Hinnang ELi sanktsioonidele ELi meetmete ja poliitika osana inimõiguste valdkonnas (arutelu) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on raport hinnangu andmise kohta ELi sanktsioonidele ELi meetmete ja poliitika osana inimõiguste valdkonnas, mille esitas väliskomisjoni nimel Hélène Flautre .
Hélène Flautre
raportöör. - (FR) Härra juhataja, Vene välisminister Lavrov süüdistas Bernard Kouchneri selles, et viimasel on "haiglane ettekujutus” venevastastest sanktsioonidest. Minu töö käesoleva raporti koostamisel tugineski sellel "ettekujutusel”. Tahaksin tänada komisjoni ja nõukogu, kes olid täiesti kättesaadaval ja abivalmis.
Milles seisneb tänase sanktsioone puudutava arutelu tegelik sisu? See käsitleb põhiliselt kahte küsimust: esiteks kriitika sanktsioonide kasutamise kohta alatute räpaste kaabakate karistamiseks rahvusvahelisel areenil, see puudutab nimelt kõiki, kes püüavad takistada minu strateegilisi huve: kaksikmoraaliga politiseeritud sanktsioonid. Teine kriitika puudutab asjaolu, et sanktsioonid ei ole tõhusad, eelkõige seetõttu, et neil on väärastunud mõju, inimesed pääsevad neist mööda ning seetõttu ei tuleks neid kasutada. Käesoleva raporti eesmärgiks pole täiendavate või karmimate sanktsioonide nõudmine või nende kaotamine. Meie jaoks on tähtis selgitada välja tingimused, mis muudavad sanktsioonid efektiivseks ning käesoleva raporti eesmärk on neid igast aspektist uurida.
Tõhusad mille suhtes? Selle suhtes, mida me püüame saavutada. Selles osas, mis puudutab inimõiguste või rahvusvahelise või humanitaarõiguse rikkumist, peab meie eesmärgiks olema muutus sihtrühma käitumises. See on võtmeküsimus. Sanktsioonid ei ole karistus ega mingisuguse Euroopa kriminaalkoodeksi kohaldamine rahvusvaheliseks kasutamiseks. Poliitilises mõttes on sanktsioonid vahendid, mida on keeruline kasutada ning nende rakendamine on väga nõudlik, samuti püütakse nendega saavutada muudatusi tavades ja käitumises.
ELi suure vastumeelsuse tõttu kõigi sanktsioonide lõpetamisele on ELis hetkel 31 kehtivat kolmandate riikide või isikute vastu suunatud sanktsioonirežiimi, peamiselt relvaembargod ja sihipärased sanktsioonid, mis juhinduvad maksimaalsest toimest nendele, kelle käitumist tahetakse mõjutada, samas piirates kahjulikke humanitaarseid mõjusid. See on esmapilgul positiivne, kuid praeguses staadiumis ei saa rohkem midagi öelda. EL jätkab tegutsemist ilma, et oleks läbi viidud mingit üldist hindamist. Seetõttu oleme üsna jõuetud selles osas, mis puudutab hinnangu andmist sanktsioonide mõjule kriiside lahendamise ja inimõiguste edendamise suhtes.
Sellest lähtuvalt on käesoleva raporti eesmärk toetada läbipaistvamat, sidusamat ja tõhusamat ning seega usaldusväärsemat Euroopa sanktsioonipoliitikat.
Esmaseks oluliseks tegevuseks on hinnangu andmine. Teisena tuleb rakendada jäika meetodit, mis põhineb varasematel uuringutel eriolukordade kohta, kus sanktsioone on tarvis vajalike muutuste käivitamiseks parima otsuse tegemiseks.
Viimastel päevadel olete läbi vaadanud näiteks ELi kasutusesolevad meetmed Vene võimude mõjutamiseks. Positiivne järeldus on see, et nimetatud eesmärk on selge ja seda saab praktiliselt hinnata. See tähendab vastavust lepingu kuuele punktile. See peab nii olema igal juhul. On oluline kasutada selgeid võrdluskriteeriume, mis peaksid säilima lõpuni - ning mõnikord tähendab see pikka aega - sanktsioonide lõpetamise vajalikeks ning piisavateks tingimusteks. Seetõttu peavad kõnealused võrdlusetalonid olema realistlikud ja objektiivselt mõõdetavad.
Kuigi pärast Tiananmeni veresauna Hiinale kehtestatud relvaembargo on täiesti õigustatud, ei peaks meid üllatama, kui see ei anna mingeid positiivseid tulemusi, kuna Euroopa Liit ei sidunud embargo lõpetamist ühegi konkreetse nõudega.
Sanktsioonipoliitika on liiga sageli ähmane ja paindlik, seda kallutavad mõjukamate liikmesriikide ettenägematu poliitika või äri- või sihtkoha geopoliitiline tähtsus. Seepärast teen EL poliitilise usaldusväärsuse tõstmiseks ettepaneku luua sõltumatute ekspertide võrgustik, kes abistaks komisjoni raskes ning ressursside puudumise tõttu uskumatutes tingimustes tehtavas töös.
Ärge saage minust valesti aru. Ma ei pea silmas nõukogu poliitilise nõuandeõiguse või komisjoni ettepanekute tegemise õiguse ära võtmist; ma pean silmas üksnes tagatise pakkumist teadliku otsuse tegemiseks.
Kuid see pole kõik. Sanktsioonid on vahend. Need on üks vahend paljudest - viitan siinkohal inimõiguste allkomisjoni esimesele kahele raportile - tuleb välja töötada igakülgne ja terviklik poliitika; sanktsioonid pole tõhusad, kui riigis, kelle vastu sanktsioonid on suunatud, puudub inimõiguste strateegia. Sanktsioonide kohta tuleb pidada arutelusid kõigil tasanditel ning kasutada täielikult ära järelevalvemehhanismid nagu näiteks "inimõiguste klausel”.
Kõigi riigi vastu suunatud sanktsioonidega peab kaasnema nähtav ja seega poliitiline, kuid ka konkreetne toetus inimõiguste kaitsjatele kõnealuses riigis. Ka see on raporti üks põhiküsimusi.
Lõpetuseks leitakse käesolevas raportis, et mis tahes tahtlik ja pöördumatu keskkonnakahju on aluseks inimõiguste rikkumisele ning seetõttu nõutakse sellise tegevuse käsitlemist sanktsioonide kohaldamise kriteeriumina. Raportis meenutatakse, et ELi sanktsioonid ei ole suunatud mitte üksnes kolmandate riikide vastu, vaid ka füüsiliste ja juriidiliste isikute vastu, nagu näiteks palgasõdurid või rahvusvahelised organid, mis peaaegu karistamatult rahvusvahelist õigust trotsivad. Lühidalt püüab kõnealune raport vastata maailma kriiside hetkeseisule.
Jean-Pierre Jouyet
nõukogu eesistuja. - (FR) Härra juhataja, volinik, proua Flautre, daamid ja härrad, tahaksin esmalt tänada parlamendikomisjone ning eriti inimõiguste allkomisjoni esinaist proua Flautre'it tehtud töö eest.
See on tähtis töö, eelkõige seetõttu, et piiravate meetmete kasutamise ja inimõiguste vaheline suhe on väljapaistev teema, mis köitis hiljuti taas mitme osapoole tähelepanu rahvusvahelisel areenil - nagu proua Flautre mainis. Minu arvates on märkimisväärne, et ühise välis- ja julgeolekupoliitika raames jääb üheks piiravate meetmete eesmärgiks demokraatia ja õigusriigi ning ka inimõiguste ja põhivabaduste austamine. Ometi on õige seada küsimuse alla, nii nagu me praegu küsime ning nagu tehti raportis, selliste meetmete võimalik mõju nende isikute põhiõigustele, kelle suhtes meetmeid kohaldatakse. Seepärast, daamid ja härrad, on nõukogu koostanud kontseptuaalse dokumendi piiravate meetmete kohta, mille pealkirjaks on "Piiravate meetmete kasutamise aluspõhimõtted”, kus nimetatakse tähelepanu pööramist, tsiteerin "inimõiguste ja õigusriigi täielikule austamisele [...] kooskõlas meie rahvusvahelisest õigusest tulenevate kohustustega”. See kohustus jääb ilmselt meie keskseks prioriteediks.
Ei tohiks unustada, et piiravate meetmete kasutamine ei piirdu ainult inimõiguspoliitikaga. See on üks paljudest välis- ja julgeolekupoliitika vahenditest ning peale kaitse ja inimõiguste on olemas ka teised eesmärgid, nagu näiteks rahu kaitsmine, rahvusvahelise julgeoleku tugevdamine, põhihuvide kaitsmine ning ELi julgeoleku tugevdamine või lihtsalt rahvusvahelise koostöö edendamine.
Seetõttu peaksid sanktsioonid - nagu eelnevalt märkisite - moodustama osa igakülgsest ja terviklikust poliitilisest lähenemisviisist, mis sisaldab paralleelselt poliitilist dialoogi, stiimuleid ja seab tingimusi ning teisi välispoliitilisi instrumente ning sellest seisukohast lähtuvalt on mul hea meel, et raport läheneb nõukogu ideele, et kõiki selle vahendeid, sealhulgas piiravaid meetmeid, tuleks kasutada paindlikult.
Arusaadavalt pole võrdleva analüüsi koostamine kerge, kui vaadelda erinevaid sanktsioonirežiime ning kasutada ainsa võrdluskriteeriumina inimõiguste olukorda igas kõnealuses riigis. Piiravate meetmete režiimi ei tohi käsitleda kontekstiväliselt ning meetmete rakendamisel ei tohi jääda lootma sellele, et kõik automaatselt oma kohale asetub.
Piiravate meetmete kohaldamisel terrorismivastase võitluse osana on meetmed suunatud eelkõige terroristlike aktide ärahoidmisele, eriti kõige selle ärahoidmisele, mis võiks kaasa aidata nende aktide rahastamisele. Nimekirjad on hästi teada - nii nimekirjad kui ka nende korral rakendatavad meetmed on avaldatud.
Selle süsteemi kestvuse üks tingimus tugineb kahele alussambale: esiteks peavad need meetmed olema usaldusväärsed, mis tähendab hoolikat nimekirjade kaasajastamist, et need vastaksid tegelikkusele. Teiseks on vaja austust õigusriigi vastu ning sellest tulenevalt mitmete põhiprintsiipide vastu: menetluse läbipaistvus, õiguslike meetmete võtmise võimalus ja õigus kaitsele.
Käesoleva arutelu käigus, - mul on kahju jätkata, kuid see on eriti oluline - tuleb meil loomulikult arvestada tänahommikust Euroopa Kohtu otsust, millega alates 3. detsembrist tühistatakse ühenduse määrus Julgeolekunõukogu otsusel vahendite külmumise kohta, kahe hageja vastu, kuna nad ei suutnud mõista, miks olid nad lisatud terroristide nimekirja. Meie arvates ei takista kohus nõukogul uute meetmete võtmist vahendite külmutamiseks, eeldusel, et asjaomastel osapooltel on juurdepääs teabele selle kohta, miks nende suhtes selliseid meetmeid kohaldatakse, kas meetme võtmise ajal või esimesel võimalusel pärast otsuse tegemist.
Samuti märgitakse Euroopa Kohtu otsuses, et ÜRO Julgeolekunõukogu otsuste ülimuslikkust ei vaidlustata ning et seetõttu muudetakse määrusi sellel alusel enne 3. detsembrit, pärast parlamendi teavitamist.
Proua Flautre raportis käsitletakse täpsemalt sanktsioonide hindamise mehhanismi ning palutakse nõukogult hinnangu andmist ELi sanktsioonipoliitikale. Tahan juhtida tähelepanu sellele, et nõukogu on valmis hinnangut andma ning eriti tagama kogemuste vahetust ja piiravate meetmete rakendamise riiklike parimate tavade väljaarendamist. Erinevas kontekstis meetmete kujundamise ja rakendamise käigus saadud kogemus esineb jätkuvalt nõukogu igas poliitilises arutelus ning nõukogu viib läbi põhjalikke arutelusid sanktsioonide asjakohasuse, olemuse ja oodatava tõhususe kohta, tuginedes Euroopa Liidu välisjuhtide raportitele ja liikmesriikide saadetud vaatlustulemustele.
Lähtuvalt sanktsioonide iseloomust on meil seega hea meel, et meie vaated ühtivad raportis tooduga ning et üldistele sanktsioonidele eelistatakse sihipäraseid sanktsioone. Raportis kutsutakse nõukogu ja komisjoni üles kasutama sidusat lähenemist - mida võib kokkuvõtlikult nimetada piitsa ja prääniku võteteks - mis on meie arvates just see lähenemine, mida tuleks kasutada.
Nõustume ka raporti analüüsiga usaldusväärsuse aluseks oleva rahvusvahelise koostöö tähtsuse kohta. Meie jaoks on konkreetse prioriteediga ÜRO raames võetud meetmed. Tagame, et nõukogu tegutseks kooskõlas Euroopa Liidule lähedalseisvate riikidega, juhindudes ÜRO resolutsioonidest ja Julgeolekunõukogu meetmetest. Samuti tagame sanktsioonide küsimuse tõstatamise mitmete sihtriikidega peetavate poliitiliste dialoogide ning inimõigusi puudutavate konsultatsioonide käigus.
Lõpuks avaldab Euroopa Parlament raporti projektis soovi võtta osa kõigist piiravate meetmete kujundamise, rakendamise ja läbivaatamise protsessi staadiumitest. Nõukogu on sellest täiesti teadlik ning tunneb heameelt Euroopa Parlamendi suure huvi üle ELi sanktsioonipoliitika suhtes. Seepärast on nõukogu eriti huvitatud sellest, et tagada parlamendi regulaarne teavitamine seda valdkonda puudutavatest sündmustest.
Lõpetuseks tahaksin kiita Euroopa Parlamendi pühendumust antud valdkonnas ning julgustada kasutama parlamentaarseid kontakte kolmandate riikidega, et tagada Euroopa Liidu sanktsioonirežiimi parem mõistmine ning uurida koordineeritud tegevuse võimalusi inimõiguste edendamiseks. Need on põhjused, miks ma olen niivõrd rahul äsja proua Flautre esitatud raportiga.
Benita Ferrero-Waldner
komisjoni liige. - (FR) Härra juhataja, nõukogu eesistuja, proua Flautre, daamid ja härrad, komisjon luges huviga raportit sanktsioonide kohaldamise kohta ning sanktsioonidele hinnangu andmise kohta inimõiguste valdkonnas. Sanktsioonid on Euroopa Liidu ühed tõhusaimad vahendid inimõiguste austamise edendamiseks kolmandates riikides ning sellel eesmärgil on neid kasutatud Valgevenes, Hiinas, Myanmaris, Usbekistanis, endises Jugoslaavia Makedoonia Vabariigis ja Zimbabwes, mis on vaid mõned olulisemad näited.
Komisjon on rahul, et käesoleva arutelu käigus käsitletakse ühise välis- ja julgeolekupoliitika olulise vahendi rakendamist ja hindamist. Nagu juhataja ütles - olles täielikult teadlik sellest, et poliitikal on mitmeid eesmärke - saab iga ÜVJP raames sanktsioonide kohaldamise otsuse teha pärast mitmete objektiivsete huvide hindamist ja kaalumist. Seepärast ongi tarvis teostada sanktsioonipoliitika järjepidevuse hindamine, mitte üksnes kolmandate riikide inimõiguste käsitlemiseks, vaid ka ÜVJP teiste eesmärkide ja kriteeriumide arvestamiseks.
Soovitavaks ei saa pidada süstemaatilist, ühepoolset ja võiks öelda automaatset sanktsioonide kohaldamist mis tahes riigi vastu, kelle poliitikud ei näita üles täielikku austust inimõiguste suhtes. Euroopa Liit peab arvestama seda, kuidas sanktsioonid mõjutavad suhteid nende riikidega, kelle suhtes sanktsioone kohaldatakse, kuna sanktsioonid on nii majanduslikud kui ka poliitilised. Sellest hoolimata tuleb arvestada mitte üksnes mõjuga meie diplomaatilistele suhetele, vaid hinnata ka mõju meie ettevõtete rahvusvahelisele tegevusele. Üldiselt tuleb sanktsioonid suunata üksnes asjaomaste riikide juhtidele, säästes inimõiguste austamise puudumise tõttu juba niigi kannatavat elanikkonda. Peale selle tuleb pärast sanktsioonides kokku leppimist teha otsus nende lõpetamiseks vajalike kriteeriumide - "lõpetamisstrateegia” - osas, säilitades samas teatud paindlikkuse juhtudeks, kus asjaomased kolmandad riigid täidavad enamuse, kuid mitte kõik kriteeriumid.
Tahaksin samuti rõhutada, et sanktsioonide eesmärk pole asendada kohtumenetlust inimõigusrikkujate vastu. Nimetatud kuriteod kuuluvad kohtute, sealhulgas Rahvusvahelise Kriminaalkohtu, pädevusse. Kuid sanktsioonide eesmärgiks on saavutada muutused kolmanda riigi poliitikas, näiteks edendada inimõiguste austamist asjaomase riigi õigussüsteemis. Seepärast järgivad need muudatuste sisseviimise eesmärki ning need võib lõpetada siis, kui asjaomase riigi poliitika muutub. Näiteks kohaldas Euroopa Liit Rahvusvahelise Kriminaalkohtu toetamiseks sanktsioone endisele Jugoslaavia Makedoonia Vabariigile.
Meie arvates on tähtis edendada inimõiguste austamist kolmandates riikides ning me jälgime pidevalt, milline on sellega seotud olukord kolmandates riikides. Igal juhul oleks vajalik määratleda kõigist võimalikest vahenditest need, mis oleksid olemuselt kõige tõhusamad. Sellest tulenevalt tundub väärt ideena põhjaliku analüüsi koostamine sanktsioonide kohaldamise kohta inimõigusi austava poliitika edendamiseks, mistõttu tahaksin teid proua Flautre, initsiatiivi võtmise eest tänada.
Renate Weber
arengukomisjoni arvamuse koostaja. - Härra juhataja, arengukomisjoni arvamuse koostajana väidan, et Euroopa Liit peaks kasutama seda välispoliitika märkimisväärset vahendit targalt ja konservatiivselt. Sõltumata kohaldatavate sanktsioonide asjaoludest või tüübist jääb alati püsima kahetsusväärseid olukordi põhjustavate negatiivsete kõrvalmõjude tekkimise võimalus.
Olen veendunud, et sanktsioone tuleks kohaldada üksnes siis, kui diplomaatilistest veenmisvahenditest ei piisa, ning tõhususe tagamiseks peab EL alati tagama olukorra põhjaliku hindamise, sidusa strateegia ning tulemuste täpse hindamise. Usaldusväärsuse säilitamiseks ja kaksikmoraali süüdistuste vältimiseks peab EL suutma põhjendada sanktsioonide kohaldamist või kohaldamata jätmist lähtudes eelkõige inimõigustest ning tõhusust puudutavatest argumentidest. Minu arvates on äärmiselt tähtis, et Euroopa Liit näitaks sanktsioonide kehtestamisega oma tugevust, mitte nõrkust.
Jas Gawronski
fraktsiooni PPE-DE nimel. - (IT) Härra juhataja, daamid ja härrad, räägin Flautre'i raportist oma fraktsiooni nimel, et kinnitada juba komisjoni poolt öeldut: tekst on üldiselt tervitatav, eriti pärast meie muudatusettepanekutel põhinevate muudatuste ning täienduste tegemist, mille proua Flautre vastu võttis. Tahaksime teda avatuse eest tänada.
Kõnealuse raportiga lisanduvad uued huvitavad elemendid ning uus teemakäsitlus (s.o. keskkond kui piisav alus piiravate meetmete võtmiseks). Minu fraktsioon tahtis rõhutada selgete tingimuste, saavutatavate eesmärkide ja adekvaatsete võrdlusparameetrite kehtestamise tähtsust sanktsioonide kohaldamisel. Nende tõhususe tõstmiseks püüdsin samuti rõhutada, et need peaksid olema võimalikult sihipärased - volinik Ferrero-Waldner ütles seda ka ise hetk tagasi. Sellised sanktsioonid ei hõlma näiteks tsiviilisikuid, kuna nendega ei kaasne valimatuid meetmeid, mille tulemuseks oleks elanikkonna eraldatus. Raportis väidetakse, et ÜRO sanktsioone eelistatakse Euroopa Liidu sanktsioonidele.
Selles osas on ilmselt tarvis selgitada, et kõnealune prioriteet ei hoia ära Euroopa Liidu oma sanktsioonide vastuvõtmist konkreetses olukorras, kus nimetatud meetmed oleksid vahetumad ning neid oleks vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele lihtsam kohaldada lähtuvalt ajast, eripärast ja geograafilisest asetusest.
Erakondadevahelise kompromissmuudatusettepanekuga sätestatakse, et terrorismivastases võitluses peavad salateenistused, kes haldavad parlamendis mõni aeg tagasi arutlusel olnud kurikuulsaid "musti nimekirju", suuta tegutseda vajaliku diskreetsusega selleks, et süsteem korralikult toimiks. Tuleneb ju nende nimetamine salateenistuseks just sellest, et nad peavad suutma tegutseda salaja - kuigi mitte karistamatult ning rahvusvahelist õigust rikkudes.
On selge, et Euroopa Liit peab läbi viima sanktsioonide poliitilise hindamise. Võetud meetmed peavad avaldama olulist mõju, mille puudumisel tuleb sanktsioonide kehtestamise kord uuesti läbi vaadata. Kuid raportis tehakse ettepanek moodustada nende sanktsioonide hindamiseks sõltumatute ekspertide võrgustikud, nagu proua Flautre oma kõnes kirjeldas.
Meie fraktsioon on seisukohal, et nõukogu peaks valitsuse haldusalast väljapoole jäävates küsimustes tegema asjakohase otsuse ise, lähtudes oma pädevusest ja välisekspertidega võrreldes suuremast autoriteedist. Sellest tulenevalt teeme ettepaneku hääletada uue muudatusettepaneku vastu, mille Roheliste/Euroopa Vabaliidu fraktsioon, Euroopa Parlamendi Sotsiaaldemokraatide fraktsioon ja Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsioon homme kojale esitavad. Kuigi me tervitame tehtud tööd tervikuna, proua juhataja, hääletab meie fraktsioon Flautre'i raporti poolt. Palume raportööril võtta vastu meie õnnitlused.
Maria-Eleni Koppa
Härra juhataja, esiteks tahaksin proua Flautre'it tänada ja õnnitleda suurepärase töö puhul. Kuid samas pean väljendama enda ning meie fraktsiooni pettumust, et raportit vastavas komisjonis muudatusettepanekute üle hääletamise käigus oluliselt muudeti.
Sanktsioonid on meie käsutuses olevad täiendavad vahendid inimõiguste kaitsmiseks kogu maailmas. Kuid väga oluline on see, et need sanktsioonid ei tohiks põhjustada inimõiguste rikkumist: ebaõiglust lahendada püüdes ei tohiks tulemuseks olla veelgi suurem ebaõiglus.
Samuti tuleb pöörata tähelepanu sihipärasemate majandusmeetmete kasutamisele, mis peavad kinni rahvusvahelisest humanitaarõigusest. Seetõttu omistan suurt tähtsust raportis sätestatud mehhanismile, mis võimaldab sanktsioonide täitmise kohtulikku järelevalvet ning pean oluliseks ka raportööri ideed luua ekspertide võrgustik, kes esitaks nõukogule ettepanekuid kõige asjakohasemate piiravate meetmete osas.
Varasem praktika, nagu näiteks embargo ravimitele ja teistele olulistele artiklitele kahjustab elanikkonda, eriti lapsi. Selline embargo on taunitav ja vastuvõetamatu.
Samamoodi tuleb täita pädevate kohtuorganite otsuseid. Nõukogu ja komisjon peavad lõppkokkuvõttes läbi vaatama ELi terroristide musta nimekirja kandmise korra, et oleks tagatud musta nimekirja kantud isikute või organisatsioonide põhiõigused ning oleks kaitstud ELi usaldusväärsus inimõiguste eest võitlejana kogu maailmas.
On eriti tähtis tagada sanktsioonide tõhusus ja jõuda selle küsimuse ühese mõistmiseni Euroopa Liidu raames ning tagada koostöö teiste rahvusvaheliste organisatsioonidega nagu Aafrika Liit ja ASEAN, mis on sageli probleemsetele piirkondadele lähemal.
Kuid lisaks sanktsioonide vastuvõtmisele ja jõustamisele peavad olema ka erinõuded sanktsioonide lõpetamise jaoks. Vajalik on jätkuv kontroll ja kindlaksmääratud tähtajad, et sanktsioonide eesmärk oleks paremini mõistetav ning et need saaks eesmärgi saavutamise korral lõpetada. Selline lähenemine tõstab sanktsioonide tõhusust ning lisab meie poliitikale usaldusväärsust.
Viimaks tahaksin rõhutada, et esialgu tundus mulle, et konkreetsetele riikidele viitamine pole vajalik. Kuid kuna tekstis on siiski otsustatud mõnda riiki nimetada, siis on minu arvates oluline mitte unustada Palestiinat. Selles osas valitseb Euroopa poliitikas kõnekas ebakõla. Poliitika toetab demokraatia levikut maailmas, kuid on siiski kehtestanud ELi sanktsioonid Palestiina valitsuse vastu, mis moodustati ilmselgelt vabade ja demokraatlike valimiste tulemusel.
Sanktsioonid ei ole meetmed maailma muutmiseks, kuid need võivad olla tähtsad vahendid, millega sundida rahvusvahelist õigust ja inimõigusi rikkuvaid riike oma poliitikat muutma. Piisab sellest, kui sanktsioonid on sihipärased, põhjendatud ja allutatud pidevale läbivaatamisele ja hindamisele.
Marco Cappato
Härra juhataja, daamid ja härrad, tahaksin raportööri tehtud töö eest tänada. Usun, et ettepanek ühtlasemate kriteeriumide määratlemiseks sanktsioonipoliitika jaoks tehti õigel ajal. Tahaksin eriti rõhutada punktis 6 kirjeldatut, mis puudutab keskkonna kahjustamist, kus tehakse ettepanek lugeda sedalaadi tahtlik tegevus põhjuste hulka, mille korral võib sanktsioone kohaldada. Minu arvates tuleks seda ettepanekut tõsiselt kaaluda.
Ülejäänu osas on sanktsioonipoliitika piirangud nähtavasti sageli selle ebakõla põhjuseks, kuid see on eriti seotud ELi ühise välis- ja julgeolekupoliitika piirangutega: mida tugevam ja sidusam on poliitika ning mida rohkem seda esineb, seda tugevamad ja sidusamad on ka sanktsioonid. Meie probleemiks Euroopa Liidus on see, et me oleme sageli liiga kartlikud. Mõnikord on raske leida liikmesriikide vahel vajalikku erakondadevahelist konsensust sanktsioonide lõpetamiseks, mis on meie arvates jõuetud ega toimi. Lubage kasutada võimalust enne Prantsusmaa eesistumisperioodi kõigile meelde tuletada, et näiteks sellise režiimi korral nagu Myanmar, on selge, et energiavarustuse väljajätmine sanktsioonide nimekirjast vähendaks oluliselt nende sanktsioonide tõhusust.
Samuti tuleb käsitleda inimõiguste ja demokraatia küsimust, mis peaks olema rahvusvahelise poliitika ning seega ka sanktsioonipoliitika prioriteet. See pole aga nii, lähtudes Flautre'i raporti punktides 18 ja 19 tõstatatud küsimusest, nimelt koostöölepingutest, mis sisaldavad klausleid ja eeskirju inimõiguste austamise tagamiseks. Need klauslid on Euroopa Liidu jaoks siduvad ning ometi eiratakse neid süstemaatiliselt.
Seega tuleb meil enne sanktsioonide juurde jõudmist määratleda nende klauslite jõustamise mehhanismid. Taas toimuvad läbirääkimised Vietnami ja teiste Aasia riikidega. Me peame määratlema mehhanismid - isegi järkjärgulised mehhanismid - sanktsioonide vältimiseks - härra juhataja, olen peaaegu lõpetanud - kuid me saame seda teha üksnes siis, kui austame nende klauslite ja kirjalike lepete õiguspärasust, millele EL on alla kirjutanud.
Konrad Szymański
Härra juhataja, pole juhus, et mõiste "sanktsioonid” on rahvusvahelises õiguses määratlemata. See on survevahend, mida on raske täpselt defineerida. Sellest tulenevalt on raportööri ambitsioonikaid ettepanekuid sanktsioonide kasutamise põhimõtete ühtlustamiseks veelgi raskem saavutada. Need võivad osutuda hoopis takistuseks.
Sanktsioonid on asendamatu vahend ELi välispoliitikas. Lähtudes ELi üldisest pädevusest kaubandus- ja piirikontrolli valdkonnas on need märkimisväärselt olulised nii julgeoleku kui ka inimõiguste kaitsega seotud eesmärkide rakendamisel. Seetõttu on sanktsioonid osaks meie välispoliitika meetmevalikust ning seetõttu ei saa me vältida nende kohaldamist suhteliselt vabal ja mõnikord isegi kohatul viisil. Sanktsioonidele rangete normide kehtestamise asemel peaksime oma maailmapoliitilise mõju tõhususe nimel jätma nende kohaldamise ettenägeliku poliitilise hindamise hooleks. Meie fraktsioon toetab raportit, kuid seda nimetatud üldise reservatsiooniga.
Raül Romeva i Rueda
Härra juhataja, Euroopa Liidu välispoliitikale iseloomulikuna näiv sanktsioonidega seotud kaksikmoraal ja spetsiaalsete hindamis- ning järelevalvevahendite puudumine on praegu üheks tõsisemaks ohuks Euroopa usaldusväärsusele.
Paljudel juhtudel põhinevad need sanktsioonid või piiravad meetmed, nagu neid nimetatakse, pigem konkreetsetel sümpaatiatel ja antipaatiatel kui selgel, sidusal ja veenval strateegial, mille eesmärk ei peaks piirduma vaid Euroopa Liidu julgeolekuga, nagu sätestatud ÜJVP eesmärkides, vaid parandama ka inimõiguste, põhivabaduste, õigusriigi ja hea valitsemistava olukorda maailmas, nagu sätestatud Euroopa Liidu Lepingu artiklis 11.
Sellest tulenevalt on vaja koheselt ette võtta sanktsioonisüsteemi ja selle mõju hindamine, et luua poliitika, mis on sanktsioonisüsteemide seisukohast nii õiguspärane kui ka tõhus.
See on lühidalt Flautre'i raporti eesmärk. Raporti alus on üsna hea, kuna see põhineb inimõiguste allkomisjoni tööl ning selles esineb mõningaid minu arvates olulisi elemente. Näiteks rõhutatakse raportis, et nõukogu on ülalnimetatud piiravate meetmete kasutamise aluspõhimõtete vastu võtmisega omandanud tervikliku lähenemise, milles peaks olema ruumi ka sellistele vahenditele nagu inimõiguste- ja demokraatiaklauslid, üldiste tariifsete soodustuste süsteem ja arenguabi.
Selles korratakse ka nõuet, et Euroopa Liidu Nõukogu peaks koheselt võtma ühise seisukoha relvaekspordi kontrollimise suhtes, mis muudaks praeguse relvaekspordi toimimisjuhendi õiguslikult siduvaks, nagu selles kojas varem korduvalt tehtud.
Kuid raportist olid välja jäetud mõned minu arvates olulised aspektid ning ma loodan, et need lisatakse homsele arutelule ja homsele täiskogu hääletusele.
Esiteks tuleb mustad nimekirjad terrorismivastase võitluse kontekstis läbi vaadata, et oleks tagatud nendesse nimekirjadesse kantud isikute inimõiguste ja peamiste õigustagatiste kaitse.
Teiseks, nagu ma juba ütlesin, pooldan ma komisjoni kava moodustada sõltumatute ekspertide võrgustik, mille ülesandeks on teha nõukogule ettepanekuid kõige asjakohasemate ning olukorrast lähtuvate piiravate meetmete kohta, esitada kehtestatud kriteeriumide ja eesmärkide põhjal regulaarselt arenguaruandeid hetkeolukorra kohta ning võimaluse korral teha ettepanekuid sanktsioonide kohaldamise täiustamiseks.
Vittorio Agnoletto
Härra juhataja, daamid ja härrad, tahaksin õnnitleda proua Flautre'it suurepärase töö puhul. Kuid välisasjade komisjon esitas selle hääletamise ajal vähemalt osaliselt moonutatult, mille tagajärjel Euroopa Parlamendi Sotsiaaldemokraatide fraktsioon ja Roheliste/Euroopa Vabaliidu fraktsioon hääletamisest keeldusid, samas kui üksnes Euroopa Rahvapartei (Kristlike Demokraatide) ja Euroopa Demokraatide fraktsioon ning Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liidu fraktsioon osalusel võeti vastu oluliselt muudetud tekst, mille põhjuseks oli see, et nende poolt esitatud arvukate muudatusettepanekute heakskiitmine muutis poliitilist tasakaalu. Tuletan meelde, et ka minu fraktsioon, Euroopa Ühendatud Vasakpoolsete / Põhjamaade Roheliste Vasakpoolsete Liitfraktsioon hääletas selle vastu.
Fraktsioonina mõistame, et esitatud 13 muudatusettepanekut ei saa isegi vastuvõtmise korral raporti poliitilist tooni muuta. Seega, kuigi me hääletame enamiku muudatusettepanekute poolt, on meie lõplik hääl siiski kriitiline.
Meie arvates seisneb probleem selles, et rahvusvahelised suhted peaksid ka lahkarvamuste korral põhinema dialoogil ja vastastikusel austusel. Sellised sanktsioonid peaksid olema liikmesriikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide viimaseks abinõuks, kuid ometi ülistatakse neid aruandes ELi välispoliitika peamise vahendina.
Samuti usume, et prioriteetsena tuleks käsitleda nn positiivseid stimuleerivaid meetmeid. Kui riik edendab ja austab inimõigusi, kirjutades alla konkreetsetele majandus-, kaubandus- ja finantslepingutele, siis tuleb sellist riiki premeerida. Kuid selle asemel asetatakse raportis rõhk negatiivsetele meetmetele, mis on kummalisel kombel alati suunatud tavapärastele riikidele nagu näiteks Kuuba. Need näited demonstreerivad ilmekalt sanktsioonipoliitika puudusi.
Lühidalt öeldes on meil vaja suuremat koostööd ja vähem ühepoolseid karistusi. Isegi Euroopa Liidul pole monopoli õiguste suhtes, nagu on näha talumatust viisist, kuidas me kohtleme sisserändajaid ja romisid. Võib-olla peaksime endale sanktsioonid kehtestama!
Bastiaan Belder
fraktsiooni IND/DEM nimel. - (NL) Härra juhataja, raportöör peab oluliseks esimesel juhul Euroopa sanktsioonipoliitika hindamist ning teisel juhul ümberhindamist (vt punkt 11). Euroopa sanktsioonide vormis tegevusel võib tõepoolest olla positiivne väärtus, kui selle tulemuseks on inimõiguste olukorra oluline paranemine kõnealuses partnerriigis. Seetõttu on sanktsioonipoliitika tõhususe uurimiseks tõesti vajalik viia läbi põhjalik hindamine.
Nõukogu ja komisjon peavad siiski alustama tõsist arutelu sanktsioonipoliitika kasutamise kohta. Lõppude lõpuks, nagu proua Flautre juba õigesti märkis, on tõhusate sanktsioonide kehtestamine keeruline, kui puudub selge raamistik. Küsin endalt, kas liidu erinevaid liikmesriike arvestades on üksmeelsed sanktsioonid üldse võimalikud - siinkohal meenuvad Kuuba ja ka Zimbabwe juhtumid. Ka proua Flautre'i toetatud sanktsioonipoliitika võimalikust ümberhindamisest lähtuvalt on kahtlane, kas sanktsioonipoliitika on üldse kohane vahend.
Lühidalt on julgeoleku ja inimõiguste olukorra parandamiseks liidu partnerriikides oluline mõelda õigete vahendite kasutamisele. Kas näiteks tõsised usuvabaduse rikkumise juhtumid Hiinas ja Indias ajendavad Euroopa Liitu tõeliselt ametlikke meetmeid võtma? Praegu oleks sedalaadi juhtumi korral kohasem Euroopa tegevuse läbimõtlemine kui sanktsioonipoliitika tormakas ümberhindamine.
Kui ülaltoodu välja arvata, siis loodan Flautre'i raportit toetada, eeldusel, et mitmeid parandusettepanekuid heaks ei kiideta.
Frank Vanhecke
(NL) Härra juhataja, lubage mul alustada mõningase kriitikaga. Minu arvates on üpris küüniline teha inimõigusalases raportis korduvaid viiteid vajadusele kohaldada mitmeid Lissaboni lepingu sätteid. Nagu me kõik teame, lükati Lissaboni leping Iirimaal demokraatliku referendumi tulemusena tagasi ning põhjus, miks see lükati tagasi ainult Iirimaal, on see, et ükski teine riik pole taganud oma kodanike inimõigust avaldada demokraatlikul viisil lepingu suhtes oma arvamust. Peale selle oli Lissaboni leping üksnes koopia Euroopa põhiseadusest, mis oli juba Prantsusmaal ja Hollandis peetud referendumitel põrmustatud. Seega tuleks alustada oma hääleõiguslike kodanike inimõiguste austamisest ning lõpetada süstemaatiline viitamine lepingule, mis on maha hääletatud ja õiguslikus mõttes surnud.
Teine märkus seisneb selles, et raport on küll pilgeni täis häid kavatsusi, kuid tegelikkus on sootuks teistsugune. Nägime just olümpiamängude lõppu Hiinas, kus kõik Euroopa demokraadid seisid külg-külje kõrval kommunistliku režiimi esindajatega, mis meenutas 1936. aasta natsistliku Saksamaa kordusetendust. Nimetatud asjaoludel oleks meile soovitav mõned kuud häbi tundes vaikida - kuigi möönan, et praeguses vormis on raport selle koja standardite kohaselt tähelepanuväärselt tasakaalus ning sisaldab õigustatud kriitikat mitmete küsimuste suhtes nagu näiteks olukord Kuubal ja Zimbabwes. Kuid selles puudub tõsine hoiatus ülemaailmse islamiseerimise eest, mis kujutab ohtu kõigile meie ühiskonna aluseks olevatele vabadustele.
Lõpuks veel üks mulle südamelähedane vastuväide. Meie oma Euroopa riikides, eriti minu kodumaal, Belgias, esineb aina rohkem kitsendavaid seadusi, mis piiravad sõnavabadust ja kavandavad isegi vangistust kuriteoks tunnistatud seisukohtade eest, eriti immigratsiooni ja islamiseerimise küsimustes. Minu arvates on tegemist eriti murettekitava asjade käiguga ning leian, et siin tuleb meil küünte ja hammastega - sealhulgas käesolevas kojas inimõigusi puudutava arutelu käigus - kaitsta väljendusvabadust ka meie enda EL liikmesriikides.
Need olid kolm kriitilist märkust raportile, mis pole ülejäänud osas teistest siin varem esitatud raportitest sugugi halvem ning mida me toetame, eeldusel, et vastuvõetamatuid muudatusettepanekuid homme heaks ei kiideta.
Laima Liucija Andrikien
(LT) Sanktsioonide poliitilise mõju kohta on ilmselgelt väga erinevaid arvamusi. Esineb juhtumeid, kus santsioonid valitseva režiimi vastu põhjustavad kannatusi süütutele inimestele, julgustades seeläbi kaudselt varimajandust ja musta turgu. Mõnel juhul esineb inimõiguste rikkumise oht inimeste nimede musta nimekirja kandmise tõttu. Sanktsioonide usaldusväärsust kompromiteerib ka tõsiasi, et nende kehtestamine toimub kaksikmoraali alusel sõltuvalt ELi partneri strateegilisest tähtsusest. Viimaseks näiteks on ELi läbikukkumine sanktsioonide kehtestamisel Venemaa vastu, kuigi Venemaa oli rikkunud rahvusvahelise õiguse reegleid, tungides oma kodanike kaitsmise ettekäändel suveräänse riigi - Gruusia - territooriumile. Kuid sanktsioonid jäävad siiski üheks osaks ELi arsenalist. Minu arvates sanktsioonid on ja jäävad ühise välis- ja julgeolekupoliitika lahutamatuks osaks või täpsemalt öeldes inimõiguste ja demokraatia toetamise vahenditeks.
Arusaadavalt püüab EL kasutada "piitsa ja prääniku” meetodit ning vältida sanktsioonide kehtestamist. Kuid vajadusel tuleks need siiski kehtestada ning on väga oluline, et sanktsioonid täidaksid inimõiguste kaitsmise strateegias ulatuslikumat, järjepidevamat rolli.
Raportöör Flautre mainis Tiananmeni väljaku veresauna järel Hiina vastu kehtestatud relvaembargot. On tehtud ettepanekuid embargo lõpetada; kuid daamid ja härrad, me pole senini saanud mingit selgitust ega vabandust kogu maailma šokeerinud Tiananmeni väljaku veresauna osas. Miks peaksime siis antud sanktsiooni lõpetama? Tahaksin märkida, et sanktsioonide kehtestamise osas peaks Euroopa Liit tegema tihedamat koostööd teiste riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonidega ning koordineerima oma poliitikat ja tegevust lähtudes sanktsioonide tõhustamisest.
Libor Rouček
(CS) Daamid ja härrad, sanktsioonid on Euroopa Liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika lahutamatuks osaks inimõiguste olukorra jälgimisel ning demokraatia ja suveräänsuse säilitamisel. Kuigi Euroopa Liit on peaaegu 20 aasta jooksul kasutanud mitmeid erinevaid sanktsioone, pole kunagi koostatud mingit hinnangut ega uurimust ELi sanktsioonipoliitika mõjude kohta. Seetõttu tervitan Hélène Flautre'i raportit kui olulist panust selles valdkonnas. Samuti tervitan mitmeid selle järeldusi.
Ka mina olen seisukohal, et sanktsioonide hindamiseks on väga oluline tugevdada Euroopa Liidu kompetentsi ja analüüsivõimet. Selleks annab hea võimaluse Lissaboni lepingu ratifitseerimine ja Euroopa Välisteenistuse loomine. Sanktsioonide kasutamise korral peaksid need moodustama osa globaalsest välispoliitilisest kontseptsioonist, teiste sõnadega, neid ei tohiks kasutada isoleeritult ja omaette, arvestamata teisi välispoliitika vahendeid ning tegemata koostööd teiste rahvusvahelise süsteemi osapooltega. Sanktsioonidega peaksid samuti kaasnema positiivsed meetmed ja stiimulid, mis toetaksid inimõigusi, kodanikuühiskonda ja demokraatiat. Lõpuks ei tohiks sanktsioone siduda humanitaarabiga. Sanktsioonid tuleks suunata reaalsete isikute vastu, näiteks eesmärgiga piirata nende liikumist või konfiskeerida nende vara, mitte nende pahatahtliku käitumise ohvrite vastu.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Härra juhataja, sanktsioonid on välispoliitika olulised vahendid. Need viisid kahtlemata Lõuna-Aafrika Vabariigi apartheidirežiimi langemiseni. Tegelikult olen ka ise sanktsioonidest võitnud, kuna 1983. aastal vabanesin ma sanktsioonidest tingitud amnestia alusel vanglast, kahjuks küll mitte kauaks.
Kuid sanktsioonid võivad väga sageli läbi kukkuda, nagu näiteks Zimbabwe ja Kuuba puhul. Majandussanktsioone kasutatakse sageli eelkõige ebapädeva diktatuurivalitsuse põhjustatud raskuste õigustamiseks.
Kuid on siiski üks sanktsiooniliik, mis sellist propagandat ei võimalda. See on Euroopa Liitu sisenemise keeld. Paraku ei hõlma see ainult kõrgemaid võimuesindajaid, nagu näiteks Valgevene puhul - see peab kehtima ka repressioonide ja inimõiguste rikkumise aparaadi kesktaseme esindajaid. Siis näevad tavakodanikud, et meetmed pole suunatud nende vastu vaid diktatuuri võimuaparaadi vastu.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Tahaksin avaldada kiitust proua Flautre'i püüdlustele tugevdada Euroopa Liidu suutlikkust ja tõsta ELi autoriteeti. Pole kahtlust, et sanktsioone tuleb kohaldada paindlikult, kuid raportöör osutab samal ajal kaksikmoraali lubamatusele. Järjekindluse puudumine ohustab Euroopa sanktsioonide ja poliitika usaldusväärsust. Euroopa Liit kompromiteerib ennast, kui kehtestab sanktsioonirežiimi ning seda seejärel ise rikub, nagu see oli näiteks Robert Mugabe juhtumi puhul. Euroopa Liit kohtleb ELi-väliseid riike sageli erinevalt. Sellel on omad tagajärjed. ELi leplik hoiak Gruusia küsimuses põhjustas Venemaal tõelise entusiasmipurske. Nende arvates on sõjaline agressioon parim vahend inimõiguste kaitseks. Loomulikult valitsevad kogu maailmas erinevad väärtused. ÜVJP hambutu käitumine on tõendiks, et ELi juhivad kommertshuvid. Praktilisusest lähtuva hinnangu põhjal peab see nii olema. Kahjuks suurendab see teatud suurvõimude karistamatuse tunnet ning nende teadlikkust võimalusest rahvusvahelisi õigusi rikkuda. Tänane kaksikmoraal põhjustab veelgi suuremaid probleeme tulevikus.
Erik Meijer
(NL) Härra juhataja, sanktsioonid olid sobivaks vahendiks koloniaalvõimu ning Lõuna-Aafrika ja Lõuna-Rodeesia apartheidirežiimi järkjärguliseks lõpetamiseks. Minevikus olid sanktsioonide tagasilükkajaks alati need, kes olid vastu muutustele ning juhtisid tähelepanu eelkõige negatiivsetele kõrvalmõjudele. Teisest küljest teatasid vaeste ja rõhutute esindajad nendes riikides, et nad lepivad boikoti puudustega, kuna see on hind, mida tuleb vabastamise eest maksta.
Saddam Husseini stabiilne majanduslik boikott Iraagis näitas meile, et sellised boikotid võivad mõnikord lõppeda asjaomase riigi elanike eraldatuse ja välismaailma kartusega ning nad toetavad pigem oma valitsust. Boikott ei aita kindlasti välismaailma soove kohaliku avaliku arvamuse vastu läbi suruda, vaid on ja jääb kohaseks meetmeks avaliku arvamuse ja riigi vaesuse vastase võitluse toetamise vahendiks. Kui selles osas selgelt vahet teha, siis on sanktsioonid jätkuvalt kasulik vahend suurema võrdsuse ja demokraatia tagamisel.
Kinga Gál
(HU) Tänan teid, härra juhataja, et mulle sõna andsite. Mulle tundub, et ELi poliitika osaks olevate meetmete ja sanktsioonide hindamine on äärmiselt oluline inimõiguste valdkonnas, eriti sellisel pingelisel ajal, mis hõlmab praegust Gruusia kriisi ning millele eelnes Tiibeti ja ka Zimbabwe küsimus. Seepärast tahaksin proua Flautre't raporti puhul õnnitleda. See sanktsioonipoliitika põhineb selgelt määratletud inimõiguste ja rahvusvahelise õiguse põhimõtetel, mida toetavad arvukad ÜRO ja ELi dokumendid.
Probleemid ei esine mitte põhimõtete tasandil, vaid nende praktilise rakendamise tasandil, kus jääb pudu järjepidevusest, tõhususest ja tasakaalukusest. Inimõiguste kriteeriumide süstemaatiline jõustamine on Liidu usaldusväärsuse säilitamiseks hädavajalik. Minu arvates jääb puudu järjepidevusest, mis igapäevaste poliitiliste huvide tõttu sageli kannatajaks osutub. Samavõrd oluline on ühtne tegevus. Ühtsel standardil pole mingit mõtet, kui erinevate liikmesriikide vahel esinevad suured kõikumised nende praktilises rakendamises. Nii näiteks on samaaegselt Tiibeti rahva inimõiguste kaitsmisega ELis Tiibeti pagulasi väljasaatev liikmesriik. Poliitilise tõhususe huvides tuleb meil koostada sanktsioonipoliitika, mis on läbipaistev, ühtne ning selgelt määratletud eesmärkidega. Lisaks ühtsele tegevusele on oluline ka kiire või lausa kohene reageerimine. Näeme, et diplomaatiline kauplemine muudab naerualuseks mitte üksnes meie sanktsioonipoliitika, vaid ka kogu Liidu. Kuid kõik see täidab oma ainsa eesmärgi, kui sellega kaasnevad positiivsed meetmed, mis toetavad asjaomase riigi kodanikuühiskonda. Tänan teid tähelepanu eest.
Corina Creţu
(RO) Loodan, et kõnealune raport aitab oluliselt kaasa ühenduse sanktsioonide kehtestamist puudutava Euroopa poliitika tugevdamisele.
Olen veendunud, et tulevikus on vajalik suurem sidusus liikmesriikide vahel, seda nii sanktsioone puudutava otsustusprotsessi kestel kui ka nende korrektse kohaldamisega seoses. Kui me tahame, et Euroopa Liitu ja selle tegevust, sealhulgas ka sanktsioone, peetaks rahvusvahelisel areenil tugevaks ja austusväärseks, et see avaldaks suurimat võimalikku mõju, siis on hädavajalik näidata üles suurt solidaarsust ning vältida erinevate mõõtühikute kasutamist.
On oluline, et sanktsioonidest tulenev kahju oleks võimalikult väike elanikkonnale riikides, mille poliitilistele piirkondadele sanktsioone kohaldatakse. Me ei saa lubada neil inimestel kahekordselt kannatada, kuna nad on juba isegi rõhuva režiimi või korrumpeerunud valitsuse ohvrid. Mul on heameel, et ka proua volinik on seda aspekti rõhutanud.
Viimase, kuid mitte vähem tähtsana tahaksin tõstatada sanktsioonide võimaluse küsimuse. Käesoleva nädala alguses seisime silmitsi konkreetse juhtumiga: Gruusia kriis ja 27 liikmesriigi seisukoht Venemaa suhtes. Esmaspäevase tippkohtumise tulemused on andnud alust ägedatele aruteludele, põhjuseks just vastuolu kindla ja peaaegu ägeda tooniga suhtumise ning sanktsioonide kehtestamise kinnisuse vahel.
Olen seda meelt, et senikaua, kui asju annab veel heastada ning olukorra halvenemist saab dialoogiga ära hoida, peaksid sanktsioonid jääma viimaseks abinõuks.
Ignasi Guardans Cambó
(ES) Härra juhataja, kõnealuses raportis väljatoodud mõtted sanktsioonide kohta on väga teretulnud. On selge, et küsimus vajab tõsist kaalumist: liiga palju kordi on sanktsioonid osutunud täiesti kasutuks ning paljudel juhtudel täiesti ebaõiglaseks; liiga palju kordi on need kahjustanud ühiskonna kõige nõrgemaid liikmeid.
Miks peavad Mauritaania kalurid maksma selle eest, et nende riigis on äkitselt toimunud riigipööre? Mis mõte sellel on? Seetõttu tuleks sanktsioonid läbi vaadata ja analüüsida: seda nii nende kontseptsiooni kui ka kohaldamise seisukohast.
Pealegi, kui sanktsioone kehtestada nii sageli ja nii seosetult, nagu seda teeb Euroopa Liit, siis kaotavad nii sanktsioonid kui Euroopa Liit oma tõsiseltvõetavuse. Üks asi on arvestada oma huvidega ning sootuks teine asi on määrata sanktsioonide kehtestamise või nendest loobumise vajadust.
Nende meetmete tõhususe erijärelevalve on hädavajalik; samuti on oluline, et me edendaksime intelligentseid sanktsioonimeetodeid, mis mõjutaksid otseselt ja isiklikult neid, kes on inimõigusi rikkunud. Meil tuleb õppida sellest, mida tegid Ameerika Ühendriigid Põhja-Koreas ja Aomeni pangakontode külmutamisest. Me uurime seda näidet, millele pöörati väga vähe tähelepanu, kuid mis oli palju tõhusam kui arvukad pressikonverentsid kõnealuse valitsuse vastu.
Seetõttu toetan ma kõnealust raportit, kuid tehtu olemuse, põhjuse ja viisi tõeliseks jälgimiseks tuleb komisjonil ja nõukogul veel tööd teha.
Eoin Ryan
Härra juhataja, tahaksin kõigepealt tänada raportööri ning kinnitada talle, et toetame tema raportit.
Euroopa Liidul on õigus käsutada hulka poliitilisi ja majanduslikke vahendeid, mida saab suunata kogu maailma režiimide vastu, mis rikuvad oma rahva inimõigusi. Kuid Euroopa Liit peab poliitiliste ja majandussanktsioonide kehtestamisel olema äärmiselt ettevaatlik.
EL on suurim ülemeremaade arenguabi andja, kuid sanktsioonide osas tuleks meil tegutseda targalt ja konservatiivselt. Sanktsioonid näiteks Zimbabwe, Sudaani ja Birma suhtes on avaldanud nende riikide tavalistele elanikele laastavat mõju. Seepärast tuleb meil teha kõik tagamaks, et need ei mõjutakse sihtriikide kõige vaesemate ja rõhutumate olukorda, vaid oleks suunatud nende riikide juhtidele.
Mõned sõnavõtjad on maininud Kuubat. Ma ei mõista, miks meil on sanktsioonid Kuuba vastu. Kuuba tuleks tuua tagasi normaalse kaubanduse juurde: sellisel juhul oleks Kuuba 10 aasta pärast radikaalselt muutunud riik, kuid seda ei juhtu kui me neid naeruväärseid sanktsioone ei lõpeta.
Nagu ma ütlesin, peame sanktsioonide kehtestamisel ja hoolikad olema ning majanduslike ja poliitiliste sanktsioonide kehtestamise korral peavad need olema suunatud vastutavatele isikutele. Suunakem need vastutavate isikute finantstegevusele välisriigis või reisivõimalustele. Sanktsioonid võivad olla kasulikud, kuid need on piiratud, eriti kui neid kasutavad ainult Euroopa Liidu riigid. ÜRO sanktsioonid on palju tugevamad ning võivad olla palju tõhusamad.
Ma toetan seda raportit, kuid usun, et sanktsioonide võimalused on piiratud. Need võivad olla tõhusad, kuid nende rakendamisel tuleb kasutada tarkust ja taktitunnet.
Athanasios Pafilis
(EL) Härra juhataja, inimõiguste ettekäändel tehakse kõnealuses raportis ettepanek vastuvõetamatute ja ebainimlike sanktsioonide ja embargode tõhusamaks kasutamiseks ELi poliitika kehtestamiseks, et avaldada survet riikidele, rahvastele ja valitsustele, kes seisavad vastu kapitalismi barbaarsusele.
Kavalalt suunatud sanktsioonide kavandamine koos ELi palgasõduritena toimivate valitsusväliste organisatsioonide rahastamisega kujutavad endast kõige häbitumat avalikku sekkumist riikide siseasjadesse. Sellega rikutakse isegi rahvusvahelise õiguse viimaseid säilinud põhialuseid.
Praktikas võtab raport omaks Ameerika Ühendriikide poolt Kuuba suhtes Helms-Burtoni seadusega kehtestatud embargopoliitika, mis kohustab muuhulgas ka kolmandate riikide ettevõtteid järgima Ameerika Ühendriikidega peetavas kaubavahetuses seadusega kehtestatud sanktsioone.
Seda seadust ja embargot on korduvalt tauninud ülekaalukas enamus ÜRO Peaassamblee liikmeid. See ulatub riiklike seaduste ekspordini, mis tähendab rahvusvaheliste põhimõtete ja ÜRO põhikirja rikkumist ja eiramist.
ÜRO poole pöördumine ja inimõigustele viitamine on vaid viigileht ELi agressiivse imperialistliku poliitika varjamiseks. See on uskumatult silmakirjalik. Küsime teilt: miks te ei võta meetmeid Venemaa vastu? Meie ei saa sellega muidugi nõustuda. Miks te ei võta meetmeid Hiina vastu? Muidugi ei saa me nõustuda selliste meetmete võtmisega. Põhjuseks on see, et teil on seal majanduslikud huvid. Need, kes lisasid Agnoletto raportile inimõiguste klausli, kannavad suurt vastutust, kuna nad andsid ELile alibi ja ettekäände kuritegeliku poliitika teostamiseks nende inimeste vastu.
Meie arvates on rahvas ise see, kes on piisavalt pädev ja vastutustundlik, et oma probleeme lahendada. Nad ei vaja isehakanud kaitsjaid, kõige vähem ELi.
Bogusław Sonik
(PL) Härra juhataja, sanktsioonide kasutamisest peaks saama reaalne ja tõhus osa ELi välispoliitikas inimõiguste valdkonnas. Proua Flautre'i raportis sisalduvad järeldused on tehtud heade kavatsustega. Seni kasutusel olnud kaksikmoraali poliitika peab muutuma. Tundub mõistlik laiendada inimõiguste ja demokraatia klauslit kõigile ELi ja kolmandate riikide vahel sõlmitud kaubanduslepingutele. On tähtis kehtestada üheaegselt nii poliitilisi kui ka majandussanktsioone, kuna esimene on mõeldud nende sektorite tabamiseks, mis moodustavad valitsuste strateegilise tuluallika. Sanktsioone kehtestades peaksime me samaaegselt toetama kõnealuse riigi kodanikuühiskonda ja valitsusväliseid organisatsioone.
Mulle on siiski jäänud mulje, et resolutsioonide vastuvõtmine pole piisav lahendus. Selle parimaks näiteks on üksikud liikmesriigid, kes oma erihuvist juhituna on rikkunud ELi solidaarsust. ELi liikmesriikide tõelise poliitilise tahteta jäävad resolutsioonid vaid paberile. ELi võimude positsioon Venemaa tegevuse suhtes Gruusias on mõõdupuuks, kas ELi välispoliitika läbib katse või mitte. Enam ei piisa üksnes asjakohaste põhimõtete ja nõudmiste kuulutamisest; on ülim aeg hakata neid rakendama. See ongi raporti peamine sisu ning ma tahan selle eest väljendada oma siirast tänu proua Flautre'ile.
Katrin Saks
(ET) Selle raporti üks kõige olulisemaid teemasid on minu arvates "benchmarks” ehk võrdluskriteeriumid.
Kui sanktsioonid seatakse, on alati vaja seada neile ka võrdluskriteeriumid, kuidas ja millal ja mis tingimustel sanktsioonid lõpetatakse. Nende puudumisel on absurdsed ka sanktsioonid ise.
Võtkem või Andidžon. Seatud on esimest korda sanktsioonirežiimi seisukohast positiivsete meetmete poliitika mehhanism, mis tähendab pooleaastast tsüklit, mille käigus ei rakendata sanktsioone ja jäeti Usbekistanile valik ja aeg kriteeriumide täitmiseks.
Olgugi et seati positiivne mehhanism, kehtib ju ka siin võrdluskriteerium: enne, kui pole märkimisväärseid positiivseid arenguid Andidžoni massimõrva osas, ei lõppe ka sanktsioonid.
Siit jõuangi järgmise tähtsa punktini, mille raport tõstatab. See on sanktsioonide tõhususe tõstmiseks moodustatava iseseisva ekspertide grupi loomine, kes siis hindaksid, milliseid sanktsioone ja millisel ajahetkel kohaldada.
Ja arvesse tuleb võtta ka sanktsioonide sümboolset tähendust, mida kogesin ise Usbekistanis. Seda on raske mõõta. Praktilist tähendust seal suurt ei olnud, kuid viisarežiimist (need ametnikud, kellele see enamasti kehtestati, olid lahkunud) ja relvade embargost (relvi sinna niikuinii ei tarnitud) hoolimata oli sellel väga suur sümboolne tähendus. Sellest rääkisid kõik taksojuhist kuni ministrini.
.
Toomas Savi
Härra juhataja, Euroopa Liidu välispoliitika on olnud pioneer positiivse tingimuslikkuse mudeli- "piitsa ja prääniku meetod” - kasutamisel, rakendades seda edukalt oma kandidaatriikide suhtes.
Arenguriikide inimõiguste valdkonnas edasimineku premeerimine pole kahjuks osutunud parimaks meetmeks nende edasiliikumise julgustamisel, kuna rahvusvahelisel areenil on esile kerkinud uued poliitilist dumpingut kasutavad osapooled. Hiina poliitikal Aafrika suhtes pole näiteks inimõiguste või demokraatiaga mingit pistmist. Kuid ELi põhiväärtustest taganemise asemel ei tohiks me karta vajadusel piitsa ja prääniku meetodi kasutamist, näitamaks, et teatud põhinõuete täitmata jätmisel on otsesed tagajärjed, mida kolmandatel osapooltel on soovitav vältida.
Ryszard Czarnecki
(PL) Härra juhataja, kaksikmoraal inimõiguste rikkumise valdkonnas on ELi jaoks katastroof. Juba pikka aega ning hiljuti ka Gruusia vastu suunatud Venemaa agressiooni kontekstis oleme me olnud olukorras, kus eriti kergekaalulisi tariife kasutakse riikide suhtes, kes vaatamata diktatuurile on suured või rikkad ning riikide suhtes, kes rikuvad inimõigusi, kuid on Euroopa aspektist või Ameerika ettevõtluse seisukohast palju vähem tähtsad.
Me ei tohiks loobuda sanktsioonidest riikide suhtes, kus rikutakse inimõigusi ja kodanikuõigusi ning peaksime taunima Euroopa standardeid selles valdkonnas. Nimetatud vahendit ei tohiks aga täielikult väärtusetuks pidada - seda tuleks kasutada paindlikult. Selles kontekstis ei tohiks me loobuda ähvardusest kehtestada Venemaa suhtes Kaukaasia sõja tõttu võimalikke sanktsioone.
Kokkuvõttes on mul väga hea meel, et meil on kavas käsitleda keskkonnale teadlikku kahju tekitamist inimõiguste rikkumisena. Kolleegid Soomest, Rootsist ja Balti riikidest räägivad selles kontekstis Läänemere põhja rajatava Nord Stream gaasijuhtme investeeringute võimalikest dramaatilistest tagajärgedest keskkonnale.
Maria da Assunção Esteves
(PT) Härra juhataja, Euroopa vajab õiguste tõsiselt võtmiseks suurt muutust. Arukad ja tõhusad sanktsioonid tuleb siduda struktuurse ja süsteemse vastusega. Euroopa vajab suuremat ühtsust. Otsuste tegemisel on ikka veel tuntav piiride müüt. Seda ümbritsevad ka post-koloniaalne nostalgia ja jooksvad huvid. Kuid ometi nõuavad inimõigused Euroopa autoriteeti ning intensiivsemat ja ulatuslikumat kaasamist. Uus Euroopa ei ole Euroopa, kus igaüks otsustab, mida ta tahab ja kuidas ta seda tahab. Uus Euroopa on ühtne organ ning inimõigused ei tähenda mitte selle ühte osa, vaid peamist geopoliitilist vahendit.
Tee selleni on lihtne: tugev Euroopa poliitiline keskus, Euroopa Parlament ning selle volitused otsuste tegemiseks, jagatud vastutus liikmesriikide vahelises diplomaatilises asjaajamises inimõiguste kaitsmise tagamiseks, mida juhib komisjon, poliitilisemad ja vähem bürokraatlikud komisjoni delegatsioonid kolmandates riikides, surve Maailma Kaubandusorganisatsioonile selle liikmete demokraatliku väärikuse uurimiseks, ELiga samaväärsete organisatsiooniliste struktuuride edendamine, intensiivne dialoog Aafrika Liiduga, Lõuna-Ameerika Rahvaste Liiduga ning teiste liitudega, surve ÜRO reformile, milles põhirolli mängiks Euroopa Liit, sõltuvuse vastase sisestrateegia loomine, mis keskenduks ühtsele energiapoliitikale ja järjepidevale kaitsepoliitikale.
Daamid ja härrad, me vajame selles inimõiguste valdkonnas revolutsioonilist poliitikat.
Vural Öger
(DE) Härra juhataja, käesolev arutelu võimalike sanktsioonide üle Venemaa suhtes vastusena Kaukaasia konfliktile näitab taas, kui vastutustundetult sanktsioonidega mõnikord ümber käiakse. On küsitav, kas need on üldse õiguspärased üldotstarbelised, liigendamata vahendid ning on ebaselge, millal ja kuidas nende tõhusust tegelikult tagatakse.
On eriti tähtis hinnata korrektselt ELi sanktsioonide tõhusust. Need ei tohiks olla näilised - vastupidi, need peavad olema kohaldatud. Repressioonirežiimid on sageli vastutustundlikud. Vaatamata kõigile jõupingutustele jääb keskseks küsimuseks see, millised on kasutatavad hindamiskriteeriumid. Millal viivad sanktsioonid tegelike muutusteni käitumises? Ad hoc sanktsioonide kehtestamise asemel tahaksin näha EL strateegiat, mille tulemuseks on sidus ja jätkusuutlik sanktsioonipoliitika. Kuid tuleb saavutada konsensus nende optimaalsete kasutustingimuste kohta. Praeguseni puudub tõhus sanktsioonide strateegia.
Kuid kõnealune raport on siiski samm õiges suunas. Euroopa Parlament on hetkel kõige olulisem inimõiguste edendaja. ELi sanktsioonid ei tohiks olla agressiivseks poliitiliseks vahendiks, vaid neid tuleks kasutada inimeste huvides. Tsiviilelanikkonda karistavad sanktsioonid takistavad edasiliikumist ning ei täida oma eesmärki.
Ramona Nicole Mănescu
(RO) Sanktsioonid on üks vahend, mida EL saab kasutada oma inimõiguspoliitika kehtestamiseks.
Sellest hoolimata, nagu märkis ka raportöör, on Euroopa Liidu sanktsioonipoliitika mõju käsitleva uurimuse puudumise tõttu keeruline selle poliitika mõju ja tõhusust hinnata ning see viitab omakorda läbipaistvuse, sidususe ja isegi õiguspärasuse puudumisele ühenduse sanktsioonides.
Senikaua, kui Euroopa Liit ei räägi oma ühisest välis- ja julgeolekupoliitikast ühel häälel, on meil väga rakse kehtestada tõhusaid ja süstemaatilisi ühenduse sanktsioone. On kahetsusväärne, et EL ja liikmesriigid pole sanktsioone süstemaatiliselt kasutanud; seetõttu, härra juhataja, on minu arvates vajalik luua sidus sanktsioonipoliitika strateegia, millega on tagatud inimõiguste austamine, strateegia, mis arvestab juba allakirjutatud lepingute ja klauslitega, vältides kaksikmoraali ja aidates seega kaasa ELi usaldusväärsuse kasvule.
Õnnitlen proua Flautre'it raporti puhul.
Genowefa Grabowska
(PL) Härra juhataja, rahvusvahelises õiguses kasutatakse ladinakeelset põhimõtet: par in parem non habet imperium. See tähendab, et riik ei saa mõista kohut teise riigi üle ega kehtestada teise riigi suhtes sanktsioone, et see jääb minevikku, see on ajalugu. Rahvusvaheline üldsus, mida juhib kaine mõistus ja ratsionalism, on teinud tohutu kannapöörde. Primitiivsed sanktsioonid, mida riigid üksteise suhtes vanatestamentliku "silm-silma, hammas-hamba vastu” kättemaksu põhimõttel kasutasid, on asendunud suurepärase kollektiivsete, organiseeritud sanktsioonide mehhanismiga, kusjuures mehhanismi kasutajate, aja ja viisi üle otsustatakse menetluse abil. Mul on heameel, et Euroopa Liit töötab välja veelgi rafineeritumat mehhanismi sanktsioonide rakendamiseks, mis hõlmab ka olukorra ja süüastme arvestamist.
Tahaksin rõhutada kahte asja. Ma pooldan arukaid ja intelligentseid ning mõistlikult kohaldatud sanktsioone, kuid olen vastu nn ennetavatele sanktsioonidele. Minu arvates on ennetavad sanktsioonid õiguste kuritarvitamine. Teiseks tahaksin, et me pööraksime suuremat tähelepanu ühiskonnale, meie kodanikele, teavitada neid sellest, et sanktsioonid ei ole primitiivne karistus, vaid loomulik, terve reaktsioon tõsisele õigusrikkumisele ning et nad on mõeldud demokraatia kaitsmiseks.
Reinhard Rack
(DE) Härra juhataja, volinik, tahaksin jätkata teemaga, mida on puudutanud mitmed parlamendiliikmed. Sanktsioone ei tohi valesti suunata. Eriti ei tohi need kahjustada vaesematest vaesemaid. Selles osas on juba mõnda aega midagi kujunenud, kuid me peame seda teed jätkama. Minevikus oleme ikka ja jälle olnud tunnistajaks sellele, et korrumpeerunud ning inimõigusi põlgavate režiimide puhul tuleb väga sageli ette suurte summade riigiraha erakapitaliks muutmist ning seejärel kusagile hoiule paigutamist, kuni vastav režiimiosaline saab võimaluse oma raha välja võtta ja seda nautida.
See hõlmab samasugust ülemaailmse koostöö otsimist ja tegemist nagu Rahvusvahelise Kriminaalkohtu lähenemise puhul. Euroopa Liit saab siin täita olulist rolli, tagades, et selle poliitika hüved ei jõuaks sinna, kuhu me neid saata ei soovi.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Härra juhataja, õnnitlen proua Flautre'it tema suurepärase tasakaalustatud raporti puhul. Mina näen Euroopa Liidus kaksikmoraali kolme juhtumi puhul. Ühelt poolt esineb kaksikmoraal kahe väikeriigi vahel kaalumisel, millest üks on meie vastu ning vaenulik ja teine väidab, et on lääne ja Euroopa toetaja. Näeme kaksikmoraali väikeriikide ja suurvõimude, Venemaa ja Hiina vahel, kuna siin tulevad mängu majandushuvid. Ning on ka kolmas kaksikmoraal, mis seab küsimuse alla meie usaldusväärsuse ning selle, kas Euroopa Liidul on õigust kritiseerida kolmandaid riike inimõiguste ja vähemuste õiguste valdkonnas, kui ka ELis esineb riike, kus sadadel tuhandetel inimestel puudub kodakondsus, nagu näiteks kaks Balti riiki, või kui Euroopa Liidus esineb juhtiv võim, kelle konstitutsioonis ei tunnustata ikka veel kohalikke keeli. Tänan teid tähelepanu eest.
Zsolt László Becsey
(HU) Härra juhataja, ühinen nendega, kes juhtisid tähelepanu kaksikmoraalile ja järjekindlusetusele ning tahaksin juhtida proua Flautre'i tähelepanu raporti punktile 22, mis puudutab riigi aruannete ja sanktsioonide või sanktsioonipoliitika õiguspärasuse põhjendust. 2004. aasta septembris võeti selles kojas vastu otsus saata uurimismissioon Serbia põhjaosas asuvasse Vojvodinasse, mille puhul pole tegemist üksnes inimõiguste, vaid ka solidaarsusküsimusega, kuna seal on väga palju ungarlasi, rumeenlasi ja sakslasi, kes on ajalookeerises sinna pidama jäänud. Uurisime sealset tõsist inimõiguste olukorda. Selle otsuse kohaselt pidi asja uurima inimõiguste allkomisjon. Seda pole toimunud, isegi mitte kolm ja pool aastat hiljem. Seetõttu palun, et allkomisjon seda tõsist olukorda vastavalt otsusele uuriks, kuna vaid siis saab Parlament juhtida nõukogu ja komisjoni tähelepanu tegelikule olukorrale ning täita oma rolli sanktsioonipoliitikas.
Jean-Pierre Jouyet
nõukogu eesistuja. - (FR) Härra juhataja, daamid ja härrad, tahaksin alustuseks vastata küsimustele, mille esitasid proua Flautre ning härra Romeva I Rueda ja teiste, kes kõnelesid hindamise vajadusest. See on minu jaoks tõepoolest tähtis ning nõukogu jagab Parlamendi muret selle kohta, et sanktsioonide otsused ja nende uuendused põhineksid parimal võimalikul informatsioonil. Olemasolevad meetmed hinnatakse mõju hindamise aruannete alusel regulaarselt ümber ning nõukogu otsused põhinevad võimalikult sageli tõhususe üle otsustajaks määratud riigi missiooni juhtide aruannetel.
Nõukogu on samuti teinud märkimisväärseid edusamme konsulteerides kohalike ja rahvusvaheliste valitsusväliste organisatsioonidega ning täna on Parlament näidanud, et tal on selles hindamises väga tähtis roll.
Kuid samuti on tõsi, et sanktsioonid on vahend, mis peab oma olemuselt jääma poliitiliseks. Me ei vaja metoodilist strateegiat, kuid me ei saa ennast sisse müürida ega anda protsessile automaatset käiku - tahan vaid seda võimalikult selgelt ja vastutustundlikult öelda - seepärast jäävad meie hinnangusse alati erinevused. Vastuseks proua Koppa väga keerulisele sõnavõtule ütlen, et sanktsioonid jäävad poliitiliseks vahendiks. Need pole ainuke inimõiguste edendamise vahend. On veel kaks vahendit, millega häbimärgistada riike, millele need on suunatud, kuid mis on samuti inimõiguste edendamise vahendiks ning nendeks on Balkani stabiliseerimis- ja assotsieerimisprotsessi laienemispoliitikaga sätestatud tingimuslikkus ja naabruspoliitika ning inimõigusklauslite kohustuslikkus kõigis Euroopa Liidu ja kolmandate riikide või riigirühmade vahel sõlmitud lepingutes, mille rikkumine võib viia nende lepingute peatamiseni.
Proua Koppa, tahaksin teile kinnitada, et puudub embargo farmaatsiatoodetele, kuid kehtib kontroll selle üle, kas nende toodete puhul esineb topeltkasutust ning seetõttu on need tooted allutatud leviku tõkestamise režiimile. Nõukogu jagab paljude seisukohta, et sanktsioonid peaksid jääma sihipäraseks ning ei tohiks kahjustada tsiviilelanikkonda.
Härra Cappato ja härra Gawronski tõstatasid samuti tähtsa küsimuse ning paljud sõnavõtjad tulid tagasi keskkonnakahju küsimuse juurde. Hetkel ei ole keskkonnakahju ühise välis- ja julgeolekupoliitika eesmärkide hulgas loetletud, mistõttu on tõsi, et sellest seisukohast seda ei arvestata ning me peaksime mõtlema, kas võtta arvesse ka keskkonnakahju, kui see ohustab kas sisejulgeolekut või inimeste õigusi, inimõigusi. Selline arutelu tuleb meil algatada. Samuti tahaksin öelda härra Cappatole, et nimetatud juhtumite puhul on Euroopa Liit energiasanktsioone juba rakendanud ning seda mitmetel asjaoludel.
Tahtsin puudutada veel mõnda juhtumit, mida mitmed teie hulgast mainisid: nimelt hiljutisi sündmusi. Venemaa ja Gruusia vahelise sõja kohta ütlen väga selgelt, et sanktsioonid ei saavutaks oma eesmärki, kui nende tagajärjeks on igasuguste kontaktide katkestamine riigiga, antud juhul Venemaaga. Lõpuks tuleb meil mõelda ka selle üle, kas antud juhul oleks sanktsioonide kehtestamine Gruusia huvides. Palun teil kõigil selle üle mõelda.
Tulen samuti tagasi selle juurde, mida öeldi võrdluskriteeriumide kehtestamise protsessi kohta. Seda mainis proua Saks. Tegemist on väga tähtsa küsimusega, eriti seoses Usbekistaniga; see on tõsi, viibisin seal konverentsil, mis käsitles Kesk-Aasiat ja Euroopa Liidu kohalolekut Kesk-Aasias. Seal viibides kohtasin proua Tadjibaevat, poliitvangi, kes on nüüd vabastatud; loodame, et tema tervis paraneb ning et talle antakse nõuetekohast abi, kuid mul õnnestus näha ka seda, et hea võrdluskriteeriumide poliitika tähendab seda, et progressi on võimalik saavutada ja võimud pühenduvad Euroopa Liidu kriteeriumide paremale täitmisele. Külastame seda riiki uuesti oktoobris.
Mis puudutab Kuubat ja neid, kes seda mainisid, tahaksin teile meenutada, et sanktsioonid Kuuba vastu lõpetati 2008. aasta juunis, mis aga ei tähenda inimõiguste arengu järelevalve lõpetamist selles riigis.
Need olid selgitused, millega soovisin lõpetada selle äärmiselt sisuka ja üksikasjaliku arutelu, mis näitab parlamendi kaasamise hädavajalikkust.
Benita Ferrero-Waldner
komisjoni liige. - Härra juhataja, leian, et see oli väga kasulik arutelu, milles tõsteti esile mitmeid väga tähtsaid küsimusi, mille üle meil tuleb sanktsioonide kasutamise korral järele mõelda, kuna sanktsioonid on vaid üks meie välispoliitika vahenditest. Neid tuleks kohaldada alati üksnes pärast hoolikat järelemõtlemist, koos kõigi teiste vahenditega, sealhulgas arendustegevus või poliitilised ja majandusreformid kolmandates riikides. Kõigi nende vahendite abil tahame me saavutada ühte: inimõiguste edendamist ja kaitset.
Proua Flautre'i raport näitab selgelt, et meil tuleb seda vahendit veel täiustada ning veenduda, et meie sanktsioonisüsteem on kooskõlas rahvusvahelise õigusega ega riku peamisi inimõigusi. Usun, et meie kohtud - nagu Euroopa Kohus on täna ka tõepoolest teinud - annavad olulise panuse meie sanktsioonisüsteemi arendamisse, tagades samal ajal selliste juhtpõhimõtete nagu õigusriik ja nõuetekohase menetluse austamine. Veelkord, me peaksime inimõigusi edendama ning laiemat elanikkonda säästma, mitte neid majanduslikult või muul viisil karistama.
See on väga tähtis. Seepärast kordan, et me peame suunama sanktsioonid nendele, kes inimõiguste rikkumise eest vastutavad ning - nagu härra Rack ütles - valima näiteks pigem kontode külmutamise ja viisakeelu, et võtta inimõiguste rikkumise eest vastutavatelt juhtidelt või isikutelt kõik positiivsed võimalused.
Mitmed sõnavõtjad, teiste hulgas ka proua Flautre, taotlevad lisaks ka ELi sanktsioonide nõuetekohast hindamist ning on teinud ettepaneku teatud metoodika väljatöötamiseks. Leian, et Jean-Pierre Jouyet on juba lühidalt viidanud nõukogu sellealasele tehtud tööle, mida ma tahaksin toetada ning ma leian, et peaksime enne sanktsioonide kehtestamist olukorda ennetava hindamisega parandama. Siinkohal võin taas pakkuda meie delegatsioonide teenuseid, kuna nad on sur place ning omavad toimuvast väga häid teadmisi; selles osas on kindlasti väga kasulik kodanikuühiskonna ja inimõiguste organisatsioonide panus.
Sidususe osas tahaksin öelda, et sanktsioonid on oluline vahend, kuid neid tuleb täiendada proaktiivse lähenemisega arendustegevusele: toetada inimõigustega tegelevaid institutsioone, poliitilist reformi, edendades kodanikuühiskonda. Heaks näiteks on Birma/Myanmar. Sanktsioonid on kehtestatud, kuid samal ajal on olemas võimalus teha koostööd valitsusväliste organisatsioonide ning inimõigusorganisatsioonidega. Minu arvates on see oluline samm edasi.
Hélène Flautre
raportöör. - (FR) Härra juhataja, mul on hea meel selle arutelu toimumise üle ning teie kõigi, nõukogu eesistuja ja komisjoni panuse üle.
Usun, et selle arutelu kaudu kerkib esile midagi ühise mõttelaadi sarnast. Olen kuulnud arvukaid nõudmisi järjepidevama, usaldusväärsema, kaksikmoraalita poliitika järele ning mulle näib, et nende küsimustega tuleb meil jätkuvalt tööd teha. Õppisin selle raporti kirjutamise käigus erinevate inimestega toimunud aruteludest palju. Usun, et teha on veel palju ning et tulevase töö aluseks peab olema põhjalik ja ulatuslik hinnang kehtivale sanktsioonipoliitikale, kuna küsimuste tekkimisel - näeme seda täna seoses Venemaaga - lähevad asjad kohe väga ägedaks ning meedia on hetkega valvel. Seetõttu vajame väga ühtset filosoofiat ning peame oma menetluskorra ja poliitika suhtes ühel meelel olema.
Arvan et selle teostamine - naasen ekspertide võrgustiku küsimuse juurde - ei puuduta niivõrd tehnilise kogemuse kasutamist tundlike poliitiliste otsuste asemel, vaid selle tagamist, et tundlikud poliitilised otsused põhineksid võimalikult objektiivsel informatsioonil. Sanktsioonipoliitika kasutamise korral tuleb seda läbi näha ning austada seda, mida paljud teist nimetavad "täiesti objektiivseteks võrdluskriteeriumideks”, mis võimaldab mõõta sanktsioonide tegelikku tõhusust.
Olen veendunud, et me teeme konkreetseid edusamme. Mõned punktid vajavad veel selgitamist - olete sellest kõik mitme sõnavõtu järel aru saanud - ning nendest tuleneb ka minu kõrvalehoidmine välisasjade komisjonis. Daamid ja härrad, ma leian, et me ei saa nõuda inimõiguste ja rahvusvahelise õiguse täielikku austamist, kui koostame musti nimekirju, kui neisse nimekirjadesse kantakse ja sealt kustutatakse inimeste nimesid. Äsjanimetatud Euroopa Kohtu otsus, härra Jouyet, annab meile julgust sellel teel jätkata.
Daamid ja härrad, kutsun teid kiitma heaks mitte küll täiuslikku, kuid väga austusväärset raportit, mille üle me võime uhkust tunda ning mis on heaks töövahendiks.
President
Arutelu on lõppenud.
Hääletus toimub neljapäeval, 4. septembril 2008.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
Desislav Chukolov  
kirjalikult. - (BG) Härra Pöttering, proua Flautre, enamik teist on olnud oma poliitilise karjääri mingil hetkel opositsioonis. See kogemus on teile tuttav - võimulolijad teevad näo, et teid pole olemas, samas kui teie mõistate neid hukka nende varguste ja [kahtlaste] tehingute eest. Kuid Bulgaarias on hetkel võimul terroristide ja lausa fašistide järeltulijad.
Bulgaaria kolme erakonna koalitsiooni moodustavad: jumalakartmatud isikud, kes pommitasid kirikuid, et avaldada muljet Kominternile, nagu näiteks Bulgaaria Sotsialistlik Partei (BSP); Bulgaaria II Maailmasõtta kaasanud ja Hitleriga sõbralikes suhetes olnud Boris III järeltulija ümber koondunud erakond - need on vargad Rahvuslikust Liikumisest Simeon II eest (SNM) - ning lõpuks konstitutsioonivastane moslemi erakond Liikumine Õiguste ja Vabaduste eest (MRF), mis koosneb terroristidest, kes lasid umbes kakskümmend aastat tagasi õhku emade ja lastega raudteevagunid.
30. juulil 2008 peksid need kohatäitjad läbi minu kolleeg Dimitar Stoyanovi. Arstlik läbivaatus tuvastas 34 kehavigastust, mille tekitasid politseivormides kõrilõikajad.
Inimõiguste raske rikkumise korral ELi tõhusa sanktsioonide kehtestamise poliitika taustal, millest te oma raportis räägite, nõuan, et parlament ja iga parlamendiliige avaldaks arvamust selle meie kõigi jaoks häbiväärse intsidendi kohta ning tauniks tõsiselt minu riigis valitseva maffia tegevust.
Urszula Gacek  
kirjalikult. - Kriminaalkohtusüsteemi ülesandeks on karistada, kuritegu ennetada ja õigusrikkujat rehabiliteerida. Üldiselt täidavad sama ülesannet ka sanktsioonid. Meie kriminaalkohtusüsteem võib karistada, kuid pole kindel, kui hästi õnnestub ennetamine ja rehabiliteerimine. Samuti on ka sanktsioonidel sageli piiratud mõju inimõigusi ja rahvusvahelist õigust rikkuvate riikide kuriteo ennetamisel ja riigi rehabiliteerimisel.
I Maailmasõjast alates rohkem kui 100 majandussanktsiooni juhtumi tõhususe põhjal läbi viidud uuring näitas, et sanktsioonide tõhususe tõenäosus on suurim siis, kui: nõutav muutus on tagasihoidlik; suured võimsad riigid või riikide rühmad kehtestavad sanktsiooni nõrgema riigi suhtes; sihtriik sõltub sanktsioone kehtestava riigi kaubandusest; sanktsioonid kehtestatakse kiiresti ning kahju sanktsioonide kehtestajale on piiratud.
Kui EL sanktsioone kehtestab, siis peaksid need olema täpsed ja hästi suunatud. Kõne alla tulevad järgmised meetmed: finantsvarade külmutamine, tehingute keeld, kitsendused investeerimisele; kaubanduspiirangud teatud kaupadele; reisikitsendused; diplomaatilised piirangud ning kultuurilised ja spordialased kitsendused.
On eluliselt tähtis, et EL vaataks läbi oma sanktsioonipoliitika, mitte üksnes selleks, et saavutada rikkuvates riikides soovitud muutused, vaid ka selleks, et tagada enda usaldusväärsus.
Bruno Gollnisch  
kirjalikult. - (FR) ÜROd mängiv Euroopa Parlament nõuab inimõiguste valitsuse kehtestamist kogu maailmas. Esmalt oleks parem omaenda kodu korras hoida.
Tuhanded kodanikud, sealhulgas akadeemikud, juristid ja kaasmaalaste poolt valitud rahvaesindajad Prantsusmaal, Belgias, Saksamaal ja Austrias antakse kohtu alla, mõistetakse süüdi, hävitatakse, vallandatakse töölt, vangistatakse ning neid süüdistatakse immigratsiooni kritiseerimise eest rassismis, õiguspärase rahvusliku eelistuse kaitsmise eest ksenofoobias, lähiajaloo "ametlike”, kuid muudetud tõdede kritiseerimise eest revisionismis, õiguspärase ning ainsa elu edasi andmiseks suutelise loomuliku peremudeli eelistamise eest homofoobias.
See poliitiline ja õiguslik tagakiusamine laieneb isegi juristidele. Saksamaal arreteeriti Sylvia Stolz oma kliendi vaadete kohtus kaitsmise eest. Prantsusmaal tegi Pariisi Advokatuuri Nõukogu endale häbi pensionile jäänud advokaadi Eric Delacroix kaitsmise asemel temalt auliikme staatuse äravõtmisega.
Kohtunikud, nagu Estoup Versailles's, Schir Lyonis ja Cotte Pariisis, võistlevad sõbralikult nende meelevaldsete seaduste ulatusliku kohaldamise nimel, eirates kõiki vabadust kaitsvaid põhimõtteid. Kuid enamik nendest vabadust kaotava õigustiku eest vastutavatest isikutest istuvad siin parlamendis. Peaksime oma nördimust avaldama kõigepealt nende suhtes.
Tunne Kelam  
kirjalikult. - Euroopa Liit põhineb sellistel väärtustel nagu demokraatia ja inimõiguste austamine. Nende kaitsmine ja nende kohta arvamuse avaldamine on Euroopa Liidu mis tahes poliitika aluseks.
Inimõigused on ELi välispoliitika üheks peamiseks osaks. Sellele vaatamata ei räägi EL kuigi sageli ühel häälel ega ole suuteline massilistele inimõigusrikkumistele kiiresti ja tõhusalt reageerima.
Sanktsioonid on osa inimõiguspoliitikast, kuid neid ei kohaldata võrdselt. EL ei tohiks silma kinni pigistada ega teha erandeid suurte riikide, nagu Venemaa ja Hiina, korral, mis tähendab sisuliselt inimõiguste vahetamist majandushuvide vastu.
Jätkuvate inimõiguste rikkumise korral tuleb majandussuhteid kolmandate riikidega hoolikalt kaaluda ning rikkumisele tuleb vastata sanktsioonidega ja edasiste läbirääkimiste külmutamisega.
Seetõttu kutsun komisjoni ja nõukogu üles otsustavalt, ühtselt ja jõuliselt reageerima. Peale selle kutsun ELi üles kohaldama inimõiguspoliitikat võrdselt ning kehtestama sanktsioone igale riigile, kus leiab kinnitust massiline inimõiguste rikkumine.
Eija-Riitta Korhola  
kirjalikult. - (FI) Härra juhataja, tahaksin tänada raportöör Flautre'it tasakaalustatud ja väärtusliku raporti eest, kelle järjekindel nõudmine ELi sanktsioonide ümberhindamiseks ja uurimiseks osana ELi laiemast inimõiguspoliitikast on täiesti õige ja kohane. Senikaua meil puuduvad ulatuslikel uuringutel põhinevad andmed, pole sanktsioonide tõhususe või ebatõhususe üle vaidlemisest mingisugust kasu.
Sanktsioonid on inimõiguspoliitikas olulised kahel teineteist täiendaval viisil. Ühest küljest kujutavad need moraalset väärtustel põhinevalt sõnumit Euroopa ühenduselt ning seega väärtuslikku signaali. Teisest küljest võivad need avaldada tuntavat mõju sihtriigi arengule. Mõlemad aspektid on olnud kindlasti olulised juhtudel, kus on saavutatud reaalseid kestvaid tulemusi, näiteks Lõuna-Aafrika apartheidipoliitika kaotamisel.
Kuid on ilmselge, et selliste tulemuste saavutamiseks ei piisa üksnes sanktsioonidest. Riigi inimõiguste ja poliitilise olukorra suhtes püsivate muudatuste tegemiseks on vaja inimõiguspoliitika vahendite koordineeritud ja ulatuslikku kasutamist. Parlamendis on varem rõhutatud, kui tähtis on koostada tõhusam inimõiguspoliitika.
Inimesi ohustavate katastroofide vältimiseks peaksime kaaluma võimalust kasutada täpsemalt suunatud sanktsioone, mis peaksid mõjutama just riigijuhte ning inimõigusi rikkuvaid rühmitusi. Eriti ettevaatlik tuleks olla selliste halvavate meetmete suhtes, mis hävitavad väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete kasvuvõimalused.
Minu küsimus on selle kohta, milliseid kriteeriume tuleks sanktsioonide kehtestamiseks kasutada. On kahetsusväärne, et liiga sageli võib sanktsioonide hindamise taga tajuda muret nende ELi ärihuvidest lähtuva asjakohasuse pärast.
