1. Iran: fallet Shirin Ebadi
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om fem resolutionsförslag om Iran.
Marios Matsakis
författare. - (EN) Herr talman! Förföljelsen av Nobelprisvinnaren Shirin Ebadi är bara ett exempel av många i Iran just nu och denna förföljelse borde inte komma som en överraskning för oss med tanke på det inskränkta synsättet hos den anakronistiska regimen i landet.
Vi borde inte heller bli överraskade över att den iranska regimen inte kommer att ta någon som helst notis om denna resolution. De kommer att skratta åt den och förkasta den på precis samma sätt som de har gjort med parlamentets tidigare resolutioner. Och vem kan förebrå dem? De vet att våra resolutioner bara är ord, inte handlingar, och de anser att de inte är värda papperet de är skrivna på.
Om vi verkligen vill hjälpa till med att få till stånd en förändring i Iran måste vi matcha våra ord med handling. Vi kan t.ex. ta bort PMOI från vår terroristlista, eller vi kan stoppa lukrativa avtal mellan EU-medlemsstaterna och ansökarstaterna och Iran. Om vi vidtar sådana åtgärder kan vi vara säkra på att myndigheterna i Teheran tar oss på allvar och tänker två gånger innan de fortsätter att förfölja sina demokratisökande medborgare.
Jag anser alltså att vi borde ha haft ett andra resolutionsförslag förutom detta för att uppmana regeringarna i vissa EU-medlemsstater, som t.ex. Storbritannien och Frankrike, och ansökarstater, som t.ex. Turkiet, att upphöra med sina hycklande åsikter om Iran och omedelbart börja vidta verkligt effektiva åtgärder mot landet.
Catherine Stihler
författare. - (EN) Herr talman! Advokaten Shirin Ebadis historia som den första muslimska kvinnan och den första iraniern som har fått Nobelpriset, kanske de flesta av oss här i dag känner till. Hon var den första kvinnliga domaren i Iran, men tvingades att sluta på grund av den iranska revolutionen.
Hon försvarade iranska kvinnors och barns rättigheter och kämpade för att ändra skilsmässo- och arvslagstiftningen i Iran. Hon stod upp för att försvara religiösa minoriteter och deras rättigheter, och nyligen har hon försvarat sju medlemmar av Bahá'í faith som hade blivit kollektivt arresterade och som kan drabbas av förföljelse som så många andra likasinnade i Iran. Det är dock hennes arbete med de mänskliga rättigheterna och hennes mod och beslutsamhet som har fått oss alla i kammaren att respektera henne.
Hon, tillsammans med andra människorättsaktivister, var modiga nog att grunda Centrum för skydd av de mänskliga rättigheterna i Teheran. Dess syfte var att rapportera brott mot de mänskliga rättigheterna i Iran, att ge rättsligt stöd till politiska fångar och hjälpa deras familjer. Från allra första början har emellertid myndigheterna försökt att stänga centrumet. De som arbetar där har blivit hotade och fängslade. Shirin Ebadi har personligen drabbats av flera dödshot och världssamfundet har under en viss tid uttryckt oro för hennes säkerhet. Då, strax före jul, när personalen på centrumet skulle fira 60-årsdagen av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna stängde den iranska säkerhetstjänsten centrumet.
Centrumet måste omedelbart öppnas igen. Vi måste utöva påtryckningar på kommissionen, den höge representanten, det tjeckiska ordförandeskapet och våra egna medlemsstater så att de tar upp ärendet och ser till att centrumet öppnas igen.
Det är svårt för oss som sitter här i denna kammare att helt och hållet förstå vilket mod och vilken styrka som krävs av människorättsaktivister som Shirin Ebadi för att kunna arbeta i Iran och sätta sig upp mot diktaturen. Det arbete som utförs av människorättsadvokater och aktivister är emellertid nödvändigt för att kasta ljus över vad som sker i Iran, för att ge hopp till personer som t.ex. Alaei-bröderna. Arash och Kamiar Alaei är båda läkare som hjälper personer med hiv och aids. Bröderna har anklagats för att samarbeta med fienden, men allt de har gjort är att försöka att hjälpa sjuka människor.
Jag hoppas att människorättscentrumet öppnas på nytt och att detta parlament gör allt det kan för att hjälpa Shirin Ebadi. Vi är ju faktiskt medmänniskor och hennes kamp är vår kamp.
Jean Lambert
författare. - (EN) Herr talman! Jag menar att det är viktigt att vi stöder människorättsförsvarare, vare sig vi tror att regeringarna kommer att lyssna på oss eller inte. Olika personer har ofta sagt till oss att de stärks och inges mod när sådana som vi erkänner det hot som de befinner sig under.
Som man redan har sagt är detta ett allvarligt fall, därför att ett angrepp på en så internationellt känd människorättsförsvarare signalerar att folk som ifrågasätter staten eller utövar sina grundläggande rättigheter, t.ex. religionsfriheten, inte är säkra, så de måste underkasta sig staten eller stå sitt kast.
Shirin Ebadi har själv dödshotats vid många tillfällen, bland annat därför att hon har försvarat de sju ledarna i Bahá'í faith i Iran, som också är förföljda. Vi har under de senaste dygnet sett ytterligare arresteringar av personer som har arbetat med henne och förvisso andra medlemmar av Bahá'í faith.
När vi tittar på vad vi gör här måste vi också inse att vi faktiskt ser en förändring när det gäller vissa regeringars erkännande av de mänskliga rättigheterna, och att detta påverkar länder som har förbindelser med EU. De anser att de nu inte behöver uppmärksamma de mänskliga rättigheterna så mycket eftersom de kan handla och samarbeta med länder som egentligen inte bryr sig. Detta gör det ännu viktigare, menar jag, att vi ser till att upprätthålla dessa normer och att vi, som redan har nämnts, inte ökar handeln med länder vars intresse av de mänskliga rättigheterna är uruselt, utan gör allt vi kan för att stödja dem som arbetar för de mänskliga rättigheterna och de demokrater som protesterar mot odemokratiska krafter.
Tunne Kelam
författare. - (EN) Herr talman! Situationen för de iranska medborgare som lever under de teheranska mullornas grymma diktatur är oroväckande och har förvärrats på alla områden sedan 2005. Jag uppmanar därför kommissionen att fortsätta övervaka de mänskliga rättigheterna där och att lägga fram en utförlig rapport om situationen under årets första sex månader.
I dag protesterar vi mot trakasserierna av Nobelpristagaren Shirin Ebadi och hennes centrum för försvar av de mänskliga rättigheterna (CDHR). Många frågar vad protesterna leder fram till. Den frågan bör även ställas till rådet och kommissionen.
Den iranska regimen är potentiellt sett det största hotet mot världsfreden och rättsstatsprincipen. Teheran kommer med all sannolikhet snart att ha kärnstridsspetsar, och regimen har redan missiler som kan avfyra dem. Iran är också en stor exportör av terrorism, till exempelvis Irak, och stöder Hizbullah och Hamas.
Samtidigt hoppas EU fortfarande kunna övertyga diktaturen genom kompromisser och har ända tills nyligen hjälpt terroristregimen i Teheran att stå på tå för den demokratiska oppositionen genom att ironiskt nog stämpla den som en terroristorganisation.
Vi måste alltså tydligt och kraftfullt försvara de mänskliga rättigheterna och vi måste även prioritera situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran när vi hanterar Teheran.
Erik Meijer
Herr talman! Marios Matsakis har rätt. Förföljelsen av Shirin Ebadi är inte en isolerad händelse. Hon har under flera år haft en privilegierad ställning bland regimkritikerna. Människorättscentrumett skapade ett intryck av att det inte var så illa ställt i Iran.
De flesta offer för den teokratiska regimen i Iran är okända. Avvikande politiska åsikter, protester från diskriminerade etniska och religiösa minoriteter, homosexualitet och kamp mot kvinnors missgynnade ställning - allt detta är skäl att bli fängslad eller mördad. Mycket som vi tar för givet i Europa kan man bli mördad för i Iran. Vissa offer hängs upp i höga hisskranar i stora folksamlingar som exempel.
Ändå är omvärlden, inbegripet Europa, inte särskilt intresserad av denna förfärliga situation och hur den kan fås att upphöra. Den internationella uppmärksamheten riktas gärna mot annat. Världssamfundet skulle visserligen vilja att Irans militära makt begränsades och att dess kärnenergianvändning upphörde, men framför allt fäster man vikt vid fortsatta oljeleveranser och upprätthållande eller utökande av goda handelsförbindelser.
Det har lett till att Iran ständigt hotats av krig, utan att någon kritik mot bristen på mänskliga rättigheter kommer till uttryck. Det leder till och med till en situation där samarbete med den iranska regimen köps genom att de främsta exiloppositionsgrupperna ständigt placeras på terroristlistan. Vi måste sätta stopp för den bisarra situation där rådet, varje gång det kommer ett domstolsavgörande som förklarar sådan placering på terroristlistan som olaglig, fattar ett nytt, identiskt beslut på EU:s vägnar.
Till skillnad från de flesta andra offer för förföljelse i Iran är Shirin Ebadi inte anonym utan internationellt känd och respekterad. Hittills har hennes status som nobelpristagare ibland gett henne ett visst mått av frihet. Nu upphör snart denna status, och det är ett tecken på behovet av internationellt stöd för de krafter som vill ha förändring.
Bernd Posselt
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman! Mitt kontor i München ligger på en gata som är hem för många kristna armenier från Iran. De är medlemmar av en av världens äldsta kristna församlingar och är samtidigt patriotiska perser. Det visar att Iran/Persien har en gammal tradition av tolerans, inte bara gentemot olika religioner utan även gentemot de många folkslag som ingår i dess stora rike.
Det strider helt och hållet mot den iransk-persiska andan att regera med en sådan intolerans som denna mullahregim uppvisar. Det strider mot de bästa, ädlaste traditionerna i ett av världens äldsta länder. Det ligger därför i det iranska folkets och dess framtids intresse att vi är tydligare i vårt fördömande av dessa missförhållanden.
Shirin Ebadi, som tagit stora personliga risker när hon avslöjat dessa missförhållanden, och som tilldelats Nobels fredspris för detta, fortsätter sitt arbete för alla etniska grupper och alla religiösa samfund. Vi kan inte godta denna förfärliga, avskyvärda förföljelse av Shirin Ebadi. Hon behöver vår solidaritet. Jag vädjar därför till det tjeckiska ordförandeskapet att tillämpa sin sunda människorättspolitik även i denna fråga.
Józef Pinior
Herr talman, herr kommissionsledamot! Först och främst vill jag göra er uppmärksamma på att det tjeckiska ordförandeskapets företrädare inte närvarar vid denna debatt. Detta beklagar jag verkligen, eftersom Tjeckien är arvtagare till den demokratiska traditionen av kamp för mänskliga rättigheter i hela Central- och Östeuropa. Jag upprepar: det är högst beklagligt att ingen företrädare för det tjeckiska ordförandeskapet deltar i denna debatt, trots att andra rådsordförandeskap, t.ex. det tyska, alltid har skickat en företrädare.
I dag diskuterar vi mänskliga rättigheter i Iran, som är ett betydelsefullt land i Mellanöstern och kommer att ha ett avgörande inflytande över den politiska situationen i det området. Den iranska regeringen bör därför ha en ännu större skyldighet att till fullo respektera mänskliga rättigheter och internationella standarder i fråga om humanitär rätt.
Vi försvarar nobelpristagaren Shirin Ebadi och motsätter oss de senaste åtgärderna inom ramen för myndigheternas och regeringens kampanj för att vända den allmänna opinionen mot Shirin Ebadi. Jag vill också fästa er uppmärksamhet på nya arresteringar av universitetsstuderande i Shiraz. Den här veckan, medan Europaparlamentet har sammanträtt i Strasbourg (närmare bestämt den 12 januari), har ytterligare sex personer arresterats. Vi måste försvara den iranska studentrörelsens oberoende. Jag vill också uppmärksamma er på det förtryck och de trakasserier som drabbar läkare som arbetar med aidsforskning.
Herr kommissionsledamot! Det finns bara en möjlig slutsats: människorättssituationen i Iran måste övervakas vidare av Europeiska kommissionen och hela EU.
Leopold Józef Rutowicz
Herr talman! I Iran, där de fundamentalistiska principerna stöds av en stor del av samhället, möter verksamheten i alla demokratiska institutioner som grundas på andra kulturella regler en hel del motstånd och intolerans. Det är det slags exempel som Iran visar upp.
Även om de styrande politikerna i Iran kanske, för att förbättra sin image, skriver under på åtaganden som är en följd av internationella överenskommelser, är den dagliga verkligheten något helt annat. Fallet Shirin Ebadi, nobelpristagare och chef för centrumet för försvar av de mänskliga rättigheterna, kan tjäna som exempel. Motståndet mot hennes verksamhet hänger samman med svagheten hos den styrande klassen, som av rädsla för att förlora sin status inte kan hålla de fundamentalister i styr som ägnar sig åt antidemokratisk verksamhet. Vi stöder resolutionen. Jag anser att radikalare åtgärder måste vidtas på detta område.
Alexandru Nazare
(RO) I Iran förekommer de kanske minst dokumenterade fallen av kränkningar av mänskliga rättigheter i världen. I dag finns det inga tecken på någon förbättring av situationen. I detta avseende är förföljelsen av Shirin Ebadi en mycket allvarlig fråga, och jag kan även säga detsamma om situationen för de sex studenter som nämndes tidigare.
Det är hoppingivande att flera resolutioner har föreslagits i detta ämne, på initiativ av flera politiska grupper. Jag anser dock att den resolution som lagts fram av Europeiska folkpartiet på ett mycket bättre sätt motsvarar vår förpliktelse att försvara de mänskliga rättigheterna. Som medborgare i ett land som nyligen upplevt både en totalitär regim och den yttrandefrihet som garanteras av en demokratisk regim kan jag inte låta bli att sympatisera med denna kvinna som kämpar för mänskliga rättigheter, och jag är övertygad om att frågan kommer att tas under övervägande.
Denna konstruktiva kritik kan bara leda till bättre förbindelser mellan EU och Iran.
Paulo Casaca
(PT) Jag vill inte bara stödja denna resolution utan framför allt instämma med alla de vänner av ett fritt Iran som, i likhet med Marios Matsakis och andra, har varit angelägna om att betona att det främsta problemet är eftergiftspolitiken gentemot den iranska regimen. Det är en politik där olja och affärsavtal är viktigare än principer.
Att Folkets mujahedin i Iran placerades på listan över terroristorganisationer var en skandal från första början. Det innebar att ett oerhört viktigt reellt problem förvandlades till en strategi av motsatt karaktär som går ut på att göra tjänster för dem som i själva verket driver en terrorpolitik.
Jag vill därför återigen uppmana rådet att omedelbart sätta stopp för denna situation och stryka Folkets mujahedin i Iran från listan över terroristorganisationer.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Herr talman! Zbigniew Brzeziński beskriver det valv av instabilitet som sträcker sig från Egypten till Pakistan som det största hotet mot global stabilitet och utsikter till global utveckling i framtiden. Han menar att det främsta landet, ett slags grundbult, i detta valv är Iran. Om vi inte löser Iranproblemet, om vi inte ser till att det blir ett förutsägbart och demokratiskt land, kommer det att vara mycket svårt att avvärja det hot som Zbigniew Brzeziński talar om.
Men vi kan inte införa demokrati eller stabilitet i Iran. Det är en uppgift för iranierna själva. Med iranier menar jag både dem som bor i själva Iran, t.ex. Shirin Ebadi, och de politiska emigranterna från Iran, t.ex. Miriam Rajavi. Därför är det viktigt att stödja just dessa demokratiska rörelser och äntligen erkänna att mujahedin inte är någon terroristorganisation.
Zbigniew Zaleski
(PL) Herr talman! Ironiskt nog liknar situationen i Iran den som rådde i Gaza när Hamas valdes, det vill säga att regeringen har valts av folket.
Det här är ett problem för oss, eftersom det inte finns mycket vi kan göra. Något måste förändras i Iran. Vi kan bara uttala oss inför hela världen och sända vårt budskap till Iran, nämligen att vi fördömer kränkningarna av mänskliga rättigheter och bristen på demokrati, vad de än tycker om det. I det här fallet kan kanske orden tjäna som vårt vapen och samtidigt erbjuda stöd för de människor i Iran som kämpar för verklig frihet, vilket jag hoppas att de kommer att få.
Vladimír Špidla
Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska kommissionen följer nära utvecklingen av situationen för Shirin Ebadi och ser de hot som hon och hennes medarbetare utsattes för efter genomsökningen av deras kontor i Teheran den 29 december som oacceptabla. Genomsökningen av kontoret är den senaste av en rad hotelser som riktats mot Shirin Ebadi. Exempelvis stängdes i december centrumet för försvar av de mänskliga rättigheterna, en organisation som hon ledde.
Europeiska kommissionen stöder därför till fullo det franska rådsordförandeskapet, som den 31 och den 22 december förra året lade fram två förklaringar gällande fallet Shirin Ebadi. Kommissionen betonar särskilt att de iranska myndigheterna måste fullgöra sina internationella åtaganden på människorättsområdet, framför allt rätten till frihet att delta i fredliga sammankomster enligt den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Iran har undertecknat och ratificerat denna konvention och måste alltså låta centrumet för försvar av de mänskliga rättigheterna öppna igen och ge det den rättsliga status det efterfrågat i många år.
Under 2009 kommer kommissionen, precis som tidigare, att ta varje tillfälle i akt att sätta press på de iranska myndigheterna att skydda Shirin Ebadi och andra människorättsförsvarare (enskilda eller organisationer) och låta dem fortsätta att verka i landet utan att lägga sig i deras legitima verksamhet.
Som ni alla vet innebär frågorna om kärnkraft och mänskliga rättigheter att våra möjligheter till verksamhet i Iran är kraftigt begränsade. Trots detta kommer kommissionen under 2009 att fortsätta med samarbetet på områden av gemensamt intresse, särskilt kampen mot narkotikahandeln. Vi har även lyckats upprätthålla några program för stöd till mänskliga rättigheter och en sund förvaltning av offentliga angelägenheter, t.ex. ett projekt till stöd för barns rättigheter i samarbete med Unicef och projekt till stöd för reformer av rättsväsendet.
Vi driver också initiativ som syftar till att stärka samarbetet och utbytet på utbildnings- och kulturområdet - utbyten inom ramen för programmet Erasmus Mundus, besöket i Bryssel nyligen av ett antal iranska journalister och de tv-sändningar på persiska som kommissionen vill lansera före årets slut. Trots detta står det klart att våra förbindelser inte kommer att kunna utvecklas normalt om det inte sker en dramatisk förbättring av människorättssituationen i Iran.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten.
