Az Európai Unió Szolidaritási Alapja: a reform akadályai (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Gerardo Galeote Quecedo által a Regionális Fejlesztési Bizottság nevében a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés "Az Európai Unió Szolidaritási Alapja: a reform akadályai” címmel - B6-0472/2008).
Gerardo Galeote
Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, ismételten egy külön plenáris vitát szánunk az Európai Unió Szolidaritási Alapja reformjának, amelynek célja, ahogy azt mindannyian tudjuk, mérsékelni a súlyos természeti csapások által okozott károkat az Unió területén.
Az Alapról nagyon gyorsan bebizonyosodott, hogy nem hatékony kitűzött célkitűzéseinek teljesítésében, és ennek eredményeként 2005-ben az Európai Bizottság javaslatot terjesztett elő az e szolidaritási eszközt szabályozó rendelet módosítására. A cél nem csak működtethetőségének javítása volt, hanem igénybevételének és alkalmazási körének a javítása is súlyos természeti csapások esetén.
Az Európai Parlament, és ez könnyedén bizonyítható, gyorsan és intenzíven dolgozott e javaslaton, így 2006 májusában intézményünk befejezte az első olvasatot. Abban az időben mindannyian azt gondoltuk és hittük, hogy a Tanács ugyanígy tesz, hiszen olyan rendelet volt ez, amely az együttdöntési eljárás hatálya alá tartozik. Azonban, ahogy azt mindannyian tudjuk, nem ez történt. Várakozásainkkal ellentétben a Tanács tétlenségével késleltette az eljárást.
Ebben az időszakban a súlyos árvizek mellett az Európai Unióban tűzvészek pusztítottak, amelyeknek halálos áldozatai is voltak, emellett pedig aszályok is sújtották a térséget. A Tanács azonban közömbös maradt. A rendelet javítására irányuló javaslat még mindig a Tanács asztalán van az európai intézmények és a szociális erők többszöri felszólítása ellenére.
Ma ismét fel kívánjuk szólítani a Tanácsot a cselekvésre, és emlékeztetjük, hogy e rendelet módosítása egyetlen euróval sem terheli meg a közösségi költségvetést: követeléseinknek nincsenek pénzügyi következményei, céljuk egyedül a működési problémák kijavítása, amelyek e szolidaritási eszköz létrejötte óta merültek fel.
Egyszerűen csak javítani akarjuk az Alap működését és gyorsaságát, mindig a szubszidiaritás elvével összhangban. Megjegyezzük, hogy az eszközhöz a jelenlegi állapotában nagyon nehezen, korlátozottan és rugalmatlanul lehet hozzáférni, ahogy működése közel hét évében ennek sajnálatos módon szemtanúi lehettünk.
Ezért azt akarom megkérdezni, hogy annak, hogy a Tanácsot alkotó küldöttségek képtelenek közös álláspontot elfogadni, van-e valós magyarázata, illetve van-e valaki, aki meg tudja mondani nekünk, ki és milyen érvekkel akadályozza e rendelet reformját. Szeretnénk, ha ez Európai Bizottság előmozdítaná az Alap reformját, mondja meg nekünk, milyen intézkedéseket tervez tenni, és az ügy holtpontról való kimozdításának elősegítése érdekében világosan vázolja fel a lehetséges alternatívákat. Amennyiben a Bizottságnak mégis vannak alternatívái, szeretnénk természetesen tudni, hogy melyek ezek és milyen időhorizonttal rendelkeznek.
Azt hiszem, helyénvaló emlékeztetni a jelenlévőket, különösen a francia elnökséget, hogy ezt az eszközt egy nemes célkitűzés érdekében hozták létre: hogy gyorsan, megfelelően és láthatóan szemléltesse az Unió szolidaritását polgáraival.
Végül, elnök úr, egy újabb felhívást szeretnék intézni, ezúttal kifejezetten a francia elnökséghez, egy ehhez a kérdéshez szorosan kapcsolódó ügyben, mégpedig az európai polgári védelmi erő létrehozásával kapcsolatban, amelyről Michel Barnier, az egykori biztos, akit mindannyian ismernek, jelentést készített az Európai Tanács számára 2006-ban.
Lassan befejezem. Az Alapot elsősorban az Európai Unió és polgárai közötti szolidaritás szimbolikus kifejezéseként hozták létre. Végül azzal fordulok Önökhöz, hogy ha ennyi idő és erőfeszítés után sikerül végre működésbe hoznunk az Alapot, első gondolatunk és cselekvésünk azok felé irányuljon, akik meghaltak e katasztrófákban az Európai Unióban.
Danuta Hübner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, szeretném megköszönni az Európai Parlamentnek, és különösen a Regionális Fejlesztési Bizottság tagjainak a Szolidaritási Alap iránti folyamatos érdeklődésüket és támogatásukat.
Fontos eszköz ez az Európai Unió stratégiai szolidaritási célkitűzésének előmozdításában, és 2002-es létrehozása óta 61 kérelem érkezett be az Alaphoz, amely 33 alkalommal avatkozott be 20 különböző országban. Eddig 1523 millió euróra vállaltak kötelezettséget. A Számvevőszék legutóbbi különjelentése szerint az Alap kezelése megfelelő, és gyors, hatékony és rugalmas segítségnyújtást biztosít.
Azonban ennek a forrásnak is megvannak a korlátai. Az Európai Unió Szolidaritási Alapjának mobilizálására megadott küszöbérték rendkívül magas. Ennek eredményeként az Alap nincs jól felkészítve bizonyos típusú katasztrófákra, amelyeknél jellemzően alacsonyabb a támogatható kiadás, mint amilyenek az erdőtüzek. Az Alap támogatására eddig benyújtott összes kérelem több mint kétharmada pedig az úgynevezett "rendkívüli regionális katasztrófára” vonatkozó kivételen alapult.
Ráadásul, ahogy az összes meglévő közösségi eszköznél, rendkívül nehéz, ha nem teljesen lehetetlen számunkra, hogy reagáljunk az ember által okozott katasztrófákra, amit az olyan ipari balesetek is szemléltetnek, mint a Prestige-ből kiömlő olajszennyezés, illetve a terrortámadások, mint például a 2004. márciusi madridi bombamerénylet. Hasonlóképpen súlyos közegészségügyi válság esetén sem lehet támogatást nyújtani az Európai Unió Szolidaritási Alapjából.
Emiatt 2005 áprilisában a Bizottság javaslatot fogadott el a rendelet felülvizsgálatára. Az egymást követő elnökségek által 2005 óta tett közös erőfeszítések ellenére a Tanács eddig nem tudott megállapodásra jutni e javaslatról. Ennek egyik oka, hogy a tagállamok nagy többsége úgy ítéli meg, hogy az Alap a jelenlegi rendszer keretében nagyon jól működik, és nem tartják szükségesnek kiterjesztését további helyzetekre, attól tartva különösen, hogy e kiterjesztés költségvetési következményekkel jár.
A Tanács hivatalosan nem határozta meg az egyes tagállamok álláspontját, bár a Tanács álláspontjait általában kvázi egyhangúlag támogatják. Emellett azt sem jelezték, hol található kompromisszum, hogy megállapodást érjenek el a Bizottság javaslatáról.
A Bizottságnak továbbra is meggyőződése, hogy szükséges a Szolidaritási Alap felülvizsgálata, hogy javítsuk az Unió gyorsreagálási képességét az olyan súlyos katasztrófák esetén, amelyekre az Alap alkalmazási köre jelenleg nem terjed ki. Ezért a Bizottság jelentést fogad majd el, amely számba veszi az Alap végrehajtásának hat évét és a javítási lehetőségeket. Reméljük, hogy a jelentés újra elindítja a tárgyalásokat a Tanácsban és az Európai Parlamentben a Szolidaritási Alapról szóló jelenlegi rendelet felülvizsgálatáról. A jelentésnek 2009 első negyedévének vége felé kell elkészülnie.
A polgári védelmet illetően a Bizottság a súlyos katasztrófákra vonatkozó forgatókönyvek alapján elkezdte feltárni a hiányosságokat a polgári védelem reagálási erőforrásaiban, továbbá értékelni a feltárt hiányosságok megszüntetésének lehetőségeit. Ebben az összefüggésben a Bizottság a 2008. évi költségvetésben szereplő kísérleti projekt és előkészítő cselekvés keretében innovatív rendszereket fog kialakítani a tagállamokkal az EU katasztrófákra való általános reagálási képességének erősítése érdekében.
E munka alapján a Bizottság javasolhatja a hiányosságok kiküszöbölését, mégpedig a bármikor bevethető polgári védelmi modulok kialakításán keresztül, illetve további tartalékkapacitások kiépítésével, amelyek célja kiegészíteni a súlyos katasztrófákra adott nemzeti válaszokat, ideértve az erdőtüzek elleni küzdelmet is.
Rolf Berend
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, a Szociális Alap, a 2002. évi Szolidaritási Alap és annak 2006. évi kibővített és továbbfejlesztett változata előadójaként szólalok most fel.
E jelentést, amelyet az Európai Parlament óriási többséggel fogadott el, több mint két évig jegelték, mivel azt a Tanács annak ellenére blokkolta, hogy a polgárok egyre erőteljesebben adtak hangot az európai szolidaritás iránti igényüknek az egyre gyakrabban előforduló természeti csapások miatt. A Szolidaritási Alap, amelyet sebtében tákoltak össze a 2002-es pusztító árvizek után, hogy biztosítsák a sürgősen szükséges támogatást, olyan eszköz volt, amely azt ígérte, hogy azonnali segélyt nyújt katasztrófák esetén. Idővel azonban kiderült, ahogy azt igen helyesen a biztos asszony is mondta, hogy a jelenleg rendelkezésre álló eszköz rendkívül megnehezíti, ha nem éppen lehetetlenné teszi a megfelelő válaszadást a nagy válságokra uniós szinten.
Ráadásul az Alap mobilizálására vonatkozó jelenlegi küszöbérték, ahogy Hübner asszony is mondta, rendkívül magas, ami azt jelenti, hogy az eltérések lassan nem kezelhetők. A katasztrófaenyhítési alap felülvizsgált változata azonban világos választ ad erre. Az Európai Parlament ezért úgy érzi, hogy így még fontosabb a katasztrófák által sújtott emberek rendelkezésére bocsátani ezt a hatékony eszközt, ezért ismételten feltesszük az adott kérdést: miért nem tud a Tanács közös álláspontot elfogadni egy olyan kérdésben, amely ennyire létfontosságú az Európai Unió szenvedő polgárai számára? Melyik tagállam támogatja a továbbfejlesztett Szerződést, és melyik utasítja el? Önök a Bizottságban jelezték, hogy talán van lehetőség a 2009. évi indulásra. Bízom ebben, de újra sürgetni akarjuk ezt, mivel nem lehet egyszerűen csak figyelmen kívül hagyni a Parlament szavazatát, ahogy a különböző elnökségek korábban tették.
Iratxe García Pérez
Elnök úr, biztos asszony, ahogy már képviselőtársaim is mondták, 2006-ban itt a Házban megvitattuk a Szolidaritási Alapról szóló rendelet módosítását, azzal a céllal, hogy úgy igazítsuk ki, hogy gyors és hatékony reagáló eszközzé válhasson. Azonban e kérdés még ma is napirenden van.
Nem volt könnyű elérni azt a széles körű egyetértést, ami itt végül a Házban sikerült, mivel a különböző képviselőcsoportok és bizonyos országok érdekei is nagyon különböző elképzeléseket terjesztettek elő arról, hogy miként módosítsuk e rendeletet.
Azonban úgy érzem, hogy mindannyian nagy erőfeszítést tettünk a megállapodás és annak érdekében, hogy lehetővé tegyük e rendelet módosítását. Úgy érzem, a Parlament példát mutatott arról, aminek elérése érdekében most mindannyiunknak erőfeszítéseket kell tennünk: a rendelet konszenzusos módosításáról.
Az Európai Bizottságnak minden tőle telhetőt meg kell tennie annak érdekében, hogy ösztönözze ezt a megállapodást és elérje a kitűzött célt. Örülök a biztos asszony által ma adott válasznak, aki azt mondta, hogy vizsgálatot végeznek a célkitűzések megállapítása érdekében, amelyeket most kell rögzítenünk a rendelet módosításával kapcsolatban, nem utolsósorban úgy, hogy biztosíthassuk a Tanácsban elérendő későbbi megállapodást.
Biztosítanunk kell, hogy e rendelet módosításával gyors és hatékony választ adhassunk azokra a katasztrófákra, amelyekkel a tagállamok maguk nem tudnak megbirkózni, kiterjesztve a jelenlegi támogathatósági kritériumokat az ipari katasztrófákra, a terrorcselekményekre és a közegészségügyi vészhelyzetekre, nem feledkezve meg az olyan fontos kérdésekről sem, mint a súlyos aszályok, amelyek egyre gyakrabban fordulnak elő, különösen a mediterrán térségben.
Továbbá szilárdan ki kell tartanunk amellett, hogy javasoljuk az Alap mobilizálására megadott 3000 millió eurós küszöbérték lecsökkentését 1000 millió euróra, amely értékek az okozott kárt fejezik ki, nem megfeledkezve a regionális elemről sem. Ennek az eszköznek pénzügyi segély formájában kell választ adnia a szélsőséges aszályra, a tűzvészekre és az áradásokra, nem feledkezve meg semmilyen körülmények között sem az áldozatokról, akiknek azonnali segítségre és támogatásra van szükségük.
A Szolidaritási Alap egy politikai eszköz a problémák megoldására, emiatt ismételten hangsúlyoznom kell, hogy minden erőfeszítést meg kell tenni e téma továbbvitele érdekében, ezt azonban olyan szükséges változtatásokkal kell megtennünk, amelyek megfelelnek napjaink realitásainak.
Jean Marie Beaupuy
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, biztos asszony, képviselőtársaim már említettek néhány példát. Szeretnék ezek közül kiemelni néhányat e téma bevezetése érdekében, mivel fel kell vennünk a küzdelmet a természeti csapásokkal szemben. Ki emlékszik arra, hogy mi történt csaknem egy évszázada, 1908-ban Messinában, ahol 100 000 ember halt meg? Nyilván mindenki emlékszik Csernobilra, viszont ha az elmúlt 10 évre összpontosítunk, akkor emlékezünk a viharokra és az 1999-es hajókatasztrófákra, a most említett közép-európai árvizekre, nem is említve szeptember 11-ét New Yorkban, a 2004. márciusi terrortámadást, a Chikungunya-lázt és így tovább.
Nem tudjuk, mi lesz a következő csapás, vagy hogy az milyen léptékű lesz, de egy dologban biztosak vagyunk, hogy hamarosan ismét lesz egy újabb katasztrófa.
Amikor eljön ez az idő, polgártársaink, akik 50 éve nézik egy látszólag egyesült Európa építését - és számos jelentés, amelyekről a héten szavaztunk, tanúsítja ezt -, felénk fordulnak majd, és ugyanazt fogják kérdezni tőlünk, amit a jelenlegi pénzügyi válság kapcsán is kérdeztek: "de mit csináltatok eddig?”
Az elmúlt hetekben néhányan hallhatták a Nemzetközi Valutaalap igazgatóját, aki egy korábbi, három vagy négy évvel ezelőtti jelentésben a következőt fejtette ki: "Az IMF-nél megmondtuk, hogy a válság be fog következni, és azt is elmagyaráztuk, hogyan lehet megakadályozni”.
Nos, biztos asszony, ma este azért jött el hozzánk, hogy meghallgasson minket, és remélem, meg tud hallgatni minket és biztosítani tudja, hogy Európa - nem úgy, ahogy a jelenlegi pénzügyi válságban történik - nem késlekedik, ha katasztrófára kerül sor.
A magam részéről kettős javaslatot szeretnék tenni. Egyrészt egy javaslatot a követendő fellépés típusáról. Ön mondta ezt a záró megjegyzésében, biztos asszony, utalva Michel Barnier jelentésére.
Nem lehet két különálló fellépésünk, még ha Ön azt is mondja, amit mi is mindig mondunk, különösen a Regionális Fejlesztési Bizottságban, hogy integrált megközelítésre van szükség. Nem lehet az, hogy egyrészről fejlesztjük a Szolidaritási Alapot, másrészről pedig a prevenciós politikát. Ezt a kettőt össze kell kapcsolni, nem utolsósorban azért, hogy meggyőzzük ezeket a rosszhírű pénzügyminisztereket, akik kifejtik nekünk, hogy még ha ki is igazítanánk a Szolidaritási Alapot - és Önök erről beszéltek -, az többe kerülne. Ösztönzést kellene meríteniük a Barnier-jelentésből, és megértenék, hogy ha egyidejűleg prevenciós politikát folytatnánk a cselekvési eszközök egyesítésével, valamint a balesetek és természeti csapások megelőzésének összevonásával, akkor pénzt takarítanánk meg.
Ezért világos, hogy nem csak a pénzmegtakarításról és a katasztrófák elkerüléséről van szó, hanem mindenekelőtt emberi életek megmentéséről, ami valóban elsőbbséget élvez.
Biztos asszony, képviselőtársaimmal ezért sürgetem Önt, hogy minden Öntől telhetőt tegyen meg annak biztosítása érdekében, hogy a francia elnökség végén és a cseh elnökség alatt tényleges garanciát kapjon a svéd elnökségtől, hogy a cselekvési tervet nem csak tanulmányozzák, hanem el is indítják.
Számítunk eltökéltségére. Szükségünk van rá. Tudja, hogy a Parlament Ön mögött áll - ma este ezt határozottan és világosan kimondtuk. Immár csak várnunk kell az eredményre egy évig, a kudarc kizárva.
Elisabeth Schroedter
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, a Tanács nincs jelen, viszont ez az intézmény az, amely az akadályt képezi, és a Tanács az, amelyhez ezt a vitát intézni kell. Végső soron kik azok, akik kérelmet nyújtanak be tűzvész vagy árvíz esetén? A tagállamok - amelyeknek mindenfajta különleges igényei vannak. Általános segélyt akarnak, és azt nem mindig megfelelően használják fel: éppen most volt erre egy példa az Egyesült Királyságban.
Mindazonáltal meg szeretném ragadni az alkalmat, hogy egy másik aggályomnak is hangot adjak a Bizottság előtt. Eredetileg a Bizottság, Bernier úr irányítása alatt, nagyon elkötelezett volt a megelőzés terén, mivel megértette, hogy a természeti katasztrófák csak megelőző intézkedésekkel küzdhetők le ténylegesen. Ma ez a szempont nem kap kellő figyelmet. Üdvözölném, ha a Bizottság iránymutatásokat tudna kidolgozni a Szolidaritási Alap olyan végrehajtására, amely tényleg a megelőzésre összpontosít.
Ismételten rámutatnék, hogy a Bizottságnak már most lehetősége van arra, hogy nagyobb hangsúlyt helyezzen a megelőzésre, például az ERFA programjai keretében, de mit tesznek ezzel kapcsolatban? Eddig nagyon kevés dolog ment keresztül, és csekély befektetések történtek a természeti csapások előfordulásának megelőzése érdekében. Keveset fordítottak a természetes folyamokra, és nem tartottak ki eléggé amellett, hogy az újraerdősítés során keverjék a fafajtákat, például Görögországban, ahol a fenyőerdők azok, amelyek különösen könnyen kigyulladnak.
Elvárom, hogy a Bizottság nagyobb elkötelezettséggel járjon el a jelenlegi kérelmekkel kapcsolatban, és kövesse figyelemmel, mire költik a pénzt, annak biztosítása érdekében, hogy a katasztrófák ne forduljanak megint elő, és lehetővé tegye, hogy a befektetések valóban harmóniában legyenek a természettel. Eddig nem láttam jelét ennek az elkötelezettségnek, és ebben a tekintetben a Bizottságnak vállalnia kell a felelősség egy részét. Bár természeti csapásokról beszélünk, a természeti csapások többségét jórészt emberek okozzák - egyrészt annak betudhatóan, hogy nem lépünk fel eléggé az éghajlatváltozással szemben, másrészt azért, mert árterekre építkezünk és monokultúrás erdőket telepítünk. Ebben a tekintetben a Bizottságnak most kell cselekednie, nem várhat.
Pedro Guerreiro
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (PT) A Szolidaritási Alapról szóló rendelet módosításáról 2006. május 18-án tartott vita során, amelyben több javaslat előterjesztésével is aktívan részt vettünk, hangsúlyoztuk, hogy nem értünk egyet a Parlament többsége által elfogadott állásponttal. Különösen azzal nem értettünk egyet, hogy nem tartották meg a regionális katasztrófák támogathatóságát a jelenlegi rendeletben előírtak szerint, pedig ez a fajta katasztrófa fordul elő a leggyakrabban. Azzal sem értettünk egyet, hogy elutasították a kohéziós országoknak és a konvergenciarégióknak nyújtható nagyobb pénzügyi támogatást, és nem értettünk egyet az Alap mobilizálására megadott küszöbérték csökkentésével sem, ami úgy történt, hogy az egyértelműen a legnagyobb bruttó hazai termékkel rendelkező európai uniós országok számára lett a legelőnyösebb.
Mindazzal összhangban, amit eddig tettünk, a fent ismertetett kérdéseken túl továbbra is küzdeni fogunk többek között a következő szempontok érvényesítéséért: a mediterrán térség természeti katasztrófáira jellemző sajátosságok elismerése; a Szolidaritási Alap kiigazítása a határidők tekintetében (miután láttuk, hogy indokolatlan és elfogadhatatlan késedelmek vannak a közösségi források mobilizálásában és az áldozatokhoz való eljuttatásában); a Szolidaritási Alap kiigazítása a támogatható cselekvések tekintetében, különösen a különböző természeti csapások sajátos jellegét illetően, mint amilyenek az aszályok és tűzvészek; felvenni a támogatható cselekvések közé a termelőtevékenység helyreállítására irányuló támogatásokat a katasztrófák által sújtott térségekben, valamint azokat a műveleteket is, amelyek vészhelyzeti szárazföldi és légi felszerelést biztosítanak az erdőtüzek oltásában.
A polgári védelem terén tett kezdeményezések összességét illetően úgy gondoljuk, hogy prioritást kell adni a megelőzés támogatásának és a polgári védelmi erőforrások javításának, valamint ezek koordinálásának az egyes tagállamokban.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Elnök úr, biztos asszony, Európának elvárása, hogy megelőző szemléletünk legyen. Az érintett területeken a polgárok nem tudják felfogni, miért tart hónapokig, amíg Európa - amelyet gúzsba kötnek saját eljárásai - végre egyértelmű helyzetet tud teremteni.
Hogyan is működik ez? Valami történik valahol, néhány órával később már látható a televízióban is, és elkezdünk gondolkodni azon, hogy ennek a térségnek a segítségünkre és szolidaritásunkra van szüksége. Majd néma csend következik. Elakadunk valahol a nemzetállamok és az európai hivatalok között. Ami zavaró, hogy semmilyen kommunikáció sincs ezen a ponton. A dolog megakadt a Tanács szintjén, immár két éve, azonban mindenképpen meg kell találnunk, hogy mi az akadály oka, és meg kell hallgatnunk az alternatívákat. Ez a nagy kérdés most. Kis idő múlva, hat hónapon belül lejár a Parlament mandátuma. Az új Parlamentnek várhatóan úgy kell átadnunk majd ezt az ügyet, hogy nem értük el céljainkat, és nincsenek épkézláb javaslataink.
A francia elnökség mindennel foglalkozott, csak ezzel az üggyel nem. Semmi sem történt ezen a téren, és mindenképpen hallani szeretnénk, hogy ennek miért kellett így lennie. Mégis gratulálnom kell az Európai Bizottságnak. Hübner asszony és kollégái kétségtelenül elértek némi előrelépést az ügyben, és lehetővé kell tennünk, hogy közös erővel teljesen felszámoljuk az akadályokat. Ki kell tennünk a szégyenfalra a Tanácsot és a francia elnökséget, és ki kell jelentenünk, hogy kudarcot vallottak ezen a téren.
Wolfgang Bulfon
(DE) Elnök úr, mikor van szüksége a polgároknak Európa szolidaritására? Mikor van szüksége a tagállamoknak az Európai Unió szolidaritására? Természetesen elsősorban katasztrófák idején. Pontosan ezt a kérdést tettem fel tavasszal, a negyedik kohéziós jelentésről tartott szavazással kapcsolatban.
Elnök úr, ma a Szolidaritási Alap felülvizsgálatáról vitatkozunk, hogy jobban felkészüljünk a jövőbeli kihívásokra, és képesek legyünk gyorsan és hatékonyan segítséget nyújtani. A Bizottság és a Parlament állásfoglalásaik szerint egyetértenek e jogalkotási kezdeményezés célkitűzéseivel. Idén júliusban kérdést intéztem a Tanácshoz ezen eljárás állásával kapcsolatban. Arról tájékoztattak, hogy a Parlamenttel ellentétben ők jelenleg nem látják szükségét a kezdeményezésnek. Figyelembe véve, hogy az egykori francia biztos és miniszter hangsúlyozta jelentése felülvizsgálatának szükségességét, érthetetlennek tartom a Tanács hozzáállását. Ezért keresve sem találnék jobb bizottsági elnököt, mint Galeote urat, aki nem hajlandó elfogadni, hogy figyelmen kívül hagyják a Parlament döntéseit. Ezért külön köszönetet szeretnék mondani neki. Felszólítom a francia elnökséget, hogy sürgősen vizsgálja felül Európa polgáraival szembeni hozzáállását.
Agnes Schierhuber
(DE) Elnök úr, a legfőbb ideje, hogy hálás köszönetemet fejezzem ki az előadónak.
Azt hiszem, ez egyike azoknak az alapvető kérdéseknek, amelyek összetartják Európát, ami egyben a szolidaritás kérdése is. A legfőbb ideje, hogy a tagállamok cselekedjenek ezen a területen. Az EU-nak pénzügyi támogatást kell nyújtania azoknak a szervezeteknek, amelyek segítenek nekünk a válsághelyzetekben. Sok tagállam szenvedett el pusztító természeti csapásokat az utóbbi években: gondolok itt a Görögországban többször is bekövetkezett erdőtüzekre, köztük a tavalyira, és a 2002-es közép-európai árvízre, amely Ausztriát is súlyosan érintette.
Az ilyen katasztrófák gazdaságilag kihúzzák a talajt az emberek lába alól. Ilyen helyzetekben rendkívüli erőforrásokra van szükség, elnök úr, mivel ez nem csak a gyorssegélyekről szól, hanem az évszázados infrastruktúrák újjáépítéséről is. Egy tagállamnak egyedül nincsenek meg ezek az erőforrásai. Azt is szem előtt kell tartani, hogy egyes tagállamok sajnos jobban ki vannak téve ezeknek a természeti csapásoknak, és itt is Ausztriára gondolok. Az osztrák emberek még mindig nagy hálával beszélnek arról, hogy az EU milyen gyorsan segített nekik. Az Európai Szolidaritási Alapnak nem csak az újjáépítés finanszírozásában kell segítséget nyújtania, hanem támogatnia kell a vészhelyzetben segítséget nyújtó szervezeteket is. Az önkéntes tűzoltószolgálatok, a Vöröskereszt és más önkéntes szervezetek munkája megfizethetetlen: el sem lehet képzelni, mennyibe kerülne, ha ezeket a szolgáltatásokat nem önkéntes alapon nyújtanák. E szervezetek mindig segítenek vészhelyzetekben, és nélkülözhetetlen részei a társadalmi struktúráknak a vidéki térségekben.
Ezért sürgősen cselekednünk kell, hogy fenntartsuk és bővítsük ezeket a segítségnyújtási struktúrákat. Remélem, gyorsan megállapodásra jutunk, hogy ne kelljen azon sajnálkoznunk, ha egy újabb katasztrófa bekövetkezésekor nem tudunk elég gyorsan cselekedni.
Evgeni Kirilov
(BG) Ahogy az előadó, Galeote úr és sok más képviselő is rámutatott, a Szolidaritási Alap egy szükséges eszköz, amelynek a neve és a célja is az, hogy kiteljesítse az Európai Unió egyik legfontosabb alapelvét, a tagállamok közötti szolidaritást. Az Alap eddigi működése során nyilvánvalóvá váltak a mulasztások és hibák, ezért a reformnak orvosolnia kell ezeket a hibákat, és választ kell adnia az előttünk álló veszélyekre. Ahogy már említették, létezik egy reformmechanizmus, az Európai Parlament pedig kifejtette álláspontját. A fontos az, hogy figyelembe vegyük valamennyi lehetséges problémát, amellyel az Alap szembesülhet, hogy olyan eszközzé válhasson, amely valóban hasznos, az emberek pedig érezhessék, hogy teszünk valamit. Senkinek sincs szüksége egy használhatatlan eszközre, amelyet be lehetne ugyan vetni, a gyakorlatban viszont egyáltalán nem működik. Ugyanakkor jelentsük ki egyértelműen, hogy a legnagyobb hatást a gyors válasszal érhetjük el. Még mindig nagyon messze vagyunk attól, hogy hatékony rendszerünk legyen. A kisebb tagállamoknak nincsenek olyan erőforrásaik, mint a nagyoknak, emellett pedig az európai szintű együttműködésről és koordinációról is csak álmodozhatunk. Ráadásul - és erre már többen rámutattak - nem mindig feltétlenül több pénzre van szükség.
Az idén nyáron hazámban, Bulgáriában óriási tűzvész volt a Rila-hegységben, az ország legfestőibb, megközelíthetetlen hegyei között, amelyet csak a francia tűzoltó helikopterek segítségével tudtunk megfékezni, és amiért mélyen hálásak vagyunk nekik. Azonban a művelet megszervezése és koordinálása túlságosan sokat emészt fel az értékes időből. Az Európai Unió polgárai türelmetlenül várják a tényleges döntéseket, és nem feltétlenül a nagy pénzösszegeket. A hatékony döntésekkel, ahogy Beaupuy úr mondta, még pénzt is megtakaríthatunk.
James Nicholson
Elnök úr, mindannyian tudjuk, hogy az Európai Szolidaritási Alap előzménye és eredete a 2002. évi pusztító közép-kelet-európai árvizekre nyúlik vissza; az Alap szükségességét a görögországi erdőtüzek is megerősítették. Nemrégiben pedig a saját választókerületemben, Észak-Írországban pusztító árvíz hozta közel hozzám, hogy milyen fontos is ez.
Annak ellenére, hogy széles körű támogatásra és lelkesedésre talált a Parlamentnél és a Bizottságnál, valamint az EU polgárai körében, a Tanács vonakodása az együttműködés terén akadályozta az Alap teljes körű végrehajtását. Az Európai Unió mindenképpen támogatást kíván nyújtani azoknak a tagállamoknak, amelyek természeti csapást szenvednek el. E segélyt gyorsan és érzékenyen kell kezelni, hogy minden esély meglegyen a hatékonyságára. A Tanács azonban jelenleg akadályokat gördít az útba, amelyek gátolják az Alap zökkenőmentes működését. Örülök ezért e szóbeli választ igénylő kérdés előterjesztésének, sürgőssége pedig olyan ügy, amelyre a bizottság is rávilágított.
Emellett szeretném hangsúlyozni a bizottság által feltett kérdés azon részét, amelyben azt kívántuk megtudni, hogy mely tagállamok ellenzik az Alapot, és mondják meg, miért. A Szolidaritási Alap rendkívül fontos mechanizmus az Európai Unió számára, és az is fontos, hogy a rendelkezésére álljon. Azonban a végrehajtásával kapcsolatos problémák túlságosan is sokáig voltak kerékkötői a fejlődésének, és ezt véleményem szerint a lehető leghamarabb meg kell oldani.
Mindegy, hogy árvízről vagy erdőtűzről van szó, amikor az emberek bajban vannak, szükségük van a segítségre és támogatásra, és mindenekelőtt az előre kifizetett és gyors pénzügyi támogatásra; nem úgy, mint a jelenlegi rendszerben, ahol ez hónapokba és évekbe került, és teljesen megfojtotta a bürokrácia. Ha tényleg valami jót akarnak tenni, hát ez az, és nagyobb hitelességet fog adni Európának, mint az összes többi javaslatunk együttvéve.
Világosan akarok beszélni a Tanács előtt. A Tanács nem értett egyet ezzel, mert véleményem szerint - és ez az én véleményem - nem akarják a Parlamentet, és ami még fontosabb, e Parlament képviselőit a helyi régióban tudni, ahol fontosabbak vagyunk Önöknél, a Bizottságnál vagy náluk, a Tanácsnál. Mert amikor valami történik, az emberek a képviselőkre tekintenek. Nem a Bizottságra és nem is a Tanácsra, azt sem tudják, hogy kik Önök. Önök egy érinthetetlen, arctalan, bürokratikus szerv Brüsszelben. Így a képviselők, mi, a Parlament vagyunk azok - és ne meneküljenek e feladat elől -, akik mindig ott vagyunk kinn az emberekkel, és szükségünk van arra a támogatásra. Életemben nem hallottam még ilyen gyenge kifogásokat; itt az ideje befejezni ezt az ügyet.
Stavros Arnaoutakis
(EL) Elnök úr, biztos asszony, általában azt mondjuk, hogy olyan Unió vagyunk, amelynek alapelve a szolidaritás. Ma polgárainknak olyan Unióra van szüksége, amely a gyakorlatba is átülteti ezt az elvet. Tettekre van szükség, nem csak szavakra. Ma felszólítjuk a Tanácsot, hogy vegye figyelembe a polgárok elvárásait, és mutassa meg, hogy a Szolidaritási Alapot illetően felnőtt a feladatához.
Országainkban mindannyian megtapasztaltuk már, hogy milyen gyakran fordulnak elő természeti katasztrófák. Mindannyian szemtanúi voltunk polgártársaink kétségbeesettségének, akiket a katasztrófák érintettek, és mindannyian tudjuk és megértjük, milyen fontos ezeknek a polgároknak, hogy érezzék, az Európai Unió mellettük áll. 2006 májusában az Európai Parlament elfogadta az Európai Bizottság új Szolidaritási Alapra vonatkozó tervét, azét az új, gyorsabb, rugalmasabb és hatékonyabb alapét, amelyet a Parlament a 2007-2013-as időszakban szándékozik megvalósítani, amely azonban idáig csak porfogóként szolgált a Tanács asztalán.
Őszintén nem tudom megérteni, hogy miként lehet az, hogy van egy ilyen jó eszközünk, és mégsem tudjuk alkalmazni. Az Európai Uniónak minden eddiginél nagyobb szüksége van az új Szolidaritási Alapra.
Oldřich Vlasák
- (CS) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a Régiók Bizottságának tagjaként lehetőségem volt saját szememmel látni a vihar által feldúlt erdőket a szlovákiai Magas-Tátrában, a tűzvészt Portugáliában és az árvizet a Cseh Köztársaságban. A helyi emberekkel beszélve teljes mértékben felismertem, mennyire az európai szolidaritás kézzelfogható megnyilvánulásának érzik a károk kijavítására és a tátrai nemzeti park helyreállítására felhasznált európai pénzeket. A Szolidaritási Alap bizonyos válsághelyzetekben alkalmas arra, hogy támogatást nyújtson az egyes államoknak, és ezzel nagyban kibontakoztassa a szélesebb értelemben vett Európához tartozás élményét. Sajnálatos módon ezen alap tényleges kezelése nem túl hatékony, így a segítség gyakran több hónapos késéssel érkezik meg. Ezért az Európai Parlament hosszú ideje próbálkozik a jogi keret megváltoztatásával, hogy a jogszabály képes legyen figyelembe venni a legfrissebb igényeket ezen pénzügyi erőforrások felhasználásakor, és gyors, hatékony segítséget tudjon nyújtani rövidebb idő alatt.
A globális éghajlatváltozás fényében várható, hogy az árvizekkel, aszályokkal, viharokkal és tűzvészekkel fenyegető természeti csapások gyakoribbá válnak öreg kontinensünkön. Újabb fenyegetések is vannak terrortámadások és járványok formájában. Valójában az egyes államok megpróbálnak kétoldalú keretek között együttműködni, és közös gyakorlatokat és eseményeket szervezni a segélyszolgálatok számára. Így közvetve támogatják a polgári védelem Michel Barnier által 2006-ban körvonalazott elképzeléseinek némelyikét. Sajnos a vitát még folytatni kell.
Hölgyeim és uraim, gyors válaszok, a Szolidaritási Alap hatékonyabb felhasználása és nemzetközi együttműködés a katasztrófák megelőzése és hatásaik leküzdése terén - ezek a legforróbb témák, különösen a közelgő európai választások előtt. Ezért teljesen megértem a felvetett kérdéseket, és felszólítom az Európai Bizottságot és a Tanácsot, hogy gyorsan oldja meg a helyzetet.
Gábor Harangozó
(HU) Köszönöm szépen, elnök úr. Tisztelt biztos asszony, kedves kollégák. Az Európai Közösség azért hozta létre a Szolidaritási Alapot, hogy a kifejezetten sürgős esetekben gyorsan, hatékonyan és rugalmasan lehessen reagálni. A legkevésbé állítható azonban, hogy a Tanácsot a gyorsaság és a hatékonyság jellemezné a közös álláspont kialakításakor.
Sajnos azonban a legnagyobb természeti katasztrófák nem várnak a közös álláspont kialakulására. A Szolidaritási Alap fennállása óta elért pozitív eredmények ellenére további fejlesztések szükségesek, hogy sokkal gyorsabb és hatékonyabb segítséget lehessen nyújtani az arra rászorulóknak. A megoldandó problémák előttünk tornyosulnak, ezért nagyon nehezen tudom megérteni, hogy miért telnek el évek anélkül, hogy a Tanács bármiféle döntést hozott volna. Az enyémnél már csak a polgáraink megértését lesz nehezebb megszereznünk.
Nem engedhető meg további késedelem, a vita eredményességére kell törekedni, és mihamarabb megegyezésre kell jutni annak érdekében, hogy a sűrűsödő természeti katasztrófák okozta kihívásoknak meg tudjunk felelni. Köszönöm figyelmüket.
Rumiana Jeleva
- (BG) Az utóbbi években egyre több katasztrófával kellett szembesülünk, mind természeti, mind ember által okozott katasztrófákkal. Ezek a katasztrófák nemcsak súlyos pénzügyi, hanem sajnos emberi veszteségeket is okoztak. Az elmúlt néhány évben árvizekkel, aszályokkal és erdőtüzekkel kellett megküzdenünk Bulgáriában. Ezen a hétvégén földrengés volt Bulgáriában, amely szerencsére nem volt túl erős. Csekély vigasz ugyan, de mégis megerősíti a hatékony Európai Szolidaritási Alap szükségességét.
Rá szeretnék mutatni, hogy nem mi vagyunk az egyetlen ország Európában, amely ilyen csapásokat szenved el. A szomszédos Görögországnak például pusztító erdőtüzekkel kellett megküzdenie 2007-ben. Ez azt jelenti, hogy többet kell foglalkoznunk e katasztrófák következményeivel. Nyilvánvaló, hogy változtatnunk kell a szabályozáson, hogy rugalmasabb eszközöket biztosítsunk. Ahogy Berend úr 2006-ban készített jelentésében helyesen levonta a következtetést, fel kell gyorsítanunk a segélyek folyósítását, és csökkentenünk kell az ezzel járó bürokráciát. Biztosítanunk kell, hogy a segély akkor érjen el a polgárokhoz, amikor szükség van rá, nem pedig napokkal vagy akár hetekkel később. Ezért is üdvözlöm, hogy csökkentik a támogathatósági küszöböt és új, gyorsított kifizetéseket valósítanak meg, amelyek a valódi szolidaritás kifejezői. Egy másik nagyon fontos szempont, hogy az új, felülvizsgált javaslat kiterjed az ipari katasztrófákra is. Például ha Bulgáriában felrobbanna egy olajvezeték, vagy hajóbaleset történne, akkor ezek a katasztrófák is jogosultak lennének a Szolidaritási Alap támogatására.
És végezetül szeretnék bemutatni egy finanszírozási elképzelést. Hosszú távon mérlegelhetnénk, hogy a finanszírozási eszközökben, mint amilyen a Szolidaritási Alap, hasznosítsuk az "N+2” vagy "N+3” szabályok keretében felhasználatlanul maradt pénzek egy részét. Idővel azonban a valódi változásra kell összpontosítanunk, és éppen ezért sürgetem a Bizottságot és különösen a Tanácsot, hogy támogassák az Európai Szolidaritási Alap módosítását.
Emmanouil Angelakas
(EL) Elnök úr, biztos asszony, a Szolidaritási Alap fontos eszköze a szociálpolitika gyakorlásának a természeti csapások által sújtott tagállamokban. Az ilyen katasztrófák által sújtott európai polgárok iránti szolidaritás gyakorlati kifejeződése ez - olyan eljárásokon keresztül, amelyek valóban eleget tesznek az Európai Unió által saját polgárai számára nyújtott tevőleges támogatásról alkotott elképzelésnek.
Az Alap közreműködését abban, hogy segítsen megbirkózni a súlyos katasztrófákkal, jól szemléltették a közép-európai árvizek, az olaszországi földrengés és a portugáliai tűzvész, valamint a hazámban, Görögországban 2007-ben pusztító erdőtűz, és sokat mond, hogy sok tagállam használta fel az Alap előirányzatait. Azonban a jelenlegi rendelettel és a meglévő erőforrásokkal az Európai Unió nem tud választ adni a többi ilyen válságra, amelyek nem kizárólag természeti eredetűek; ilyenek például az ipari szennyezés, az európai járványok, az aszályok és más hasonló katasztrófák.
A rendelet javasolt reformja átfogóbb követelményeket ölel fel, felgyorsítja az eljárásokat, bevezet egy újítást, az előlegfizetést, és általában gyakorlati és pozitív intézkedéseket tartalmaz. Mindezek alapján, és mivel a Parlament elfogadta a Bizottság javaslatát, nemigen látom annak okait, hogy miért késik a rendelet ratifikálása.
Megnyugtató, biztos asszony, hogy világossá tette: álláspontjával támogatja véleményünket itt ma. Ez a késedelem nincs összhangban a szolidaritás bennünket vezető szellemével. A Tanácsnak nagy a felelőssége most, és reméljük, hogy választ ad az Európai Parlament felhívására, és azonnal eleget tesz annak, még ha ma nincs is jelen.
Maria Petre
- (RO) Elnök úr, biztos asszony, képviselőtársaim, mindenekelőtt hadd mondjam el, mennyire örülök, hogy végre vitát tartunk ebben a témában. Remélem, hogy a mai vita meg is hozza majd azokat az eredményeket, amelyeket a Bizottság már megígért nekünk. Mindannyian tudjuk, hogy a Szolidaritási Alap tényleges igénybevételére vonatkozó jelenlegi eljárások túl sok időt vesznek igénybe. Ezért javaslom az Unió költségvetésének módosítását.
Például amikor Románia a Szolidaritási Alapból nyújtandó segélyért folyamodott a 2005 tavaszán és nyarán bekövetkezett árvizek után, nagyjából egy évet kellett várnia, hogy megkapja a pénzt. A rendelet rendelkezései előírják, hogy a kérelmet legkésőbb a katasztrófa bekövetkezte után tíz nappal be kell nyújtani, és meg kell adni a veszteségek összértékét, ami segít besorolni a katasztrófa típusát. Elég nehéz teljesíteni ezeket a követelményeket például árvizek esetén. A károk megfelelő értékeléséhez előbb a víznek teljesen fel kell száradnia. Ez semmiképpen sem függ a nemzeti intézményektől és hatóságoktól. A következő eljárásban a Bizottságnak kell értékelnie a feltételek teljesülését, elsősorban a súlyos katasztrófa feltételeinek teljesülését. Ez jó sok időt vesz igénybe, ideértve a további információkhoz és pontosításokhoz szükséges időt is. Végezetül a módosított költségvetés jóváhagyása után a Bizottság előkészíti, majd jóváhagyja a támogatások odaítéléséről szóló határozatokat. Ezt követi végül a pénzeszközök átutalása, amelyet legkésőbb egy éven belül el kell költeni. Gyakorlatilag ezzel a pénzzel visszatérítik a kedvezményezett állam által az elszenvedett katasztrófa után már kifizetett kiadásokat. E feltételek alapján feltesszük magunknak a kérdést, hogy ez valóban gyorssegély-e.
Azzal szeretném zárni, hogy az, hogy elutasítják a Bizottságnak a rendelet módosítására irányuló javaslatát, miután azt megvitatták a pénzügyi tanácsosok munkacsoportjában, de nem konzultáltak a "Strukturális fellépés” munkacsoporttal, arra enged következtetni, hogy a pénzügyminiszterek között gyakorlatilag nem jött létre megegyezés. E következtetés számos problémát okoz nekünk, különösen most, amikor annyi probléma van tagállami szinten is.
Mairead McGuinness
Elnök úr, késő este vetjük fel a legjobb kérdéseket, ez pedig egyike azoknak, bár olyan ez, mint egy "párbeszéd egy sükettel”, mivel a Tanácsot nem halljuk ebben a vitában.
Két szó van, amelyről sokat beszélünk Európában: az egyik a "szubszidiaritás”, a másik pedig a "szolidaritás”. A szubszidiaritás a tagállamok és jogaik tiszteletben tartását jelenti, a szolidaritásban pedig véleményem szerint az Európai Unió közös vonása és egymás kölcsönös támogatása tükröződik. Akkor miért nem működik úgy ez az alap, hogy ellássa ezt a két feladatot? Az egyik veszély és az alap működésképtelenségéből adódó kár valójában abban áll, hogy bejelentjük a finanszírozás rendelkezésre bocsátását, majd nem folyósítjuk azt, mert a rendszer bonyolult, bürokratikus és nagyon nehezen kezelhető a közösségek és személyek számára.
Azt feltételezem, hogy ez alapvetően a költségvetésről és a pénzről szól. Nagyon figyelmesen hallgattam múlt héten a pénzügyi programozásért és költségvetésért felelős biztos megjegyzéseit számos dologgal kapcsolatban, a közös agrárpolitikától kezdve egészen más kérdésekig, különösen azt a felhívást, amelyben rugalmasabb költségvetés szükségességéről beszélt, egy olyan költségvetésről, amely gyorsabban reagál a világ eseményeire, nem pedig úgy, hogy Európai Unió az események után kullog.
Sajnálom, hogy nem beszélt arról, hogy rugalmasan kell reagálni az Európai Unióban bekövetkező eseményekre is, hiszen szerintem éppen ez az, amiről ma este itt beszélünk. Én abból az országból jöttem, amely nemet mondott a Lisszaboni Szerződésre, ahol egyre többet beszélünk arról, hogy közelebb kell vinni a polgárokhoz az Európai Uniót, ennek legjobb módja pedig az, ha látjuk Európát cselekedni, nem csupán beszélni. Attól tartok, túl sok a bejelentés az Európai Unióban az egyes dolgokról, helyi szinten viszont - ahol az emberek látják az Unió munkáját - túl kevés a tett.
Azzal a pozitív megjegyzéssel zárnám, hogy a reggeli lapokban egy felmérés azt állította, úgy tűnik, az ír közvélemény talán megváltoztatja véleményét Lisszabonnal kapcsolatban. Szóval haragudnék Önökre, ha csüggedten hagynánk el az üléstermet.
Sérgio Marques
(PT) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim, teljesen indokolt és lényegbevágó ez a szóbeli választ igénylő kérdés, amelyet Gerardo Galeote tett fel az Európai Bizottságnak a Regionális Fejlesztési Bizottság tagjaként. Világosan ki kell fejteni azokat az okokat, amelyek miatt a Tanács blokkolta a Szolidaritási Alap reformját, mivel nem tudott közös álláspontban megállapodni, amely lehetővé tette volna a jogalkotási folyamat folytatását.
Nehezen látható, milyen okok indokolhatják a Tanács álláspontját, kivéve talán a pusztán pénzügyi okokat. Nem akar a Tanács élénkebb és gyorsabb választ adni a megtörtént természeti katasztrófákra? Nem akar a Tanács ilyenfajta gyors választ adni minden típusú katasztrófára, például a súlyos ipari katasztrófákra, terrortámadásokra vagy közegészségügyi vészhelyzetekre?
Elengedhetetlen, hogy világos válaszokat adjunk ezekre a kérdésekre, mint ahogy ugyanilyen létfontosságú, hogy tisztázzuk, mit is gondol az Európai Bizottság erről a helyzetről, és szándékozik-e bármilyen lépést tenni a jogalkotási folyamat holtpontról való kilendítése érdekében.
A szolidaritás értékét szintén teljes mértékben biztosítani kell ezen a területen. A polgárok tényleg nem lesznek megértőek, ha ez nem történik meg.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Elnök úr, ez az alap egyike azoknak az eszközöknek, amelyek alapján a polgárok gyakran alkotnak ítéletet az Európai Unióról. Az elmúlt években egyre gyakrabban láthattunk természeti katasztrófákat, amelyek egyre rombolóbb jellegűek. Újra és újra hallunk árvizekről, aszályokról, tűzvészekről vagy viharokról a különböző tagállamokban. De nem csak ez az egyedüli probléma. Lehetővé kell tennünk, hogy segélyt biztosítsunk olyan események bekövetkeztekor is, mint a vegyi anyagok szivárgása, robbanások, ipari tüzek vagy az atomerőművekben előforduló balesetek.
Fel kell készülnünk az új kihívásokra is, mint például a terrortámadásokkal szembeni fellépés és az utóhatások kezelése. Nem feledkezhetünk meg a polgárok egészségét fenyegető válsághelyzetekről vagy az állatbetegségekről sem. E fenyegetésekkel szembesülve a gyógyszerek, védőoltások és felszerelések költsége nagy akadályt gördítenek e helyzetek kezelése elé. Az Alapnak rugalmasnak kell lennie, hogy választ tudjon adni, mégpedig átfogó válaszokat ezekre a helyzetekre. A támogatás kérelmezési eljárásának is a lehető legegyszerűbbnek kell lenniük.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Elnök úr, ma Hübner biztos asszony nagyon nehéz helyzetbe került. A Tanács nevében is választ kell adnia, amelynek nincs itt a képviselője. 2002-ben a dán elnökség alatt, amikor a hirtelen árvizek voltak, sikerült mobilizálni magukat és hetek alatt előkészíteni a szükséges dokumentumokat. Ma mind a négy elnökséget felelőssé kell tennünk a Szolidaritási Alap reformjának lassú menete miatt. Szükségünk van erre az Alapra. Az abból nyújtott segély nem csupán szolidaritásunk jelképe, de gyorsnak és hatékonynak is kell lennie, minimális bürokrácia mellett.
Úgy gondolom, két kérdéssel kell itt foglalkoznunk. Az egyik az, hogy hogyan kell irányítanunk a Szolidaritási Alapot és milyen helyzetekben kell hozzá fordulnunk, a másik pedig az, hogy a hosszú távú katasztrófamegelőzési tevékenységek céljából hogyan használjuk fel más alapok forrásait, például a Kohéziós Alapét. Ez azonban egy külön téma. Meg szeretném ragadni az alkalmat, hogy egy kérdést tegyek fel a Bizottságnak. Egyszer egy "gyorsreagálású eszköz” létrehozásáról tárgyaltunk, valamint annak készenléti állapotáról súlyos katasztrófák esetén, mintegy 200 millió eurós költségvetéssel erre az eshetőségre. Nem tudom, mi történt ezzel a projekttel, ami szintén kapcsolódik a mai vita tárgyát képező kérdéshez.
Rolf Berend
(DE) Elnök úr, szokatlan, hogy ismét a "catch-the-eye” eljárás keretében kapok szót, de meg akarom ismételni a vita végén, hogy a bírálatok, amelyeknek ma hangot adtunk, jórészt egyáltalán nem a Bizottságot érintik.
A Bizottság folyamatosan segített nekünk a jogszabály felülvizsgálatának kidolgozásában, és mindig a Parlament oldalán állt a végrehajtására irányuló erőfeszítésekben. A Tanács a hibás, és úgy akartuk megfogalmazni ezt a kérdést, hogy a Tanáccsal szembeni bírálatunknak adjunk hangot. Azzal, hogy ma a Tanács nincs jelen, semmibe veszi a Parlamentet, mi pedig nem nyugszunk bele abba, hogy így próbálnak meg lerázni minket.
Hübner asszony, teljes támogatásunkról biztosítjuk Önt a Tanáccsal folytatott tárgyalások során, amelyek célja, hogy működésbe hozza ezt a felülvizsgált alapot.
Danuta Hübner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, három magyarázattal tartozom Önöknek. Ez nem egy olyan szolidaritási alap, amely gyorssegélyeket nyújt; ez az alap a katasztrófák utáni szükséghelyzeti műveletek meghatározott költségeinek visszatérítésén alapul, lehetővé téve a normális életkörülmények helyreállítását. A Bizottság javaslatot tesz, a Parlament és a Tanács pedig dönt.
Másrészt a rendelet módosításában javasoljuk az alkalmazási kör kiterjesztését, az alacsonyabb küszöbértéket, valamint javaslatot teszünk az eljárás módosítására, hogy lehetővé tegyük kifejezetten az előlegfizetést.
Harmadrészt, hosszan lehet sorolni közbelépéseimet, de Barroso elnök közbelépéseit is e hét elnökséget felölelő ciklusban; e felsorolás gyakorlatilag két oldalt tesz ki, szerepel rajta az összes találkozó és levél. A hét elnökség közül egyiknek sem sikerült megállapodásra jutnia a Tanácsban a rendelet módosításának jóváhagyásáról, noha némelyikük kezdetben pozitív hozzáállást tanúsított. Elutasítottam, hogy visszavonjam a javaslatot a Tanácstól, bízva abban, hogy az új jelentéssel, amelyet a Bizottság a jövő év elejére készít és fogad el, egy új vitát kezdeményezhetünk, amely lehetővé teszi, hogy folytassuk a módosítást; talán most is vannak új elképzeléseink, talán az Alap szélesebb körű módosításáról. Ebben a tekintetben nagyon remélem, hogy Önök is jelen lesznek és részt vesznek ebben a vitában, és támogatják a Bizottság javaslatát.
Röviden egy másik kérdésről, a megelőzésről: az év végén közleményt fogadunk el "A katasztrófák megelőzésének új, átfogó megközelítése felé” címmel. Már befejeztük a két feltáró kutatást, befejeztük a konzultációkat is, a hatásvizsgálat pedig jelenleg előkészítés alatt áll. A kohéziós politikának is - valaki, ha jól emlékszem Janowski úr, javasolta a kohéziós politika bevonását a megelőző intézkedésekbe - az egyik prioritása éppen a megelőző intézkedés, különösen a környezetvédelem terén.
Ez minden, elnök úr. Remélem, a jövőben is úgy működünk együtt ezen Alap módosítása érdekében, hogy az fontosabbá váljon, és érzékenyebb legyen az európai polgárok igényeire.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Margie Sudre  
A Parlament és a Bizottság több mint két éve megállapodott a Szolidaritási Alap alkalmazási körének bővítéséről, hogy az ne csak a természeti katasztrófákra terjedjen ki, hanem az ipari balesetekre, a terrortámadásokra és a súlyos közegészségügyi válságokra is.
A megállapodás rögzíti, hogy külön figyelmet kell fordítani a legkülső régiókra, még akkor is, ha azok nem teljesen felelnek meg a támogathatósági kritériumoknak, hogy gyorssegélyt kaphassanak az előre nem látható történések esetén.
Ez a reform azonban még mindig nem lépett hatályba, mivel a Tanácsnak nem sikerült határozatot hoznia, aminek eredményeként a közös álláspont elfogadása még jobban kitolódik.
Annak ellenére, hogy az Alapot felhasználták a Réunion megsegítésére a Gamède nevű ciklon után, Martinique és Guadeloupe, a Dean hurrikán áldozatai esetében továbbra is bizonytalan, hogy elfogadható-e a kérelmük, mivel a Tanács nem hozott gyors döntést e reformról.
A Bizottságnak is felül kell vizsgálnia javaslatait azzal a céllal, hogy erősítse az Unió polgári védelmi képességeit - a legkülső régiók és tengerentúli országok és területek szakértelmének és földrajzi elhelyezkedésének kiaknázása érdekében, amelyek arra törekednek, hogy támogató pontok legyenek az Európán kívüli beavatkozások esetén.
A legkülső régiók mindkét kérdésben ambiciózus választ várnak az EU-tól, hogy garantálják biztonságukat.
