende, at et af de første forsøg på at opstille standarder, da man først indførte satellit-tv, kuldsejlede, fordi de mest magtfulde tv-selskaber på området dengang - og de er der stadig i dag, bare stærkere og mere magtfulde - med fuldt overlæg besluttede at tilsidesætte disse standarder og gå videre på deres egen måde. Med effektiv anvendelse af markedet og mindre avanceret teknologi var de i stand til effektivt at sætte en stopper for dette første forsøg på at opstille fælles standarder. Vi ønsker ikke at gøre den samme fejl igen, og jeg tror, at vi i denne situation ønsker at vide, hvordan vi skal gå frem.
Jeg anmoder kommissæren om at oplyse, hvordan EU som helhed kan spille en aktiv rolle, således at API-operatørerne tilskyndes og hjælpes til at gå sammen. Han må vide, hvilke forbehold der er i denne henseende, og hvorfra de helt præcist stammer. Det er sandsynligt, at API'erne på nogle måder vil gentage det, der skete i debatten om betinget adgang og gateways til satellit-tv. Mange, især i mit hjemland, vil anføre, at det ikke er nødvendigt med en enkelt godkendt standard, og at det ville være bedre at tilskynde API'erne til at gå sammen. Visse skeptikere vil måske mene, at det vil være i absolut modstrid med visse af deres interesser, at gøre dette, og vi må erkende, at vi i givet fald vil satse alt på en strategi, som nogle af de store operatører heller ikke denne gang ønsker at indgå i et samarbejde om.
Hvordan mener kommissæren, at det vil være muligt at opfylde behovet for konkurrence som sikkerhed for pluralitet på baggrund af de teknologiske fremskridt, der - i henhold til dem, der driver det og lever af det - vil opstå på det uregulerede marked? Jeg mener ikke, vi kan gå videre i dette spørgsmål uden at tage hensyn til ikke blot de tekniske data, men også den måde, monopoler udvikler sig på i dag.
Hr. Rocards spørgsmål vil, håber jeg, bringe debatten videre, og jeg vil i det mindste kunne lytte til kommissæren i den tid, jeg fortsat har til rådighed. Jeg undskylder igen, at jeg er nødt til at gå, inden afslutningen af den forhandling, jeg, som De kan konstatere, er blevet inddraget i med meget kort varsel.

Formanden.
Vi tilslutter os Deres ønsker om god bedring til Karin Junker, hr. Whitehead.

Liikanen
Hr. formand, det ærede parlamentsmedlems spørgsmål drejer sig om interoperabiliteten mellem de interaktive fjernsynstjenester og om MHP's rolle. Spørgsmålet indeholder fem punkter, som jeg vil besvare hver for sig.
Vedrørende det første punkt erkender jeg, at vedtagelsen af rammedirektivet om kommunikation er et stærkt signal at sende, dels til operatørerne på markedet for digitalt fjernsyn, dels til forbrugerne. Direktiverne, der indgår i denne ramme, vil gøre det muligt at opfylde tre vigtige målsætninger. Først og fremmest at give distributørerne af radioudsendelser adgang til netværkene og de tilhørende installationer såsom elektroniske guider og programmer. For det andet at undgå for meget lovgivning takket være gennemførelsen af løsninger om forholdsmæssig adgang og endelig at give forbrugerne fordele ved at bidrage til, at der stilles en lang række tjenesteydelser til rådighed.
I henhold til den juridiske position, som er fastlagt i artikel 18 i rammedirektivet om netværk og elektroniske kommunikationstjenesteydelser, bør medlemsstaterne opfordre til åbenhed vedrørende forsyningen af et interface med applikationsprogrammerne API. Der vil ikke være krav om hverken nogen særlig API-teknologi eller brug af en enkelt API. MHP er en standard, som opfylder kravene til interoperabilitet og åbenhed på dette område. Derfor opfordrer vi til en frivillig iværksættelse af denne standard i denne sektor.
Det andet punkt vedrører datoen for offentliggørelse af de standarder, der gennemføres vedrørende MHP. Jeg må svare, at listen over standarder vil blive offentliggjort efter mødet den 2. oktober i den komité, der er ansvarlig for kommunikation.
Hvad angår det tredje punkt, kan anvendelsen af en ikke-normaliseret API-teknologi give en virksomhed en vis magt på markedet. Det nævnte direktiv indeholder specifikke løsninger, som kan anvendes af de nationale reguleringsinstanser, til at kontrollere en række virksomheders magt på markedet. Da direktivet er garant for interoperabilitet, og da den giver forbrugerne større valgfrihed, vil normaliseringen helt sikkert være medvirkende til, at der ikke opstår monopoler. Konkurrence er som sådan ikke et løfte om loyal konkurrence. Der kan være dominerende aktører, selv om der er åbne standarder.
Hvad angår punkt fire, har jeg allerede i mit svar vedrørende punkt 1 i spørgsmålet nævnt, at målsætningerne for lovgivningen er åbenhed og interoperabilitet. MHP-standarden opfylder behovene for interoperabilitet og åbenhed på dette område. Derfor giver vi politisk støtte til sektorens frivillige iværksættelse af denne standard. Sektoren ønsker imidlertid også at fortsætte dialogen om interoperabilitet, særligt vedrørende migration. Vi har derfor indledt en debat og en sektoropdelt høring om interoperabilitet.
Som det femte punkt har Kommissionen i henhold til erklæringen af 12. december 2001 forpligtet sig til at offentliggøre de relative MHP-standarder på listen over standarder, der offentliggøres i EF-tidende i henhold til artikel 17 i rammedirektivet. I henhold til dette direktiv skal medlemsstaterne opfordre til iværksættelse af de standarder, der er nævnt på denne liste. For det andet er Kommissionen forpligtet til et år efter ikrafttrædelsen af dette direktiv at undersøge, om interoperabiliteten og valgfriheden for forbrugerne har nået et tilfredsstillende niveau i medlemsstaterne. Hvis dette ikke er tilfældet, kan Kommissionen foreslå, at anvendelsen af disse standarder gøres obligatorisk. I henhold til vores forpligtelser vil vi offentliggøre listen over standarder efter mødet i den ansvarlige komité den 2. oktober, som jeg lige har sagt. Behandlingen af disse standarder skal finde sted inden juli 2004.
Artikel 18 i rammedirektivet kræver, at medlemsstaterne opfordrer til brug af en åben API. Kommissionen vil altså sammen med komitéen indlede en dialog med medlemsstaterne og de nationale reguleringsinstanser. MHP er naturligvis blandt et af de nævnte emner for denne dialog.
På nuværende tidspunkt er en generel vedtagelse af MHP tilsyneladende det mest indlysende middel til at opnå interoperabilitet. Virksomhederne skal tage initiativ til udvikling af migrationsstrategier, for migration som sådan medfører mange tekniske og handelsmæssige problemer. Vi glæder os over de store bestræbelser, som sektoren har gjort, for at nå til en løsning på disse problemer og for at indgå disse aftaler, både på nationalt plan og på europæisk plan med henblik på et skift til MHP.
Hieronymi (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, tak for Deres udførlige svar på forespørgslen fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, som har beskæftiget sig med, hvordan vi kan finde en vej, der sikrer en fri informationsstrøm og valgfrihed for seerne i den digitale tidsalder. Hvordan kan vi nå dette mål? Der er ikke behov for yderligere debat, for den havde vi, da vi vedtog beslutningen om telepakken og navnlig om rammedirektivet.
I dag, og det er grunden til, at vi er kommet med forespørgslen, vil vi høre fra Kommissionen, hvad den kan gøre med henblik på at gennemføre vores beslutninger fra dengang. Og jeg er taknemmelig, for jeg synes, at Kommissionens udredninger her har vist en konstruktiv vej fremad.
Jeg vil dog gerne gentage, at vi har tre væsentlige beslutninger. For det første er åbne grænseflader, såkaldte API-grænseflader, ikke nok. Disse åbne grænseflader skal være tilgængelige i vid udstrækning, det vil sige interoperable. Det er det mål, som vi i fællesskab har besluttet i rammedirektivet. For det andet har vi besluttet, at medlemsstaterne skal fremme indførelsen af den interoperable teknologi. For det tredje har vi besluttet, at denne frivillige proces kan vare frem til juli 2004.
Parlamentet insisterer på handling med henblik på en frivillig, brugervenlig løsning, som også sikrer valgfrihed og pluralisme. Her er det nødvendigt, som De har bebudet i dag, hr. kommissær, at teknologien, standarderne, som opfylder disse krav, bliver offentliggjort. Der findes en standard, som allerede har fået licens af Det Europæiske Institut for Telestandarder, som er ansvarligt for standarderne, nemlig MHP, hvorfor Parlamentets krav er så klart i den beslutning, som vi stemmer om i dag. Vi ønsker at fremme den teknologi, som helt sikkert opfylder kravene. Derfor indeholder beslutningen et krav og en appel til medlemsstaterne om så hurtigt som muligt - vi siger inden årets udgang - at fremlægge en handlingsplan for, hvordan dette mål kan nås, så vi har virkelige resultater i juli 2004.
Som De ser - og jeg takker her alle kollegerne i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, som har medvirket her - henholder vi os til beslutningen og den frivillige gennemførelse af denne beslutning, men inden for den fastsatte frist og med det fastsatte mål. Det er det, denne beslutning handler om.
Vi stoler på, at vi har Kommissionens og medlemsstaternes godkendelse og støtte, i borgernes interesse.
Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, tak for Deres udredninger i dag. For os er de et meget vigtigt skridt fremad i den fælles frivillige proces, som fru Hieronymi har understreget. Vi har ikke rejst spørgsmålet om en omfattende interoperabilitet i teledirektivet, men vi ved, at den er enorm vigtig for Europa, som sætter standarden inden for mediepolitik.
Kommissionen og regulatorerne, som Europa-Parlamentet, var måske ikke beslutsomme nok i starten. Men det er vi nu, for tiden er ved at løbe ud. Sommeren 2004 er der langt før, end vi ved af det. Lad os kalde det styring, som vi har brug for i denne frivillige proces. Det er et klart mediepolitisk budskab, som vores institutioner venter på, og som vi forlanger i fællesskab.
Vi har talt om en fælles standard. Vi har konsekvent undgået ordet simpel. Vi ønsker ikke at være for tidlig på den. Men det handler ikke om at være for tidlig på den, det handler om at være logisk. Som fru Hieronymi sagde, kunne vi have sat en standard, som taler dette fælles sprog, et ensartet sprog, nemlig MHP. Vi har her brug for flere klare politiske signaler. Vi valgte et fælles system til mobiltelefoner, og vi bør gøre det samme her og nu. Før industrien investerer yderligere, og vi har forskellige andre API-grænseflader, som ikke kan kommunikere med hinanden på en måde, som vi ønsker det, for jo flere økonomiske kendsgerninger, tal og data der bliver lagt på bordet, desto sværere bliver det for politikerne at gribe direkte ind her. Denne fælles frivillige proces kræver klare signaler fra os. Jeg læste for nylig et citat af Dem i et fagblad, hvor De henviser til, at Kommissionen kan fastlægge bindende europæiske standarder her, hvis borgernes valgfrihed og interoperabiliteten ikke er realiseret inden 2004.
Jeg tror ikke, at det vil komme så vidt. Vi bør kunne finde en fælles løsning inden da. Vi må mødes på halvvejen. Et stort flertal blandt markedsaktørerne går ind for MHP, og det bør vi sige klart og tydeligt. Jeg tror, at man forventer dette svar af os.
Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er meget glad for at deltage i denne forhandling, ikke som medlem af Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport, men som en af ordførerne om pakken om elektronisk kommunikation og medlem af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi såvel som Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked.
Jeg vil blot sige til mine kolleger i Kulturudvalget, der er til stede, at dette spørgsmål ikke henhører under Kulturudvalget alene. Det ville være godt, hvis de tilskyndede til mere deltagelse i deres arbejde inden for Parlamentet. Dette spørgsmål er blevet behandlet indgående i Kulturudvalget. Jeg er glad for at have fået lejlighed til at arbejde med mange kolleger og yde et bidrag.
Dette spørgsmål er dog betydeligt mere vidtrækkende. Først og fremmest forekommer det mig, at hele tanken om en Multimedia Home Platform (MHP) kan sidestilles med en form for vidundermiddel, der med et slag vil skabe universel tilgængelighed for digitalt tv. Fru Echerer gav os en fornemmelse heraf for lidt siden. Dette er på ingen måde i overensstemmelse med virkeligheden. Det er ikke som med mobiltelefoni. Der skal ikke blot indføres en GSM-standard, for vi har allerede digital-tv-systemer på markedet, der leverer ydelser i overensstemmelse med forbrugernes ønsker og med en forholdsvis høj interaktiv standard. I mit hjemland har 9 millioner mennesker allerede systemer, der fungerer i henhold til andre standarder end MHP. Den endelige standard - den fuldt interaktive standard - for MHP er endnu ikke offentliggjort, og dog er der kolleger her, der ønsker at haste videre og standardisere den. Det er ikke realistisk.
Jeg finder desuden hele tanken om, at vi på en eller anden måde ønsker at pålægge tv en særlig forretningsmodel, urealistisk. Beslutningen indeholder et ret unødvendigt angreb mod vertikal organisation og mod min gruppe, og jeg håber, at Parlamentet vil forkaste dette element.
Som kommissæren påpegede tidligere, er dette et emne, som jeg og andre medlemmer har behandlet i relation til pakken om elektronisk kommunikation. Vi har indføjet konkurrenceprægede elementer for at forhindre vertikale operatører i at udnytte deres dominerende stilling på markedet. Der er også must carry-regler, som vi forventer medlemsstaternes myndigheder gennemfører. Vores første budskab til Kommissionen må være, at vi kræver dem overholdt. De er kritiske. Det er ikke vores opgave at gennemtvinge en bestemt forretningsmodel. Det er ikke derfor, vi er her.
I spørgsmålet om applikationsgrænseflader og teknologi er nøgleordet "interoperabilitet". Det er ikke en fælles standard, og en fælles standard er ikke ensbetydende med, at man automatisk opnår et forenklet forfattersystem og interoperabilitet. Vi har allerede tre medier i Det Forenede Kongerige - kabel, jordbaseret digital - en yderst anvendelig adgang til det digitale system - og satellit. De har alle tre forskellige grænseflader. Kommissionen bør fremme, det jeg kalder et værktøjssæt til digitale forfattere. Dette vi give de digitale forfattere mulighed for at komme videre og opstille fælles principsæt, som kan danne rammen om udvikling af programmer for enhver platform. Det er den slags praktiske tiltag, Kommissionen bør arbejde videre med. Den skal selvfølgelig føre tilsyn med, hvordan MHP udvikler sig, og hvorvidt der er behov for yderligere tilskyndelse. Men vi er allerede godt på vej ind i den digitale revolution, og den indblanding, som visse af mine kolleger her foreslår - heldigvis ikke i beslutningen - vil ikke bane vejen frem. Vi må være realistiske i vores analyse af, hvad der foregår på markedet, og hvad forbrugerne køber i dag.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, som repræsentant for en blomstrende, men også stærkt truet medieby - nemlig München - hilser jeg forespørgslen fra Kulturudvalget og dagens forhandling velkommen. Jeg vil gerne sige én ting helt klart: Europa-Parlamentet har en meget lang tradition inden for mediepolitik, især hvad spørgsmål om tv i Europa angår.
Det begyndte tilbage i starten af 1980'erne med den meget profetiske betænkning om europæisk tv, som det daværende parlamentsmedlem fra Heidelberg og tidligere kulturminister i delstaten Baden-Württemberg, professor Hahn, stod bag. Den var langt forud for sin tid, selv om nogle af forslagene fra dengang for længst er blevet overhalet af udviklingen. Men i de mellemliggende årtier har Parlamentet meget konsekvent slået til lyd for europæisk tv, herunder med teledirektivet og direktivet "tv uden grænser".
Hvad var de to kerneelementer? Vi har for det første helt klart sagt, at vi vil undgå misbrug af en nødvendig, rigtig og vigtig teknologi ved også at indføre helt klare etiske normer. For det andet har vi gang på gang gentaget, at det er et spørgsmål om konkurrence, og ikke kun konkurrence inden for Europa, men om Europas konkurrenceevne i sig selv. Vi kan i dag se, at dette europæiske marked i stadig højere grad er udsat for fare fra ikke-europæiske udbydere og ikke-europæiske monopoler.
Derfor er jeg af den opfattelse, at vi virkelig må gå den vej, der er foreslået i dag, nemlig over frivillig tilnærmelse og harmonisering, hvilket dog ikke må misbruges til ikke at gøre noget. Derfor vil jeg meget eftertrykkeligt støtte det, som fru Hieronymi har sagt. Vi har virkelig brug for en frist. Vi ved om medlemsstaterne - hvoraf der er 15 nu, men inden længe vil der være 25 eller 30 - at de desværre ikke er så hurtige i vendingen, når det drejer sig om handlingsplaner.
Nu hvor vi satser på frivillighed, bør vi virkelig give medlemsstaterne denne frist til årets udgang, hvad fremlæggelsen af handlingsplanen angår. Ellers må vi allerede i starten af næste år gøre os tanker om, hvordan vi fremskynder processen. Jeg er enig med fru Echerer i, at Kommissionen forhåbentlig ikke bliver nødt til at gribe ind med bindende forslag og standarder, men jeg frygter, at det kan komme så vidt.
Jeg vil derfor endnu en gang appellere til medlemsstaterne om at fremlægge handlingsplanen inden årets udgang. Vi må gøre det helt klart, at Europas konkurrenceevne i sig selv ligger os lige så meget på sinde som den kulturelle mangfoldighed i Europa, den kulturelle mangfoldighed, som gør Europa til det det er, samt - og det er også et vigtigt punkt i denne beslutning - de små og mellemstore virksomheders muligheder. Og her ligger udfordringen for de små og mellemstore virksomheder. Vi i Europa-Parlamentet ser os som fortalere for de små og mellemstore virksomheder, som måske er blevet skræmt af de dimensioner, der her ligger foran os.
Hr. kommissær, tak for Deres klare og præcise svar, men tillad mig at sige helt klart, at hvis medlemsstaterne ikke fremlægger handlingsplanen inden årets udgang, så må vi mødes på ny i januar for at drøfte, hvordan EU skal komme videre.
Schulz (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, i modsætning til hr. Posselt repræsenterer jeg ikke den truede medieby München, men mediebyen Köln. Selv om jeg ikke kommer fra selve Köln, hr. Posselt er jo heller ikke fra selve München, så har jeg dog som rheinlænder ligesom fru Hieronymi en regional tilknytning som hr. Posselt.
Og den eneste grund til, at jeg står her og taler om et kulturpolitisk emne, er, at jeg har måttet springe ind for min kollega, fru Junker, der er syg, og hvis sygdom er for alvorlig til, at hun kan være til stede. Så, hr. formand, hvis De hører en tale fra mig, som er helt ved siden af, hvor jeg angriber de kristelig-demokratiske kolleger i den sædvanlige principdebat mellem højre og venstre, så skyldes det, at jeg på dette særlige område ikke er den ekspert, som jeg mener at være på andre områder.

Jeg takker for tilslutningen.
Fru Junker har bedt mig sige følgende på hendes vegne: Den audiovisuelle sektor er et vækstmarked og en stærk økonomisk faktor. Hr. Harbour gjorde det helt klart i sin tale, at det ikke er et spørgsmål om at skabe markedet, men et spørgsmål om, hvem der udøver hvilken indflydelse hvilke steder på markedet. Her vil jeg gerne nævne et tal: 65 milliarder euro er den anslåede omsætning i den audiovisuelle sektor alene i år, hvad angår BNP. Og den audiovisuelle sektor er en beskæftigelsesbranche med 950.000 beskæftigede. Det er denne sektor, som vil regulere adgangen til informationerne for den brede masse af mennesker i fremtiden.
Gennemsnitsmennesket, har fru Junker fortalt mig, ser tv 206 minutter om dagen og hører radio i 3,5 time. Jeg hører ikke til gruppen af gennemsnitsmennesker.
(Bifald)
Det mål, som vi skal tilstræbe, og som flere kolleger har gjort rede for, er en fælles europæisk API-grænseflade, eller Application Programming Interface, som det så flot hedder. Ligesom vi har et fælles mobiltelefonsystem, det såkaldte GSM, så har vi brug for én API-grænseflade og ikke 15 forskellige i EU. Hvis vi vil have et konkurrencedygtigt marked, så har vi brug for et fælles system. Derfor kan forskellen mellem os og hr. Harbour let forklares, for det, som hr. Harbour har sagt, er netop holdningen hos dem, som insisterer på, at isolationisme, af insulær art, forhindrer dannelsen af denne API-grænseflade.
MHP er den eneste åbne og interoperable standard, som opfylder de krav, som man må stille til dette system. Europa-Kommissionen bør, og som kommissæren allerede har forklaret så præcist i sit svar på de fem spørgsmål fra hr. Rocard, hurtigt tage initiativet og indføre denne standard. Jeg deler hr. Posselts opfattelse af, at hvis medlemsstaterne ikke kommer i gang inden for rimelig tid, så må vi tage initiativet.
Bemærkningen om, at tv er informationskilde nummer ét, gælder ikke kun for seere under valgudsendelser på valgaftener i Forbundsrepublikken Tyskland. Adgangen til tv, adgangen til dette demokratiske, pluralistiske informationssystem er en grundlæggende demokratisk rettighed for alle Europas borgere, der skal forankres i demokratiets pluralitet. Adgangen skal være sikret, uanset i hvilken form tv bliver tilbudt i fremtiden. Og hvis tv's fremtid er digital, så er adgangen til dette digitale tv-system et essentielt spørgsmål om demokratiske rettigheder, om pluralitet og om borgernes selvbestemmelsesfrihed med hensyn til informationer.
Kun på den måde kan vi i fremtiden sikre, at udbyderne på markedet på den ene side kan tilbyde alle forbrugere et komplet udvalg, og at forbrugerne, borgerne på den anden side kan gøre brug af disse tilbud med størst mulig frihed. Vi socialdemokrater i Parlamentet vil igen minde kommissær Liikanen om, at han har lovet at gennemføre en fælles standard inden 2004. Hvis mediesektoren ikke kan blive enig om en ensartet tilgang, så vil vi gå et skridt videre. Som hr. Posselt sagde, som fru Echerer sagde.
Hr. kommissær, Socialdemokraterne i Parlamentet opfordrer Dem derfor til at handle så hurtigt som muligt, så vi kommer videre så hurtigt som muligt i et af de mest essentielle spørgsmål om det europæiske informationssamfunds fremtid, men også på en så pluralistisk og en så demokratisk måde og, hr. Harbour, så ensartet som muligt.
(Bifald)

Liikanen
Hr. formand, da jeg kan konstatere, hvor stor interesse der er for dette emne, vil jeg benytte muligheden for at kommentere det beslutningsforslag, der skal til afstemning.
Jeg er fuldstændig enig med Europa-Parlamentet i, at digitalt tv som sådan, herunder interaktivt tv, indebærer fantastiske muligheder for at udvide informationssamfundets rækkevidde. Kommissionen er allerede aktivt involveret i at styrke digitalt tv's rolle og fremme interoperabilitet. Her skal især henvises til handlingsplanen eEuropa 2005. Her anerkender man fuldt ud digitalt tv's betydning for at nå Lissabon-målene, f.eks. som en alternativ platform, hvor borgerne kan modtage offentlige onlinetjenester. Medlemsstaterne er blevet anmodet om at offentliggøre deres omstillingsplaner ved udgangen af 2003.
Kommissionen har ligeledes til hensigt at vedtage en meddelelse om digital omstilling. En anden meddelelse, som vi arbejder på i øjeblikket, og som skal drøftes i Det Europæiske Råd i København senere i år, vil analysere de sidste hindringer for at åbne platforme for digitalt tv og tredimensional mobil kommunikation.
I de svar, jeg netop har givet på forskellige parlamentariske forespørgsler, har jeg redegjort for de skridt, vi er i færd med at tage vedrørende interoperabilitet i forbindelse med interaktivt tv. Det er vigtigt, at interoperabilitet udvikles hånd i hånd med udviklingen af markedet for interaktivt tv.
Eftersom interoperabilitet på området interaktivt tv er omfattet af direktivet om rammebestemmelser for elektronisk kommunikation, bør vi undgå overlapning ved også at lade direktivet om tv uden grænser omfatte dette emne. Min kollega, Viviane Reding, og jeg vil sikre komplementaritet og kohærens mellem de forskellige pakker om elektronisk kommunikation, der vedrører spørgsmål om transmission og adgang, og regulering af indholdet - for mål af almen interesse omfattet af direktivet om fjernsyn uden grænser, som vil blive taget op til fornyet behandling næste år.
Følgelig hilser Kommissionen beslutningen velkommen og henstiller til, at udviklingen af digitalt tv og digitalt tv's tilgængelighed for den brede offentlighed bliver et højt prioriteret emne på den politiske dagsorden.

Formanden.
Vi går nu over til afstemning.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, som en bemærkning til forretningsordenen ønskede jeg at meddele, at jeg ville stemme imod. Jeg ønskede at tilkendegive dette offentligt.

Formanden.
De har naturligvis ret til at fortælle, hvordan De ville stemme, men det ændrer ikke afstemningsresultatet.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg ved, at det ikke ændrer noget på resultatet, men der kom en del kolleger ind i mødesalen efter afstemningen. Jeg vil foreslå, at vi også vender tilbage til faste, pålidelige afstemningstidspunkter torsdag eftermiddag, navnlig da man ikke kan høre klokken alle steder. Jeg anmoder således indtrængende om, at planen igen bliver lavet på en måde, så kollegerne ved, hvornår der er afstemning, og hvornår der ikke er afstemning.

Formanden.
Hr. Posselt, jeg vil navnlig gerne takke Dem for det første, De sagde, nemlig at afstemningsresultatet ligger fast, og at vi ikke kan ændre det.

Sommer (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne gå et skridt længere end hr. Posselt. Jeg vil gerne protestere over, at der sker afstemning nu. Ifølge dagsordenen finder afstemningen sted kl. 16.30, og jeg kan forsikre Dem om, at man ikke kan høre klokken ovenpå på kontorerne. Jeg ved ikke, hvor Deres kontor ligger, eller om De kan høre klokken dér. Vi har indstillet os på afstemning kl. 16.30, og det er forkert, at der sker afstemning nu, da ikke alle i bygningen er nået frem til mødesalen.

Formanden.
Fru Sommer, i dagsordenen står der tydeligt, at afstemningen finder sted kl. 16.30 eller ved forhandlingens afslutning. Mit kontor ligger på 12. sal, og jeg må sige, at klokkens ringen endda generede mig lidt, eftersom den ringede uafbrudt i 15 minutter. Det er efter min mening for meget!

Schulz (PSE).
Hr. formand, De har i princippet foregrebet min pointe. Ikke desto mindre har hr. Posselt ret. Vi er nødt til at drøfte dagsordenen for torsdag eftermiddag. Jeg vil ikke modsige den ærede kollega Whitehead, som i starten af forhandlingen sagde, at han var nødt til at aflevere sin tale og så tage af sted for at nå et fly, men det er efter min mening simpelthen utroligt, at et parlament skal indrette sit arbejde efter nogle kollegers flyforbindelser.

Vi i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe vil derfor drøfte problemet med vores forretningsordenseksperter. Det bør andre grupper også gøre, så vi kan vende tilbage til den gamle ordning for torsdag eftermiddag. Ellers kan vi spare os ulejligheden.
(Bifald)

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg mener, at der er mere grundlæggende spørgsmål, der bør stilles på baggrund af vores kollegas indlæg. Hvis man betragter den samlede forhandlingstid i september I og september II og det faktum, at vi afslutter nu, må man spørge, hvorfor vi overhovedet skulle have to mødeperioder i september. Det er simpelthen ikke nødvendigt med den nye forretningsorden.
Må jeg anmode Dem, hr. formand, om at forelægge Præsidiet, at vi allerede nu kan mærke den yderst ønskelige virkning af Corbet-betænkningen om ændring af forretningsordenen. Vi bør foretage en evaluering af, hvor mange uger det er nødvendigt at arbejde her, fordi vi, hr. formand, i Parlamentet desperat mangler tid til udvalgsarbejdet. Vi har latterligt lidt udvalgstid fra nu og indtil jul til at behandle ...
(Protest fra hr. Posselt)
Det er rigtigt, hr. Posselt, og jeg vil vise Dem mit udvalgs arbejdsplan. Vi har latterligt lidt udvalgstid, og vi burde ikke sidde her og spilde tiden med at vente på, at der sker noget, når vi kunne gøre et seriøst stykke politisk arbejde i Bruxelles. Jeg mener i modsætning til hr. Schulz, at et virkeligt demokratisk parlament bør foretage en seriøs evaluering af sin arbejdsbyrde og - jeg takker for afbrydelsen, hr. Posselt - jeg mener, at mange er enige med mig. De fleste er allerede gået, fordi de ikke vil spilde deres tid her en torsdag eftermiddag.

Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, på et mere jordnært plan vil jeg tilslutte mig beklagelserne over ændringen af afstemningstidspunktet i én henseende. Da klokken ringede - og jeg hørte den rent faktisk på mit kontor - kiggede jeg på skærmen for at se, hvad der foregik. Det eneste, jeg så, var min ærede kollega, hr. Harbour, der talte med stor autoritet om det pågældende emne. Der var ingen angivelse af, at afstemningen var næste punkt på dagsordenen. Der kunne efter mine begreber lige så godt være tale om en brandalarm eller noget andet. Måske kunne skærmene have givet os bedre information om de forestående punkter?

Formanden.
Det var tydeligt angivet på skærmen, hr. Chichester. Jeg ved ikke, om der var noget i vejen med Deres skærm, men afstemningen var tydeligt angivet på skærmen.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, jeg kan bekræfte, at afstemningen faktisk blev vist på fjernsynsskærme. Det er for øvrigt takket være det, at jeg opdagede, at det var på tide, at jeg gik til mødesalen for at stemme.
Når det er sagt, har jeg bedt om ordet blot for at sige til mine britiske kolleger, at hvis de mener, at de spilder tiden her og ikke har tilstrækkelig med tid til udvalgsarbejde, foreslår jeg dem at aflyse mødeperioderne i Bruxelles. På den måde ville vi få tilstrækkeligt med tid til i Bruxelles at arbejde i udvalgene, og vi kunne bruge al vores tid lige til fredag morgen her i mødesalen i Strasbourg. Jeg tror, at der ikke længere ville være problemer. Vi ville ikke spilde tiden, og vi ville arbejde under meget gode vilkår.
Formanden.
Jeg kan se, at der med rette er et vist engagement. Hvis ikke De gør indsigelse, vil jeg give ordet til to talere mere, hvorefter vi stopper.

Mann, Thomas (PPE-DE).
Hr. formand, det er en meget naiv diskussion, der bliver ført af dem, som altid er imod Strasbourg. Hvad har man da vedtaget? Der er blevet indkaldt til yderligere minimøder i næste mødeperiode i Bruxelles. Der er med andre ord nogle få, som aldrig forspilder en mulighed for at vende alt imod Strasbourg.
Der er dog noget, som efter min mening er langt mere alvorligt: Vi har fået at vide, at vi ikke kunne have en aktuel og uopsættelig debat denne torsdag, fordi vi allerede havde en under den første mødeperiode i september. Jamen, tror De virkelig seriøst, at spørgsmål vedrørende verdenshistorien, aktuelle og uopsættelige spørgsmål, afhænger af, om vi har den ære at udtale os om aktuelle spørgsmål eller ej? Jeg havde fundet det vigtigere at udnytte tiden i eftermiddag til at behandle andre vigtige aktuelle og uopsættelige spørgsmål, som normalt går fløjten, fordi vi aldrig har tid til dem. For dem, som har lyst til at bemærke det, som vi må have, havde vi haft tid i dag. Parlamentsmedlemmer bør kunne tale om vigtige emner, når der er anledning til det. I dag kunne have været en glimrende lejlighed.
Jeg appellerer derfor til at give aktuelle og uopsættelige spørgsmål den tid, der er nødvendig for at sikre, at menneskerettighedsspørgsmål ikke bliver ofret, blot fordi nogle skal skynde sig hjem til valgkredsene. De kan jo tilbringe timer i valgkredsene. Men de, som ønsker at tale, fordi de mener, det er det rigtige, skal have chancen, særligt om torsdagen. Torsdagene slutter ikke ved nogle få fly med afgang kl. 16.00. De bør slutte kl. 18.30.
Formanden.
Det spørgsmål, som De rejser nu, hr. Mann, rejste hr. Posselt allerede for lidt siden, og det gjorde han i øvrigt med samme engagement som Dem.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne følge op på det, som hr. Harbour sagde. For det første, hr. Harbour, så hører De til dem, som lægger stor vægt på traktaten, og hvis De læser traktaten, så vil De se, at vi har 12 regulære mødeperioder om året, og hvis der er behov for det, kan vi afholde yderligere mødeperioder i Bruxelles. Hvis vi stryger disse seks dage i efteråret, ville vi have tid til udvalgene, tid til valgkredsuger og alt det andet og kunne udnytte tiden effektivt her i stedet for.
For det andet skulle der have været en aktuel og uopsættelig debat på dagsordenen i eftermiddag, f.eks. om kuppet i Côte d'Ivorie. Vi fik i dag at vide, at det skal behandles den 9. oktober. Det vil sige, at Formandskonferencen har besluttet at behandle dette uopsættelige emne den 9. oktober, altså om 14 dage i stedet for i eftermiddag, hvor det uden videre havde været muligt.
For det tredje var der ingen spørgetid i denne uge, hverken til Rådet eller til Kommissionen. Det er, som jeg sagde tidligere, en grundlæggende parlamentarisk rettighed, og den kendsgerning, at der ikke var nogen spørgetid, var en overtrædelse af forretningsordenen. Hr. Harbour, jeg er meget stolt af spørgetiden, for den afspejler en lang parlamentarisk tradition i Storbritannien.

Formanden.
Denne diskussion på tværs af grupperne er meget interessant!

Schulz (PSE).
Hr. formand, jeg vender tilbage til emnet. Når jeg hører hr. Harbour, hr. Mann, hr. Posselt og fru Grossetête, så ved jeg nu, hvorfor gruppeformanden, hr. Poettering, altid ser så bleg ud.

Interne diskussioner i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti er så livlige, at det er en fornøjelse at lytte til dem. Måske De en dag inviterer os til et møde i Deres gruppe, så vi kan få lidt del i Deres glæde.
(Bifald)
Men vi må lære én ting af debatten, og denne bemærkning er rettet eksplicit til Den Socialdemokratiske Gruppe. Corbett-reformen har været en hjælp, det kan vi se hver dag ved middagstid, når der er afstemning. Vi har sparet tid. Men at spare tid og så ikke at udnytte den til parlamentarisk arbejde, det er forkert.
(Bifald)
Derfor mener jeg - det vil vi også gøre i Den Socialdemokratiske Gruppe - at både De, hr. næstformand, i Parlamentets Præsidium og også grupperne på ny skal sætte udformningen af dagsordenen under debat på Formandskonferencen, for sådan, som det er i dag, kan det ikke fortsætte i fremtiden.
(Bifald)

Formanden.
Jeg vil gerne svare Dem, hr. Schulz, og også hr. Harbour og de andre, som nævnte Præsidiet. Det er vores gruppeformænd, som fastlægger dagsordenen på Formandskonferencen, og således ikke Præsidiet. Præsidiet har andre og mindre opgaver. Derfor bør De lade denne debat finde sted internt i Deres grupper, så gruppeformændene bliver informeret om den situation, der er opstået her i eftermiddag, og som alle trods alt synes var en smule mærkelig, når man ser bort fra de forskellige synspunkter. Hr. Schulz provokerede selvfølgelig, og hr. Elles tager nu provokationen op.

Elles (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. For det første er hr. Schulz, idet han er vidne til den livlige debat i vores gruppe, som finder sted offentligt og internt, meget vel klar over, at vi allerede har tiltrukket et af hans medlemmer, hr. Balfe, som nu er medlem af vores gruppe. Alle, der ønsker at krydse gulvet, er velkomne, idet vi ønsker samme samlede flertal her i Parlamentet som i Kvæstorkollegiet!
For det andet har hr. Schulz fuldstændig ret i, at vi bør fylde tiden ud. Måske er det grunden til, at hr. Poettering ser lidt bleg ud, måske er det overanstrengelse. For så vidt angår tiden, bør vi udnytte den fuldt ud, mens vi er i Strasbourg, ellers vil det bare få indvirkning på de andre mødeperioder, hvor vi så vil skulle gøre ting, vi ikke ellers ville gøre.

Formanden.
Mine damer og herrer, Deres målsætning om at fortsætte til kl. 16.00 - for der er ingen tvivl om, at dette var målsætningen - er blevet nået.

