

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om situationen i Mellemøsten. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, det er en stor ære at deltage i forhandlingen om fredsprocessen i Mellemøsten i dag. Det er især relevant, fordi jeg netop er vendt tilbage fra et besøg til Gaza, Vestbredden og Israel.
Denne rejse havde tre formål: For det første at yde støtte til opbygningen af demokrati under optakten til det palæstinensiske valg. Der er en vigtig valgobservatørmission på stedet under ledelse af Deres kollega, fru De Keyser. For det andet at understrege betydningen af EU's økonomiske støtte til den palæstinensiske befolkning og for det tredje dermed at sætte fokus på en række EU-projekter, især i Gaza.
jeg tilbragte en hel dag i Gaza. Sikkerhedssituationen i Gaza er meget vanskelig, det var ikke let at komme ind, men det var en god dag, og jeg håber, at den palæstinensiske befolkning fik en fornemmelse af, at vi, Den Europæiske Union, støtter den.
Det er et kritisk tidspunkt i Mellemøsten. I både Israel og de palæstinensiske områder er der sket enorme ændringer i det politiske landskab. Jeg håber, at disse valg vil resultere i to lederskaber, som er rede og i stand til at fremme fredsprocessen.
Jeg understregede over for både Israel og Palæstina, at Kommissionen fortsat vil yde støtte til alle, der ønsker fred ved hjælp af fredelige metoder. Det betyder i særdeleshed, at der uanset sammensætningen af den nye palæstinensiske regering skal være fuld respekt for de principper, der er fastsat i interimsassocieringsaftalen og i handlingsplanen for naboskabspolitikken, som vi fastsatte i samarbejde med Den Palæstinensiske Myndighed. Disse principper omfatter respekt for menneskerettigheder og retsstatsprincippet og dermed en klar forpligtelse til at overholde køreplanen.
Den Palæstinensiske Myndighed har forsikret det internationale samfund om, at valget vil finde sted uden anvendelse af vold og trusler og efter internationale standarder. Vi kan blot håbe, at det vil ske. Præsident Abbas har også slået fast, at accept af Oslo-aftalerne og køreplanen er en forudsætning for deltagelse i den kommende regering. Jeg mener, at det var vigtigt at sende så klart et budskab.
Den fungerende premierminister, hr. Olmert, som jeg også mødte, forsikrede mig om, at Israel vil gøre alt for at lette afholdelsen af valget. Israels regering traf en vanskelig beslutning inden for rammerne af den israelske valgkampagne for at gøre det muligt at stemme i den østlige del af Jerusalem. Jeg bifaldt beslutningen, og jeg håber, at denne konstruktive ånd vil bidrage til at afhjælpe alle andre tilbageværende logistiske og praktiske aspekter af valget. Det er meget vigtigt, at Israel gør alt, hvad der er muligt inden for sikkerhedsbegrænsningerne, for at sikre fri bevægelighed for vælgere og kandidater i de palæstinensiske områder op til og på selve afstemningsdagen.
Den Europæiske Union støtter det palæstinensiske valg med en meget omfattende valgobservatørmission - 240 observatører, herunder 50 af Deres kolleger. Jeg besøgte observatørdelegationen under ledelse af fru de Keyser og var meget imponeret over hendes og delegationens engagement og professionalisme. Jeg var endvidere imponeret efter mødet med formanden for Den Centrale Valgkommission, dr. Hanna Nasir. Takket være den løbende støtte fra EU - som Kommissionen har været involveret i siden 2003 - har Den Centrale Valgkommission etableret sig som en af de mest troværdige og respekterede institutioner i de palæstinensiske områder. Jeg meddelte under mit besøg, at EU har tildelt yderligere 1,4 millioner euro i støtte til stemmeregistrering og selve valghandlingen, og det bringer vores støtte til valgprocessen op på 18,5 millioner euro, som er et stort beløb at anvende på et frit og retfærdigt valg.
Et af formålene med mit besøg til Gaza var at sætte fokus på den vigtige støtte, som vi yder til den palæstinensiske befolkning for at gøre deres hverdag bedre. Vi yder støtte til forbedring af sundhedssystemet, bygning af skoler, reparation af veje og forbedring af miljøet, hvad angår fast affald, spildevand, slam og elektricitetsnet. Meget af dette arbejde vil være til gavn for den palæstinensiske befolkning, og jeg håber, at de forstår, at støtten kommer fra EU.
Jeg iværksatte nogle programmer for offentlige anlægsarbejder samt lanceringen af fire nye projekter om energi- og miljøinfrastruktur i Gaza til et beløb af 20 millioner euro. Vi arbejder så hurtigt som muligt, men sikkerhedssituationen gør ikke vores arbejde lettere.
Det er af afgørende betydning at få genopbygget økonomien i Gaza. Mine indtryk under besøget bestyrkede mig i denne opfattelse, og jeg vil fortsat fremhæve dette punkt over for Kvartetten - som mødes den 30. januar i London efter konferencen i Afghanistan - og over for Israel. Vi skal fortsætte bestræbelserne på at forbedre den frie bevægelighed for personer og varer til og fra Gaza. Jeg har derfor relanceret indkøbsprocessen med henblik på en fragtterminal i lufthavnen til 25 millioner euro. Vi besøgte lufthavnen, og vi ved, hvor vigtigt det er at udvide lufthavnen, ikke blot i forhold til regionen, men også globalt, for at fremme den palæstinensiske handel, når lufthavnen er genåbnet. Vi kan først komme videre med projektet, når der foreligger en aftale mellem begge sider. Vi støtter derfor Jim Wolfensohn og projektet, som han har skitseret siden åbningen af grænseovergangen i Rafah.
Vi vil ikke være i stand til at optrappe rejser til og fra Gaza uden tilstrækkeligt kontrollerede grænser. Jeg besøgte grænseovergangen i Rafah, og jeg må sige, at general Pistolesi og hans hold i EU's grænsebistandsmission udfører et fremragende arbejde. Jeg var bevæget over at opleve, at europæiske borgere hjælper almindelige palæstinensiske borgere med at komme over grænsen til Egypten for første gang i mange år. Det medvirker til at opretholde den palæstinensiske befolknings værdighed, og befolkningen er meget taknemmelig for hjælpen. Jeg talte med to kvinder, som gav udtryk for håbet om, at forholdene langsomt vil blive bedre. Vi vil derfor tildele yderligere 3 millioner euro i støtte til grænseovergangen i Rafah. Vi udfører toldaktiviteter ved grænseovergangen, og disse aktiviteter omfatter scanningsudstyr samt uddannelse af palæstinenserne.
Jeg gjorde klart over for både mine israelske og palæstinensiske modparter og samtalepartnere, at EU bidrager betydeligt til at skabe de rette betingelser for en løsning med to stater. Som alle involverede står vi over for store udfordringer, men vi giver ikke op. Jeg ønsker at gentage, at vi vil yde en langsigtet indsats. Vi har været en trofast og pålidelig partner for begge sider. Men begge sider skal yde en indsats, hvis vi skal opnå fremskridt.
Israel skal tage skridt til at gennemføre den aftale, der blev indgået i november af Kvartettens særlige udsending, Jim Wolfensohn, om forbedring af bevægelighed og adgang - hvad angår havnen, lufthavnen, forbindelsen mellem Gaza og Vestbredden og bevægeligheden inden for Vestbredden. Og Den Palæstinensiske Myndighed skal sikre lov og orden og kontrol med offentlige udgifter. Den Palæstinensiske Myndighed skal træffe seriøse foranstaltninger til relancering af reformprogrammet og respektere sine forpligtelser i henhold til interimsassocieringsaftalen og handlingsplanen for den europæiske naboskabspolitik.
Vores budskab er helt klart på dette kritiske tidspunkt. Der er brug for forhandlinger. Alle aktioner, der truer løsningen med to stater, skal ophøre, og det er meget vigtigt at opretholde lov og orden og bekæmpe terrorisme.
Edward McMillan-Scott,
   Hr. formand, det palæstinensiske valg den 20. januar giver palæstinenserne mulighed for at bekræfte den demokratiske linje, som de fastsatte i januar. Vi er taknemmelige for kommissærens engagement, både personligt og som repræsentant for Kommissionen.
Valget er en meget stor udfordring, og det anerkender vi naturligvis. Men den vægt, som Parlamentet lægger på et vellykket valg og naturligvis en vellykket fredsproces, fremgår tydeligt af Parlamentets oprettelse af en meget omfattende valgobservatørdelegation på 30 valgte medlemmer, som det glæder mig at kunne sige, at jeg sammen med fru Napoletano fra PSE-Gruppen står i spidsen for. Mange medlemmer, der er til stede i dag, vil faktisk være i Palæstina i næste uge.
Situationen i Mellemøsten viser, at diplomatiet svigtede for næsten et århundrede siden. Det eneste demokrati i området er Israel, og dette demokrati er opstået på grund af et ægte ønske om at skabe et jødisk hjemland. Lawrence af Arabien - som er en fjern slægtning - havde det samme ønske, men han havde også en anden vision for området. Et nyligt fundet landkort, som han tegnede i Versailles, viser kongeriger, ikke britiske og franske herredømmer.
I dag hilser vi Europas tilbagevenden i en anden form velkommen. Kan kommissæren forestille sig, at der i forbindelse med tildelingen af økonomisk støtte ydes støtte til et nyt kammer til Det Palæstinensiske Råd? Som kollegerne i Parlamentet ved, er demokratiet min kæphest. Ved det egyptiske valg sidste år oplevede vi, at vælgerne blev intimideret, herunder de vælgere, der støttede dr. Ayman Nour, lederen af det sekulære al Ghad-parti. EU har helt korrekt udtalt, at den efterfølgende dom på fem års hårdt arbejde efter en parodi af en retssag med den samme dommer, som idømte Saad Ibrahim en fængselsstraf på tre år, udsendte negative signaler. Jeg ønsker at spørge kommissæren om følgende. Hvad er den negative reaktion fra Bruxelles?
Mellemøsten er en region af grundlæggende strategisk betydning og en kilde til bekymring. Bombemændene fra angrebene i London i juli kom fra min valgkreds i Yorkshire. Men nøglen til stabilitet er demokrati. Jeg er stolt af at repræsentere Europa-Parlamentet som næstformand for delegationen til Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavssamarbejdet. Men jeg mener også, at EU har brug for et dedikeret program til fremme af demokrati i den pågældende region, og jeg ser frem til at høre fra kommissæren om de fremtidige planer i denne sammenhæng.
Pasqualina Napoletano,
   Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke kommissæren for de oplysninger, hun gav os. Jeg vil også sende mine bedste ønsker til premierminister Sharon og til fru Livni, som påtager sig et vigtigt hverv i den israelske regering.
Situationen i Mellemøsten udvikler sig hele tiden. I Israel lader det til, at vicepræsident Olmert er besluttet på at videreføre den proces, som premierminister Sharon havde indledt, med henblik på valget den 28. marts. I Palæstina er der i det nært forestående valg - hvis udfald ingen kender - en stor nyhed, nemlig at Hamas-bevægelsen deltager i det nationale parlamentsvalg for første gang.
Der er tale om en dynamisk situation, som dog er sårbar over for tilbagegang. Den skrøbelige fredsproces - som reelt aldrig blev indledt på den måde, der var taget højde for i køreplanen - kan blive ødelagt én gang for alle af den eskalerende situation i hele området og ikke mindst den vanskelige stabilisering af Irak, de iranske lederes bekymrende holdninger, den skrøbelige situation i Libanon, Syriens rolle og den turbulente situation i Egypten.
Jeg vil nu vende tilbage til det palæstinensiske valg, og her vil jeg ikke gå uden om det vanskeligste spørgsmål, nemlig Hamas. Uanset valgresultatet vil Hamas komme til at spille en nøglerolle, når det gælder det palæstinensiske folks institutionelle repræsentation. Jeg vil ikke gøre eller sige noget, der kan øge støtten til Hamas eller Hamas' indflydelse, men i stedet understrege, at hvis en bevægelse ønsker at gøre sig gældende på den politiske og institutionelle repræsentations højeste niveau, er den nødt til at acceptere de demokratiske spilleregler, ikke mindst respekten for international ret og afvisningen af vold.
Ud fra dette synspunkt er det efter min mening positivt, at Hamas' kandidater har underskrevet adfærdskodeksen, selv om der stadig er generel bekymring over det voldelige klima, som valget vil finde sted i, navnlig i Gaza. Jeg ville dog gerne have, at vi i højere grad satte pris på den pluralisme, der er ved at opstå i Palæstina, og som også repræsenteres af de nye verdslige valglister, der vidner om behovet for demokrati, gennemsigtighed og bekæmpelse af korruption.
Forbindelserne mellem Israel og Palæstina har desuden indflydelse på situationen internt i Palæstina. Dette er endnu en grund til, at Israel bør standse bosættelserne i alle områder og undgå handlinger, der forhindrer en løsning på konflikten, ikke mindst når det gælder Østjerusalem, hvor der finder en egentlig annekteringsproces sted. Afstemningsaftalen i Østjerusalem er således positiv - sådan som De sagde - selv om vi kender dens begrænsninger, eftersom vi fulgte præsidentvalget. Den har dog stadig en meget stor symbolsk værdi.
Sajjad Karim,
   Hr. formand, den 25. januar skal de palæstinensiske vælgere stemme om deres parlament for første gang siden 1996. Valget afholdes muligvis seks måneder senere end planlagt, men det er ikke væsentligt for de mange generationer, som har ventet så længe på at udøve deres demokratiske rettigheder.
Med EU-støtte til valgprocessen og oprettelsen af en kvalificeret observatørmission, herunder en erfaren delegation fra Parlamentet, viser EU palæstinenserne vejen til effektivt demokrati. Det er et kritisk tidspunkt for stabilitet i Mellemøsten. Det er af afgørende betydning for Den Palæstinensiske Myndighed at opnå mere demokratisk legitimitet. Kun med effektivt fungerende demokratiske institutioner kan palæstinenserne etablere grundlaget for deres egen stat i sameksistens med Israel.
Nogle mener, at legitimitet er uforenelig med en sortlistet terrororganisations deltagelse i valget, men Hamas har relanceret sig selv som en bevægelse med fokus på forandring og reform, og partiet har opretholdt en rolig atmosfære under optakten til valget trods Tyrkiets drabshandlinger på Vestbredden. Hamas har opbygget bred støtte - muligvis på op til 40 % - ved at yde mange sociale tjenester i et samfund, der er præget af pessimisme, vrede og arbejdsløshed. Muhammad Abbas' regerende Fatah-faktion har helt klart haft svært ved at leve op til vores krav om legitimitet med en fortid med nepotisme og korruption. Så sent som i sidste uge suspenderede EU helt korrekt 35 millioner euro i støtte til Den Palæstinensiske Myndighed på grund af manglende opfyldelse af de nødvendige benchmarks.
Forandring og reform er positive ord, men de skal ledsages af konkrete handlinger. I de seneste måneder har Hamas truffet foranstaltninger med henblik på moderation, og den berygtede israelske politik indgik ikke i valgprogrammet. Men hvis Hamas ønsker at samarbejde med EU, skal partiet være parat til at fremskynde fredsprocessen. Og det vil kun lykkes, hvis Hamas dropper sin våbenpolitik og chartret om ødelæggelse af Israel og anerkender den jødiske stats ret til at eksistere. Som Javier Solana har fremhævet, vil skatteyderne i EU ikke være i stand til at opretholde politisk aktivitet i en voldelig atmosfære.
Ehud Olmerts evner som leder skal stå sin prøve nu, hvor han overtager efter Ariel Sharons slagtilfælde tidligere på måneden. Hans håndtering af udfordringerne i forbindelse med opretholdelse af lov og orden i Gaza, især når bosætterne optrapper de voldelige bestræbelser på at forhindre uddrivelse fra Vestbredden, vil sætte dagsordenen for de forhandlinger, som vi håber på at kunne indlede efter valget. Men truslen om uro skal ikke stå i vejen for demokrati, og vi bifalder Israels beslutning om at afhjælpe situationen med henblik på afvikling af afstemningen i det østlige Jerusalem, hvor palæstinenserne stort set er lukket inde og adskilt fra deres familier ved hjælp af en adskillelsesbarriere, der fordømmes af Den Internationale Domstol.
På nuværende tidspunkt vil en indsats fra Israels side for at overholde international ret være en fantastisk tillidsvækkende indsats og et vigtigt skridt i opnåelsen af stabilitet i Mellemøsten. Med den store trussel om nuklear udvikling i Irak hængende over området skal der straks træffes foranstaltninger for at vise, at der er et ønske om at overholde international ret i Mellemøsten. FN-sanktioner over for Iran vil kun have reel legitimitet i området, hvis Israel dropper sin modstand imod Sikkerhedsrådets resolutioner, en modstand der ikke opleves i nogen andre nationer. Ellers vil denne dobbeltmoral kun gøre situationen værre.
David Hammerstein Mintz,
   Hr. formand, jeg mener, at der i Mellemøsten for øjeblikket er en kombination af på den ene side håb og på den anden side væsentlige ændringer, både på den palæstinensiske og den israelske side. Men håbet kan hurtigt blive gjort til skamme, for situationen i området giver ikke anledning til særlig stor optimisme. I Jerusalem, lige i konfliktens hjerte, er situationen meget bekymrende. Her i Parlamentet bekymrer det os, at Kommissionen besluttede ikke at offentliggøre en rapport om situationen i Jerusalem, som var en konsensusrapport fra alle EU's tjenestegrene, der arbejder dér. Jeg tror, at situationen i Jerusalem kan blive en stor hindring for oprettelsen af en levedygtig og troværdig palæstinensisk stat og blive til et krigspåskud for de mest yderliggående og voldelige kræfter fra begge sider, der ønsker at blokere for fremskridtet mod fred.
Jeg mener desuden, at Kommissionen burde træffe foranstaltninger for at få bugt med den sneglefart, som processen skrider frem med, og med alle de besværlige og bureaukratiske procedurer for på denne måde at forbedre palæstinensernes livskvalitet inden for rammerne af hr. Wolfensohns planer. Som De nok har bemærket, har der været et vist fremskridt i Gaza, men i virkeligheden har fremskridtene i forbindelse med havnen, varetransit, handel eller den frie bevægelighed for personer været minimale.
Den Palæstinensiske Myndighed er i en meget vanskelig situation. På et tidspunkt, hvor vi i nogle tilfælde i Jerusalem ser, at idéen om et Storisrael bliver erstattet af idéen om et Storjerusalem, har de folk, der reelt ønsker at forsvare freden, og som forsvarer en stat, der kun har én militær magt i stedet for ulovlige militser, der er uforenelige med fred på den palæstinensiske side, kun få argumenter, hvis ikke vi hurtigere får forbedret palæstinensernes livskvalitet, og hvis vi ikke får bremset udbredelsen af bosættelserne på stedet.
Adamos Adamou,
   Hr. formand, fru kommissær, de seneste begivenheder i Mellemøsten udgør en yderligere belastning af et område, som i forvejen er belastet af krige og meget andet.
Krisen i forbindelserne mellem Iran og Vesten, den fortsatte politiske ustabilitet i Irak, krisen i forbindelserne mellem Libanon og Syrien, som bør håndteres med særlig varsomhed, og situationen i Israel og Palæstina forstærker vores bekymring og skaber en temmelig nedslående atmosfære.
I de seneste dage har krisen i forbindelserne mellem Iran og Vesten taget den mest uheldige drejning. En eventuel militær invasion af Iran vil være katastrofal og bør udelukkes, da en ny krig i området vil skabe en kædereaktion, som vil gå ud over sikkerheden og freden, ikke kun i Mellemøsten.
Situationen i det besatte Irak er permanent ustabil. Den seneste afsløring fra USA's tidligere udenrigsminister, Colin Powell, om at USA foretog en fejlvurdering, og at Saddam ikke rådede over kernevåben, viser tydeligt, hvad der er de egentlige årsager til USA's militære tilstedeværelse i området. I mine øjne er konklusionerne helt klare.
De forestående parlamentsvalg i Palæstina, som afholdes den 25. januar, og som jeg skal overvære, finder sted i skyggen af valgkampen i selve Israel, hvor der afholdes valg to måneder senere. Dette valg vil bringe Israel ind i en ny - post-Sharon - æra.
På trods heraf arbejder den palæstinensisk myndighed utrætteligt for, at der kan afholdes frie og demokratiske valg, og for endnu en gang at demonstrere den palæstinensiske befolknings demokratiske sindelag.
Det Palæstinensiske Lovgivningsråd og næsten alle politiske partier i Palæstina ønsker Hamas' deltagelse i valget, og at Hamas bærer en del af ansvaret med lovgivningsarbejdet. Dette forventes at føre til en mere blød politik og i sidste instans til afvæbning.
Hvad angår valgproceduren i Østjerusalem, ser det ud til, at spørgsmålet er klaret på samme måde, som palæstinenserne indvilgede i i 1996. Dette er faktisk også Israels fortjeneste. Alligevel har jeg mine forbehold med hensyn til, hvorvidt israelerne vil gå med til, at der føres en demokratisk og fair valgkampagne også i Østjerusalem, da det i det hele taget er svært at afholde valg under en besættelse.
Jeg kan nævne en enkelt hændelse, som fandt sted i går, hvor den israelske besættelseshær arresterede Det Palæstinensiske Folkepartis kandidat i Jerusalem, Fadwa Khader, og hun er nu fængslet uden grund.
Valget til det nye Palæstinensiske Lovgivningsråd er fremtidsperspektivet og vil igen bevise, at palæstinenserne kan fungere i et demokrati. Vi i Europa-Parlamentet og i EU har allerede gjort meget, som kommissæren også var inde på, men vi bør fortsat følge udviklingen i området meget nøje og samtidig lægge pres i alle retninger for at få gennemført en egentlig dialog, som kan skabe væsentlig fremgang allerede i 2006 og forhåbentlig meget snart bringe en endelig løsning på problemet. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand, godt nyt fra Irak, det lyder i politisk henseende nærmest absurd. Jeg vil imidlertid på basis af de erfaringer, jeg for nylig selv har gjort, og ikke mindst set i lyset af de udtalelser, jeg hører her i Europa-Parlamentet, gerne opponere mod den opfattelse.
Midt i november sidste år havde jeg det privilegium som medlem af Europa-Parlamentet at deltage i en større international konference om demokratisering i Mellemøsten, som også hr. McMillan-Scott omtalte. Konferencen blev afholdt i Arbil, som er hovedstaden i den selvstændige region Kurdistan i Nordirak. Her havde eksperter fra Europa sammen med kurdiske regerings- og parlamentsmedlemmer mulighed for i fred og ro, og i fuldstændig sikkerhed, åbent at drøfte perspektiver og problemer i forbindelse med udviklingen af demokratiske retsstater i hele regionen. Irak er således lykkeligvis ikke udelukkende den nok så nedslående skueplads for uophørlige, forfærdende terroranslag.
Netop i irakisk Kurdistan ligger der for EU en enestående mulighed for at yde et væsentligt bidrag til den påtrængende opgave med at genopbygge hele Mesopotamien. Jeg vil gerne høre, om kommissæren deler min opfattelse, og i bekræftende fald, hvilke initiativer Kommissionen har sat i gang i Nordirak, eller hvad den agter at gøre.
Samtidig vil jeg henvendt til mine kolleger her i Europa-Parlamentet sige, at vores kurdiske kolleger i Irak ser frem til at knytte kontakter til Europa-Parlamentet. Vi spørger, om der er muligheder for demokratisering af Mellemøsten. Vi bør imidlertid ikke lade det være et spørgsmål om henstillinger, ord på papir, men give indsatsen konkret indhold ved personlige politiske forbindelser!
Luca Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg glæder mig over, at palæstinenserne i den arabiske del af Jerusalem får mulighed for at stemme, men jeg mener, at det en meget alvorlig fejl at forbyde Hamas at føre valgkampagne. Parlamentet burde efter min opfattelse fordømme dette forbud.
Man skal ligeledes huske EU's løfter til palæstinenserne, selv om jeg mener, at disse løfter politisk set bør være mere omfattende på et tidspunkt, hvor EU burde bede Israel om ikke blot at forbedre betingelserne for gennemrejse i og adgang til Vestbredden og Gaza, men også om at fjerne den frygtelige barriere, der splitter det palæstinensiske område, deler lokalsamfundene og i enkelte tilfælde også familier, og som hindrer eller ligefrem ødelægger mange små lokale arabiske økonomier.
EU bør bede Israel om at standse enhver ny bosættelse i de områder, der stadig er besatte, og om at ophøre med enhver diskrimination af de palæstinensere, som bor i enklaver på israelsk område. Det er den indsats, jeg beder Parlamentet og EU om at gøre. 
Jana Hybášková (PPE-DE ).
   - Godmorgen, hr. formand. Jeg kan forsikre kommissæren om, at hun har vores fulde opbakning til alle dispositioner med hensyn til Gaza. Det glæder os meget, at spørgsmålet om Østjerusalem blev afklaret under mødet med den israelske regering sidste søndag. Det glæder os også meget, at våbnene er blevet bandlyst på valgdagen i Gaza og på Vestbredden. Vi følger nøje den seneste udvikling i forbindelse med Hamas. Vi ved, at vi må anvende samme standarder og kriterier over for Hamas som over for den væbnede gren Fatah. Delegationen for Forbindelserne med Israel er villig til at byde general Pistolesi velkommen i Parlamentet og tilbyde ham vores fulde støtte til hans aktiviteter. Vi vil også med glæde støtte kommissæren i de skridt, hun måtte tage for at lægge pres på israelerne for at opfylde deres løfte om at sikre fri bevægelse for personer, varer og information og naturligvis støtte Rafah-aftalen fuldt ud. Vi er også ved at forberede en endelig beslutning om spørgsmålet om Østjerusalem og dets grænser forud for den kommende debat.
Ikke desto mindre vil jeg gerne minde kommissæren om, at vi i går havde besøg i Parlamentet af en delegation af libanesiske parlamentsmedlemmer, hvoraf de to var medlemmer af Hizbollah. De opfordrede indtrængende EU til at hjælpe Libanon, og kernen i deres budskab var helt uden tvivl "frels os fra Syrien". Vi ved imidlertid alle, at det største problem i Mellemøsten i dag hverken er Palæstina eller Syrien, men Iran. Derfor vil jeg gerne kort kommentere en række forsigtighedsforanstaltninger, som vi kunne overveje i relation til Iran. F.eks. bør vi overveje at udelukke Iran fra VM i fodbold, som finder sted i Tyskland. Vi bør overveje at standse den tekniske assistance fra Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) til den aktuelle genoptagelse af Irans atomprogram. Jeg vil foreslå kommissæren, at vi overvejer at forbyde iranske fly at lande i Europa, og vi bør overveje metoder til at begrænse højtstående iranske repræsentanters bevægelse.
Når det er sagt, fru kommissær, vil jeg imidlertid gerne komme med en meget personlig bemærkning fra én, der er født i det tidligere Tjekkoslovakiet. Jeg har en afgangseksamen i mellemøststudier, og jeg har i de seneste måneder, uger og dage været meget bekymret over Ruslands voksende ambitioner i Mellemøsten. Jeg taler ikke kun om Iran, men også om Syrien, Yemen og Irak. Vi har nu en enestående mulighed for at inddrage Rusland som partner og sige til russerne, at hvis de kan nå frem til en aftale med iranerne, så bør de fortsætte og bevise det. Vi bør tage Rusland alvorligt som partner, og vi bør sige til dem, at hvis de kan sætte handling bag deres ord, så bør de gøre det. Hvis ikke, så bør de ikke blande sig i de mellemøstlige forhold, for en sådan indblanding er farlig. 
Michel Rocard (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, den manglende fred i Mellemøsten får mere og mere farlige følger i form af trusler om at destabilisere det palæstinensiske samfund og risici i forbindelse med Irans aggressive opførsel, som næppe bliver dæmpet på grund af bekymringer vedrørende Syrien.
Fru kommissær, jeg værdsætter den relative optimisme i Deres indledende ord, men jeg tror, at det er bedre at sige det, der siger sig selv, og jeg vil gerne være med til at styrke grundlaget for optimisme. Medierne indtager den holdning, at Ariel Sharons forsvinden i den nuværende situation er et forvarsel om katastrofe, og at udsigten er ret skræmmende. Sharon syntes da også at være den eneste person, der kunne gennemføre den forbløffende proces med unilateral deling, som han havde udtænkt som en indledende fase til fred.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke er tid at blive grebet af panik. I modsætning til det indtryk, medierne giver, skriver store mænd ikke historie alene. Institutioner og situationer spiller deres rolle. På den israelske side har der i meget lang tid været to politiske hindringer for enhver udsigt til fred.
Den første er, at i mange israeleres og i Ariel Sharons øjne tager processerne i Oslo, Taba og Genève ikke tilstrækkelig højde for den strengt nødvendige israelske sikkerhed. Den anden hindring er, at Israels største højrefløjsgruppe, Likud, aldrig nogensinde har accepteret at gøre selv den mindst indrømmelse med hensyn til dens vision om Israels fremtid, som er visionen om det bibelske Israel, eller et Storisrael, under påskud af at udveksle jord for fred.
Ariel Sharon havde, før han blev syg, fjernet begge disse hindringer. Han havde fjernet den første ved at synliggøre og begynde at gennemføre en plan, der har til formål at opnå fred gradvist ved hjælp af deling. Fru kommissær, mange af os her i Parlamentet kan ikke lide den plan, som betyder for megen vold, ikke nok forhandling og palæstinensisk stat af meget reduceret størrelse, som følger med i handelen. Det er imidlertid den eneste plan, der eksisterer, og den har fået tilslutning fra mange israelere, fordi den var den første plan, der forenede den bydende nødvendige sikkerhed med udsigten til fred.
Den anden hindring blev fjernet, fordi Ariel Sharon var så usædvanlig modig at bryde med Likud. Selv om Sharon er væk, er et stort nyt parti blevet født, der repræsenterer en del af den israelske højrefløj, som er villig til at bevæge sig i retning af fred, fordi den er blevet beroliget. I morgen kan det parti blive den dominerende kraft i Knesset og slå sig sammen med andre kræfter fra centrum og venstre.
Partiets og lederens Ehoud Olmerts doktrin drejer ikke primært om forhandling, men udelukkende tilbagetrækning fra de besatte områder. Det ved vi godt. Fru kommissær, ikke desto mindre kan de fanatiske mekanismer i Knesset kun bevæge sig i retning af uddybning af bruddet med Likud og tilnærmelse til Amir Peretz' og Schlomo Ben-Amis partier. Sharon eller ingen Sharon, det nødvendige brud er sket, og det uundgåelige følger derefter.
Israelerne kan mærke dette og viser det i meningsmålingerne. Vi skal ikke overdramatisere det på nuværende tidspunkt, men støtte den igangværende udvikling, for selv om Hamas har stor indflydelse på palæstinenserne, følger de helt tydeligt med. Fru kommissær, fred er nutidens forjættede land, og Moses døde også, før han kunne komme ind i det.
Margrete Auken (Verts/ALE ).
   - Hr. formand Da Palæstina-delegationen i november mødte den katolske biskop Michel Sabah, sagde han klart, at vi ikke får fred i Mellemøsten i de næste 40 år, hvis ikke der bliver opnået en retfærdig fred i Israel/Palæstina med en rigtig palæstinensisk stat inden for rammer, der svarer til 67-grænserne og ikke til Sharons enklaver. Til løsningen hører Jerusalem, som også er palæstinensernes by. Jerusalem er helt central. Annekterer Israel hele Jerusalem, er nøglen til fred smidt væk. Ikke bare i det område, men i forholdet mellem de arabiske lande og Vesten. Biskop Michel Sabahs ord var i overensstemmelse med Rådets konklusioner fra samlingen den 7. november 2005. Her var en klar erklæring om, at Jerusalem skulle bevares som en åben by, også for palæstinenserne, med ønsket om at få genåbnet Orient House.
Men Vestens dobbeltmoral fejrer store triumfer her. Israel er helt ligeglad med EU's erklæringer, for israelerne ved, at ingen af udenrigsministrene tager sig selv alvorligt. Vi opretholder til og med Israels store økonomiske privilegier, selv om de udtrykkeligt er betingede af Israels overholdelse af menneskerettighederne. Og nu sidst har Rådet fået stoppet sin offentliggørelse af rapporten om Jerusalem. Samtidig søger EU at betale sig fra alt i forhold til palæstinenserne, som med Israels apartheidpolitik helt bliver EU's og USA's ansvar. Sharon ville jo kalde disse indemurede enklaver for en stat, hvilket ville betyde, at Israel ikke længere har et folkeretligt ansvar for palæstinenserne. Palæstina har ingen chancer for at skabe en sund økonomi på de vilkår og vil komme på evig forsørgelse.
Det ender med garanti galt, medmindre der sker mirakler nu i Israel, og fredens og retfærdighedens folk får magten, ikke kun i Palæstina, men også i Israel. Eller der skal ske et næsten lige så stort mirakel ved, at EU omsider begynder at tage sig selv og folkeretten alvorligt og bruger de midler, som europæerne i al fredsommelighed har adgang til. Der sker ingenting, så længe Rådet og kommissæren end ikke nævner bosættelserne, end ikke nævner Muren og slet ikke taler om en rigtig stat. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, fru kommissær, efter min mening skal vi uforbeholdent være glade for EU's rolle som talsmand for demokrati og økonomisk udvikling og som ærlig mægler mellem de stridende parter i Mellemøsten.
Det faktum, at EU også sender mange millioner euro til Mellemøsten, kan også forsvares i denne sammenhæng - herunder også de 1,5 millioner euro til palæstinensiske valg, som De nævnte, fru kommissær. 
Vi skal dog også sørge for, at resultaterne af sådanne demokratiske valg accepteres af alle sider, selv når valgets vindere er politiske kræfter - som Hamas - som vi måske ikke bryder os om. Hvis EU vil være en ærlig mægler i Palæstina-konflikten, må EU i det hele taget i højere grad bakke op om tostatsløsningen. Det vil være et væsentligt skridt i denne retning at få Israel til at give de palæstinensiske områder det nødvendige albuerum til demokratisk og økonomisk udvikling. Kun en virkelig forbedring af palæstinensernes levevilkår vil få dem til at tage afstand fra politisk radikalisme og terror.
Hvis EU skal kunne spille en så værdifuld rolle som mægler i dette så problematiske verdenspolitiske område, må EU dog ikke selv blive til frontlinjestat eller part i striden. Det er årsagen til, at jeg endnu en gang vil benytte lejligheden til at advare mod, at Tyrkiet får fuldt medlemskab af EU. Det vil nemlig gøre EU til frontlinjestat sammen Iran, Irak, Syrien samt indirekte også Palæstina. 
Edward McMillan-Scott (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Rocards fremragende tale mindede mig om, at jeg i min tidligere tale undlod at anerkende hans rolle som chefobservatør for Kommissionens delegation i januar. Fru De Keyser fra Parlamentet leder Kommissionens observatørmission i Palæstina. Jeg vil gerne anerkende denne indsats.
Jeg beklager at måtte forlade Parlamentet tidligt. Jeg tror, at jeg har fået en Strasbourg-forkølelse. Jeg ønsker derfor at takke kommissæren på forhånd for hendes svar på mine spørgsmål. 
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker at takke kommissæren for det store arbejde til fremme af fredsprocessen i Mellemøsten og synliggørelsen af EU i området.
To valg vil dominere udviklingen i Mellemøsten i de kommende måneder. Det palæstinensiske valg er vigtigt, da det forventes at give et pluralistisk resultat. Hamas vil deltage i valget og forventes at klare sig godt. Det er nu, at EU blandt andre skal forsøge at overbevise alle på den palæstinensiske side om, at der kun er én løsning, den politisk og demokratisk valgte løsning, der er uforenelig med væbnet kamp eller terrorisme.
Derudover vil den gamle og nye garde i Fatah finde deres egen særlige måde at udtrykke sig på under valget. Derfor er det vigtigt, at valget er frit og retfærdigt uden begrænsninger fra Israels side og uden manipulation indefra. Palæstinenserne skal kunne drive valgkampagne og frit afgive deres stemmer i den østlige del af Jerusalem. Jeg håber, at de internationale observatører, herunder vores egen EU-mission, vil kunne gøre deres arbejde uden begrænsninger og trusler.
Det israelske valg er også meget interessant, idet der nu er fornyet håb på grund af Ariel Sharons beslutning om at forlade Likud og danne en ny politisk bevægelse, som andre har tilsluttet sig, herunder Shimon Peres. Meningsmålingerne har vist, at vi nu endelig vil opnå en stabil israelsk regering i et ægte pluralistisk - frem for et meget fragmenteret - Knesset.
Det fremgår tydeligt af meningsmålingerne, at den israelske befolkning er indstillet på at gennemføre nye idéer, som skaber håb om en pluralistisk, realistisk, sikker og fredelig fremtid uden fortidens rigide holdninger. Vi beklager naturligvis Hr. Sharons sygdom, men lad os vise det israelske samfund tillid.
I forbindelse med Mellemøsten kan vi ikke ignorere forholdene, og vi skal være på vagt over for enhver ydre påvirkning fra f.eks. Iran, Hezbollah og andre indbyrdes forbundne faktorer. Det er af afgørende betydning, at de ansvarlige for mordet på Rafiq Hariri og andre endelig retsforfølges. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, valg af et demokratisk palæstinensisk parlament og oprettelse af demokratiske institutioner er nødvendige forudsætninger for dannelsen af en bæredygtig og suveræn palæstinensisk stat, som kan leve i fred og sikkerhed ved siden af et sikkert, fredeligt og demokratisk Israel.
De progressive moderate kræfter i Palæstina er nødt til at bremse alle de kræfter, der nærer den blinde vold og konflikten. De må sige nej til de kræfter, som er imod den israelske stats eksistens. Det er disse yderligtgående palæstinensiske kræfter, der i virkeligheden underminerer selve perspektivet for oprettelsen af en palæstinensisk stat.
Alle de politiske organisationer har en plads i det politiske system i Palæstina. Deres plads er imidlertid uden våben, uden paramilitære metoder og uden terrorhandlinger. EU og De selv, fru kommissær, bør straks gribe ind - og det er det, jeg vil anmode om i dag - for at få løsladt Jerusalems kandidat til det palæstinensiske parlament, fru Fadwa Khader, som er arresteret og fængslet. Hun bør løslades, og vi kræver, at det sker øjeblikkeligt.
Jeg vil omtale to vigtige spørgsmål, der hænger sammen med freden i Palæstina og Mellemøsten. Det ene, som De selv var inde på, fru kommissær, drejer sig om den dramatiske økonomiske og sociale situation, som den palæstinensiske befolkning i Gaza og på den besatte Vestbred lever i. Og her er Deres indsats vigtig, hvis der skal rettes op på situationen.
Der kan imidlertid ikke eksistere fred sammen med fattigdom, håbløshed og marginalisering af den palæstinensiske befolkning. Denne fattigdom, denne marginalisering er de ekstremistiske paramilitære organisationers bedste forbundsfælle.
Den anden ting drejer sig om den uacceptable taktik, som de israelske myndigheder fortsætter med at anvende på de besatte palæstinensiske områder, især i Østjerusalem. Den ulovlige bosættelse fortsætter, det samme gør de facto annekteringen af områder, muren bygges, og palæstinensisk ejendom tvangseksproprieres.
Den 7. november blev der truffet konkrete beslutninger om Østjerusalem i Ministerrådet. Den 12. december blev Østjerusalem-spørgsmålet drøftet igen. Jeg mener, at EU straks bør tage skridt til at reagere på den uacceptable israelske taktik. Vi bør ikke give mere næring til radikaliseringen af de yderligtgående palæstinensiske organisationer, og her har Israel et stort ansvar. 
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, denne periode er en vigtig begivenhed for palæstinenserne og israelerne. Jeg forventer, at Hamas vælges og repræsenteres under valget i næste uge. Europa skal beslutte, hvordan man skal håndtere denne situation. Vi kan ikke udelukke Hamas, derimod skal den israelske regering opfordres til at acceptere den palæstinensiske befolknings vilje, hvad angår valget af repræsentanter, uanset hvor vanskeligt det vil være for befolkningen - og jeg kan godt sætte mig ind i, at det vil være vanskeligt.
Vi skal beskæftige os med Hamas efter valget - med forbehold - for at opfordre til totalt ophør af anvendelse af vold i forbindelse med opfyldelsen af de politiske målsætninger. Den israelske regering skal erkende, at missiler, ødelæggelse, adskillelsesbarrierer og mord ikke vil sikre eller medføre bæredygtig fred. Politisk samarbejde med fjenden er nødvendig for at opnå fred. Som det vigtigste skal Israels nuværende regering erkende, at bæredygtig fred ikke er mulig uden en bæredygtig palæstinensisk stat.
En palæstinensisk stat på Vestbredden som en schweizerost med huller, hvor israelerne kontrollerer osten, og palæstinenserne kontrollerer hullerne, vil ikke fungere og ikke skabe fred for Israel på lang sigt. Det, der har manglet indtil nu, er gensidig respekt for rettigheder og humanitet. Vi skal gøre en indsats for at sikre udviklingen af disse to aspekter af en politisk løsning i Mellemøsten. 
Benita Ferrero-Waldner,
   Hr. formand, jeg ønsker at takke de ærede medlemmer for en meget bred og interessant debat. Mellemøsten er et emne, som man kan tale om i timevis, men jeg vil koncentrere mig om de vigtigste punkter.
For det første rejste hr. McMillan-Scott spørgsmålet om finansiering af et kammer til Det Palæstinensiske Råd. Vi er nødt til at afvente resultatet af valget og se, hvilken form for regering der vil blive etableret - jeg vil vende tilbage til spørgsmålet om Hamas om lidt. Derefter skal vi konsultere palæstinenserne selv og erfare, hvilke krav de stiller, og hvor vi kan støtte dem. Det vil afhænge af denne fælles vision, om vi kan støtte et sådant kammer. Jeg afviser det ikke helt, men det er i virkeligheden op til palæstinenserne at anmode om det.
For det andet blev der også spurgt om, hvordan vi kan støtte demokratiseringsprocessen. Jeg mener, at vores naboskabspolitik og handlingsplan vil være det bedste grundlag for en sådan yderligere demokratisering og for retsstatsprincippet, der er et af de væsentligste spørgsmål, som vi lægger stor vægt på.
I et år har vi nu haft meget bedre forbindelser med Israel, dels fordi premierminister Sharon har holdt sit løfte om at trække sig tilbage fra Gaza - et skridt i den rigtige retning - og dels på grund af handlingsplanen, som Israel er meget positivt indstillet over for. Jeg havde en lang samtale med premierminister Olmert om netop dette emne. De var meget interesseret i at gøre en indsats.
Om Deres tredje spørgsmål vil jeg sige, at vi er meget bekymrede over den dom, som hr. Ayman Nour, lederen af oppositionspartiet i Egypten, er idømt. Kommissionen støtter fuldt ud den trojka-erklæring, som EU udstedte umiddelbart efter domsafsigelsen. Vi vil følge op på sagen på Rådets udenrigsministermøde den 30. januar samt i vores løbende forhandlinger med Egypten om handlingsplanen - der bestemt ikke er uden problemer.
For at vende tilbage til Hamas er jeg klar over, at et af de afgørende spørgsmål vil være sammensætningen af regeringen efter valget. Meningsmålingerne viser en eventuel stemmefordeling på mellem 30 og 40 % til Hamas. Som følge deraf har jeg tydeligt tilkendegivet, at vi vil samarbejde med enhver regering, som ønsker fred ved hjælp af fredelige midler, og som endvidere vil respektere principperne inkorporeret i vores to store aftaler. Den ene aftale er interimsassocieringsaftalen. Som jeg allerede har nævnt, drejer det sig om demokrati, retsstatsprincippet, de grundlæggende principper, som vi alle følger. Den anden aftale er handlingsplanen med en klar forpligtelse til at overholde køreplanen.
Præsident Abbas har selv meget klart tilkendegivet, at accepten af Oslo-aftalerne og køreplanen er grundlaget for deltagelse i den fremtidige regering. Jeg ved, at den israelske regering står helt fast på visse punkter, som den kræver af en fremtidig palæstinensisk regering. Vi vil naturligvis samarbejde med begge parter om disse spørgsmål, for vi er helt klar over, hvor følsomme og afgørende disse spørgsmål er for opnåelsen af fremskridt i forbindelse med de spørgsmål, som vi alle er enige om, nemlig den frie bevægelighed for personer og varer i de palæstinensiske områder, hvor jeg har nævnt muligheden for at udvide lufthavnen, og hvor vi indleder indkøbsprocedurer for at muliggøre bedre adgang for personer og varer. Samtidig er det også vigtigt at afvente sammensætningen af regeringen i Israel.
Jeg er enig med min cypriotiske kollega, hr. Kasoulides, i, at der er en interessant situation på den israelske side. Med premierminister Sharon midlertidigt uarbejdsdygtig har den fungerende premierminister Olmet taget over på en pragmatisk, proeuropæisk måde - det er præcis sådan, han har formuleret det - men på en måde, hvorpå han kan opretholde sikkerhedsspørgsmålet, som er det vigtigste spørgsmål for enhver premierminister i Israel. Forhåbentlig bevæger tingene sig i den rigtige retning. Jeg ønsker ikke at blande mig i disse processer, der er stadig to måneder til det israelske valg. Det vigtige er, at der er et stabilt og egnet lederskab fremover, der er villig til at arbejde videre med disse processer.
Jeg er enig med de personer, der - som Kvartetten tydeligt har givet udtryk for - mener, at vi også klart skal tilkendegive vores holdning til spørgsmålet som bosættelser og adskillelsesbarrieren. Rådets rapport, som i øvrigt var en afgørelse, er endnu ikke offentliggjort, men den er allerede dækket af pressen, så alle ved, hvad den indeholder.
Endelig vil det vigtigste for os være at arbejde tæt sammen med begge sider, idet den palæstinensiske og israelske konflikt, som mange andre har nævnt, i høj grad påvirker stabiliteten i hele området. Situationen i Irak og den kommende vanskelige situation i forhold til Iran bidrager ikke positivt til stabiliteten i området.
Formanden.
   - Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, alle mennesker har ret til at leve i fred, til at leve i et demokrati og ret til selve livet. Ekstremistiske grupper må derfor forstå, at ingen nation bare kan fjernes fra kortet. Det har man forsøgt før, selv i Europa. Heldigvis har sådanne forsøg vist sig at være mislykkede, selv som de førte til ubeskrivelige lidelser og til tragedier af hidtil uset størrelse. På dette stadium i Mellemøstens historie bør vi fokusere på valget i Israel og de palæstinensiske områder. Lad os håbe, at resultatet af valget vil give de to folk mulighed for at komme en fredelig løsning nærmere. EU bør nu koncentrere sig om den politiske kontekst. Naboskabspolitikken, infrastrukturen, uddannelse og sociale spørgsmål er bestemt vigtige, men nøglen til en permanent løsning ligger i det politiske. Hvis ikke den politiske situation bliver løst, vil der ikke ske fremskridt på vejen mod fred i Mellemøsten. 
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Situationen i Mellemøsten er fortsat en kilde til bekymring og direkte relevant for os i Europa på grund af EU's afhængighed af energi fra udenlandske magter, selv om Skotland dog er i den heldige situation at være eksportør af energi. De igangværende politiske reformer i nogle af landene i Mellemøsten hilses velkommen, og EU kunne gøre mere for at støtte demokratiseringsprocessen i disse lande. De nuværende spændinger mellem EU og Iran på grund af genoptagelsen af Irans atomprogram kan kun løses på lang sigt gennem dialog, og hvis vi ønsker positionen som mægler, skal vi gøre vores bedste for at undgå at fremstå som dobbeltmoralske i vores forbindelser med Iran. 
Formanden.
   - Jeg skal meddele Dem, at Formandskonferencen netop har vedtaget forslagene om sammensætningen af Undersøgelsesudvalget om forsikringsselskabet og det midlertidige udvalg om CIA's formodede brug af europæiske lande ved transport og ulovlig tilbageholdelse af fanger. 
Forslagene er blevet sendt til alle medlemmerne pr. e-mail og er allerede sat på Parlamentets hjemmeside.
Fristen for ændringsforslag udløber her til formiddag kl. 10.30, og afstemningen finder sted i dag kl. 12.00. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Edite Estrela for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om Lissabon-strategiens fremtid med hensyn til kønsperspektivet (2004/2219(INI)) (A6-0402/2005). 
Edite Estrela (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ligestilling mellem kønnene har ikke været prioriteret højt ved gennemførelsen af Lissabon-strategien. Uden kvindernes aktive deltagelse bliver Lissabon-dagsordenen imidlertid en fiasko. Det er påfaldende, hvor fraværende kønsperspektivet er som gennemgående politisk tema ikke blot i den europæiske politiske debat, men også - hvad der er værre - i den europæiske politiske praksis. De fleste dokumenter, som de europæiske institutioner og medlemsstaterne frembringer, er stadig temmelig præget af det maskuline perspektiv.
Det kan ikke være rigtigt, at kvinder i det 21. århundrede og 10 år efter Beijing-handlingsplanen stadig lider under alskens former for forskelsbehandling, på jobbet, i familien, i det politiske liv og i samfundet generelt, og at målet om forening af arbejdsliv og familieliv er ikke nået endnu, selv om det anerkendes, at familielivet er den vigtigste årsag til at holde kvinderne ude af arbejdsmarkedet.
Kvinders ledighed er på 10 %, mændenes kun på 8,3 %. Kvinder har lavere lønninger, selv om de har et højere uddannelsesniveau, idet 58 % af magistrene er kvinder og 41 % af doktorerne. Den politiske magt, erhvervslivet og samfundet generelt har endnu ikke forstået, at foreningen mellem de forskellige dele af kvinders tilværelse er et relevant politisk og socialt spørgsmål.
Barsel bør ikke kun betragtes som et problem for arbejdsgiverne og økonomien. Det er tværtimod en tjeneste, der ydes hele samfundet, fordi det bidrager til at modvirke det faldende fødselstal og befolkningens aldring og samtidig sikre det sociale sikkerhedssystems bæredygtighed. Det kan derfor ikke være rigtigt, at kvinder skal straffes, fordi de er mødre. Sagen er imidlertid, at de ikke gør karriere, at de ikke får bonus eller del af overskuddet og må affinde sig med underordnede og mindre fagligt givende job. Når en kvindelig medarbejder er ude for, at virksomhedens ledelse viser større forståelse over for den, der er nødt til at gå før tiden for at hente bilen fra værkstedet, end over for den, der skal hente barn i institution, ja, så er alt sagt om mentaliteten hos dem, der sidder inde med den økonomiske magt, og om nedvurderingen af de opgaver, der traditionelt regnes for kvindernes.
Det skal også erindres, at samfundet er organiseret efter regler defineret af mænd. Det er dem, der bestemmer mødetiderne og glemmer, at børn skal bringes og hentes, og at der skal købes ind til familien. Det er alles problem og ikke kun kvindernes. Der må tilskyndes til deling af opgaverne i hjemmet gennem passende politiske initiativer. Derfor må fædrene også have en umistelig ret til fædreorlov efter et barns fødsel eller adoption, og uden at det skal medføre tab af faglige rettigheder.
Det er påvist, at deling af ansvaret for familien mellem mænd og kvinder er det første skridt til den helt nødvendige forening af arbejdsliv og familieliv. Med samme ret som mænd til at gøre karriere kan kvinder derfor ikke arbejde lige så meget som mænd uden for hjemmet og det tredobbelte i hjemmet. Det er helt nødvendigt for sociale fremskridt, at kvinder deltager i det politiske, sociale og økonomiske liv. Ligestilling mellem kønnene er et særdeles aktuelt og nutidigt tema, der bør stå på dagens politiske dagsorden i EU.
Ligelig deltagelse i magtens organer bør være et centralt mål for medlemsstaterne. Kvinders inddragelse i beslutningsprocessen er et krav i den moderne verden og en uomgængelig forudsætning, hvis demokratiet skal styrkes. Den opfattelse, at kvinder kan arbejde, men ikke træffe beslutninger, må skrottes. Vejen er lang og fuld af forhindringer, men det er på tide at begive sig af sted. Kvinderne kan ikke vente flere generationer på, at mentaliteten skal ændres, og systemet regulerer sig af sig selv. De må selv kæmpe for samme rettigheder som mændene såvel i det offentlige liv som i privatlivet, for ingen opgiver frivilligt den magt, som de har haft i århundreder.
Et er sikkert: De, der har privilegier, ønsker ikke at miste dem, og de, der sidder godt på magtens trone, rejser sig ikke derfra, med mindre de tvinges. Historien viser, at den så højt besungne maskuline ridderlighed ikke har givet sig til kende lige i denne situation. Betænkningens formål er at bidrage til, at nogle af disse uheldige forhold ændres. Jeg anmoder derfor om Europa-Parlamentets støtte og håber, at en vedtagelse af betænkningen vil få Kommissionen og medlemsstaterne til at overveje de forslag og henstillinger, som den indeholder. Jeg benytter lejligheden til at takke temaafdelingen, Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestillings sekretariat og de medlemmer, der har stillet ændringsforslag, for deres bidrag. Mange tak til alle.
Louis Michel,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil lykønske ordføreren med hendes betænkning og forslaget til en beslutning om Lissabon-strategiens fremtid med hensyn til kønsperspektivet. Det er et meget nyttigt bidrag til den fælles dagsorden for vækst og beskæftigelse.
De viser klart og meget relevant, hvad ligestillingspolitikken kan tilføre Lissabon-strategien. At der fortsat er store uligheder mellem kvinder og mænd er faktisk meget bekymrende. Det er vigtigt, at vi fortsætter bestræbelserne og styrker integreringen af kønsdimensionen, ligestillingsaspektet, i alle politikker. Behovet for at tage fat på ulighederne mellem mænd og kvinder på beskæftigelses- eller uddannelsesområdet, og særlig lønforskellen og årsagerne hertil, skal have en central plads i det, der optager os meget.
Det er vigtigt, at vi tager fat på de strukturmæssige uligheder mellem mænd og kvinder, således at alle kan deltage på lige fod i det økonomiske liv og samfundslivet. Dette indebærer, at fællesskabslovgivning skal gennemføres bedre. Det er imidlertid vigtigt, at vi tager fat på alle de faktorer, der ligger bag disse uligheder, f.eks. at der er flere kvinder i lavtlønssektorer, hårdnakkede stereotype opfattelser, særlig inden for uddannelse, eller som De tydeligt gør opmærksom på, problemet med at forene arbejdslivet og familielivet. Spørgsmålene om forening af arbejdslivet og familielivet er et centralt aspekt i ligestillingsspørgsmål. De skal dække alle mulige aspekter, f.eks. pasning af børn og plejekrævende personer, indretning af arbejdstiden, nye former for arbejde etc. Mænd skal også inddrages fuldt ud i foranstaltninger til forening af arbejdslivet og familielivet.
De understreger også, at vi alle har pligt til god styremåde, som især omfatter passende koordinering mellem forskellige politikker, partnerskab mellem institutioner og med kompetente aktører samt statistisk og analytisk forvaltning af vores politikker. Kommissionen kan fuldt ud tilslutte sig disse synspunkter, som vist i årsberetningen om lige muligheder for kvinder og mænd, der er blevet fremlagt på forårstopmødet siden 2004. I årsberetningen fastsættes alle disse punkter som prioriterede områder for en fremtidig indsats. Kommissionens forpligtelse til ligestilling mellem kvinder og mænd kommer også til udtryk i den køreplan for lige muligheder for kvinder og mænd, som Kommissionen præsenterer om kort tid. Den understreger især aspekter med hensyn til styremåde, hvilket De selv meget hensigtsmæssigt har understreget betydningen af.
Kommissionen overvåger ligeledes til stadighed ligestillingspolitik ved hjælp af analyser og undersøgelser og ved at udarbejde specifikke statistikker. Eksperter laver løbende undersøgelser, som offentliggøres. Der blev i 2005 f.eks. lavet en undersøgelse af forening af arbejdslivet og familielivet. Endelig undersøger Kommissionen kønsaspektet i medlemsstaternes nationale reformprogrammer for at kunne yde et væsentligt bidrag til beskæftigelseskapitlet i den årlige overvågningsrapport. 
Amalia Sartori,
   Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne lykønske fru Estrela med det glimrende arbejde, som hun har udført med denne betænkning. Den er en del af det arbejde, der begyndte med Lissabon-strategien, og efter min mening har den understreget en yderst vigtig faktor for mænd og kvinder i almindelighed og for kvinder i særdeleshed, nemlig den ambitiøse målsætning om at skabe fuld beskæftigelse i Europa inden 2010. Denne målsætning har vi sat os, fordi det kun er ved at nå denne målsætning, at Europa vil kunne sikre sine borgere den velfærdsstat, som hører med til Europas historie, kultur og største resultater. Det er det første punkt, som jeg gerne vil understrege.
Det andet punkt har at gøre med målsætningen om fuld beskæftigelse - 70 % af Europas arbejdsstyrke - og her skal man huske, at denne tærskel allerede er nået i nogle nordeuropæiske lande, hvilke også er tilfældet i USA. Der er nemlig ingen tvivl om, at kvindernes tilstedeværelse på arbejdsmarkedet ikke bare er et ønske fra kvindernes side, men også en nødvendighed for hele Fællesskabet. Fru Estrelas betænkning, som vi har udarbejdet, og som Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling har vedtaget, fremmer kvindernes bidrag med henblik på at opfylde denne målsætning.
Hvordan gør den det? Det gør den først og fremmest ved, at der lægges vægt på de statistiske oplysninger, som har ændret vores måde at læse tallene på. Jeg satte stor pris på, at man for mange landes vedkommende ikke længere taler om "arbejdsløshedsprocent" - et begreb, der nemt kan manipuleres med - men om "beskæftigelsesprocent", hvilket er et vigtigt fremskridt. Det er ligeledes et vigtigt fremskridt, at vi råder over meget nøjagtige og præcise statistikker over alle beskæftigelsesrelaterede aktiviteter og over kvindernes rolle på arbejdsmarkedet.
Beskæftigelsestallene er stadig bekymrende. Det, der er sket i Europa i de sidste fire år, har naturligvis ikke hjulpet os med at nå Lissabon-målsætningerne. Der er visse elementer, som utvivlsomt er skadelige for beskæftigelsen, nemlig lønforskellene, som bestemt ikke giver de kvinder, der ikke er tvunget til at arbejde, lyst til at gå på arbejde, og nødvendigheden af livslang læring, ikke mindst for de ældre kvinder, der ligesom mændene bliver udelukket fra arbejdspladserne.
Jeg mener dog, at denne løsning er et vigtigt bidrag til Lissabon-politikkerne, og at den sammen med ressourcerne - som der endnu ikke er taget højde for - vil hjælpe os med at nå de målsætninger, vi har sat os. 
Lissy Gröner,
   Hr. formand, hr. kommissær, Den Socialdemokratiske Gruppe har påtaget sig opgaven med at udarbejde initiativbetænkningen fra fru Estrela samt med at foretage midtvejsevalueringen og har måttet konstatere, at kønsperspektivet kommer til kort i Lissabon-strategien.
Mottoet „samme løn for samme arbejde" er allerede blevet nævnt. På papiret har vi haft samme løn for samme arbejde i årevis, men det er ikke blevet ført ud i livet. I virkeligheden ligger EU-gennemsnittet på 15% til over 30%. Sådan kan det ikke fortsætte. Kvinderne er stort set ikke repræsenteret i virksomhederne, når det gælder ledende stillinger. Vi har endda gode modeller uden for EU - se bare på Norge. I Norge har regeringen vedtaget en lov, som kræver, at antallet af kvinder i børsnoterede virksomheders bestyrelser skal op på 40%. Hav modet til at tage sådanne initiativer, hr. kommissær, og til at gøre dette til en del af køreplanen.
Kravet om selvstændighed må ikke kun eksistere på papiret. Arbejdsmarkedets parter skal være mere aktive på dette område. Det hænger mig langt ud af halsen, når jeg igen og igen hører, at det skyldes kvindernes kvalifikationer. Som vi allerede har hørt, er kvinder bedre uddannet nu, og der er betydeligt flere kvindelige akademikere end mandlige, men alligevel har vi ikke gennembrudt glasloftet. Altså må der være andre årsager til, at kvinder ikke slår igennem, og jeg må sige, at det skorter på politisk vilje i denne forbindelse.
Igen og igen har der både her i Parlamentet og i Kommissionen været talt meget om den gode vilje. Hvad er det så, det drejer sig om, når alt kommer til alt? Hvad skyldes det, at kvinder - også på det politiske område - stadig ikke formår at slå igennem? Her hjælper betænkningen af fru Estrela endnu en gang med til at ruske op og sikre, at manderollen ændrer sig. Muligheden for at forene familie og arbejdsliv samt ligestillingsaspektet optager ikke kun kvinderne. Derfor anmoder jeg om, at presset øges. Jeg anmoder Kommissionen om langt om længe at fremlægge køreplanen og ikke blot endnu en gang beskrive kendsgerninger, men derimod virkelig være modig og handle.
Det nye ligestillingsinstitut vil være et vigtigt og modigt skridt. Det vil gøre os i stand til at bevise, at Europa tager ligestilling alvorligt. Jeg anmoder derfor om, at der sættes handling bag ordene. Lissabon-modellen og Lissabon-strategien kan kun lykkes, hvis kvinder integreres fuldt ud. 
Raül Romeva i Rueda,
   Hr. formand, Lissabon-strategien, der i Göteborg blev skrevet sammen med strategien om bæredygtig udvikling, har som mål at opnå økonomisk vækst, social samhørighed og en lempelse af fattigdommen i EU, og derfor fastsættes det, at den skal bygge på tre komplementerende grundpiller, nemlig økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter. De er alle lige vigtige, hr. kommissær.
Når man tænker på, at medtagelsen af de sociale aspekter i Lissabon-strategien specifikt henviser til kvinderne, vil jeg gerne lykønske fru Estrela med hendes betænkning, for den er en fremragende lejlighed til at minde Rådet og Kommissionen om behovet for at indarbejde en tværgående dimension i alle EU's politikker, for så vidt angår kønsperspektivet.
Som det udtrykkeligt nævnes i betænkningen, er der behov for en bedre samordning af politikken om integrering af ligestillingsaspektet og Lissabon-strategien med henblik på systematisk hensyntagen til kønsaspektet i forbindelse med opfyldelsen af de ambitiøse Lissabon-mål, navnlig i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og retningslinjerne for beskæftigelse, miljøpolitikken - det vil sige Reach-direktivet - og politikken for det indre marked (Bolkestein-direktivet om serviceydelser - og endelig politikkerne for integration af indvandrere.
På den anden side er der helt klart en forbindelse mellem Beijing-handlingsplatformen og Lissabon-strategien, hvorfor det er helt nødvendigt at udnytte den europæiske arbejdsstyrkes produktive potentiale, hvilket er nøglen til gennemførelsen af de to dagsordener.
Endelig støtter vi, som det også er blevet sagt her, fru Gröner og fru Estrelas ændringsforslag om, at Kommissionen gør muligheden for at forene arbejdslivet og familielivet til en af sine hovedprioriteter i køreplanen for ligestilling mellem mænd og kvinder, som for øjeblikket drøftes, og at den sammen med medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og andre aktører reviderer direktiv 96/34/EF, for så vidt angår dets egnethed og effektivitet. Nævnte revision bør koncentrere sig om, hvordan situationen for mænd og kvinder kan forbedres med henblik på at muliggøre en forening af arbejdsliv og familieliv, såvel for kvinder som for mænd, hvilket er en afgørende faktor for at opnå ligestilling i alle livets forhold. 
Bairbre de Brún,
Hr. formand, EU's ledere lovede at yde en målrettet indsats for at udrydde fattigdom inden udgangen af 2010, men i 2006 efter mere end halvdelen af de 10 år fastsat for Lissabon-dagsordenen er dette endnu ikke sket. I lyset heraf bør man også se med nogen skepsis på løftet i henhold til Lissabon-dagsordenen om at løse problemerne med forskelsbehandling. I fru Estrelas betænkning er der forslag om praktiske foranstaltninger til sikring af ligestilling mellem mænd og kvinder, herunder beskæftigelsesmuligheder for kvinder, og jeg ønsker at takke hende for det gode resultat.
Oprettelsen af beskæftigelsesmuligheder handler ikke om at tilbyde kvinder lavtlønnede job eller mindre gunstige arbejdsvilkår. Sådanne muligheder skal som minimum medføre stillinger for kvinder på lige fod med deres mandlige modparter. I gennemsnit er der en lønforskel på 15 % i EU, men i en nylig undersøgelse i Irland konkluderede man, at lønforskellene mellem mænd og kvinder er steget trods Irlands økonomiske vækst. Kvinder i Irland får 17 % mindre i løn end mænd for det samme arbejde, så det er helt klart, som fru Estrela fastslår, at vækst og arbejdspladser alene ikke vil skabe ligestilling mellem mænd og kvinder.
Kommissionens formand, hr. Barroso, understregede i går over for Parlamentet sin vilje til at følge køreplanen for ligestilling og arbejde på at løse problemerne med beskæftigelse og lønforskelle. Jeg anbefaler fru Estrelas betænkning til hr. Barroso og kommissær Michel som et godt grundlag for opnåelse af fremskridt på dette område.
Det nuværende fokus på opnåelse af vækst på bekostning af social integration, arbejdsvilkår og miljøbeskyttelse vil ikke på nogen måde medføre større ligestilling mellem mænd og kvinder. Problemet skal løses med positive handlinger og ikke blot tomme løfter. 
Urszula Krupa,
   Hr. formand, da medlemsstaternes stats- og regeringschefer mødtes i Lissabon og vedtog Lissabon-strategien, opførte de sig, som om de var direktører for produktionsvirksomheder. Ifølge denne strategi skulle EU blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden og skulle overgå USA. Et af de langsigtede mål, der blev sat, var en vækst i beskæftigelsen på 70 %. Dette skal opnås ved at forhøje pensionsalderen og dermed berøve borgerne det fredelige otium, de er berettiget til. En anden målsætning er at udnytte den menneskelige kapital bedre ved at gøre arbejdskraften mere produktiv. Europæerne selv er modstandere af dette, for de ønsker mere fritid og længere ferier.
Nogle af Parlamentets medlemmer kender udmærket til dette pres. Det forekom også i den sovjetkommunistiske periode, især i 1950'erne. Folk blev presset til at arbejde så hårdt, at de kunne nå det dobbelte af det planlagte mål, blot for at dø af udmattelse og posthumt blive tildelt medaljer. I ligestillingens ånd forventes det nu også, at kvinder tager arbejde uden for hjemmet i stedet for at opdrage deres børn. I strategien fastsættes det, at der skal oprettes pasningstilbud til mindst 90 % af alle børn over tre år og til mindst 30 % af alle børn under denne alder. Desværre kender vi alt for godt resultaterne af et lignende eksperiment, som fandt sted i socialismens mørkeste og mest vildførte periode. Samfundet må forstå, at ingen institution nogensinde kan erstatte en mor, når det drejer sig om at tage sig af små børn helt op til syvårsalderen. Kun en mor kan give den kærlighed, som er så vigtig, for at barnet kan udvikle sig ordentligt.
Det ville derfor være mere passende, hvis strategien indeholdt betaling og pensionsrettigheder til mødre, som selv opdrager deres børn. Det ville bidrage til at mindske arbejdsløsheden. Endnu vigtigere er det, at det ville være den bedste investering, vi kunne gøre for vores fremtid, for det er børnene og de unge, som er vores fremtid. Vi er modstandere af, at mennesker bliver behandlet som arbejdsenheder, og vi er modstandere af udnyttelsen af kvinder. Kvinder bør nyde særlig beskyttelse, for det er dem, der bærer og opdrager den næste generation. 
Lydia Schenardi (NI ).
   - Hr. formand, under Det Europæiske Råd i Lissabon i marts 2000 satte EU sig det ambitiøse mål at øge beskæftigelsesfrekvensen for kvinder til 60 % i 2010. Jeg støtter fuldt ud disse ambitioner og håber inderligt, at de ikke bliver forgæves, da der fremsættes mange idéer, laves planer, og der udfærdiges materiale og rapporter om ligestilling mellem mænd og kvinder, men vi ser kun få konkrete resultater.
Sociale, lønmæssige og faglige uligheder er altid et aktuelt emne i Frankrig og også i resten af Europa. Hvad enten det drejer sig om bedre tilbud om børnepasning, særlig ved at øge antallet af disponible faciliteter, eller fremme af nye arbejdsformer, f.eks. telearbejde, for at gøre det lettere at forene arbejdsliv og familie- og privatliv, bidrager alle disse foranstaltninger meget mere til at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder end den gentagne tvungne anvendelse af konceptet ikke-forskelsbehandling, som visse kvindesagslobbyer, der er meget aktive i Parlamentet, slår til lyd for, og som de anvender ved enhver lejlighed og altid til meget ideologiske formål.
Det glæder mig at sige, at min kollega fru Estrelas betænkning er i overensstemmelse hermed. Vi vinder alle ved at udvise pragmatisme og fornuft. Endelig tror jeg, at det også er vigtigt at tage hensyn til de særlige kulturelle og etniske kendetegn, som ofte er en hindring for at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, det er ikke første gang vi drøfter problemerne i forbindelse med kvinders deltagelse i produktionsprocessen og disse problemers konsekvenser for vores fremskridt og sociale samhørighed.
Det er imidlertid første gang, vi har en integreret og global indfaldsvinkel til spørgsmålet, som vi har i fru Estrelas betænkning. Den påviser den centrale rolle, kønsaspektet spiller i vores indsats for at nå Lissabon-målene. Jeg vil gerne takke fru Estrela for hendes initiativ og hendes indsats samt medlemmerne af Udvalget om Kvinders Rettigheder, som har deltaget i dette initiativ.
Mine kolleger har omtalt den forskelsbehandling og de problemer, som kvinder udsættes for i dag på arbejdsmarkedet i forbindelse med adgang og karriere, og de særlige problemer, der rammer følsomme samfundsgrupper som f.eks. indvandrere og ældre kvinder.
Vi må konstatere i dag, at ingen samfundsmodel i EU har kunnet håndtere dette spørgsmål med nævneværdig succes. Imidlertid er det værd at studere de forskellige erfaringer og undersøge dem til bunds, så de kan anvendes i EU's politiske retningslinjer og i medlemsstaternes indsats.
Derfor vil jeg opfordre Kommissionen til at se på spørgsmålet om de forskellige definitioner og metoder til at udregne deltagelsen på arbejdsmarkedet. Vi har ikke alle den samme definition af arbejdsløshed, sæsonbestemt arbejdsløshed og langtidsarbejdsløshed. Derfor er vi nødt til at se på disse begreber så ensartet som muligt, så vi kan registrere de virkelige forhold og fastsætte egentlige perspektiver og retningslinjer for vores indsats, både i EU og i medlemsstaterne.
Kommissionen bør ligeledes tage højde for de betydelige forskelle i begreber og politikker, som vedrører forældreorlov, brug af rettigheder osv. Vi kan ikke tale om en indsats for at nå Lissabon-målene, når der er så forskellige begreber og måder at gribe tingene an på i medlemsstaterne.
Jeg vil også gerne understrege, at Estrela-betænkningens forslag om en kollektiv og global håndtering af kvindespørgsmålet er meget vigtigt. Mainstreaming, som er EU's filosofi, bør inddrages i alle politikker og alle evalueringer både i EU og i medlemsstaternes handlingsplaner.
Endelig vil jeg opfordre til, at man i Kommissionens evalueringer, både med hensyn til fremskridt med Lissabon-målene og evalueringer af strukturfondene, altid sørger for at have dette mainstreamingperspektiv med. Vores udvalg vil stå Dem bi i disse bestræbelser. 
Bernadette Vergnaud (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg lykønske ordføreren, Edite Estrela, som har gjort et fremragende stykke arbejde, som De forhåbentlig kan lade Dem inspirere af, hr. kommissær.
Hvordan kan vi fortsat have som mål at gøre EU's økonomi til den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden inden 2010 uden at udrydde de vedvarende uligheder mellem mænd og kvinder?
Halvvejs gennem Lissabon-strategien kan vi desværre kun konstatere, at vi ikke har nået disse mål. Vi kan ikke blive ved med at begrænse kønsdimensionen til udelukkende at omfatte nogle enkelte områder i denne strategi. Den er et horisontalt og tværgående element, man ikke kan se bort fra, og som ikke kan reduceres til at afkrydse kasser i en konsekvensanalyse.
Den betyder, at man skal sætte fokus på de systemer og strukturer, der skaber og bibeholder uligheder og understreger forskelle. Tre procentpoint flere kvinder end mænd er arbejdsløse. 33 % af alle kvinder har ufrivilligt deltidsarbejde i forhold til 6 % af mændene. Kun 10 % af alle kvinder får stillinger på højt niveau. Lønforskellen er på 6-30 % for det samme arbejde, selv om ligestilling har været et grundlæggende princip i fællesskabslovgivningen siden 1957.
Hvis EU vil nå sine mål for vækst- og beskæftigelse, er det på tide at ændre den måde, folk tænker på. Kvinders arbejdstid skal blive ved med at være et valg og ikke en begrænsning, som gør deres stilling usikker. Kvinder skal have lettere adgang til livslang læring. Der skal være en egentlig politisk vilje til at gennemføre foranstaltninger for familier, som gør det muligt for mænd og kvinder at forene arbejds-, familie- og privatliv, f.eks. flere børnepasningsfaciliteter til overkommelige priser og flere muligheder for forældreorlov for mænd, således at de kan få mere tid til at være sammen med deres børn.
Vi skal hurtigst muligt gøre kønsperspektivet til en absolut prioritet og opfylde løftet om et Europa baseret på værdierne demokrati, lighed og social retfærdighed for alle - både kvinder og mænd. 

Hiltrud Breyer (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, Lissabon-strategien må ikke begrænses til erhvervspolitiske mål, men den skal også indeholde principper til styrkelse af social sammenhørighed og bæredygtig udvikling. Vi skal gøre det klart, at også kønnenes ligestilling skal spille en central rolle i Lissabon-processen. Vi skal også gøre det klart, at medlemsstaterne skal gennemføre Barcelona-retningslinjerne om børnepasning. Muligheden for at forene familie og arbejdsliv må ikke længere bare være tomme løfter og ord, men skal stå i forreste række i Lissabon-processen.
Vi skal også tydeliggøre medlemsstaternes ansvar i denne forbindelse. Vi skal dog også påpege, at mange ting hører til på prøvestadiet, således f.eks. velfærdssystemer og pensionsordninger i medlemsstaterne, som fordomsfuldt begunstiger barnløse og diskriminerer familier med børn. Vi skal turde én gang for alle at underkaste alt dette en prøve. Vi skal også gøre opmærksom på den kønsrelaterede lønforskel, som stadig eksisterer i EU, og som ligger mellem 15 og 33 %. Det skal være et for os til at gøre mere for kønnenes ligestilling i EU.
Vi skal desuden gøre det klart, at vi ud over disse mål for bedre børnepasning også skal kæmpe mod den stigende diskrimination af kvinder, selv om de har et højere uddannelsesniveau end mænd. Vi ser dette igen og igen netop i forbindelse med den store lønforskel i især EU. Mere fleksible arbejdstider, så familien og arbejdslivet kan forenes - også det burde der fokuseres meget mere på. Vi er bevidst om, at den demografiske udvikling udgør et kæmpe problem i EU, og vi må gøre alt for virkelig at anspore folk på dette område. Vi skal tydeliggøre, at det at have børn også er forbundet med glæde og rigdom i livet, og vi skal opmuntre familierne. Vi kan ikke bare stå og se til, hvordan børnetilskud og lignende i grunden kun er en almisse til familier med børn, som helt tydeligt diskrimineres i velfærdssystemerne og pensionsordningerne. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, ærede medlemmer, hr. kommissær, som vi flere gange har gjort opmærksom på, bekræfter virkeligheden, at Lissabon-strategiens gennemførelse kun har prioriteret liberaliseringer og et fleksibelt arbejdsmarked, hvilket sammen med stabilitetspagten er ved at få uheldige sociale følger, der især rammer kvinderne.
Det er således ikke nok at proklamere, at der skal træffes foranstaltninger til gavn for beskæftigelse, job af høj kvalitet og inddragelse af kvinderne i samfundslivet, for at nå Lissabon-målsætningerne. Det er nødvendigt at ændre den politik, der hindrer lige rettigheder og fastholder forskelsbehandling af kvinder ikke mindst på arbejdsmarkedet. Ud over øget arbejdsløshed blandt tusind af kvinder, der rammes af omstruktureringer og multinationale firmaers udflytninger, eller er i brancher ramt af liberaliseringen af verdenshandelen som tekstil og beklædning, skotøj og mange andre, er de nye job præget af mere og mere usikre ansættelsesforhold og lave lønninger samt af forskelsbehandling og manglende respekt for de kvindelige lønmodtageres rettigheder.
Alligevel diskuterer man inden for den såkaldte Lissabon-strategi nye direktivforslag, der vil gøre forskelsbehandlingen af kvinder endnu værre og medvirke til øget arbejdsløshed og social udstødelse. Her skal fremhæves forslaget til et direktiv om arbejdstidens tilrettelæggelse og det berygtede Bolkestein-direktiv om liberalisering af markedet for tjenesteydelser. Man kan derfor ikke på den ene side blive ved med at proklamere, at man beskytter kvindernes rettigheder, og på den anden systematisk modarbejde disse rettigheder med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker og med den politik og de foranstaltninger, der søges gennemført for at skabe et indre marked.
Derfor, hr. formand, ærede medlemmer, må Fællesskabets institutioner og medlemsstaterne i det mindste tage hensyn til denne betænkning. 
Gerard Batten (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i Lissabon-strategien er der fastsat en målsætning for en beskæftigelsesfrekvens på 60 % for kvinder, som skal være opnået inden udgangen af 2010, og fuld beskæftigelse for de personer, der står til rådighed for arbejdsmarkedet, inden udgangen af 2010. Det er umuligt at opnå. Lissabon-strategien er blot endnu en måde, hvorpå den europæiske økonomi belastes gennem statsindgreb og overregulering.
Betænkningen er typisk for den socialistiske fremgangsmåde, som Parlamentet ynder. I betænkningen anerkendes problemet med Europas økonomi, der skal være mere konkurrencedygtig, og Europas risiko for at miste sin konkurrenceposition, men betænkningen indeholder derudover forslag om foranstaltninger, der enten er irrelevante eller rent faktisk vil forværre situationen.
I betænkningen opfordres medlemsstaterne til at træffe foranstaltninger til sikring af, at kvinder i de svageste grupper i samfundet, herunder især enlige mødre, modtager en garanteret minimumsindkomst. Hvad kan være mere velegnet til at skabe arbejdsløshed end at garantere en minimumsindkomst for at arbejde? I betænkningen er det fastsat, at lønninger og arbejdsvilkår i mange medlemsstater, især i store forretningskæder, er krænkende for kvinders værdighed og ofte årsag til aborter og arbejdsudygtighed. Der er absolut ingen dokumentation for denne uhyrlige påstand. Jeg kan forsikre om, at enhver forretningskæde i Storbritannien, der var skyld i aborter og uarbejdsdygtighed, hurtigt ville være genstand for retssager.
Øget beskæftigelse for både mænd og kvinder, der ønsker at arbejde, opnås gennem deregulering og ved ikke at gøre livet så besværligt for erhvervslivet. Der skal naturligvis være samme løn for samme arbejde, og de forældre, der ønsker at blive hjemme for at passe deres børn, skal naturligvis modtage hjælp. Vi skal mindske skattebyrden for de forældre, der arbejder, og mindske skattebyrden for alle, der ønsker at arbejde. Disse politikker vil aldrig blive gennemført i et socialistisk EU, som er en anden grund til at Storbritannien bør forlade Den Europæiske Union og træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre økonomisk fornyelse og fremgang, mens det stadig kan lade sig gøre. 
Irena Belohorská (NI ).
   - Mine damer og herrer, Lissabon-strategien er et fremragende dokument, men som Kommissionens formand hr. Barroso har sagt til Europa-Parlamentet, så mangler den realitetssans. Derfor er jeg meget glad for denne betænkning, og jeg vil gerne sige tak til ordføreren, som i sin tekst tager spørgsmålet om ligestilling mellem kønnene op.
Forsøger vi stadig at identificere målsætningerne i Lissabon-strategien, mens processen allerede er inde i sin anden fase? Det forekommer mig at være lidt sent. I betænkningens første del omtaler ordføreren . Det er beklageligt, at jeg var den eneste EU-repræsentant, der var til stede, da kvindekonferencen i Beijing tog og den praktiske gennemførelse af den med i sin tiende erklæring. Jeg er bange for, at denne betænkning vil vise sig at være en af dem, som præcist beskriver kvinders situation og status i EU's medlemsstater med hensyn til beskæftigelse, social situation eller helbred, men som ikke vil blive anvendt i praksis. Jeg håber imidlertid stadig, at betænkningen ikke bare vil blive stillet op på hylden, og mit håb er blevet styrket af det østrigske formandskab, som har kvinders helbred blandt sine prioriteringer. Her støder vi imidlertid på et andet problem, for medlemsstaternes sundhedssystemer er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet underlagt medlemsstaternes bestemmelser og beslutningskompetence. Da vi ved, at sundhedssektoren i EU's medlemsstater i øjeblikket undergår en yderst vanskelig reform, bør sundhedsbeskyttelse koordineres på EU-niveau.
Hvis en kvinde skal kunne udfylde sin plads i samfundet, være en lige partner på arbejdsmarkedet og en god mor, så skal hun have et godt helbred. Det bør være et af de vigtigste mål i Lissabon-strategien at beskytte kvinders helbred i en aldrende befolkning, om det nu er i form af forebyggende undersøgelser for brystkræft og livmoderhalskræft eller forskning i årsagerne til for tidlige fødsler og den voksende ufrugtbarhed.
Anna Záborská (PPE-DE ).
   - Lad mig allerførst takke ordføreren fru Estrela og skyggeordførerne og andre medlemmer af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling for deres arbejde til støtte for denne initiativbetænkning. Wim Kok-betænkningen har overbevist os om, at Lissabon-strategien trænger til en grundig revision, også set fra et ligestillingssynspunkt. Vi må ikke glemme kvinders kompetencer og deres vigtige rolles særlige natur i en kontekst, som går ud over medlemsstaternes økonomier. Hvis vi skal finde en god balance mellem arbejde og familie, må vi tage højde for kvindernes sociale opgave med at forbedre den demografiske situation i Europa. Vi må under ingen omstændigheder overse det formelt ubemærkede og fortsat ubetalte arbejde, som kvinder udfører. Her bør vi udvikle en relevant metodologi sammen med evalueringsmetoder og statistisk indberetning. Jeg er overbevist om, at social og finansiel anerkendelse af dette arbejde vil medføre en markant forbedring af kvinders økonomiske situation og sociale status.
Jeg vil gerne minde om en af konklusionerne og målsætningerne, som Det Europæiske Råd formulerede i marts 2000 - fuld beskæftigelse i Europa i et nyt samfund, som er bedre tilpasset kvinders og mænds personlige valg. Det er ikke nok at sikre, at alle mennesker er i arbejde. Under de kommunistiske regimer var der fuld beskæftigelse, og vi ved godt, hvordan det gik med økonomien dengang. Det er ikke nok, at alle borgere kan bruge computere og anvende den tilgængelige information effektivt. Lissabon-strategiens primære fokus er økonomisk, men strategien kan kun lykkes, hvis den også bidrager til Europas kulturelle fremskridt. De europæiske kulturelle standarder kan ikke adskilles fra spørgsmålene om lige muligheder og ligestilling. Europa vil kun være troværdigt, hvis de kvinder, mænd og børn, som bor der, ikke skal udholde ekstrem fattigdom og social udstødelse, og hvis borgerne i dagligdagen kan tænke kritisk, forstå sociale fænomener og kommunikere godt, det vil sige humant, med hinanden. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Hr. formand, i det tredje årtusinde skal en kvinde have mulighed for at beslutte, om hun ønsker at arbejde eller blive hjemme. Hvis hun ønsker at arbejde, skal hun bedømmes for sin præstation og ikke sit køn.
Kvinder har nøglen til opfyldelsen af Lissabon-strategiens overordnede målsætning, som er vækst og jobskabelse i EU. Flere kvinder på arbejdsmarkedet skal være en topprioritet for EU. Højere beskæftigelsesfrekvenser for kvinder vil bidrage til håndteringen af Europas demografiske udfordringer og virke fremmende på vækst og produktivitet. Disse fordele skal dog gå hånd i hånd med større ligestilling mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet.
Diskrimination imod kvinder, erhvervsmæssig opdeling og diskrimination i forbindelse med graviditet finder sted i stort omfang. Og der er store lønforskelle mellem mænd og kvinder i Europa. Lønforskellen for fuldtidsjobs er i øjeblikket på 15 %, men er oppe på 40 % for deltidsjobs. PSE-Gruppen mener, at der skal træffes målrettede foranstaltninger til fremme af beskæftigelsen for de svageste grupper i samfundet, nemlig ældre kvinder, kvinder der tilhører etniske minoriteter og kvinder med handicap.
Udviklingen af et vidensamfund stiller store krav til uddannelsesniveauet for arbejdsstyrken. Piger klarer sig bedre i skolen end drenge, og flere kvinder end mænd deltager i voksenuddannelse og erhvervsuddannelse. Vi skal være bedre til at udnytte dette potentiale, og der skal ydes en vedvarende indsats for at sikre ligestilling mellem mænd og kvinder i uddannelses- og karriereforløbet samt tilstrækkelige pensionsordninger for kvinder.
Vi skal kæmpe for et samfund med ligestilling mellem mænd og kvinder, som er passende for det 21. århundrede, og som er en integreret del af vores europæiske sociale model. Der er sket fremskridt i de senere år, men der er stadig meget at udrette. Det er i sidste ende medlemsstaternes pligt at opfylde de overordnede målsætninger i Lissabon-strategien, og de skal uden tøven påtage sig dette ansvar for at sikre, at disse ambitiøse målsætninger opfyldes. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, de foranstaltninger, der foreslås i den betænkning, vi drøfter, foregiver ganske vist at skulle bekæmpe arbejdsløshed blandt kvinder og ligestillingsproblemer, men i virkeligheden fører de til begrænsninger og ophævelse af de positive ordninger og rettigheder, som kvinder måtte have opnået gennem hårde kampe inden for arbejderbevægelsen, græsrodsbevægelsen og kvindebevægelsen.
De hænger sammen med gennemførelsen af Lissabon-strategien. De fremmer deltidsbeskæftigelse, ansættelser med fleksible arbejdstider, skifteholdsarbejde og tidsbegrænsede ansættelser inden for områder som hjemmehjælp og social- og sundhedssektoren m.m. På denne måde vil de føre til større udnyttelse af kvinder, mere usikkerhed i ansættelsen og, som følge heraf, til øget arbejdsløshed og usikkerhed.
Hr. kommissær, det er de kvindelige arbejdstagere, kvinderne i de nederste befolkningslag, der rammes af den befolkningsfjendtlige politik, for de velstående kvinder har ikke sådanne problemer.
I betænkningen fremhæves desuden familieånden og familiemodellen som en produktionsenhed, der løser sine medlemmers behov. Dette, mener vi, er særdeles farligt. Når man giver manden øget ansvar, er det for at overbevise arbejderfamilien om, at den selv har ansvaret for sine medlemmers reproduktion. På den måde lægger I alle byrderne over på familien, også problemer, der drejer sig om børn, sundhed og uddannelse, og samtidig lægger I disse områder ud til grov kommercialisering, som en handelsvare, og fører arbejderbefolkningen ind i en blindgyde.
Vi mener, at disse foranstaltninger går i den forkerte retning, væk fra kravet om, at kvinder skal inddrages i arbejdet i samfundet, samtidig med at der skal føres en statslig politik, som støtter kvinder og mødre og beskytter børn og ældre.
Det er forslag, som i sidste instans har til formål at skaffe kvindens og arbejderfamiliens samtykke til at forringe og yderligere privatisere og kommercialisere de eksisterende sociale ydelser. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke ordføreren Edite Estrela for denne initiativbetænkning. I betænkningens henstillinger opfordres landene til at tage alvorlige skridt til at nå Lissabon-strategiens mål om forbedret beskæftigelse og beskæftigelseskvalitet og social inddragelse af kvinder i betragtning af de store økonomiske potentiale, der ligger i en øget beskæftigelse for kvinder.
Hvis vi skal nå Lissabon-strategiens mål om 60 % beskæftigelse blandt kvinder i EU i 2010, må vi begynde at gennemføre de relevante initiativer i praksis. Medlemsstaterne og Kommissionen bør fortsat fokusere på effektive foranstaltninger for at støtte væksten, især i Europas fattigste regioner, hvor manglen på job tvinger mennesker, primært kvinder, til at tage job i store detailkæder i mange medlemsstater, som indebærer ydmygende arbejdsforhold, uacceptable arbejdstider og ekstremt lave lønninger. Jeg ved, hvad jeg taler om, for jeg bor i den perifere region Presov i Slovakiet, hvor den gennemsnitlige arbejdsløshed er på 23 %, og hvor den gennemsnitlige månedsløn er omkring SKK 12.000, hvilket svarer til ca. 300 euro.
Det er yderst vigtigt at etablere et erhvervsvenligt miljø, at fremme kvinders forretningsånd og sikre, at der er mikrokreditter til rådighed, som kan hjælpe kvinder med at starte deres egne virksomheder. I lande, hvor man har fungerende mikrokreditsystemer, er kvindernes stilling ændret markant. Desuden er det nødvendigt at sikre, at kvinder får bedre adgang til uddannelse på videregående niveau og livslang læring samt til de nye teknologier og informationssamfundet, så de kan tage konkurrencen op på arbejdsmarkedet. For at sikre, at udvidelsen af EU også fungerer som en katalysator for at forbedre ligestillingspolitikken i de nye medlemsstater, må vi også i højere grad gennemføre initiativer i den nationale lovgivning, som kan fjerne ulighed mellem kønnene i beskæftigelse, lønninger og/eller politisk repræsentation.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at kvinderne er en nøgle til at opfylde Lissabon-målene og derfor fortjener opmærksomhed fra EU's institutioner og medlemsstaternes regeringer. 
Britta Thomsen (PSE ).
   - Hr. formand Hr. kommissær! Kære kolleger! I ordførerens betænkning fremhæves et bekymrende og desværre ofte overset faktum. Uligheden mellem kvinder og mænd i forskning varer ved og forhindrer opfyldelsen af Lissabon-målene. Vi havde i Industriudvalget håbet på at få flere midler til forskning i det nye budget. Mere og bedre forskning og derfor flere midler til forskning er det mest afgørende middel i kampen for konkurrence og vækst i Europa. Desværre resulterede de netop overståede budgetforhandlinger i, at forskningen ikke blev tilstrækkeligt prioriteret. Det er meget beklageligt. Strategierne i Lissabon-dagsordenen er Europas fremtidssikring. Selv om EU's forskningsprogrammer kun udgør en lille del af de samlede midler til forskning i Europa, skal vi tænke os meget godt om, når vi laver vores prioriteringer. Netop det faktum, at europæiske kvinder stadig er underrepræsenterede i forskningsverdenen til trods for, at kvinder i dag er bedre uddannede end mænd, er et udtryk for, at Europa har et kæmpe potentiale, som ikke bliver udnyttet. Det skal vi gøre noget ved!
En kvindelig professor har sjældent mand og børn. Mandlige professorer har det som oftest. Unge kvindelige kandidater har svært ved at få forskerstillinger. I hele Europa er hovedparten af de nyuddannede kandidater faktisk kvinder, men højere oppe på karriererangstigen sidder mændene stadig tungt i sadlen. Netop nu er det vigtigt at være opmærksom på, at kvinder er mere udsatte end mænd, for konkurrencen om forskningsmidlerne er hård. Vi skal øge andelen af kvindelige professorer og ph.d.-studerende for at imødekomme de udfordringer, som vi står over for. At satse på uddannelse, forskning og innovation er vores eneste mulighed for at klare os i den videnbaserede økonomi. Og det uudnyttede kvindelige forskningspotentiale er fremtidens kernekraft.
Vi skal blive bedre til at opfordre unge kvinder til at vælge en forskerkarriere, og vi skal samtidig sikre bedre vilkår for både kvinder og mænd i forskerverdenen. F.eks. er langt de fleste forskerstillinger i Europa i dag midlertidige, og hvis vi ikke ændrer de forhold snart, ender det med, at den offentlige forskning bliver sekundær i forhold til den private. På længere sigt kan det medføre, at underviserne på universiteterne bliver kvinder, som vi har set det længere nede i skolesystemet, mens mændene finder ansættelse i den bedre betalte og mere prestigefyldte industriforskning, hvor kun 15 % af forskerne i dag er kvinder. 
Christa Klaß (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der skal gøres noget, hvis vi skal gøre os forhåbninger om at nå Lissabon-målene, og ét må være klart: Kun med kvinderne når vi målet. Der er stadig en urimelig stor forskel på mænd og kvinders løn i mange medlemsstater. Der diskrimineres stadig, når det gælder forfremmelse. Familien skal stadig indrette sig efter arbejdspladsen. Men det burde være arbejdspladsen, som skulle indrette sig efter familiernes behov. Alle områder skal gennemtænkes meget nøje sigte med på ligestillingsaspektet, men også sigte med på familieaspektet. Der er behov for nye metoder her. Vi er enige og siger det ikke gerne, men kvinder har stadig i øget omfang brug for opbakning for at kunne udvikle deres iværksætterånd.
Kvinder bidrager til Europas rentabilitet og konkurrenceevne. Uddannelse og livslang læring er nøgleordene. Det største potentiale for borgerne i Europa er og bliver deres viden, og det skal fortsat fremmes på baggrund af ligestilling.
Jeg vil gerne takke ordføreren, fru Estrela, for, at hun i sin betænkning er kommet grundigt ind på mange emner. Fru Thomsen henviste til området "kvinder og forskning", og jeg vil gerne fremhæve et andet område, nemlig beskæftigelse i husholdningen i den private sektor. Principielt er der overhovedet ingen fornuftig grund til at behandle en arbejdsplads i husholdningen anderledes end en arbejdsplads i industrien eller handelen. Hvis et ægtepar begge er erhvervsaktive og ansætter en person til at klare husførelsen, så er det en arbejdsplads, ikke en privat fornøjelse. For det andet, hvis vores familier fik mulighed for at få kompetent hjælp til at klare husførelsen - både når det gælder børnepasning og ungdomsarbejde og opdragelse, og når det gælder ældreforsorg og -pleje - ville man samtidig kunne skaffe værdifulde arbejdspladser.
Et anerkendt, forsikringspligtigt arbejde bidrager også til de sociale sikringssystemer og åbner mulighed for, at mange kvinder kan komme ud af sort arbejde og få lovligt arbejde og dermed også for muligheden for social sikring for alderdom og sygdom.
Jeg tror, at dette også er årsagen til, at sådant arbejde er upopulært. Det, som ikke koster noget, er ikke anerkendt og heller ikke noget værd, og det vil ingen have. På dette område skal vi skabe bevidsthed i stedet for at devaluere yderligere med mindsteløn. Medlemsstaterne skal kræve perspektiver, både finansielle, skattemæssige og mentale. For kun med et familievenligt samfund i Europa kan vi nå Lissabon-målene. Lissabon-strategien giver os mulighed for at sætte fokus på disse vigtige områder. Vi skal gøre dette for på den måde at sætte processen i gang og fortsat holde den i gang. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ).
   - Hr. formand, da Det Europæiske Råd trådte sammen i Lissabon i 2000, vedtog det en række strategiske mål, som skulle gøre EU til en dynamisk og konkurrencedygtig økonomi på 10 år. Denne økonomi skulle kunne klare store økonomiske vækstrater og nedbringe fattigdommen.
Der er gået fem år, og resultaterne kan endnu ikke mærkes. De fleste af de aftalte foranstaltninger findes stadig kun på papiret. Der er bekymring, ikke kun over de manglende resultater på det økonomiske område, men også over de manglende fremskridt i kampen mod diskrimination. Kvinder klarer sig fortsat dårligere end mænd på det europæiske arbejdsmarked. Det fremgår klart af de markante forskelle i mænds og kvinders lønninger og af de forhindringer, der møder kvinderne, når de søger arbejde.
Selv om andelen af kvinder i beskæftigelse i Europa steg lidt i 2003, er det stadig kun lidt over halvdelen af Europas kvinder, som arbejder uden for hjemmet. De nye job, der skabes til kvinder, har en tendens til at være usikre og dårligt betalte, og kvinders pensionsrettigheder er væsentligt lavere end mænds. I dag er 58 % af de mennesker, der har en højere uddannelse i Europa, kvinder. Ikke desto mindre bliver de ikke forfremmet så ofte, og de tjener stadig mellem 15 % og 40 % mindre end mænd for arbejde af samme værdi.
Hvis Lissabon-strategien skal gennemføres, må man prioritere specifikke aktioner, som sigter mod at støtte og fremme beskæftigelse for kvinder og kvindelige iværksættere. Det er vigtigt at ændre en beskæftigelsesstrategi, som diskriminerer kvinder, især i lyset af de teorier, der for nylig er blevet fremført, og som siger, at en kvindes såkaldt naturlige rolle er i hjemmet, og at kvinders rolle i det 21. århundrede simpelthen skulle bestå i at holde hjemmet.
Hvis kvinderne trak sig ud af arbejdsmarkedet, ville mænd måske kunne udfylde de ledige stillinger. En række polske politikere mener, at det ville være en effektiv måde at bekæmpe arbejdsløsheden på. Er det virkelig den vej, som et innovativt og konkurrencedygtigt Europa skal vælge? Det håber jeg bestemt ikke, og derfor støtter jeg Estrela-betænkningen. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er flere gange blevet nævnt, at den europæiske strategi for beskæftigelse er et grundlæggende redskab for gennemførelsen af Lissabon-strategien og har til formål at bringe den europæiske beskæftigelsesprocent op på 70 % og, hvad der er vigtigere, 60 % for kvinder.
Den initiativbetænkning, vi skal stemme om i dag, hvis ordfører, fru Estrela, jeg oprigtigt vil komplimentere sammen med det udvalg og de medlemmer, der har deltaget i forhandlingerne i dag - og som virkelig har beriget debatten med deres idéer - vil bidrage til gennemførelsen af dette mål ved at sikre den omdiskuterede ligebehandling og de kvalitative forbedringer af kvinders muligheder for at deltage på arbejdsmarkedet.
Ikke alene udgør EU's kvinder over halvdelen af den samlede befolkning, de udgør også 58 % af alle med en universitetsuddannelse og 41 % af alle indehavere af en ph.d.-grad. Det er en ressource, som bør bevares gennem livslang læring, og som bør udnyttes i kvalitetsarbejdspladser og nye former for tjenesteydelser, f.eks. deltidsbeskæftigelse, telearbejde og fleksible arbejdstider, som imidlertid skal vælges frivilligt og ikke føre til, at kvindernes personlighed bliver splittet, så de risikerer at blive skizofrene.
Disse forhold opstår ikke kun gennem uligheder i aflønningen, men også på grund af manglende retsbeskyttelse i forbindelse med erhvervskarrieren, som er påvirket af familielivet. Men hvad enten vi vil det eller ej, afhænger den demografiske udvikling i EU af dette familieliv.
Ulighed begynder allerede under uddannelsen. Fra studietiden og fremefter sker der en forskelsbehandling, som forhindrer en udvikling i familien, og der er ingen harmonisering af planerne med henblik på at sikre denne tid som arbejdstid.
Målsætninger om 90 % dækning af behovet for børnepasningsfaciliteter for skolebørn og 33 % dækning for førskolebørn er ikke nok, hvis de ikke tilbyder førskoleundervisning af høj kvalitet, hvilket kun er tilfældet i ganske få europæiske lande. Pladserne skal være billige og må ikke medføre indkomstnedgang for kvinderne. Kvindernes indtægt reduceres imidlertid også på grund af forskelsbehandling med hensyn til beskatning og pension.
Et andet spørgsmål, der er nævnt, og som jeg også gerne vil fremhæve, er anerkendelse af kvinders uformelle arbejde. Der bør gives støtte ikke kun til enlige mødre, men også til mødre i det hele taget, som opfostrer et, to eller flere børn. Kun på denne måde kan vi være stolte over, at vi forsøger at gøre Europa til den førende magt i verden og fremme udvikling og velfærd, kombineret med social samhørighed. 
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Estrela med hendes betænkning og komme med endnu en kommentar til det, der hidtil er blevet sagt, og som jeg for en stor del er enig i. Mine damer og herrer, som det påpeges i betænkningens afsnit 23, drejer det sig om at opnå en større samordning mellem ligestillingspolitikkerne og Lissabon-strategien, og for at der bliver taget mere hensyn til kønsperspektivet i forbindelse med gennemførelsen af de mål, der blev fastsat for EU i 2000, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på den stadig meget begrænsede tilstedeværelse af kvinder på det videnskabelige og teknologiske område, og også på de vigtige beslutningstagende poster i vores erhvervsliv.
Hvis vi, som det står i Lissabon-målene, ønsker, at Europa bliver en dynamisk og konkurrencedygtig økonomi, spiller videnskab, teknologi og innovation en afgørende rolle, og kvindernes deltagelse på disse områder, på alle niveauer, er langt fra den samme som mændenes. 
Jeg taler ikke kun om spørgsmålet om retfærdighed, men også om effektivitet. Kvinderne udgør ca. halvdelen af befolkningen, og det er hverken fornuftigt eller effektivt kun at udnytte halvdelen af hjernerne.
På baggrund af undersøgelserne forud for den igangværende forhandling af det syvende rammeprogram for forskning og udvikling ved vi, at Europa har brug for 750.000 nye veluddannede forskere af begge køn. Tiden er inde til at træffe de nødvendige foranstaltninger, så såvel mænd som kvinder har lige adgang til disse nye arbejdspladser, uden at der herved gives køb på kvaliteten.
De fleste undersøgelser har også understreget, at der mangler kønsopdelte data på det videnskabelige og teknologiske område. Det er en yderligere vanskelighed med hensyn til at iværksætte effektive politikker, der tager fat om problemets rod. Det Europæiske Institut for Ligestilling mellem Mænd og Kvinder skal spille en vigtig rolle og behandle denne mangel som en hovedprioritet. Vi anmoder om, at Kommissionen i samarbejde med medlemsstaterne iværksætter de nødvendige aktioner for at få løst dette problem, der er afgørende for, at Lissabon-strategien bliver den succes, vi alle ønsker.
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   - Analyser af væksten i EU har vist, at vi ikke arbejder tilstrækkeligt effektivt eller seriøst for at opfylde målene i Lissabon-strategien. Det er helt utroligt og aldeles uacceptabelt for landene i EU, at kvinder stadig den dag i dag er markant dårligere stillet end mænd med hensyn til beskæftigelse og lønninger.
I betragtning af, at vi står over for et alvorligt problem i Europa i form af en aldrende befolkning og en lav fødselsrate, må vi behandle spørgsmålet om ulighed på arbejdspladsen i forbindelse med disse problemer. Dette er så bekymrende, at vi bør sætte alle anstrengelser både i EU og i de enkelte medlemsstater ind på at fastslå årsagerne til dette spørgsmål og finde en så effektiv og seriøs løsning som muligt.
Vi har brug for et ægte samarbejde fra hele samfundet, for ansvaret for den nuværende situation kan ikke bare lægges over på kvinderne, som ikke længere er rede til at påtage sig eneansvaret for børnene og samtidig se sig selv ringere stillet økonomisk, først på kort sigt og siden på lang sigt, når de går på pension. Vi har derfor brug for passende lovgivningsinitiativer, konsensus fra hele samfundet og en vilje hos både mænd og kvinder til at påtage sig det krævende og vidunderlige job, der kaldes forældreskab.
I denne forbindelse må vi forbedre samfundets positive holdning til livet og opmuntre kvinder til ikke at gå glip af eller give afkald på den smukkeste opgave og glæde i livet, som moderskabet giver. Moderskab udelukker ikke nødvendigvis en professionel eller politisk karriere, man skal bare vælge det rette tidspunkt til hver ting. Vi kan endda betragte de kvindelige medlemmer af Europa-Parlamentet som modeller, for nogle af os kan prale af tre, fem og sågar ni eller 10 børn. Og disse medlemmer er ikke kommet til Parlamentet for at hvile, men arbejder meget ansvarligt og effektivt, for de ved, hvordan man arbejder med opmærksomhed på den enkeltes behov, og de har også en fornemmelse for fællesskabet. 
Louis Michel,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil begynde med at takke de meget få mænd, som har været til stede under denne forhandling, og de endnu færre mænd, som har taget ordet. Det viser alt sammen, at kvinder har ret, når de siger, at der stadig er meget arbejde, der skal gøres. Jeg ønskede derfor oprigtigt at takke de, der har deltaget i forhandlingen, fordi den drejer sig om et emne, som ikke kun vedrører kvinder, men hele samfundet og alle samfundsaktører. Det er det perspektiv, som Kommissionen agter at anvende til at arbejde med dette problem.
Jeg vil også gerne sige, at jeg kan tilslutte mig de hovedidéer, der er givet udtryk for her i Parlamentet, og som jeg har lyttet meget opmærksomt til. Jeg er derimod ikke enig med visse talere, som ønsker at bevare kvinder i stereotype roller, ja, endog roller fra en anden tidsalder. Arbejdende kvinder er ikke årsag til arbejdsløshed. Det er et argument, som vi hører alt for ofte i visse kredse, og det er tydeligvis sådanne argumenter, vi skal bekæmpe, fordi de forhindrer, at der kan ske væsentlige fremskridt i visse lande.
Hvad gør Kommissionen på baggrund heraf? Jeg vil understrege, at de fleste af de fremsatte anmodninger hører under nationale politikker. Det er stadig medlemsstaterne, der skal lovgive om de store spørgsmål, der er blevet rejst. Jeg erkender selvfølgelig, at Kommissionen skal spille en rolle, og jeg vil forklare, på hvilke områder den agter at gennemføre foranstaltninger, og hvordan.
I de nye integrerede retningslinjer fastsættes det på ny tydeligt, at det er nødvendigt at integrere kønsdimensionen, ligestillingsaspektet, i alle beskæftigelsespolitikker, og behovet for at fremme ligestilling mellem mænd og kvinder i forbindelse med alle aktioner bekræftes atter. I den nye beskæftigelsesstrategi tager man fat på målet om en beskæftigelsesfrekvens på 60 % i 2010. Retningslinjerne i strategien omfatter særlig afskaffelse af uligheder mellem kønnene og fremme af forening mellem arbejdsliv og privatliv.
Kommissionen har også gjort mainstreaming til en grundlæggende princip i fællesskabsindsatsen. Jeg erindrer om, at det er medtaget som sådant i artikel 3 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. Mainstreaming gennemføres ved hjælp af en EU-rammestrategi for ligestilling mellem mænd og kvinder. Formålet med denne strategi er at etablere en handlingsramme, inden for hvilken alle fællesskabsaktiviteter, herunder økonomiske aktiviteter og politikker samt beskæftigelsespolitik, kan bidrage til at nå målet om at afskaffe ulighed og fremme ligestilling mellem mænd og kvinder. Kommissionen er for tiden ved at udarbejde en køreplan for ligestilling mellem mænd og kvinder, som fra 2007 skal erstatte rammestrategien. Målet med køreplanen og rammestrategien bliver at integrere ligestillingsaspektet i alle fællesskabspolitikker og særlig i Lissabon-strategien.
Jeg vil sige lidt om lønforskellen. Lønforskellen mellem mænd og kvinder er et komplekst fænomen, og forskelsbehandling er ikke den eneste årsag til den. Den skyldes faktisk en række faktorer såsom adskillelse på arbejdsmarkedet, at der stadig er stereotype opfattelser, særlig inden for uddannelse, og problemet med at forene arbejdsliv og privatliv. Vi skal derfor reagere på alle disse underliggende faktorer. Jeg vil understrege, at vi i beskæftigelsesstrategien agter at være særlig opmærksomme på begrænsningen af lønforskellen. I to retningslinjer opfordres medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter udtrykkeligt til at arbejde hen imod dette. Det skal også påpeges, at det østrigske formandskab har meddelt, at det agter at afholde en konference om lønforskel i Bruxelles sidst i maj, og jeg tror, at det bliver en god lejlighed til at gøre nye fremskridt på dette område.
Jeg vil sige et par ord om den måde, udviklingen i kvinders stilling på arbejdsmarkedet undersøges og analyseres set ud fra forståelse af deres rettigheder og mænds rolle. Kommissionen kontrollerer konstant ligestillingspolitikken og foretager jævnligt eller får foretaget analyser og undersøgelser af de økonomiske og juridiske aspekter af ligestilling. Årsberetningen om lige muligheder for kvinder og mænd, som Kommissionen har fremlagt på stats- og regeringschefernes forårstopmøde siden 2004, er et meget vigtigt dokument til kontrol af ligestilling mellem kvinder og mænd i EU. I årsberetningen beskrives de primære ændringer i henholdsvis kvinders og mænds stilling inden for uddannelse, beskæftigelse og det sociale liv. De fremskridt, der er sket, og de udfordringer, der skal tages op, beskrives i den. På denne baggrund analyserer Kommissionen også medlemsstaternes nationale reformprogrammer inden for Lissabon-strategien, og dette bliver et væsentligt bidrag til beskæftigelseskapitlet i den årlige overvågningsrapport.
Hvordan agter Kommissionen at forbedre den statistiske metode for at tage kønsaspektet i betragtning? Kønsdimensionen er selvfølgelig indarbejdet i statistikkerne. Dette sker ved at anvende en statistisk metode og statistiske data, der tager højde for kønsaspektet. Som det understreges i beslutningsforslaget, er det afgørende for at kontrollere ligestillingspolitikken, at der er relevante, sammenhængende og sammenlignelige statistiske data til rådighed. Eurostat samarbejder aktivt med de nationale statistiske institutter for at få indført en fælles metode, der vil gøre det muligt at indsamle pålidelige og sammenlignelige data i EU. Det er faktisk vigtigt, at der indsamles sådanne data på dette niveau. Det kommende europæiske institut for ligestilling mellem mænd og kvinder bør også give et betydeligt bidrag til at forbedre den statistiske kontrol med ligestillingspolitik. Jeg vil dog, fordi det efter min mening er nyttigt at sige tingene, som de er, understrege, at dette institut primært bliver et teknisk instrument og bestemt ikke et politisk organ eller leverandør af finansielle ressourcer.
Hr. formand, mine damer og herrer, dette er Kommissionens svar. Den deler fuldt ud de bekymringer, der er givet udtryk for i betænkningen, og lykønsker endnu en gang ordføreren med hendes fremragende arbejde. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af John Bowis for Udviklingsudvalget om invaliditet og udvikling (O-0080/2005 - B6-0345/2005). 
John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, De, kommissæren og jeg lever alle med et handicap. Hvis vi ikke har vores briller, kan vi ikke fungere. Jeg kan ikke læse, jeg kan ikke køre bil eller undgå at støde ind i ting, men jeg lever i et samfund, hvor jeg modtager hjælp for at kompensere for dette handicap, så jeg kan fungere, også som medlem af Parlamentet. Hvis jeg kom fra et udviklingsland, ville jeg være mindre heldigt stillet. En ud af 10 personer i udviklingslandene lever med et handicap. En ud af fire fattige familier i udviklingslandene har et familiemedlem, der lever med et handicap.
Det er en stor udfordring, men denne forhandling er mere end alvorlige miner, sympati og medfølelse. Det drejer sig også om at hylde handicappede personers evner og finde ud af, hvordan vi kan hjælpe dem med at fungere optimalt og bidrage til deres egne liv, erhvervslivet og de samfund, som de lever i.
Vores politik eller beslutningsforslag handler om at sætte en stopper for, at handicappede afvises, glemmes eller stigmatiseres. Vi ønsker en forebyggelsespolitik, en politik, der viser engagement og respekt for menneskerettigheder, og som skaber muligheder. Vi ønsker at sikre, at der ikke findes steder, som handicappede ikke har adgang til. Vi ønsker - hvis jeg kan formulere det sådan - handicap . Vi ønsker at bryde den forbindelse, som uundgåeligt eksisterer mellem fattigdom og dårligt helbred og handicap i udviklingslandene - ingen velstand uden sundhed, men ingen indkomst uden medicin. Ingen indkomst betyder ingen medicin, ingen transport betyder ingen skolegang, ingen helbredserklæring betyder intet arbejde, ingen adgang betyder ingen mulighed for at bevise sit værd. Det handler ikke blot om mobilitet, det handler om alle de handicap, som vi skal lære at håndtere på forskellige måder, uanset om det drejer sig om synet, hørelsen, indlæringsvanskeligheder, vejrtrækningsproblemer eller slagtilfælde.
Det skal være en tosporet politik, og jeg bruger denne formulering velovervejet, for det er sådan, det er formuleret i Kommissionens vejledningsnotat. Det er en tosporet politik til forebyggelse og etablering af sundhedstjenester. Det er en tosporet politik for personer med handicap, udviklet af personer med handicap, som er inddraget i den politiske beslutningsproces. Vi husker med glæde parlamentsmedlemmerne fra Uganda, som fik tildelt de sæder, der var specielt reserveret for handicappede i parlamentet i Uganda.
Vi ønsker støtte af organisationer for handicappede. Vi ønsker anerkendelse af, at oversete sygdomme er nogle af de største årsager til handicap. Mange lande har brug for disse nye partnerskaber for at udvikle medicin, og mange lande har brug for adgang til den medicin, som vi i den vestlige verden tager for givet.
Jeg lever med diabetes. Det har jeg nævnt ved mange lejligheder. Jeg kan imidlertid fungere ved hjælp af medicin, blodprøver og den hjælp fra specialister, som jeg modtager, og dermed leve et rimeligt normalt liv. Men da jeg i Mali besøgte de forskellige centre, som er til rådighed for personer med diabetes, var der på klinikkerne og hospitalerne rum fyldt med mennesker, som havde fået bortamputeret ben og arme, havde mistet synet, fået ødelagt leveren, og som risikerede at dø alt for tidligt.
Vi har brug for en politik, som hjælper mennesker med at overvinde problemerne. Disse mennesker kan bidrage til økonomien i Mali. Vi vedtog beslutninger vedrørende AVS-landene i Bruxelles i 2001 og i Cape Town i 2002, og under Det Europæiske Handicapår i 2003 blev vejledningsnotatet udarbejdet. Men det er en af de bedst bevarede hemmeligheder i Europa og udviklingslandene. Min bøn til kommissæren er at følge dette vejledningsnotat og gennemføre det i praksis. Vi ønsker i hvert fald ikke, at der bruges flere offentlige EU-midler på at fortsætte med at skabe barrierer for personer med handicap.
1999 til 2009 er det afrikanske handicaptiår, som er oprettet af Den Afrikanske Union. Datoen for opfyldelse af målsætningen falder sammen med afslutningen af vores embedsperiode som parlamentsmedlemmer og kommissærer. Jeg håber, at vi til den tid kan se tilbage og sige, at vi gjorde en indsats for at skabe bedre muligheder for handicappede, så de kan leve fuldt ud tilfredsstillende liv som bidragydere i erhvervslivet og de samfund, som de lever i.
Louis Michel,
   Hr. formand, mine damer og herrer, vejledningsnotatet om invaliditet kan danne udgangspunkt for at tage hensyn til handicapspørgsmål i udviklingspolitik. For øvrigt vil jeg takke det ærede medlem for den særlige og selvfølgelig meget interessante belysning af dette yderst alvorlige problem.
Notatet giver en række retningslinjer og praktiske forslag. Det er derfor i virkeligheden ikke et spørgsmål om at gennemføre det som sådan, men om at sørge for, at det distribueres bredt til det berørte personale. Det er allerede blevet fordelt i afdelinger under GD Eksterne Forbindelser og i delegationerne. Endvidere blev der afholdt et uddannelsesforløb om handicap i september 2005. Kommissionen har også udsendt notatet eksternt. Det er blevet udgivet i form af en brochure på engelsk, fransk, spansk og portugisisk og lagt ud på internettet.
Integrationen af handicap i udviklingspolitik er også omfattet af punkt 97 i den europæiske konsensus om udvikling, som De vedtog for et par uger siden. Dette punkt vedrører forebyggelse af social udstødelse og bekæmpelse af alle former for forskelsbehandling, herunder på grundlag af handicappedes forhold. I den forbindelse fastsættes det i punkt 97, at Fællesskabet vil fremme social dialog og social beskyttelse. Det er mest hensigtsmæssigt at gennemføre denne dimension på nationalt niveau. Forebyggelse af udstødelse og bekæmpelse af forskelsbehandling vil derfor ske efter anmodning og på grundlag af dialog med partnerlandene. Eventuelle programmer vedrørende handicap bliver derfor udarbejdet på dette grundlag og på dette niveau.
Kommissionen går selvfølgelig ind for at forbedre resultater inden for sundhed og uddannelse ved hjælp af projekter og i stigende grad budgetstøtte. Politisk dialog indgår i denne støtte, og det er som led i denne politiske dialog, at Kommissionen kan svare på de opfordringer, der er fremsat under denne forhandling.
Kommissionen vil derfor forsøge at tilskynde til at integrere invaliditet eller handicappede i EU's partnerlandes udviklingsstrategier, samtidig med at princippet om holdbarhed og relevans overholdes. Vi vil forsøge at overbevise regeringerne om, at det er vigtigt at behandle disse spørgsmål hensigtsmæssigt. Vi gør naturligvis hele vores indflydelse gældende i kampen for dette.
Jeg er helt klar over handicappedes tragiske situation, som er så meget desto mere tragisk i udviklingslandene og særlig i de fattigste lande, fordi jeg løbende er vidne til disse menneskelige tragedier. Derfor glæder jeg mig over nu at tale til Dem om det. Jeg må også indrømme, at jeg somme tider er vidne til manglende eller fuldstændig mangel på interesse for handicappede, for ikke at sige udstødelse af dem, i nogle yderst fattige samfund. Jeg er derfor fuldstændig overbevist om, at Deres ønsker, opmærksomhed og bekymring er berettiget, og jeg vil ikke undlade at anvende al Kommissionens indflydelse til at behandle dette spørgsmål nærmere. 
Maria Martens,
   Hr. formand, 10 % af verdens befolkning lider under et handicap. I udviklingslandene er andelen ofte langt højere, som hr. Bowis allerede har påpeget. Når vi taler om handicappede i udviklingslandene, drejer det sig om mennesker med såvel fysiske som mentale handicap, altså om såvel blinde som børn med krigstraumer. Det drejer sig med andre ord om flere hundrede millioner mennesker.
I udviklingslandene er der ofte ingen institutioner for handicappede, og de lever ofte isoleret. UNESCO skønner, at 98 % af de børn, der har et handicap, ikke kommer i skole. Tallene taler for sig selv. Der er behov for politikker, som i særlig grad er rettet mod denne gruppe. Endvidere vil det være ekstra vanskeligt at nå millenniummålene, hvis vi lader hånt om en så stor del af befolkningen. Handicappede nyder ikke automatisk gavn af programmer til bekæmpelse af fattigdom. Der er på det område ikke nogen mainstreaming.
Hr. formand, problemerne var og er tydelige, og spørgsmålet er, hvad vi gør ved dem. Som det allerede er påpeget, udarbejdede Kommissionen i 2003 en for alle delegationer og tjenestegrene. Dermed sikrede man, at der i forbindelse med udviklingspolitikken også tænkes på de handicappede. Kommissionen har allerede anført, at man på dette område prioriterer den politiske dialog højt, og jeg vil set i det lys gerne spørge, om Kommissionen kan sige mere om resultaterne. Kan der træffes yderligere foranstaltninger, som er specifikt rettet mod handicappede? Er der fundet løsninger på særlige praktiske problemer, eksempelvis på undervisningsområdet? Undervisning er som bekendt et grundlæggende element i bekæmpelsen af fattigdom og social udstødelse, som rammer langt de fleste handicappede. Inddrages de handicappede også selv i udarbejdelsen og gennemførelsen af programmerne? Sidstnævnte praktiseres med særdeles gode resultater i Nederlandene.
Endelig vil jeg gerne spørge, hvad Kommissionen gør for at sikre udveksling og samling af viden på dette område. 
Miguel Angel Martínez Martínez,
   Hr. formand, denne forhandling viser, at invaliditet fortsat er et betydningsfuldt spørgsmål, som vi skal tage hensyn til, når vi udarbejder EU's politikker om udviklingssamarbejde.
Det er klart, at invaliditet og fattigdom hænger tæt sammen, ligesom det er tilfældet med invaliditet og sygdom og manglende sundhedsassistance. Det vidste vi allerede godt i Europa, hvor invaliditet er meget hyppigere i samfundets marginale sektorer, og hvor invalide fra disse sektorer desuden lider endnu mere på grund af deres tilstand end invalide fra andre mere velstillede sektorer. Det, vi nu kan konstatere, er, at invaliditet berører udviklingslandene meget mere end vores industrialiserede lande, og at de invalide i Syden lider meget mere under deres tilstand end de invalide i det veludviklede Nord.
Det beslutningsforslag, vi skal vedtage, identificerer denne situation og appellerer til EU's ansvarlighed for at bekæmpe den. Kommissionen vil modtage en henstilling fra Parlamentet om at tage hensyn til invaliditet i alle sine handlinger, såvel i den europæiske strategi til udvikling af Afrika, som i den europæiske udviklingskonsensus. Dette beslutningsforslag burde desuden bidrage til at gøre vores regeringer og den offentlige mening i vores lande mere opmærksomme på problemet.
Men når det er sagt, og med udgangspunkt i, at vi i Den Socialdemokratiske Gruppe har forpligtet os til at gøre en indsats på dette område, synes jeg, at det er relevant at fremhæve, at der er nogle udviklingslande, der gør en stor solidarisk indsats for at bekæmpe den invaliditet, der er nært knyttet til fattigdom, manglende lægehjælp og selve underudviklingen.
Cuba er et godt eksempel på et sådant land. Det har ikke stillet sig tilfreds med en politik, der går ud på at forebygge og afhjælpe handicap i sit eget samfund, men har i mange år udviklet en stærk solidarisk aktion med andre lande, der er ramt af det samme fænomen.
Et eksempel herpå er den såkaldte "Mirakeloperation", der fandt sted i 2005 med midler fra primært Venezuela, og hvor mere end 208.000 blinde latinamerikanere og indbyggere fra Caribien har fået synet tilbage efter at være blevet opereret gratis i Cuba.
Den nyvalgte bolivianske præsident, Evo Morales, underskrev en række aftaler i Havanna. En af disse går ud på, at mere end en halv million blinde bolivianere kan blive behandlet først på Cuba og derefter på flere øjenklinikker, der vil blive oprettet i Bolivia af cubanske specialister og med cubansk teknologi.
Der er lignede projekter i gang i Venezuela og andre latinamerikanske lande, og der er samtaler i gang med Sydafrika for at undersøge lignende initiativer. Disse handlinger burde værdsættes betydeligt mere i Europa-Parlamentet, ligesom de værdsættes i de berørte lande, meget mere end med smukke ord og velmente beslutninger. 
Elizabeth Lynne,
   Hr. formand, jeg bifalder muligheden for at drøfte dette anliggende, og det vil jeg gerne takke hr. Bowis for.
Som vi har hørt, udgør handicappede ca. 10 % af enhver befolkning, men 20 % af de fattigste i befolkningen er handicappede. 82 % af de handicappede i udviklingslandene lever under fattigdomsgrænsen. De er endnu mere udelukket end handicappede i EU. De er udelukket fra det sociale liv, erhvervslivet og det politiske liv og har i mange tilfælde ikke adgang til fødevarer og husly.
Når vi taler om handicap og udvikling, handler det ikke om velgørenhed, men om grundlæggende menneskerettigheder. Alle mennesker - handicappede eller ej - skal behandles lige. Derfor glæder det mig, at vi fremhæver den rettighedsbaserede indgangsvinkel til problemet. Vi skal sikre, at handicappede og handicaporganisationer inddrages i drøftelserne af, hvad der er behov for, og gennemførelsen af foranstaltningerne.
Det glæder mig, at vi har gjort fremskridt i relation til FN's konvention til fremme og beskyttelse af handicappedes rettigheder og værdighed. Vi vil forhåbentlig se nogle resultater inden udgangen af 2007. Mange ved, at jeg var ordfører for Parlamentets holdning vedrørende dette spørgsmål. Vi skal imidlertid sikre, at overvågnings- og håndhævelsesprocedurer omfattes af konventionen. Derfor har jeg anmodet om en bindende konvention. Det er vigtigt, at der i forbindelse med alle vores tiltag træffes håndgribelige foranstaltninger, og at disse foranstaltninger overvåges og evalueres.
En del af indsatsen går ud på at forhindre, at flere og flere personer risikerer en form for handicap. En måde, hvorpå man kan undgå nogle af disse former for handicap, er ved at sikre, at landminer og klyngebomber ikke anvendes. Vi skal træffe foranstaltninger over for alle lande, der fremstiller, sælger eller anvender dem. 
Kathy Sinnott,
   Hr. formand, byrden med uundgåelige handicap og sygdomme i udviklingslandene bør veje tungt på vores samvittighed. Når et barn bliver smittet med en invaliderende parasit gennem forurenet vand, fordi barnets mor ikke har råd til to spiseskefulde klor til familiens spand med drikkevand, når et barn udvikler hiv fra de brugte nåle, der genbruges af hjælpeorganisationen, eller når en mand eller kvinde udvikler et handicap, fordi de udnyttes til farlige job, som giver os billige forbrugsgoder.
Vi har det så godt, er sunde og velstående. Vi må give noget tilbage og mere til. Vi må ikke tage fra de fattige lande på destruktive og invaliderende måder. Vi ynder at fastsætte betingelser i forbindelse med vores støttepakker. Vores støttepakker skal ledsages af den betingelse, at støtten skal omfatte mennesker med handicap, og at støttede projekter skal omfatte ordninger, der kan afhjælpe handicappedes særlige behov og skabe nye og ligeværdige muligheder.
At skabe muligheder skal indgå i alle vores udviklingsforanstaltninger i udviklingslandene. Og jeg vil minde om, at handicap i sig selv stadig er et udviklingsområde i EU.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.
Christopher Beazley (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i henhold til forretningsordenen, hvad angår afstemning, udtalte De, at det var ethvert medlems ret at anmode om ekstra kontrol af resultatet. Det er endvidere formandens ret at fastslå, at der er et overvældende flertal for, og når kolleger fra Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti begynder at råbe op bagerst i salen, bør de ignoreres!
Formanden.
   - Hr. Beazley, denne afgørelse træffes af formanden, som leder forhandlingerne i plenum. Min afgørelse er, at afstemningen skal kontrolleres, så er ikke kan herske nogen tvivl om resultatet. 
Derek Roland Clark (IND/DEM ).
   - Hr. formand, er det Deres ønske, at visse medlemmer af Parlamentet betragtes som andenklasses borgere? 
Formanden.
   - Jeg ønsker ikke at fortsætte denne debat.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg henholder mig til artikel 168 i forbindelse med forretningsordenens artikel 53 og vil i denne sammenhæng gerne spørge Kommissionen, om den kan acceptere disse ændringsforslag, som blev vedtaget af Parlamentet i denne betænkning, især ændringsforslag 14, som handler om, at 50 % af omstruktureringspengene, som beløber sig til i alt 6 milliarder euro, vil gå til producenterne. Denne ændring har udvalget stemt om. Ændringsforslaget blev stillet af hr. Goepel. Desuden vil jeg anmode Kommissionen om at acceptere ændringsforslag 10 og 11, som kræver, at der i forbindelse med omstruktureringsforanstaltningerne skal fremlægges en plan for regionens økonomiske udvikling, hvorved Kommissionen og den pågældende medlemsstat skal bekendtgøre disse udviklingsplaner. 
Louis Michel,
   Hr. formand, jeg tror, at det vil være meget nyttigt at besvare dette spørgsmål ved at præcisere dette punkt. Kommissionen kan acceptere, at mindst 10 % af støttebeløbene til omstrukturering afsættes til sukkerroedyrkere og maskinproducenter. Medlemsstaterne kunne forhøje dette beløb i forhold til deres situation. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, for min gruppe henholder jeg mig til artikel 168 og anmoder om, at denne betænkning henvises til fornyet udvalgsbehandling, så vi kan forhandle med Kommissionen og Rådet og få disse to punkter godkendt. Rådet konstaterede i sin beslutning, at kun 10 % af disse omstruktureringspenge skal gå til producenterne - også producenter i udviklingslandene - og, at resten uden betingelser bør komme sukkerindustrien til gode, som dermed kan finansiere sine driftsnedlæggelser uden at skulle tage hensyn til eventuelle tab af arbejdspladser og regionens behov. Derfor ønsker vi, at vi optager forhandlinger i en høring. Vores eneste mulighed for stadig at få Rådet til at forhandle består i, at vi nu sender betænkningen tilbage og bruger de fire uger indtil næste møde til at sikre en forhøjelse til fordel for producenterne.
Lutz Goepel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Graefe zu Baringdorf har for så vidt ret i, at vi stillede ændringsforslaget på den betingelse, at mindst 50 % af genopbygningsfonden skulle bruges. I stedet har Kommissionens foreslået et minimum på 10 %, samt at hver medlemsstat har ret til at hæve dette beløb ubegrænset og efter behag, og vores gruppe er således af den opfattelse, at dette ikke længere udgør et problem. Jeg anmoder Parlamentet om, at dette ændringsforslag afvises. 
Jean-Claude Fruteau (PSE ),
   Hr. formand, jeg er helt enig i det repræsentanten for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater lige har sagt. Det var en af de ting, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter opfordrede til. Som kommissæren sagde for to dage siden, er Kommissionen villig til at lade medlemsstaterne forhøje niveauet på 10 %. Spørgsmålet er derfor afgjort, og jeg er for mit vedkommende imod at henvise det til fornyet behandling i udvalget. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hvis vi skal stemme om det nu, ser jeg gerne, at det bliver en afstemning ved navneopråb. Det var ikke muligt at stille forslag om afstemning ved navneopråb, da vi ikke vidste, om der ville blive en afstemning. Derfor kan forslaget nu kun stilles mundtligt. Jeg anmoder derfor om en afstemning ved navneopråb. 


Patrick Louis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, jeg henviser til artikel 138 om oversættelser. I ændringsforslag 1, som er stillet af Gruppen for Selvstændighed og Demokrati, foreslås et alternativt beslutningsforslag, som tager hensyn til og respekterer befolkningernes afvisning af enhver superstat og følgelig enhver forfatning. Oversættelsen af dette ændringsforslag, og særlig den engelske udgave, fordrejer flere steder betydningen i originalen. Når vi f.eks. taler om "opfølgning på Europas opbygning", som er et politisk neutralt udtryk, bliver det oversat med "europæisk integration", som er et udtryk for den supranationale proces, vi er imod. Det er uden tvivl en pavlovsk refleks, som har smittet mange kontorer i denne bygning, der stadig ikke accepterer, at et anderledes Europa er muligt. Jeg vil derfor understrege, at kun den originale franske udgave er den autentiske udgave. 
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, hvis jeg har forstået Dem rigtigt, har De opråbt det parlamentsmedlem, som netop har talt, under mit navn. Jeg ønsker ikke, at der skal opstå det indtryk, at ordførerne er enige i denne fortolkning. Dette desperate forsøg på at ændre indholdet ved hjælp af oversættelser må ikke lykkes. Ordførerne vil ikke have noget at gøre hermed. 

Jo Leinen (PSE ).
   - Hr. formand, som udvalgsformand vil jeg gerne takke ordførerne for behandlingen af et af de vigtigste emner, som vil beskæftige os i 2006, på et tidspunkt, hvor meget er underkastet stadige forandringer, og i min egenskab af tysk medlem af Parlamentet vil jeg gerne give tjenestegrenene en række rettelser. Den tyske oversættelse er af og til vildledende og forkert. F.eks. oversættes "" til "". Vi vil ikke udarbejde papir, men derimod politisk indhold. Jeg giver Dem en række rettelser. 

Charles Tannock (PPE-DE ),
   Hr. formand, for at bringe teksten på linje med traktaterne foretrækker vi formuleringen "regionerne i EU's yderste periferi i forhold til det europæiske kontinent". 

Charles Tannock (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne gøre opmærksom på, at ordføreren og PPE-DE-Gruppen ikke kan acceptere Den Liberales Gruppes forslag om at indføje underoverskriften "Maghreb". De gik for hurtigt frem og så ikke i min retning.
PPE-DE-Gruppen kan ikke acceptere at indføje underoverskriften "Maghreb" efter punkt 33. 

Charles Tannock (PPE-DE ),
   . Hr. formand, for helhedens skyld er det at strække definitionen at kalde Vatikanstaten for et "land", og derfor har jeg ændret ordlyden til "suveræne stater". 

Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, min gruppe er ikke enig i, at ændringsforslag 2, stillet af Grupen for Det Europæiske Folkeparti (Kristlige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, falder bort, hvis vores ændringsforslag 24 vedtages. Efter vores mening er de ikke i modstrid med hinanden, men kan forenes, og derfor er det muligt at stemme for begge ændringsforslag. 
Charles Tannock (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg er enig i, at ændringsforslag 2 ikke skal bortfalde. Vi kan afholde en separat afstemning om dette. 

Pasqualina Napoletano (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi foreslår, at ordet "Hizbollah" erstattes med ordene "alle libanesiske og ikke-libanesiske militser".

Charles Tannock (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er et meget kompliceret mundtligt ændringsforslag. Som De ved, er forhandlingerne i gang i London i dag. Det drejer sig om meget følsomme forhandlinger om en langsigtet fredelig løsning på Ngorno Karabakh-konflikten mellem Armenien og Aserbajdsjan. For at opnå en mere neutral ordlyd ønsker jeg, at punktet skal lyde som følger:
"er af den opfattelse, at konflikten mellem Armenien og Aserbajdsjan i Nagorno-Karabakh vanskeliggør begge landes udvikling, det regionale samarbejde og en effektiv gennemførelse af den europæiske naboskabspolitik som sådan; appellerer til begge parter om at afstå fra ensidige handlinger og aggressive erklæringer og i en konstruktiv dialog med alle involverede kræfter at arbejde hen imod en løsning af konflikten på grundlag af respekt for mindretals rettigheder og de berørte landes integritet ved deres internationalt anerkendte grænser; understreger vigtigheden af fortsatte demokratiske reformer til udvikling af regionen og dens forbindelser med EU; opfordrer indtrængende Armenien til at finde måder, hvorpå flygtninge kan tillades en gradvis tilbagevenden til de besatte områder; opfordrer de deltagende lande i OSCE's Minsk-Gruppe til at koordinere deres indsats med EU's særlige repræsentant i Sydkaukasus på en mere effektiv måde for at komme videre med forhandlingerne". 

Formanden.
   - Afstemningstiden er afsluttet. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Hr. formand, hvad er formålet med denne såkaldte ændring af reglerne for afbrydelser fra salen, når Parlamentet er en af de kedeligste, tristeste og mindst spændende forsamlinger i verden? Endvidere skal det ikke kun gælde for salen, men også for hvad der foregår på gangene!
En række af vores kolleger blev tvunget til at fjerne en lovlig udstilling, der viste lighederne mellem Hitler-regimets dødskultur og det nuværende hedonistiske samfunds dødskultur, som begge er baseret på racehygiejniske principper. Mens jeg taler her i Parlamentet er der imidlertid en anden udstilling, der praler af de påståede fortrin ved det kinesiske maoistiske demokrati, hvor selv i dag flere millioner fanger stadig tilbageholdes i arbejdslejre på grund af deres overbevisning, og hvor den totalitære kommunistiske ideologi, som stadig holder stand, har begået sine værste grusomheder!
Hr. Onesta, ordføreren for denne betænkning, er en respektabel mand, men han tilhører en gruppe, der var ansvarlig for den mest utrolige tumult rettet mod et statsoverhoved, der var til stede her i Parlamentet, nemlig den franske præsident Jacques Chirac, som dengang lige var blevet valgt. Hvad der er rigtigt i dag, er forkert i morgen: to standarder afhængig af, om man tilhører en stor eller en lille gruppe! 
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har også nogle betænkeligheder vedrørende Onesta-betænkningen, selv om jeg har stemt til fordel for betænkningen. Jeg har stor respekt for ordføreren, som er en meget venlig mand, og som har hjulpet mig ved mange lejligheder. Min bekymring går imidlertid på fortolkningen af adfærdsreglerne, når det gælder en partibestemt formand for Parlamentet som vores nuværende formand, der tilsyneladende ikke forstår konceptet om ytringsfrihed og er meget autoritær i sin behandling af medlemmerne af Parlamentet.
På det alvorsfulde møde for at hylde terrorofrene i Parlamentet i marts 2005 rådede han os fornuftigt nok til ikke at benytte os af disse frygtelige begivenheder til at fremme politiske budskaber, hvorefter han selv gjorde netop det. Hvordan vil han mon så fortolke de nye adfærdsregler i Parlamentet? 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ),
   Man bør træde varsomt, når der skal udarbejdes en adfærdskodeks for Europa-Parlamentets medlemmer, for det er et ømtåleligt felt. Parlamentet er selve frihedens institutionelle udtryk.
Politisk repræsentation har vist sig at være selve legemliggørelsen af demokrati, dvs. lovgivning som afspejling af vælgernes vilje i en ånd af gensidig enighed og med et suverænt udtryk. I demokratiske politiske systemer fremhæves parlamentariske institutioner således på grund af deres åbne og gennemsigtige debatter og den folkelige kontrol med deres medlemmer gennem regelmæssige valg. Repræsentanterne har en "særlig status", fordi de afbilder "befolkningens landskab". Deres frihed er en ret og en pligt. Deres ansvar er politisk. Deres dommedag falder, som Popper har sagt det, på valgdagen.
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater har derfor i Udvalget om Konstitutionelle Anliggender anlagt en meget forsigtig holdning i denne sag. En adfærdskodeks af denne art har grænser, og grænserne sættes af den integritet, der ligger i selve mandatets udøvelse. Det er de frihedens grænser, som folket skabte Parlamentet med, inden for hvilke det repræsenteres i Parlamentet, og som det ikke ønsker beskåret i Parlamentet. 
Carl Lang (NI ),
   Betænkningen fra det franske medlem af Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, hr. Onesta, om sanktioner mod medlemmer, som forårsager forstyrrelse i og uden for salen, er et slag mod ytringsfriheden, særlig for politiske mindretal.
Det er begyndelsen til disciplinering, en form for skjult totalitarisme, eller normalisering, som de sagde, da kommunismen var på sit højeste, og det er ikke overraskende, at det kommer fra De Grønne.
Det er tydeligvis ikke nok for Parlamentet, at dets mindretal, særlig løsgængerne, bliver ofre for en skandaløs forskelsbehandling, hvad angår parlamentsmedlemmers rettigheder. Man ønsker at gå længere og straffe dem, endog økonomisk, hvis flertallet anser deres adfærd for "politisk ukorrekt". Dette forskriftsmæssige statskup er utåleligt og ødelæggende for friheden.
Når der er over 20 millioner arbejdsløse i Europa, og indvandringen oversvømmer vores nationalstater, mener jeg, at Parlamentet har noget bedre at foretage sig end lade hånt om det parlamentariske demokrati, selv om det er europæisk. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for betænkningen. Det siger jo noget om adfærden hos et mindretal af medlemmerne, at betænkningen overhovedet er nødvendig. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Denne betænkning er affattet med en pen, der har betydelig videnskabelig myndighed inden for parlamentarisk lov, og det er tydeligt, når man læser den, at han har anvendt de store mestre på området såsom Eugène Pierre. Den er baseret på et filosofisk valg, nemlig et valg af fåmandsvælde, og det vil i henhold til Aristoteles sige "styre ved de få".
Således får omkring 30 parlamentsmedlemmer (mødeformænd og de, der pålægger sanktionerne, hører de straffede og bekræfter sanktionerne) ansvaret for at overvåge deres kolleger. Da alle medlemmers stilling er baseret på suverænitet, hvad enten den er folkelig eller national, er det selve suveræniteten, som kommer under tilsyn.
Frankrig opfandt parlamentarisk suverænitet i 1791 som erstatning for folkelig suverænitet. Da Parlamentet imidlertid i kraft af dets sammensætning kun repræsenterede én samfundsklasse, bourgeoisiet og de andre såkaldte liberale erhverv, bemægtigede det sig folkelig eller national suverænitet til sin egen fordel.
I denne betænkning etablerer denne lille gruppe af oligarker instrumenter til neutralisering af eventuelle folkelige repræsentanter, som kunne slippe igennem valg- og mediefiltrene.
Følgelig kan denne betænkning, som skulle have været begrænset til et enkelt ord, nemlig "frihed" for folkets repræsentanter, sammenfattes med et andet ord, nemlig fåmandsvælde. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Med de nye ændringer i Parlamentets forretningsorden med hensyn til adfærdsregler for dets medlemmer bruger man Parlamentets harmoniske funktion som påskud til, med politimetoder og sanktioner, at begrænse og kontrollere udtryk for reaktion, protest og uenighed. Man vil terrorisere alle medlemmer, som vil udtrykke deres modstand mod EU's befolkningsfjendtlige politik, mod aspekter af den og mod alvorlige politiske begivenheder. Med de nye autoritære foranstaltninger fastsættes økonomiske sanktioner, forbud mod deltagelse i møder og organer og endog forslag om, at medlemmer fratages deres hverv i Parlamentet. På denne måde forsøger man at begrænse enhver form for reaktion med bannere, skilte osv., som man på smart vis kalder uacceptable, hvis de skaber "sammenstød" eller forstyrrelser af Parlamentets arbejde. Der opstilles tilsvarende trusler og sanktioner i tilfælde af tilsidesættelse af bestemmelserne om hemmeligholdelse, som drejer sig om "lukkede møder" og offentliggørelse af dokumenter, der vel at mærke ofte cirkulerer i massemedierne.
Vi stemmer imod de nye autoritære ændringer og erklærer, at vi ikke lader os kue, men vil forsøge på alle måder at gøre opmærksom på arbejderklassens problemer og informere befolkningen, som vi står til ansvar overfor. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Den ansvarlighed, respekt og integritet, som mandatet som medlem af Europa-Parlamentet bør udøves med, har aldrig hindret medlemmerne i at give udtryk for deres mening. Tværtimod. Det er rigtigt, at der forekommer visse former for misbrug, og også at nogle lande har en særlig praksis og sædvane, der dog ikke på nogen måde mindsker deres forsamlingers prestige, men kun giver dem en vis særegen og idiosynkratisk karakter.
Det britiske parlament er et godt eksempel. Jeg mener derfor, at det primært må være praksis - der jo for Europa-Parlamentets vedkommende nødvendigvis endnu er under dannelse - der bør diktere regler og adfærd, sammen med, naturligvis, det i de gældende bestemmelser fastsatte. Europa-Parlamentets medlemmer udøver deres mandat i frihed og under ansvar, og der er ikke grund til at antage, at de skulle svigte hverken friheden eller ansvaret. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg bifalder mange af foranstaltningerne i betænkningen, selv om jeg er af den faste overbevisning, at Parlamentet bør have en individuel afstemning om ændringer af vores procedurer i stedet for denne afstemning, der dækkede en række punkter på én gang. Derfor afholdt jeg mig fra at stemme, selv om jeg grundlæggende bifalder vedtagelsen af betænkningen, da det f.eks. er tydeligt, at en række medlemmer har udnyttet vores indtil nu rimeligt afslappede adfærdsregler. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for fru Vlastos fremragende betænkning om gennemførelsen af det europæiske charter for små virksomheder, da disse virksomheder er centrale med hensyn til at skabe velfærd og social udvikling for et meget stort antal af vores europæiske medborgere. Jeg støttede forslagene om at give internationalt samarbejde mellem handelskamre en central plads, hvad angår små virksomheders konkurrenceevne og anerkendelse af håndværksvirksomheder. I betænkningen understreges det med rette, at hverken Kommissionen eller visse medlemsstater har forstået omfanget af den store udfordring, der ligger i, at millioner af ledere af små virksomheder går på pension. Endelig skal vi gøre alt, hvad vi kan, for at gøre den daglige forvaltning af dette økonomiske område, som er så vigtigt for vækst, beskæftigelse og forbrugertilfredshed, enklere og mere sikkert retligt, skattemæssigt og socialt. 
Giles Chichester (PPE-DE ),
   De britiske konservative bifalder det meste af indholdet i fru Vlastos betænkning, men har besluttet ikke at stemme på grund af ordlyden i punkt 22.
Vi mener, at beskatningskonkurrence er gavnlig, og at der ikke er tale om ulovlig statsstøtte. Vi går ikke ind for oprettelsen af et fælles konsolideret selskabsbeskatningsgrundlag.
Vi ønsker alligevel at lykønske fru Vlasto og endnu en gang understrege vores positive indstilling til oprettelsen af et miljø, der fremmer små virksomheders evne til at lykkes. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Små virksomheder har en afgørende betydning for oprettelsen af arbejdspladser i medlemsstaterne og dermed for Europas fremtidige udvikling. Dette er imidlertid ikke et grænseoverskridende spørgsmål. Tværtimod skal hver medlemsstat beslutte, hvordan den vil udforme sin politik for små virksomheder. En institutionel konkurrence, hvor medlemsstaterne selvstændigt kan finde gode løsninger uden at være fastlåste af rigide EU-regler, er meget vigtig for små virksomheders udvikling. Netop derfor mener vi, at EU ikke er løsningen, når det drejer sig om at få et miljø, som tilgodeser små virksomheder. 
Det konstateres i betænkningen, at der er forhindringer for små virksomheders udvikling bl.a. vedrørende adgangen til kreditter, og når det drejer sig om indviklede skattesystemer og administrative procedurer for at få adgang til struktur- og udviklingsfondene. Medlemsstaterne skal gøre mere for at forenkle det for små virksomheder, og der udtrykkes bekymring over, at der er store forskelle med hensyn til uddannelse af iværksættere og opmuntring af iværksættere i skolerne. Det anføres desuden, at forfatningen burde fungere som lov og være bindende, eftersom medlemsstaternes engagement så ville være større. 
At tro, at en europæisk forfatning og årlige rapporter er løsningen, er blot yderligere et eksempel på EU's bristede forankring i virkeligheden. 
Junilisten har derfor stemt nej til 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   Små og mellemstore virksomheder spiller en vigtig rolle for konkurrence og innovation, for erhvervsuddannelse og endog for fysisk planlægning. De skaber job og velstand.
Det er så meget desto mere bemærkelsesværdigt, når man tager i betragtning, at de ofte bryder sammen på grund af skattemæssige, sociale og lovgivningsmæssige belastninger, som er mere, end de kan klare, at de står over for ubegrænset global konkurrence uden at have de store virksomheders våben til at forsvare sig med, at de ikke har så let adgang til kapital, som er af så afgørende betydning for investering, og at en ændring i ejerforholdet ofte er en trussel mod deres eksistens.
Kan løsningen komme fra Bruxelles? Det tvivler jeg på. EU-politikkerne har aldrig virkelig taget hensyn til SMV'ers interesser og særlige kendetegn, selv om de udgør 99 % af alle virksomheder. Støtte og fællesskabsprogrammer er hovedsageligt tilgængelige for virksomheder med særlige afdelinger til at tage sig af dem. EU-lovgivningen er uhyre kompleks, og det er dyrt at gennemføre de pålagte standarder. Politikken med at åbne markedet for uhæmmet og uretfærdig konkurrence gør kun problemet værre.
Det er rigtigt, at det frie initiativ skaber velstand og beskæftigelse, og det er rigtigt, at vi skal fremme det. Hvis EU imidlertid skal spille en rolle i denne forbindelse, kan det ikke fortsætte med at være et teknokrati, der går mere ind for europæisk ideologi end for europæernes interesser. 
Astrid Lulling (PPE-DE ),
   Dette charter er en god ting og endog en succes, da det er blevet gennemført i 35 lande. Gennemførelsen lader imidlertid meget tilbage at ønske, som denne femte betænkning viser, og som endvidere kun omhandler tre af de 10 retningslinjer i chartret.
Jeg stillede et ændringsforslag i et forsøg på at rette op på en udeladelse i dette charter, i hvilket der ikke tages hensyn til, at ejerne af disse små virksomheder og navnlig de millioner af ægtefæller, der arbejder for dem, i mange medlemsstater ikke er omfattet af sociale sikringsordninger.
Parlamentet har siden 1997 anmodet om en rammestatut for denne usynlige arbejdsstyrke. Vi stillede et ændringsforslag til direktivet fra 1986 om anvendelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i selvstændige erhverv. Kommissionen har ignoreret vores anmodninger. Jeg finder det særlig beklageligt, da den betænkning, vi stemmer om, ikke omfatter mit ændringsforslag, og at en eller anden underlig procedure har forhindret mig i at stille det igen her på plenarforsamlingen.
Da beslutningsforslaget imidlertid omtaler sociale sikringsordninger som tilskyndelse til iværksættervirksomhed, håber jeg, at mit forslag bliver taget i betragtning, når chartrets tredje retningslinje om bedre lovgivning og regulering skal gennemføres. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg vil gerne takke Dominique Vlasto for hendes vigtige betænkning om gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder, som jeg støtter, især fordi dette charter gennemføres i en bred kreds af lande, der ikke blot omfatter kandidatlandene, men også Middelhavslandene, og dermed bliver et bidrag til den europæiske naboskabspolitik.
Det er vigtigt, at der vedtages særlige, forenklede foranstaltninger og investeringsprogrammer, navnlig regionale fonde for risikovillig kapital og "business angels"-finansieringsprogrammer, der kan forstærke de små regionale og lokale virksomheders inverstering i innovation. 
David Martin (PSE ),
   Jeg hilser betænkningen om gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder velkommen. Chartrets fokus skal opretholdes, og deltagelsen af disse virksomheder i forskellige EU-programmer skal fremmes yderligere. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Betænkningen om gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder er af stor betydning, fordi de fleste europæiske virksomheder netop tilhører denne kategori.
Som ordfører om bæredygtig turisme i EU, støtter jeg varmt de foranstaltninger, der træffes på dette for turismen så afgørende felt. Turismen er givet en af de mest lovende sektorer i Europa, hvad angår vækst og økonomisk udvikling.
Vi mener, at der skal satses på opkvalificering af arbejdskraften, fremme af iværksætterånd og forbedret lovgivning med henblik på at styrke denne sektors stærke sider, imødegå dens svagheder og fremme væksten i de forskellige lande, der har underskrevet dette charter.
Jeg har derfor stemt for Vlasto-betænkningen. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   SMV'erne er selve rygraden i den europæiske økonomi og forudsætningen for, at der kan skabes arbejdspladser og ske regional udvikling.
SMV'erne er derfor af helt afgørende betydning, hvis Lissabon-målene om at skabe større, vedvarende vækst samt flere og bedre job skal opfyldes.
Jeg støtter derfor gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder, så EU's medlemsstater kan lære af hinanden via udveksling af god praksis på dette område.
Betænkningens formål er at styrke SMV'ernes dimension i fællesskabspolitikken, og den indeholder derfor henstilling om at strømline de eksisterende politiske instrumenter.
I betænkningen gøres der også endnu en gang opmærksom på de vanskeligheder, som SMV'erne har ved at få adgang til fællesskabsprogrammerne og de dertil knyttede midler.
Ud over disse vanskeligheder synes situationen at blive forværret, fordi de midler, der afsættes i de finansielle overslag for 2007-2013, som vedtaget i Det Europæiske Råd, er blevet beskåret med 50 %. Det drejer sig særlig om projekter til gavn for SMV'erne i kategorien "konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse", mere præcist det syvende rammeprogram for udvikling og programmet for konkurrenceevne og innovation. 
Anja Weisgerber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg har i dag helt bevidst stemt for hr. Fruteaus betænkning om en reform af sukkermarkedet, for sukkermarkedet i EU er et meget sensibelt marked. Sukkerroen er for mange af vores bønder et vigtigt produkt, som også kan dyrkes der, hvor betingelserne er for vanskelige for andre landbrugsprodukter. Derfor er det vigtigt, at vi får en moderat reform for at sikre, at især små og mellemstore bedrifter kan overleve.
Det er nødvendigt med en reform, men Kommissionens forestillinger om en sådan skyder endnu en gang langt over målet. Derfor kræver vi i dag endnu mindre nedskæringer i sukker- og roeprisen, mere støtte til dyrkning af bæredygtige råstoffer som erstatning for roedyrkning samt højere kompensationsbetalinger.
Også Rådet har erkendt nødvendigheden af ændringer og har i sin beslutning henvist til mange af vores krav. Rådets beslutning er allerede en succes for Parlamentet og for sukkerroebønderne i Europa, men nedskæringerne går stadig for vidt.
På baggrund af disse begivenheder tror jeg, at det er et helt forkert signal at sende, at Rådet på krav fra Kommissionen, allerede før Parlamentet har stemt, skulle have formuleret en hensigtserklæring. Jeg er overbevist om, at ændringerne, som vi i dag har foreslået, udgør en endnu bedre måde. Vi har en god reform. Jeg ønsker en bedre reform. Det går jeg ind for, og det har jeg stemt for i dag. 
Marie-Arlette Carlotti (PSE ),
   Vi skal holde op med at give med den ene hånd og tage med den anden!
I denne betænkning prøver man at finde en balance mellem at beskytte europæiske landmænds indtægt, og den indtægt, som landmænd i AVS-landene har. Det betyder således en mindre prisnedgang, der er fordelt over en længere periode, således at AVS-landene bedre kan optage virkningen af en reform og således at de mindst udviklede lande får væsentlig lettere adgang til det europæiske sukkermarked.
De to ændringsforslag fra Den Socialdemokratiske Gruppe er også et skridt i den rigtige retning, da de fastsætter, at de europæiske eksportsubsidier skal afskaffes fuldstændig senest i 2013, og at der skal ydes kompensation til omstrukturering af sukkersektoren i AVS-landene på grundlag af et anslået behov på 200 millioner euro om året.
Jeg indrømmer, at jeg ville ønske, at EU vil gå længere ved at tilvejebringe midlerne til denne omstrukturering med det samme i stedet for de sølle 40 millioner euro, som det har lovet (vi foreslog det dobbelte af det beløb i Udviklingsudvalget).
Jeg kunne også godt have tænkt mig, at Alt undtagen våben-initiativet skulle træde i kraft i 2009, og EU afskaffer muligheden for at eksportere sukker til lave priser inden for kvote C.
Vi fortsætter imidlertid kampen som led i de løbende forhandlinger om de finansielle overslag. 
Glenys Kinnock (PSE ),
   Reformen er meget vigtig. Den indirekte skade, som denne reform medfører, bør imidlertid ikke ramme de små følsomme AVS-lande, som vi har et særligt forhold til.
AVS-landene (landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet) føler helt korrekt, at de er ladt i stikken og forrådt af beslutningerne i Rådet. De forslag, der er stillet i Parlamentet i dag, er lige så utilfredsstillende, og derfor har jeg stemt imod beslutningsforslaget.
Parlamentet har i dag stemt for en udsættelse af gennemførelsen af Alt undtagen våben-initiativet. Et sådant træk vil seriøst begrænse løftet om et initiativ udarbejdet til at give de mindst udviklede lande mulighed for told- og kvotefri adgang til EU's sukkermarkeder. Jeg ønsker at opfordre Rådet til at leve op til sit ansvar i relation til Alt undtagen våben-initiativet ved at gennemføre initiativet uden forsinkelse og sikkerhedsklausuler.
Vi skal se fremad og sikre, at vi yder tilstrækkelig økonomisk støtte til omstrukturering i AVS-landene. 7,5 milliarder euro er tilbudt som kompensation til de europæiske landmænd, hvorimod AVS-landene indtil nu kun har modtaget 40 millioner euro. I dag indgik Parlamentet en aftale om, at Kommissionens beregninger for AVS-landenes behov, som er fastsat til 200 millioner euro, skal suppleres med yderligere støtte. Jeg håber, at man vil lytte til denne beslutning. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder Parlamentets beslutning om at støtte den meget nødvendige reform af EU's markedsordning for sukker. Reformen vil forbedre konkurrenceevnen for EU's sukkersektor ved at fjerne den kunstige støtte til produktionen, som har virket fremmende på overproduktion og dumping af subsidieret sukker fra EU på det globale marked til priser, der ofte ligger under produktionsomkostningerne.
Derfor har jeg stemt for udfasning af handelsfordrejende EU-eksportstøtte inden udgangen af 2013 senest. Denne støtte presser de globale markedspriser, har en negativ effekt på udviklingslandenes handel og går imod EU's egne udviklingspolitiske målsætninger. Jeg har endvidere stemt for at sikre, at EU lever op til sit ansvar over for nogle af de fattigste lande i verden og skaber mulighed for told- og kvotefri adgang fra 2009 til vores markeder via Alt undtagen våben-initiativet. Der skal ikke være flere forsinkelser og ingen begrænsninger, så disse lande har mulighed for at udvikle deres minimale industrier.
Jeg beklager, at der endnu ikke er afsat midler til at bistå producenter i de 18 AVS-lande, der har undertegnet AVS-EU-sukkerprotokollen, i lyset af den generøse økonomiske pakke, der er til rådighed for EU's producenter som led i reformen. 
Jean-Claude Martinez (NI ),
   Kommissionens filosofi er malthusiansk, og dens slogan er "ingen fremtid". Den er inspireret af nihilisme. At tilintetgøre. Tilintetgør kulminerne, stålværkerne, tekstilindustrien og navnlig landbruget.
Vi har dyrkbar jord: De lader den ligge brak. Vi har mælk: De pålægger kvoter. Vi har vingårde: De river dem ned. Men alt det var ikke nok til at gøre det af med os, så de gav den fælles landbrugspolitik et grundigt eftersyn. De opfandt afkobling - dvs. at blive betalt for ikke at producere noget - fordi det er deres filosofi: skab ikke noget. De har kun et ideal, nemlig et stort kontinentalt plejehjem, som næres af masseafskedigelser.
Det grundige eftersyn af den fælles opbygning af sukkermarkedet er et perfekt eksempel på denne ideologi. Vi har sukkerraffinaderier: Kommissionen vil betale dem for ikke at producere noget. For hvert t sukker, de ikke producerer, får de 400, 500 eller 600 euro. I fire år. Derefter er der ingen producenter tilbage, kun forbrugere, som ikke har midler til at forbruge, og der er kun dem tilbage at afskaffe. Leve døden! Det var bramanernes kampråb. 
Terence Wynn (PSE ),
   Vi bifalder i høj grad reformen af den fælles markedsordning for sukker, men der er mange dele af betænkningen, der er udarbejdet af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, som jeg ikke kan acceptere. Der har været behov for en markedsordning for sukker i mindst 15 år efter Revisionsrettens omfattende undersøgelse af den fælles markedsordning for sukker (særberetning nr. 4/91 EFT N C290), hvori man konkluderede, at systemet led af overforsyning, var utilstrækkeligt og ude af balance, og at det ikke var budgetneutralt.
Jeg kan ikke acceptere anmodningen om at "ændre" den fælles markedsordning for sukker". Vi har brug for en grundig revision af markedsordningen, ikke blot en ændring.
Jeg kan ikke stemme for mindre prisnedsættelser, yderligere kompensation og mindre kvotenedsættelser end i Kommissionens forslag.
Jeg kan ikke acceptere instrumenter i strukturpolitikken eller den sociale samhørighedspolitik til anvendelse som stødpude for sukkeravlere. En stor del af midlerne fra den fælles landbrugspolitik er allerede til rådighed for EU's avlere.
Jeg er enig i, at vi skal kontrollere importen fra de mindst udviklede lande og sikre os imod trekantshandel, men vi taler om meget små beløb i denne sammenhæng: 125.000 t fra de mindst udviklede lande. EU's sukkerproduktion er på ca. 17,4 millioner t. Hvorfor fokuserer vi så i så høj grad på importen fra de mindst udviklede lande i denne sammenhæng? Der skabes ikke ubalance på markedet på grund af import fra de mindst udviklede lande. 
David Martin (PSE ),
   Reformen af den fælles markedsordning for sukker vil medføre omfattende omstrukturering for EU's producenter og avlere samt avlerne i sukkerprotokollandene, hvis erhverv har været struktureret af handelen med EU i over 40 år.
Selv om der er etableret nødvendige kompensations- og støtteordninger for EU's sukkeravlere som en del af en generøs økonomisk pakke, beklager jeg, at der ikke er afsat nye midler til støtte af producenter i de 18 AVS-lande, som har undertegnet sukkerprotokollen. EU har efter min opfattelse pligt til at tildele tilstrækkelige midler til omstruktureringsstøtte til disse lande i henhold til de finansielle overslag ud over de 40 millioner euro, der er tildelt indtil nu for 2006.
Jeg har derfor stemt for ændringsforslaget om at inkorporere EU-støtte til AVS-landene inden for forslaget om direkte støtte. Jeg mener, at Kommissionens forslag til de nye finansielle overslag, der giver mulighed for at tildele 190 millioner euro om året til at bistå producenter i AVS-landene med tilpasningen til sukkerreformen, er grundlaget for en mere acceptabel tilpasningsordning for vores handelspartnere i AVS-landene. 
Neil Parish (PPE-DE ),
   De britiske konservative stemte imod betænkningen, idet henstillingerne i betænkningen ikke tjener effektive britiske sukkerproducenters interesser, og idet henstillingerne efter vores opfattelse heller ikke vil resultere i den mindskelse af EU's sukkerproduktion, som er nødvendig for at undgå lineære kvotenedsættelser i fremtiden. Det er urimeligt, at vores producenter, der ofte producerer over 300 t om året, skal straffes for deres effektivitet ved kun at modtage kompensation på 50 %. Dette tal er betydeligt lavere end det tal, som både Kommissionen og Rådet har foreslået. Endvidere er idéen om, at medlemsstaterne kan opretholde en uspecificeret del af deres støtte til produktion, ikke i overensstemmelse med den nylige reform af den fælles landbrugspolitik og vil medføre, at mindre effektive producenter er med til at opretholde den samlede produktion på et niveau, der ikke er bæredygtigt. Vi støtter imidlertid forslaget i betænkningen om at øge muligheden for støtte til energiafgrøder og udvide det maksimale areal for en sådan produktion for at fremme anvendelsen af biobrændsel. 
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har altid accepteret behovet for en gennemgang af den fælles landbrugspolitiks markedsordning for sukker, men jeg kan ikke acceptere en total nedbrydelse af sukkerindustrien i Irland og de øvrige EU-medlemsstater. Irland står over for at lukke sit eneste forarbejdningsanlæg.
Ifølge FN's Fødevare- og Landbrugsorganisation udgjorde det globale forbrug af sukker i 2004-2005 144,8 millioner t med en produktion på kun 149 millioner t. Vi kan forvente en eksponentiel stigning i takt med, at Kina, Indien og mange andre økonomier i hastig udvikling øger deres sukkerforbrug fra de nuværende 10 kg pr. indbygger til det europæiske gennemsnit på 35 kg pr. indbygger om året. Vi skal opretholde vores produktions- og forarbejdningskapacitet for at kunne imødekomme disse udfordringer.
Efter at have tabt afstemningen om den fælles markedsordning støtter jeg naturligvis de to øvrige betænkninger - om direkte støtteordninger og en midlertidig ordning for omstrukturering af sukkerindustrien - for at sikre den bedst mulige aftale for producenterne i Irland, EU og AVS-landene. Generelt medfører Parlamentets forslag en forbedring af Kommissionens og Rådets forslag, men forslagene er ikke vidtrækkende nok. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   Jeg medgiver, at der er behov for at reformere den europæiske sukkersektor. Hvis reformen skal blive rimelig og have effekt, må der sikres balance mellem:
de internationale handelsforpligtelser,
de foreslåede mål for øget konkurrenceevne,
EU-markedets stabilitet,
sektorens lønsomhed og bæredygtighed, især med hensyn til sikring af de europæiske producenters indkomst,
og de præferenceordninger, som EU har indført for AVS-landene og mindre udviklede lande, især ved fremme af eksport af sukker til EU under "Alt undtagen våben"-initiativet.
Jeg glæder mig derfor over, at de store retningslinjer, der i betænkningen foreslås for denne reform, og de ændringsforslag, der er stillet for at forbedre Kommissionens forslag, indebærer:
en mindre drastisk prisnedsættelse,
indførelse af handelsregulering;
gennemførelse af foranstaltninger for at afdæmpe reformens økonomiske følger,
og støtte til udvikling af alternative produkter og afsætningsmuligheder for sukkerproduktionen.
Jeg har derfor stemt for betænkningen. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   Man siger, at det er bedre at give en fiskestang end en fisk.
Hvis vi uden tanke for konsekvenserne stopper sukkerproduktionen i Irland og EU, kan og skal vi naturligvis sørge for tilstrækkelig kompensation til avlere og producenter... selv om det blot er for at lette vores egen samvittighed.
Men er vi blevet vanvittige? Hvorfor stopper vi sukkerproduktionen, når det er tvingende nødvendigt at finde et alternativ til mineralsk brændsel? Hvorfor betaler vi for at have marker uden afgrøder og udstyr, der står og ruster, når vi har mere brug for sukkerproduktionen nu end nogensinde tidligere? Sukker kan anvendes til andet end slik.
På den ene side advarer man om oliens forsvinden og ønsker at fremme alternativer. På den anden side træffer man foranstaltninger, som nedbryder produktionen af sukker - der er et af de bæredygtige alternativer. Det er helt paradoksalt. Hvordan skal vi så opnå fremskridt?
Og mens vi planlægger vores egen kompensationspakke, skal vi huske på tredjelande som Mauritius, der ødelægges af vores sukkerreform. 
Duarte Freitas (PPE-DE ),
   Der er almindelig enighed om, at det er nødvendigt at reformere sukkersektoren, så denne vigtige branche kan blive bæredygtig efter den seneste reform af den fælles landbrugspolitik og i forhold til EU's internationale forpligtelser.
Trods disse ædle mål vil reformen, sådan som Kommissionen har foreslået den, indebære alvorlige problemer for de europæiske landmænd, ikke mindst på grund af den kraftige prisnedsættelse på sukker.
Jeg støtter derfor Jean-Claude Fruteaus betænkninger og det arbejde, som de forskellige politiske grupper i Landbrugsudvalget har udført, som jeg mener sender et meget klart budskab til Kommissionen og Rådet.
Ud over begrænsningen af prisnedsættelserne til 30 % i den fælles markedsordning for sukker vil jeg gerne fremhæve ændringsforslag 3 med hensyn til ordningen for direkte støtte til landmændene, hvor medlemsstaterne fortsat vil kunne tildeles en vis produktionsstøtte for at undgå, at sukkerproduktionen forsvinder for hurtigt i de regioner, som reformen rammer hårdest.
Jeg vil også gerne fremhæve den mulighed, der efter ændringsforslag 7 skal være for, at der fra omstruktureringsfonden kan ydes støtte til dem, der blot giver afkald på en del af kvoten, hvilket vil lette nogle virksomheders omstilling. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Vi støtter en gennemgribende reform af sukkersektoren inden for EU. Det er absurd at holde et ikke-konkurrencedygtigt marked i live ved omfattende protektionisme og betydelig økonomisk støtte.
Europa-Parlamentet forsøger at bremse Kommissionens reformforslag. Europa-Parlamentet ønsker, at reformen gennemføres over en længere tidsperiode, at prislettelserne begrænses, at omstruktureringsstøtten hæves, og at produktionen i områder med "strukturelle klimaforhold" skal bevilges særlig støtte. Konsekvensen bliver, at nødvendige strukturelle omstillinger udskydes i fremtiden. I det store og hele er Kommissionens reformforslag mere vidtrækkende. Vi har dermed valgt at stemme nej til Europa-Parlamentets forslag. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ),
   . Jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg stemte nej til ændringsforslag 73, 18./rev. og 18 til Fruteau-betænkningerne om henholdsvis den fælles markedsordning for sukker, fælles bestemmelser, der finder anvendelse inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, og omstrukturering af sukkerindustrien i EU.
Jeg har fulgt sagen med største opmærksomhed på grund af de sociale og økonomiske følger, som en dårlig reform kunne få for talrige europæiske regioner, hvoraf mange er spanske. Jeg husker udmærket de argumenter, som såvel Kommissionen som formanden for Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg har forfægtet til forsvar for muligheden for, at Rådet vedtog en politisk aftale, før den parlamentariske behandling var afsluttet. Hongkong-konferencen kunne ikke vente på os, og det kunne såtiden heller ikke. Således udtrykte formanden, hr. Daul, det via et brev til kommissær Fischer-Boel.
Begrundelserne var tungtvejende, og det forstod vi godt. Jeg kan derfor ikke i dag i forbindelse med denne sag stemme for den fuldstændig uberettigede kritik af Rådet. Derfor, og fordi den opnåede aftale svarer meget til Landbrugsudvalgets holdning, har jeg stemt nej til disse tre ændringsforslag. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Sukkerreformen er nødvendig for at gøre denne sektor mere bæredygtig efter den seneste reform af den fælles landbrugspolitik. Reformen kan imidlertid indebære alvorlige problemer for de europæiske landmænd, ikke mindst på grund af den kraftige prisnedsættelse på sukker.
Det forhold, at Kommissionens forslag er blevet udformet mere efter de store overskudsproducerende landes interesser end af hensyn til de små lande, der end ikke har en roesukkerproduktion, der kan dække deres forbrug, som f.eks. Portugal, får os til at erindre om, at det ikke er lande som Portugal, der forvrider det internationale sukkermarked.
Jeg vil derfor også gerne pege på, at der i betænkningen foreslås den mulighed, at medlemsstaterne fortsat vil kunne tildeles en vis produktionsstøtte for at undgå, at sukkerproduktionen forsvinder for hurtigt i de regioner, som reformen rammer hårdest.
Det forekommer mig derfor, at der stadig er mulighed for at benytte omstruktureringsfonden og yde støtte til dem, der blot giver afkald på en del af kvoten, så sukkerproduktionen i lande som Portugal kan omdefinere sin rolle som forarbejdningsdelens landbrugsunderlag.
Jeg har derfor stemt for Fruteau-betænkningerne. 
David Martin (PSE ),
   Jeg stemte for beslutningsforslaget. Jeg tager stærkt afstand fra de kontinuerlige omfattende krænkelser af uskyldige borgeres menneskerettigheder i Tjetjenien. Demokrati, menneskerettigheder og god regeringsførelse skal være en integreret del af EU's og Ruslands samarbejdspolitik. Et Rusland, der kendetegnes af demokrati, retsstatsprincippet og respekt for menneskerettigheder, er et Rusland, som er mere attraktivt i forhold til udenlandsk investering. Det er endvidere en nabo, som er mere stabil og mere forudsigelig. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Tjetjenien blev i det 19. århundrede erobret af det russiske zardømme, befolkningen blev under Stalin midlertidigt deporteret, og senest er der under Jeltsin og Putin blevet myrdet og bombet. Efter den første krig i 1990'erne gav fredsforhandleren Alexander Lebed på Ruslands vegne tilsagn om, at man efter en overgangsperiode ville åbne mulighed for uafhængighed på demokratisk grundlag, men løftet er aldrig blevet indfriet. Man kan derfor ikke længere forvente, at tjetjenerne skal se Tjetjenien som en del af Rusland. Intet folk vil underkaste sig dem, som på den mest brutale måde har myrdet og undertrykt dem. Modstanden vil således altid eksistere, og jeg frygter, at det også gælder en stærk militær supermagts undertrykkelse af samme.
Det foreliggende beslutningsforslag indeholder en efter omstændighederne forsigtig udtalelse om vildledning og intimidering i forbindelse med det valg, som nu er afholdt, og som skulle sikre flertal for Moskvas marionetter. I beslutningsforslaget understreges endnu en gang Ruslands territoriale integritet, selv om det kun har været muligt at bevare dette område som en del af Rusland ved regulær voldsudøvelse. I den aktuelle, udsigtsløse situation er dette beslutningsforslag, som med rette påpeger de mange misforhold, at foretrække frem for fortsat tavshed om de ugerninger, der begås af vores store energileverandør. Jeg har derfor stemt for forslaget. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg støttede med glæde beslutningsforslaget og det arbejde, som min gruppekollega, Bart Staes, som jeg har arbejdet tæt sammen med vedrørende Tjetjenien, har udført. Situationen i Tjetjenien kan forbedres, hvis EU er involveret, og beslutningsforslaget indeholder idéer, som vi skal arbejde videre med. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, med hr. Duffs og hr. Voggenhubers betænkning underkender Europa-Parlamentet i virkeligheden fuldstændigt demokratiet. Betænkningen signalerer, at man ganske lader hånt om folkeafstemningerne i Nederlandene og i Frankrig, og at forfatningen under alle omstændigheder og med alle midler skal træde i kraft i 2009.
Det er faktisk endnu værre end Kommissionen, som blot lader som ingenting. Det er faktisk lige så slemt. Vi er ikke i det bedste selskab, hvad angår det østrigske formandskab, når kansler Schüssel ganske utilsløret argumenterer for, at der afholdes nye folkeafstemninger i Frankrig og i Nederlandene. Borgerne må blive ved med at stemme, indtil de stemmer, som eurokraterne ønsker, lyder devisen. Det er i en vis forstand endda ikke så slemt, for der er også lande, hvor der slet ikke er mulighed for at stemme. Det gælder eksempelvis i Belgien, hvor der ikke kan stemmes om et anliggende som den europæiske forfatning, og hvor denne vanskabning piskes gennem parlamentet uden mulighed for demokratisk medindflydelse.
Under alle omstændigheder står de europæiske institutioner tydeligvis sammen i denne foragt for de nationale demokratier og borgernes demokratiske vilje. Det er ikke på den måde, man får vendt borgernes store modvilje mod Europa. 
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, efter at have lyttet til forhandlingen i går om dette spørgsmål besluttede jeg, at jeg var nødt til at henlede opmærksomheden på den besynderlige opfattelse af demokrati, som nogle medlemmer og Kommissionen har.
Jeg hørte, at der på nuværende tidspunkt i afstemningen er flere ja-stemmer end nej-stemmer i de forskellige lande, og at vi derfor skal gå videre med den fantastiske forfatning.
Som en gruppe af mine meget kloge vælgere fra Northampton og Daventry sagde til mig under det britiske valg sidste år, fik mit parti - det britiske Konservative parti - flere stemmer i England end Labour og Liberal Democrats. Så det burde måske, hvis man anlægger denne fantastiske eurokratiske synsvinkel vedrørende demokrati, være os, der havde magten.
Demokrati handler om at følge borgernes demokratiske ønsker og sikre, at de enkelte borgere har mulighed for at vælge den retning, som de ønsker, at deres lokale myndigheder, nationale regering eller Europa skal tage. Det handler ikke om at tage magten fra borgerne og ignorere deres synspunkter og give magten til politikere, der mener at vide bedst. Derfor har jeg stemt imod betænkningen. 
Gérard Onesta (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, under drøftelserne af Duff-Voggenhuber-betænkningen er en række medlemmer kommet med nogle meget morsomme bemærkninger, hvor de sammenligner medlemmer, der var uenige med dem, med strudse. De har gjort det med humoristisk sans, og det lykønsker jeg dem med, da de sidste år i forbindelse med det samme emne gjorde det ret voldsomt - hvilket viser, at vi gjorde ret i at ændre forretningsordenen.
Jeg vil gerne komme denne ret uheldige fugl til forsvar, da ingen naturforsker nogensinde har set en struds stikke hovedet i sandet. Som bekendt ofrer en struds sig tværtimod, når en løve nærmer sig, for at beskytte sine unger ved at bevæge sig væk fra reden og lade udyret æde den. Strudsen er der derfor for at ofre sig for kommende generationer. Den er et symbol på mod og selvopofrelse. Så hvis en videnskabsmand eller naturforsker bliver kaldt en struds, er det ikke en fornærmelse, men en ære! 
Camiel Eurlings (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne afgive en kort stemmeforklaring vedrørende hr. Duffs og hr. Voggenhubers betænkning. Det er en god betænkning, hvis hovedbudskab er, at Europa skal videre. Det er væsentligt, for heller ikke de, som stemte nej ved folkeafstemningerne, var tilfredse med den aktuelle situation i Europa. Det påpeges i betænkningen, at befolkningens støtte er afgørende, og at der er flere veje, man kan gå. Det er ligeledes vigtigt, for vi står nu engang med resultaterne af folkeafstemningerne, afvisning i Frankrig og Nederlandene og tilslutning i Spanien og Luxembourg.
Jeg er særdeles tilfreds med, at den foreliggende tekst også omfatter ændringsforslag 18, i hvilket det udtrykkeligt anføres, at de betænkeligheder, borgerne i lande som Frankrig og Nederlandene har givet udtryk for, bør imødekommes. Det er soleklart. Derfor er det en god betænkning, hvis hovedbudskab er, at vi må videre, at vi må have mod til at bryde dødvandet, men at vi i den forbindelse må benytte de forskellige muligheder, der foreligger. Nu og her drejer det sig om tænkepausen, og det drejer sig om at tage hensyn til borgerne, også i de lande, hvor det er gået galt. Det er efter min opfattelse en sund holdning, og medlemmerne af CDA-delegationen har derfor fuldt og helt støttet dette skridt i den rigtige retning. 
Philip Claeys (NI ).
   - Hr. formand, et halvt år efter at et flertal af borgerne i Frankrig og i Nederlandene sagde nej til forfatningen, oplever vi, at denne demokratiske meningstilkendegivelse arkiveres lodret af Europa-Parlamentet. Forfatningen skal tydeligvis under alle omstændigheder træde i kraft i løbet af 2009. Ironisk nok anføres det i betænkningen, at der bl.a. er behov for en europæisk forfatning, da det efter Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse ikke vil være muligt at udvide EU yderligere på grundlag af Nice-traktaten.
Alle ved, at modstanden mod yderligere udvidelser, og ganske afgjort mod Tyrkiets mulige tiltrædelse, var en af de vigtigste årsager til at forkaste forfatningen. I dag ser vi endnu et vidnesbyrd om, at Europa-Parlamentet befinder sig fjernt fra borgerne, som det ikke desto mindre hævder at repræsentere. 
James Hugh Allister, Adam Jerzy Bielan, Jens-Peter Bonde, Mogens N.J. Camre, Ryszard Czarnecki, Hélène Goudin, Daniel Hannan, Michał Tomasz Kamiński, Nils Lundgren, Ashley Mote, Carl Schlyter, Esko Seppänen, Kathy Sinnott og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Lad Europas borgere træffe beslutningen. Traktaterne kan udelukkende ændres med enstemmighed. Udkastet til en europæisk forfatning er forkastet af 55 % af stemmerne i Frankrig og 62 % af stemmerne i Nederlandene. Borgernes beslutning skal respekteres. Og derfor udkastet til en europæisk forfatning forkastet ifølge de bestemmelser, der er enstemmigt vedtaget af EU's medlemsstater.
På Det Europæiske Råds næste møde skal det derfor også understreges, at den foreslåede forfatning er forkastet. Man skal reflektere over nej-stemmerne og gennemgå spørgsmålene i forbindelse med Laeken-erklæringen endnu en gang og vende tilbage til de grundlæggende principper.
 er at beslutte, om traktaterne har borgernes støtte. Vi mener, at traktaterne skal vedtages gennem folkeafstemninger i alle medlemsstater, hvor det er juridisk muligt. Folkeafstemningerne skal om muligt afholdes samtidig.
Tilhængere og modstandere af forfatningen skal anmodes om at fremlægge en fælles tekst til forhandling om vores fremtid. Teksten kan omfatte fælles ændringsforslag vedrørende gennemsigtighed og demokratiske procedurer, som arbejdsgruppen muligvis vil være enige om. Teksten vil helt sikkert omfatte forskellige forslag vedrørende kompetenceområder, som medlemmerne vil være uenige om.
Efter et år med forhandlinger skal der forelægges to alternativer for vælgerne i EU-medlemsstaterne: Dels en ny forfatning og dels en samarbejdsaftale mellem de europæiske demokratier.
Det nye direkte valgte konvent skal arbejde åbent i arbejdsgrupper og plenarmøder i et år. Der skal oprettes en særlig arbejdsgruppe for hvert afsnit i de eksisterende traktater for at give mulighed for en drastisk forenkling af de eksisterende komplicerede tekster.
Endelig kan konventets plenarforsamling vedtage to forskellige udkast, et udkast til en forfatning og et udkast til en samarbejdsaftale og derefter spørge vælgerne om, hvad de foretrækker.
Når vi har borgernes dom, kan medlemsstaterne derefter mødes på en uformel regeringskonference og træffe de nødvendige beslutninger formelt under hensyntagen til kravene i de nationale forfatninger. Hvis en eller to medlemsstater forkaster forslagene, skal der findes en enstemmig løsning i henhold til de aftale spilleregler for ændringer af traktaten.
Vi, et mindretal i Europa-Parlamentets forfatningsudvalg og den tværpolitiske gruppe SOS Democracy, håber og tror, at borgerne i de fleste stater ikke vil mene, at der er behov for en forfatning ud over deres egne nationale forfatninger. Vi forventer, at tilhængerne af forfatningen viser samme respekt for demokratiet.
Vores alternativ kan være baseret på følgende syv brede forslag:
Forfatningen er død. Vi ønsker en samarbejdsaftale med højst 50 artikler i stedet for en kompliceret forfatning og Nice-traktaten, der har prioritet over de nationale forfatninger. Lande, der ikke ønsker at tiltræde samarbejdsaftalen, kan vælge en frihandelsaftale i stedet.
Det Europæiske Råd skal oprette en arbejdsgruppe med samme antal tilhængere og modstandere af forfatningen for at kunne fremlægge et forslag om regler, der er fleksible nok til at kunne forene og ikke opdele Europa, sådan som vi har oplevet med forfatningen.
Åbenhed og fuld aktindsigt skal være hovedreglen. Enhver undtagelse skal være godkendt med 75 %. Ombudsmanden, Revisionsretten og Europa-Parlamentet skal kunne kontrollere alle udgifter.
Beslutningstagere skal være direkte ansvarlige via stemmeboksen over for borgerne, der skal følge deres beslutninger i alle medlemsstaterne.
Lovgivning skal vedtages med enstemmighed eller med et flertal på 75 % blandt medlemsstaterne og et simpelt flertal i Europa-Parlamentet. Der skal være mulighed for at nedlægge veto, når et nationalt parlament stemmer imod et forslag om EU-lovgivning og anmoder premierministeren om at tage sagen op igen på næste topmøde.
Subsidiaritetsprincippet skal kontrolleres af de nationale parlamenter. De eksisterende 100.000 siders lovgivning skal underkastes en kritisk gennemgang, og den vigtigste del skal elimineres eller sendes tilbage til medlemsstaterne.
Love skal godkendes som et fælles sæt minimumsstandarder, der giver medlemsstaterne mere fleksibilitet og mulighed for at opnå bedre sikkerhed, sundhed, miljø, arbejdsvilkår, sociale forhold og forbrugerbeskyttelse. Vi vil foretrække gensidig anerkendelse og total harmonisering.
Udenrigs- og sikkerhedspolitik, samarbejdet om euroen og det retlige samarbejde skal ikke være en obligatorisk del af samarbejde, men udvides til et forstærket samarbejde, hvis de enkelte lande ønsker det. Forsvarsområdet skal være helt adskilt fra EU. 
Pervenche Berès (PSE ),
   Med denne betænkning om tænkepausen havde Parlamentet en enestående lejlighed til at gøre noget nyttigt. Det kunne være blevet den første EU-institution, der overvejede realistiske muligheder for at komme ud af den situation, der opstod efter nej-afstemningerne i Frankrig og Nederlandene, på grundlag af to aspekter, nemlig en konstitutionel tekst, som genoptager del I og II, og en revision af del III om politikker. Det var det, som medordførerne fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance ønskede sig. Jeg glæder mig over deres utrættelige indsats og medunderskrev deres ændringsforslag, der slår til lyd for en "konstitutionel kerne".
Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet forkastede denne pragmatiske og hensigtsmæssige politik og gentog deres tilslutning til den nuværende forfatningstekst. Det er tanken om, at det stadig er muligt at få franskmændene og hollænderne til at stemme igen om den samme tekst. Denne afvisning af en folkeafstemning er nytteløs uanset de forskellige partiers holdning. Derfor glæder jeg mig over, at de franske socialister med et par undtagelser hverken stemte for eller imod. I sidste ende er det eneste nyttige budskab, man kan uddrage af denne betænkning, at tænkepausen skal fortsætte indtil juni 2007. 
Kathalijne Maria Buitenweg og Joost Lagendijk (Verts/ALE ),
   Tænkepausen har hidtil mere været kendetegnet ved stilhed end ved debat. Med dette beslutningsforslag gør Europa-Parlamentet en prisværdig indsats for at relancere debatten om den europæiske forfatning, men der gives i betænkningen også udtryk for en forventning om, at tænkepausen resulterer i, at den eksisterende forfatningstekst kan bibeholdes. Det er efter min opfattelse illusorisk og heller ikke ønskeligt. Dermed tager man ikke hensyn til, at de franske og de nederlandske vælgere forkastede forfatningen. Beklageligvis har Europa-Parlamentet, hvad dette forhold angår, fejet hr. Duffs og hr. Voggenhubers advarsler til side. Jeg har derfor valgt hverken at stemme for eller imod ved den endelige afstemning om beslutningsforslaget.
Tænkepausen bør benyttes til at nå til enighed om en procedure, der er så demokratisk som muligt, med henblik på en ny traktatændring. Det franske og det nederlandske nej til forfatningen var afgjort ikke et ja til det nuværende Europa. 
Charlotte Cederschiöld, Christofer Fjellner, Gunnar Hökmark og Anna Ibrisagic (PPE-DE ),
   Vi har stemt for betænkningen om evaluering af debatten om EU. Vi mener, at betænkningen hovedsagelig er god, men vi ønsker at understrege, at det ikke er de europæiske institutioners opgave at overbevise borgerne om, hvilke forandringer der er nødvendige eller konstruktive. Opinionsdannelse og politisk debat skal baseres på enkelte individers engagement og være inspireret af det demokratiske samfunds aktører, af politiske partier og andre frivillige sammenslutninger. 
Dorette Corbey (PSE ),
   Hr. Duffs og hr. Voggenhubers betænkning er udtryk for en fejlvurdering af den politiske virkelighed i Nederlandene og i Frankrig. Når man opfordrer til at sikre, at forfatningen træder i kraft i 2009, er det en krænkelse af de nederlandske vælgere, men også af det retssystem, EU beror på. Også andre dele af betænkningen (punkt 1, 5, 7 og 31) er udtryk for manglende hensyntagen til den klare forkastelse af traktaten i Nederlandene. Jeg kan derfor ikke stemme for betænkningen.
I øvrigt mener jeg, Nederlandene klart må tilkendegive, hvad man så ønsker. Ønsker man en genforhandling, eller ønsker man at fortsætte på grundlag af Nice-traktaten, eller ønsker man, at processen skal starte helt forfra? Vælger Nederlandene en genforhandling, må man klart formulere sine ønsker. Det havde været nyttigt med en klar appel fra Europa-Parlamentet til Nederlandene, ikke mindst fordi debatten er aflyst i Nederlandene. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   Jeg støtter og har derfor stemt for den foreliggende betænkning. Den europæiske forfatning er ikke "død"! Sejren for "nej" ved folkeafstemningerne om traktaten om en forfatning for Europa i Frankrig og Nederlandene har ikke erklæret den "død", men blot suspenderet den igangværende ratifikationsproces.
Efter det negative resultat ved den franske og den nederlandske folkeafstemning synes det dog ikke muligt at få den aktuelle tekst ratificeret uden ændringer. Det er dog helt udelukket at opgive forfatningsudkastet. En forfatningsmæssig ordning er, som ordførerne fremhæver, en helt uomgængelig forudsætning for, at EU kan (gen)vinde borgernes tillid, fastholde fremdriften i integrationen og blive en troværdig partner på verdensplan.
"Tænkepausen" bør derfor bruges til at sætte nyt skub i forfatningsprojektet på grundlag af en bred offentlig debat om den fremtidige europæiske integration, der inddrager borgerne, civilsamfundet, arbejdsmarkedets parter og de nationale og regionale parlamenter. Gennem denne debat bør det søges at afklare, uddybe og finjustere den europæiske forfatning, tage stilling til den kritik, der er rettet mod den, og finde løsninger for at komme ud af forfatningskrisen og imødekomme borgernes bekymringer. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi har stemt imod denne betænkning, som vi mener er udtryk for uacceptabel pression på medlemsstaterne og deres demokratiske institutioner, efter at befolkningerne i Frankrig og Nederlandene har forkastet den såkaldte europæiske forfatning.
Skønt Europa-Parlamentet anerkender, at ratifikationen af forfatningen åbenbart nu står over for "uoverstigelige vanskeligheder", med mindre der kan træffes foranstaltninger til at imødekomme de bekymringer, som der er givet udtryk for i Frankrig, Nederlandene og andre medlemsstater, ønsker flertallet at benytte tænkepausen til at sætte nyt skub i forfatningsprojektet på grundlag af en bred offentlig debat om den fremtidige europæiske integration.
Europa-Parlamentets flertal vil have sat en stor propagandakampagne i gang for at presse befolkningerne til at acceptere den såkaldte europæiske forfatning.
Selv om vi er enige i, at Nice-traktaten ikke er et grundlag for fremtiden - hvorfor vi også stemte imod - modsætter vi os forsøg på at gå videre med yderligere neoliberalisme, føderalisme og militarisme.
Vi ønsker et Europa, hvor der er mere samarbejde mellem suveræne og ligestillede stater, større økonomisk og social samhørighed, mere solidaritet og en reel indsats for fred og socialt fremskridt. 
Robert Goebbels (PSE ),
   Fiaskoen med forfatningstraktaten er i højere grad et kontekstproblem end et tekstproblem. Set udefra er Europa den politiske enhed i verden, som har det højeste niveau af offentlige friheder, sociale rettigheder og miljøbeskyttelse.
Internt har befolkningerne imidlertid deres tvivl om et integrationsprojekt, som medlemsstaterne nægter at skaffe midler til. Parlamentets betænkning giver ingen svar på tvivlen, frygten og den nationale selvoptagethed. I stedet for at tage fat på problemerne, som er manglende vækst, arbejdsløshed og spændinger på landet og i byerne, taler Kommissionen og Parlamentet for dialog og forummer, dvs. "tom småsnak".
Dialog, ja, men om hvad? Om spørgsmål, som den politiske klasse ikke kan finde svar på? EU mangler ikke blot en konkret fremtidsvision, men også ægte statsmænd. Jeg stemte alligevel for denne betænkning, men kun for at undgå at stille mig på side med modstanderne af et mere integreret og mere solidarisk Europa. 
Mathieu Grosch (PPE-DE ),
   De sidste måneders debat om store europæiske emner står overvejende i følelsernes tegn og langt mindre i overvejelsernes tegn. Hvad enten det drejer sig om forfatningen, servicedirektivet eller Reach - for blot at nævne et par stykker - ligger vores udfordring i at forenkle sproget og kommunikationen for ikke at overlade scenen til de såkaldte „populister". Der er næppe en institution, der råder over så mange strukturer og så mange midler til at støtte kommunikationen, men samtidig er der næppe en institution, som anvender så komplekst sprog, at det åbner mulighed for tilsigtede eller utilsigtede fejlfortolkninger. Enhver debat om Europa glemmer alt for ofte to aspekter: Generel henvisning til det opnåede og forklaring af det nye i den kontekst. Der er egentlig to store "skoler", når det drejer sig om Europas fremtid. Forfatningen har bl.a. vist, hvordan de, der ønsker mere Europa, og de, der ønsker mindre Europa, samarbejder for at sætte Europa i stå - ikke med den måde de tænker på, men med den måde de stemmer på. Hvis disse modsigelser gøres tydeligere og lettere at forstå for borgerne vil grundlaget for en ægte europæisk debat være skabt. Duff-betænkningen går i den rigtige retning, dog skal der sættes handling bag ordene. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Europa-Parlamentets flertal, deriblandt de portugisiske socialister og socialdemokrater, har fået vedtaget en betænkning "med piber og trommer"- som det hedder i folkemunde.
Under dække af en "tænkepause" siger man, at der skal foregå en debat, som man - for alle tilfældes skyld - allerede har bestemt konklusionen på, nemlig at "sætte nyt skub i forfatningsprojektet", "undgå endnu et tilbageskridt", "uddybe" "konsensus omkring forfatningen", "proaktiv holdning hos medierne", med "tilstrækkelig finansiering", for at "berolige og overbevise den offentlige mening" og "for at sikre, at forfatningen træder i kraft i løbet af 2009".
Helt bortset fra, at det ikke har beføjelser på området, forsøger Europa-Parlamentet at påstå, at den såkaldte europæiske forfatning ikke er blevet forkastet, hvilket er forkert. Den er blevet forkastet af den franske og den nederlandske befolkning, og er derfor faldet bort, som det også fremgår af traktaterne.
Det er ikke nogen tilfældighed, at UNICE, de store europæiske arbejdsgiveres sammenslutning, i sin henvendelse til det østrigske formandskab siger, at det er yderst påkrævet at finde en vej ud af den nuværende forfatningskrise i EU, og kritisk bemærker, at tænkepausen synes mere præget af pause end af tænkning.
De store arbejdsgivere i Europa og de politiske kræfter, der gennemfører deres retningslinjer, idet de nok en gang ikke kærer sig om den mening, som befolkningerne har tilkendegivet, forsøger nu at genvinde initiativet. 
Ewa Hedkvist Petersen (PSE ),
   Jeg har stemt for punkt 27, men jeg sympatiserer ikke med den anden sætning. Den offentlige mening har ikke brug for at blive beroliget. Folk kan tænke selv og danne sig en mening om forfatningen. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg vil gerne takke Andrew Duff og Johannes Voggenhuber for deres fremragende betænkning om tænkepausen: struktur, områder og rammer for en evaluering af debatten om EU. Jeg er enig i, at tænkepausen skal benyttes til at sætte nyt skub i forfatningsprojektet på grundlag af en bred offentlig debat om den fremtidige europæiske integration.
Jeg er ligeledes enig i forslaget om, at denne nye demokratiske dialog bør gennemføres og koordineres på EU-plan og struktureres omkring fælles temaer og i realistiske stadier på grundlag af en aftalt evalueringsramme og bør have til formål at nå frem til afgørende politiske valg.
Jeg erkender den strategiske betydning af, at de politiske institutioner skaber en proaktiv holdning hos medierne, navnlig fjernsynet, den trykte presse og lokalradioer, og tilskynder dem til at udbrede og intensivere debatten.
Jeg er desuden enig i, at konklusionerne fra tænkepausen udarbejdes i anden halvdel af 2007, og at der på det tidspunkt træffes klar afgørelse om, hvordan man skal gå videre med forfatningen, og i, at der under alle omstændigheder skal gøres alt for at sikre, at forfatningen træder i kraft i løbet af 2009. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder betænkningen, hvori det efter det franske nej til forfatningen klarlægges, hvor vi befinder os i forhold til fremtidige forfatningsmæssige reformer af EU.
Ordførerne bemærker helt korrekt, at der er en række muligheder til rådighed for EU. Man kan enten droppe forfatningsprojektet og fortsætte med ratifikationen af den eksisterende tekst uden ændringer, klarlægge eller tilføje nye formuleringer til den eksisterende tekst, omstrukturere eller ændre teksten, eller man kan omskrive hele teksten.
Der bør ikke træffes nogen endelig konklusion om disse muligheder før afslutningen af tænkepausen, og det vil være i anden halvdel af 2007. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Forfatningen, som med massivt flertal blev forkastet af vælgerne i Nederlandene og i Frankrig, var en tvetydig sag. De fleste vælgere går ind for, at Rådets møder skal være offentlige, ligesom man går ind for en subsidiaritetstest i forhold til de nationale parlamenter og de konturer af et borgerinitiativ, der tegnes i artikel 47. Disse elementer kunne man have indført for længst, også uden nogen forfatning. Langt mere omstridt var de økonomiske og militærpolitiske valg, der med denne tekst så at sige ville stå mejslet i sten. Det gælder eksempelvis fri og lige konkurrence som et af EU's primære mål, den stadig mere vidtrækkende liberalisering af tjenesteydelser eller den stadige oprustning i medlemsstaterne. Ved kombinationsklausuler tages gode elementer som gidsler af dårlige. Ordførerne opretholder denne kobling og mener, at godkendelsen blot er et spørgsmål om tid. De ønsker endog at indstille nye medlemsstaters tiltræden, indtil traktaten er blevet godkendt.
Mit parti, Det Socialistiske Parti, er det største af de partier, som i Nederlandene førte en succesfuld kampagne mod udkastet til en forfatningstraktat. Da vælgerne havde forkastet teksten, stillede vi i det nederlandske parlament forslag om åbenhed, subsidiaritetstest og borgerinitiativ, i lighed med hr. Broks anbefalinger her i Europa-Parlamentet på vegne af Udenrigsudvalget. Jeg stillede forslag om samme alternativ ved ændringsforslag 6, som imidlertid blev forkastet. En forspildt chance desværre! 
Cristiana Muscardini (UEN ),
   Hr. formand, den ringe opmærksomhed, der rettes mod EU's historiske og religiøse rødder, medtagelsen af chartret om grundlæggende rettigheder i traktaten ved hjælp af en banal "søg og erstat"-operation, uden at der var mulighed for at ændre indholdet, den manglende eller under alle omstændigheder begrænsede information til borgerne om de beslutninger, der blev truffet i konventet, og en udvidelse, der så afgjort er værdifuld og berigende for hele Europa, men som blev præsenteret for borgerne uden en effektiv kampagne i medierne, som forklarede årsagerne og mulighederne for alle - det var blot nogle af grundene til, at ratificeringsprocessen blev afbrudt for en traktat, der skulle have været en grundlæggende del af et EU, som borgerne desværre selv i dag har svært ved at identificere sig med.
Jeg er overbevist om, at forbedringerne af forfatningstraktaten er nødvendige, og derfor håber vi, at det efter tænkepausen bliver muligt at gå i gang med et nyt forløb, der fører til en bedre og mere forståelig løsning på de spørgsmål, der er uenighed om i dag.
Vi stemmer således for beslutningen i håbet om, at det med hjælp fra alle EU-institutionerne, de nationale institutioner og repræsentanterne for civilsamfundet og den akademiske verden bliver muligt at nå frem til en ny tekst, der måske er forenklet, men som har en fælles sjæl, som alle borgerne kan identificere sig med. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   Betænkningen er et uacceptabelt forsøg på at fordreje den franske og nederlandske befolknings vilje, som på triumferende vis forkastede den reaktionære europæiske forfatningstraktat, og et forsøg på at indføre den ad bagvejen.
Betænkningen lægger ikke op til selv de mindste ændringer i den europæiske forfatnings indhold, som den betragter som givet. Med en provokerende foragt for folkets vilje, som denne er kommet til udtryk, forsøger man at iværksætte en kampagne til misinformering af arbejdstagerne for at tvinge dem til at vedtage den europæiske forfatning, så den kan træde i kraft i 2009.
Derfor vil man iværksætte en arrangeret "social dialog", hvor man giver medierne en endnu mere aktiv rolle i bestræbelserne på at hjernevaske folkemasserne, så de får en pistol for panden og går med til at vedtage den europæiske forfatning. Derfor foreslås det, at man pøser en masse penge ud til at opnå det mål, der er sat, nemlig at få befolkningerne til at skifte sindelag.
De er nødt til at forstå, at den europæiske forfatning er død, og ingen tvangskampagne over for befolkningerne kan vække den til live. EU's befolkninger må forstå, at der ikke kan komme nogen god europæisk forfatning ud af en imperialistisk union af europæisk kapital. Den eneste positive udvikling for arbejdstagerne og arbejderklassen vil være en politik, hvor EU svækkes, og en definitiv begravelse af ethvert forsøg på at bringe en - såkaldt - forfatningsmæssig ordning for denne reaktionære organisation på banen igen.
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Dette er årsagerne til, at jeg stadig afviser EU's forfatningstraktat:
1. EU's forfatningstraktat skal skrinlægges én gang for alle, hvis vi skal gøre os nogen forhåbninger om et socialt og civilt Europa.
2. EU-forfatningen har til hensigt at fremskynde militariseringen af EU betydeligt og fastsætter (i III-311) en række militariseringsprojekter.
3. EU-forfatningen har til hensigt at gøre EU klar til at føre krig globalt. Forfatningen åbner op for muligheden for verdensomspændende militæraktioner (I-41,1 og III-309).
4. EU's forfatningstraktat omfatter en eksplicit oprustningsforpligtelse (I-41,3). Hvis den blev ratificeret, ville tendensen til at bruge flere penge på oprustning forstærkes yderligere.
5. Med EU's forfatningstraktat ville EU's udenrigspolitik forpligtes udelukkende af principperne i FN-chartret snarere end af det samlede FN-charter (I-3,4). Dette ville gøre det muligt for EU at fortolke dem på en sådan måde, at det ville være muligt at føre krig selv uden FN-mandat.
6. EU's forfatningstraktat funger som en programmatisk grundplan og gør det muligt at fremskynde militariseringen af EU uden reference til traktaterne i deres nuværende form. Blandt eksemplerne herpå er udvidelsen af EU's Våbenagentur (III-311) og etableringen af Battle Groups (III-312).
7. EU's forfatningstraktat tilsigter at give neoliberalismen forfatningsmæssigt fodfæste (III-177). Det antisociale Bolkestein-direktiv er kun en første forsmag herpå. Forslaget fra den tyske forbundskansler, Angela Merkel, om at afholde endnu en afstemning i Frankrig og Holland ved at tilføje EU-forfatningen en erklæring om den "sociale dimension" i Europa, som ikke ville være juridisk bindende, er slet og ret skandaløst. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   En af vores vigtigste opgaver er at gøre EU's institutionelle struktur klar til at møde den umiddelbare fremtids udfordringer, herunder mulige udvidelser. Jeg er derfor enig i, at vi inden længe igen bør tage fat på forfatningsdebatten. Omvendt mener jeg, at den debat, som blev igangsat om "forfatningstraktaten", må afsluttes. Jeg støtter tanken om, at dette spørgsmål bør overvejes og debatteres, og at der skal afsluttes med en konklusion. Jeg er til gengæld klart imod den tanke, der ligger underforstået hos nogle, at der kun er ét muligt resultat, hvad det end måtte være. Debat - og særlig den debat, som man beder borgerne deltage i - er af natur åben og fri, og ethvert forsøg på at dreje den i en bestemt retning vender jeg mig på det kraftigste imod. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Forslaget til forfatningen har ganske enkelt ikke været vejen frem for Europa, så forsøg på at fastholde forslaget hilses ikke velkommen. Jeg skal være den første til at sige, at EU har brug for nye arbejdsmetoder og også en ny forfatning, men ikke den fejlbehæftede tekst, som blev så tydeligt forkastet af vælgerne i Nederlandene og Frankrig. Vi har brug for at føre EU tilbage til de grundlæggende principper og oprette et Europa som oprindeligt forudset med erkendelse af både fordele og ulemper. Vælgerne er ikke specielt begejstrede for EU's institutioner og former for praksis, og det kan man ikke fortænke dem i, men vi skal ændre vores arbejdsmetoder. Hvis EU ikke eksisterede, ville vi være nødt til at oprette en union, men ikke efter forfatningsudkastet og ikke i sin nuværende form. 
Geoffrey Van Orden (PPE-DE ),
   Jeg stemte imod betænkningen, for jeg er indædt modstander af ethvert initiativ til at genoplive den europæiske forfatning. Den velkomne forkastning af forfatningen burde have givet de europæiske regeringsledere anledning til at reflektere dybt over Den Europæiske Unions udformning og retning. Den britiske befolkning og befolkningen i de mange øvrige lande ønsker ikke at underkaste deres nationer en stat, der hedder Europa.
Mange deler visionen fra de britiske konservative om et EU, der er et fleksibelt samfund sammensat af suveræne stater, og som er fokuseret på det indre marked og et tæt samarbejde på andre områder, hvor det er til fælles fordel. Jeg har med bekymring bemærket integrationstilhængernes determinerede beslutning om at relancere en europæisk forfatning inden udgangen af 2009, bruge flere offentlige midler på kampagner til fremme af dette formål og indføre geografiske og politiske begrænsninger i relation til EU. 
Diana Wallis (ALDE ),
   Jeg stemte imod anden del af ændringsforslag 26. Det skal ikke forstås sådan, at jeg er modstander af en vejledende europæisk folkeafstemning. Faktisk er jeg stor tilhænger af afholdelsen af en sådan folkeafstemning. Alle akademiske og praktiske erfaringer med folkeafstemninger viser imidlertid, at de ikke bør afholdes samme dag som valget til en repræsentativ samling eller et repræsentativt parlament. 
Anna Záborská (PPE-DE ),
   Konklusionerne i denne betænkning afspejler ikke den nuværende situation i EU. Hvordan kan vi erklære, at forfatningstraktaten skal ratificeres i 2009, og at Nice-traktaten er fuldstændig uanvendelig? Hvordan kan vi tale om en tænkepause, når det nuværende forslag til en forfatningstraktat blev forkastet definitivt af to medlemsstater, der var med til at grundlægge EU?
Den nuværende traktat er ganske rigtigt utilstrækkelig, men den kan være til nytte. Den skal forbedres gradvist ved hjælp af andre traktater og aftaler, som kunne omfatte visse elementer fra del 1 i forfatningstraktaten. Er en forfatning ikke lidt overilet på dette stadium af den europæiske genforening?
Det er nu vigtigere end nogensinde i medlemsstaternes og borgernes interesse og i EU's interesse at komme tættere på virkeligheden, som borgerne og de nye medlemsstater oplever den, og ikke se bort fra dem, da det demokratiske underskud ellers vil blive endnu større.
Kan vi indgive de nye medlemsstater tillid, således at de kan tro på det europæiske projekt? Vi må ikke drage forhastede konklusioner på vegne af borgerne i EU-medlemsstaterne. 
Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det er velkendt, at Parlamentet kæmper for at kommunikere med de mennesker, som det skal repræsentere. Jeg talte for nyligt med en gruppe mennesker om, hvordan man bedst kan løse dette problem, og de fortalte, at politikere generelt opfattes som grå og kedelige med et forældet sprogbrug.
De stillede følgende forslag til bedre formidling af den europæiske naboskabspolitik med teksten fra en populær musiker, Tony Hatch. Teksten handler om, at alle har brug for gode naboer, og at blot en venlig hilsen hver morgen gør det til en bedre dag. Naboer skal være der for hinanden, for naboens dør er lige ved siden af. Alle har brug for naboer, og med en smule forståelse kan man finde den rette balance og skabe venskaber.
Alle, der kender Tony Hatchs sange, vil glæde sig over, at teksten blev gengivet i Parlamentet i dag. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, jeg støttede hr. Tannocks betænkning om den europæiske naboskabspolitik, som blev vedtaget samme dag som Duff-Voggenhuber-betænkningen om fremtiden for den konstitutionelle proces. Parlamentet har således indtaget en konsekvent og ambitiøs politisk holdning, som jeg er meget tilfreds med.
Forfatningstraktaten bliver ikke ratificeret uden klart fastsatte grænser, der gør det muligt at slå fast, hvilke lande i Eurasien der ikke egner sig til at blive medlem af EU, og hvilke der skal forberede sig aktivt på tiltrædelse. Endvidere omfatter EU's mål en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, i hvilken EU, inden det placeres på den store internationale diplomatiske scene, bør koncentrere sig om sin indflydelsessfære og partnerskaber med landene og de politiske samfund i vores naboskab. Formålet med dette værdifulde bidrag fra Parlamentet er at fastsætte det fremtidige indhold af EU's politik over for Rusland, Tyrkiet, Mellemøsten og Maghreb-landene.
Endelig vil jeg udtrykke tilfredshed med omtalen i betænkningen af behovet for at fastsætte en sådan naboskabspolitik i den nærmeste fremtid i samarbejde med de eksisterende paneuropæiske organisationer, f.eks. OECD og Europarådet. 
Gyula Hegyi (PSE ).
   - Hr. formand, det var en glæde for mig at stemme for betænkningen om den europæiske naboskabspolitik. EU er ikke et fort, og EU er ikke en ø. Vi har brug for gode naboer, samarbejdende partnerstater. Jo flere lande vi har i vores naboskab, som lever i fred, stabilitet og velstand, jo sikrere vil vi selv være.
Jeg bad om ordet for at sige, at naboskabspolitikken efter min mening har langt større betydning, end den i dag tillægges i EU. I vores nuværende tænkemåde spiller en forceret udvidelse en langt større rolle end naboskabspolitikken. Visse lande kan aldrig blive medlemmer af EU, andre får vage løfter, og andre igen betragtes af nogle som privilegerede. Jeg tror, det ville være klogere at udvikle en form for særlig partnerstatus og uddybe naboskabspolitikken. I stedet for at acceptere nogle lande og ignorere andre som straf bør vi tænke i den gode naboskabspolitiks baner. 
Emanuel Jardim Fernandes (PSE ),
   EU må ikke nedprioritere sin opgave som vigtig talsmand for respekt for folkeretten og udvikling af en social markedsøkonomi. Vi er derfor nødt til at præge EU's image i verden og give den europæiske naboskabspolitik en helt fundamental rolle i vores konstruktive forbindelser med dem, der ligger os nærmest, for at opbygge et område for fred og velstand.
Jeg har stemt for Tannock-betænkningen på grund af den værdi, som Maastricht-traktatens artikel 6 tillægges som grundlag for den europæiske naboskabspolitik, idet det dog også tydeliggøres, at den ikke er et alternativ til indtræden i EU.
Til slut glæder jeg mig over, at det anerkendes, at kommende partnere som Kap Verde vil kunne bidrage positivt til vores fælles indsats mod terrorisme, ulovlig våbenhandel, fattigdom og slaveri. Det er en anerkendelse, der hænger sammen med deres enestående geostrategiske position og de grundlæggende reformer, som mange af disse lande har gennemført, for ikke at nævne den århundredlange kulturelle og historiske tilknytning, der følger af den store geografiske nærhed med både det europæiske kontinent og regionerne i den yderste periferi, herunder i Atlanterhavet. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren og Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Generelt støtter Junilisten EU's naboskabspolitik, da dens formål er at styrke demokratiet og udvikle handel og velstand i lande inden for Unionens nærområde. Derfor stemmer vi for betænkningen i den afsluttende afstemning.
Vi mener, at instrumenterne til naboskabspolitikken skal være fleksible og omkostningseffektive. Der skal være tydelige krav til opfølgning af resultaterne.
Naboskabspolitikken bør begrænses til spørgsmål, som berører samarbejde om handel, demokrati og menneskerettigheder. Den skal ikke som i dag bruges til at udvide EU's interessesfære via den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Den europæiske naboskabspolitik afspejler den store betydning, som EU tillægger opbygning af fremtidige forbindelser med sine naboer, uafhængigt af spørgsmålet om muligt medlemskab. Det er afgjort i EU's interesse at bidrage til den demokratiske udvikling i dets umiddelbare naboområder.
Den europæiske naboskabspolitik bør følges af en strategi for forbindelserne til naboerne, på grundlag af hvilken der kan skabes og udbygges et fælles område, som er kendetegnet af fred, stabilitet, sikkerhed, respekt for menneskerettighederne, demokrati, retsstatsprincippet og velfærd, og tilbydes partnerlandene privilegerede forbindelser og en fremtrædende stilling, som udgør en betydelig forbedring i forhold til EU's eksterne forbindelser med andre regioner i verden.
Jeg støtter ordførerens forslag, fordi han betoner det nødvendige i at øge midlerne til det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument for at løse problemerne med adgang til det indre marked, udforme en klar strategi for indsatsen mod den internationale terrorisme og organiseret kriminalitet, forbedre energinetforbindelser og trafiknet og samarbejde på miljøområdet.
Til slut må der lægges særlig vægt på energipolitikken, eftersom EU er omgivet af de største reserver af olie og naturgas i verden. 
David Martin (PSE ),
   Jeg hilser betænkningen velkommen. Den europæiske naboskabspolitik er en vigtig strategi for det udvidede EU i relation til oprettelsen af strukturerede forbindelser med alle de nye naboer i Øst og Syd. Formålet er at forsvare og bekræfte de fælles værdier for demokrati, respekten for menneskerettigheder og udviklingen af fælles politikker.
Tobias Pflüger (GUE/NGL ),
   Betænkningen af det konservative britiske medlem af Parlamentet, Charles Tannock, som Parlamentet i dag har stemt om, underbygger endnu en gang grundtrækkene i EU's naboskabspolitik, som sigter mod at forfølge EU's verdenspolitiske interesser, mens den tilsløres med retorik om menneskerettigheder.
1. Det er hensigten, at EU's naboskabspolitik skal være et middel til at skabe en verdenspolitisk indflydelsessfære for EU og dens medlemsstater med det formål at skabe "privilegerede partnerskaber" for de tilgrænsende lande, inklusive Sydkaukasus.
2. Betænkningen er meget ligefrem med hensyn til naboskabspolitikkens geostrategiske indstilling med hensyn til sikring af råstoftilførsel for EU. "Energipolitik" skal være et vigtigt tema i EU's naboskabspolitik, da EU "er omgivet af de vigtigste olie- og naturgasreserver i verden (Rusland, Det Kaspiske Hav, Mellemøsten og Nordafrika)". Det understreger endnu en gang den geostrategiske betydning af transitlande som Georgien og Armenien.
4. Det er planen, at EU's indflydelse skal understøttes ved at indlede et systemskifte i Belarus og andre steder. Man behøver blot overveje den forskellige behandling af Belarus og Usbekistan. Sidstnævnte tolerer tilstedeværelsen af EU-medlemslandes militærbaser, som f.eks. Tysklands i Termez, for at det står klart, at det her frem for alt handler om udvidelse af EU's magtområde.
5. Også militærpolitisk bindes nabolandene til EU, og derfor er det idéen, at de også skal kunne være en del af militæraktioner og deltage i EU's militærstrukturer. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   EU råder over midler og forudsætninger til at spille en væsentlig rolle på verdensscenen. Ikke på den måde, som nogle gerne så, men alligevel som en vigtig partner i internationale forbindelser.
Det mener jeg apropos den europæiske naboskabspolitik - forstået både formelt og substantielt - eftersom det efter min opfattelse er lige præcis her, at EU kan og bør spille sin væsentligste internationale rolle. Skønt jeg er velvilligt indstillet over for flere udvidelser, er jeg på den anden side klar over, at denne proces ikke er uendelig, og at der i alle tilfælde bør gennemføres politiske initiativer, der kan fremme eksistensen af et stort område med fred, frihed og velstand rundt om vores eget. Det er på én gang en geostrategisk nødvendighed og en moralsk pligt.
Jeg mener derfor, at det er meget vigtigt, at Parlamentet følger denne politik tæt - samt dens finansielle rammer - da vi her har mulighed for at omsætte erklæringerne til praktisk handling. Det skal dog også bemærkes, at middelhavserfaringerne ikke ligefrem tilbyder de bedste udsigter. Det er der imidlertid andre, der gør, så lad os følge vores gode eksempler. 
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
   Kap Verde viser eksemplarisk adfærd, hvad angår demokrati, god regeringsførelse og respekt for menneskerettighederne, og har dybe historiske, sociale, politiske, kulturelle og geografiske bånd til EU. De gør landet til et unikt og privilegeret omdrejningspunkt for at udvikle endnu nærmere forbindelser mellem Europa og Afrika og en kilde til stabilitet og sikkerhed på en af det europæiske områdes flanker.
Selv om Kap Verde ligger ved Europas sydvestlige Atlanterhavsgrænse, har landet været omfattet af andre programmer, der ikke afspejler dets reelle nærhed og ikke anerkender, at det deler de samme værdier, f.eks. retsstatsprincippet, fremme af gode naboskabsforbindelser og principperne om markedsøkonomi og bæredygtig udvikling.
Som bekendt har der været kontakter fra de kapverdiske myndigheder og det største oppositionsparti for at fremme en særlig statut eller partnerskab med EU. Inddragelse af Kap Verde i naboskabspolitikken kan være et vigtigt skridt i den retning og et afgørende vendepunkt, da naboskabspolitikken bliver ret så ensidig, hvis den kun angår EU's sydlige og østlige grænser.
Jeg glæder mig over, at ændringsforslag 36 og 38 er blevet vedtaget. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg har selv oplevet EU's naboskabspolitik iværksat i ni forskellige lande, og det er af afgørende betydning, at politikken opretholdes, så vores område for demokrati og frihed kan udvides. EU er mere vidtrækkende, end EU ofte får kredit for, og selv om de senere års interne problemer har fået størst mediedækning, har de største resultater været eksterne, ofte bag kulisserne. Det er meget vigtigt at fortsætte disse bestræbelser, og jeg har med glæde støttet beslutningsforslaget. 
Frank Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, Estrela-betænkningen er afgjort en af de bedre betænkninger, der er vedtaget i Parlamentets historie. Det skyldes naturligvis, at vi grundlæggende er enige om sagens kerne. Kvinder har ret til fuldt ud at deltage i det normale arbejdsliv på lige fod med mændene, og de har i den situation naturligvis ret til lige løn for lige arbejde, om end vi alle ved, at der stadig er et stykke vej igen, hvad det angår. Vi er altså enige så langt.
Jeg vil imidlertid gerne påpege, at der i alle EU's medlemsstater er et bemærkelsesværdigt stort antal kvinder, som selv vælger arbejdet i hjemmet og familien, og at der er endnu flere kvinder, som ville vælge således at tage sig af familien, hvis det var økonomisk muligt. Deltidsbeskæftigelse og gode børnepasningsfaciliteter er en del af løsningen, men indførelse af fuld løn til forældre, som arbejder i hjemmet og har mindre børn, ville for alvor være en god foranstaltning. Herudover må der findes en løsning, hvad angår pensionsrettigheder og sociale sikringsordninger for forældre, som helt eller delvis arbejder i hjemmet, for de yder et uvurderligt bidrag til vores samfund. 
Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen og Inger Segelström (PSE ),
   Vi stemte for ændringsforslag 19. Vi tolker begrebet "garanteret minimumsindkomst", som forekommer i det ovennævnte ændringsforslag, som indbefattende en garanteret rimelig levestandard, da vi er positive over for en garanteret rimelig levestandard, men imod indførelsen af statsligt regulerede minimumslønninger. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Jeg og mine kolleger fra de britiske konservative støtter fuldt ud princippet om ligestilling mellem mænd og kvinder. Vi mener helt klart, at kvinder og mænd spiller en vigtig rolle i opnåelsen af de økonomiske målsætninger i Lissabon-strategien, som skal være sikringen af langsigtet økonomisk vækst og høj beskæftigelse.
Vi har dog afholdt os fra at stemme om betænkningen, idet vi mener, at de foreslåede foranstaltninger er så foreskrivende, at det vil være umuligt at opfylde de fastsatte målsætninger til forbedring af kvinders position i erhvervslivet i EU-medlemsstaterne. Mænd og kvinder har helt overordnet krav på at arbejde i samfund, hvor økonomisk vækst fører til flere og bedre karriere- og jobmuligheder og dermed flere sociale fordele som beskrevet i betænkningen. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Formålet med den økonomiske, sociale og miljømæssige fornyelse i EU, som Lissabon-strategien har lagt op til, er at gøre Europa til den mest dynamiske og konkurrencedygtige videnbaserede økonomi i verden med flere og bedre job og større social samhørighed.
Da jeg grundlæggende tilslutter mig disse mål, går mine bekymringer især i retning af de europæiske familier, der stadig rammes af vores samfunds uligheder. Vi må sætte ind over for disse uligheder, så vi medvirker til at forene arbejdslivet og familie- og privatlivet.
Kun på den måde kan vi opbygge et samfund orienteret mod uddannelse og livslang læring, hvis grundsten er vores borgeres viden og oplysning.
Jeg har derfor stemt for Estrela-betænkningen. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Social integration og respekt for kønnenes ligestilling er grundlæggende principper bag Lissabon-strategien.
Disse principper er dog endnu ikke blevet andet end gode hensigter.
Hvad angår kønnenes ligestilling, er realiteterne faktisk forstemmende. Der er forskelle med hensyn til beskæftigelsesgrad, løn, adgang til og fremskridt på arbejdsmarkedet, uddannelsesniveau, deltagelse i efteruddannelsesprogrammer og muligheden for at overvinde vanskeligheder med at forene arbejdsliv og familieliv.
Ligebehandling er et grundlæggende princip i fællesskabsretten, men det er på høje tid at omsætte de politiske principper til konkret handling. Diagnosen har været kendt længe. Problemet er altid det samme, nemlig manglende mod og beslutsomhed fra medlemsstaternes side med at føre de løsninger ud i livet, som vi ved er nødvendige.
De finansielle overslag, som Det Europæiske Råd har vedtaget, lover ikke godt på grund af de brutale nedskæringer i midlerne til Lissabon-strategien. Jeg håber virkelig, at forhandlingerne mellem Europa-Parlamentet, Kommissionen og Rådet vil kunne begrænse skaderne. 


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om invaliditet og udvikling. 
Filip Andrzej Kaczmarek (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er over 600 millioner handicappede mennesker i verden, og over 400 millioner af dem lever i udviklingslande.
Mange handicappede mennesker bliver holdt ude af syne, fordi deres medborgere nægter at anerkende problemet. Som regel er de handicappede også fattige. De nægtes ofte deres grundlæggende rettigheder såsom uddannelse og arbejde og hindres i at udvikle selvagtelse. Det er imidlertid klart, at de handicappede har potentiale til at blive aktivt inddraget i at udvikle deres lande. Udviklingsstøtte er ofte ikke knyttet til de handicappedes problemer. Det betyder, at de er dømt til social udstødelse, bliver marginaliseret og bliver fanget i den onde cirkel af fattigdom og handicap. I denne forbindelse skal man huske, at handicap og fattigdom ofte hænger sammen. Denne relation går i begge retninger. Handicap øger sandsynligheden for fattigdom, og fattige leveforhold og et liv i fattigdom øger sandsynligheden for, at der opstår handicap.
En af årsagerne til at handicap ikke har fået den opmærksomhed, som det fortjener, kan være en manglende forståelse og anerkendelse af potentialet hos en gruppe mennesker, som opfattes som magtesløse, nemlig de handicappede og deres familier. I betragtning af det store antal handicappede mennesker vil de kortsigtede udgifter til deres uddannelse og integration uvægerligt føre til en økonomisk gevinst for de handicappede på længere sigt og også for deres familier og samfundet som helhed.
Det skal desuden bemærkes, at millenniumudviklingsmålene desværre heller ikke tager højde for de handicappedes behov. I praksis indeholder hverken sektorprogrammer eller tværgående programmer passende initiativer for de handicappede. Programmer, som er rettet specielt mod de handicappede, er ofte meget små og har kun lille indflydelse på de nationale eller internationale strategier til fattigdomsbekæmpelse eller udvikling. Det bør der rettes op på.
Vi må huske, at udvikling også indebærer at integrere mennesker, som har været udstødt, f.eks. de handicappede, og at gøre det muligt for dem at leve hele og meningsfulde liv. Det vil sige at gøre det muligt for dem at gå i skole, opdrage deres børn, få adgang til sundhedsservice og behandling og være aktive medlemmer af samfundet. De handicappede har ret til at bryde ud af den onde cirkel af fattigdom og handicap. 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Antallet af handicappede i verden er enormt. Jeg vil benytte mig af hr. Bowis' spørgsmål til at fokusere på to former for handicap i udviklingslandene, der kan undgås, nemlig blindhed hos børn og amputationer på grund af eksplosioner.
Der er i verden i dag ca. en million blinde børn, hvis synstab kunne have været undgået. En af de væsentligste årsager er øjenbetændelser, der let og billigt kan behandles. Det vil blot koste et par millioner euro, som er en uendelig lille del af vores budget, at forhindre en million børn i at leve i totalt mørke resten af deres liv. Jeg vil vove at påstå, at vi ud over Verdenssundhedsorganisationens kampagne VISION 2020 bør oprette og fuldt ud finansiere en EU-taskforce med titlen "Stop blindhed hos børn nu" med det formål at udrydde blindhed hos børn, der bør forebygges hurtigst muligt og længe inden 2020.
Situationen med de katastrofale konsekvenser af landminer er lige så bekymrende. Mange tusinde børn i udviklingslandene har haft den traumatiske oplevelse at få arme og ben amputeret som følge af landmineeksplosioner. Der er meget sandsynligt, at endnu et par børn i Asien, Afrika eller Sydamerika vil have mistet en legemsdel som følge af disse frygtelige anordninger, inden denne forhandling er afsluttet. Vi ved udmærket, hvilke lande der fremstiller, sælger og anvender landminer, men alligevel gør vi ikke nok for at sætte en stopper for det og straffe dem for deres uhyrlige handlinger. Jeg vil foreslå, at disse lande sortlistes af EU hurtigst muligt, og at der træffes drastiske foranstaltninger, f.eks. i form af et totalt økonomisk embargo, og helst med opbakning fra hele det internationale samfund, hvis det er muligt. Blindhed hos børn og landminerelaterede tab af legemsdele er to alvorlige former for handicap i udviklingslandene, som kan forebygges i meget stort omfang, hvis vi viser vilje og beslutsomhed.
Hr. kommissær, jeg vil bede Dem om at udarbejde det drastiske forslag, der er nødvendigt for at mindske disse former for handicap, og jeg kan forsikre om, at De har hele Parlamentets støtte. 
Louis Michel,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Bowis og de forskellige talere for at have kastet lys over et emne, som for ofte bliver glemt, og som illustrerer særlig alvorlige aspekter af de menneskelige tragedier, der følger med fattigdom.
Uddannelse af handicappede børn er f.eks. et led i uddannelsesstrategier i mange udviklingslande såsom Uganda og Etiopien. Dette emne behandles løbende som led i programmerings- og gennemførelsesdialogen mellem Kommissionen og partnerlandenes regeringer. Jeg må sige, at drøftelsen i dag kommer på det rette tidspunkt.
Fra næste uge og indtil april aflægger jeg besøg i alle de regioner, der svarer til de regionale organisationer. Jeg vil derfor debattere, drøfte og definere og også lytte til de enkelte lande og regionale organisationer for - som jeg havde lovet i den generelle politiske erklæring - at forsøge at hjælpe vores partnere med at udarbejde eller foreslå sammenhængende programmer, som virkelig er konvergente. Det er ikke en let opgave, fordi den enkelte partner holder sig til sit eget område.
Jeg vil sige til Dem, hr. Bowis, at jeg er helt enig i Deres synspunkt. Hidtil har handicappede i de fattige lande, hvor mange mennesker lider, været en særskilt kategori. Jeg har f.eks. opdaget egentlige tragedier, hvis omfang man ikke kan forestille sig, i Den Demokratiske Republik Congo, hvor det er normalt, at man hengiver sig til jagt på "børneheksedoktorer". Det er børn, der er kendt som børneheksedoktorer, blot fordi de er gadebørn, der lever alene og jages, som om de var dyr. Det er rædselsvækkende! Jeg har ført en politisk dialog med Den Demokratiske Republik Congo og visse lokale foreninger om programmer, som bliver finansieret med henblik på at bekæmpe dette fænomen. Jeg har set og mødt disse børn. Det er ganske forfærdeligt. Det kan ikke beskrives. Ikke blot lider de af fysiske handicap, men somme tider er de også psykisk handicappet.
Således bevæbnet med køreplanen, retningslinjerne og beslutningsforslaget, som De uden tvivl vedtager, lover jeg, at jeg vil tage dette emne op på alle seminarer og bilaterale møder, som jeg holder i det enkelte land. I landestrategidokumenterne vil jeg anmode om, at der foreslås programmer og projekter, i hvilke disse børn og handicappede inddrages direkte.
Jeg tror, at dette kommer på et godt tidspunkt, og jeg takker Dem for at have gjort mig opmærksom på dette problem, fordi vi i kampens hede har tendens til at forsømme visse emner, og selv om det er rigtigt, at partnerlandene skal stille forslag, skal vi også komme med vores egne forslag. Vores partnere fokuserer normalt på de problemer, som efter deres mening skal prioriteres, men de ser bort fra de marginale kategorier, de forkastede, med de tragiske følger, dette har.
Når jeg vender tilbage fra disse arbejdsbesøg om landestrategidokumenterne, der sigter på at udarbejde et programmeringsforslag, som er fælles for medlemsstaterne og Kommissionen, med henblik på en mere effektiv og konsekvent fastlæggelse af vores udviklingsprogram, foreslår jeg derfor, at jeg fremlægger en rapport for Dem. Jeg udarbejder en rapport til Parlamentet i begyndelsen af april om forslag eller projekter, som vi har forpligtet os til, og vi skal sammen evaluere programmet og eventuelle fremskridt.
Jeg tror ikke, at jeg kan tilbyde mere. Jeg lover, at jeg vil anvende beslutningsforslaget som talenotat, og De kan derefter bedømme, om der er sket væsentlige fremskridt. Jeg lover at være systematisk i min fremgangsmåde og at rapportere objektivt til Dem. Jeg lover, at jeg vil gøre alt, hvad der står i min magt, for at overbevise partnerlandene om, at de skal gøre dette tragiske emne til et væsentligt led i deres socialpolitik, deres uddannelsespolitik og deres kulturpolitik.
Jeg er bekendt med visse kulturprojekter, der er rettet mod grupper af handicappede, og som har givet unge mulighed for at udtrykke sig gennem kunst. Der er en lang række muligheder, og jeg kan forsikre Dem om, at det på ingen måde er en engangsappel fra min side. De har gjort mig meget bevidst om dette problem, som vi ofte ikke er tilstrækkeligt opmærksom på. Jeg håber, at jeg i april kan vise Dem, at Parlamentets arbejde og Deres initiativer ikke er faldet for døve øren. Deres forslag får den centrale plads, det fortjener, da jeg er overbevist om, at det er en retfærdig sag. 
Formanden.
   - Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget seks(1), jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter eftermiddagens afstemninger. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om fem beslutningsforslag om Peru: Udlevering af og retssagen mod den tidligere præsident Alberto Fujimori(1).
Marios Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, Alberto Fujimori, den tidligere præsident i Peru, søgte tilflugt i Japan efter, at hans regering blev anklaget for korruption og krænkelser af menneskerettighederne. Japan afviste de mange udleveringsforsøg, men helt uventet ankom hr. Fujimori til Chile for nylig som led i et mystisk forsøg på at vende tilbage til det politiske liv i Peru. Den peruvianske justitsminister anmodede efterfølgende om udlevering af hr. Fujimori fra Chile, så han kunne stå til ansvar for i alt 12 anklager, herunder en anklage for at have anvendt dødspatruljer til at dræbe 25 personer ved to forskellige lejligheder.
Vi bifalder og støtter udleveringen af hr. Fujimori til Peru, så han kan blive stillet for en domstol i forbindelse med de alvorlige anklager og blive idømt en relevant straf, hvis han kendes skyldig. Samtidig kan jeg ikke lade være med at tænke på, hvorfor vi, når vi forventede udlevering fra Chile, ikke insisterede så voldsomt på udlevering fra Japan, da der tidligere gentagne gange blev anmodet herom. 
Luis Yáñez-Barnuevo García (PSE )
   , Hr. formand, som det fremgår af lystavlen er jeg medforslagsstiller til et forslag, som flere grupper har underskrevet, til støtte for udleveringen fra Chile til Peru af flygtningen, den tidligere diktator, Fujimori, for at forsvare menneskerettighederne, bekæmpe straffriheden og styrke demokratiet i Peru.
Den samling af beviser, indicier og dokumenter, som ikke kun regeringen og de peruvianske retsmyndigheder har fremlagt, men også de internationale menneskerettighedsorganisationer, er så overvældende med hensyn til drab, tortur, korruption og magtmisbrug begået af den tidligere præsident Fujimori, som i løbet af sine 10 års autoritær regeringstid, hvoraf mange med diktatur, undertrykte det peruvianske folk, og jeg tror derfor, at udleveringen vil finde sted, især på grund af det chilenske retsvæsens enorme prestige.
Men støtten fra Europa-Parlamentet til denne proces vil utvivlsomt også medvirke til at skabe et internationalt samarbejdsklima mellem de to lande, hvis forbindelser ikke er så gode, og det ville være et skridt i den rigtige retning. Derfor har vi støttet dette beslutningsforslag, og jeg gør det nu med disse ord og med min stemme. 
José Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
   Hr. formand, det er vigtigt at forstå, at den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtager i dag, ikke er rettet mod nogen. Den chilenske regering og retsvæsen har tværtimod handlet eksemplarisk.
Perus regering har punktligt overholdt sine forpligtelser ved at anmode om at få udleveret en person, der unddrager sig retsforfølgelse, så han kan forsvare sig i de talrige sager, der er rejst mod ham ved domstolene. Netop i disse dage har vi været vidne til et eksempel på demokratisk modenhed i Chile, hvor oppositionens kandidat sportsligt har anerkendt sit nederlag og personligt er taget hen for at lykønske den valgte præsident.
Derfor bør det ikke undre os, at Chile efter en eksemplarisk overgang er blevet til en rollemodel for fremskridt, vækst, stabilitet og demokratisk normalitet.
EU, og i særdeles Europa-Parlamentet, har også givet udtryk for sin solidaritet med den chilenske demokratiseringsproces' sag. Jeg havde selv det privilegium at lede en mission af europæiske parlamentsmedlemmer, der var til stede ved præsidentvalget i 2000.
Derfor, og på baggrund af en anmodning fra de kompetente peruvianske myndigheder, beder jeg Dem, hr. kommissær, om, at EU sender en valgobservationsmission til det kommende præsidentvalg i Peru for på denne måde at vise vores solidaritet med demokratiseringsprocessen i landet.
Hr. formand, det er derfor helt naturligt, at den beslutning, som Europa-Parlamentet vedtager i dag, som sit eneste formål endnu en gang ønsker klart at understrege, at retsreglerne i en retsstat bliver udformet med det ene mål, at de skal overholdes, og at der heller ikke er nogen, der kan stå over loven i en retsstat. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Hr. formand, Perus to seneste præsidenter, Fujimori og Toledo, har begge fremstillet sig selv som mirakel- og redningsmænd. De har på den måde hver især en gang overbevist vælgerne og efterfølgende skuffet dem. Fujimori regerede sågar uden hensyntagen til det parlamentariske demokrati og vælgernes ønsker.
Det er i sig selv en god begrundelse for at straffe ham og nægte ham en ny chance for at overtage landets ledelse. Mindre overbevisende er bestræbelserne for at slippe af med ham på grund af hans japanske herkomst. Det leder tanken hen på den metode, der blev anvendt mod den tidligere zambiske præsident Nkomo, som efter et tidligere nederlag blev nægtet adgang til at stille op igen med henvisning til hans afstamning.
Fujimori flygtede efter at have begået sine ugerninger først til Japan og forsøgte så at komme tilbage til Peru via Chile. Han levede øjensynligt i den illusion, at masserne ønskede en diktator som leder af landet og igen ville bringe ham til magten. Nu vælger man imidlertid overalt i Latinamerika præsidenter af en anden kaliber. Fujimoris fejlvurdering er en glimrende anledning til at gøre det klart, at også tidligere præsidenter kan straffes for deres magtmisbrug. Det er helt korrekt, at vi insisterer på, at han stilles for retten i Peru. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ),
   Hr. formand, diktatorerne falder lidt efter lidt, og demokraterne kommer til magten i Latinamerika. Jeg glæder mig særligt over, at de progressive latinamerikanske kvinders evner begynder at blive anerkendt, således at de på demokratisk vis overtager ledelsen af staterne. Held og lykke, fru præsident Bachelet.
Nu består udfordringen i, at disse demokrater, både mænd og kvinder, tager kampen mod straffriheden op og modigt går ind for at lade sandheden komme frem, men især for at retfærdigheden skal ske fyldest i deres respektive lande. Anholdelsen af Fujimori i Chile, som Pinochets anholdelse i London i sin tid, er et klart tegn på, at det ikke kun er nødvendigt at tage skridt mod retfærdighed, men at det også er muligt.
Der er ingen, der i dag er i tvivl om, at der under Fujimoris styre blev begået mange krænkelser af menneskerettighederne, og nævnte styre var et eksemplarisk eksempel, undskyld dobbeltkonfekten, på institutionaliseret og udbredt korruption. Derfor er udleveringen af Fujimori til Peru, hvor han skal dømmes med retslige garantier, ønskelig, selv om den ikke er tilstrækkelig.
EU bør i overensstemmelse med vores faste forpligtelse over for bekæmpelsen af straffrihed anerkende den vigtige indsats, som organisationerne for ofrene af Fujimoris diktatur og menneskerettighedsorganisationerne har gjort, og støtte dem i deres arbejde.
Derfor er det f.eks. en god idé at støtte Det Nationale Koordineringsudvalg for Menneskerettigheders initiativ af den 11. januar 2006, hvor det opfordrer præsidentkandidaterne til at underskrive en aftale med konkrete foranstaltninger til støtte for menneskerettighederne, herunder gennemførelsen af anbefalingerne fra Sandheds- og forsoningsplanen og Helhedsplanen til erstatning til ofrene for den nationale væbnede konflikt, hvorved Det multisektorielle Udvalg på Højt Niveau (CMAN) styrkes.
Charles Tannock,
   Hr. formand, som langvarig ven af Chile og Peru ligger spørgsmålet om udleveringen af hr. Fujimori mig meget på sinde. Disse to lande går langt tilbage, helt tilbage til Stillehavskrigen i det 19. århundrede, hvor Peru mistede Afrika og Tacna til Chile.
Derfor farves bilaterale spørgsmål desværre sommetider af revanchisme og regional rivalisering. Parlamentet skal understrege, at det ikke vil indgå i en beslutning vedrørende en anmodning om udlevering af hr. Fujimori.
Det fremgår også tydeligt, at det har været en langvarig politisk målsætning for hr. Toledos nuværende regering i Peru at få udleveret den tidligere præsident, hr. Fujimori, fra Japan, så han kan blive sigtet for anklagerne om korruption og krænkelser af menneskerettigheder under den lange konflikt med Sendero Luminoso og Tupac Amaru. Hr. Toledos tjenestemænd rejste endda spørgsmålet over for mig personligt i Bruxelles sidste år, da de var på statsbesøg i Belgien. De anmodede om, at EU drøftede spørgsmålet med Japan, og jeg er enig med den tidligere taler i, at vi ikke har forfulgt sagen i tilstrækkelig grad.
Det hævdes endvidere, at hr. Fujimori blev valgt til præsident for anden gang i 2000 efter en afstemning med valgsvindel. Som alle ved, flygtede hr. Fujimori efterfølgende til Japan i november 2000 efter afsløringen af, at hans sikkerhedschef, Vladimiro Montesinos, havde bestukket et kongresmedlem. Hr. Fujimori fik derefter sit japanske statsborgerskab tilbage, en handling, der ville have gjort det umuligt i henhold til peruviansk lovgivning at bestride et offentligt embede, især præsidentembedet, under Perus forfatning i 1990. Det er derfor en skandale, at Japan gik med til det.
Selv om det nu er i den chilenske domstols hænder, har udleveringsspørgsmål altid været en politisk dimension mellem to suveræne stater, så jeg håber, at dommerne i Chile vil acceptere, at det er nødvendigt, at hr. Fujimori står til ansvar over for sit folk, som han tidligere har svigtet så grusomt. 
Karin Scheele,
   Hr. formand, det er i dag allerede flere gange blevet sagt, at dette beslutningsforslag ikke er rettet mod nogen, men derimod at Parlamentet glædes over begivenhederne og hilser samarbejdet mellem Peru og Chile, som har ført til fængsling af Fujimori, velkommen. Parlamentet støtter endvidere Perus anmodning om udlevering af Fujimori til Peru og opfordrer de peruvianske myndigheder til, at alle vidner får omfattende beskyttelse.
Begge er vigtige forudsætninger for at få Fujimori til at tage ansvar - som han skal - for at have krænket menneskerettighederne og for korruptionssagerne i hans land. Kampen mod straffrihed er ikke kun en af hovedpillerne i EU's udenrigspolitik, men derimod også en af grundpillerne, som alle retsstater bygger på.
Der er mange latinamerikanske stater, hvor for megen straffrihed har efterladt så mange åbne sår, og de udgør endnu en grund til at støtte og fremme denne sag. 
Louis Michel,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil takke Parlamentet for at give mig lejlighed til at deltage i denne forhandling om en eventuel beslutning om udlevering af den tidligere præsident Fujimori til Peru.
Peru har været modig, idet det har undersøgt den situation uden fortilfælde med politisk vold, som landet oplevede fra 1980-2000. Den nationale sandheds- og forsoningskommission blev oprettet under overgangsregeringen, som Valentín Paniagua stod i spidsen for, og som præsident Toledo stadfæstede. EU og EU-institutionerne har fra begyndelsen støttet denne kommissions arbejde, og støtten består navnlig af finansiel støtte fra fællesskabsbudgettet. EU og Parlamentet har vist deres støtte til denne kommissions arbejde og gennemførelsen af dens anbefalinger. Det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder støtter for tiden denne gennemførelse via et program, som lige er blevet etableret sammen med Defensoría del Pueblo.
Det er inden for denne ramme, at Peru for tiden forbereder sig på præsidentvalget i april 2006. Det internationale samfund mener, at det er af stor betydning, at valget finder sted i en atmosfære af gennemsigtighed, stabilitet og ro, og at det gør det muligt at fortsætte den igangværende styrkelse af demokratiet.
Som bekendt har EU gjort forsvaret af menneskerettigheder og demokrati til hjørnestenen i dets udenrigspolitik i almindelighed og dets politik vedrørende Sydamerika i særdeleshed. Bekæmpelsen af straffrihed er tydeligvis et væsentligt led i dette.
Kommissionen lykønsker den chilenske og peruvianske regering med deres samarbejde i forbindelse med de chilenske myndigheders anholdelse af Fujimori, og vi opfordrer selvfølgelig de to regeringer til at fortsætte med at samarbejde på denne måde.
I den forbindelse må Kommissionen give udtryk for sin tillid til de to pågældende landes retssystemer. Kommissionen er sikker på, at Chile behandler udleveringsanmodningen fra Peru fuldt ud i overensstemmelse med gældende lovgivning, og at det i enhver løsning vil overholde grundlæggende rettigheder i overensstemmelse med internationale love og normer. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter eftermiddagens afstemninger. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om Egypten: Overgreb mod sudanske flygtninge(1).
Karin Scheele (PSE ),
   Hr. formand, den 30. december 2005 rømmede egyptiske sikkerhedsstyrker en lejr, som havde været etableret foran UNHCR's hovedsæde i Kairo i september 2005 som et midlertidigt hjem for mere end 2500 sudanske immigranter, flygtninge og asylansøgere. Sikkerhedsstyrkerne gik til værks med stor brutalitet, og resultatet heraf er meget trist: 30 døde og mere end 60 sårede.
Det egyptiske indenrigsministerium forsøgte at skyde skylden på sudaneserne og påstod, at de var gået i panik og havde forsøgt at flygte, men tilstedeværende journalister beretter, at der ikke var tale om flugt. Hvis vi vedtager dette beslutningsforslag, vil vi her i Parlamentet tilslutte os en række førende personligheder i FN, som allerede har fordømt disse begivenheder. FN's generalsekretær Kofi Annan kritiserede sikkerhedsstyrernes brutale fremgangsmåde og sagde, at intet kan retfærdiggøre den slags magtanvendelse og tab af menneskeliv.
Det er godt, at de egyptiske myndigheder nu har besluttet sig for at undersøge disse begivenheder nærmere. Vi opfordrer den egyptiske regering til ved disse undersøgelser at tillade, at FN's menneskerettighedseksperter og uafhængige egyptiske menneskerettighedsorganisationer deltager. Respekten for menneskerettigheder er en grundlæggende værdi i associeringsaftalen med EU, og vi opfordrer derfor Rådet og Kommissionen til at drøfte disse begivenheder på det næste møde i EU's Associeringsråd med Egypten.
Det sidste, jeg ønsker at sige, er, at jeg gerne vil flytte to mundtlige ændringsforslag, inden afstemningen afholdes. 
Marios Matsakis (ALDE ),
   Hr. formand, jeg ønsker at understrege over for kommissæren, at vi bifalder den egyptiske regerings beslutning om at indlede en omfattende undersøgelse af hændelsen den 30. december, hvor der var mange døde og sårede efter det egyptiske politis angreb på den sudanske flygtningelejr i Kairo. Vi håber, at undersøgelsen vil være grundig og objektiv.
Vi ønsker på ingen måde at dømme på forhånd om, hvorvidt ansvaret for hændelsen skal placeres hos de egyptiske myndigheder. Vi hævder heller ikke, at UNHCR's regionale repræsentanter og visse isolerede elementer blandt de demonstrerende flygtninge ikke bærer en del af ansvaret for det, der er sket.
Derfor er det meget vigtigt, at der foretages en fuldstændig uafhængig undersøgelse af en hændelse, som resulterede i, at 27 personer døde, herunder kvinder og børn. Vi er overbeviste om, at en retfærdig undersøgelse ikke blot vil afdække problemet, men også vil medvirke til at forhindre lignende situationer i fremtiden. 
Simon Coveney (PPE-DE ),
   Hr. formand, det glæder mig at have lejlighed til at deltage i forhandlingen som en af forfatterne af dette beslutningsforslag, som har til formål at fremhæve en tragisk og brutal begivenhed, som fandt sted i Kairo i Egypten den 30. december 2005. Mindst 27 personer døde, 9 kvinder og 11 børn ifølge de egyptiske myndigheder. Øjenvidner, ngo'er og medlemmer af den internationale presse hævder dog, at antallet af døde er langt højere. Situationen opstod, da egyptiske sikkerhedsstyrker med tvang evakuerede ca. 2.500 sudanske migranter, flygtninge og asylansøgere, der havde slået sig ned foran UNHCR's hovedkvarter for at anmode om overflytning til tredjelande.
I den korte tid, som jeg har til rådighed, vil jeg fokusere på nogle enkelte punkter. For det første er det Parlamentets ansvar at fremhæve og fordømme myndigheders handlinger, der så tydeligt og tragisk krænker menneskerettighederne, især når disse handlinger finder sted i EU's nabolande og lande, som vi samarbejder med gennem samarbejds- og/eller associeringsaftaler. I dette tilfælde har EU og Egypten indgået en associeringsaftale, som trådte i kraft i juni 2004. Euro-Middelhavsaftalen, som EU og Egypten har tiltrådt, er også relevant ligesom Barcelona-processen. Enhver, der således hævder, at spørgsmålet udelukkende er et internt anliggende for Egypten, tager fejl. Det er vores anliggende på samme måde, som hændelser i EU er Egyptens anliggende, hvis disse påvirker de nævnte aftaler.
For det andet bifalder jeg de egyptiske myndigheders vilje til at indlede en undersøgelse af begivenhederne den 30. december. Jeg opfordrer indtrængende myndighederne til at sikre, at undersøgelsen er åben og gennemsigtig og involverer FN-eksperter og om muligt egyptiske menneskerettighedsorganisationer. Efterforskningen eller undersøgelsen skal være troværdig, hvis vi skal lære af det, der er sket.
Jeg håber, at der vil komme det positive ud af denne frygtelige situation, at de egyptiske myndigheder vil kunne forsikre os om at deres sikkerhedsstyrker fremover vil handle i overensstemmelse med internationale standarder og uden uhensigtsmæssig anvendelse af tvang.
Endelig støtter beslutningsforslaget UNHCR, og Kommissionen anmodes om at etablere et tæt partnerskab med UNHCR og tilbyde både politisk og økonomisk støtte til kontoret i Kairo for at kunne arbejde tættere sammen med de egyptiske myndigheder med henblik på at finde en varig løsning på den vanskelige situation for sudanske migranter og flygtninge i Egypten. 
Jaromír Kohlíèek (GUE/NGL ),
   Mine damer og herrer, menneskerettighedssituationen i Egypten er yderst usædvanlig. Selv om end ikke Europa-Parlamentet har været i stand til at protestere mod den kendsgerning, at hæren forhindrede vælgere i at komme ind på afstemningsstederne i en række byer under valget for nylig, må den politiske stabilitet sikres i Egypten for at sikre fred i Mellemøsten. Vi må imidlertid spørge os selv, om en sådan politisk stabilitet bør opnås på bekostning af borgernes grundlæggende demokratiske rettigheder.
Den situation, der er skitseret i beslutningsforslaget, bør tjene som en alvorlig advarsel i denne henseende. Hvis de egyptiske myndigheder nu ikke blot betragter tilhængere af det muslimske broderskab som en trussel, men sågar forsøger at vedtage regler, som forbyder sekulære partier, så bør der gøres opmærksom på det. Det ville bidrage til at rette op på den forkerte opfattelse, at de egyptiske domstoles holdning ikke er noget, vi opfatter som en større afvigelse fra normen. En situation, hvor den, der begår en tvivlsom lovovertrædelse, kan idømmes adskillige år i fængsel, kan kun tolkes på en af to mulige måder. Enten har landets lovgivningssystem nogle yderst usædvanlige bestemmelser, eller også tyder resultatet af retsvæsenets arbejde på, at der er politik med i spillet. Uanset hvad, så kan vi ikke lade som ingenting. Hvordan kan vi ignorere, at flygtninge fra Sudan eller andre steder bliver udleveret til deres hjemlande, hvor deres liv er i fare? At der nu er underskrevet en fredsaftale mellem parterne i konflikten i Sudan betyder ikke, at Darfur-konflikten er løst. Problemet med flygtningene og deres mulige hjemsendelse må løses i samarbejde med den sudanske og den egyptiske regering, selv om jeg er klar over, at det ikke er uproblematisk. Vi bør derfor støtte UNHCR's arbejde og undgå yderligere hændelser, som overtræder internationale forpligtelser, særligt FN's flygtningekonvention. Efter min opfattelse er det helt uacceptabelt, at fanger bliver tortureret - selv om det åbenbart er, hvad man mener i USA - eller at flygtninge dør, når flygtningelejre bliver lukket. Der kan ikke være tvivl om, at sådanne spørgsmål i henhold til associeringsaftalen skal undersøges i en årlig rapport, og jeg forventer, at det vil ske. Jeg går derfor ind for at vedtage beslutningen. 
Hélène Flautre (Verts/ALE ),
   Hr. formand, de tragiske begivenheder den 30. december i Kairo førte i henhold til de egyptiske myndigheder til, at 27 personer døde, men i virkeligheden var der mange flere dødsfald, nemlig snesevis, op til 220 døde i henhold til visse kilder. Disse begivenheder skal fordømmes så stærkt som muligt, og de ansvarlige skal identificeres.
Først og fremmest skal man erkende de egyptiske sikkerhedsstyrkers ansvar, hvis voldshandlinger ved denne lejlighed skal fordømmes så stærkt som muligt. De har desværre ry for at anvende systematisk og overdreven vold. FN's Flygtningehøjkommissariat bærer også en del af ansvaret. For det første fordi det lod situationen blusse op. Derefter fordi det anvendte tvetydige, ja, endog selvmodsigende, formuleringer vedrørende sudanesernes status. Man behøver blot at læse korrespondancen mellem UNHCR's kontor i Kairo og de egyptiske myndigheder for at konstatere det. Endelig fordi det direkte opfordrede de egyptiske myndigheder til at gribe ind og derved løb en risiko for, at situationen kom ud af kontrol.
Vi må heller ikke glemme det dødvande, i hvilket disse aktører befandt sig. Efter underskrivelsen af en fredsaftale den 26. maj 2004 i Sudan blev alle genoprettelsesprogrammerne indstillet, selv om vi ved, at situationen i Sudan stadig er meget ustabil, som mange rapporter viser, herunder den nylige rapport fra Human Rights Watch. De lande, der nægter at modtage disse mennesker, udelukkende fordi der er underskrevet en fredsaftale, bør derfor også påtage sig noget af ansvaret. Det er ikke passende at bede Egypten, der allerede huser 2-3 millioner sudanesere, hvoraf 27.000 er registreret hos UNHCR, om at modtage alle flygtningene fra Sudan. Af alle disse grunde er det efter min mening vigtigt, at der laves en undersøgelse, ligesom andre medlemmer har sagt.
Det er imidlertid også vigtigt, at de egyptiske myndigheder løslader alle de mennesker, der stadig tilbageholdes, for at gøre en ende på fordrivelserne og give repræsentanterne for UNHCR fri adgang, således at de kan undersøge flygtningenes krav.
Det er også vigtigt, at denne tragedie ses i sammenhæng med den generelle asyl- og indvandringspolitik. Vi kan ikke nægte at give asyl til mennesker, som er i fare i deres eget land, og dette er ikke kun Egyptens og Sudans anliggende, ligesom Ceuta og Melilla ikke var et spansk/marokkansk anliggende. Den europæisk-afrikanske konference om indvandring skal holdes snarest muligt. 
Luis Yáñez-Barnuevo García,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil ikke gentage de argumenter, som forslagsstillerne bag dette beslutningsforslag tidligere har fremført, men jeg vil gerne understrege denne beslutnings betydning, da den er resultatet af en meget alvorlig hændelse. 27 personers død - officielt, men i henhold til andre talere er antallet sandsynligvis meget større - der fredeligt befandt sig foran Flygtningehøjkommissærens kontor i Kairo.
Disse personer af sudansk oprindelse - sudanske indvandrere, der bad om papirer og om at blive behandlet som flygtninge - blev udsat for et overdrevent og voldsomt angreb, der fremprovokerede denne tragedie og denne ekstreme vold, som gør, at der er behov for en tilbundsgående, seriøs, omfattende, gennemsigtig og uafhængig undersøgelse, ikke kun for at kræve sanktioner eller et eventuelt civilretligt, strafferetligt eller administrativt ansvar, men også for at hindre, at der kan opstå lignende situationer i Egypten i fremtiden, for denne strøm af sudanesere vil fortsætte på grund af indvandringen fra syd til nord, som det også sker i området nær mit land, fra lande syd for Marokko til Marokko og til Spanien.
Forsvaret af menneskerettighedsprincippet er universelt, det være sig i Marokko, Spanien, Egypten eller hvilket som helst andet sted, og ikke mindst i et land, der, som nogle talere har sagt, nyder godt af naboskabet til EU. 
Carl Schlyter,
   Hr. formand, har det sudanske folk ikke lidt længe nok? Først lykkedes det dem at overleve og flygte fra en krig, og nu forfølges de i Egypten, når de fredeligt forsøger at kontakte FN. Egypten skiftede mange af sine højere funktionærer og ministre ud i slutningen af forrige år, og nu er det på tide, at de skifter deres politichefer ud.
Vi kan aldrig acceptere, at lande, som vi samarbejder så meget med, lader politistyrker angribe civile på denne måde. Jeg håber, at vi kan samarbejde meget godt med UNHCR for at få klarhed med alt, som skete i denne situation.
Jeg vil til sidst minde om, at f.eks. mit hjemland med CIA's hjælp har sendt såkaldte terrormistænkte tilbage til Egypten til tortur. Noget sådan skal vi selv holde op med. 
Urszula Krupa,
   Hr. formand, emnet for dagens debat om overtrædelser af menneskerettigheder og demokrati er de tragiske begivenheder i Kairo, hvor flere hundrede politibetjente angreb en markant mindre gruppe sudanske flygtninge, som var rejst til Egypten for at søge hjælp og beskyttelse. Flygtningene blev trængt op i et hjørne, og det egyptiske politi angreb dem derefter med vandkanoner og knipler. Flere af flygtningene døde, og skæbnen for resten af gruppen, som omfattede kvinder og børn, kendes desværre ikke.
Egypten ynder at kalde sig et demokrati, men med denne handling har landet sluttet sig til de mange andre observatører af konflikten i Sudan, som ikke alle er passive. Kampene har stået på i over 20 år, og to millioner mennesker har mistet livet. Seks millioner er blevet tvunget til at forlade deres hjem, og tusinder af kvinder og børn er blevet kidnappet eller voldtaget. FN har ikke gjort meget for at støtte de sudanske flygtninge. FN har kun givet flygtningestatus til nogle få tusind, hvoraf de fleste ønskede at emigrere til USA, Canada eller Europa.
I praksis har Sudan været i krigstilstand, lige siden landet fik sin selvstændighed. Den sorte afrikanske befolkning i den sydlige del af landet protesterer mod diskrimination fra den arabiske befolkning, som nu har magten i Khartoum. Religion spiller også en rolle i denne interne konflikt, for siden de overvejende muslimske arabere kom til magten, har de behandlet de animistiske og kristne sorte afrikanere som slaver. Det er årsagen til, at så mange forsøger at flygte til nabolande som Kenya, Egypten, Uganda eller Etiopien.
Vi vil gerne udtrykke vores forfærdelse over og protest mod den behandling, som de egyptiske myndigheder har budt mennesker, som søger hjælp. Når vi debatterer dette spørgsmål i Parlamentet, gør vi klogt i ikke kun at se på årsagerne til konflikten, men også på kilderne til de våben, der bliver brugt i Sudan. De rige G8-lande har lovet at arbejde for at afskaffe fattigdom og uretfærdighed. Ikke desto mindre eksporterer de selv samme lande stadig våben, ammunition og militært udstyr til fattige lande, som er involveret i konflikter, og bidrager til at støtte repressive regimer. Dermed er G8-landene delagtige i overtrædelser af menneskerettigheder og i antidemokratiske aktiviteter.
Konflikten i Sudan er også et tegn på det internationale samfunds svigt. Det har ikke vist vilje til at begrænse eller sætte en stopper for den række af aggressioner og uretfærdigheder, som har stået på i mange år. Vi støtter beslutningen. 
Louis Michel,
   Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen mener, at det er vigtigt for alle, der har underskrevet Genève-konventionen om flygtninges status, at anvende bestemmelserne i den.
Derfor deler den de bekymringer, som Parlamentets delegationer har givet udtryk for i forbindelse med det tragiske problem med tvungen evakuering af sudanske indvandrere og flygtninge i Kairo, og fængslingen af mange af dem.
Kommissionen støtter det initiativ, i hvilket de egyptiske myndigheder opfordres til at løslade alle de asylansøgere, der stadig er bag tremmer. Efter løsladelsen for nylig af 250 flygtninge har vi ikke præcise oplysninger om, hvorvidt der stadig er kvinder, børn eller flygtninge fra Darfur-regionen i fængslerne. Alle fængslede, der ikke er anklaget for kriminelle handlinger, bør selvfølgelig løslades.
Vi kan også tilslutte os kravet, om at processen med fordrivelse af sudanske asylansøgere indstilles, og vi fastholder, at princippet om ikke at sende flygtninge tilbage skal overholdes strengt. Kommissionen støtter også anmodningen til de egyptiske myndigheder om at oprette en offentlig institution i overensstemmelse med internationale standarder, som skal stå for behandling af asylanmodninger.
Kommissionen har siden 2004 som led i aktioner, der finansieres af programmet under udgiftsområdet vedrørende samarbejde med tredjelande på indvandringsområdet, finansieret et projekt på over 1 million euro gennem FN's Flygtningehøjkommissariat med det formål at øge beskyttelsen af asylansøgere og flygtninge i Egypten.
Et af formålene med dette projekt er at støtte oprettelsen af en enhed, der skal have ansvar for asylspørgsmål, under den egyptiske regering. I den forbindelse har Kommissionen fået oplyst, at forhandlingerne mellem UNHCR og den egyptiske regering ikke er lykkedes. Kommissionen ser gerne, at de egyptiske myndigheder snarest muligt forpligter sig til de aktioner, der er fastsat i projektet.
Hvad angår UNHCR's ansvar, kan jeg personligt ikke tilslutte mig den kritik, som en taler har givet udtryk for i den forbindelse. Jeg ved, at det er meget svært for de ansvarlige i UNHCR at behandle spørgsmål af denne art. Gennem mit arbejde har jeg meget ofte kontakt med ansatte hos UNHCR, og jeg kan sige, at deres arbejde er yderst vanskeligt. De skal overholde de regler, som de er pålagt, under ofte meget følsomme omstændigheder, da de for at hjælpe flygtninge skal opretholde korrekte, eller i det mindste positive, forbindelser med de forskellige regeringer. Jeg synes derfor, at kritikken er noget overdreven. Jeg vil ikke dømme om det, der er blevet sagt, men jeg mener, at det er overilet, og at disse beskyldninger først og fremmest skal bekræftes.
Som led i naboskabspolitikken er Kommissionen med støtte fra formandskabet og Rådets sekretariat ved at forhandle en handlingsplan, som indeholder et forslag, der sigter på at etablere en dialog om asylspørgsmål. Forhandlingerne er i gang. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted efter eftermiddagens afstemninger. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling om seks beslutningsforslag om Cambodja: Politisk undertrykkelse(1).
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   Hr. formand, Cambodja er et af verdens fattigste lande. Det lider også under manglen på et uafhængigt retsvæsen og en udbredt korruption. Menneskehandel, børneprostitution samt forfølgelse og tortur af politiske modstandere uden risiko er blot nogle på eksempler på hverdagen i Cambodja.
Denne form for undertrykkelse har sammen med de seneste ugers anholdelser af repræsentanter for humanitære organisationer, fagforeninger og journalister, som blev anklaget for at sprede såkaldt falsk information, med rette vakt bekymring i det internationale samfund. Den cambodjanske regering bruger rutinemæssigt retsvæsenet som et middel til at undertrykke politiske modstandere. Cambodja overtræder permanent internationale aftaler om menneskerettigheder, særligt Genève-konventionen om flygtninge af 1951. Landet behandler mennesker, som forsøger at flygte fra Vietnam, inhumant og organiserer brutale deportationer.
Det internationale samfund må handle beslutsomt for at sikre frihed for alle aktivister fra humanitære organisationer og få tiltalerne mod dem droppet. Det må også presse på for at få bragt forfølgelse og intimidering til ophør. Samarbejdsaftalen mellem EU og Cambodja fra 1993 forpligter EU til at tage specifikke skridt til at sikre fuld respekt for alle menneskerettigheder i Cambodja, inklusive økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder. 
Jules Maaten (ALDE ),
   Hr. formand, en domstol i Cambodjas hovedstad, Phnom Penh, idømte i sidste måned oppositionslederen Sam Rainsy halvandet års fængsel in absentia for injurier mod premierminister Hun Sen og prins Norodom Ranariddh. Endvidere blev Sam Rainsy idømt en bøde på 20 millioner riel, hvilket svarer til godt 4.000 euro, angiveligt for at have tilsværtet sine politiske modstandere.
I begyndelsen af januar arresterede den cambodjanske regering to menneskerettighedsforkæmpere, dels formanden for Cambodian Center for Human Rights, Kem Sokha, og dels direktøren for The Community Legal Education Center, Yeng Virak. De blev anholdt for at have frembåret et banner i forbindelse med markeringen af FN's menneskerettighedsdag den 10. december.
Efter et møde med den amerikanske diplomat Christopher Hill indvilligede premierministeren dog den 17. januar i at løslade Kem Sokha og Pa Nguon Teang mod kaution, men sigtelserne for injurier, som er rejst mod dem og flere andre, der er løsladt, er ikke frafaldet.
Domfældelsen af Sam Rainsy og arrestation af menneskerettighedsforkæmpere er blot et par eksempler på en række krænkelser og anklager, som er rettet mod offentlige personer i de seneste to år. Vi kunne også nævne ophævelsen af Cheam Channys og, in absentia, Chea Pochs parlamentariske immunitet og deres domfældelse. Der er tale om en tilbagevenden til den tid, hvor Hun Sen stod i spidsen for en etpartistat. Udviklingen vidner om endnu et tilbageslag for demokratiseringsprocessen i Sydøstasien.
Afvigende meninger og ytringer bør udfordres ved offentlig debat og ikke ved retssager, og arrestation af systemkritikere i Cambodja udgør en alvorlig trussel mod ytringsfriheden og den politiske pluralisme i landet. Vi må kæmpe imod dette fornyede forsøg fra de nuværende magthaveres side på at sætte oppositionen ud af spillet og gøre Cambodja til et regulært diktatur. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   Hr. formand, den cambodjanske kultur var engang kendt i hele verden som et symbol på fred, og siden da har intet andet land næppe lidt som Cambodja, som under Anden Verdenskrig var under fremmed belejring, derefter Vietnam-krigen og to gange i krigen i Indokina. Derefter led landet under terroren fra de Røde Khmerer med en udryddelsespolitik over for millioner af mennesker på måder, som er uden fortilfælde efterfulgt af en anden variant af kommunisme - den vietnamesiske denne gang - som også var forbundet med fremmedherredømme. Efter at landet havde levet med disse rædsler, har vi med et stort politisk opbud fra FN, EU og ikke mindst også fra mennesker i landet selv påbegyndt en fredsproces. Det har været kompliceret og har krævet en stor indsats og mange penge.
Det kan siges, at det, som blev skabt dengang, i dag er i ruiner, for vi ser, at endnu et uretfærdigt regime er ved at etablere sig i Cambodja, og da vi under ingen omstændigheder kan acceptere dette, henholder jeg Parlamentet til punkt 5 i vores beslutningsforslag, som helt klart siger, at aftalen, som vi har indgået med Cambodja, beror på demokrati og menneskerettigheder. Det er ikke en diplomatisk floskel, som vi bruger til at indlede behagelige forretninger med, men derimod udgør den grundlaget for alle forretninger. Det er nu Rådets, Kommissionens og Parlamentets opgave at gøre det klart for vores cambodjanske partnere, at de, hvis de fortsat krænker disse betingelser, ikke længere kan gøre forretninger med os.
Vi skal en gang for alle udøve effektivt pres på Cambodja for at få landet til at overholde menneskerettighederne, og i denne forbindelse skal der gøres mere end blot at sende protester. Derfor vil jeg gerne opfordre til, at vi så snart som muligt inviterer FN's udsending i særlig mission for Cambodja her til Parlamentet for at diskutere situationen i hans plagede land. Vi er lykkelige for, at indsatte nu på baggrund af vores pres og pres fra USA - det er godt, at vi samarbejder i denne forbindelse - er sat på fri fod, men selv om vi anerkender dette helt og aldeles, ved vi, at de stadig vil blive stillet for en domstol. Vi ved, at der er mange andre indsatte, og at der er udstedt mange flere stævninger og arrestordrer, og frem for alt er vi bevidst om undertrykkelse af mindretal. For at værgre os mod dette må vi være vedholdende, for vedholdenhed er frem for alt det, som menneskerettighedspolitik i bund og grund handler om.
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   Cambodja var et fredeligt naboland til Vietnam, indtil man i begyndelsen af 1970'erne udefra greb ind i landets anliggender. I Vietnam hærgede krigen, som drejede sig om genforening mellem den tidligere franske kolonis nordlige og sydlige del, hvor USA ønskede at bevare den sydlige del som sin interessesfære. Mistanken om, at den vietnamesiske guerillabevægelse i bestræbelserne for at sikre forbindelsen mellem Nord og Syd gjorde brug af forsyningslinjer, som gik gennem øde og utilgængelige områder i Cambodja, førte til, at USA greb ind og bragte en venligtsindet regering til magten.
Siden da er forholdene i det tidligere så fredelige Cambodja blevet stærkt polariseret. Den med møje erobrede statsmagt må tydeligvis under ingen omstændigheder bringes i fare. Der er udviklet en tradition for partier, som ikke vil danne koalition med andre, ligesom de heller ikke tillader opposition. Først så man et USA-venligt styre, så Pol-Pots prokinesiske terrorregime, og efterfølgende kom, med vietnamesisk hjælp, Hun Sens regering til magten. Senere afholdte valg har givet resultater, som har gjort det så godt som umuligt at danne regeringer med bred støtte.
Flere partier ønsker ikke at samarbejde med hinanden, men kun at regere på egen hånd. Denne holdning har nu ført til, at oppositionspolitikere er blevet arresteret og idømt fængselsstraffe. Også journalister, menneskerettighedsforkæmpere og fagforeningsrepræsentanter er blevet arresteret på baggrund af beskyldninger om injurier. Politiet og domstolene gøres dermed til redskaber i den politiske strid. Jeg har indtil videre ikke indtryk af, at oppositionen er voldsomt mere demokratisk end regeringspartiet. Alle politiske kræfter i Cambodja må opgive denne form for adfærd.
Omverdenen har indtil nu ikke formået at bistå Cambodja i bestræbelserne for at udvikle et tolerant demokrati. Jeg erindrer, at det blodtørstige Pol Pot-styre nød international anerkendelse, også længe efter at det var besejret. Det var udelukkende begrundet i, at den nye regering under ledelse af Hun Sen, som havde befriet landet for denne morderbande, var under mistanke for at stå på en god fod med nabolandet Vietnam. Fremover bør det være helt andre signaler, der sendes til Cambodja. Europa må ikke vælge side på et grundlag, som er uforståeligt for combodjanerne, men konsekvent gå i brechen for menneskerettigheder og demokrati, uanset hvem der er ved magten. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg mener, at disse hastedebatter er vigtige for Parlamentet og EU. Jeg mener, at de er værdigfulde.
Når vi drøfter situationen i Cambodja, slår det mig imidlertid, at vi har været her før og drøftet situationen før. Vi var her helt specifikt den 13. januar 2005, den 10. marts 2005 og 1. december 2005. Er der nogen, der vil vædde med mig om, at vi vil være her igen om ca. seks måneder?
Jeg siger ikke, at disse debatter ikke er relevante. Men jeg mener, at vores bekymring skal resultere i tiltag fra de øvrige EU-institutioner og de medlemsstater, som vi tjener.
Jeg ønsker især at henvise til punkt 4 i beslutningsforslaget. Vi er ikke uden muligheder. Vi kan lægge pres på regeringen. Regeringen i Cambodja er afhængig af donorstøtte på ca. 50 % af sine årlige udgifter. Vi skal udnytte muligheden for at lægge mere pres på regeringen for at opnå ændringer i stedet for blot at komme med henstillinger.
Det handler ikke om, at den vestlige verden skal diktere, hvordan et udviklingsland bør ledes. Det handler om, at EU forventer, at Cambodja overholder de aftaler, som landet har indgået, og lever op til de internationale standarder for anstændighed.
Vi er villige til at gøre en indsats i forbindelse med denne proces. I punkt 12 gentager vi vores anmodning om at sende en ad hoc-delegation fra Parlamentet til Cambodja for at se nærmere på problemerne. Lad os starte med det. Beslutningsforslaget har De Grønnes store støtte samt min personlige støtte. Beslutningsforslaget indeholder mange oplysninger og fornuftige målsætninger, men jeg frygter, at det blot vil være en ønskeliste, der ikke kan opfyldes, hvis vi ikke øver økonomisk pres på regeringen. 
Ari Vatanen,
   Hr. formand, jeg kan blot tilslutte mig kommentaren fra det ærede medlem, hr. Smith. Vi drøfter det samme spørgsmål igen og igen uden at opnå resultater. Er det, fordi Cambodja ligger så langt væk? Menneskelige lidelser er altid de samme for det enkelte individ, uanset hvor de forekommer.
Jeg ønsker at minde om Human Rights Watchs udtalelser om Cambodja i 2005. Organisationen udtalte, at den politiske opposition blev effektivt elimineret med anholdelser eller trusler om anholdelser af parlamentsmedlemmer fra oppositionspartierne, og at krænkelserne af menneskerettighederne fortsatte. Det fremgik endvidere tydeligt af de politiske retssager, at regeringen fortsat kontrollerede og blandede sig i Domstolens arbejde. Det er den sørgelige situation i Cambodja. Jeg vil minde om situationen i 1997, hvor den eneste politiske modstander, Sam Rainsy - der paradoksalt nok beskyttes af Europa-Parlamentets frihedspas - holdt tale i hovedstaden, og hvor flere håndgranater eksploderede i menneskemængden lige foran ham, og mindst 16 personer døde. Det er det, der sker, når en oppositionsleder holder en tale i hovedstaden i Cambodja.
Vi kan ikke fortsat bare se til. Vi skal handle. Som hr. Smith udtalte, er tilbageholdelsen af økonomiske midler til Cambodja en af de bedste sanktionsmuligheder, så længe kriterierne for demokrati og menneskerettigheder ikke opfyldes. Forbud imod indrejsevisum for tjenestemænd vil også være meget effektivt, idet landets elite ofte rejser til Europas hovedstæder for at shoppe osv.
Men den frie handel skal opretholdes. Handelssanktioner vil blot forøge fattigdommen og befolkningens lidelser. Parlamentets sympati ligger hos de personer i Cambodja, der kæmper for demokrati og menneskerettigheder. 
Luis Yáñez-Barnuevo García,
   Hr. formand, jeg tilslutter mig de tidligere taleres ord, men især fru Geringer de Oedenbergs, da hun er medlem af min gruppe og forslagsstiller til et af de beslutningsforslag, vi skal stemme om om lidt.
Cambodja er et eksempel på en nylig, tragisk historie med åbenlyse overtrædelser af menneskerettighederne, og tidligere var det et eksempel på forfærdelige og voldelige krige. Den modløshed, mange kolleger føler, når de ser, at tingene ikke forbedres, og at vi behandler dette spørgsmål her den ene gang efter den anden, er forståelig, men vi må ikke undlade at bringe det på bane, når der sker handlinger som de nylige undertrykkelser af menneskerettighedsfortalerne, radioselskaber, lærerfagforeninger, aktivister, journalister, fagforeningsfolk inden for forskellige områder, tidligere parlamentsmedlemmer osv. Det er kun ved hjælp af en energisk og beslutsom aktion fra EU, Kommissionen og Europa-Parlamentets side over for Cambodja, at vi kan få denne type aktioner til at aftage i antal eller forsvinde.
Der er fem punkter, som jeg ikke vil nævne, men jeg vil specielt gerne minde Cambodja om den aktion, som donorsamfundet kan udøve og udøver, og om menneskerettighedsklausulen i samarbejdsaftalen EU-Cambodja. Det er også vigtigt at sende en delegation til Cambodja for at vurdere situationen. Endelig vil jeg gerne understrege anerkendelsen af flygtningestatussen for de khmerer, der kommer fra Vietnam.
Hr. formand, da tiden er knap, vil jeg ikke sige yderligere, men understrege, at jeg tilslutter mig det, som mine kolleger tidligere har sagt. 
Jaromír Kohlíèek,
   Mine damer og herrer, menneskerettigheder er en samling idealer. Selv ikke de mest demokratiske lande kan overholde disse idealer fuldt ud inden for visse sfærer. Cambodja har indtil for nylig stået over for problemer som resterne af Pol Pots tropper, analfabetisme og mangel på en intelligentsia eller nogen form for industri i landet. I forhold til dette er den nuværende situation utvivlsomt en klar forbedring. Samtidig er det naturligvis uacceptabelt, at grundlæggende procedurer bliver tilsidesat, når medlemmer af det cambodjanske parlament bliver idømt adskillige års fængsel. Der er klart et presserende behov for at sikre, at betingelserne er til stede for at repræsentanter for internationale organisationer kan udføre deres arbejde, og for at fremme en fri presse og respekt for fagforeningernes rettigheder.
En ville utvivlsomt være en god idé, og jeg vil anbefale, at der sendes repræsentanter for Europa-Parlamentet til landet så hurtigt som muligt, når der er opnået en aftale med den cambodjanske regering. Jeg synes især, det er foruroligende, at retsvæsenet kan misbruges til at behandle sager om påstået bagvaskelse. Hvis vi stiltiende accepterer den slags, kunne vi blive betragtet som medskyldige i sådanne forbrydelser. Derfor går jeg varmt ind for beslutningsforslaget. 
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, sidste år var der ikke mindre end tre beslutninger fra Europa-Parlamentet om Cambodja, og det vil jeg bede Parlamentet huske, når jeg nu taler om spørgsmålet. De cambodjanske myndigheder udviser en åbenlys ringeagt for fortalere for FN's menneskerettighedserklæring og for EU's retningslinjer om emnet, som blev vedtaget for to år siden.
Det glædede mig, at det østrigske formandskab for seks dage siden fremsatte en så stærk og enstemmig protest mod den forværrede situation i Cambodja. Anholdelsen af journalister, uafhængige aktivister og fagforeningsfolk vidner om det stadig mere repressive regime i landet.
Jeg er enig med hr. Smith og hr. Vatanen i, at vi må lægge økonomisk pres på de cambodjanske myndigheder. 50 % af Cambodjas budget er støtte fra udlandet, og vi bør bruge den som et redskab. Jeg går også varmt ind for at sende en -delegation som foreslået i beslutningen. Vi bliver nødt til at se forholdene på stedet med egne øjne. 
Louis Michel,
   Hr. formand, den nuværende politiske situation i Cambodja er stadig meget alvorlig. Siden ophævelsen af den parlamentariske immunitet for lederen af det cambodjanske oppositionsparti, Sam Rainsy, og to andre medlemmer af det nationale parlament, er den politiske situation betydeligt forværret. Anholdelsen for nylig af hr. Kem Sokha, direktøren for det cambodjanske center for menneskerettigheder, og andre menneskerettighedsforkæmpere er det seneste kapitel i denne tragiske historie. Det er meget ironisk, at de seneste anholdelser relaterer til begivenheder, der fandt sted på menneskerettighedsdagen, hvor en række organisationer fredeligt hyldede og forsøgte at opretholde principperne for menneskerettigheder og demokrati. Kommissionen bifalder stærkt løsladelsen for nylig af hr. Sokha og fire andre personer, men havde håbet, at myndighederne i Cambodja var gået et skridt videre og havde frafaldet anklagerne.
Kommissionen mener, at en svækkelse af oppositionen gennem politiseret anvendelse af retspraksis er en trussel imod den demokratiseringsproces, der er i gang i Cambodja. Endvidere skaber de målrettede angreb på menneskerettighedsorganisationer frygt for menneskerettighedsforkæmperne i landet på grund af en række anholdelser, der prøves som straffesager - ikke civilsager - og som er helt ude af proportion med de påståede forbrydelser.
Kommissionen og EU-medlemsstaterne har truffet beslutning om en række foranstaltninger som reaktion på situationen. Efter udstedelse af en skarp EU-erklæring har EU i sinde at rejse disse spørgsmål direkte over for premierministeren ved førstkommende lejlighed. Kommissionen og medlemsstaterne vil samtidig yderligere forstærke samarbejdet med menneskerettighedsorganisationer, som har været i søgelyset, for at støtte dem i deres arbejde. Som Parlamentet har henstillet til i sit seneste beslutningsforslag om Cambodja, overvejer Kommissionen i øjeblikket at oprette en arbejdsgruppe om samarbejde inden for områder som opbygning af institutioner, administrativ reform, god regeringsførelse og menneskerettigheder for konstruktivt at involvere de cambodjanske myndigheder i disse spørgsmål.
Endelig vil EU og det samlede donorsamfund på det kommende donormøde i Phnom Penh i marts sende et klart og tydeligt budskab til de cambodjanske myndigheder om, at ytringsfrihed og andre grundlæggende menneskerettigheder skal opretholdes i alle de cambodjanske borgeres interesse.
Jeg kan forsikre Parlamentet om, at Kommissionen gennem sin delegation i Phnom Penh og i samarbejde med EU-medlemsstaternes missioner i Cambodja fortsat vil overvåge situationen meget nøje. Det internationale samfund, især EU, som har en vigtig rolle i opbyggelsen af det nye Cambodja, skal sikre, at den politiske situation ikke forværres yderligere, og støtte udviklingen og styrkelsen af demokratiet i Cambodja.
Jeg er naturligvis enig med parlamentsmedlemmerne i, at den pågældende situation er meget alvorlig og kræver vores fulde opmærksomhed. Kommissionen og EU-medlemsstaterne er i færd med at undersøge mulighederne for at træffe yderligere foranstaltninger ud over de foranstaltninger, som jeg netop har nævnt. Jeg mener dog ikke, at samarbejdsaftalen mellem EU og Cambodja på nuværende tidspunkt skal ophæves. Det vil spænde ben for den politiske dialog og vores udviklingsprogrammer til ulempe for den fattige befolkning i Cambodja. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, på vegne af min gruppe vil jeg gerne foreslå en rettelse til punkt F, således at der skal stå 650 i stedet for 462 sudanske statsborgere. Det er det antal personer, som er truet af deportation. Som en del af samme ændringsforslag ønsker vi ligeledes, at denne ændring også foretages for punkt 5. Jeg har undersøgt den franske, den spanske og den tyske version, og i disse er ændringen allerede med. Jeg vil gerne bede Dem om at pålægge tjenestegrenene at undersøge dette på alle sprog. 


Jules Maaten (ALDE ).
   - Hr. formand, i ændringsforslaget blev et af parlamentsmedlemmernes navn udeladt, og jeg vil sætte pris på, at det indsættes. Det drejer sig om Chea Poch. Ordlyden vil således være følgende: "dommen over Sam Rainsy og Chea Poch". 

Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Det er en tilføjelse, hr. formand. Et af problemerne i Cambodja er, at landet har til fælles med Belarus, at det betragtes som en strafbar handling, hvis man fornærmer premierministeren i Cambodja, hvilket er meget usædvanligt i den moderne verden. Normalt betragtes en fornærmelse i værste fald som en forseelse, der kan resultere i en bøde eller en injuriesag. I Cambodja idømmes man fængselsstraf, og derfor er nogle af disse personer i fængsel.
Vi ønsker at tilføje følgende: "… og sætte spørgsmålstegn ved behovet for at betragte tilsmudsning af premierministerens embede som en strafbar handling". 
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg taler ikke så flydende engelsk som min kollega, hr. Tannock, men jeg mener ikke, at "tilsmudsning" er det rette ord. Skal det ikke være "ærekrænkelse"? Kan vi være sikre på, at formuleringen i det mundtlige ændringsforslag er korrekt? 
Charles Tannock (PPE-DE ).
   - Jeg accepterer gerne forslaget om at ændre "tilsmudsning" til "ærekrænkelse". Det var min oprindelige hensigt.

Formanden.
   - Afstemningstiden er afsluttet. 
David Martin (PSE ),
   Jeg bifalder beslutningsforslaget, som omhandler det vigtige spørgsmål om tilpasning af handicappedes behov i udviklingspolitikken og håndtering af stigmatisering, behandling og pleje af handicappede. 
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
