Højtideligt møde - Ungarn
Formanden
Præsident Schmitt, ærede gæster, mine damer og herrer! Vi byder Dem velkommen som én, der for ikke så længe siden var en kollega her i Parlamentet, hr. Schmitt. De er her i dag i en helt anden rolle end før. De sad ofte på denne plads og ledede forhandlingerne i vores Parlament. Vi er meget glade for, at De i dag støtter det ungarske formandskab, og også for, at De arbejder for at skabe et venligt klima for Europa-Parlamentet i Europa, for De ved, hvor vigtigt Parlamentet er - hvor vigtigt det er for de mennesker, der lever i vores land, og for de beslutninger, som træffes i Den Europæiske Union.
Vi skal i dag stemme om den betænkning, fru Járóka har udarbejdet. Det er et vigtigt anliggende for os alle, for romamindretallet er det mest forfulgte mindretal i Europa, og det er også det største mindretal i Europa. Vi har både viljen og midlerne til at kunne løse dette problem efterhånden. Det vil Járóka-betænkningen bidrage meget til. Det er vi sikre på.
Det er også vigtigt, at vi åbner os for staterne på Balkan. Vi husker meget godt, at i de seks år, De arbejdede sammen med os, tillagde De det meget stor betydning, at Unionen blev udvidet til at omfatte det vestlige Balkan, hr. præsident. Der er afgjort mange problemer, der skal løses dér. De lande, det drejer sig om, skal forberede sig først, men derefter vil deres deltagelse i Den Europæiske Union også hjælpe os med at løse mange problemer. Vi vil også gerne takke Dem for Deres arbejde på dette felt.
Måske kan mine kolleger huske, da De for mange år siden vandt olympiske guldmedaljer. Dengang lagde De hele Deres sjæl i at tjene den olympiske bevægelse, og nu repræsenterer De som statsmand Deres land og også Den Europæiske Union, både uden for Unionen og i Europa. Det vil vi gerne takke Dem for. Vi er meget interesserede i at høre, hvad De vil sige.
Pál Schmitt
præsident for Republikken Ungarn. - (HU) Jeg vil tale på mit modersmål, ungarsk. Hr. formand, ærede medlemmer, mine damer og herrer! Jeg står her foran Dem med stor glæde og stolthed. Jeg var glad for at vende tilbage til denne vigtige scene i mit liv og min karriere, til mine venner og kolleger, til Europa-Parlamentet, hvor jeg var medlem i seks år. Tak, fordi De har inviteret mig.
Hr. formand! Hvad ville jeg ikke have givet for et år siden for 20 minutters taletid! Dette er et indflydelsesrigt sted, hvor enhver politiker, enhver offentlig aktør kan lære en masse. Jeg tror ikke, det er noget tilfælde, at mange præsidenter og ministre tidligere har siddet på disse bænke. Det er godt nyt for Europa, fordi det får ledende politikere, som har taget eksamen fra den ikke altid lette skole i europæisk dialog, som ser deres nationale anliggender i en fællesskabsdimension, og som ikke kun er i stand til at repræsentere interesser, men også har lært at forene dem. Det er Europas civilisationsmæssige arv, og det er også dets mission i dag.
Europa-Parlamentet er et førsteklasses eksempel på den vigtige rolle, parlamentarismen og den offentlige debatkultur spiller i europæisk tænkning. Parlamentet, der har fået større beføjelser efter Lissabontraktaten, er garanten for demokratisk beslutningstagning. Klarhjernethed og åben opmærksomhed over for hinanden sømmer sig for dets traditioner. Som siddende formand for Rådet for Den Europæiske Union arbejder Ungarn således gerne sammen med Parlamentet, for dette er ikke blot en lovgivningens smeltedigel, men, hvis jeg må sige det sådan, langt mere end det, nemlig Europas sjæl.
Jo, Europa har ikke blot et marked, en valuta, politikker og love, det har også en sjæl og en ånd. Jeg er helt bevidst om, at det daglige arbejde her hovedsagelig handler om praktiske detaljer. Kriserne i de senere tider har imidlertid også vist, hvad der kan ske, når man griber folks skæbne an udelukkende fra en økonomisk eller teknokratisk vinkel og glemmer de vigtigste målsætninger, de principper, der holder tingene sammen.
Jean Monnet, som vi ærer som en af fædrene til efterkrigstidens samarbejde, og som, uagtet han var økonom, ikke drømte om blot en økonomisk enhed i Europa, sagde dengang, at vi har brug for en sand europæisk indsats, at vi ikke sammenslutter stater, men forener mennesker. De følgende tanker, Jean Monnet udtrykte, gælder stadig i dag, selv om de blev sagt for 60 år siden: "Vi er her for at udføre en fælles opgave; ikke for at forhandle om fordele, men for at søge vore fordele i den fælles fordel. Kun hvis vi udelukker alle separatistiske følelser fra vore drøftelser, kan der findes en løsning. I den udstrækning vi, der er forsamlet her, kan ændre vore metoder, er det alle europæernes indstilling, der lidt efter lidt vil ændre sig."
Mere end seks årtier er gået siden da. Men tager vi stadig disse tanker, som viste os vejen, alvorligt? Lige fra begyndelsen var denne alliance mere end et kul- og stålfællesskab. Dens grundlæggere bragte den til live som et løfte om fred, som en mission om at skabe et stærkt Europa. Jeg medgiver, at det ikke er let at finde en fællesnævner for en halv milliard mennesker i det udvidede Europa af i dag, et Europa med 27 medlemsstater. Hvis jeg må være så fri, ser jeg det som et særligt privilegium, at Ungarn kunne overtage det roterende formandskabs kappe lige nu midt i alvorlige dilemmaer, hårde kampe og spørgsmål af afgørende betydning, for det er i sådanne tider, der er størst behov for de kvaliteter, mit land har.
Nutidens kampe kan rigtignok aldrig kæmpes for os af vores forgængeres ånd. Ikke desto mindre kan vi ungarere med rette være stolte af, at vi er sønner af et folk, der i sagens natur er frit, med et citat af den ungarske komponist Franz Liszt, der blev født for 200 år siden. Vi lever i et land, der blev skabt som et tolerant, imødekommende, multietnisk kristent samfund, takket være Saint-King Stephen, et land, der har haft status som stat i mere end 1000 år, og som har bevidnet sin dybe frihedsfølelse gennem revolutioner. Nu, hvor Ungarns nationaldag den 15. marts nærmer sig, skal vi huske de mange, mange kampe, ungarerne har kæmpet, som f.eks. uafhængigheds- og revolutionskrigen i 1848 og bestemt også revolutionen og frihedskampen i 1956, som mange iblandt Dem, mange af Dem, som er ældre, måske kan huske, og som gjorde, at vi vandt en slags ret og respekt her i Europa. Det gjorde også, at vi aldrig glemte broderskabet og solidariteten. Vi ungarere har kæmpet for meget til at være ligegyldige over for andres kampe og lade hånt om andre menneskers problemer.
Af den grund ser vi med særlig følsomhed på alle de begivenheder, som udvikler sig nu syd for os i den arabiske verden. Vi viser forståelse for folks ønske om frihed, for en karakteregenskab, som uden tvivl ligger dybt i hver enkelt person og hver enkelt nation. Det er ikke underligt, og faktisk ikke uventet, at dette er sket. Ønsket om frihed i en hvilken som helst nation kan ikke undertrykkes i al evighed. Før eller senere bryder det ud. Det er Den Europæiske Unions fælles pligt at beskytte sine egne borgeres interesser og forblive tro over for sine humanitære forpligtelser. Via sine egne midler skal Unionen fremme en fredelig overgang og velstand i folks fædrelande - på stedet, i de pågældende lande.
Mine damer og herrer, eller hvis jeg må kalde Dem kolleger og venner! Nu, hvor vi taler om solidaritet, vil jeg gerne nævne nogle få af begreberne i Schuman-planen, f.eks. "faktisk solidaritet", "skabende kræfter", "sammensmeltning af interesser" og "uddybet fællesskab". Jeg er inderligt overbevist om, at disse begreber, som vi kan støde på i ethvert EU-dokument og enhver tale, ikke har mistet deres betydning. Jeg er sikker på, at det er dybe følelser, som var grundlaget for den europæiske enhed og efterkrigstidens genopbygning, og som i sidste ende også betød, at landene i Øst- og Centraleuropa, der var undertrykt af diktaturer, kunne komme tilbage hertil, til dette fællesskab.
Hvert eneste punkt i programmet for det ungarske formandskab har disse grundlæggende værdier som mål. Alt det, vi planlægger og arbejder for, kan beskrives med to ord, to ord, som anvendes ofte, men som ikke har mistet noget af deres styrke, nemlig ansvarlighed og solidaritet. Jeg vil gerne uddybe nogle få punkter. Hvad mener vi med solidaritet og ansvarlighed? Solidaritet er påkrævet i økonomiske anliggender. Vi ved, at den vigtigste af alle vores fælles opgaver er at beskytte euroen. Det er et anliggende, der gælder alle medlemsstater, jeg gentager, alle medlemsstater, for EU's konkurrenceevne er vigtig for lande både inden for og uden for euroområdet, og den afhænger af os alle tilsammen.
Allerede nu foregår Ungarn med et godt eksempel, idet man arbejder på at fastlægge en stærk, lovbestemt tilbageholdenhed, hvad angår statslig gæld, i forfatningen, der er under udarbejdelse. Ungarn har besluttet at træffe alvorlige foranstaltninger for at nedbringe udgifterne, således at landets aktuelle gæld reduceres, og budgetunderskuddet kommer under gennemsnittet i EU.
Vi forventer dog respektfuldt, at de lande, der bruger euroen, genvinder tilliden til den fælles valuta. Indførelsen af det europæiske halvår har den fælles konkurrenceevne som formål, idet det vil sætte medlemsstaterne i stand til at informere hinanden om deres budgetplaner, inden disse godkendes nationalt, og sætte os i stand til at opstille landespecifikke mål. Det ville glæde mig personligt, hvis det blev indført under det ungarske formandskab og måske endog kunne blive kaldt Budapest-halvåret.
Jeg vil gerne gøre brug af Jean Monnets ord igen. Han mente, at det var en vigtig dyd og et vigtigt mål i en fælles forpligtelse, at nationer i stedet for at konfrontere hinanden gensidigt lader sig påvirke af hinanden og efterhånden udvikler en naturlig dialog, en fælles indsats. Jeg ved godt, at der stadig er nogle omstridte punkter i den fælles indsats, men jeg håber inderligt, at det vil lykkes at afklare dem inden de økonomiske og finansielle drøftelser, der skal foregå inden længe.
Det magiske ord er forebyggelse. Det kan være med til at sikre, at enkelte landes økonomiske kriser ikke kommer bag på EU, således at man kan reagere hensigtsmæssigt på dem, for det er lettere at undgå en krise end at komme sig efter den.
Vi skal vise ansvarlighed med hensyn til at lukke udviklingshullet. Selv i et fællesskab af denne størrelse kan solidaritet indebære, at man lægger mærke til enkelte menneskers skæbne på den ene side og på den anden til skæbnen for små og større samfund og hele regioner. Borgerne i EU fortjener lige muligheder. Det kan fremmes med en god samhørighedspolitik, hvis hovedhjørnestene det allerede er lykkedes at blive enige om. Det er vigtigt, at Europa heller ikke bliver revet fra hinanden i henseende til konkurrenceevne.
Jeg tager nu fat på spørgsmålet om solidaritet og enhed på energimarkedet, hvor bestræbelserne for at udvikle et fælles energimarked også er tæt forbundet med samhørigheden. De har til formål at reducere afhængigheden og sårbarheden på energiområdet og sikre en uhindret tilførsel af gas og elektricitet i hele Europa. Begivenhederne i Nordafrika er også en påmindelse om, hvor vigtigt det er at reducere en ensidig afhængighed og sammenkoble uforbundne energinetværk. Der er brug for fremskridt, så det fælles energimarked kan gennemføres, der er brug for penge til at skabe fremskridtene, og der er brug for bred enighed for at finde pengene.
Det er også nødvendigt at påtage sig et ansvar på makroregionalt niveau. Lige såvel som Barcelonaprocessen i den sydlige del af Europa og strategien for Østersøregionen i den nordlige halvdel udgør en ramme for harmonisering af regionale fremskridt, søger landene i Central- og Østeuropa nu også at skabe muligheder for et mere effektivt samarbejde. Strategien for Donauregionen er ved at tage form med deltagelse af 14 lande i ca. 40 programmer, og det er et strålende bevis på, at det at være naboer, hvilket ofte kaldes en geografisk begrænsning, også kan betragtes som et geopolitisk aktiv. Vi ser meget frem til Donau, et af vores naturlige bånd og floden i vores evige afhængighed af hinanden. Den vil hjælpe os til at skabe fremskridt takket være den strategi, der skal vedtages i juni, den hjælper os som grøn korridor, som økonomisk mulighed, som drivkraft i joint ventures, som transportrute i udvikling og faktisk også som kulturel forbindelse. Ungarn fungerer som initiativtager og udtænker strategien, og hvad angår de praktiske opgaver tilrettelægger Ungarn arbejdet med den fælles vandforvaltning og miljøbeskyttelse.
Vi må og skal påtage os ansvaret ved vores grænser. Europa skal kunne reagere på hurtige ændringer i verden. Dog berettiger ingen ændringer, der finder sted, til, at vi handler mod vores egne interesser og løber fra den ene side af skibet til den anden, hvorved vi blot yderligere forstærker effekten af de langtfra små bølger.
Jeg er bevidst om, at mange mennesker rejser spørgsmålet om de sydlige og østlige naboskaber som et enten/eller, idet de siger, at den aktuelle situation kræver, at vi fokuserer al vores opmærksomhed på EU's sydlige grænser. Vi kan imidlertid kun reagere godt på ændrede situationer - og vi må indrømme, at der altid vil opstå sådanne ændrede situationer - hvis vi i øvrigt står fast hele vejen rundt. Hvis Den Europæiske Union glemmer dette, handler den til skade for sig selv og svækker sig selv. Uventede situationer kan altid lettere opstå, hvor som helst vi ikke er på højde med tingene, og vice versa, for ethvert nyopstået problem er lettere at håndtere, hvor som helst der er velfungerende forbindelser.
Det østlige partnerskab er hverken et ungarsk eller et polsk prioriteringsområde. Selv om det synes at være vores holdning til situationen, er det i langt højere grad almindelig fremsynethed. Intet beviser dette klarere end det faktum, at vi bliver medværter for topmødet om det østlige partnerskab sammen med vores polske venner under deres formandskab.
Vi skal også tale om den solidaritet, vi bør vise over for dem, der venter på en udvidelse. Alliancen af stater, som grundlagde EU, har altid holdt sine døre åbne og sagt, at ethvert demokratisk land, der ønsker at tiltræde af egen fri vilje, og som accepterer EU's grundlæggende principper, kan blive medlem af fællesskabet. På den ene side betyder dette, at der er klare betingelser for at høre med i alliancen. På den anden side betyder det, at vi også har et ansvar over for lande uden for EU, for alle de stater, som betragter et medlemskab som deres mål, og som gør en alvorlig indsats for at nå dette. Ambition om tiltrædelse fortjener klare svar, klare krav, en klar plan og et klart perspektiv for landene i det vestlige Balkan samt i Tyrkiet og Island.
Hvad angår ansvar for mindretal, vil jeg gerne citere artikel 3 i Lissabontraktaten: "Unionen bygger på værdierne respekt for den menneskelige værdighed, frihed, demokrati, ligestilling, retsstaten og respekt for menneskerettighederne, herunder rettigheder for personer, der tilhører mindretal". Kulturel forskellighed er netop essensen i Europa, kilden til dets vitalitet. Som national tilkendegivelse heraf vil alle mindretal i Ungarn få deres egen repræsentation i parlamentet i den næste nationale lovgivende forsamling, hvis størrelse i øvrigt vil blive halveret fra 2014.
Ungarns varetagelse af interesserne for ungarere, der bor i udlandet, er helt i overensstemmelse med det samme princip. Vi befinder os i en usædvanlig situation. Vi har en forfatningsmæssig forpligtelse til at forsvare mindretalsrettighederne for oprindelige ungarske samfund, der lever i andre lande, deres ret til at bruge deres eget sprog og ret til selvstyre. Kunne vi kalde os selv gode europæere, hvis vi ikke gjorde dette? Det er netop EU, der giver os en juridisk og åndelig ramme, hvor dette problem faktisk ikke længere er et problem. Omsider har vi nu alle muligheder for at lægge historiske klagemål til side, uden at begræde vores geografiske adskillelse, og fejre vores åndelige og intellektuelle fællesskab uden nogen form for territorialkrav. Vi har endog lovgivet for det. En stat bliver stærkere og ikke svagere ved at tildele sine mindretal rettigheder. Gør den det, får den loyale og tilfredse borgere med respekt for sig selv, som på ikke ubetydelig vis øger diversiteten og giver den farve via deres kultur og traditioner.
Endelig vil jeg gerne nævne romastrategien, da hr. Buzek allerede har gjort det. Det ungarske formandskab betragter fremlæggelse af en effektiv og realistisk romastrategi for EU som en af sine vigtigste opgaver. Lívia Járóka har allerede gjort dette. Jeg er overbevist om, at vi har brug for denne fælles handlingsplan. For at udrydde fattigdommen, og ud over de sociale foranstaltninger, er det imidlertid uomgængelig nødvendigt med en hård afvisning af fordomme samt udvikling af et understøttende kultur- og uddannelsesmiljø. Alt dette er ikke først og fremmest et spørgsmål om aftaler og penge, men om menneskelighed og behændighed.
Vi er ganske klar over, at det roterende formandskab altid først og fremmest handler om at videreføre igangværende processer. Hertil er der brug for to tilsyneladende modsatrettede karakteregenskaber, nemlig ydmyghed og vedholdenhed. Ydmyghed i almindelige anliggender og vedholdenhed med hensyn til at varetage dem er de egenskaber, der kan give resultater. Når vores periode slutter, vil vores målestok være, om vi er afveget fra den udstukne kurs, eller om det er lykkedes os at dreje dialogen tilbage til afgørende, væsentlige og konstruktive anliggender.
Missionen i vores formandskab er derfor at være lokomotiv for processerne. At være en holdspiller, det er også, hvad konceptet med formandskabstrioen handler om. Det er muligt at lave en god individuel præstation, men kun hvis det at tjene fællesskabets, eller rettere holdets, interesser forbliver af vital betydning. Mange ting kræver genovervejelse, fordi det er blevet åbenlyst, at vi ikke har bygget vores nye europæiske liv på tilstrækkeligt solide fundamenter. En æra, hvor man har forsøgt at finde vejen frem, synes også at være ved at slutte i Europa. Jeg er tilbøjelig til at tro, at stjernerne stiller sig heldigt i det stykke. Nu har EU et formandskab, som er et land, der er ved at foretage netop de store strukturændringer, som også venter EU. Store og dårligt fungerende systemer, som man troede uforanderlige, skal reorganiseres og genovervejes, og der er behov for betingelser, der gør, at man bedre kan modstå kriser, og som fremmer udvikling og beskytter konkurrenceevnen.
I Ungarn handler alting i dag om behovet for forandring og fornyelse, og det gør os kun mere modtagelige for at forme den fælles fremtid i Europa. Vi har således en erfaring, der gør det tydeligt for os, at vi skal vende tilbage til en effektiv varetagelse af fællesskabets interesser. Ungarerne forventer, at deres ledere og politikere - som i øvrigt sidste år fik tildelt suveræne magtbeføjelser i et hidtil uset omfang i Europa - sørger for rammer for et nyt liv og formulerer de grundlæggende principper for vores fremtid via en stærk lovgivning og en værdig forfatning, og de vil drage dem til ansvar for dette. Vores ledesnor er til enhver tid at vedtage love, som fastlægger vores fremtid i overensstemmelse med EU-standarder, europæisk tradition og borgerlige rettigheder.
Den gældende ungarske forfatning, hvis jeg må sige et par ord om den, begyndte i 1949. Det var det år, hvor tanken om et fælles marked allerede var opstået, og dens realisering var nært forestående, i den mere heldigt stillede halvdel af Europa. I det samme år ekskluderede det kommunistiske regime i Ungarn sig fra Europa på grund af skueprocesser. Landet mistede sin uafhængighed ved at blive opslugt i det sovjetiske indflydelsesområde i årtier. Vi blev afskåret fra det virkelige Europa, fra det fællesskab, vi altid havde hørt til i kraft af vores traditioner. Selv solen blev fjernet fra vores åsyn.
Hvad en stat bygget på løgne kunne miste, bevarede ungarerne som nation. Derfor føler jeg, at det er vigtigt og siger mere end mange ord, at den ungarske forfatning bærer dette år fra nu af. Det kommer til at bære året 2011, hvor vi, som en slags gave fra historien, som en form for oprejsning, kan varetage formandskabet for Den Europæiske Union for første gang. Det er første gang, vi virkelig kan vise vores demokratiske engagement gennem en masse arbejde og også under fredelige og konstruktive omstændigheder og er i stand til at stille vores ungarske beslutsomhed til rådighed for fællesskabet.
Jeg mener, at i en nations liv er det rigtige tidspunkt til at udarbejde en forfatning altid, når nationen er stærk nok til at indrømme sine tidligere fejl og forfægte sandheder, som vil forblive gyldige i mange årtier, og er tilstrækkelig urokkelig til at gennemføre det, den har påbegyndt. Det er mindst lige så vigtigt, at vi bygger på europæiske fundamenter. Jeg forsikrer Dem om, at vi vil betragte Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som standard for kapitlet om menneskerettigheder i den nye ungarske forfatning.
Jeg er fægter, og det var i denne disciplin, jeg deltog i De Olympiske Lege, så den metalliske lyd af sværdslag er mig ikke fremmed. Ikke desto mindre synes jeg ikke, at vi bør konkurrere på den europæiske politiske scene i dag for at se, hvem der med magt kan vælte og triumfere over den anden. Historien har ikke givet os et mandat, blot for at vi skal deltage i politiske skakspil og taktiske prestigekampe, men for at vi skal tjene en sag, styrke samhørigheden og søge konsensus.
Europæerne har brug for et succesrigt, triumferende og stærkt Europa, et Europa, som i samme grad er grundlagt på et interesse- og værdifællesskab, hvor de enkelte nationer også er stærke. Det ambitiøse program, vi kalder Europa 2020, handler netop om dette.
Jeg vil gerne slutte min tale med at citere den berettiget populære ungarske forfatter, Sándor Márai, der havde den idé om Europa, at vi skal udbygge denne levevis. Vi skal fylde den med alt, hvad der er moderne, og bevare alt det i den, der er tidløst. Vi har alt, vi behøver, og alt, hvad vi har brug for, er tro og fast vilje, tro på vores rolle og vilje til at kæmpe mod dumhedens og gemytternes tyranni. Hvor kan en europæer begynde på arbejdet? Hvor kan en ungarer gøre det? Jeg tror, han allerede er begyndt på det. Citat slut. Alt, jeg kan tilføje, er, lad det være sådan.
Tak, fordi De lyttede.
Formanden
Præsident Schmitt! Det var vigtige ord, og Deres definition er meget vigtig. Europa-Parlamentet handler ikke kun om simpel lovgivning, men om selve den europæiske sjæl. Citater af Jean Monnet om integrationens ånd, dialog og fælles aktivitet, fælles handlinger, er meget vigtige for os. Det er meget vigtigt at minde os om Schumanplanen, baseret på først og fremmest solidaritet i begyndelsen af Den Europæiske Union og så i 1990'erne, i sidste århundrede i Central- og Østeuropa, i dag på finansmarkederne og meget snart i Middelhavsregionen. Tak for alle Deres bemærkninger om aktiviteterne nu om stunder og de udfordringer og trusler, EU står over for i dag. Mange tak for Deres tale. Vi vil huske Deres ord og Deres bemærkninger.
(Bifald)
