EU:n toimet Pohjois-Afrikan ja Välimeren eteläpuolen muuttovirtojen suhteen, erityisesti Lampedusalla - Epävakauden aiheuttamat muuttovirrat: EU:n ulkopolitiikan soveltamisala ja tehtävä (keskustelu) 
Puhemies
(EN) Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu:
komission julkilausumasta: EU:n toimet Pohjois-Afrikan ja Välimeren eteläpuolen muuttovirtojen suhteen, erityisesti Lampedusalla, ja
Fiorello Proveran ulkoasiainvaliokunnan puolesta laatimasta mietinnöstä: Epävakauden aiheuttamat muuttovirrat: EU:n ulkopolitiikan soveltamisala ja tehtävä.
Cecilia Malmström
Arvoisa puhemies, jotkut arvoisat jäsenet ovat kenties saaneet minusta tarpeekseen, mutta minusta tämä muuttovirtoja koskeva yhteiskeskustelu on hyvin ajankohtainen. Keskustelua käydään yleisellä tasolla EU:n ulkopolitiikan tehtävästä ja soveltamisalasta, kuten Fiorello Proveran mietinnössä pohjustetaan, mutta keskustelu tarjoaa minulle myös mahdollisuuden kertoa teille siitä, miten EU suhtautuu eteläisen Välimeren alueen kriisiin.
Saanen aloittaa kiittämällä esittelijä Proveraa erinomaisesta mietinnöstä, jonka luin hyvin kiinnostuneena. Tämä on hyvin ajankohtainen keskustelunaihe, samoin kuin se, mikä tehtävä EU:n ulkopolitiikalla pitäisi olla hyvin monimutkaisessa ja moninaisessa siirtolaiskysymyksessä.
Aloittaisin pohjustamalla joitakin EU:n toimia vastauksena eteläisen Välimeren alueen kriisiin, minkä jälkeen siirryn käsittelemään EU:n ulkopolitiikan tehtävää yleisesti. Kuten te kaikki tiedätte, eteläisen Välimeren alueen tilanne on muuttunut hyvin kriittiseksi viime viikkoina siirtolaisvirtojen myötä. Yli 400 000 ihmistä on joutunut lähtemään kotiseudultaan Pohjois-Afrikan ja Libyan mullistusten puhkeamisen jälkeen. Suurin osa heistä on Tunisiaan tai Egyptiin tulleita kolmansien maiden kansalaisia. Heistä valtaosa on käännytetty takaisin kotimaahansa, mutta muutamia tuhansia on jäänyt alueelle; palaan heihin tuonnempana.
Noin 20 000 siirtolaista lähinnä Tunisiasta ja vähemmässä määrin muista Afrikan maista on onnistunut pääsemään Euroopan unionin alueelle laittomasti Lampedusan ja Maltan rannikolle. Molempiin saariin kohdistuu siten voimakas siirtolaispaine. Euroopan unioni on jo vastannut näihin vakaviin mutta erilaisiin haasteisiin tehokkaasti ja ripeästi kolmen käytännön toimen kautta. Komissio on ensinnäkin irrottanut 30 miljoonaa euroa Libyan naapurimaihin yhtäkkiä suuntautuneiden siirtolais- ja pakolaisvirtojen aiheuttaman humanitaarisen kriisin hallintaan. Jäsenvaltioiden ja muiden kansainvälisten lahjoittajien toimittaman kahdenvälisen rahoitusavun turvin siirtolaisille ja pakolaisille on voitu rakentaa väliaikaismajoituksia, turvata heidän perustarpeensa sekä palauttaa heidät kotimaihinsa.
Toiseksi olemme reagoineet Välimeren eri puolilla oleviin erilaisista ryhmistä muodostuviin laittomiin siirtolaisvirtoihin. Frontex on käynnistänyt yhdessä useiden jäsenvaltioiden avustuksella yhteisen Hermes-operaation, jonka tavoitteena on auttaa Italiaa siirtolaisia ja pakolaisia kuljettavien veneiden valvonnassa. Kaiken lisäksi Europol on lähettänyt Italiaan asiantuntijaryhmän, jonka tarkoituksena on auttaa lainvalvontaviranomaisia tunnistamaan salakuljetuksessa mukana olevat mahdolliset rikollisverkostot.
Kolmanneksi komissio on pyrkinyt varmistamaan, että pakolaisista ja laittomista siirtolaisista muodostuvien lisääntyvien siirtolaisvirtojen kanssa kamppailevat jäsenvaltiot selviäisivät muuttoaallon taloudellisista seurauksista. Olemme päättäneet ripeästi 25 miljoonan euron summasta, joka voitaisiin irrottaa ulkorajarahastosta ja Euroopan pakolaisrahastosta, jos ja kun jäsenvaltiot esittävät erillisen pyynnön. Toistaiseksi vain yksi pyyntö on esitetty, mutta olemme valmiita käsittelemään muita kiireellisiä pyyntöjä.
Komission ensimmäinen toimi on mielestäni ollut kaiken kattava, mutta on selvää, että meidän on tehtävä enemmän. Meidän on kehitettävä entistä jäsennellympi ja kestävämpi suunnitelma, joka kattaa kaikki ilmiön eri ulottuvuudet, perustuu jäsenvaltioiden väliseen yhteisvastuuseen ja on kaikilta osin Euroopan unionin kansainvälisten sitoumusten mukainen.
Kävin Egyptissä Unkarin ulkoministerin Martonyin kanssa sekä Tunisiassa kollegani, naapuruuspolitiikasta vastaavan komission jäsenen Fülen kanssa. Vierailut olivat osaksi vastaus Eurooppa-neuvoston päätelmiin, joissa komissiota kehotettiin olemaan aktiivisesti yhteydessä näihin kahteen maahan.
Aion ehdottaa toukokuussa (ennen kesäkuussa pidettävää oikeus- ja sisäasioiden neuvoston kokoustamme) komissiolle toimenpidepakettia, jossa käsitellään EU:n lähestymistapaa siirtolaisuutta, liikkuvuutta ja turvallisuutta koskevassa asiassa eteläisen Välimeren alueen maiden osalta.
Lyhyellä aikavälillä on ryhdyttävä useisiin toimenpiteisiin. Libyan alueelta tulevien mahdollisesti jatkuvasti kasvavien pakolaisvirtojen vuoksi harkitaan seuraavaa: on varmistettava riittävän rahoituksen jatkuva saanti tukemaan humanitaarisen avun toimituksia. Tässä yhteydessä varat on osoitettava pakolaisten perustarpeiden tyydyttämiseen, helpottamaan heidän mahdollista paluutaan kotimaahansa sekä tukemaan heidän integrointiaan takaisin yhteiskuntaan ja työelämään kotimaassa.
Lisäksi on sanottava, että yhä suurempi määrä Libyasta pakenevia pakolaisia on kolmansien maiden kansalaisia, jotka oleskelivat Libyassa pakolaisina tai turvapaikanhakijoina. Näitä ihmisiä, joita on useita tuhansia, ei voida palauttaa kotimaahansa. Pakolaisten uudelleensijoittamista on harkittava tarkkaan. Komissio on valmis helpottamaan prosessia ja kehottaa jäsenvaltioita kantamaan vastuunsa ja ottamaan osaa uudelleensijoittamisen edellyttämiin ponnisteluihin.
Tähän annetaan rahoitustukea erityisesti Euroopan pakolaisrahastosta.
Tältä osin neuvoston ja Euroopan parlamentin on ehdottomasti pyrittävä ripeästi saamaan aikaan sopimus EU:n uudelleensijoittamisohjelmasta. Kaikki kolme toimielintä ovat yhtä mieltä poliittisesta tavoitteesta; on vain löydettävä tie ulos institutionaalisesta umpikujasta.
Egyptin, Libyan ja Tunisian käsittävän alueellisen suojeluohjelman kehittämisellä on niin ikään kiire. Komissio suunnittelee kolmansien maiden kanssa tehtävää yhteistyötä koskevan aihekohtaisen ohjelman yhteydessä 3,6 miljoonan euron suuruisen tuen myöntämistä ohjelmaa varten. Euroopan turvapaikka-asioiden tukiviraston (EASO) työryhmien lähettämistä siirtolaisvirroista kärsiviin jäsenvaltioihin harkitaan niin ikään, jotta viranomaisia voidaan auttaa turvapaikanhakijoiden seulonnassa.
Kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden suurten virtojen varalta ja jos direktiivissä suunnitellut ehdot täyttyvät, komissio voisi harkita vuonna 2001 annetussa tilapäistä suojelua koskevassa direktiivissä säädettyjen mekanismien hyödyntämistä välittömän suojelun tarjoamiseksi EU:n muiden jäsenvaltioiden alueella oleville ihmisille. Tarkoituksena olisi antaa hengähdystauko kansallisille turvapaikkajärjestelmille sekä edistää jäsenvaltioiden välisiä vapaaehtoisia solidaarisuustoimenpiteitä.
Eteläisen Välimeren alueelta tulevista laittomien siirtolaisten jatkuvasta virrasta, joka saattaa vielä kasvaa, komissio on sitä mieltä, että jäsenvaltioiden olisi osoitettava varoja Frontexin koordinoimaan yhteiseen Hermes-operaatioon. Frontex on valmis toimittamaan logistista ja taloudellista tukea asianomaisten jäsenvaltioiden auttamiseksi, paluulentojen järjestämiseksi sekä nopean rajainterventioryhmän jäsenten lähettämiseksi alueelle jäsenvaltioiden niin halutessa.
On elintärkeää vahvistaa nopeasti Frontexin toimivaltaa ja antaa sen käyttöön nykyistä tehokkaampia välineitä. Neuvoston ja Euroopan parlamentin olisi syytä hyväksyä tarkistettu Frontexin perustamisasetus mahdollisimman nopeasti.
EU:n eri yksiköissä on valmisteltu myös erityisiä hankkeita, jotka käynnistetään piakkoin yhteistyössä asianomaisten maiden, kuten Tunisian ja Egyptin, kanssa. Hankkeiden tavoitteena on parantaa näiden maiden valmiuksia valvoa rajojaan (yhteistyössä toimivaltaisten viranomaisten kanssa), torjua siirtolaisten salakuljetuksessa mukana olevia rikollisia järjestöjä sekä salakuljetusta, helpottaa siirtolaisten takaisinottoa sekä heidän yhteiskunnallista ja ammatillista kotouttamistaan sekä tunnistaa ja rekisteröidä maahan tulevat siirtolaiset, joita on kohdeltava kansainvälisten sääntöjen mukaisesti niin, että kansainvälisen suojelun tarpeessa oleville tarjotaan turvapaikkaa.
Näillä toimilla tilanteeseen voidaan vastata välittömästi. Meidän on kuitenkin pantava täytäntöön myös pitkäkestoisia ja kestäviä ohjelmia. Keskustelin tunisialaisten ja egyptiläisten yhteistyökumppaniemme kanssa liikkuvuutta koskevan kumppanuusohjelman kattamien eri aiheiden organisoinnista. Tämä voisi tapahtua soveltamalla EU:n uutta räätälöityä menettelyä, jossa jokaista maata arvioidaan sen ansioiden perusteella ottamalla huomioon EU:n kokonaisvaltainen ulkopolitiikka tuon maan kanssa.
Kumppanuudet voisivat kattaa muun muassa seuraavat kysymykset: viisumien saannin helpottaminen tietyin ehdoin ja erityisten ihmisryhmien osalta, työperäinen siirtolaisuus, laittomien siirtolaisvirtojen torjuminen, turvapaikkajärjestelmien kehittäminen, takaisinotto, lainvalvonta, kotimaahan paluu ja niin edelleen. Sovimme molempien maiden sisäministerien kanssa työn organisoinnista sekä sen kartoittamisesta, mitä voimme tehdä yhdessä.
Olen vakuuttunut siitä, että EU:n yhtenäisellä ulkopoliittisella lähestymistavalla voidaan edistää sellaisen pitkäaikaisen järjestelmän kehittämistä, jolla voidaan hallita siirtolaisvirtoja; tästä pääsenkin esittelijä Proveran mietintöön. Pitkittyneet ja kauan kestävät konfliktit ja humanitaariset kriisit esimerkiksi puheenamme olevalla alueella ruokkivat merkittävästi eteläisten maiden välistä siirtolaisuutta sekä EU:hun suuntautuvaa siirtolaisuutta. Suuret globaalit haasteemme, kuten siirtolaisuus, ovat selkeä osoitus tarpeesta kehittää kattava suhtautumistapa, jossa yhdistyvät turvallisuus, vakaus, kriisinhallinta ja kehitys.
Kuten mietinnössä esitetään, suhtautumistavan on perustuttava vahvaan ihmisoikeusnäkemykseen etenkin siirtolaisten oikeuksien suhteen. Erityistä huomiota on kiinnitettävä haavoittuvien ryhmien asemaan. Olemme samaa mieltä siitä, että on ratkaisevan tärkeää kehittää nykyistä pitkäaikaisempia ja kestävämpiä yhteistyöohjelmia siirtolaisuuden, liikkuvuuden ja turvallisuuden hallitsemiseksi, sekä tämän lisäksi edistää demokratiaa, oikeusvaltiokehitystä sekä hyvää hallintotapaa kolmansien maiden kanssa.
Kuten olen todennut, tällöin pitäisi toimia räätälöidysti niin, että jokaista maata arvioidaan sen omien ansioiden perusteella. Tämä kokonaisvaltainen suhtautumistapa sopii yhteen muiden poliittisten prosessien kanssa; näitä ovat muun muassa turvallisuuden ja kehityksen välinen yhteys, joka mainitaan sekä Euroopan turvallisuusstrategiassa että kehityspolitiikkaa koskevassa eurooppalaisessa konsensuksessa.
On pantava liikkeelle erilaisia käytössämme jo olevia poliittisia toimintamalleja ja välineitä, jotka koskevat köyhyyden poistamista, varhaisen varoituksen järjestelmiä ja ennaltaehkäisevää diplomatiaa, humanitaarista apua, kriisinhallintatoimia (sanktiot mukaan lukien), kriisinhallintatehtäviä sekä konfliktien jälkeistä jälleenrakennusta ja rauhanrakennustyötä.
Mietintö on siksi hyvin ajankohtainen EU hakiessa ratkaisua talouskriisiin. Mietintö tarjoaa kuitenkin myös mahdollisuuden jonkin uuden aloittamiseen, mahdollisuuden tukea nousemassa olevia mahtavia uusia demokraattisia voimia: sekä Tunisiassa että Egyptissä on havaittavissa voimakasta tahtoa maiden uudistamiseen.
Maahanmuuttoa koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan (joka on EU:n siirtolaispolitiikan ulkoinen ulottuvuus) on määrä perustua aitoon kumppanuuteen kolmansien maiden kanssa. Tämä mainitaan Tukholman ohjelmassa sekä Tukholman toimintasuunnitelmassa, ja aiomme tarjota uusia aloitteita syksyllä esiteltävässä maahanmuuttoa koskevassa kokonaisvaltaisessa lähestymistavassa. Tavoitteena on määrittää lähestymistavan tavoitteet entistä selkeämmin ja strategisin termein. Tällöin paitsi ehdotetaan ensisijaisia tavoitteita, periaatteita ja konkreettisia toimenpiteitä myös tarkastellaan entistä tarkemmin esimerkiksi siirtolaisuuden ja kehityksen sekä siirtolaisuuden ja ilmastonmuutoksen välistä yhteyttä.
Tiedän, että olette valmiita keskustelemaan kysymyksen eri osa-alueista. Kysymys on monimutkainen ja hyvin hankala, ja sen kunnollinen arviointi vaatii paljon aikaa ja ponnisteluja. Se on myös hyvin tapahtumapainotteinen ja muuttuu lähes tunti tunnilta. Komissio on tähän asti yrittänyt olla rakentava ja käsitellä ongelmaa hyvin kokonaisvaltaisesti ja kaiken kattavalla tavalla. Odotan malttamattomana kysymyksiänne.
Fiorello Provera
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, tämä traagisesti ajankohtainen valiokunta-aloitteinen mietintö syntyi alun perin jo yli vuosi sitten tavoitteena arvioida siirtolaiskysymystä ja sen rakenteellisia syitä käytännönläheisesti ja tasapuolisesti poliittisista tai ideologisista ennakkoluuloista riippumatta.
Halusimme tutkia ulkopolitiikan tehtävää ja sen mahdollisuuksia vaikuttaa siirtolaisuuden perimmäisiin syihin humanitaaristen näkökohtien tai kriisinäkökohtien ohella. Sodat, etniset jännitteet, jatkuva ilmastonmuutos, ihmisoikeusrikkomukset, kansalaisvapauksien ja taloudellisten vapauksien puuttuminen, kotoperäinen korruptio sekä kansalaisten tarpeita edustavien institutionaalisten järjestöjen, kuten ammattiliittojen, yhdistysten ja poliittisten puolueiden puuttuminen: kaikki nämä tekijät liittyvät EU:n ulkopoliittiseen toimintaan, ja näiden ongelmien ratkaisulla poistettaisiin miljoonia ihmisiä maastapakoon ajavia syitä.
Kehitysyhteistyöpolitiikka ei voi koskaan toimia täysin tehokkaasti, ellei siinä pureuduta siirtolaisten kotimaan epävakauden syihin. Tämä edellyttää alueellista yhteistyötä sekä alkuperämaan että läpikulkumaan kanssa, ja yhteistyö tapahtuu myös kahdenvälisten sopimusten avulla. Vuosituhannen kehitystavoitteet ovat jo nykyisellään hyvin kunnianhimoisia, mutta on selvää, ettei niitä voida saavuttaa ilman poliittista vakautta ja hyödyntämättä tehokkaita välineitä konfliktien ennalta ehkäisemiseksi ja rauhan säilyttämiseksi. Tämän politiikan globaali toimintasäde ja sen kaikenkattavuus edellyttävät selkeitä ideoita ja huomattavaa rahoitusta, jota on vaikea saada nykyisessä talouskriisissä.
Siten olisi suotavaa koordinoida unionin toimintaa muiden suurvaltojen, kuten Yhdysvaltojen, toiminnan kanssa, jotta vältytään päällekkäiseltä rahoitukselta samoilla aloilla tai rahoituksen pirstoutumiselta, kuten aiemmin on usein käynyt. Globaalia ilmiötä on käsiteltävä globaalin politiikan avulla. Siirtolaisten kotimaita on pyrittävä viemään kohti demokratiaa ja hyvää hallintotapaa tarjoamalla käyttöön omia arvojamme ja kokemuksiamme.
Meidän olisi Euroopan naapuruuspolitiikan puitteissa tarjottava taloudellinen asialista, jolla voidaan nostaa työllisyystasoa ja lisätä taloussopimuksia, joilla voidaan saada aikaan todellista, markkinalakeja noudattelevaa talouskehitystä. Komission jäsen Füle sekä unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja Ashton muistuttivat (iskulauseella "more for more") avun ehdollisuuskäsitteestä, jonka tarkoituksena on palkita maita, jotka ovat toteuttaneet aktiivisimmin demokraattisia uudistuksia ja noudattaneet ihmisoikeuksia. Tämä on sopusoinnussa eurooppalaisten arvojemme kanssa, tehokasta kehitykselle sekä - jos sallitte - moraalisesti oikeudenmukaista veronmaksajien kannalta.
Lopuksi haluan mainita, että suurten siirtolaisvirtojen hallintaa koskevan EU:n politiikan olisi oltava sopusoinnussa niin sanotun vastuunjaon hyväksymisen kanssa perussopimuksen 80 artiklaan sisältyvän valtioiden solidaarisuusvaatimuksen mukaisesti, sillä yksikään valtio ei selviä yksinään laajamittaisista kriiseistä.
Lopuksi haluan kiittää komission jäsentä Malmströmiä mietinnön joidenkin tai monien kohtien tukemisesta ja toivon, että EU voisi todella työskennellä Italian kanssa ratkottaessa ongelmaa, joka on kansainvälinen ja koskettaa meitä kaikkia.
Corina Creţu
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä esittelijää tuotteliaasta yhteistyöstä tämän mietinnön valmistelun aikana.
Tänään keskustelemme erityisesti Välimeren alueelta pakenevia ihmistä koskevasta kysymyksestä, joka ei ole pelkästään alueen maiden ongelma, vaan koko Euroopan unionilla on velvollisuus ratkaista tämä kiireellinen humanitaarinen tilanne. Kyse on erityislaatuisesta tilanteesta, jota emme osanneet ennakoida mietintöä valmisteltaessa. Kehitysyhteistyövaliokunta katsoo, että humanitaarisen tilanteen ratkaisun ja pakolaisten auttamisen on oltava etusijalla. Emme voi kuitenkaan hyväksyä esitettyjä äärimmäisen populistisia ratkaisuja, joissa Lampedusan kansalaisille luvattiin, että siirtolaisista päästäisiin eroon 60 tunnissa. Tästä seurasi siirtolaisten evakuointeja mantereen alueelle, mutta siirtolaisten palauttaminen kotimaihinsa aloitettiin sen jälkeen, kun määränpääalueet kieltäytyivät leirimajoituksesta.
En voi hyväksyä, että Ranska ja Saksa ovat kieltäytyneet ottamasta vastaan osaa pakolaisista tai että Italian sisäministeri uhkaa myöntää väliaikaisia oleskelulupia, joiden turvin tuhansia siirtolaisia voisi muuttaa eri puolille Euroopan unionin aluetta. Nämä eivät ole rakentavia tai osallistavia ratkaisuja eivätkä jäsenvaltioiden sitoumusten mukaisia. Itsekkyys tai pakotettu solidaarisuus eivät myöskään kuulu Euroopan unionin perustana oleviin arvoihin. Sen tähden meidän on mielestäni vaadittava mahdollisimman tiukasti vuoropuhelua ja yhteistyötä yhteisten ratkaisujen löytämiseksi tähän vakavaan ongelmaan.
Franziska Keller
Arvoisa puhemies, siirtolaisuus ei ole vain siirtolaisuutta muista maista Eurooppaan. Tosiasiassa suurin osa siirtolaisuudesta tapahtuu Euroopan ulkopuolella muiden mantereiden maissa tai alueilla.
Meidän ei pidä unohtaa, että Pakistan ja Syyria ottavat tällä hetkellä vastaan eniten siirtolaisia. Siirtolaisuuteen on monia syitä: sodat, konfliktit, köyhyys, syrjintä, väkivalta sekä vainot, perhesyyt, ilmastonmuutos ja monia muita. Näitä ongelmia olisi pyrittävä ratkomaan ja niitä ruokkivia syitä vastaan olisi taisteltava, ei siirtolaisia vastaan. Ruokkivien tekijöiden torjumiseksi tarvitaan hyvää kehitysyhteistyöpolitiikkaa, jossa tuen ehdollistamisesta ei ole suurtakaan apua.
Meidän on tarkistettava politiikkaa, joka on ristiriidassa kehitysyhteistyötavoitteidemme kanssa, kuten joskus on kauppapolitiikassa ja maataloudessa. Tarvitsemme kuitenkin myös hyvää demokratiaa ja ihmisoikeuksien edistämistä koskevaa politiikkaa. Yhteisö ja jäsenvaltiot ovat työskennelleet aiemmin kolmansien maiden kanssa siirtolaisvirtojen pysäyttämiseksi, mutta ei ihmisoikeusasioissa. Komissio on neuvottelut Libyan kanssa sopimuksesta Libyan tukemiseksi ja auttamiseksi niin, että Gaddafi pysäyttäisi siirtolaisuuden. Tähän on nyt tultava muutos. Olen hyvin iloinen kuullessani, että olette samaa mieltä kanssani siitä, että meidän on kiireesti muutettava suhtautumistapaamme ihmisoikeudet paremmin huomioon ottavaksi. Emme saa unohtaa, että ihmiset toivovat ja tarvitsevat muutakin kuin vakautta. Vakaus ilman demokratiaa ei ole kestävä etenemistie. Vakaat mutta köyhät olot eivät tarjoa tulevaisuudennäkymiä. Vakaus on tärkeää, mutta se ei ole ainoa olennainen asia.
Meidän ei pidä sulkea ovia niiltä harvoilta ympäri maailmaa tulevilta siirtolaisilta, jotka ottavat suunnan kohti Eurooppaan. Tarvitsemme yhteisen turvapaikkajärjestelmän, jolla tarjotaan tehokasta suojelua sitä tarvitseville, ja myös konfliktien takia siirtolaisiksi joutuneita on suojeltava. On mahdollistettava laillinen maahanmuutto, joka tarjoaa siirtolaisille kunnolliset sosiaaliset oikeudet. On löydettävä keinot ilmastopakolaisten suojelemiseksi, koska he joutuvat pakenemaan meidän aiheuttamamme ilmastonmuutoksen takia. Viisumi- ja rajapolitiikkaamme on niin ikään syytä tarkistaa ihmisoikeuksien näkökulmasta.
Siirtolaisia ei tarvitse pelätä. He ovat samanlaisia kuin mekin, mutta usein äärimmäisessä hädässä etsimässä parempaa elämää, rauhaa ja hyvinvointia.
Eikö EU ole perustettu juuri tätä varten?
Kysynkin komissiolta seuraavaa: aiotaanko yhteinen turvapaikkajärjestelmä ottaa käyttöön? Mitä ihmettä sinisen kortin asetukselle tapahtui? Miten aiotte varmistaa, että Lissabonin sopimuksen 208 artikla eli periaate, jonka mukaan kehitysyhteistyötavoitteemme eivät saa vaarantua, pannaan täysipainoisesti täytäntöön?
Mario Mauro
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitos ennen kaikkea sitoutumisestanne tämän toimenpidepaketin kehittämiseen, jonka tarkoituksena on käsittääkseni lähettää poliittinen viesti siitä, ettei kyse ole Maltan, Italian tai Espanjan ongelmasta, vaan eurooppalaisesta ongelmasta.
Juuri tämänsuuntaisesti on käsittääkseni ymmärrettävä tekemänne viittaukset jäsenvaltioiden väliseen solidaarisuuteen ja Euroopan naapuruuspolitiikkaan, haluun edistää riittävän rahoituksen saamista humanitaariseen kriisiin, avustuksiin, kotiuttamiseen ja koulutukseen, ja haluun toimia turvapaikanhakijoiden asiassa sekä laatia umpikujan ratkaisemiseksi tarkoitettu ohjelma, sekä viittaus pyhään direktiiviin 2001/55/EY ja haluun lujittaa Hermesin operaatiota.
Kaikki tämä viestittää EU:n aidosta halusta kyseenalaistaa monen kuukauden ajan vallinnut apatia ja epäjohdonmukainen toiminta.
Saanen samalla kertoa perimmäisistä huolistamme. Lampedusaan saapuneet 20 000 ihmistä eivät ole päällimmäinen huolemme. Olemme huolissamme tämän edustamasta poliittisesta tosiasiasta. Vuoden 1989 tapahtumat (itäeurooppalaisen järjestelmän ja kommunismin luhistuminen) esimerkiksi olivat suuri koettelemus muun muassa Saksalle ja Itävallalle, mutta tuolloin eurooppalainen solidaarisuus oli vielä olemassa. Solidaarisuuden avulla haasteeseen yritettiin vastata poliittisesti ja tarjota toimintaohjeet, jotka johtivat monien niiden maiden ja kansojen integraatioon, joiden edustajia on tänään täällä parlamentissa.
Emme odota paljoa. Välimeren alueen maiden integraatiolle ei ole perusteita, mutta perusteita on naapuruuspolitiikalle, joka on vihdoin nimensä veroinen, tai EU:n Välimeren strategialle, joka on vihdoin nimensä veroinen. Tätä me pyydämme EU:lta. Se, mitä sanoitte, on minusta sopusoinnussa tämän kanssa.
Ehdottaisin esimerkiksi direktiiviin 2001/55/EY liittyen, että siihen viitattaisiin, kuten teitte, mutta että komissio myös laatisi neuvostolle kunnollisen ehdotuksen, josta äänestettäisiin neuvostossa määräenemmistöllä ja joka saisi Euroopan maat lopullisesti ymmärtämään, että siirtolaisongelma on eurooppalainen ja että siirtolaisten suojelukysymys on eurooppalainen ongelma, jota emme voi enää väistellä.
Juan Fernando López Aguilar
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, myös minä otin osaa parlamentin edelliseen keskusteluun juuri tästä aiheesta ja voin vain pahoitella, että koska vain muutama tuossa keskustelussa tehty ehdotus on otettu huomioon, vastassamme ovat nyt luvut ja tilanteet etenkin Lampedusassa.
Olemme tietoisia avusta ja ponnisteluista, joita Cecilia Malmström on tehnyt sisäasioista vastaavana komission jäsenenä vahvistaakseen Euroopan ulkorajarahastoa, Euroopan paluurahastoa sekä Euroopan pakolaisrahastoa sekä luonnollisesti Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston toimimiseksi.
Välimeren alueen kriisi osoittaa kuitenkin selvästi, ettei kyse ole pelkästään uskottavuusongelmasta vaan vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen luomiseen pyrkivän (Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 67-89 artiklan mukaisesti) EU:n yhteisen siirtolaispolitiikan elinkelpoisuudesta. Tästä seuraa, että EU:n ulkopolitiikan sekä Välimeren-strategian ja Välimeren kumppanuuden elinkelpoisuuden vaarantavat muutokset ovat erityinen haaste Euroopalle humanitaarisesti sekä sen mahdollisuuksille selviytyä kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden sekä mahdollisten turvapaikanhakijoiden ja pakolaisten humanitaarisesta tilanteesta.
Haluaisin siten korostaa jälleen kerran, että keskustelumme yhtenä tehtävänä olisi oltava turvapaikkapakettia vaivaavan umpikujan lopullinen ratkaiseminen sekä se, että kiinnitetään kerta kaikkiaan huomiota tarpeeseen panna täytäntöön direktiivi 2001/55/EY (toimenpiteistä kotiseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden hyväksi humanitaarisissa kriiseissä sekä massiivisten ja odottamattomien siirtolaisvirtojen yhteydessä) sekä varmistaa sen noudattaminen Tämän lisäksi olisi ennen kaikkea kehitettävä direktiivin ohella solidaarisuuspolitiikkaa sen solidaarisuuslausekkeen toteuttamiseksi, joka kirjoitettiin uudelleen Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen ja jota olisi sovellettava tämänkaltaisissa tilanteissa.
Meidän on nimittäin tiedostettava, etteivät Italia, Espanja, Kreikka eikä mikään muukaan Välimeren rajavaltioista kykene ratkaisemaan näitä ongelmia yksinään.
Olen lisäksi järkyttynyt siitä, ettei mainitun direktiivin 5 artiklan käyttöönottoon ole vedottu eikä sitä ole vaadittu solidaarisuuslausekkeen soveltamiseksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen mukaisesti. Meidän olisi toki tartuttava tähän tilaisuuteen voidaksemme tarjota vakavasti otettavan ja hyödyllisen ratkaisun ongelmaan, joka on Välimeren tavoin selvästi eurooppalainen.
Cecilia Wikström
Arvoisa puhemies, moni on nykyisin huolissaan siirtolaisuudesta. Ihmiset yksinkertaisesti pelkäävät massamuuttoa Eurooppaan Pohjois-Afrikan tuoreiden mullistusten seurauksena. Mullistuksista seuraa varmasti siirtolaisvirtoja. Ne ovat jo alkaneet ja jatkuvat varmasti. On selvää, että ihmiset pakenevat epävakaita oloja ja väkivaltaa, etenkin Libyan nykyoloja. Siirtolaisvirrat ovat kuitenkin tähän asti olleet enemmän horisontaalisia kuin vertikaalisia ja koskeneet lähinnä Tunisiaa ja Egyptiä, mutta myös Italian pienelle Lampedusan saarelle on tullut tuhansia ihmisiä, mikä panee jäsenvaltioiden välisen solidaarisuuden todella koetukselle. EU:n jäsenvaltiot eivät ole, huolestuttavaa kyllä, toistaiseksi läpäisseet tätä solidaarisuustestiä, eivätkä ne tunnu halukkailta tukea toinen toistaan vaikeina aikoina.
ALDE-ryhmän mielestä tärkeintä, mitä voimme nyt tehdä, on panna täytäntöön turvapaikkadirektiivi. Hieman pidemmällä aikavälillä on valmisteltava nimensä veroista yhteistä EU:n turvapaikkapolitiikkaa. Näin voimme muun muassa pysäyttää väliaikaisesti turvapaikanhakijoiden siirrot Dublin II:n nojalla tilanteissa, joissa jäsenvaltiot ovat syystä tai toisesta äärimmäisen kuormitettuja. Solidaarisuuden myötä tulee vastuu. Jokaisen jäsenvaltion on nyt noudatettava ja sovellettava direktiiviä, jonka tavoitteena on yhdenmukaistaa kotimaastaan pakenevien ihmisten suojelu sekä kehittää ennen vuotta 2012 kestävä EU:n turvapaikkajärjestelmä. Olemme sitoutuneet tämän toteuttamiseen ja se on myös tehtävä solidaarisuuden hengessä sekä kansainvälisiä sitoumuksia noudattaen kaikkien ihmisten yleisen turvallisuuden ja vakauden nimissä.
Jean Lambert
Arvoisa puhemies, olen hyvin iloinen, että komission jäsen muistutti meitä siitä, että valtava määrä liikehdintää alueella on sattunut juuri Pohjois-Afrikassa. UNHCR:n arvioiden mukaan yli 40 000 ihmistä on jo lähtenyt Libyasta. Joidenkin jäsenten olisi hyvä muistaa (sen perusteella, mitä turvapaikkamenettelyjä koskevasta direktiivistä sanottiin aiemmin) seuraava asia: valtaosa ihmisten liikehdinnästä tapahtuu Pohjois-Afrikan sisällä.
Olemme varsin iloisia UNHCR:lle ja muille maan sisäisiä pakolaisia auttaville elimille osoitetusta tuesta. Maltaan ja Lampedusaan kohdistuvasta paineesta on kuitenkin esitetty paljon huolestuneita mielipiteitä, ja täysin syystä. Paine on merkittävä, mutta sitä ei voida verrata Tunisian ja Egyptin tapahtumiin. Yhä enenevää huolta on kuitenkin kannettu siitä, mitä yksin tai muista erossa saapuville alaikäisille tapahtuu. Pelätään, etteivät alaikäiset saa kunnollista tukea ja ettei heitä identifioida kunnolla. Toivomme, että komissio tutkii alaikäisten tilannetta sekä muiden, tällä hetkellä erityisen haavoittuvina pidettävien asemaa.
Olemme iloisia myös halusta harkita tilapäistä suojelua koskevan direktiivin hyödyntämistä. Pyytäisin komission jäsentä kertomaan alustavasti, mitä kriteerejä hän aikoo käyttää arvioidessaan suosituksen antamista?
Rui Tavares
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, pakolaisia on otettu vastaan Lampedusaan kammottavissa oloissa, ilman ruokaa tai WC-tiloja. Olot ovat todella epäinhimilliset. Säilöönottokeskus on tällä hetkellä suljettu, joten sinne ei ole pääsyä kansalaisjärjestöillä, eri organisaatioilla eikä edes siellä mahdollisesti käyvillä parlamentin jäsenillä. Italian pakolaisneuvosto vaatii nyt tilapäisten suojelumääräysten myöntämistä pakolaisille direktiivin 2001/55/EY nojalla, ja te, komission jäsen, hyväksyitte anomuksen.
Kiitän teitä väliintulostanne, sillä anomus oli laaja-alainen ja kattava.
Osasta asioita olemme samaa mieltä ja osasta eri mieltä. Sille, mikä jarruttaa näitä kattavia toimia, on kuitenkin myös nimi: jäsenvaltioiden tekopyhyys.
Arvoisa komission jäsen, puhuitte yhteispäätöksen saavuttamisesta pakolaisten uudelleensijoittamista koskevassa asiassa. Esittelijänä voin sanoa, että parlamentti on valmis käsittelemään kaikkia neuvoston neuvottelupöytään tuomia ideoita. Olemme kuitenkin odottaneet jo puolitoista vuotta emmekä ole kuulleet yhtään ideaa uudelleensijoittamisasiassa. Tämä jäsenvaltioiden tekopyhyys antoi kenraali Gaddafille mahdollisuuden pyyhkäistä pakolaiset ja maahanmuuttajat maton alle vuosikausiksi, kun samaan aikaan jäsenvaltiot myivät hänelle aseita. Siksi myös kaikki nykyiset puheet resurssien puutteesta ovat täysin tekopyhiä. Euroopan unionin jäsenvaltiot tienasivat Gaddafille myydyillä aseilla 343 miljoonaa euroa yksistään vuonna 2009, kun taas arabivallankumousten synnyttämien pakolaisvirtojen vastaanottamiseen myönnettiin aluksi 3 miljoonaa euroa, toisin sanoen satakertaisesti vähemmän. Tämä ero kertoo mielestäni kaiken.
Mara Bizzotto
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Lampedusan saareen on tullut kymmeniä tuhansia pohjoisafrikkalaisia, joita saari ei voi missään nimessä ottaa vastaan. Italian alueelle on jo viikkojen ajan tullut satoja laittomien maahanmuuttajien veneitä. Ellemme toimi yhdessä ja ellei EU tee mitään, kotimaastaan ajettujen ihmisten muuttoaalto jatkuu.
Viime kuukausina laittomasti tulleet siirtolaiset on lähetettävä kotiin: tälle ei ole vaihtoehtoa. Muutamia harvoja solidaarisuuden sanoja lukuun ottamatta Italian hallitus on kuitenkin jätetty yksin selviämään tästä ennennäkemättömän laajasta muuttovirrasta, joka muistuttaa Raamatun eksodusta.
Missä on EU? Bryssel on toistaiseksi vain piileskellyt; maanmieheni eivät voi enää hyväksyä sen häpeällistä käytöstä. EU on jättänyt Italian yksin selviämään ennennäkemättömästä kriisistä. EU:n olisi sitä vastoin autettava Italiaa laittomien siirtolaisten käännyttämisessä sekä tuettava Italian hallituksen pyrkimyksiä estää tuhansien ja taas tuhansien ihmisten lähtö lähinnä Tunisiasta.
Libyan pakolaiset ovat eri asia: EU:n olisi tuettava Italiaa tunnistuksissa ja logistiikan hallintaoperaatioissa, mutta sen on ennen kaikkea pyrittävä varmistamaan, että pakolaisia sijoitetaan kaikkiin jäsenvaltioihin. Sotaa pakenevien ihmisten sijoittaminen ei voi jäädä yksistään Italian vastuulle. Puheet on aika lopettaa. Euroopan unionin on tehtävä toimintaansa näkyväksi. Emme voi hyväksyä, että Italiaan tulee joukoittain laittomia siirtolaisia samaan aikaan kun Ranska torjuu heidät häpeämättömästi. Laittomat siirtolaiset olisi lähetettävä takaisin kotiinsa, ja kaikkien jäsenvaltioiden olisi nyt sitouduttava Libyan pakolaisten vastaanottamiseen.
Philip Claeys
(NL) Arvoisa puhemies, ranskalainen kirjailija Jean Raspail kuvaili ja ennusti jo vuonna 1973 enteellisessä romaanissaan The Camp of the Saints tapahtumia, joita voimme nyt nähdä Lampedusassa. Ainoa ero on, että todellisuus on jopa tarua ihmeellisempää.
EU:n on saatava tilanne hallintaan sen sijaan, että se seuraa tapahtumia tekemättä mitään. On järjetöntä ensin ylistää Tunisian ja Egyptin hallintojen vaihtumista ja sen jälkeen ottaa välittömästi vastaan noista maista massoittain tulevia siirtolaisia, tai tarkemmin sanottuna niin sanottuja pakolaisia. Kaikki tietävät, ettei ketään Lampedusaan ankkuroituvissa veneissä olevista siirtolaisista voida pitää poliittisena pakolaisena. Nyt heitä ollaan kuitenkin ottamassa Euroopan alueelle, ja kaikenlaisten tuettujen ryhmien, ihmissalakauppiaiden ja kalliiden lakimiesten avustuksella heidän kanssaan aloitetaan menettelyt, joilla heitä vedetään esiin mahdollisimman pitkään ja tarvittaessa pidetään maan alla, jos heitä ei tunnusteta pakolaisiksi.
Nykyisten tapahtumien perusteella voidaan sanoa, ettei Frontex valvo Euroopan ulkorajoja vaan pitää niitä jonkinlaisena tervetuliaiskomiteana. Nuo veneet olisi saatettava takaisin lähtöpisteeseensä, ja oikeat pakolaiset olisi otettava mahdollisuuksien rajoissa vastaan omalle alueelleen eikä Eurooppaan. On myös ehdottoman tärkeää, että kansainvälisiä yleissopimuksia mukautetaan tämän päivän tarpeita vastaaviksi.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Arvoisa puhemies, haluan puhua tässä keskustelussa tärkeästä aiheesta: siirtolaisten hätätilanteesta. He eivät selviä yksinään.
Ongelman perimmäisiä syitä ovat, kuten kaikki tietävät, Tunisian ja Egyptin epävakaat olot sekä Libyan sota. Tilanteen ajalliselle jatkumiselle ei ole rajoja: se jatkuu valitettavan kauan. Meidän on siksi päätettävä tavoista hyödyntää yhteistä kriisinhallintapolitiikkaamme, sillä siirtolaiset eivät pärjää yksinään.
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ensisijaisena tavoitteenamme on minusta oltava solidaarisuuden osoittaminen uhreja sekä pakolaisia vastaanottavia valtioita ja alueita kohtaan.
Meillä on välineitä, joita emme hyödynnä kunnolla. Rahastoja on neljä. Komission jäsen Cecilia Malmström kertoi meille selvästi ja reippaasti summat, jotka tuntuvat minusta naurettavilta. Hän mainitsi muun muassa 30 miljoonaa euroa sekä 25 miljoonaa euroa erillisen pyynnön perusteella. Neljän rahastomme (pakolaisrahasto, paluurahasto, ulkorajarahasto ja kotouttamisrahasto) rahoitusnäkymien osuus kokonaisuudessaan on kuitenkin 3 miljardia euroa.
Arvoisa komission jäsen Malmström, minusta tuntuu, että näitä rahastoja olisi käytettävä hätätilanteisiin, koska meidän on voitava käyttää ja muokata niitä. Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivan viraston Hermes-operaatiossa osoittama puutteellinen toiminta on osoitus yhteistyön ja yhteisvastuun rajoituksistamme. Sotaa ja epätoivoa pakenevien yhä suurempien ihmismäärien tulo osoittaa, kuinka rajoitetut nämä valmiudet ovat. Pakolaiset eivät selviä yksinään.
Kuka selviäisi? Euroopan unionista löytyy yhteisvastuuta, jota tarvitaan kriisin vaatimusten täyttämiseksi reaaliajassa.
Ana Gomes
(PT) Arvoisa puhemies, Proveran mietintö ei olisi voinut valmistua haastavampaan aikaan. Valtavien talousongelmien kanssa kamppailevat Tunisia ja Egypti ovat avanneet ovensa jo yli 400 000:lle Libyasta tulleelle pakolaiselle. Tästä huolimatta Euroopan maiden hallitukset ovat valinneet toimettomuuden ja sivuuttavat ne 20 000 ihmistä, jotka ovat ahtautuneet Lampedusaan epäinhimillisissä oloissa. Pohjois-Afrikan vallankumoukset ovat vain lisänneet Euroopan unionin jäsenvaltioihin kohdistuvaa painetta täyttää humanitaariset velvoitteensa ja ottaa vastaan pakolaisia sekä kehittää uutta siirtolaispolitiikkaa, joka perustuu yhteisvastuuseen sekä muihin Euroopan unionin perusarvoihin ja -periaatteisiin. Joidenkin jäsenvaltioiden viime vuosina harjoittama suljettujen ovien ja pakkokäännytysten politiikka (jota toteutetaan Pohjois-Afrikan satamien valvonnan lisäämisellä, partioinnilla Välimerellä sekä jopa rajuilla keinoilla, kuten sähköpampuilla) Välimeren alueen maiden naapurimaitaan kohtaan on saattanut estää joidenkin siirtolaisten tulon Eurooppaan. Politiikalla on ollut kuitenkin kaamean korkea hinta:
siirtolaisten ja pakolaisten oikeudet, kun heitä on pakkokäännytetty maahan, jossa vallitsee Gaddafin hallinnon kaltaiset olot.
Nykyinen hätätilanne edellyttää yhteisen turvapaikkajärjestelmän käyttöönottoa sekä jaettua vastuuta (mukaan lukien tilapäinen suojelumekanismi) sekä nykyistä enemmän tarjontaa pakolaisten uudelleensijoituksessa. Tarvitsemme uuden siirtolaisuusstrategian, jossa otetaan huomioon siirtolaisuuden perimmäiset syyt, kuten köyhyys, syrjintä, konfliktit ja poliittiset vainot. Muutoin salakuljettajat löytävät aina uudet vaihtoehtoiset väylät. Ihmisoikeuksien, demokratian ja kestävän kehityksen edistämisestä on siten tehtävä Euroopan unionin ulkopolitiikan sekä Välimeren aluetta ja muita alueita koskevien kehitysyhteistyöohjelmien todellinen strateginen tavoite.
Sonia Alfano
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, nykyinen kriisitilanne on vakava opetus EU:n turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikalle. Jälleen kerran on tullut ilmi, että EU:lta puuttuu lainsäädäntökehys ja toimintakehys, jonka avulla se voisi selviytyä Pohjois-Afrikan viimeaikaisten tapahtumien kaltaisista poikkeuksellisista mutta ennustettavissa olleista tapahtumista.
Lampedusa, Italia ja Etelä-Italia maksavat nyt näistä virheistä, mutta suurimman hinnan maksavat pakolaiset, jotka on otettu vastaan todella epäinhimillisellä tavalla. EU:n toiminnasta tehdyn sopimuksen 80 artiklasta sekä yhteisvastuun tasapuolisen jakamisen periaatteesta huolimatta kaikki maat välittävät todellisuudessa vain omista asioistaan, ja Italian rajanaapurin Ranskan asenne on kelvoton nykyisessä eurooppalaisessa skenaariossa. Kehotan tältä osin komissiota harkitsemaan mahdollisuutta pyytää selvitystä Ranskan hallitukselta.
EU on jo vuosien ajan tehnyt sopimuksia diktatuurien hallitsemien kolmansien maiden kanssa, rahoittanut niiden toimintaa sekä asettanut liiketoiminnan edut demokraattisten vaatimusten edelle. EU on vaiennut Libyan iskuista: aikooko EU vaieta myös telttaleirien kestämättömästä tilanteesta?
Olemme toki kaikki yhtä mieltä siitä, ettemme voi tehdä sopimuksia kenraali Gaddafin kanssa, mutta en silti kuullut kenenkään vastustavan muutama kuukausi sitten Italian ja Libyan välistä sopimusta, jonka seurauksena siirtolaiskysymys hoidettiin äärimmäisen epäinhimillisesti. Presidentti Berlusconi yritti tänään samaa menetelmää Tunisian kanssa tarjoamalla sille rahaa. Ehkä Tunisian uusi hallitus on ottanut opikseen.
Halusimmepa tai emme, EU:n 27 jäsenvaltion vastuuna on kuitenkin tarttua toimeen ottamalla huomioon kansainvälisen yhteisvastuun ensisijainen periaate sekä ihmisoikeuksien suojelu. Tästä syystä toivon, että Euroopan komissio ehdottaisi tilapäisestä suojelusta annetussa direktiivissä 2001/55/EY säädetyn kiireellisen menettelyn mahdollisimman pikaista käyttöönottoa ja että neuvosto hyväksyisi ehdotuksen lähitulevaisuudessa, sillä muutoin se on turha.
Vetoan myös parlamentaarisen valtuuskunnan (ei puolueryhmien valtuuskunnan) lähettämiseen Lampedusaan tarkistamaan maahanmuuttajien olot sekä varmistamaan palauttamiskiellon periaatteen noudattaminen.
Malika Benarab-Attou
(FR) Arvoisa puhemies, tässä mietinnössä käsitellään hankalaa aihetta, ja minun on kritisoitava sen otsikkoa. Sana "muuttovirrat" määrää sävyn: se antaa vaikutelman siirtolaisista hyödykkeinä tai tunkeilijoina.
Nämä ovat historiallisia aikoja eteläisen Välimeren alueen ihmisille ja meille, mutta massamuuton pelko estää EU:ta ja jäsenvaltioita luomasta uutta dynamiikkaa.
Etelän viimeaikainen tuore liikehdintä on saanut meidät tietoisiksi ristiriitaisesta toiminnastamme. Se on osoittanut jälleen kerran vanhentuneen ja arjesta vieraantuneen yhteistyöpolitiikkamme epäjohdonmukaisuuden ja visioiden puutteen. Euroopan unionin on korkea aika toteuttaa maahanmuuttopolitiikkaa, joka on sopusoinnussa arvojemme kanssa ja jossa tunnustetaan, että elämme maailmassa, jossa ihmiset liikkuvat paikasta toiseen.
Jatkuva puhe siirtolaisvirroista on järjetöntä ja humanististen arvojemme vastaista. Jos me eurooppalaiset haluamme vaikuttaa maailmassa, meidän on muutettava asennettamme ja pyrittävä luomaan yhteisvastuuseen perustuva Välimeren unioni; se ei onnistu, ellemme tarkista liikkuvuuspolitiikkaamme, jota maahanmuuttopolitiikaksi nykyisin kutsutaan. Meidän on vastattava etelän kansojen odotuksiin.
Siirtolaisuuden pelko ei saa enää ohjata politiikkaamme. Rajavalvonnan tiukentaminen ei saa enää olla keskeinen perusteemme yhteistyösopimusten toteutukselle, kuten oli Libyan tapauksessa.
Meidän on syytä tarkistaa ehtoja, jotka ovat välttämättömiä henkilöiden liikkumista koskevien sopimusten (jotka pitävät sisällään takaisinottosopimuksia) allekirjoittamisessa, jotta varmistetaan ihmisoikeuksien kunnioittaminen. Toimintaamme luonnehtii edelleen turvallisuuspainotteinen suhtautuminen liikkuvuuteen, mikä on arvojemme vastaista ja ristiriidassa kansojen suojeluvaatimuksen kanssa. Berlusconin ja Claude Guéant'n pöyristyttävä kanta on tuomittava voimakkaasti.
Arvoisa komission jäsen, millaista politiikkaa meidän pitäisi toteuttaa sellaisen todellisen Välimeren unionin kehittämiseksi, jossa osoitamme solidaarisuutta niitä etelän kansoja kohtaan, joista tuntuu nyt, että halveksimme heitä?
Marie-Christine Vergiat
(FR) Arvoisa puhemies, Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmä / Pohjoismaiden vihreä vasemmisto äänestää tätä mietintöä vastaan. Mietinnössä on kyllä joitakin myönteisiä kohtia, mutta joidenkin jäsenvaltioiden, kuten kotimaani, käytännöt vesittävät ne jatkuvasti.
Mietinnössä kieltäydytään tiedostamasta, että siirtolaisuus tapahtuu lähinnä eteläisten valtioiden välillä. Koska tätä ei tunnusteta, jännitteet vain kasvavat ja sysäävät monen maan yhä syvemmälle köyhyyteen.
Euroopan unioni ei voi tietenkään ottaa vastaan koko maailman kurjuutta, mutta siitä ei ole vaaraa, sillä luvut osoittavat sen, vaikka osa yrittää väittää toisin. Euroopan unioni ei voi ottaa vastaan koko maailman kurjuutta, mutta sen olisi tehtävä osansa suhteessa omaan vaurauteensa, tarpeisiinsa sekä vahinkoon, jota se on aiheuttanut ja aiheuttaa edelleen yrityksillään, jotka ryöstävät noiden maiden rikkauksia. Mietintö pysyy uskollisena tälle sisäänpäin kääntyneelle Euroopan linnakkeelle piittaamatta Euroopan eduista, etenkään väestökehitykseen liittyvistä.
Euroopan unioni ei ole todellakaan ottanut opiksi arabivaltioissa meneillään olevista mullistuksista. Se ei osoita solidaarisuutta. Tunisia on ottanut muutamassa päivässä vastaan yli 100 000 Libyan pakolaista esimerkillisiin oloihin. Arvoisa komission jäsen, EU:n puheet eivät ole koko maailmaa koskevien ongelmien tasolla. Ne vain ruokkivat tiettyjen jäsenvaltioiden muukalaisvihamielistä politiikkaa, mistä olen kovin pahoillani.
Mario Borghezio
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan ensinnäkin kiittää komission jäsentä Cecilia Malmströmiä hänen uutterasta työstään, jota hän on tehnyt viikkotolkulla ratkoessaan tätä mittavaa kriisiä, sillä siitä on kyse.
Asiaa on kommentoitu muuallakin kun täällä istuntosalissa, jossa on yritetty lieventää ja vähätellä sitä, mitä hallituksemme, maamme ja kansamme on joutunut kohtaamaan. Kyse on ollut - ja on yhä - myös humanitaarisesta kriisistä, jolla on poikkeukselliset mittasuhteet. Hallituksemme ja etenkin kansamme ovat minusta toimineet hämmästyttävän hyvin suhteessa kansainväliseen julkiseen mielipiteeseen. Lampedusan asukkaat ovat toimineet esimerkillisesti, sillä toivotettuaan ensin siirtolaiset tervetulleiksi he auttoivat heitä omista rahoistaan, minkä jälkeen he totesivat, etteivät pysty enää auttamaan, sillä kyse on ihmisoikeuksien (joista puhutaan jatkuvasti parlamentissa) ohella myös kansojen oikeuksista, heidän oikeuksistaan säilyttää identiteettinsä ja aktiviteettinsa sekä luonnollisesti oikeudesta estää invaasio.
Siirtolaisten joukossa on myös laittomia maahanmuuttajia ja vankilasta vapautuneita rikollisia. Tämä huolestuttaa perustellusti maita, joiden on otettava heidät vastaan. Kaiken lisäksi jos siirtolaisuus saa invaasion mittasuhteet, siis invaasion, meidän on kohdattava ongelma.
Olemme sataprosenttisesti kansamme tukena, siitä ei ole epäilystäkään. Euroopan unionin on tiedostettava tämä, arvoisa komission jäsen. Ihmisoikeuksien ohella on olemassa myös omat oikeutemme, alkuperäiskansojen oikeudet. Tästä syystä hyväksymme täysin Italian hallituksen tämänhetkiset ponnistelut Tunisiassa, sillä Italian hallitus auttaa Tunisiaa paljon, vaikka komission jäsen esitti varsin vaatimattomia lukuja. Siellä tehdään paljon, ja uskomme saavamme aikaan konkreettisia tuloksia.
Nyt on kuitenkin siirryttävä sanoista tekoihin; Frontex ei ole tehnyt asioita, jotka olisi pitänyt tehdä tämän inhottavan salakuljetusilmiön pysäyttämiseksi, sillä salakuljetus on Välimeren alueen häpeäpilkku, johon Euroopan unioni on osasyyllinen. Vaadin siten ihmisten salakuljetuksen pysäyttämistä ja kannatan Marshall-avun antamista näille maille.
Andreas Mölzer
(DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Malmström, on yleisesti tiedossa, että ylikansoitetuista ja alikehittyneistä maista tulevat ihmiset vaarantavat elämänsä päivittäin, koska EU ei ole tekohumanitaaristen ajatustensa myötä tehnyt selväksi, että siirtolaisiin ei sovelleta samoja sääntöjä kuin pakolaisiin.
Pakolaisten asemaa koskevan Geneven yleissopimuksen mukaan pakolaisina pidetään, kuten me kaikki tiedämme, ihmisiä, jotka asuvat kotimaansa ulkopuolella, koska heillä on perusteltu syy pelätä vainotuksi tulemista rodun, uskonnon tai poliittisen kannan vuoksi. Määritelmä ei kuitenkaan päde valtaosaan ihmisistä, jotka virtaavat päivittäin Euroopan alueelle. He haluavat vain jonnekin osaan EU:n aluetta (kotimaansa oloista riippumatta), maahan, joka näyttäytyy heidän mielissään onnelana, kokeillakseen onneaan täällä ja usein vain päästäkseen osallisiksi sosiaalijärjestelmistämme. Tässä saattaa olla mieltä heidän silmissään, mutta meidän on Euroopan parlamentin jäseninä ajettava eurooppalaisten etuja. Siihen ei kuulu todellakaan se, että tuemme jatkuvasti miljoonia talouspakolaisia, joista ei yksinkertaisesti ole tarpeeksi hyötyä meille, koska heillä ei ole työmarkkinoidemme vaatimaa koulutusta tai ammattitaitoa.
Se olisi sitä paitsi äärimmäisen epäoikeudenmukaista etenkin Tunisian ja Libyan kaltaisille maille, jotka ovat vasta vapautumassa diktatuurisesta hallinnosta ja astumassa demokratian tielle, minkä vuoksi ne tarvitsevat kaiken tarmonsa oman maansa rakennustyöhön. Näiden ihmisten on kehitettävä kotimaataan.
Ben Alin diktatuurin romahdettua Tunisiasta tuli vapaa maa. Myös tämä tilanne on otettava huomioon keskustellessamme EU:ssa siitä, miten toimimme Pohjois-Afrikasta tulevien siirtolaismassojen kanssa. Kaikki talouspakolaiset olisi siten nähdäkseni lähetettävä takaisin jo ennen kuin he tulevat Eurooppaan. Heitä ei pitäisi päästää edes Lampedusaan, ja EU:n Frontex-viraston olisi saatava meiltä tarpeeksi toimivaltaa, jolla varmistetaan, etteivät he sinne myöskään pääse.
Salvatore Iacolino
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme kuulleet erilaisista toimenpiteistä ja aloitteista, jotka ovat varmasti rauhoittavia ja myös niiden linjausten mukaisia, joita Italian valtuuskunta vaati viime viikolla yhdessä valtuuskunnan johtajan, puheenjohtaja Barroson kanssa pidetyssä kokouksessa: valtuuskunta vaati lisää solidaarisuutta, enemmän keinoja ja enemmän erityisiä ja kohdennettuja toimia Lampedusan, Maltan ja kaikkien niiden valtioiden hyväksi, joihin kohdistuu poikkeuksellinen siirtolaispaine, joka on ratkaistavissa ainoastaan EU:n hallinnoinnin avulla.
Nämä uskoa valavat lausunnot ovat luonnollisesti sopusoinnussa sen kanssa, mitä mieltä olemme direktiivin 2001/55/EY 5 artiklan soveltamisesta. Uskomme, että tämä asia voidaan tuoda neuvoston käsiteltäväksi täysin kohtuullisessa määräajassa. On toteutettava entistä johdonmukaisempaa EU:n naapuruuspolitiikkaa, joka perustuu tuloksiin ja niiden raja-alueiden suosimiseen, jotka käyttävät resursseja sen varmistamiseen, että niiden oma nuoriso saa työ- ja kasvumahdollisuuksia kotimaassaan. Tarvitaan entistä sopivampaa toimintasuunnitelmaa Frontexille, joka on itse asiassa näyttänyt hyödyllisyytensä toteuttamalla yhteisiä valvontaoperaatioita poikkeuksellisessa vaiheessa. Maahanmuuton rahoitusta koskevassa otsakkeessa on nähdäksemme liikkumavaraa myöhemmille toimille poikkeustilanteessa, jonka me kaikki olemme panneet merkille.
Arvoisa komission jäsen Malmström, emme ole puhuneet korvaavista toimenpiteistä. Komission jäsen Hahn ei ole paikalla kanssanne, mutta hänen olisi ehkä kannattanut olla. Emme ole puhuneet rakennerahastojen tarkistamisesta, politiikasta, jossa otetaan huomioon poikkeusolosuhteet, houkuttelevuuden väheneminen ja sen kielteiset seuraukset Sisilian alueen kalataloudelle ja matkailulle, mistä Lampedusan ja Sisilian on saatava jonkinlainen korvaus.
Libyaan on palannut 150 000 egyptiläistä, mutta siirtolaisongelma ei lopu tähän. Meidän on siten toimittava hyvin ponnekkaasti tiukan ja päättäväisen EU:n politiikan avulla, ja luotamme siihen, että te ja komission puheenjohtaja Barroso onnistutte kehittämään strategian kattavan siirtolaisuusohjelman avulla. Emme voi odottaa toimenpiteitä yhtään enempää vaan luotamme siihen, että EU:lla on tämän kuun loppuun mennessä siirtolaisuusohjelma sen pitkään kaivatun solidaarisuuden nimissä, jonka haluamme vihdoin nähdä toteutuvan.
John Attard-Montalto
(EN) Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan sanoa, että jotkut kollegani - eivät kaikki - viittaavat tässä keskustelussa siirtolaisuuteen asiana, joka ei tapahdu nyt vaan tulevaisuudessa.
Juuri nyt, puhuessamme täällä parlamentissa, on meneillään inhimillinen tragedia. Puhumme usein siitä, olemmeko samaa vai eri mieltä, mutta yksi asia, josta meidän olisi oltava yhtä mieltä, on se, että tämä ovellamme (vain muutaman sadan kilometrin päässä Euroopan unionin eteläisestä raja-alueesta) oleva tragedia tapahtuu juuri nyt. Silti jatkamme vain keskusteluja, vaikka meillä on väline, neuvoston direktiivi 2001/55/EY, jonka neuvosto voi ottaa käyttöön komission sitä suositellessa.
Kun kaikki on ohi, miten me aiomme arvioida, ovatko siirtolaisvirrat suuria vai eivät vai ovatko ne tarpeeksi suuret? Euroopan unionin on päätettävä, haluaako se toimia vai reagoida. Reagoimme vasta, kun asiat ovat jo tapahtuneet. Älkäämme eläkö menneisyydessä. Toimikaamme toimielimenä tänään.
Sarah Ludford
(EN) Arvoisa puhemies, tehokas hallinto, johdonmukaisuus, solidaarisuus ja vastuu: näiden asioiden on tarkoitus luoda pohja EU:n yhteiselle maahanmuuttopolitiikalle. Tarkasteltaessa tätä suhteessa EU:n todellisiin saavutuksiin viime vuosikymmenellä, tuloksena on kolme pistettä kymmenestä. Tulos ei ole komission syy, joka on kehittänyt erilaisia toimintamalleja ja ehdottanut lakeja, vaan syy on pitkälti jäsenvaltioiden. Nyt on aika lopettaa reaktiivinen ja kaoottinen toiminta taka-alalla ja siirtyä aktiiviseen ja hyvin hallittuun toimintaan etualalla. Meille saattaisi olla hyödyllistä tarkastella Kanadan kaltaista maata ja etenkin sen politiikkaa laillisessa maahanmuutossa.
Kotimaani Yhdistynyt kuningaskunta on pysynyt syrjässä kaikista yhteisen politiikan ajatuksista. Se on harmi, mutta se, että esimerkiksi Lampedusassa haastatelluista niin monet sanovat haluavansa jatkaa nopeasti matkaa pohjoiseen ja usein varsinkin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, ei saa maata poistamaan rajojensa valvontaa sen oman laajan maahanmuuton takia.
Uskon solidaarisuuteen. Minusta nyt olisi vedottava tilapäisestä suojelusta annettuun direktiiviin. Kaikkien jäsenvaltioiden, sekä pohjoisessa että etelässä sijaitsevien, on kuitenkin otettava vastuu EU:n lainsäädännön kunnollisesta täytäntöönpanosta, kun on kyse siirtolaisten vastaanottamisesta, taloudellista tai muuta apua koskevien hakemusten käsittelystä, integraatiosta sekä työlakien toimeenpanosta. Solidaarisuus ja vastuu ovat kaksisuuntainen asia.
Hélène Flautre
(FR) Arvoisa puhemies, minusta emme voi yhtäältä iloita Tunisian vallankumouksesta ja toisaalta vaatia maata toteuttamaan rajavalvontapolitiikkaa, joka on peräisin Ben Alin diktatuurin ajoilta. Minusta meidän on lakattava painostamasta Tunisian hallitusta, jolla on monia muita ongelmia hoidettavanaan: omat pakolaisensa (kuten täällä on todettu) sekä demokratiaan siirtymisprosessin hoitaminen.
Tilanne on siis uusi ja poikkeuksellinen, mikä voisi kenties antaa meille mahdollisuuden kehittää tilanteeseen sopivia ratkaisuja, joissa osoitamme solidaarisuutta. Sarah Ludford on oikeassa - juuri solidaarisuus on asia, josta on varmasti suurin pula Euroopan unionissa. Euroopan komissio ja parlamentti voisivat työssään ensiksi keskeyttää tunisialaisten käännytykset, koska se on todella epäasianmukaista ja väärin. Lisäksi olisi syytä myöntää poikkeuksellinen oleskelulupa Ranskaan ja Italiaan jo saapuneille tunisialaisille, päästää Euroopan alueelle suojelua hakevat ihmiset sekä välttää toteuttamasta toimia ja tekemästä sopimuksia, jotka saattaisivat estää suojelun, soveltaa direktiivin 2001/55/EY säännöksiä (kuten täällä on todettu) kaikkiin niihin, jotka voivat vedota siihen, sekä ottaa vastaan uudelleensijoituksen yhteydessä Tunisian ja Libyan välisellä rajalla olevat pakolaiset.
Lisäksi voisimme ajatella perustavamme näiden tulevien täysin demokraattisten maiden kanssa yhteistyölinkkejä, jotta tunisialaiset voivat työskennellä, opiskella ja matkustaa täysin laillisesti ja jotta saadaan perustettua todellisia liikkumisen mahdollistavia kanavia Välimeren rannikon molemmin puolin.
(Suosionosoituksia)
Willy Meyer
(ES) Arvoisa puhemies, Lampedusasta on tullut mielestäni epäinhimillisyyden symboli Euroopan unionin maahanmuuttopolitiikassa. Ongelma ei ole vain akuutti vaan myös rakenteellinen.
Muistan päivän 14. helmikuuta 2009 edelliseltä parlamenttikaudelta. Matkustin Lampedusaan parlamenttiryhmäni valtuuskunnan kanssa. Se oli kuin matka helvettiin, todella! Silloinen maahanmuuttopolitiikka ei perustunut ymmärrykseen siitä, että maastamuutto on oikeus eikä rikos, eikä sillä pyritty mitenkään varmistamaan pyhää periaatetta oikeudesta hakea turvapaikkaa.
Vuonna 2009 Lampedusassa ei tehty mitään ihmisten identifioimiseksi tai turvapaikkahakemusten käsittelemiseksi, kunnes ihmiset tekivät, mitä piti tehdä: he nousivat kapinaan, sillä he elivät kuin eläimet.
Vuosien 2009 ja 2011 välisenä aikana mikään ei ole muuttunut. Tai tosiasiassa jokin oli muuttunut: Presidentti Berlusconi allekirjoitti sopimuksen kenraali Gaddafin kanssa, vaikka Gaddafi laiminlöi kansainvälistä lainsäädäntöä ja karkotti YK:n pakolaisasiain päävaltuutetun tietäen, että Libyassa oli 9000 pakolaista; samaa Libyaa pommitetaan nyt humanitaaristen vetoomusten jälkeen.
Tähän tekopyhyyteen on tultava muutos. Tähän on tultava perusteellinen muutos Euroopan unionissa.
Gerard Batten
(EN) Arvoisa puhemies, YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma hyväksyttiin neuvoston päätöksellä. Lainaan nyt tuota päätöstä: "Toteutetaan kaikki toimenpiteet, jotka ovat välttämättömiä iskujen uhan alla Libyassa olevien siviilien ja siviilialueiden suojelemiseksi, pois lukien kaikenlaiset ulkomaiset miehitysjoukot missä tahansa Libyan alueella."
Tämä yksi virke sisältää kaksi täysin ristiriitaista ajatusta. Miten siviilejä voidaan suojella iskuilta, jos yhtäkään aluetta ei miehitetä suojelun mahdollistamiseksi? Kuinka Britannian ja Ranskan kaltaiset maat, joilla on pitkä ja loistelias sotahistoria, voivat hyväksyä näin hullun politiikan? Vastaus on yksinkertainen: ne ovat velvollisia tekemään niin Lissabonin sopimuksesta johtuvan Euroopan unionin yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan takia. Ne eivät päätä enää omasta ulkopolitiikastaan.
Neuvoston päätöksessä todetaan jopa, että yhteisen ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja vastaa unionin sotilaspolitiikasta. Catherine Ashtonilla on siten mahdollisuus käydä ensimmäinen sotansa ja liittyä sotahistorian suurmiesten, kuten Rommelin, Montgomeryn ja Eisenhowerin, joukkoon. Onnea vain hänelle, mutta on enemmän kuin todennäköistä, että tämä idioottimainen politiikka päätyy katastrofiin kaikkien asianosaisten osalta.
Lännen ja etenkin Euroopan maiden ensisijaisena tehtävänä pitäisi olla Pohjois-Afrikan maltillisten hallintojen tukeminen kaikin diplomaattisin keinoin sekä rajojamme suojelu uusilta massamuuttovirroilta. Ratkaisu ei ole ehkä poliittisesti korrekti, mutta se on järkevien kansallisvaltioiden realistinen ratkaisu, kunhan ne vain pystyisivät tekemään nuo päätökset.
Daniël van der Stoep
(NL) Arvoisa puhemies, satoja niin sanottuja turvapaikanhakijoita entisestä Berberiasta tuli viime perjantaina vastaanottoleireiltään Italian mantereelle. Nämä siirtolaiset oli siirretty mantereelle, koska Lampedusa oli täynnä. Arvoisa puhemies, tämä on karu totuus: tuhannet ilman tulevaisuudennäkymiä olevat siirtolaiset Berberiasta käyttävät hyväkseen alueensa epävakaita oloja ja tulevat rikkaaseen Eurooppaan paremman elämän toivossa.
Televisiossa haastatellut siirtolaiset kertoivat hanakasti, mihin kaupunkiin he halusivat lähteä mieluiten (Amsterdamiin tai Roomaan, sillä ei ollut suurta merkitystä), ja kaiken kukkuraksi he valittivat Italian viranomaisten tarjoamien savukkeiden ja juomien riittämättömyyttä. Tällöin pääsi lähes unohtumaan, että nämä ihmiset valitsivat tietoisesti lainsuojattomuuden ja halusivat tieten tahtoen käyttää hyväkseen Euroopan sosiaalipalveluja. Nämä niin sanotut turvapaikanhakijat, joita kutsun mieluummin vapaamatkustajiksi, on otettava vastaan omalla alueellaan. Heidän suojelunsa on Afrikan unionin, Arabiliiton tai hirveän Islamilaisten maiden järjestön vastuulla.
Euroopan unioni ei ole vastuussa näistä onnenonkijoista. Jos he kaikesta huolimatta tulevat tänne, näiden niin sanottujen pakolaisten turvapaikkamenettelyjä on nopeutettava huomattavasti ja heidät on lähetettävä mahdollisimman pian takaisin Berberiaan kuuluviin ja sitä ympäröiviin maihin. Annetaan noiden maiden ottaa vastuu, sillä se ei ole meidän.
(Puhuja suostui vastaamaan sinisen kortin kysymykseen työjärjestyksen 149 artiklan 8 kohdan mukaisesti)
Silvia Costa
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kysyisin juuri äsken puhuneilta kollegoiltani, onko todella sopivaa kutsua "vapaamatkustajiksi" tai "onnenonkijoiksi" ihmisiä, jotka pakenevat suurta poliittista ahdinkoa (kaikki puolueryhmät ovat tästä samaa mieltä), joka muun muassa Pohjois-Afrikassa vallitsee.
Minusta tällainen väite on äärimmäisen vakava ja kehotankin puhemiestä hieman kertaamaan sanottua sekä arvioimaan, onko tämä sopivaa tässä arkaluontoisessa keskustelussa, jossa puhutaan ihmisten kärsimyksistä, ihmisten, joilla ei katsota olevan edes oikeutta ruokaan, koska heistä on sanottu: "He vaativat jopa ruokaa, ja he ovat vain pummeja."
Minusta tällaisten asioiden lausuminen parlamentissa ovat hyvin vakavaa ja toivon, että Euroopan kansalaiset pitävät näitä äärimmäisen kovia lausuntoja osoituksena niiden lausujien täydellisestä poliittisesta epäpätevyydestä.
Daniël van der Stoep
(NL) Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Silvia Costa, olette oikeassa, käytän kovia sanoja, mutta ne ovat hyvin havainnollistavia. Meidän on Euroopan unionissa selvittävä nyt valtavasta pakolaistulvasta, ja valtaosa vasemmiston edustajista on sitä mieltä, että kyse on vain epäonnisista ihmisistä, jotka kaikki pakenevat kotimaastaan. Hyvä on, mutta miksi heidän kaikkien on tultava juuri Eurooppaan? Minusta veneellä on vaikeampi tulla Eurooppaan kuin Marokkoon tai Saudi-Arabiaan. He tulevat tänne tietenkin sosiaalipalvelujemme perässä ja koska he saavat täällä rahaa valtiolta. Kaiken tämän annatte vain tapahtua!
Tätä on vastustettava tiukasti ja on varmistettava, että Euroopan parlamentin jäseninä tuemme Euroopan unionin kansalaisia. Jos pidätte kiinni tuollaisesta ajatuskuviosta, se on perikatomme. Seuraavaksi suuntaamme katseemme Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan, josta kaikki tulevat ennen pitkää tänne. Meillä ei ole varaa tähän Se on teidän maailmanne, ei minun. Onnea teille tällä tiellä, mutta tämä ei ole kansalaistemme eikä ainakaan alankomaalaisten toiveiden mukaista.
Simon Busuttil
(EN) Arvoisa puhemies, EU:n johtajat ilmoittivat muutama päivä sitten, että he ovat valmiita osoittamaan konkreettista solidaarisuutta siirtolaispaineista eniten kärsiville jäsenvaltioille. Nyt tuo aika on tullut, sillä Euroopan unioniin on kohdistunut massamuuttojen aalto. Vaadimme Eurooppa-neuvostoa nyt pitämään sanansa. Jotta solidaarisuus näkyisi käytännössä, kaikkien jäsenvaltioiden on kannettava vastuu kotiseudultaan siirtymään joutuneista, Libyasta Eurooppaan pakenevista ihmisistä.
Meillä on jo väline, jota pitää vain käyttää. Väline on direktiivissä 2001/55/EY säädetty solidaarisuusmekanismi, jolla on kaksi tehtävää: ensimmäinen on sen tarjoama tilapäinen suojelu kaikille EU:n alueelle tuleville kotimaansa sisällä siirtymään joutuneille henkilöille. Toiseksi se velvoittaa näiden ihmisten vastaanoton kaikissa jäsenvaltioissa eikä vain siinä maassa, johon he sattuvat tulemaan. Mekanismin käynnistää neuvoston päätös, jossa todetaan, että massamuutto on käsillä. Ehdotuksen päätöksen tekemiseksi on kuitenkin tultava komissiolta, teiltä, arvoisa komission jäsen.
Massapako Libyasta on todellisuutta, siitä ei ole epäilystäkään. Yli 400 000 ihmistä on lähtenyt Libyasta lähinnä Tunisiaan ja Egyptiin, mutta nyt myös EU:n jäsenvaltioihin. Yli 800 ihmistä, lähinnä somalialaisia ja eritrealaisia, saapui viime viikolla Maltalle vain yhden vuorokauden aikana. Tämä vastaisi suhteellisesti ottaen sitä, että Ranskaan saapuisi vain yhdessä päivässä 120 000 ihmistä. Sitä pidettäisiin varmasti massamuuttona. Meidän ei siten pitäisi kiinnittää huomiota absoluuttisiin lukuihin vaan suhteellisiin lukuihin ja niiden suhteelliseen vaikutukseen tulomaahan.
Vetoan teihin painokkaasti, arvoisa komission jäsen, ottakaa poliittinen johtovastuu ja tehkää tuo ehdotus. Kehotan myös neuvostoa pitämään sanansa ja osoittamaan konkreettista solidaarisuutta.
Claude Moraes
(EN) Arvoisa puhemies, neuvosto on vuodesta 1999 asti kieltäytynyt luomasta turvapaikkapolitiikkaa ja soveltamasta todellista vastuunjaon politiikkaa. David Sassolin ja italialaisten kollegojeni nimissä on sanottava, että Italian nykyiset tapahtumat ovat kriisi, johon ei löydy kunnon ratkaisua lainsäädännöstä. Ratkaisu olisi pitänyt jo löytyä. Vastaanottomenettelyt ja kelpoisuusmenettelyt (tänään puheena olevan turvapaikkapaketin ydin) olisi pitänyt panna täytäntöön jo kauan sitten. Siten meillä olisi ollut käsitys uudelleensijoituksesta ja vastuunjaosta, mutta meillä ei ole.
Sen vuoksi vaadin ryhmäni nimissä, että autamme tässä kriisissä. Kehotamme etenkin neuvostoa - mutta myös teitä, komission jäsen - osoittamaan poliittista johtajuutta sekä soveltamaan neuvoston direktiiviä 2001/55/EY. Siten saamme luotua olot uudelleensijoitukselle, jolla voidaan helpottaa vastuunkantoa edes hieman.
Emme saa tällöin unohtaa (kuten osa on todennut) velvollisuuksiamme turvapaikka- ja kansainvälisen lainsäädännön suhteen. Velvollisuudet kohdistuvat lukuisiin ihmisiin, jotka ovat haavoittuvia ja kärsivät tällä hetkellä. Turvapaikan hakemiseen yllyttävät syyt ovat syvällisiä ja syvään juurtuneita - niitä ovat köyhyys ja epävakaat olot. Kriisi koskee nyt kuitenkin eteläisiä maita, joita varten meidän on pantava täytäntöön neuvoston direktiivi 2001/55/EY.
Cornelia Ernst
(DE) Arvoisa puhemies, haluan puhua kolmesta asiasta. Ensinnäkin on tehtävä selväksi, että voimme todella auttaa Pohjois-Afrikasta, etenkin Tunisiasta, tulevia pakolaisia ja että myös haluamme auttaa. Olen siten iloinen myös siitä, että komissio aikoo soveltaa direktiiviä 2001/55/EY tilapäisen suojelun antamiseksi, ja kehottaisinkin samalla kaikkia jäsenvaltioita, sekä Italiaa että ennen kaikkea Ranskaa ja Saksaa, todella hyödyntämään direktiiviä, koska nämä maat voivat tehdä investointeja.
Toiseksi odotamme selkeää lausuntoa komissiolta siitä, että kaikki sopimukset, jotka on tehty Ben Alin tai Gaddafin kaltaisten diktaattorien kanssa siirtolaisuuden estämisestä (sillä siitä sopimuksissa on mielestäni kyse), ovat mitättömiä. Aitoja kumppanuuksia kolmansien maiden kanssa ei kenties voida verrata Italian ajatukseen ostaa valmiudet pakolaisten takaisin ottamiseksi 150 miljoonalla eurolla, kuten komissio jäsen Malmströn totesi. Meidän ei pidä olla solidaarisia pakolaisten estämisessä vaan sen sijaan olisi osoitettava käytännön solidaarisuutta niitä Tunisian kaltaisia Pohjois-Afrikan valtioita kohtaan, joihin on paennut 150 000 ihmistä.
Kolmanneksi meidän on ymmärrettävä, että pakolaisten estämiseen tarkoitetut EU:n välineet ovat varsin hauraalla pohjalla. Fronted ja Dublin II - näitä välineitä on syytä pohtia. Eurooppa tarvitsee liberaalia turvapaikka- ja maahanmuuttolainsäädäntöä sekä erilaista, aidosti kestävää kehitysyhteistyöpolitiikkaa.
Constance Le Grip
(FR) Arvoisa puhemies, minun on keskustelun tässä vaiheessa pakko toistaa tai tukea muutamia aiemmin sanottuja asioita. Monien muiden kollegojeni tavoin myös minä haluan kuitenkin sanoa, ettei yksikään jäsenvaltio kykene ratkaisemaan yksin ongelmia, jotka meidän ja koko Euroopan unionin on tällä hetkellä kohdattava.
Yhdenkään jäsenvaltion ei pidä joutua vastaamaan yksin kohtaamistaan haasteista, jotka, toistan vielä, ovat minusta koko Euroopan unionin haasteita. Vetoankin juuri Euroopan unionin kykyyn järjestäytyä ja hoitaa tilanne yhteistyössä ja yhdessä. Nyt on minusta korkea aika luoda perusta EU:n todelliselle maahanmuutto- ja turvapaikkapolitiikalle.
EU:n turvapaikka- ja maahanmuuttosopimus tehtiin yli vuosi sitten. Nyt on minusta aika soveltaa sitä käytännössä.
Kuulimme komission jäsentä ja kuulimme, kun hän teki joukon suosituksia. Haluan palata niihin ja antaa hyvin voimakkaan tukeni osalle ehdotuksia. Frontexin varoja on todella nostettava hinnalla millä hyvänsä. Meidän on nostettava Frontexin inhimillisiä, aineellisia ja taloudellisia resursseja sekä varmistettava, että virastosta voidaan osoittaa nykyistä enemmän tukea Hermes- ja Poseidon-operaatioihin.
Tarvitsemme myös lisää varoja niille jäsenvaltioille, joita nykyiset yhä kasvavat siirtolaisvirrat ovat, sanoisin, koetelleet eniten. Näin osoitamme taloudellista solidaarisuuttamme.
Eteläisen Välimeren alueen maiden kanssa on luotava entistä tiiviimmät yhteistyön linkit ja niitä on luonnollisesti tuettava ja autettava sekä on löydettävä välineitä. Komission jäsen mainitsi (hän taisi matkustaa Tunisiaan puhumaan asiasta) liikkuvuutta koskevat kumppanuudet. Meidän on vahvistettava noita välineitä vastuun, solidaarisuuden ja myös konkreettisten ja kohdennettujen toimien hengessä.
David-Maria Sassoli
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa komission jäsen, olette varmasti tiedostanut, että täällä istuntosalissa on paljon solidaarisuutta, mutta se ei riitä. Jotta voisimme ottaa käyttöön EU:n maahanmuuttopolitiikan ja vahvistaa sitä, meidän on tehtävä yhdessä asioita, joihin muut eivät pysty, toisin sanoen saavuttaa hallitusten välinen konsensus.
Ottakaa ehdotuksenne ja esittäkää ne neuvostolle. Olemme tukenanne, sillä olette varmasti huomannut, että muutamia muukalaisvihamielisiä huomautuksia lukuun ottamatta nautitte suurta kunnioitusta ja solidaarisuutta täällä istuntosalissa. Parlamentti vahvistaa tämä huomenna ja sanoo ei palautuksille, kyllä direktiivin 2001/55/EY täytäntöönpanolle sekä kyllä tämän direktiivin 25 artiklan täytäntöönpanolle.
Teemme huomenna oman osamme parlamentissa. Myös muiden on kuitenkin tehtävä osansa, hallitusten on tingittävä itsekkyydestään ja meidän on ajettava solidaarisuutta, jota tarvitaan EU:n politiikan toimeen panemiseksi. Työnne on luonnollisesti keskeisessä asemassa näissä ponnisteluissa, sillä ilman hallituksia EU on heikompi.
Carlos Coelho
(PT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Malmström, hyvät kollegat, olemme kaikki todenneet, että meillä on vastassamme muuttovirta, joka kasvaa koko ajan sekä laajuudeltaan että monimutkaisuudeltaan. Afganistanin, Somalian ja Kongon demokraattisen tasavallan kroonisten konfliktien lisäksi on tullut hälyttävä määrä uusia kriisejä, kuten Egyptin, Tunisian ja Libyan kriisit, jotka ovat pahentaneet tilannetta dramaattisesti.
Jäsenvaltioiden, joita nämä muuttopaineet ovat maantieteellisistä syistä koetelleet muita enemmän, reagointivalmiudet ovat niin ikään vähentyneet huomattavasti. Usean puhujan jo mainitsema Lampedusan kaoottinen tilanne on yksi esimerkki siitä, että pakolaisten määrä ylittää paikallisten asukkaiden määrän. Kriisistä erityisen paljon kärsiville jäsenvaltioille on siten kiireesti toimitettava niiden tarvitsema apu taloudellisten, inhimillisten ja teknisten resurssien muodossa, jotta varmistetaan niiden todelliset valmiudet selvitä massamuuttoaalloista ja jotta ne voivat vastata inhimillisesti muuttopaineeseen.
Kannatan siten kollegojeni kehotusta ottaa välittömästi käyttöön Euroopan unionin solidaarisuusmekanismi. On myös tärkeää hyödyntää nykyisiä infrastruktuurirakenteita ja elimiä, kuten Euroopan unionin jäsenvaltioiden operatiivisesta ulkorajayhteistyöstä huolehtivaa virastoa sekä Euroopan turvapaikka-asioiden tukivirastoa sekä mahdollisesti tarkistaa ja sopeuttaa Hermes-operaatiota. Olen samaa mieltä myös siitä, mitä jäsen Tavares jo totesi pakolaisten uudelleensijoituksesta. On tärkeää, että neuvosto, joka ei ole mukana tässä keskustelussa, ei piiloudu enää juridisten verukkeiden taakse vaan saa pakolaisten uudelleensijoitusasian ratkaistua onnistuneesti. Arvoisa komission jäsen, olen myös sitä miltä, että tarvitaan nykyistä enemmän unionin jäsenvaltioiden välistä solidaarisuutta, toiminnan koordinointia on parannettava ja että vastuuta ja taakkoja on jaettava.
Rosario Crocetta
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, on surullista huomata, että länsimaista saattaa toisinaan löytyä paljon solidaarisuutta, kun on kyse pommituksista, yritysten lähettämisestä kolmansiin maihin tai öljystä, mutta sitä on vaikea löytää solidaarisuus- ja maahanmuuttopolitiikan yhteydessä. Tämäniltainen keskustelu koskee näitä aiheita.
Kävin Lampedusassa maanantaina ja näin, kuinka 4000-5000 ihmistä nukkui maahan ahtautuneina taivasalla, teki tarpeensa syömäpaikoilla eikä voinut vaihtaa märkiä vaatteitaan (jotka olivat joidenkin mukaan merkkivaatteita, mutta jotka olivat todellisuudessa väärennettyjä merkkivaatteita), jotka heillä oli päällään venematkalla kurjissa oloissa. Lapsia oli 4500, 12-13-vuotiaita nuoria, jotka jakoivat nämä kurjat olot myös Lampedusan asukkaiden kanssa.
Tunisia on nyt ottanut vastaan 150 000 Libyasta tullutta siirtolaista, joita kohtaan se osoittaa solidaarisuuttaan. Tämä köyhä maa osoittaa solidaarisuuttaan, mutta vauras Eurooppa ei kykene sijoittamaan 5000 siirtolaista. Euroopan olisi kuitenkin osoitettava solidaarisuuttaan näille loistaville ihmisille, jotka ovat vieneet eteenpäin Sidi Bouzidista alkanutta, Pohjois-Afrikkaa ja koko maailmaa muuttavaa jasmiinivallankumousta.
Alfredo Pallone
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, puheenne vastaa sitä, minkä halusimme kuulla. En kuitenkaan haluaisi ideologisoida keskusteluamme, jota toisinaan ideologisoidaan kaksijakoisesti. Minusta humanitaarisesta kriisistä puhuminen on hyvin vakava asia.
Kysymys, jonka haluan esittää itselleni ja myös kollegoilleni on seuraava: Voimmeko puhua humanitaarisesta kriisistä ja lopettaa siihen, vai pitäisikö meidän esittää kaksi erilaista kysymystä, joista toinen koskee kriisiä ja siten välittömiä ongelmia ja toinen strategiaa?
Afrikan ja Lähi-idän ongelma on ongelma, joka ei voi olla olematta Euroopan ongelma, joten herää kysymys, voiko kehitystä olla ilman demokratiaa. Meidän ei pidä unohtaa, ettei näissä Lähi-idän ja Välimeren maissa tapahtuneissa kapinoissa ole ollut kyse ideologiasta vaan leivästä ja kapinasta kohti demokratiaa hengissä säilymiseksi.
Tämä herättää joitakin kysymyksiä, joita meidän on kysyttävä itseltämme. Arvoisa komission jäsen, on oikein hyvä asia käsitellä direktiivin 2001/55/EY ongelmaa ja Frontexin toimintaa, mutta Euroopan on mietittävä, mitä se haluaa tehdä Välimeren ja koko Afrikan alueen kanssa.
Moni kollegani puhui Libyasta ja muista maista. Tämä tuo mieleeni Darfurin ja joitakin tilanteita, joissa kansanmurha jatkuu päivittäin Afrikassa. Ainoana eriävänä mielipiteenä haluan lisätä seuraavaa: ei ole totta, että Eurooppa olisi syyllistynyt ryöstelyyn. Jotkin Euroopan maat ovat kyllä siihen osasyyllisiä, mutta Afrikassa toimii vuorovaikutuksessa monia kapitalistisia järjestelmiä, jotka eivät perustu työn yhteisötalouteen, kuten meillä, vaan valtiontalouteen ja valtiokapitalismiin. Paras esimerkki on Kiina, joka ostaa valtionvelkaa ja riistää kokonaista kansakuntaa. Emme voi karkottaa presidenttejä, joita ohjaa rikollisuus. Ei edes YK pysty siihen.
Minusta meidän olisi syytä jättää ideologiset kysymykset sikseen ja keskittyä nykyhetkeen ja siis ottaa vastaan kaikki nämä ihmiset. Huomenna emme voi kuitenkaan välttyä keskustelemasta koko Afrikkaa koskevasta EU:n strategiasta.
Sylvie Guillaume
(FR) Arvoisa puhemies, olemme puheenvuorojen lopussa, joten keskityn kahteen aiheeseen kysymysten muodossa. Ensinnäkin Välimeren humanitaarinen kriisi on epäkohtien väistämätön seuraus, jopa Euroopan unionin yhteisen maahanmuuttopolitiikan puuttumisen seuraus. Se, että rajoitutaan vain estämään Eurooppaan suuntautuvia muuttovirtoja, on itsepetosta, jonka seurauksena kolmannet maat ja eteläisen Euroopan jäsenvaltiot joutuvat kantamaan seuraukset yksin. Italian vastaus eli kollektiiviset karkotukset ei ole hyväksyttävä, mitä ei ole myöskään Ranskan asenne sen sulkiessa rajansa, sillä tämä ei ratkaise mitään vaan sillä vain kierretään todelliset ongelmat.
Ensimmäinen kysymykseni kuuluu seuraavasti: voimmeko me odottaa täyskäännöstä EU:n maahanmuuttopolitiikassa kohti tasapuolisen politiikan kehittämistä?
Toinen kysymykseni koskee niin ikään Euroopan solidaarisuutta, jota en pidä vain hokemana vaan josta on minusta tullut ehdottoman tärkeä välttämättömyys. Myös minä vaadin neuvostoa toimimaan kiireesti ja käynnistämään tilapäisestä suojelusta massamuuttotilanteissa annetussa direktiivissä säädetyn solidaarisuusmekanismin, mutta kehotan myös jäsenvaltioita vastaamaan UNHCR:n vetoomukseen kiireellisen uudelleensijoitusmekanismin soveltamiseksi.
Toinen kysymykseni kuuluukin seuraavasti: voimmeko odottaa konkreettisia toimia 11. ja 12. huhtikuuta kokoontuvalta oikeus- ja sisäasioiden neuvostolta?
Cristian Dan Preda
(RO) Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelumme Proveran mietinnöstä on minusta tervetullut Välimeren alueen ja Pohjois-Afrikan viime tapahtumien vuoksi. Haluan aloittaa korostamalla, että on tarpeen ottaa EU:n laajuinen asenne arabimaailman vallankumousaallon käynnistämien muuttoaaltojen hallintaan Lissabonin sopimuksen 80 artiklassa vaaditun solidaarisuuden hengessä.
Haluan myös onnitella esittelijä Proveraa hänen mietinnöstään, jossa nostetaan esille tarve ottaa johdonmukaisesti huomioon muuttoaaltojen alkusyynä olevien epävakaiden olojen perimmäiset syyt. Tällä hetkellä tapahtuu paljon asioita, mikä muistuttaa kiireellisten toimien tarpeesta. Norsunluurannikon vaalien jälkeisen konfliktin jälkimainingeissa esimerkiksi satoja tuhansia asukkaita haki turvapaikkaa naapurimaista, ja yksistään Liberiasta sitä haki 94 000, vaikka myös Liberiaa uhkaa epävakaus.
Epävakauden ja muuttoaaltojen noidankehän katkaisemiseksi on minusta keskityttävä ennen kaikkea ennaltaehkäisyn näkökohtaan. Tarkoitan tällä lähinnä konfliktien ennaltaehkäisyä. Meidän on otettava huomioon myös demokratian ja ihmisoikeuksien edistäminen sekä luonnollisesti taloustilanteen parantaminen pitkällä tähtäimellä.
Myös tässä yhteydessä meidän on minusta hyödynnettävä nykyistä paremmin käytössämme olevia välineitä osana kokonaisvaltaista suhtautumista siirtolaisuuteen, jotta saamme aikaan synergiaa siirtolaisuuden ja kehityksen välillä. Siirtolaisuuskysymyksen on oltava automaattisesti mukana Euroopan kumppaneiden kanssa käytävässä vuoropuhelussa. Alkuperämaiden ja läpikulkumaiden kehityshankkeiden tukemiseksi tehtäviä ponnisteluja on niin ikään vauhditettava, jotta parannetaan näiden maiden elinoloja ja valmiuksia hallita muuttovirtoja.
Carlo Casini
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kaikki on epävarmaa Pohjois-Afrikan tilanteessa. Emme tiedä Libyan sisällissodan välitöntä seurausta, emme tiedä, johtaako Maghreb-maiden ja Egyptin uusi poliittinen järjestys demokratiaan vai paheneeko tilanne edelleen demokratian ja Euroopan-suhteiden kannalta.
Mitä tulee Afrikan rannikolta Euroopan rannikolle ja etenkin Lampedusaan saapuviin lakkaamattomiin pakolaisvirtoihin, myös tältä osin on vaikea tehdä eroa väkivaltaa ja kuolemanpelkoa pakenevien ja niiden välillä, jotka ovat esimerkiksi karanneet vankilasta, tai jotka toivovat tulevaisuutta, joka tarjoaa parempia näkymiä kuin kotimaa, jossa nähdään nälkää.
Joistakin asioista voimme kuitenkin olla varmoja. Ensimmäinen on se, että kaikkien ihmisten ihmisarvoa on kunnioitettava. Toinen on se, EU:n tehtävänä on vastaanottaa kaikki pakolaiset. Kolmanneksi Euroopan unionin yksittäisten jäsenvaltioiden rajat ovat myös Euroopan rajoja. Neljänneksi kaikilla unioniin kuuluvilla Euroopan mailla on yhteisvastuun velvollisuus. Velvollisuus on vahvistettu, sitä on lujitettu ja siitä on tehty laillisesti sitova Lissabonin sopimuksella, jolla ohjataan myös maahanmuuttopolitiikkaa sekä muuttovirtojen hallintaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella. Viides asia on se, että meillä on jo olemassa välineet nykyisen kriisin kaltaisten kriisitilanteiden hoitamiseksi, nimittäin direktiivi 2001/55/EY, Frontex sekä Euroopan turvapaikka-asioiden tukivirasto (EASO). Nykytilanne on sellainen, että se paljastaa, onko EU todella olemassa vai ei.
Arvoisa komission jäsen, arvostin kovasti puheenvuoroanne, mutta minusta on siirryttävä sanoista tekoihin. Itse tiedostan tämän hyvin ja tiedän, että myös te tiedostatte. Toivomme, että ehdotustanne noudatetaan. Sanat eivät riitä, tämä on tärkeä muistaa. Tarvitaan tekoja tekemään EU:sta todellinen. Tämä on mahdollisuus rakentaa Eurooppaa.
Georgios Papanikolaou
(EL) Arvoisa puhemies, olemme tulleet käännekohtaan. Sanon näin, koska meidän on päätettävä, miten aiomme mennä eteenpäin meitä kaikkia nyt koettelevan kriisin jälkeen. Olemme aiempina vuosina onnistuneet hillitsemään muuttovirtoja Pohjois-Afrikasta Etelä-Eurooppaan, Italiaan, Espanjaan, Portugaliin, Maltalle ja Kreikkaan kahdenvälisin sopimuksin, joita on tehty näiden maiden ja Afrikan maiden välillä, ja saimme totisesti aikaan merkittäviä tuloksia. Tämän vuoksi Kreikkaan Turkin kautta kulkevaan reittiin kohdistuva paine on nyt kasvanut, koska Eurooppa ja Kreikka eivät ole onnistuneet soveltamaan vastaavia sopimuksia Turkin kanssa, vaikka kahdenvälisiä sopimuksia on olemassa.
Kysymykseni on näin ollen seuraava: miten näiden sopimusten käy kaiken tämän sekasorron puhjettua, arvoisa komission jäsen? Voitaisiinko - ja pitäisikö - nämä aiemmat sopimukset tai tulevat uudet sopimukset liittää antamaamme rahoitukseen? Ilmoittamanne toimenpidepaketti on oikein hyvä, ja meidän on autettava näitä maita. Velvollisuutemme on auttaa kaikkia kanssaihmisiämme; apu on kuitenkin liitettävä näiden velvollisuuteen ottaa takaisin kaikki Lampedusaan saapuneet ihmiset sekä kaikki, jotka tulevat lähitulevaisuudessa tai myöhemmin muihin Euroopan maihin, sillä mitä suurempi paine on, sitä enemmän ihmisiä lähtee muihin maihin.
Käsitellessämme aihetta ja ottaessamme esille direktiivin 2001/55/EY, meidän olisi kenties syytä kerrata, mitä sanoimme vuosi sitten; useat jäsenvaltiot viittasivat paljon puhuttuun varojen uudelleen kohdentamiseen, jota olemme odottaneet niin malttamattomina. Siirtolaisten kotiuttaminen ja uudelleensijoitus on edelleen toteuttamatta; pyytäisin kertomaan, mitä muuta meidän pitäisi tehdä. Ehkä meidän pitäisi kuitenkin aloittaa välittömästi pakolaisten uudelleensijoittaminen todellisten ongelmien kanssa kamppailevien maiden paineiden helpottamiseksi?
Puheaikani on nyt lopussa, joten sanoisin lopuksi, että meidän on pyrittävä hillitsemään jäsenvaltioiden hajanaisia lähestymistapoja. Jotkin maat, kuten Saksa ja Ranska, keskeyttävät Dublin II:n yhteydessä valikoivasti paluumuuttoja Kreikkaan. Saatamme joutua piakkoin tai myöhemmin samaan ongelmaan Italian kanssa. Kreikan hallitus on niin ikään ilmoittanut toisesta hajanaisesta lähestymistavasta: Evrosiin pystytetystä aidasta, mutta meillä ei ole kokonaisvaltaista ratkaisua ongelmaan. Kysymys on elintärkeä, joka vaatii todellista solidaarisuutta ja kokonaisvaltaista strategiaa, arvoisa komission jäsen.
Jacek Protasiewicz
(PL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, alun perin tämän keskustelun piti olla paljon suppeampi ja koskea vain Proveran mietintöä. Puheenjohtajakokous päätti laajentaa sitä, joten keskustelemme nyt (täysin perustellusti tosin) nykyisistä vastauksista lähinnä pakolaisista koostuviin muuttovirtoihin. Emme voi pitää heitä laittomina maahanmuuttajina, koska he ovat pakolaisia, jotka tulevat ennen kaikkea Syyriasta sekä vallankumouksellisen kuohunnan keskellä olevasta Pohjois-Afrikasta. Keskustelussamme keskitytään nyt myös Euroopan unionin nykyisen turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikan kokonaisvaltaiseen arviointiin.
Proveran mietintöä koskevana Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) varjoesittelijänä haluan kuitenkin vielä palata tähän asiakirjaan. Haluaisin nostaa mietintöön liittyen esille kaksi asiaa, jotka ovat mielestäni ehdottoman tärkeitä. Haluan ensinnäkin sanoa, että suhtaudun erittäin suopeasti siihen, että mietinnössä keskustellaan tarpeesta lisätä synergiaa EU:n politiikan kahden keskeisen pilarin eli kehityksen ja turvallisuuden välillä. Pohjois-Afrikan vallankumouksellisista tapahtumista tänään oppimamme asiat osoittavat, että vain virallisia kanavia pitkin annettu apu, joka jaetaan diktaattorien johtamien ministeriöiden kautta, ei ratkaise EU:n tukipolitiikan piiriin kuuluvissa maissa asuvien ihmisten sosiaalisia ongelmia. EU:n tuella on voitava aidosti auttaa tavallisia ihmisiä ratkaisemaan sosiaalisia ongelmia sen sijaan, että sillä täytetään diktaattoreiden ja valtaapitävien taskut.
Kehitysavun saannin edellytyksiksi olisi asetettava paitsi talousuudistus myös uudistukset demokratiassa ja ihmisoikeuksissa. Voimme nähdä nykyisin, että nuoret, jotka asuvat maailman niissä maissa, joista olemme kiinnostuneita ja jotka kuuluvat kehitysyhteistyöpolitiikkamme piiriin, haluavat leivän lisäksi vapautta ja demokratiaa.
Toiseksi haluan sanoa Euroopan väestöhaasteista, että on käymässä selväksi, ettei Euroopan unioni selviä jo nyt siintävistä työmarkkinoiden ongelmista ilman yhtenäistä ja todella rationaalista maahanmuuttopolitiikkaa. Kouluttamattomien ja vähävaraisten, paikkaansa maailmassa etsivien siirtolaisten muuttoaalto Eurooppaan voidaan estää vain perusteellisesti mietityn ja johdonmukaisen maahanmuuttopolitiikan avulla, kuten edelliset puhujat ovat todenneet; tällaisia ovat esim. Kanadassa ja Uudessa Seelannissa harjoitettu politiikka.
Giovanni La Via
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Välimeren alueen tilanne sekä nykyiset ja odotettavissa olevat siirtolaisvirrat edellyttävät keskipitkän ja pitkän aikavälin strategiaa, joka eroaa komission jäsen Malmströmin ilmoittamasta.
Minusta Välimeren rannikkoa ympäröiviin Afrikan maihin on syytä luoda demokraattiset elinolot ja kehityksen olot, joilla estetään nykyisenkaltainen siirtolaisuus. Siksi tarvitsemme minusta erityistä lyhytkestoista suunnitelmaa (jotkut kutsuvat sitä Marshall-avuksi), jolla voidaan edistää kehitysprosessia Pohjois-Afrikan maissa sekä toteuttaa se. Vain tällä tavoin voimme pysäyttää ja estää tulevat muuttoaallot.
Haluaisin korostaa myös korvaavien toimenpiteiden tarvetta asianomaisilla alueilla. Kaikki puhujat ovat puhuneet Lampedusasta, mutta minä haluaisin kehottaa teitä pohtimaan, mitä nykyisen kaltainen siirtolaisuus tarkoittaa käytännössä tälle matkailusta ja kalataloudesta toimeentulonsa saavalle saarelle. Matkanjärjestäjät eivät ole saaneet varauksia kuukausiin, ainoastaan peruutuksia. EU:n on tuettava saarta asianmukaisin korvaavin toimenpitein.
Barbara Matera
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhun Etelä-Italiaa edustavana jäsenenä ja ylpeänä eurooppalaisena sekä vakuuttuneena siitä, että jäsenvaltioiden olisi edesautettava vakaan ja kestävän unionin rakentamisessa.
Se, ettemme olleet valmistautuneet kriisiin, joka on meneillään vain 70 mailin päässä rannikostamme, kertoo 27-jäsenisen järjestelmämme puutteista sekä tarpeesta lisätä vastuuntuntoa ja yhteisvastuullisuutta. Individualistinen logiikka saattaa heikentää EU:ta ja viedä taaksepäin integraatioprosessia, jota olemme niin vaivalloisesti rakentaneet viime vuosikymmenet.
Jokainen Euroopan kolkka on Eurooppaa. Lampedusa on myös Eurooppaa, ja sama pätee kaikkiin aloihin ja politiikkaan. On absurdia, että vain kaksi jäsenvaltioita hoitaa kriisiä. Olemme halunneet liittyä yhteen tullaksemme vahvemmiksi, ja kuten parhaissa avioliitoissa, unioni toimii myötä- ja vastoinkäymisissä.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitos sanoistanne. Voimme vain tukea teitä täysin puhuessanne jäsenvaltioiden välisestä solidaarisuudesta ja korostaessanne, että komissio aikoo kehottaa jäsenvaltioita ottamaan täyden vastuun turvapaikanhakijoista. Kiitän teitä siitä, että vakuutitte meille, että kaikki tähän asti toteutumatta jäänyt toteutetaan.
Haluamme myös huomisella äänellämme antaa toimillenne ja sanoillenne lainvoiman sekä antaa teille täydet valtuudet varmistaa, että kaikki tähän asti toteutumatta jäänyt toteutetaan.
Kaikki Euroopan hallitukset eivät valitettavasti jaa tätä näkemystä. Jotkin pitävät Italian merirajoja Italian eikä Euroopan rajoina sekä ilmoittavat yksiselitteisesti, etteivät halua jakaa vastuuta, jonka Italia ja Etelä-Italia kantavat nyt yksin.
Tuemme siis täysin puheenvuoroanne, mutta tuemme sitä siinä uskossa, että komission tiukat toimet neuvostossa mahdollistavat sen, että jäsenvaltiot osoittavat Italiaa kohtaan todellista ja käytännön solidaarisuutta ja että kaikki 27 jäsenvaltiota ottaisivat vastuun tästä kriisistä.
Raffaele Baldassarre
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, arvostan kovasti puheenvuoroanne ja ilmoittamianne toimenpiteitä; en mene nyt siirtolaisten tilapäistä suojelua tai perussopimuksen 80 artiklan soveltamista koskevaan juridiseen ja lainsäädännölliseen kiistelyyn.
Juuri tälläkin hetkellä purjehduskelvottomia aluksia kyntää Välimerta suuntana Italian rannikko, ja matkustajat maksavat matkasta usein hengellään. Lampedusa on hiljattain tehdyistä siirtolaisten siirroista huolimatta edelleen äärimmäisessä kriisitilanteessa, ja ihmisiä tungeksii yhä Mandurian telttakaupunkiin.
Italia tekee edelleen osansa ottaessaan vastaan näitä epätoivoisia ihmisiä, kun muissa maissa palkitaan poliisiasemia karkotusten lukumäärän perusteella. Hallituksemme on Tunisissa yrittämässä rajoittaa muuttotulvaa, mutta emme voi jatkaa yksinään. Tarvitsemme siihen Euroopan unionia, tukea ja EU:n poliittista roolia uuden naapuruuspolitiikan sekä tehokkaan siirtolaisuusstrategian suunnittelussa alkaen Dublinin järjestelmän epäonnistumisesta sekä sen toteamisesta, että Lampedusa on sekä Italian että Euroopan rajalla.
Mario Pirillo
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Etelä-Italiasta tulevana valittuna jäsenenä yhdyn kollegoihini, jotka ennen minua peräänkuuluttivat asianmukaisia toimia Lampedusan kansalaisten ja siirtolaisten kriittisen tilanteen ratkaisemiseksi.
Saaren terveys- ja hygieniatilanne on ylittänyt kaikki sopivaisuuden rajat. Vetoan Italian hallituksen vastuuntuntoon, jotta se varmistaisi kaikkien sen käytössä olevien aloitteiden toteuttamisen, sekä Euroopan komission vastuuntuntoon, jotta se toteuttaisi siirtolaisten tilapäisestä suojelusta annetussa EU:n direktiivissä säädetyt toimenpiteet.
Sisäministerien seuraavassa Eurooppa-neuvostossa, joka on määrä pitää 11. huhtikuuta, on ryhdyttävä asianmukaisiin toimiin, joilla varmistetaan, ettei Lampedusan siirtolaisia ja kansalaisia jätetä epätoivoiseen tilanteeseen. Siksi on syytä aloittaa kunnon keskustelu EU:n naapuruuspolitiikasta; keskustelussa olisi keskityttävä aloitteisiin, joilla tuetaan etenkin Välimeren etelärannikon maiden demokratiakehitystä. Onnittelut esittelijä Proveralle.
Ilda Figueiredo
(PT) Arvoisa puhemies, tiedämme, että maahanmuutto-ongelmien ratkaiseminen edellyttää maahanmuuttajien kotimaiden kehityksen tukemista ilman ulkopuolisten väliintuloa ja konkreettisin toimin, joilla edistetään solidaarisuutta, ihmisoikeuksien kunnioitusta sekä rauhan puolustamista sekä Tunisiassa, Egyptissä, Libyassa tai missä tahansa muualla. Näin ei kuitenkaan tehdä, ja Lampedusan tilanne on tästä surullinen esimerkki. Kunnon toimilla on kiire, solidaarisuustoimilla ja sellaisilla, joilla lopetetaan tämä tragedia. Arvoisa komission jäsen, haluaisin kiinnittää erityistä huomiota siirtolaisnaisten asemaan. Heille on taattava oikeus omaan passiin ja oleskelulupaan, mikä on tärkeää myös ihmisten ja varsinkin naisten ja lasten salakuljetuksen estämiseksi; pakolaisten uudelleensijoituksen tukeminen on niin ikään yhdistettävä tähän. Haastan lopuksi komission tarkistamaan siirtolaisten palauttamista koskevan direktiivin mahdollisimman pikaisesti. Direktiivi on nimittäin niiden siirtolaisten vastainen, jotka pakenevat sotaa, nälkää ja kurjuutta ja joiden ainoana toiveena on elää onnellisesti perheidensä parissa ja jotka ansaitsevat tukemme.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Arvoisa puhemies, esittelijä Provera on tehnyt erinomaista työtä, josta onnittelen häntä. Hänen mietinnössään suhtaudutaan realistisesti siirtolaisuuden ongelmaan, ja hänen ehdotuksensa vastuunajosta on välttämätön ratkaisu.
Ehdotankin, että teemme sopimuksen, jolla parannetaan Dublinin asetusta ja saatetaan se ajan tasalle. Tapahtumat osoittavat, ettei siirtolaisuuden ongelmaa voida ratkaista vaan se vain jatkuu. Ongelmaa ei voida poistaa, mutta sitä on voitava hallita. Kreikkaa, Italiaa ja Espanjaa ei voida jättää ratkaisemaan sitä yksin, sillä ne ovat kovan paineen alla. Ongelmaa ei ole onnistuttu ratkaisemaan vuoden 1990 jälkeen. Olemme lakaisseet sen maton alle ja jättäneet jäsenvaltiot oman onnensa nojaan, vaikka näitä köyhiä ihmisiä riistetään, samoin kuten tästä taakasta kärsivien Euroopan maiden alkuperäisasukkaita. Emme saa unohtaa, että Euroopassa on tätä nykyä 7 miljoonaa työtöntä, joista 3 miljoonaa on 19-24-vuotiaita nuoria.
Corneliu Vadim Tudor
(RO) Arvoisa puhemies, Stalinin entinen assistentti Boris Bazhanov kertoo muistelmissaan nimeltä How Stalinism was born eräästä tapauksesta, joka sattui Kremlissä joulukuussa 1923. Georgialainen tappaja sanoi toveriensa kanssa käymässään keskustelussa jotakin kuohuttavaa. Tärkeää ei ole, kuka äänestää puolueessa ja miten. Äärimmäisen tärkeää on se, kuka laskee äänet. Näin ollen meille ei tule yllätyksenä esimerkiksi se, että Nursultan Nazarbayev valittiin äskettäin uudelleen Kazakstanin presidentiksi ja että hän sai yli 95 prosenttia äänistä.
Sama tarina pätee Romaniaan, missä vaaleja peukaloidaan aina. Tätä demokratian farssia vetää paikallinen mafia Yhdysvaltain Romanian-suurlähetystön välittömässä suojeluksessa; se päättää käytännössä siitä, mikä on parasta Romanian kansalle. WikiLeaksin sähkösanomista paljastuukin kaikeksi epäonneksi, että Romania on nykyään CIA:n neljänneksi tärkein etuvartioasema, joka halveksii Stalinia mutta käyttää sen metodeja. Mikä häpeä!
Marco Scurria
(IT) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, tässä vaiheessa keskustelua lähes kaikki on jo sanottu, ja asian ydin onkin ehkä tässä. Puheet jatkuvat, mutta samaan aikaan maihinnousut jatkuvat, ihmisiä kuolee merellä ja heitä tungeksii epäinhimillisissä oloissa Italian ja Maltan rannikoille, jotka eivät ole Italian tai Malta rajoja vaan koko Euroopan raja, portti Euroopan unioniin, jonka kautta pääsee mihin tahansa 27 jäsenvaltiosta.
Puheiden aika on ohi; sen osoittavat kansalaiset ja siirtolaiset, jotka hakivat vapautta mutta päätyivät suljetuille leireille. On toiminnan aika, komission jäsen. Minä ja me kaikki vetoamme teihin, että otatte ohjat käsiinne jo huomisesta alkaen äänestyksemme jälkeen sekä vaaditte neuvostoa panemaan täytäntöön direktiivin 2001/55/55 ja laaditte yhdessä neuvoston kanssa kunnon Välimeren alueen tulevaisuusstrategian, sillä panoksena on paitsi EU:n uskottavuus myös sen välitön kohtalo.
Elena Băsescu
(RO) Arvoisa puhemies, keskusteluamme käydään EU:n naapuruuspolitiikan tulevaisuuden kannalta kriittisellä hetkellä. Italian kokemukset Lampedusan saarella kertovat minusta tässä mielessä tarpeesta kehittää EU:n maahanmuuttopolitiikkaa, jossa keskitytään seuraaviin kysymyksiin.
EU:n on ensinnäkin keskityttävä muuttovirtoihin syihin. Tällä tarkoitan alkuperämaiden epävarmaa taloustilannetta ja epävakaata poliittista ilmapiiriä. Luomalla työpaikkoja ja lisäämällä investointeja näihin maihin unioni rohkaisisi kansalaisia osallistumaan omaan yhteisöönsä.
Toiseksi olen sitä mieltä, että siirtolaisten oikeuksia on suojeltava. Etenkin Frontex-viraston velvollisuutena on panna täytäntöön pakolaisten asemaa koskeva Geneven yleissopimus sekä muut asiaa koskevat kansainväliset sopimukset.
Mairead McGuinness
(EN) Arvoisa puhemies, sana "solidaarisuus" on hallinnut tämän illan keskustelua. Jäsenet puhuvat aivan liian usein täällä istuntosalissa omien kansallisten etujensa nimissä, mutta paljon useamman meistä olisi syytä puhua muiden maiden ongelmista tuon solidaarisuuden osoittamiseksi.
Pyysin puheenvuoroa, koska olin varsin järkyttynyt kollegani Simon Busuttilin kertomista luvuista: häneen mukaansa Maltalle on saapunut 800 ihmistä, mikä vastaisi sitä, että Ranskaan saapuisi vain yhdessä päivässä 120 000 ihmistä. Maltan ja Lampedusan ongelmat ovat Euroopan unionin ongelmia.
Puhuin pitkään solidaarisuuden käsityksestä Lissabonin sopimusta koskeneessa keskustelussa. Solidaarisuuden käsitteestä on puhuttava täällä parlamentissa, sillä pelkään, että solidaarisuus on tällä hetkellä palasina Euroopan unionissa paitsi tässä vaikeassa asiassa myös monissa muissa. Meidän on parlamentissa nyt saatava Euroopan unionin solidaarisuus takaisin.
Cecilia Malmström
Arvoisa puhemies, tilanne on totisesti haastava. Pohjois-Afrikalla on totisesti haaste. Ihmiset siellä ja etenkin Tunisiassa ja Egyptissä yrittävät nyt perustaa uusia demokraattisia maita, joissa kunnioitetaan perusoikeuksia ja oikeusvaltiota. Maat valmistautuvat myöhemmin tulevana syksynä pidettäviin vaaleihin. Meidän olisi tehtävä kaikkemme tukeaksemme niitä tällä upealla matkalla.
Kuten tiedätte, komissio valmistelee parhaillaan tarkistettua naapuruusstrategiaa, joka esitellään neuvostolle. Strategia käsittää demokratian, talouskehityksen, kasvun ja työllistymismahdollisuuksien tukemisen sekä liikkuvuutta koskevan osan. Tämä on haaste, jota meidän olisi tuettava.
Meillä on haaste myös Libyassa, missä yhä lisääntyvä väkivalta on johtamassa hyvin turvattomaan tilanteeseen ja pakottaa ihmisiä pakosalle. Tämä on haaste EU:n maahanmuuttopolitiikalle. Pitkällä aikavälillä meidän on kehitettävä entistä globaalimpi, pitkälti Proveran mietinnön kanssa sopusoinnussa oleva lähestymistapa asiaan, ja mietinnön panos otetaan tulevaisuudessa huomioon.
Lyhyellä aikavälillä meidän on luonnollisesti saatettava turvapaikkapaketti päätökseen. Uskokaa vain minua, jäsen Franziska Keller, tähän me pyrimme.
Toivon yhä, että paketti saadaan kokoon ja parlamentin kanssa käytävät neuvottelut päätökseen Euroopan parlamentin tuen ja esittelijöiden ponnistusten avulla niin, että paketti valmistuu vuoden loppuun mennessä.
Lampedusalla ja Maltalla on niin ikään haaste. Haluan kiistää väitteet siitä, ettei komissio tai "Bryssel" olisi sitoutunut Italian auttamiseen. Olemme nimittäin tarjonneet apua Italialle. Italialle on varattu 171 miljoonaa euroa kansallisesta rahoitusosuudesta nykyisen pitkäaikaisen talousarvion loppukaudeksi. Kaikkea rahaa ei ole vielä Italian hyväksi käytetty, mutta olemme työskennelleet yhdessä Italian viranomaisten kanssa lähes päivittäin nähdäksemme, miten ohjelmarahoitus voidaan kohdentaa Lampedusan tilanteen ratkaisemiseksi.
Olemme tarjonneet Italialle apua myös siirtolaisten sisäisten siirtojen aiheuttamien kustannusten korvaamiseen osittain. Meillä on käynnissä Frontexin Hermes-operaatio, mutta haluaisin muistuttaa, että Frontex toimii jäsenvaltioiden rahoituksen turvin, ja se on loppumassa hyvin pian. Tähän on ratkaisu: Europol. Olemme aloittaneet neuvottelut Tunisian kanssa löytääksemme ratkaisun niiden ihmisten hyvin organisoituun, ihmisarvoiseen ja vapaaehtoisuuteen perustuvaan palautukseen, jotka eivät tarvitse kansainvälistä suojelua. Autamme Tunisiaa salakuljetusverkostojen torjunnassa ja kartoitamme tapoja auttaa sitä rajavalvonnan kehittämisessä. Tämä on osa laajempaa liikkuvuuskumppanuutta.
Valtaosa pakolaisista on Tunisiassa ja Egyptissä. Kuten jo totesin, Libyasta on paennut yli 400 000 ihmistä. Suurin osa heistä on palautettu kotimaahansa. He ovat lähinnä tunisialaisia ja egyptiläisiä, mutta joukossa on myös ihmisiä 30:sta eri maasta, pääosin Afrikasta. Heitä on myös muun muassa Bangladeshista, Irakista ja Afganistanista.
Suurin osa heistä on lähetetty takaisin kotimaahansa EU:n tuella, ja jäsenvaltiot toimivat todellisen solidaarisuuden hengessä Tunisian ja Egyptin kanssa. Heitä on kuitenkin vielä jäljellä. Kävin näillä pakolaisleireillä vain pari päivää sitten. Tunisialaiset tekevät vaikuttavaa yhteistyötä kansainvälisten järjestöjen, kuten UNHCR:n, kanssa. Osa ihmisistä, muutama tuhat, on kuitenkin jätetty heitteille. He eivät voi palata kotiinsa. Meidän on autettava näitä ihmisiä. Heidät on sijoitettava asumaan Eurooppaan. Minun on hyvin vaikeaa selittää somalialaisille, etteivät he voi tulla Eurooppaan, koska emme ole sopineet delegointi- tai täytäntöönpanosäädöksistä. Kehotankin teitä ja neuvostoa sopimaan tästä, sillä voimme todella täyttää EU:n uudelleensijoitusohjelman tavoitteen ja auttaa näitä ihmisiä, joilla ei ole paikkaa, minne mennä.
Myös Eurooppaan - Lampedusaan ja Maltalle - on tulossa siirtolaisia. Ymmärrän kyllä, että Malta on kokonsa takia valtavan paineen kohteena. Ihmisiä saattaa tulla lisää. Monet heistä saattavat tarvita kansainvälistä suojelua. Riski pakenemaan joutuvien ihmisten määrän lisääntymisestä kasvaa niin kauan, kun väkivaltaisuudet jatkuvat Libyassa.
Nämä ihmiset ovat todellinen haaste Euroopalle. He tarvitsevat todennäköisesti suojaa. Meillä on rahastoja. Meillä on virastoja. Meillä on politiikanaloja, joilla näitä ihmisiä voidaan yrittää auttaa. Kuten jo sanoin, harkitsemme mahdollisuutta hyödyntää tilapäisen suojelun mekanismia. Se voidaan käynnistää massamuuttotilanteissa, joissa ihmiset eivät voi palata kotimaahansa. Mekanismin käynnistäminen edellyttää kuitenkin neuvoston määräenemmistöä. Tänään tuota enemmistöä ei ole. Seuraamme asiaa luonnollisesti hyvin tarkkaan ja palautamme sen neuvostoon ensi viikolla. Ennen mekanismin aktivointia kehottaisin jäsenvaltioita - kehotan niitä myös jatkossa - toteuttamaan solidaarisuutta käytännössä: kauniiden puheiden lisäksi tarvitaan toimintaa.
Meidän on löydettävä ratkaisut Italian ja Maltan sekä mahdollisesti muiden, muuttopaineen alla olevien maiden auttamiseksi. Kehotan jäsenvaltioita löytämään ratkaisut. Solidaarisuusrahastot ovat olemassa niitä Euroopan maita varten, jotka vastaavat tähän vetoomukseen. Tästä kaikesta keskustellaan oikeus- ja sisäasioiden neuvoston kokouksessa ensi viikolla. Kerron mielelläni tuloksista kokouksen jälkeen.
Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia tästä erittäin tärkeästä keskustelusta.
Mario Mauro
(IT) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluaisin komission jäsen Malströmin hieman selventävän yhtä asiaa. Hän sanoi, että neuvostossa keskustellaan direktiivin 2001/55/EY käynnistämisestä. Keskustelette siitä ensi viikolla neuvoston kanssa, sillä jos ymmärsin oikein, meiltä puuttuu tällä hetkellä määräenemmistö.
Cecilia Malmström
Arvoisa puhemies, taisin ilmaista asian epäselvästi. Neuvostossa keskustellaan ensi viikolla kaikesta siitä, mistä kerroin teille, myös Egyptin ja Tunisian kokemuksista.
Pohjois-Afrikan tilanne on luonnollisesti asialistan tärkein kysymys. Viittasin puheessani tilapäisen suojelun mekanismiin, mutta en tiedä, aiotaanko siitä tehdä esimerkiksi päätös. Paljon riippuu puheenjohtajista ja siitä, miten he haluavat seurata tilannetta, mutta me seuraamme sitä tunti tunnilta. Halusin vain sanoa, ettei suojelumekanismin käynnistyksen edellyttämää määräenemmistöä ole toistaiseksi.
Fiorello Provera
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, ennen kuin menen mietintöön, haluaisin vastata Meyerille ja Tavaresille. Kunnioitan toki kaikkien mielipiteitä, mutta minusta näyttää siltä, etteivät heidän käsityksensä Lampedusasta ja sen tapahtumista ole järin suopeita.
Halusin kertoa heille, Lampedusaan tuli kolmen yön aikana 12 000 ihmistä. Lampedusa on pieni, 6 000 asukkaan saari, jonne saapui yhtäkkiä 12 000 ihmistä kolmen yön aikana, mikä nosti saaren asukasmäärän 20 000:een. Mille tahansa maalle on varmasti hyvin vaikeaa ottaa vastaan sellaista ihmismäärää niin lyhyessä ajassa pienelle saarelle, joka ei ole varustettu vastaanottamaan tuollaista ihmismäärää. Lampedusan saarella on tätä nykyä 1400 siirtolaista. Paljon on tehty, ja heti meriolosuhteiden sallittua siirtolaiset siirrettiin muihin keskuksiin lähinnä maan eteläosaan.
Tästä pääsemmekin mietintöön. Halusin kiittää eri puolueryhmien varjoesittelijöitä, jotka antoivat hyödyllisen panoksen tähän mietintöön erilaisilla näkemyksillään. He antoivat tärkeän panoksen ehdottoman avoimesti ja samassa hengessä, joka innoitti alussa meitä kaikkia. Kiitän myös komission jäsentä Malmströmiä innostuksesta, jota hän osoitti vastuunjaon käsitteelle, jonka on määrä vaikuttaa hänen työhönsä komissiossa ja siten myös neuvostossa. Jos hän jatkaa saman innostuksen vallassa, tuloksia varmasti syntyy.
Päätän puheenvuoroni toteamalla, että tilanteesta on vaikea tehdä yhteenvetoa. Mikäli yhteenveto on mahdollinen, toteaisin, että mikä tahansa vastaanottopolitiikka on tehoton ja puutteellinen niin kauan kuin pohjoisen ja etelän välillä on valtavia eroja kehityksen tasossa ja niin kauan kuin niiden välillä on valtavia eroja demokraattisten instituutioiden laadussa sekä ihmisoikeustilanteessa. Meidän on toimittava osana laajaa strategista yhteistyö- ja tukipolitiikkaa, jolla vaikutetaan pohjoisen ja etelän maiden välisten valtavien erojen syntymiseen johtaneisiin rakenteellisiin syihin. Jos selvitämme nuo rakenteelliset syyt, muu seuraa itsestään ja maailma on kenties meille kaikille parempi paikka elää.
Puhemies
(EN) Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tiistaina 5. huhtikuuta 2011.
Kirjalliset lausumat (työjärjestyksen 149 artikla)
Giovanni Collino
Suhtaudun hyvin kriittisesti EU:n toimiin siirtolaiskysymyksessä. Pohjoisen ja eteläisen Euroopan alueelle jakaantuvien Saksan, Ranskan, Espanjan ja muiden jäsenvaltioiden erilaiset edut saattavat Italian hyvin vaikeaan asemaan. Italian hallituksen kannattaisi viivytellä vähemmän ja tehdä enemmän sekä kieltäytyä vastaanottamasta siirtolaisia siihen asti, kunnes EU on kehittänyt todellisen yhteisen maahanmuuttopolitiikan. Euroopan unioni tarvitsee yhteistä turvapaikkapolitiikkaa varmistaakseen, etteivät solidaarisuutta ja vastuunjakoa koskevat periaatteet jää vain paperilla oleviksi lupauksiksi. Näin kävisi, jos Italia ottaisi vastuun tilanteesta, joka muuttaa Pohjois-Afrikkaa ja koko Välimeren aluetta. Italia ei voi ottaa enää vastaan libyalaisia, tunisialaisia tai egyptiläisiä, elleivät Ranska, Saksa ja Itävalta lopeta käännyttämästä kaikkia, jotka tulevat Pohjois-Afrikasta niiden alueen kautta. Italian on syytä suhtautua siirtolaisuuteen paljon nykyistä tiukemmin siihen asti, kunnes Bryssel ryhtyy koordinoimaan siirtolaisvirtojen hallintaa Pariisin, Berliinin ja Wienin sekä Rooman hallitusten sekä muiden jäsenvaltioiden hallitusten kanssa.
Robert Dušek
Siirtolaisuutta käsittelevä mietintö tarjoaa ratkaisun siirtolaisvirtojen estämiseen. Esittelijän mielestä meidän pitäisi torjua siirtolaisuutta investoimalla muuttovirtoja synnyttäviin maihin. EU ei kuitenkaan voi talous- ja rahoituskriisissä "rahoittaa" kolmansia maita laajamittaisesti Euroopan kansalaisten hyvinvoinnin kustannuksella. EU:n ja Afrikan välillä on ollut, on ja tulee olemaan valtavan suuret erot taloudessa. Jos erot saataisiin poistettua ja kolmansien maiden kansalaisilla ei olisi enää mitään syytä muuttaa EU:n alueelle, se olisi tapahtunut EU:n jäsenvaltioiden elintasosta tinkimällä. Emme saa tuudittautua uskomaan, että vain perusihmisoikeuksien loukkaaminen olisi syynä siirtolaisuuteen. Suuri osa siirtolaisista tulee EU:hun vain "paremman elämän" toivossa. Sosiologisista tutkimuksista ilmenee, että mitä enemmän EU:ssa on siirtolaisia, sitä tyytymättömämpiä paikallinen väestö on elämäänsä. Jos siirtolaisten määrä ylittää tietyn prosenttirajan, he menettävät halunsa integroitua eurooppalaiseen yhteiskuntaan ja haluavat sitä vastoin rakentaa omaa yhteiskuntaansa EU:n sisällä. EU:n olisi keskityttävä siirtolaispolitiikassa yksinomaan ihmisoikeusloukkauksiin. Siirtolaismaiden ja EU:n väliset taloudelliset erot eivät saisi olla näille maille annettavan rahoituksen peruste. Siirtolaisuuden estämiseen tähtäävä politiikka on yhdistettävä politiikkaan, jolla pyritään estämään EU:n ulkorajoihin kohdistuvaa siirtolaisuutta.
Ville Itälä
Pohjois-Afrikan tapahtumat ovat aiheuttaneet uuden muuttovirran Euroopan etelärajalla. Pohtiessamme ratkaisuja akuuttiin ongelmaan, meidän on tarkasteltava myös sen syitä.
Arabidiktatuurien kaatuminen saattaa olla maailmanpolitiikan suurimpia käännekohtia parin vuosikymmenen takaisen rautaesiripun murtumisen jälkeen. Se on ennen kaikkea valtava mahdollisuus demokratialle ja kansalaisoikeuksille.
Kuten kaikki murrokset, myös tämä sisältää myös riskin.
Akuuteimmillaan se näkyy silloin, kun valtaansa kouristuvat diktaattorit uhkaavat omia kansalaisiaan, kuten Libyassa tapahtuu.
Eurooppa liittolaisineen ei voi eikä saa istua kädet taskuissa silloin kun sen rajoilla kuohuu. Meillä on yksi ja yhteinen missio: Meidän on tehtävä kaikkemme turvataksemme viattomien kansalaisten - naisten ja lasten - henkeä, silloin kun kukaan muu ei siihen kykene. Pohjois-Afrikan demokratisoituminen, ihmisoikeuksien kunnioitus ja niiden myötä alkava taloudellinen kasvu ovat parhaita keinoja padota tulevat ihmisvirrat Euroopan etelärajalla
Véronique Mathieu
kirjallinen. - (FR) Välimeren maiden ja etenkin Maltan ja Lampedusan rannikolle on saapunut jo viikkojen ajan tuhansia siirtolaisia, jotka ovat paenneet kotimaansa ennennäkemättömän epävakaita poliittisia oloja. Frontex on ihan oikein käynnistänyt Hermes-operaation, jolla Italian viranomaisia autetaan selviytymään maan rannikoille tulleesta massamuuttoaallosta. Tämän humanitaarisen kriisin hallintaa ei pidä jättää yksistään Italian viranomaisten kontolle. EU:n ulkorajojen hallinta on hoidettava yhdessä, sillä se on yhteinen haaste. Kolmansien maiden kansalaisten muuttoaalto johtaa moniin jäsenvaltioihin pyrkivien laittomien siirtolaisten tulvaan. Meidän tarvitsee vain katsoa, kuinka Ranskan viranomaiset pysäyttävät päivittäin suoraan Italiasta saapuvia satoja laittomia siirtolaisia. Tiedämme vallan hyvin, että noissa turvapaikanhakijoissa on monia talouspakolaisia, jotka "sujahtavat" näihin sekalaisista siirtolaisryhmistä muodostuviin muuttovirtoihin. Myös EU:n ponnisteluja on lisättävä. Jäsenvaltioiden on annettava Frontexille varat, joita se tarvitsee tehtäviensä hoitamiseen. Yhteistyötä Tunisian viranomaisten kanssa on niin ikään tiivistettävä. Tunisian on täytettävä takaisinottovelvoitteensa.
Edward Scicluna
Libyan nykytilanne on hyvin epävarma. Varmaa on kuitenkin se, että tilanne on äitynyt humanitaariseksi kriisiksi. Kuten mietinnössäkin kerrotaan, aseelliset konfliktit lisäävät huimasti (varsinkin, jos konflikteihin liittyy ihmisoikeusrikkomuksia) muuttovirtoja naapurimaihin. Massiivisten muuttovirtojen tilanteessa EU:n Frontex-ohjelma ei ole paras väline näin suurten muuttovirtojen käsittelyyn. EU:n on välittömästi laadittava ja suunniteltava kunnon ratkaisu, joka pitää sisällään yksityiskohtaisen vastuunjakoa koskevan toimintasuunnitelman, jolla pakolaisten uudelleensijoitus hoidetaan koordinoidusti. Ohjelman olisi perustuttava SEUT:n 80 artiklaan sisältyvään solidaarisuuslausekkeeseen. Saivarrella voidaan siitä, mitä tiettyä pakolaismäärää voidaan pitää "hätätilana".
Tarvitsemme kuitenkin yksityiskohtaisen suunnitelman, jossa määritellään selkeästi maakohtaiset kynnysarvot, jotta EU:n jäsenvaltioiden hallitukset ja komissio ovat hyvin valmistautuneita uhkaavan kriisin selvittämiseen.
Olen maltalaisena parlamentin jäsenenä hyvin pettynyt siihen, että komissio on ilmeisesti niin huonosti valmistautunut jo pitkään ennalta arvattavissa olleen kriisin hoitamiseen.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
kirjallinen. - (PL) Päätöslauselmaesityksessä tuodaan esille hyvin merkittävä ja tärkeä asia. Siinä paitsi käsitellään maaseudulla asuvien naisten ja miesten tasavertaisen kohtelun kysymystä myös nostetaan suoraan esille tarve luoda maaseudulla asuville naisille miesten kanssa tasavertaiset mahdollisuudet, jotka vastaavat kaupungeissa asuvien naisten päivittäisiä mahdollisuuksia. Minusta me olemme kiinnittäneet parlamentissa toistaiseksi liian vähän huomiota maaseudun naisten sosiaaliseen ja ammatilliseen kehitykseen. Maaseudulla asuvat naiset kohtaavat päivittäin monia, sekä taloudellisia että infrastrukturaalisia, esteitä, jotka rajoittavat suuresti heidän mahdollisuuksiaan koulutukseen pääsyssä, terveydenhoidon saannissa ja, mikä tärkeintä, työmarkkinoille pääsyssä. Moniakaan avoimia työpaikkoja ei kuitenkaan ole kohdennettu maaseutualueisiin lähinnä siksi, että ne ovat taloudellisesti huomattavasti vähemmän kehittyneitä kuin kaupungit. Siksi on hyvin tärkeää tukea maaseudun kehittämispolitiikkaa parantamalla pääsyä kehittyneeseen infrastruktuuriin tai tarjoamalla mahdollisuuksia käyttää huippuunsa kehitettyä tieto- ja viestintäteknologiaa. Olen varma, että myös Euroopan parlamentin jäsenet voivat tehdä paljon sen varmistamiseksi, että maaseutu saa kurottua umpeen eron sivilisaation tuomissa hyödyissä. Voimme kaikesta huolimatta järjestää erilaista koulutusta tai työpajoja, joissa voimme tarjota todellista apua maaseutualueiden kehitykseen varatun EU:n rahoituksen saannissa.
