Stigande livsmedelspriser (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om stigande livsmedelspriser.
János Martonyi
rådets ordförande. - (EN) Fru talman! Tack för inbjudan till det ungerska ordförandeskapet att delta i denna debatt om stigande livsmedelspriser.
Det är andra gången på tre år som den här frågan står på dagordningen. Ännu en gång skapar stigande livsmedelspriser social oro och politisk instabilitet i flera länder. Familjerna i världens fattigaste områden är i en svår situation. Vidare meddelar Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation att framtidsutsikterna inte är goda, och att priserna väntas stiga ytterligare under året beroende på ogynnsamma klimatförhållanden. Detta är en angelägen fråga. Den diskuterades av jordbruksministrarna och WTO:s generaldirektör Pascal Lamy i Berlin den 22 januari 2011, och ännu en gång i jordbruksrådet den 24 januari i år.
Orsakerna till denna senaste prishöjning är komplexa och har att göra med en blandning av strukturella och tillfälliga faktorer. På efterfrågesidan har vi fler människor som behöver mat än någonsin tidigare. På utbudssidan har torrperioder och översvämningar bidragit till att förstöra skördarna, investeringskostnaderna har ökat och allt detta har komplicerats av ekonomiska spekulationer på råvarumarknaderna.
Vad kan då EU göra för att lösa detta problem? Vi måste göra vår inre politik ändamålsenlig, vi måste förbättra den globala styrningen på detta område och vi måste ge ett betydande bidrag till de mest utsatta. Detta är ingen tid för självbelåtenhet, men vi gjorde faktiskt vissa viktiga framsteg i alla tre avseendena som ett resultat av den senaste livsmedelspriskrisen. Rådet deltar tillsammans med parlamentet i en intensiv debatt om den gemensamma jordbrukspolitikens framtida utveckling. Detta är mycket relevant i fråga om den globala livsmedelsförsörjningen. I diskussioner i rådet nyligen stod livsmedelsförsörjningen i centrum för diskussionen, och frågan som ställdes var hur man bäst kan säkerställa att jordbruksproduktionen inom EU blir både ekonomiskt och miljömässigt hållbar i framtiden.
Jag vill också säga att vi med stort intresse har läst parlamentets resolution om erkännandet av jordbruket som en strategisk sektor på området livsmedelsförsörjning, baserat på betänkandet av parlamentsledamoten Daciana Sârbu. Diskussioner pågår i rådet om kommissionens meddelande av den 18 november 2010 om framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken, och det ungerska ordförandeskapet planerar att anta rådets slutsatser på rådets möte den 17 mars.
Vi hoppas att diskussionerna om de lagstiftningsförslag som är planerade att komma andra halvåret 2011 kommer att leda till konkreta framsteg. Vi har gjort viktiga framsteg mot ett mer samordnat och långsiktigt sätt att internationellt hantera världens livsmedelsförsörjning. Vi är inte i närheten av att uppnå millennieutvecklingsmålet att minska antalet svältande människor i världen med hälften fram till 2015. Svält och osäker livsmedelsförsörjning är verklighet för en miljard människor, men en av FN:s prestationer på senare tid, efter ett betydande arbete av EU, har varit att skapa det globala partnerskapet för jordbruk, livsmedelsförsörjning och födoämnen. Detta håller på att förverkligas av FAO:s reformerade kommitté för tryggad livsmedelsförsörjning.
EU har också gått i spetsen för förnyandet och moderniseringen av konventionen om livsmedelsbistånd för att bättre bidra till världens livsmedelsförsörjning och öka världssamfundets förmåga att ge livsmedelshjälp till de mest utsatta befolkningarna. Detta är rätt väg att gå för att förbättra den globala styrningen på detta område.
Ur perspektivet livsmedelsförsörjning vill jag påminna er om kommissionens meddelande om humanitärt livsmedelsbistånd, som antogs i slutet av mars 2010, och rådets följande slutsatser i mitten av maj 2010, som anger en ny politik för EU:s humanitära åtgärder för att förstärka ansträngningarna för att åtgärda problemet med osäker livsmedelsförsörjning vid humanitära kriser. I kommissionens meddelande om hjälp till utvecklingsländer med att hantera problem med livsmedelsförsörjningen, som också antogs förra året, efterlystes samtidigt ett nytt gemensamt politiskt ramverk för livsmedelsförsörjningen, som ytterligare skulle stärka EU:s ledande position på den globala livsmedelssäkerhetens område och öka effektiviteten i EU:s hjälpåtgärder. I detta syfte håller kommissionen och medlemsstaterna tillsammans på att ta fram en handlingsplan för att omsätta detta politiska ramverk i konkreta åtgärder.
Jag vill också nämna EU:s livsmedelsmekanism på en miljard euro, som parlamentet och rådet kommit överens om. Vi är inne på tredje året med det här instrumentet, som hjälper jordbrukare i utvecklingsländer att öka produktionskapaciteten i jordbruket. Detta är ett handfast bevis på vår beslutsamhet att hjälpa de mest utsatta.
Beslut kommer snart att fattas om den framtida inriktningen för EU:s utvecklingspolitik baserat på grönboken om EU:s utvecklingspolitik till stöd för en socialt integrerande tillväxt och en hållbar utveckling. Genom grönboksprocessen tar kommissionen ett initiativ för att prioritera skapandet av ekonomisk tillväxt samt jordbruket och livsmedelsförsörjningen i utvecklingssamarbetet, för att skapa en integrerande och hållbar utveckling i utvecklingsländer på grundval av lösningar som gynnar fattiga. Med tanke på de stigande livsmedelspriserna och den snabba befolkningstillväxten är det mycket viktigt att öka utvecklingsländernas egen kapacitet för livsmedelsproduktion.
Vi välkomnar också de nya impulserna från G20-toppmötet i Seoul till WTO:s utvecklingsagenda från Doha. EU skulle ge sitt fulla stöd till en överenskommelse som i betydande grad skulle skapa stabilitet genom slopande av exportsubventioner och förbud mot exportrestriktioner. Det senare förvärrar bara prisvolatiliteten och ger totalt motsatt effekt i förhållande till den önskvärda.
Låt mig nu återvända till frågan om ekonomiska spekulationer. Det är oklart hur mycket detta bidrar till prisvolatiliteten, men det finns goda skäl att öka insynen i råvarumarknaderna. Det franska G20-ordförandeskapet har angett detta som ett prioriterat område för det kommande året. EU:s ungerska ordförandeskap står redo att samarbeta med det franska G20-ordförandeskapet för att nå konkreta resultat. Det ungerska ordförandeskapet är fast beslutet att samarbeta med er för att nå en överenskommelse vid första behandlingen om kommissionens förslag om OTC-derivat.
Världens fattiga och svältande förtjänar en lämplig och långsiktig lösning på sina problem med stigande livsmedelspriser. EU har gått i spetsen för arbetet med att hantera frågan sedan den första krisen för tre år sedan, men mer återstår att göra. Rådet är berett att delta i en samordnad helhetslösning, både på EU-nivå och på en internationell nivå. Jag är säker på att vi kan räkna med ert stöd för allt vårt arbete.
Tack så mycket för er uppmärksamhet.
Dacian Cioloş
ledamot av kommissionen. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar! Tack för att jag har fått möjlighet att göra ett uttalande för kommissionens räkning om stigande livsmedelspriser. Det var på min begäran som denna fråga diskuterades i jordbruksrådet den 24 januari. Jag välkomnar därför också den möjlighet jag fått att ha denna dialog med parlamentet om en fråga som är så viktig.
Jag skulle vilja ta upp två frågor som hör samman med varandra: Den första är situationen på världens jordbruksmarknader, där priserna har stigit i flera veckor, och den andra är G20-processen om frågor rörande livsmedelsförsörjningen och jordbruksprisernas volatilitet.
Jag ska börja med situationen på världens jordbruksmarknader. Olika rapporter som framställts av flera internationella institutioner, bland annat en från Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO), om stigande priser på jordbruksprodukter och livsmedel har ännu en gång skapat starka reaktioner i världen. Upplever vi nu samma prisökningar som 2007-2008? Även om priserna - särskilt spannmålspriserna - steg kraftigt efter sommaren och dessutom på senare tid, verkar vi inte ha nått 2008 års prisnivåer.
Situationen i världen när det gäller vanligt vete är ansträngd, men det finns inga problem med marknadstillgången. Skördarna på södra halvklotet är för närvarande större än förväntat. För att underlätta slutet av regleringsåren för EU-marknaden överväger vi dock att avskaffa tullarna för import för tullkvoterna för vanligt vete av låg och genomsnittlig kvalitet och för foderkorn, eftersom vi tror att detta är en av de åtgärder som skulle kunna förbättra marknaden något på europeisk nivå. Det bör sägas att prognoserna för det globala lagret av vanligt vete i slutet av regleringsåret 2010-2011 är högre än de var 2007.
För socker är priserna återigen rekordhöga, för vitsocker nära 625 euro per ton i mitten av januari. Prisökningen följer på två års globalt underskott på grund av låg produktion. Produktionen för innevarande regleringsår justerades nyligen ned i vissa länder, bland annat Australien. Enligt de senaste prognoserna ska världens sockerbalans vara i balans för perioden 2010-2011.
Det finns dock en lärdom att dra av allt detta. Marknaderna är visserligen ansträngda, men det har utan tvekan funnits en överreaktion i fråga om prisnivåer med tanke på vilka de fysiska realiteterna är. Livsmedelsförsörjningen och den bakomliggande frågan om jordbruksprisernas volatilitet är utan tvekan globala frågor som måste hanteras på global nivå, och jag är glad över att frågan om livsmedelsförsörjning och volatilitet är en av de prioriteringar som gjorts vid G20-toppmötet i Seoul. Detta är en stor utmaning för kommissionen som helhet.
Som kommissionsledamot med ansvar för jordbruk och landsbygdsutveckling har jag redan upprepade gånger berättat om mitt engagemang för detta område, till exempel i Berlin i slutet av januari, för mina motparter i de olika G20-länderna, men också nyligen i FN för generalsekreterare Ban Ki-moon vid ett besök i New York.
Låt oss också komma ihåg att frågan om livsmedelsförsörjning är tydligt angiven som en av utmaningarna i den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) i kommissionens meddelande om ”Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020”. Frågan är mycket viktig för EU och för världens fattigaste länder, och därför samarbetar jag nära med kommissionsledamot Andris Piebalgs om dessa frågor för att också bättre anpassa EU:s utvecklingspolitik till denna fråga om livsmedelsförsörjning.
I dag skulle jag vilja berätta för er om mina tankar om dessa frågor, särskilt på fyra områden: insyn, lager, alternativ för hantering av volatilitet och handelns roll. Vi hör sägas att volatiliteten förvärras av bristen på insyn både för de fysiska marknaderna och för derivatmarknaderna. För jordbruksmarknaderna finns källor till uppgifter om produktion, konsumtion, handel och lager. Internationella organisationer, nationella verksamheter och specialiserade organisationer, till exempel Internationella spannmålsrådet, framställer detaljerade uppgifter om detta.
Ändå kan vissa uppgifter förbättras, särskilt uppgifter om lager, där det råder brist på information, särskilt om fördelningen av lager i världen. G20-ledarna som möttes i Seoul uppmanade också behöriga internationella organisationer att förbättra informationen om lager och prognoser för produktion. En förbättring av relevansen för dessa uppgifter är en förutsättning för att insynen i marknaderna ska kunna förbättras. Vi behöver också utreda frågan om ett forum för diskussion på global nivå mellan viktiga marknadsaktörer, både exportörer och importörer, så att kriser inte bara konstateras när de uppstår. Det är därför dessa tre frågor hör samman: Vi måste först ha informationen, sedan kunna behandla dessa uppgifter och slutligen ha ett forum på internationell nivå där den konstaterade situationen kan diskuteras.
Kommissionen har publicerat flera meddelanden om priset på jordbruksprodukter och livsmedel. I sitt senaste meddelande införde kommissionen åtgärder för att förbättra insynen i hela livsmedelskedjan, och jag samarbetar med kommissionens vice ordförande Antonio Tajani för att driva denna viktiga fråga framåt.
Förslag har också tillkännagivits för att förbättra insynen i och tillsynen av produkter som härletts från jordbruksråvaror. Då volatiliteten ökar är det viktigt att terminsmarknaderna fortsätter att spela sin riskdämpande och prisprognosticerande roll. Vi behöver därför en balanserad och strikt hållning, och jag välkomnar det arbete som utförts av kommissionsledamot Michel Barnier på detta område, och jag stöder helt och hållet hans arbete som också rör den specifika frågan om jordbruksråvaror.
Den 2 februari publicerade kommissionen ett nytt och mer allmänt meddelande om råvarumarknaden och de finansmarknader som härrör från den. Detta är ett bidrag till G20-diskussionerna både om volatiliteten i råvarupriserna och om tillsynen av derivatmarknaderna. Vi vill tillsammans med våra G20-partner och mer allmänt bidra till en effektivare reglering av derivatmarknaderna i både producenters och användares intresse.
Därför anser jag att vi behöver prioritera arbetet med följande frågor de kommande månaderna - fram till sommaren: För det första tillgången på och insynen i information om privata och allmänna lager samt produktion och konsumtion, för det andra insamlandet, bearbetandet och spridandet av denna information, säkerhetsmekanismen för länder som står inför en ansträngd livsmedelssituation, rollen för och organisationen av livsmedelsbiståndet på internationell nivå och inom EU, förbättrandet av den internationella styrningen, till exempel genom mekanismer för institutionell dialog mellan nyckelländer, nivåerna av investeringar i hållbar jordbruksproduktion och forskning om hållbart jordbruk inte bara inom EU utan också i de fattigaste länderna. Hur jordbruket ska prioriteras i utvecklingspolitiken är också en fråga som måste hanteras, särskilt då kommissionen förbereder sig för att anpassa och reformera utvecklingspolitiken. Jag anser att EU i detta sammanhang måste ha en långt större närvaro, inte bara när det gäller livsmedelsbiståndet utan framför allt när det gäller att ge stöd till sydliga länder för att göra det möjligt för dem att utveckla en egen lokal produktionskapacitet på ett hållbart sätt.
Inom EU måste vi arbeta mer - och detta är definitivt något jag tänker göra - med att identifiera marknadsmekanismer som skulle kunna hjälpa oss att förebygga katastrofer i vissa sektorer som ett resultat av en tillfällig press på producenternas inkomstnivåer och ökade kostnader för insatsvaror. Jag tänker särskilt på boskapsuppfödning.
Till sist vill jag säga något om handelns roll. Vi anser att handeln kan bidra till den globala livsmedelsförsörjningen eftersom den innebär att de tillgängliga livsmedlen kan distribueras världen över. Exportrestriktionerna har bara bidragit till prisökningen, till nackdel för redan utsatta länder. Handelspolitiken för livsmedel bör dock kopplas till annan politik för livsmedel på internationell nivå om vi vill kunna hantera denna fråga på ett enhetligt sätt.
Sammanfattningsvis kan jag försäkra er att jag noga bevakar utvecklingen av livsmedelspriserna, och jag vill i framtiden arbeta i samråd med er här i parlamentet och med rådet om denna fråga, för att lägga fram konkreta förslag, först och främst om reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken, men också andra och mer specifika instrument.
Mairead McGuinness
för PPE-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag skulle vilja tacka både rådet och kommissionen för ett mycket tydligt klargörande av hur de vill hantera denna mycket viktiga fråga om stigande livsmedelspriser. De av oss från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som är i kammaren i dag är mer vana vid att debattera jordbruksfrågor vid midnatt. Jag är glad över att när jordbruket plötsligt blir livsmedel så debatterar vi denna mycket viktiga fråga mitt på dagen när människor kan lyssna. Jag tycker att vi ska komma ihåg detta.
(Applåder)
Jag vill mycket tydligt betona att åtskillnaden mellan jordbruk och livsmedel är en del av det problem vi debatterar här i dag. Jordbrukets realiteter och jordbruksföretagens låga inkomster både i Europa och i utvecklingsländerna är centrala för denna debatt, och låt oss inte heller glömma att ett av de största problemen - vilket kommissionen fastslog i sin principförklaring - är att stigande råvarupriser och stigande livsmedelspriser inte resulterar i högre inkomster för jordbruksföretagen. Det verkliga problemet är att kostnaderna för att producera livsmedel stiger allt snabbare, och detta är ett ekorrhjul som jordbrukarna inte kan fortsätta att springa i.
Problemet för oss som politiska beslutsfattare är hur man ska kunna öka livsmedelsproduktionen på ett hållbart sätt, hur man producerar mer med mindre, hur vi ska hantera våra lager och hur vi ska hantera det problem med lagerförskjutningar som kommissionsledamoten har påtalat. Globala lager är inte längre det viktiga; vi behöver veta var lagren finns och förstå att de inte kommer att komma från Kina eller Indien.
Det vi behöver göra - och jag tror att detta har börjat hända efter mitt betänkande under förra mandatperioden - är att sätta jordbruket och livsmedlen i centrum.
Låt mig avsluta genom att säga det här: Vi måste vara försiktiga i vårt sätt att reformera jordbrukspolitiken. Vi måste upprätthålla och öka livsmedelsproduktionen inom EU som en del av vårt bidrag till den globala livsmedelsförsörjningen. Jag vill också säga att jag håller med er om jordbruket i utvecklingsländerna: Det har ignorerats alltför länge. Det är hög tid att vår politik ger ett stöd till detta jordbruk.
Stéphane Le Foll
för S&D-gruppen. - (FR) Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Jag instämmer helt och hållet i det påpekande som Mairead McGuinness just har gjort om att det finns en grundläggande koppling mellan livsmedels- och jordbruksfrågor.
Frågan vi diskuterar är stigande livsmedelspriser och vilka konsekvenser de kan få för ett antal befolkningar världen över, liksom i Europa.
Jag skulle först vilja påpeka följande: Tendensen till ständigt stigande priser på jordbruksprodukter och råvaror är enligt min mening en långsiktig tendens som kommer att fortsätta av tre huvudsakliga skäl: för det första demografiska tendenser och en ökande världsbefolkning, för det andra det faktum att vi genom den globala uppvärmningen upplever problematiska väderrisker som torrperioder och översvämningar och för det tredje att världen också utvecklas. Med nya tillväxtekonomier ökar konsumtionen. Därför är den ansträngda situationen på jordbruksmarknaderna och i fråga om jordbruksprodukter en tendens som blir allt starkare. Den förvärras av prisvolatilitet, och prisvolatilitet är en följd av finansialiseringen av den globala ekonomin.
Detta är vad vi bör ta itu med om vi vill lösa jordbruksproblemet och livsmedelsproblemet. För att vi ska kunna göra detta - det kommissionsledamoten sade var viktigt - behövs två saker: Det stämmer att det behövs insyn i lagren, men vi måste också ha en offentlig politik för lager i Europa och en lagerhantering på global nivå, särskilt på FN-nivå.
För det andra är det mycket viktigt med en reglering av finansmarknaderna och marknadsspekulationen, särskilt genom att vi ser till att det inte längre finns någon koppling mellan spekulationsvolymen och de fysiska kvantiteter som handlas på marknaderna. När det gäller livsmedel är det oacceptabelt att spekulanter spekulerar utan hänsyn till vilka konsekvenser det kan få för världens livsmedelssituation och befolkning.
Detta får mig att dra två huvudslutsatser. Den första är att vi behöver en stark europeisk politik och strategiskt på nytt behöver hävda Europas beslutsamhet att vara en global aktör inom livsmedels- och jordbrukssektorerna. Den andra är att vi behöver förändra vår utvecklingspolitik för att se till att vi globalt - och Europa är en global aktör - återigen investerar i jordbruket, för vi behöver jordbruket för att förse världen med mat.
(Applåder)
George Lyon
för ALDE-gruppen. - (EN) Fru talman! Det är välkommet att vi faktiskt diskuterar jordbruks- och livsmedelsfrågor i mitten av sessionen på en onsdagseftermiddag i stället för vid midnatt. Det är något jag verkligen välkomnar. Ett av skälen är att den enorma volatilitet i livsmedelspriserna vi ser i dag till slut har blivit en väckarklocka för politiker i hela Europa.
De senaste trettio åren har vi alla suttit nöjda medan livsmedelspriserna har sjunkit år efter år i reala tal. Livsmedel har aldrig varit billigare än de senaste åren. Vi har kommit att förvänta oss att affärernas hyllor ska vara sprängfyllda med matvaror dygnet runt. Det var överflödet av mat som sågs som problemet. Detta dominerade debatten fram till 2007, snarare än att problemet skulle vara att det fanns för lite.
Pristopparna nyligen är en vändpunkt, ett tecken på att överflödets tid kan vara på väg att ta slut. Vår nuvarande modell för jordbruksproduktion har varit baserad på billig energi, ett överflöd av landyta och välfyllda vattenmagasin. Den modellen klarar inte de utmaningar vi kommer att ställas inför i framtiden: en befolkning som ökar till nio miljarder, ökande efterfrågan från utvecklingsländerna och klimatförändringens inverkan. Som Storbritanniens högst vetenskapligt ansvarige tjänsteman professor John Beddington nyligen förutsade kommer vi att drabbas av ett veritabelt kaos av trytande energi-, vatten- och livsmedelsresurser om vi inte vidtar åtgärder.
Vi måste agera nu och bygga upp en ny jordbruksmodell. Europa måste visa vägen, och reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken ger oss möjlighet att skapa ett hållbart system för livsmedelsproduktion som kan tillgodose den enorma efterfrågan på livsmedel som kommer att uppstå i framtiden.
José Bové
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Liksom 2008 skjuter priset på jordbruksråvaror i höjden på världens marknader. Vi är bara tre procent från 2008 års nivå. Produktionsfallet i vissa traditionellt exporterande områden på grund av klimatförändringen, omfördelningen av spannmål till biobränsleproduktion och de ekonomiska spekulationer som har ökat prishöjningarna är vad som har orsakat denna situation, vilket framgår av rapporter från Internationella valutafonden (IMF) och de franska myndigheterna, och som också har påpekats av kommissionen.
Konsekvenserna av denna nya livsmedelskris drabbar hårt de 1,2 miljarder människor i världen som lever på mindre än 1,5 amerikanska dollar per dag. Sedan oktober har 44 miljoner människor sällat sig till dem som lever under fattigdomsstrecket.
Det är bara två dagar kvar till G20-mötet. Varför väntar Europa med att vidta åtgärder liknande dem som USA röstat för? Sedan den 13 januari 2011 har den amerikanska administrationen krävt en begränsning av och insyn i de positioner som tas av finansieringsfonderna på marknaderna för jordbruksråvaror. Detta är ett första steg mot att dämpa spekulanternas aptit.
Effekterna är också dramatiska för de europeiska jordbrukarna. De kan inte längre utfordra sina djur. Hundratals jordbruk har gått i konkurs. För fem år sedan kostade vetet 100 euro per ton, och i dag handlas det nära 300 euro. Detta är en helt ny situation.
Kommissionen kräver att jordbrukarna ska anpassa sig till marknaden. Det skulle vara bra om den följde sitt eget råd i dag. Inför denna kris kan EU inte vänta till 2014 med att hitta lösningar. Krisen måste hanteras, och jag föreslår tre konkreta åtgärder.
För det första måste i de berörda länderna spannmålslager läggas upp för att göras tillgängliga för jordbrukare till subventionerat pris. För det andra måste priser som betalas till jordbrukarna för kött indexeras efter foderpriserna. För det tredje måste för 2011 en mekanism skapas för omfördelning av en del av spannmålsstödet till boskapsuppfödning.
James Nicholson
för ECR-gruppen. - (EN) Fru talman! Stigande livsmedelspriser kan få regeringar på knä. Det har vi sett de senaste dagarna.
Jag skulle bara vilja gå tillbaka i tiden lite. Jag har varit ledamot i parlamentet sedan 1989. När jag kom till Europa 1989 hade vi inget livsmedelsproblem. Vi hade köttberg, vi hade smörberg, vi hade sjöar av mjölk och vi hade berg av spannmål. Nu är alltihop borta, och vi producerar inte tillräckligt mycket mat tillräckligt snabbt för att det ska räcka till för våra behov.
Vart har då livsmedlen tagit vägen, och varför är tillgången så liten? När en torrperiod någonstans i världen kan skapa totalt kaos på hela marknaden för alla andra så kan vi inte tillåta att det fortsätter.
I EU har vi en situation där jordbrukarna lägger ner verksamheten på löpande band i alla medlemsstater. Det vi i praktiken håller på med är att uppmuntra dem att göra det ännu snabbare, och det finns inga unga jordbrukare som är på väg in i branschen.
Vi måste göra något innan det är för sent att vända utvecklingen mot stigande globala livsmedelspriser. Denna åtgärd måste vidtas snabbt för att minska de påfrestningar som vanliga människor utsätts för.
Vanliga människor kan få ett skydd genom en stark gemensam jordbrukspolitik som säkerställer tillgången på livsmedel av hög kvalitet till rimliga priser utan negativa miljöeffekter. En hållbar grund av direktbetalningar är viktig för världen och för att tillgodose behovet av livsmedel. Mer kan göras för att stärka detta i framtiden, och det finns ett stort behov av detta när det gäller investeringar, forskning och utveckling. Förhoppningsvis kan vi hitta ett sätt att göra detta.
Det jag ser som ett problem är att alla kommer hit till dessa debatter och gör alla de rätta uttalandena och säger alla de rätta plattityderna, men inte är beredda att fatta de svåra beslut som behövs för att hjälpa de mest hjälpbehövande.
Ord räcker faktiskt inte längre: Det är handling vi behöver när det gäller globala lager och volatilitet på marknaden, och det är inte förrän man har börjat åtgärda det problemet som man kommer att lösa problemet.
Gabriele Zimmer
Fru talman! Som politiker som arbetar med utvecklingspolitik frågar jag alltid mig själv varför det är så svårt att lära sig av tidigare kriser och katastrofer. Det framstår för mig som att dramatiken från hungerkravallerna 2008 när allt kommer omkring har gjort alltför lite intryck på dem som har den politiska och ekonomiska makten, och på dem som utan skrupler spekulerar på marknaderna för jordbruksråvaror. Antalet svältande människor i världen överstiger återigen en miljard, och det är de fattigaste människorna i världen som påverkas mest av prishöjningarna på livsmedelsmarknaderna. De måste spendera över 80 procent av sina pengar varje dag på mat.
Man har inte hållit de globala löftena från 2009 om att ge över 20 miljarder US-dollar i jordbruksstöd till utvecklingsländerna, inklusive sex miljarder via Världsbanken, till kampen mot svälten. Hittills har bara 925 miljoner dollar betalats ut. Spekulationerna på marknaderna för jordbruksråvaror avser inte längre livsmedel, utan sker nu nästan enbart i form av aktiviteter och transaktioner på finansmarknaden, som direkt påverkar livsmedelspriserna. Därför är jag glad över att kommissionen nu börjar överge sin återhållsamhet inför denna situation.
Men insynen i prisökningsspekulationerna har ändå inte ökat, och inte heller har dessa reglerats eller begränsats. Detta är dock mycket viktigt om vi ska kunna agera effektivt här och åstadkomma förändringar. Därför uppmanar jag rådet, kommissionen och medlemsstaterna att ge kampen mot svälten högsta prioritet i alla politiska åtgärder, dagordningar och strategier, och att dessutom överväga nya metoder och arbetssätt, till exempel livsmedelssuveränitet, så att de som brukar jorden i slutändan får mer kreativt inflytande över leveranserna av livsmedel till sina egna folk i sina respektive regioner.
John Stuart Agnew
för EFD-gruppen. - (EN) Fru talman! Det är utan tvekan så att matpriserna stiger, men situationen på lantgården är en helt annan. Brittiska jordbrukare som producerar nötkött, fårkött, griskött och ägg har i själva verket sett sina produkters värde minska det senaste året; fjäderfäköttet ligger på oförändrad nivå och mjölken bara marginellt högre; sockerbetorna kommer att falla i pris nästa år.
Dessa verksamheter utsätts själva för enorma kostnadsökningar, och kan inte behålla jämvikten längre än några månader. Därefter kommer de antingen att lyckas ta ut högre priser från återförsäljarna eller upphöra med produktionen. Oavsett vilket leder det inte till någonting annat än högre livsmedelspriser i detaljhandeln.
Vad gör EU åt detta? Man gör det onödigt dyrt att importera sojabönor som inte är genmodifierade. Man tar ut en avgift för global uppvärmning på jordbrukarnas elräkningar, samtidigt som dessa jordbrukare på grund av mycket kallt väder har förlorat tusentals ton sockerbetor och potatis som de planterat. EU vill öka de offentliga subventionerna av det ekologiska jordbruket i stället för att låta denna sektor styras av konsumtionen. Alla omläggningar av konventionella produktionssystem till ekologisk produktion kommer att leda till minskad livsmedelstillgång.
Diane Dodds
(EN) Fru talman! De främsta orsakerna till inflationen i livsmedelspriserna har varit stigande globala råvarupriser, starkt ökande energipriser och volatilitet på marknaden, och det råder inget tvivel om att konsumenterna blir lidande. Dock är det jordbruket som har drabbats av detta under en period, liksom av stigande priser på foder och gödningsmedel. Vinstmarginalerna har minskat, och många jordbrukare, särskilt i de intensiva sektorerna, står inför ekonomisk ruin.
Jag vill i dag be parlamentet att tänka över vilka konsekvenserna skulle bli om vi inte hade ett stöd till jordbrukarna genom den gemensamma jordbrukspolitiken. Vad skulle vi betala för maten i ett sådant ekonomiskt klimat? Jag skulle också vilja uppmana parlamentet att överväga att ge ett mycket starkt stöd till den gemensamma jordbrukspolitiken i de mycket viktiga kommande debatterna.
Det är viktigt att vi har en politik som ger jordbrukarna stöd och säkerställer en tillräcklig tillgång på livsmedel till rimliga priser. Jag vill också säga att rättvisan är helt grundläggande, och för rättvisans skull behöver vi insyn i livsmedelskedjan. Detta kommer bara att bli verklighet, särskilt i Storbritannien, om vi har en ombudsman för livsmedelshandeln.
Jean-Paul Gauzès
(FR) Fru talman, herr ordförande, herr kommissionsledamot! Jag kommer att ta upp en fråga som har tagits upp flera gånger och ofta framställts som ensam orsak: spekulation.
Jag tror att det krävs balans när det gäller spekulation. Det är tydligt att det finns en definitiv koppling mellan vissa ekonomiska aktiviteter och en ökad volatilitet och höjda priser på råvaror. Att se på hela frågan ur synvinkeln ekonomisk spekulation skulle dock absolut vara ett misstag, eftersom en del av det vi kallar spekulation i själva verket är en legitim säkring av priserna från producenternas sida, och som vi mycket väl känner till skulle dessa producenter inte klara sig utan denna möjlighet till säkring.
Dock måste vi undvika en situation där direktinvesteringar i råvaror inverkar negativt på prisvolatiliteten på grund av att de är storskaliga eller helt och hållet spekulativa.
I detta avseende måste förslagen från kommissionsledamot Michel Barnier om ekonomiska frågor, särskilt regleringen av blankning och derivat men också den kommande granskningen genom direktivet om marknader för finansiella instrument (MiFID), ge parlamentet möjlighet att ta hänsyn till aspekter av råvaruspekulation i finansiella regleringar och tillsyn, som kommer att införas för att säkerställa att dessa marknader också regleras effektivt men också pragmatiskt.
Herr kommissionsledamot, du sade att insatserna skulle fortsätta, och jag tror att parlamentet, som i en ekonomisk kris har följt och ibland föregripit kommissionens förslag, kommer att ta sitt ansvar.
Slutligen välkomnar jag förklaringen från det ungerska ordförandeskapet att Europa skulle stödja det franska G20-ordförandeskapet, som har gjort regleringen av råvarumarknaderna till ett av sina prioriterade områden.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Fru talman! Förebyggande arbete är alltid bättre än botemedel när det handlar om katastrofer. Det finns en påtaglig risk för en global livsmedelskris. Formuleringen är inte min egen: Den kommer från regeringen i en av EU:s grundarstater. Tecknen är oroande. Priserna på vissa grundläggande livsmedel av typen spannmål slutar inte att stiga och nådde till och med rekordnivåer i januari, enligt Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation. Problemet är uppenbart inte europeiskt, och som redan har påpekats här i dag är de olika hypotetiska orsakernas respektive inverkan på fenomenet långt ifrån kända.
Vi vet att kommissionen inte ignorerar frågan, och dess meddelande av den 2 februari är ett dokument som förtjänar att läsas noga.
Ändå förtjänar de särskilda omständigheterna i jordbruksproduktionen särskild uppmärksamhet i den gemensamma jordbrukspolitiken (CAP), genom att man skapar lämpliga riskanalysinstrument för politiken för utvecklingssamarbete, och genom att man stöder livsmedelsproduktionen på bekostnad av andra typer av internationellt bistånd.
Jag välkomnar också Frankrikes hållning i G20-gruppen, för att påverka regleringen av finansmarknaderna och bekämpa prismanipulationer, och för att skapa regler som skulle kunna förebygga plötsliga avbrott i handelsutbytet, vilket skedde nyligen i fallet Ryssland, till exempel.
Alyn Smith
(EN) Fru talman! Att förse vår befolkning med livsmedel måste vara regeringens främsta plikt, och att förse vår befolkning med livsmedel är också det främsta syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken.
Livsmedelsförsörjningen är vår polstjärna, och detta är en EU-framgångssaga. Det är värt att komma ihåg att det har varit matupplopp på alla kontinenter utom vår under det senaste året, och det känns nästan som om vi ser regeringar falla dagligen i resten av världen, medan vi i alla fall har kunnat skydda våra medborgare i viss utsträckning hittills.
Livsmedelsförsörjningen är alltså en prioritet för oss. Det kan man inte tro om man lyssnar på vissa icke-statliga organisationer och lobbyister, och faktiskt inte heller om man lyssnar på vissa politiker som har deltagit i debatten om den kommande reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Livsmedelsförsörjningen måste vara vårt fokus och vår prioritering, och på en punkt håller jag inte med mina kolleger. Jag tror inte att frihandeln är svaret. Jag tror inte att en global livsmedelsförsörjning är något vi kan uppnå eller ska sträva efter. Exportförbud införda av länder som vill trygga sin egen livsmedelsförsörjning är inte i och för sig oförsvarliga, och om ni ursäktar skulle jag kort vilja citera den engelske ordföranden i National Farmers Union: ”Om vi talar om moral så är ett land som vill trygga sin egen livsmedelsförsörjning ingenting jämfört med rika länder som tillåter sitt eget jordbruk att förfalla och sedan väntar sig att resten av världen ska förse dem med mat. Vi har ett ansvar att leda världen i riktning mot att producera mer, inte mindre.”
Hynek Fajmon
(CS) Fru talman! Om vi ska ha en verkligt seriös diskussion om stigande livsmedelspriser kan vi inte undvika frågan om hur EU självt bidrar till denna ovälkomna utveckling, hur olustigt vissa än kan uppleva det. Alla råvarumarknadsanalytiker är överens om att det finns två huvudfaktorer bakom de stigande livsmedelsråvarupriserna.
Den första är det storskaliga tryckandet av nya pengar i USA och EU de senaste månaderna. Detta inflöde av nya pengar på marknaderna pressar upp priserna på livsmedel och andra varor. Skulden för detta ska inte sökas hos spekulanterna, som fastslås i rapporten som diskuteras i dag, utan snarare i den missriktade politiken från de amerikanska och europeiska centralbankerna och andra centralbanker.
Den andra faktor som pressar upp livsmedelspriserna är EU:s och USA:s politik att tvinga konsumenterna att använda alltmer biobränsle. De utfästelser som EU och USA har gjort på detta område har lett till en kraftig ökning av mängden råvaror som inte är till för livsmedel som odlas på jordbruksmark. Därmed används mindre och mindre jordbruksmark för livsmedelsproduktion, och därför är det bara logiskt att livsmedelspriserna stiger. Om vi vill lyckas sänka de globala livsmedelspriserna måste vi överge denna absurda politik för biobränsle.
Patrick Le Hyaric
(FR) Fru talman, herr minister, herr kommissionsledamot! Alla världens hungriga människor, alla de som måste betala mer för mat och kläder, förväntar sig att vi agerar kraftfullare mot det största elände som plågar vår planet i dag, det elände som orsakas av snikna livsmedelsspekulanter. Det är de som pressar upp livsmedelspriserna till skada för jordbrukare och konsumenter.
Jag lyssnade noga till det känslofyllda inlägget av Jean-Paul Gauzès, men som han säkert vet har i hans region spannmålen köpts i år för nästa skörd redan innan den såtts. Vi talar alltså faktiskt om spekulation. EU har inget annat val än att agera på flera olika sätt.
För det första måste man vidta åtgärder för att stoppa dessa finansspekulanter genom att skapa en global jordbruks- och livsmedelsfond, bygga upp reservlager, inrätta mekanismer för att stabilisera de effektiva priserna för faktisk snarare än virtuell produktion under överinseende av FN. Vår gemensamma jordbrukspolitik måste också återgå till ett system ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Krisztina Morvai
(HU) Fru talman! I dag i Europaparlamentet diskuterar vi frågan om stigande livsmedelspriser. Detta fenomen, med stigande livsmedelspriser, drabbar konsumenter både i Ungern och i andra europeiska länder. De som inte drabbas av det är jordbrukare, framför allt småjordbrukare. Hur är det möjligt? Vart tar pengarna vägen? Bland annat denna gåta, detta mysterium förklaras i punkt d) i det utmärkta resolutionsförslag som lagts fram av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, men hela resolutionsförslaget som sådant är utmärkt och jag måste gratulera dem till det. Det innehåller också detaljerade svar och lösningar. I punkt d) uppmärksammar man fenomenet spekulation. Där står att det har skett en ökning av spekulationen från rena finansinstitut, alltså kapitalspekulation på råvarumarknaden, vilket orsakar en konstlad inflation i råvarupriserna. Vi har därför en del av lösningen. Pengarna går till spekulanterna och till de köpare och handlare vars profithunger ofta inte känner några gränser.
Så stolt det ungerska folket skulle vara om det ungerska ordförandeskapet prioriterade lösandet av detta problem, problemet med livsmedelsspekulation. Jag måste fråga den närvarande företrädaren för det ungerska ordförandeskapet om vi möjligen kan räkna med detta, och jag frågar Dacian Cioloş, EU:s kommissionsledamot med ansvar för jordbruk, vilken lösning han tänker sig på problemet med livsmedelsrelaterad spekulation.
Gay Mitchell
(EN) Fru talman! I utvecklade länder använder ett genomsnittligt hushåll tio till tjugo procent av sin inkomst till mat, medan siffran i utvecklingsländer i allmänhet är så hög som 80 procent. Detta visar tydligt de fruktansvärda konsekvenserna för dessa drabbade länder. Vi måste reagera, och vi måste fortsätta reagera tills de står på egna ben.
I december 2008 röstade parlamentet med mycket stor majoritet för mitt betänkande om livsmedelsmekanismen på en miljard euro för finansiellt bistånd till utvecklingsländer mot bakgrund av de kraftigt stigande livsmedelspriserna vid denna tidpunkt. Syftet med mekanismen var att göra något åt dessa stigande priser, som främst om än inte enbart orsakades av torrperioder i spannmålsproducerande länder och stigande oljepriser. Situationen är fortfarande extremt instabil, och påverkar producenter och konsumenter både i EU och i utvecklingsländer.
Vi måste lära oss att samarbeta med andra länder, till exempel Thailand. I sin region är Thailand en stor livsmedelsproducent, men när vissa av dess grannländer, till exempel Burma och Vietnam, var fattiga och höll på att få slut på mat accepterade vi ändå inte Thailands erbjudande att samarbeta med oss och fungera som vårt ombud i regionen. Vi måste lära oss att göra detta. Vi måste säkerställa en snabb övergång till stabilitet i Nordafrika. Vi måste se till att hjälp ges till regioner som drabbats av oförutsedda naturkatastrofer, till exempel Haiti och Pakistan, och när det gäller detta måste vi fortsätta att mobilisera reserven för katastrofbistånd, så att EU snabbt kan tillgodose specifika hjälpbehov som uppstår vid sådana händelser.
Kader Arif
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Först vill jag beklaga att det behövdes en kris i Europa för att vi skulle ha den debatt vi har i dag och för att frambringa det resolutionsförslag vi ska rösta om i morgon.
Så sent som förra året, när utvecklingsländerna reste sig i vad som kallades ”matupplopp”, föreslog Europa endast akutåtgärder, det vill säga att man skulle skicka fröplantor och gödningsmedel, som om problemet vore cykliskt, trots att vi länge har varnat för strukturella problem. Vi har en gemensam jordbrukspolitik (GJP) som saknar effektiva regleringsmekanismer eftersom den liberala majoriteten fortfarande anser att inget får hindra marknaden. Det pågår en omfattande, ekonomiskt destabiliserande och moraliskt oacceptabel spekulation i jordbruksprodukter som kommer från utvecklingsländer som är bundna till en monokulturodling för export, med ett Europa som inte ger dem stöd och bara avsätter fyra procent av sitt utvecklingsbistånd till jordbrukssektorn.
Med denna resolution erkänner hela parlamentet till slut att rätten till mat är en grundläggande mänsklig rättighet, att det är oacceptabelt att vissas hunger exploateras för att andra ska gynnas, att regleringar måste till för att säkra prisstabiliteten och att handelsavtalen måste värna om små familjejordbruk och rätten till mat.
I dag ger parlamentet ett tydligt besked. Det är upp till kommissionen och rådet att omsätta det i handling.
Nirj Deva
(EN) Fru talman! När jag har satt mig ned har sexton människor dött av svält. Det är ungefär lika många som där borta i kammaren. Varje dag dör 36 000 människor av svält i världen eftersom de inte har tillräckligt att äta.
EU var livsmedelsoberoende fram till nyligen. Nu importerar man mat. Man tar faktiskt maten ur munnen på de fattigaste. Man har sagt mig att EU importerar lika mycket mat från resten av världen som man skulle behöva 35 miljoner hektar mark för att odla. Vi borde vara livsmedelsoberoende, och vi borde hjälpa utvecklingsländerna att bli livsmedelsoberoende.
Det finns ett svar på allt detta. På 1960-talet i Indien skedde en revolution i grönt jordbruk under professor Borlaug. Man sade att Indien skulle svälta. Men det gjorde inte Indien. Brasilien är nu livsmedelsoberoende. Vi kan göra det om vi vill.
João Ferreira
(PT) Fru talman! Tre år efter krisen 2008 står världen på randen till ännu en livsmedelskris. För att förhindra den måste vi granska dess orsaker och angripa dem.
Vi måste granska den jordbrukspolitik och den handelspolitik som håller på att förgöra de små och medelstora jordbruken, som främjar modeller för intensiv produktion för export och som på detta sätt hotar livsmedelsförsörjningen och livsmedelssuveräniteten, vilket är fallet med den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). Vi måste granska tendensen till stigande oljepriser och jordbrukarnas stora beroende av detta råmaterial, ett beroende som måste minskas. Vi måste granska den enorma makt som ligger hos de multinationella jordbruksföretag som har monopol på produktionens nyckelfaktorer, den ökande användningen av jordbruksmark för annat än livsmedelsproduktion, det faktum att land tas i anspråk från de lokalsamhällen som lever och arbetar på det.
Framför allt måste vi granska och angripa irrationaliteten i ett omänskligt system som tillåter spekulation i livsmedel. Vi måste omedelbart sätta stopp för de finansiella instrument som möjliggör spekulation: EU måste acceptera detta eller vara delaktigt - som EU redan är - i dess konsekvenser.
Peter Jahr
(DE) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Att äta och dricka - det är så självklart och vardagligt det kan bli för oss. Men det som är så självklart för oss håller för många människor på att bli ett stort problem som de bara nätt och jämnt kan övervinna. Livsmedelspriserna har nu stigit kraftigt, vilket har gjort situationen ännu värre för många människor.
Det behövs ett åtgärdspaket för att hantera de olika orsakerna till prishöjningen. I fråga om detta är det viktigt att förhindra prisspekulation och att lägga upp lager. När detta görs måste också vissa livsmedelsföretags och butikskedjors dominerande ställning granskas. Utvecklingsländerna behöver också mer stöd från oss för att utveckla sitt jordbruk. Detta är enda sättet för oss att förse de fattigaste människorna med livsmedel och förbättra deras ekonomiska situation.
För att undanröja eventuella missuppfattningar: Det är inte lämpliga priser på jordbruksråvaror som är problemet. Tvärtom är de lösningen på problemet. Lämpliga priser på jordbruksråvaror - och med lämpliga menar jag fria från spekulation - är enligt min mening grundförutsättningen för jordbrukets etablering i utvecklingsländerna.
Lämplig kost är en mänsklig rättighet, och svält är ett brott mot mänskligheten. Att förse befolkningen med högkvalitativa livsmedel till överkomligt pris inom EU, men också i resten av världen, måste därför stå i centrum för den europeiska jordbrukspolitiken.
Richard Ashworth
(EN) Fru talman! De senaste trettio åren har livsmedelspriserna varit både låga och stabila. Nu har FN-organisationen FAO varnat för att stigande energikostnader, en växande världsbefolkning, bättre välfärd och klimatförändringar håller på att ge upphov till enorma problem för världens livsmedelssystem och för livsmedelspriserna.
Detta kommer att få två viktiga konsekvenser för Europas regeringar. Den första är att de stigande priserna på livsmedel och energi drabbar de allra fattigaste familjerna hårdast. Den andra är att de stigande livsmedelspriserna kommer att driva på inflationen, i en tid då européerna som mest behöver en period av prisstabilitet medan ekonomin återhämtar sig. På kort sikt kommer det att uppstå en frestelse att importera billigare livsmedel och förvänta sig att livsmedels- och jordbruksbranschen tar på sig den större kostnaden.
Inget av dessa vägval skulle vara klokt. Att förlita sig alltför mycket på importerade livsmedel skulle på ett farligt sätt utsätta konsumenterna för prisvolatilitet, och att sätta alltför stort tryck på jordbrukssektorn, som redan drabbats av kraftiga kostnadsökningar och minskade marginaler, skulle äventyra produktionskapaciteten.
Vi måste investera i den gemensamma jordbrukspolitiken. Tekniken kommer att vara nyckeln till detta, och nu är rätta tiden att göra det.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! De stigande livsmedelspriserna kräver två typer av åtgärder. Den första rör behovet att planera åtgärder på medellång och lång sikt. Här måste svaren komma från den nya gemensamma jordbrukspolitiken, som måste säkra livsmedelstillgången för Europas medborgare, förse konsumenterna med livsmedel till överkomliga priser och skydda jordbrukarnas inkomster. Med den nya gemensamma jordbrukspolitiken måste vi ge - och detta är vad vi faktiskt gör - ett starkt stöd till jordbruksföretagens inkomster under den första pelaren samt skapa stödåtgärder för landsbygdsutveckling och därmed öka investeringarna i jordbruket och livsmedelsförsörjningen.
Den andra åtgärden handlar om behovet att ingripa med krisåtgärder för att skydda kedjans svagaste länk, för när livsmedelspriserna svänger blir effekterna faktiskt ganska märkliga: När priserna stiger får producenterna och jordbrukarna inga fördelar, och när priserna faller ser producenterna sina vinster och sina redan små intäkter minska. Det är med andra ord uppenbart att det finns problem i leveranskedjan och en brist på tydlighet.
Herr kommissionsledamot, bland dessa allvarliga problem i leveranskedjan finns till exempel ett missbruk av dominerande köpkraft, orättvisa kontraktsförfaranden - bland annat sena betalningar - ensidiga kontraktsändringar, förskottsbetalningar för tillgång till förhandlingar och en ojämn fördelning av vinstmarginaler inom livsmedelskedjan.
Kommissionen måste föreslå åtgärder ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Paolo De Castro
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Sociala spänningar av det slag som vi nyligen sett i Nordafrika är nästan alltid utlösta av stigande matpriser. Rekordökningen av priser på spannmål, socker och vegetabilisk olja är ett tydligt tecken på den ökade obalansen mellan global tillgång och efterfrågan.
En ytterligare ökning av priserna, som dessvärre är fullt möjlig, skulle få dramatiska konsekvenser, i synnerhet i de delar av världen där matkostnaderna motsvarar mer än 40 procent av inkomsten per capita. Det innebär också en reell risk för spänningar över hela världen, i och med att världens ekonomier blir allt mer beroende av varandra. Därför måste EU vara tydligt medvetet om att jordbrukspolitiken - den gemensamma jordbrukspolitiken för EU och USA:s jordbrukslagstiftning - har en oerhört viktig och strategisk roll i världsordningen: en roll som handlar om så mycket mer än det legitima skyddet av jordbrukarnas inkomster.
Fru talman, vad vi behöver är en ny global livsmedelspolitik som kan samordna jordbrukspolitiken på internationell nivå. Min personliga förhoppning är att det kommande G20-toppmötet ska utgöra ett tillfälle att rent konkret slå in på denna nya väg.
Struan Stevenson
(EN) Fru talman! De obönhörligt stigande oljepriserna som i sin tur pressar upp priserna på gödningsmedel är i kombination med de enorma prisökningarna på vete, majs och annat spannmål på väg att skapa en kris inom vår jordbrukssektor, liksom en växande global kris.
Det är värt att minnas att upproret i Tunisien, som satte igång en dominoeffekt över hela Mellanöstern, började med att en fattig matförsäljare på gatan offrade sig själv.
Europas jordbrukare kan göra en positiv insats för att lösa krisen om de bara förses med rätt verktyg. Det är på tiden att vi tar vara på de möjligheter som biotekniken erbjuder som en hjälp att möta den växande efterfrågan på livsmedel av hög kvalitet.
Mer än 125 miljoner hektar genmodifierade grödor odlas kommersiellt världen över av mer än 13 miljoner jordbrukare, och ändå nämner vi inte ens bioteknik i den här resolutionen.
Det är dags för Europa att ta tjuren vid hornen, innan vi har matuppror på våra gator!
Georgios Papastamkos
(EL) Fru talman! Det finns flera anledningar till de kraftiga fluktuationerna i matpriserna: extrema väderförhållanden, begränsade natur- och energitillgångar och den växande världsbefolkningen. Ytterligare två anledningar bör också lyftas fram: koncentrationer, med vilket jag avser de multinationella företagens oligopol inom livsmedelskedjan, bristande transparens och spekulationer på råvarumarknaderna.
Efter avregleringen av finansmarknaderna har terminshandel på råvarubörserna gått från att vara ett riskelimineringsverktyg till att vara ett verktyg för spekulativa transaktioner. De viktigaste börserna ligger utanför Europa.
Efter finanskrisen vände sig flera hedgefonder till råvarubörserna, där de finansiella reserverna nu är femton gånger större än det faktiska innehavet av jordbruksaktier, för att ersätta sina förluster. Därför behöver vi institutionella ramar som begränsar deras investeringar på marknaderna för råvaruderivat som är direkt kopplade till livsmedelssektorn.
Jag välkomnar de initiativ som tagits av det franska ordförandeskapet för G20, och det är min fasta tro att upprätthållandet av en stark europeisk jordbrukssektor för att säkra vår livsmedelstrygghet är beroende av att vi säkrar en skälig inkomst för jordbrukarna och vidtar effektiva åtgärder för att reglera marknaden inom ramen för den nya gemensamma jordbrukspolitiken.
Michael Cashman
(EN) Fru talman! Låt mig göra det helt klart att jag talar för människorna i utvecklingsländerna och inte till den gemensamma jordbrukspolitikens försvar.
Enligt Världsbanken har 44 miljoner människor kastats in i svår fattigdom till följd av de stigande matpriserna. Det finns en uppsjö av bidragande faktorer: färre småbruk, skogsskövling, ökenspridning, vattenbrist och klimatförändringar.
Därför behöver vi ta ett helhetsgrepp för att se till att vi uppmuntrar människor att ta hand om sina egna utvecklingsbehov och för att garantera livsmedelstrygghet på lokal nivå. Vi måste reformera den gemensamma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken så att det inte blir några direkta eller indirekta negativa konsekvenser för utvecklingsländerna eller de utvecklade länderna.
Vi måste främja lokalt jordägande, och slutligen måste vi sätta stopp för det motbjudande fenomenet landgrabbing, som innebär att utländska investmentbolag och andra företag köper upp mark och använder den för sina egna syften. Det finns inget försvar för detta vidriga agerande.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Fru talman! Både konsumenterna och jordbrukarna har all rätt att fråga oss politiker vad det är som pågår. Varför befinner sig livsmedelsmarknaden i den här situationen? Jordbrukarna vet hur stor vinst de gör, hur mycket de säljer sina produkter för och hur mycket de själva och andra konsumenter betalar för maten. Vad kan vi säga till dem i dag? Låt oss minnas 2008 och den situation som rådde på livsmedelsmarknaden då. Har vi lärt oss något av det? Mitt svar är att vi inte har det.
Vi begränsar fortfarande produktionen. För att göra det hela ännu värre betalar vi för att minska produktionen, medan vi tidigare betalade för att öka den. Vi här i kammaren har hört andra kommentarer som rör jordbruk. Kanske borde våra kolleger komma hit och lyssna i dag. Kanske skulle de lära sig något om livsmedelstrygghet.
Det finns en pågående debatt om framtiden för den gemensamma jordbrukspolitiken efter 2013, och än en gång vill alla minska utgifterna för GJP. Den aktuella situationen, den här krisen, har uppstått för att varna oss för ett katastrofalt politiskt beslut. Vi har en chans att rätta till våra misstag. Vi talar om stabilitet. Vi frågar oss varför det inte finns några reserver, men vi begränsar utvecklingen av jordbruket. Varifrån ska dessa reserver komma? Vem ska betala för dem?
Herr kommissionsledamot, den här situationen, den här krisen, förser dig med oerhört starka argument. Vi här i kammaren måste övertyga de andra om situationens allvar och om parlamentets ansvar för den gemensamma jordbrukspolitikens framtid och för att föda vårt samhälle. Problemet med livsmedelstryggheten håller på att bli ett globalt problem. Det är bra att ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Daciana Octavia Sârbu
(RO) Fru talman! Stigande matpriser drabbar de mest sårbara delarna av befolkningen. Mot bakgrund av att antalet undernärda människor i världen uppgick till 925 miljoner under 2010 måste EU prioritera att erbjuda livsmedelstrygghet. Extrema naturfenomen är inte den enda orsaken till de stigande matpriserna: volatiliteten på marknaderna och subventionen av biogasproduktionen spelar också en roll.
Jag uppmanar kommissionen att skapa instrument för att bekämpa prisvolatiliteten och den överdrivna spekulationen som bidrar till att förvärra den globala livsmedelskrisen. Jag måste också understryka att i de allra flesta fall leder högre matpriser inte till ökade inkomster för jordbrukarna. Istället gör den dåliga skötseln av försörjningskedjan att den ersättning som jordbrukarna får är långt ifrån skälig. Jag tror att problemet med de stigande priserna bidrar till att avväpna argumenten mot att behålla en stark gemensam jordbrukspolitik.
Herbert Dorfmann
(DE) Fru talman! För några dagar sedan hade en av de största tyska dagstidningarna en bild på förstasidan som föreställde ett bröd med taggtråd runt. Artikeln handlade om kampen för bröd. Jag tror inte att det finns någon annan fråga som kommer att uppta vår tid så mycket under detta och de kommande årtiondena som frågan om tillgången på mat. Därför är det bra att vi talar om det, eftersom orsaken - det vill säga den ökande efterfrågan - inte kommer att försvinna, vilket innebär att priserna kommer att fortsätta stiga. Nu måste vi rikta politisk uppmärksamhet mot situationen. Vi måste överväga hur vi kan producera mat och göra den tillgänglig. Herr kommissionsledamot, förslaget om att utöka arealuttaget inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken genom screening är ett felaktigt tillvägagångssätt. Den mark vi har måste göras produktiv.
Men vi ska trots allt inte se alltför mörkt på situationen. I flera år har vi klagat på att matpriserna är för låga. Om vi till exempel frågar oss om 100 euro för ett ton vete verkligen är ett rimligt pris måste vi nog svara att det kanske inte är det. Om vi frågar oss hur stor del av priset för slutprodukten, till exempel bröd, som motsvaras av priset på råvaran så tror jag att prisökningen på råvaror inte är den enda anledningen till att matpriserna ökar - det finns även andra faktorer med i spelet. Därför utgör hela denna fråga också en möjlighet för jordbruket att skaffa sig en bättre position inför framtiden.
Ulrike Rodust
(DE) Fru talman! Matpriserna har redan slagit nya rekord. Matprisernas volatilitet har ökat under de senaste åren, av olika skäl. Därför finns det stor anledning till oro. Klimatförändringarna orsakar extrema väderförhållanden, och i vissa länder har hela skördar gått förlorade. Dessutom finns det en ökande spekulation på mat, och faran i detta kan inte överskattas - se bara på finanskrisen. Vidare förekommer det allt oftare konkurrens mellan att skaffa mat åt de fattiga och att driva de rikas bilar.
Vi måste hitta lösningar som innebär att jordbrukarna får tillräcklig motivation att producera mat och att enbart områden som inte används för matproduktion får användas för produktion av biobränsle och liknande.
För mig som socialdemokrat är det viktigt att alla har tillgång till näringsrik mat till rimliga priser och att jordbrukarna samtidigt får en rimlig ersättning för sitt arbete.
Janusz Wojciechowski
(PL) Fru talman! Låt oss säga öppet att det finns inflytelserika handelslobbyister som verkar inom EU och som har intresse av att försvaga det europeiska jordbruket för att kunna göra en större vinst på matimporter från hela världen. Vi har hört det sägas många gånger här i parlamentet att marknaderna borde öppnas för att hindra priserna från att stiga. Vi reformerade sockerproduktionen, öppnade marknaderna, lade restriktioner på sockerproduktionen inom Europa och avskaffade exportsubventionerna. Vad blev resultatet? Resultatet blev att sockerpriserna inte alls sjönk utan istället ökade. Detta borde bli en läxa för oss alla. Det är inte vägen framåt. Jag instämmer med Alyn Smith som sade att marknaden inte är svaret. Vi bör verkligen inte böja oss för handelslobbyisterna utan istället sträva efter att garantera rimliga matpriser genom bättre skydd för vårt jordbruk, dess produktionspotential och livsmedelstryggheten. Endast då kan vi få vettiga priser.
Giovanni La Via
(IT) Fru talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag delar helt och fullt den oro som väcks av stigande matpriser, och jag kan knappast undgå att göra det eftersom detta är en fråga som är ytterst nära förknippad med de europeiska medborgarnas liv, och särskilt de mindre bemedlade medborgarna. Dessa prisökningar leder till oförmåga att tillgodose de grundläggande livsmedelsbehoven hos befolkningen i samtliga av världens utvecklingsländer. Inför detta scenario kan de utvecklade länderna, bland dem EU:s medlemsländer, inte förbli oberörda.
Inom ramen för den nya gemensamma jordbrukspolitiken måste vi därför tillhandahålla instrument som kan minska prisvolatiliteten, begränsa spekulationen på jordbruksråvaror och garantera en tillräcklig produktionsnivå inom EU. Därmed måste jag framhålla att vi inte kan låta mark ligga i träda i en tid då världens befolkning ökar och gör det nödvändigt att även öka tillgången på mat.
Marc Tarabella
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot, herr minister! Jag skulle vilja presentera en statistisk uppgift, en iakttagelse och tre åtgärder. Den statistiska uppgiften är att varje gång matpriserna ökar med en procent kastas 16 miljoner människor världen över in i svår fattigdom. Iakttagelsen är att även om det är omöjligt att förhindra volatilitet, särskilt på jordbruksmarknader, så är extrem volatilitet inte oundviklig utan kan bekämpas, trots att det är svårt.
De tre åtgärderna som jag nämnde är följande: för det första gäller det att inom utvecklingspolitiken prioritera odling till husbehov och regionala livsmedelsmarknader. För det andra gäller det att införa en offentlig regleringspolitik, bland annat genom hamstring och lagerhantering. För det tredje gäller det att införa ett uttryckligt förbud mot spekulation på baslivsmedel.
Europa måste ligga i framkanten, i synnerhet på G20-nivå. Det som jag har hört från János Martonyi, från kommissionsledamot Dacian Cioloş och, i andra sammanhang, från kommissionsledamot Michel Barnier är välkommet. President Nicholas Sarkozy var mycket tydlig, och vi har stora förhoppningar om att det franska ordförandeskapet ska bli en drivande kraft inom det här området vid G20-mötet.
Britta Reimers
(DE) Fru talman! Fluktuationer på marknaden är viktiga för att marknaderna ska fungera på rätt sätt och skapa incitament för köp och försäljning av varor. För oss jordbrukare är handel med råvaruterminer en grundläggande komponent i köp och försäljning av skördade grödor. Det ger oss viktiga möjligheter till säker planering genom att priser och kvantiteter fastställs på ett tidigt stadium.
Till skillnad från hur situationen ser ut i våra välbärgade industriländer är stigande matpriser ett särskilt stort problem i de fattigare delarna av världen, där människor tvingas spendera en stor del av sin inkomst på mat.
Vi får inte ingripa på marknaderna varje gång priserna förändras, i syfte att bekämpa naturliga fluktuationer. Men utan internationellt tillämpliga ramlagar för finansmarknaden kan vi inte ens börja tänka på att reglera råvarumarknaden, för om det finns för mycket pengar på finansmarknaden kommer den att hitta lämpliga motsvarigheter, och råvaror har just nu ett högt anseende. Därför bör vi inte bli förvånade över att jordbruksråvaror nu också är eftersökta handelsobjekt.
Jaroslav Paška
- (SK) Fru talman! Matkrisen som orsakats av förra årets exceptionellt dåliga skördar har gjort oss uppmärksamma på tillkortakommandena i vår jordbruks- och livsmedelspolitik. Den aktuella ökningen av matpriserna kan delvis skyllas på den dåliga skörden. Om det finns dålig tillgång på en vara så stiger naturligtvis priset på den varan på marknaden.
Men, herr kommissionsledamot, saken är den att bristen på vissa jordbruksprodukter i stor utsträckning kan tillskrivas den vilseledda jordbrukspolitik som förs av kommissionen, som länge har diskriminerat de nya medlemsstaterna och deras jordbrukare genom sin subventionspolitik. Herr kommissionsledamot, bli inte förvånad om jordbrukare, som inte kan få tillräckligt höga priser för sina produkter för att åtminstone täcka produktionskostnaderna, helt enkelt struntar i att så nya grödor eller låter sina hjordar skingras. De väntar tålmodigt tills hungriga och rättmätigt ilskna medborgare riktar sin ilska mot tjänstemännen i Bryssel som länge har misslyckats med att lösa de allmänna och uppenbara jordbruksproblemen.
Du ska veta, herr kommissionsledamot, att bristen på jordbruksprodukter i de nya medlemsstaterna inte beror på dåliga skördar utan på att det inte längre lönar sig för våra jordbrukare att producera, tack vare den subventions- och prissättningspolitik som ni för. Men de väntar. När de får samma subventioner som sina kolleger i Frankrike kommer de definitivt att börja så grödor igen.
Angelika Werthmann
(DE) Fru talman! Tillgången till vardagens förnödenheter, och särskilt jordbruksråvaror, får inte vara utlämnad åt spekulanternas strävan efter att maximera sina kortsiktiga vinster. Därför välkomnar jag de projekt som kommissionen presenterade i den nya strategin för råvaror och råmaterial, som syftar till att garantera öppenhet och stabilitet på råvarumarknaden. Mot bakgrund av prognosen att livsmedelsproduktionen måste öka med 70 procent före 2050 för att möta efterfrågan bör särskild uppmärksamhet riktas mot tredje pelaren - Att främja resurseffektivitet och återvinning - och förslag bör lämnas in snarast.
När det gäller så kallad råvarudiplomati förväntar jag mig att EU ska förse utvecklingsländerna med den expertis som krävs för att etablera en hållbar och miljövänlig utvinning av råmaterial.
Dacian Cioloş
ledamot av kommissionen. - (FR) Fru talman, mina damer och herrar! En intensiv debatt har nu genomförts i ett ämne som uppenbarligen gör oss bekymrade och som lyfts fram när situationen så kräver. Frågan är dock ständigt aktuell för kommissionen och EU-institutionerna, eftersom vi har turen att ha en gemensam jordbrukspolitik, som visserligen behöver justeras, men som utgör ett viktigt verktyg för att vi ska kunna hantera dessa frågor.
Samtidigt tror jag också att den här debatten har visat oss att vår stabilitet nu i allt högre grad är beroende av internationell balans och av stabiliteten i världen. Detta måste vävas in, även när vi talar om vår gemensamma jordbrukspolitik.
Det tycks mig också stå klart att stigande matpriser är en oroande trend som, i kombination med volatiliteten och de betydande prisvariationerna, gör det problem vi har att lösa ännu svårare.
En sak är klar: om det finns ett behov på marknaden av ökad produktion, så finns det ett behov av att investera i jordbruk. Men om jordbrukarna ska kunna investera så behöver de framför allt en stabil inkomst som gör att de vågar ta det steget.
Det är därför som vår gemensamma jordbrukspolitik på medellång och lång sikt måste utformas med detta i åtanke. Den måste erbjuda ett minimum av stabilitet och uppmuntra till investeringar så att våra jordbrukare kan producera och försörja våra marknader.
Under debatten har det också kommit fram ett behov av att se till att vår gemensamma jordbrukspolitik och utvecklingsländernas jordbrukspolitik håller jämna steg med utvecklingen av jordbruket i de sydligare länderna, och att vår politik för att stödja utveckling och samarbete med de sydligare länderna håller jämna steg med jordbrukspolitiken.
Samtidigt måste vår gemensamma jordbrukspolitik garantera en hållbar utveckling av jordbruket. Det kan vara nödvändigt att se över de instrument som står till vårt förfogande för att hantera dessa extrema marknadssituationer, samtidigt som vi låter marknaden spela sin roll utan att för den skull berövas de nödvändiga instrument som vi behöver för att kunna agera och slippa bli tagna på sängen i krissituationer. Det återstår en del arbete för den gemensamma jordbrukspolitiken i den här frågan under de närmaste månaderna och åren.
Spekulationsfrågan, och därmed volatiliteten, måste diskuteras, och det är ingen förskönande omskrivning. Kommissionen har redan lagt fram förslag för att hantera den här situationen, och vi har för avsikt att följa upp dem. I det här läget talar vi därför inte bara om önskemål utan om konkreta förslag.
Vi måste också överväga vilken roll EU bör spela på den internationella scenen när det gäller livsmedelsproblemet. Den här frågan kan inte stabiliseras inom EU så länge den inte är stabil på internationell nivå.
Det kan också bli nödvändigt att se över vår roll inom jordbrukspolitiken och utvecklingspolitiken och hur vi bemöter livsmedelsproblemet inom de olika politiska områdena: handelspolitiken, utvecklingspolitiken och finanspolitiken. Kanske behöver vi en samlad insats även här.
Jag har också tagit hänsyn till behovet av att agera kortsiktigt inom vissa sektorer, och då tänker jag särskilt på animaliesektorn som helt klart går igenom en svår period till följd av stark press från alla håll, låga priser för producenterna, som inte gynnas av prisökningen, och även höga priser för insatserna. Jag har noterat det problemet.
Jag har också noterat de olika förslag som ni har lagt fram. När det gäller att balansera stödet mellan vegetabiliesektorn och animaliesektorn, till exempel, så har medlemsstaterna redan haft möjlighet att agera utifrån de beslut som togs 2008 under hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Frågan om lager är något som måste analyseras igen och ses över eftersom de höga priserna nu gör det omöjligt att tala om interventionslager. Det kan dock bli nödvändigt att besluta om vilken roll sådana lager kan spela och hur de kan påverka marknadernas funktion. Jag tror att det är frågor som vi måste ställa innan vi lägger fram förslag om sådana åtgärder.
Slutligen vill jag säga till Jaroslav Paška att skillnader i hur mycket medlemsstaterna betalar inte nödvändigtvis är något som kommer från kommissionen. Det är ett beslut som fattas av rådet och av jordbruksministrarna. Det slutgiltiga beslutet kommer alltid från den förordning som föreslagits av kommissionen, men det är rådets förordningar, och numera rådets och parlamentets förordningar.
Jag vill också tydliggöra att ingen subventionering ges till jordbruksproduktion av biobränsle inom EU. Det är därför inte den gemensamma jordbrukspolitiken som stimulerar produktionen av biobränsle. Det är inte heller kommissionens avsikt att göra några arealuttag. Det är något helt annat med i spelet, men i vilket fall som helst kommer inga arealuttag att göras i en situation där vi verkligen behöver producera.
Detta är de punkter som jag ville ta upp som svar på de frågor som väckts. Jag vill också tacka er för denna givande debatt, och jag hoppas att folk fortfarande har dagens debatt i färskt minne om några månader när vi ska diskutera vilka resurser som ska tilldelas den gemensamma jordbrukspolitiken, en politik som utgör ett grundläggande instrument för livsmedelstrygghet.
János Martonyi
Jag tackar alla ledamöterna för den konstruktiva debatten. Den stora politiska vikt som parlamentet tillmäter denna fråga hjälper ordförandeskapet att fullgöra sitt program när det gäller de stigande livsmedelspriserna.
Debatten har även framhävt att frågans omfattning och djup kräver mångfasetterat samarbete och komplexa lösningar på olika områden, bland annat jordbruk, reglering av finansiella produkter och tjänster samt utvecklingspolitik.
När det gäller produktionen av biobränslen upprepar jag att EU är fullt medvetet om att den ohållbara produktionen av biobränslen kan få negativa följder, särskilt massavskogning och livsmedelsbrist. Därför vill EU öka takten i utvecklingen av andra generationens biobränslen, som tillverkas av industrigrödor. EU har även slopat de missriktade incitamenten för produktion av biobränsle på bekostnad av livsmedelsproduktion.
Med hänsyn till problemets djupliggande strukturella och globala orsaker måste EU spela en ledande roll när det gäller hanteringen av livsmedelspriser och livsmedelssäkerhet på global nivå. Detta sker redan genom ett antal internationella organisationer och program, exempelvis FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) och Världslivsmedelsprogrammet samt genom mer allmänna forum som G20.
Jag vill bara tillägga att debatten har stärkt min gamla personliga övertygelse om att det krävs mycket mer av global styrning och global reglering för att vi ska kunna ta itu med globala utmaningar som hungern i världen, svängningarna i livsmedels- och råvarupriser, oron på finansmarknaderna eller regleringen av finansiella produkter och tjänster.
Genom sina unika erfarenheter av styrning och reglering har EU en mycket viktig roll att spela och ett stort ansvar på detta område. Av dessa skäl anser vi att Europa och EU måste spela en ledande roll när man tar itu med dessa utmaningar.
Det ungerska ordförandeskapet uppskattar att det kan räkna med parlamentet i EU:s arbete, både när det gäller politik och insatser på internationell nivå.
Talmannen
Jag har avslutningsvis mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 110.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 17 februari 2011.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Michèle Striffler
Den globala livsmedelssäkerheten är en avgörande fråga för EU. Omedelbara och ihärdiga åtgärder måste vidtas för att garantera EU-medborgarnas och hela världens livsmedelssäkerhet. Det är nödvändigt att utveckla ett hållbart jordbruk i utvecklingsländerna och anslå en lämplig del av EU:s utvecklingsstöd till jordbrukssektorn. Den uppseendeväckande minskningen av utvecklingsstödet till jordbruket sedan 80-talet är beklaglig. Vi får hoppas att man inser detta och vänder utvecklingen. Kommissionen måste verkligen prioritera jordbruket i utvecklingsstödet, särskilt stöd som ger jordbrukarna tillträde till marknaderna och stöd till små och medelstora familjejordbruk. Det humanitära livsmedelsbiståndet måste anpassas till utvecklingsländernas behov, utmaningar och strukturella begränsningar och ta hänsyn till produktion, distribution och lokal transport samt dessa länders handelskapacitet, för att lägga grunden till deras långsiktiga livsmedelssäkerhet.
Liam Aylward
Livsmedelssäkerheten är en viktig fråga för närvarande. I EU lever 79 miljoner människor under fattigdomsgränsen. I vintras förra året gavs livsmedelsbistånd till 16 miljoner människor i EU.
Eftersom livsmedelspriserna slår nya rekord för sjunde månaden i rad och eftersom prissvängningarna skapar allvarliga problem i livsmedelskedjan kommer fler människor få svårt att hitta bra mat till ett rimligt pris. Den gemensamma jordbrukspolitikens program, som programmet för de medborgare som har det sämst ställt i gemenskapen, är av central betydelse för livsmedelssäkerheten. Denna typ av program måste stödjas och snabba, långsiktiga åtgärder vidtas för att garantera livsmedelssäkerheten i EU och resten av världen.
För närvarande går 30 procent av de livsmedel som produceras i världen till spillo. Detta är ett oacceptabelt och omoraliskt slöseri, som vi måste sätta stopp för. För att ta itu med utmaningarna när det gäller livsmedelssäkerhet är det nödvändigt att ha en stark jordbruksindustri, en stark gemensam jordbrukspolitik och en livsmedelsförsörjningskedja där man gör allt för att hindra att livsmedel går till spillo.
Janusz Władysław Zemke
Det är bra att Europaparlamentet inriktar sig på de stigande livsmedelspriserna. Olyckligtvis är dessa priser inte någon tillfällig företeelse utan verkar bli en långvarig trend. Situationen förvärras av en växande efterfrågan på livsmedel, särskilt spannmål, dåliga skördar under senare år och små lager samt tyvärr även finansiella transaktioner och en försvagad dollar. Allt detta skapar kaos på marknaderna. Enligt vår uppfattning är de sociala följderna viktigare. Befolkningen i många länder växer exponentiellt, och människorna är ständigt undernärda och hungriga. Deras känsla av hopplöshet skapar en grogrund för ökande politisk spänning.
Vi kan inte bara passivt titta på när detta händer. Vi behöver internationellt samarbete under ledning av FN och EU. G20-länderna bör effektivt motarbeta spekulationen i jordbruksprodukter. Vi bör se över regleringen av jordbruksmarknaderna i EU så att vi inte hämmar potentiell tillväxt. Vi måste sätta stopp för spekulationen i global hunger, eftersom följderna av denna spekulation blir att många oskyldiga dör av svält, särskilt i de fattigaste länderna.
Tunne Kelam
Under andra halvan av 2010 steg grossistpriserna på jordbruksprodukter med 32 procent. Mellan 2005 och 2010 ökade den globala spannmålskonsumtionen till 41 miljoner ton, jämfört med 21 miljoner ton mellan 1990 och 2004. Enligt olika analytiker står vi inför en stor livsmedelskris 2011 - det hänger endast på en enda misslyckad skörd. De största exportländerna, som Ryssland, Ukraina, Kina och Mexiko, har redan tvingats importera för att säkerställa sin livsmedelsförsörjning. Orsakerna till de stigande priserna är oklara. Det handlar inte längre om trenderna på marknaden för jordbruksprodukter. Som resultat av spekulation har de senaste prishöjningarna varit dramatiska och oförutsägbara.
Jag vill uppmärksamma att den växande användningen av biobränslen i allt högre grad minskar andelen spannmål som används till foder och livsmedel. Detta har lett till en mycket spänd situation. Vi måste inse att de stigande livsmedelspriserna leder till ökad inflation, foderprotektionism och oro. Detta kan i sin tur ge upphov till social, ekonomisk och politisk instabilitet i Europa och resten av världen. Som en av de största importörerna av livsmedelsprodukter har EU ett stort inflytande på de globala livsmedelspriserna, men det gör oss även sårbara för prischocker. Jag stöder kommissionens strävan att godkänna ett nytt lagstiftningspaket under våren 2011, vilket skulle ge kommissionen större möjligheter att reglera marknaderna och förhindra spekulation. EU måste hitta sätt att säkra hållbara priser och en hållbar ekonomi. Vi måste hitta en balans mellan säkerhet och öppenhet samt utveckling. Vi måste vara redo för en möjlig kris.
Spyros Danellis
De nuvarande höga priserna är bra för somliga och dåliga för andra. De gynnar exempelvis veteodlarna i EU men inte producenter av animaliska livsmedel. De gynnar länder som kan exportera spannmål men innebär en återvändsgränd och leder till hunger för invånarna i utvecklingsländer som är beroende av spannmålsimport för sina livsmedel. Slutresultatet kan självfallet variera mellan olika områden eller olika producenter. Om man blir en vinnare eller förlorare beror på problemen i EU:s livsmedelskedja, klimatförändringarnas hot mot livsmedelssäkerheten och de återvändsgränder som ytliga och inkonsekventa val leder till inom produktion, handel och utveckling. EU måste hitta realistiska och balanserade lösningar genom att lugnt och allvarligt utvärdera situationen och vara medveten om sin roll på de internationella marknaderna. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken måste gå i denna riktning.
Csaba Sándor Tabajdi
skriftlig. - (HU) De kraftigt stigande livsmedelspriserna orsakas av tre faktorer samtidigt: skördeförlusterna på grund av naturkatastrofer, den växande efterfrågan på livsmedel, särskilt i Kina och Indien, och aktivitet på varubörserna, det vill säga prisspekulation. För några veckor sedan tog Frankrikes president Nicolas Sarkozy upp en mycket relevant fråga. Varför kan inte varumarknaden vara reglerad, när penningmarknaden är det? Vi måste vidta långt effektivare åtgärder mot spekulationen på både europeisk och global nivå. Huvudorsaken till prischocken på livsmedel har varit de enorma svängningarna i tillgången. Endast 10-20 procent av spannmålet byter ägare på världsmarknaden, men ändå kan minskad produktion skapa panik. På grundval av beräkningar som säger att tillgången kommer att minska driver importörerna upp priserna.
Det är inte rätt varken gentemot producenterna eller konsumenterna att även de interna priserna bestäms av exportpriserna, eftersom minst 80 procent av produktionen används där den produceras. I egenskap av tidigare exportör och nuvarande importör har Ryssland haft ett stort inflytande på den europeiska marknaden för spannmål och oljeväxter. Tillgångschocken förvärras ytterligare av spekulation på terminsmarknaderna, som leder till en prischock på livsmedel. Huvudproblemet är därmed inte fysisk brist på livsmedel, utan livsmedelspriser som de fattiga inte längre kan betala. Detta leder till att livsmedel ligger på lager i stället för att säljas till skäliga priser. Höga priser försvagar konsumenterna, särskilt i de fattigare samhällsskikten.
Luís Paulo Alves
Vi diskuterar ett problem som i första hand är politiskt, vilket kräver en framtidsvision. I stället för kortsiktiga lösningar krävs dock modet att upprätta en ny struktur som jämkar samman behovet av att öka livsmedelsproduktionen med 70 procent under de kommande 40 åren med de allt mer begränsade naturtillgångarna. Vad som görs eller inte görs i Afrika, Asien, Amerika eller Europa påverkar därför alla överallt när det gäller tillgång, tillträde och livsmedelspriser. Detta påverkar i hög grad de fattiga samt kött- och mjölkproducenterna. Det är skälet till att åtgärderna måste vara globala och vida överskrider jordbrukspolitikens ram: det är nödvändigt att tillämpa en rad ytterligare strategier, utan vilka vi inte kan åstadkomma de nödvändiga lösningarna. På global nivå omfattar dessa lösningar att man förespråkar rätten till livsmedel, stöder ländernas förmåga att försörja sig själva, stöder jordbrukarna och garanterar att de får sin rättvisa andel av värdet i livsmedelskedjan, begränsar ekonomisk spekulation, värnar tillträdet till mark och bygger upp livsmedelsreserver.
Sirpa Pietikäinen
skriftlig. - (FI) Människors rätt till tillräcklig näring är en mänsklig rättighet som har erkänts i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna från 1948. Vi bör därför hålla i minnet att vi, när vi diskuterar livsmedelspriserna, i själva verket talar om en grundläggande mänsklig rättighet.
Reformen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik äger rum samtidigt som de globala livsmedelspriserna stiger. Om vi ska kunna ta itu med dessa förändringar på ett hållbart sätt med utgångspunkt i de mänskliga rättigheterna behöver vi ett övergripande synsätt och en övergripande politik. Livsmedelspriserna och deras utveckling påverkas av flera kritiska faktorer inom jordbruket på global nivå, bland annat klimatförändringar, energipolitik och tillgången på naturresurser och hur ändamålsenligt de används. EU bör gå i bräschen för ett nytt tänkande när det gäller jordbruk. Vi behöver en livsmedelspolitik som kritiskt bedömer hela led i livsmedelskedjan och tar hänsyn till deras effekter på hälsan och miljön. En naturligare och mer resurseffektiv livsmedelspolitik måste stödjas och vägledas genom både ekonomiska och politiska åtgärder.
Spekulationen i livsmedelspriser bör dessutom begränsas. Michel Barnier, kommissionsledamot med ansvar för inre marknaden och tjänster, har föreslagit nya åtgärder för att lägga band på spekulationen i jordbruksråvaror på derivatmarknaden. Det är rätt tänkt. De dramatiska prissvängningarna för livsmedel skadar jordbrukarna, konsumenterna och till och med hela länders ekonomier. Terminerna på derivatmarknaden måste bli mer genomsynliga och underkastas större övervakning. Vid behov bör begränsningar av handeln i livsmedelspriser införas. En hållbar livsmedelspolitik är för närvarande en av de viktigaste frågorna för EU.
Pavel Poc
Enligt Världsbanken har livsmedelspriserna stigit med över 15 procent sedan oktober 2010. Enligt FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation har exempelvis spannmålspriset stigit med 39 procent varje år. De stigande livsmedelspriserna hotar de lägsta inkomstgrupperna men uppdagar även djupare och allvarligare problem som kommer att bli ett stort hot i framtiden. Den globala livsmedelsproduktionen hotas av ett antal faktorer, däribland skadedjur, sjukdomar och naturkatastrofer. Dessa faktorer förvärras av extrema väderleksförhållanden som troligen beror på klimatförändringar. Ett bra exempel är torkan och bränderna i Ryssland 2010 eller översvämningarna i Pakistan eller mer nyligen i Australien.
Problemet med stigande livsmedelspriser kommer sannolikt att förvärras i framtiden. Det är meningslöst att diskutera orsakerna till klimatförändringarna här, eftersom riskerna är verkliga och det är ett oacceptabelt vågspel att betvivla dem. Livsmedelspriserna påverkas dock även av ekonomiska faktorer, särskilt missbruk av marknadssystemet genom statlig manipulation av dollarns växelkurs och oansvarig spekulation inom råvaruhandeln. EU måste inse att dagens beslut påverkar hela livsmedelsordningens framtid. På kort sikt kan vi inrikta oss på att minimera den mängd livsmedel som går till spillo, minska importberoendet, minska eller stabilisera efterfrågan och införa regleringsmekanismer på marknaden för att förhindra spekulation.
Elisabeth Köstinger
Med tanke på de nuvarande politiska konflikterna är de rekordhöga livsmedelspriserna ett akutare problem än någonsin. När allt kommer omkring handlar detta om livsmedelsförsörjning, och i utvecklingsländer handlar det om livsnödvändig tillgång på baslivsmedel. EU uppmanas att påskynda den globala kampen mot fattigdom och hunger - omkring 1,4 miljarder människor befinner sig i svår fattigdom. Även inom EU:s gränser är fattigdomen ett problem. Enda sättet att garantera livsmedelsförsörjningen i EU är genom den gemensamma jordbrukspolitiken. Jordbruket står inför enorma utmaningar, vilket främjar tendensen att producera ”mer av mindre”.
Högre livsmedelspriser leder inte automatiskt till högre inkomster för jordbrukarna. Klyftan mellan producent- och konsumentpriser håller på att vidgas. Den praktiska prisstyrningen är komplicerad: brist på råvaror, högre produktionskostnader, högre bränslepriser, beroende av skördar, export och världsmarknaden - en härva av orsaker som måste redas ut genom riktade åtgärder. För att ta itu med dessa orsaker krävs akuta åtgärder och överenskommelser som omfattar alla politikområden. Jag uppmanar kommissionen att på ett genomgripande sätt stärka jordbruksproduktionen i EU och utvecklingsländerna. Det är oetiskt med spekulation i våra mest livsnödvändiga varor. Vi måste vidta kraftfullare åtgärder i detta avseende.
Edite Estrela
Livsmedelspriserna har stigit avsevärt under senare år, mindre på grund av tillgång och efterfrågan utan framför allt på grund av spekulation. Dessa prisökningar påverkar framför allt fattigare människor som måste lägga mer än halva inkomsten på livsmedel. Det är oacceptabelt att somliga profiterar på andras hunger, vare sig det är i Europa eller utvecklingsländerna.
Medborgarna har rätt till livsmedelssäkerhet. En förutsättning för detta är att alla har tillgång till hälsosamma livsmedel. Brist på livsmedel har flera orsaker, bland annat felaktig markanvändningsplanering och politik för jordbruksstöd samt klimatförändringar. Det är därför avgörande att EU stöder jordbrukarna så att de kan odla sin mark och producera de nödvändiga livsmedelsprodukterna. Det är oacceptabelt att konsumenterna betalar mycket och producenterna tjänar lite, medan spekulanter skördar frukterna. För livsmedelssäkerhetens skull måste även klimatförändringarna vara en prioritering för EU.
Sandra Kalniete
skriftlig. - (LV) Under de senaste månaderna har livsmedelspriserna stigit kraftigt, vilket har lett till att antalet människor som är i riskzonen för fattigdom snabbt har ökat. Situationen i Europa är inte så akut, eftersom våra medborgares inkomster är mycket större än inkomsterna i utvecklingsländerna. Men även våra väljare håller på att få upp ögonen för de stigande livsmedelspriserna. Enligt Världsbankens statistik har omkring 44 miljoner människor i utvecklingsländerna halkat under fattigdomsgränsen sedan juni i förra året, eftersom livsmedelspriserna i början av 2011 har nått 2008 års nivå, när stigande livsmedels- och oljepriser hade en mycket negativ effekt på fattigdomen i världen.
Oljepriset i världen påverkar naturligtvis livsmedelspriserna, men vi bör ändå komma ihåg att oljepriset sommaren 2008 var 140 dollar per fat, medan dagens pris är omkring 100 dollar, vilket innebär att prishöjningen delvis är ett resultat av spekulation. För att undvika sådana situationer i framtiden måste G20-länderna utarbeta en mekanism som förhindrar sådana prisstegringar och spekulation i livsmedel. För att åstadkomma detta måste vi samarbeta internationellt. Problemet med fluktuerande livsmedelspriser är ytterligare ett bevis på att vi behöver en kraftfull gemensam jordbrukspolitik som är rättvis och ger alla europeiska jordbrukare lika villkor, så att befolkningen kan få kvalitetslivsmedel av högt värde till rimliga priser.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
skriftlig. - (LT) När det gäller livsmedelspriserna vill jag ta upp två saker. Som de senaste erfarenheterna i mitt land visar är det för det första mycket enkelt att påverka de stigande livsmedelspriserna genom att styra den allmänna opinionen en smula. På grund av återförsäljarna steg sockerpriset med mer än tio procent på en enda dag över hela Litauen. Därför kan vi inte låta självreglering styra handeln med baslivsmedel. De kan betraktas som en investering, vars förvaltning kräver särskilda kunskaper som odlarna av jordbruksprodukter (jordbrukarna) inte har. Även om varors fria rörlighet är en av de grundläggande principerna för EU:s fria marknad är det nödvändigt att vidta mer drastiska åtgärder både på nationell och europeisk nivå för att begränsa spekulationen i livsmedel och försvara de svagares rättigheter, det vill säga konsumenternas, småjordbrukarnas och småhandlarnas, i förhållande till de stora livsmedelsförädlarna och köpcentrumen.
Den andra dimensionen är det nära sambandet mellan livsmedelsprodukter och energikällor samt det inbördes förhållandet mellan deras priser. För att bekämpa de utsläpp som driver på klimatförändringarna främjar vi å ena sidan användningen av biobränslen (och har till och med fastställt obligatoriska kvoter för användningen av dem). Att man på jordbruksmark odlar växter avsedda för biobränslen snarare än för livsmedel är å andra sidan just det som driver upp livsmedelspriserna. Även om kampen mot klimatförändringarna är ett av våra prioriterade mål måste vi därför finna sätt som inte påverkar livsmedelspriserna, exempelvis genom att för biobränslen endast använda mark som aldrig kan bli lämplig för odling av livsmedelsgrödor.
Véronique Mathieu
Resolutionen om stigande livsmedelspriser rör det faktum att livsmedelspriserna stadigt stiger. På grund av detta efterlyser vi skyndsamma åtgärder för att bekämpa prismanipulationen. Klimatförändringarna är en särskilt anmärkningsvärd orsak till denna ökning. Därför behövs bättre vatten- och markhushållning. De stigande livsmedelsprisernas direkta effekter på världens befolkning, vilka kan utlösa upplopp och oroligheter, måste även få G20-ledarna att enas om marknadsåtgärder som begränsar spekulationen.
