Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session för återupptagen efter avbrottet torsdagen den 29 maj 1997.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från sessionen torsdagen den 29 maj 1997 har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Kellett-Bowman
Herr ordförande, protokollet från den 29 maj återger en mycket högre närvaro även vi har den sista dagen av en sammanträdesperiod i Strasbourg. Jag antar att det beror att de franska myndigheterna inte är kapabla att erbjuda en vettigt flyg- eller annan transport, så att man kan komma hem efter ett sammanträde.

Ordföranden
Herr Kellett-Bowman, jag känner till att vi på måndagarna i Strasbourg upprepade gånger haft samma ordningsfråga, och jag kan inte göra annat än ge samma svar, nämligen att jag vidarebefordrar denna fråga till de franska myndigheterna. Ni känner redan till att de franska myndigheterna besvarat ett förslag från Europeiska rådet om fastställande av säten och sammanträdestider.

Macartney
Herr ordförande, jag har en viktig anmärkning vad gäller protokollet. Ni kommer ihåg att jag tog upp frågan om den norska laxdumpingen på onsdagen. Jag återkom till denna fråga på torsdagen. Vi har fortfarande inte fått svar på vår fråga om varför vi, i vår egenskap av parlament, inte har haft tillgång till kommissionen, för att få höra vad som pågår, medan den norska regeringen förefaller ha kunnat prata med varenda kommissionsledamot. Jag vill veta när vi kan fråga kommissionen om detta. Ärendet har nu avgjorts till Norges fördel och vi har rätt att veta när vi kan få höra om det.
(Applåder)

Ordföranden
Jag tackar Macartney och skall vidarebefordra hans inlägg till kommissionen.
(Protokollet justerades.)

Ford
Herr ordförande, jag har en fråga om hur denna byggnad sköts. Sedan vårt senaste möte i Strasbourg har någon rivit ned och tagit bort en affisch jag hade på min dörr till åminnelse av det franska och tyska motståndet mot Hitler. Jag förstår svårigheten i att övervaka en institution där det finns sådana personer som Bernard Antony, som den 15 maj dömdes i Montpellier för rasism till FF 50 000 i böter och ett villkorligt fängelsestraff på 6 månader och Roberta Angelilli, som stödde återuppförandet av Hitlers nazisters bokbål i Rom, men kan ordföranden försäkra mig att vakterna framgent kommer att försöka säkerställa att vi skyddas från denna typ av vandalism?
(Applåder)

Ordföranden
Herr Ford, ert klagomål skall beaktas och ärendet vidarebefordras till säkerhetstjänsten, som har att skydda ledamöternas kontor mot alla typer av vandalism.

Janssen van Raay
Herr ordförande, jag ber att ni personligen som kunnig jurist och som framstående medlem av utskottet för juridiska frågor och medborgerliga rättigheter sedan många år, att ni personligen tar tag i den nederländska dossiern om nullitet av tekniska föreskrifter för europeisk rätt. I Nederländerna är det fråga om en juridisk katastrof till följd av en oerhörd blunder från myndigheternas sida, som har missat att anmäla ungefär 340 föreskrifter till Bryssel så att de är ogiltiga. Till exempel alkoholblåstesten kan inte längre genomföras i Nederländerna på grund av den föreskriftens nullitet. Det är för övrigt det förra kabinettet och inte det nuvarande kabinettet som är ansvarigt för detta. Min fråga till er är - jag skall diskutera detta i kväll med kollega Wijsenbeek, vi är de enda två nederländska juristerna, även i det juridiska utskottet - men min fråga i sak är att ni bjuder in ordföranden för justitieministerrådet ...
(Ordföranden kopplade bort talaren.)

Ordföranden
Herr Janssen van Raay, detta är inte rätt tillfälle att ta upp denna fråga. Ni kan presentera den för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt på fastställt sätt.

Morris
Herr ordförande, jag skulle vilja uppmana kommissionen, i synnerhet transportavdelningen, att lägga fram en rapport om transporter av nukleärt material. För närvarande flyger flygplan med last av plutonium över medlemsstaterna, inklusive Förenade kungariket. Det är av yttersta vikt att denna fråga löses så fort som möjligt. Jag skulle därför respektfullt vilja be er att anmoda kommissionen att lägga fram en aktuell rapport om transport av kärnkraftsavfall.

Ordföranden
Om det är så att ni redan ställt denna fråga till kommissionen, skall jag insistera på att få den besvarad.

Perry
Herr ordförande, den brittiska tidningen Sunday Times publicerade den 1 juni i år en artikel, där det uppgavs att den nya brittiska regeringen upprätthöll en datoriserad databas om vad ledamöterna i detta parlament sade, gjorde och frågade. Hugh Kerr omnämndes särskilt. Jag vet inte om andra ledamöter har övervakats och kontrollerats av den brittiska regeringen på detta sätt. Jag vill veta om denna åtgärd utgör ett brott mot detta parlaments privilegier.

Ordföranden
Herr Perry, jag tolkar denna uppgift, förutsatt att den är korrekt, som en medlemsstats regerings intresse för verksamheten i denna församling. Vi uppmanar alltid medlemsstaterna att följa arbetet i parlamentet, och det är därför bra att en nybildad regering ägnar sig åt dessa frågor. Jag vill tolka uppgiften på detta sätt och inte på något annat.

Ephremidis
Herr ordförande, jag ställde personligen en fråga angående tolkningen i delegationerna till de blandade parlamentariska utskotten. Konkret handlar det om delegationen för förbindelser med Kazachstan och de andra demokratierna i Centralasien. Händelsevis är jag också vice ordförande i denna delegation. Resan skulle äga rum, och ägde rum i början av maj. Det var omöjligt för mig att delta, trots att jag ville och tyckte att det skulle vara nödvändigt, p.g.a. att jag fick information om att det inte skulle finnas någon tolkning till grekiska. Jag ställde frågan både muntligt och genom en skrivelse till er och jag fick ett mycket försenat svar. Ni svarade, jag vet inte vilket organ som beslutade, att i de blandade delegationerna kan inte alla de deltagandes språk finnas med och i just denna delegation bedömde ni att det var tillräckligt att det fanns ryska och engelska. Jag vet inte på vilka kriterier ni grundade detta beslut och uteslöt alla andra språk. Jag är intresserad av grekiskan, eftersom jag var medlem och måste kunna deltaga.
Varför ställer jag denna fråga? För det första därför att svaret kom för sent, men bland alla era andra sysselsättningar kan väl detta vara berättigat. För det andra handlar det dock om en innehållsfråga. Vi kan inte längre fungera. Någonstans måste det finnas, i parlamentets Arbetsordning borde det stå, att för att någon skall kunna bli ledamot och delta i de olika organen, utskott etc. är det bland annat nödvändigt att kunna engelska och ryska eller tyska, och det går inte på något annat sätt, därför att i praktiken är det så här. Ni utesluter oss från verkligheten.

Ordföranden
Jag tror att det ni nu tagit upp har behandlats av delegationsordförandekonferensen, och ni skall vid lämpligt tillfälle få besked om skälen till varför det vid detta tillfälle endast täcktes två språk, samt om eventuella lösningar.

McNally
Herr ordförande, min skriftliga deklaration om alkoläsk, som skulle vara inlämnad till klockan 18.30 i kväll, har distribuerats till ledamöterna. Jag skulle vilja framföra två klagomål på förfarandet i samband med skriftliga deklarationer.
För det första, ordet " alkoläsk" är visserligen ett förhållandevis nytt ord, men jag har anledning att klaga på översättningarna. I synnerhet översättningen till franska avslöjade inte vad alkoläsk är: söta drycker innehållande alkohol, avsedda för ungdomar och mycket farliga. Så översättningen fick göras om, men tidsgränsen utsträcktes inte.
För det andra skulle jag vilka klaga på det faktum att det är mycket, mycket svårt att skriva under skriftliga deklarationer i vårt parlament. Det kan vara medvetet, men jag kan garantera att det finns många ledamöter i denna kammare som absolut inte har någon aning om vart man skall gå i Bryssel för att skriva under skriftliga deklarationer. Svaret är: det ligger långt från denna kammare. Jag ber er att överväga att ha de skriftliga deklarationerna här i denna kammare, den självklara platsen för underskrift. Jag ber också om en utsträckning av tidsgränsen för min deklaration, så att de som vill bekämpa alkoläsken kan göra det på ett bekvämt sätt.
(Applåder)

Ordföranden
Tidsfristen kan naturligtvis förlängas. Vad gäller sättet att underteckna förklaringarna påminner jag er att detta redan finns fastställt i arbetsordningen och att en eventuell ändring medför att även arbetsordningen måste ändras.
I Bryssel ligger lokalen för undertecknande av skriftliga förklaringar precis under sammanträdessalen och i Strasbourg, om jag inte misstar mig, vid sidan av sammanträdessalen.

Arbetsplan
Ordföranden
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen vid sammanträdet torsdagen den 5 juni 1997 i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Inga ändringar har föreslagits.
Jag ger ordet till fru Green.

Green
Herr ordförande, med anledning av min grupps möte i kväll skulle jag vilja lägga fram några ändringar.
För det första, som ni känner till, stödde vi i ordförandekonferensen att McIntosh-betänkandet om flygsäkerhet flyttas från tisdag till torsdag. Vi gjorde detta under intrycket att kommissionsledamoten skulle komma att vara tillgänglig för att ta itu med denna fråga på torsdagen. Vi har nu fått reda på att så inte är fallet. I det att vi förstår anledningen till att detta betänkande har flyttats, och eftersom vi vill hjälpa till så mycket som vi kan, skulle vi vilja be föredraganden att överväga att flytta betänkandet till juli, så att det kan tas upp när kommissionsledamoten är tillgänglig. Det är en mycket allvarlig fråga och vi vill säkerställa att den diskuteras och hanteras korrekt. Torsdag är, ärligt talat, ingen bra idé.
Det andra förslaget är att vi för närvarande har en tidsgräns klockan 16.00 i morgon för kompromissförslag och ändringsförslag till regeringskonferensen och toppmötet i Amsterdam. Det betyder att resultatet av den omröstning som äger rum i kväll i utskottet för institutionella frågor, där, som ni vet, 134 ändringsförslag har lagts fram till texten om regeringskonferensen, inte kommer att ligga färdig för grupperna att ta ställning till innan tidsgränsens för inlämnande av ändringsförslag går ut. Jag ber därför att denna tidsfrist för kompromisstexter och ändringsförslag utsträcks till, säg, klockan 10.00 på onsdag. På så sätt skulle alla grupper kunna ägna kvällen i morgon åt att avgöra huruvida de vill komma med ytterligare ändringsförslag till dessa texter, som utskottet för institutionella frågor inte lägger fram förrän i kväll.

Oomen-Ruijten
Ordförande, det förvånar mig något att betänkandet McIntosh, som nu är flyttat till torsdag, nu fortfarande måste diskuteras här, eftersom jag utgick ifrån att när det inte kommit in några skriftliga kommentarer, är föredragningslistan fastställd som ni nu gör.
Men om det nu visar sig att kommissionen har ett problem, då tror jag att vi kan gå med på en förskjutning av betänkandet till sammanträdesperioden i juli, eftersom den kompletterande sammanträdesperioden i juni redan är full.
Det vi dock har problem med, det är följande: två resolutioner: en om regeringskonferensen och den andra om de andra punkterna som fortfarande finns på föredragningslistan för toppmötet i Amsterdam. Jag förstår av förslaget som fru Green just lämnat att inlämning av ändringsförslagen på onsdagsmorgonen skulle innebära att omröstningen skall ske på torsdag. Jag tycker inte att det är bra när det gäller en sådan viktig debatt - vi har talat om det i gruppen -och jag kan mycket väl tänka mig att vi till exempel för en gångs skull skulle sätta tiden för inlämning av ändringsförslag, inte till klockan fyra, utan till tillexempel ungefär klockan sju eller i nödfall halv åtta, så att alla har möjlighet att också prata om det i gruppen; så långt vill vi tillmötesgå den socialistiska gruppen; men att inte rösta på onsdag tycker jag inte är bra.
Därför skulle jag vilja lägga fram frågan till er till vilken tidpunkt det tekniskt fortfarande är möjligt och då kan vi i varje fall se till att vi röstar på onsdag.

Mulder
Ordförande, jag har en punkt om tisdagens sammanträde. Ungefär 10 minuter innan detta sammanträde började, fick jag en kopia av ett brev riktat till er. Jag fick det antagligen eftersom jag är föredragande för jordbruksbudgeten. Ordföranden för jordbruksministerrådet meddelar att han inte kan vara närvarande i morgon vid debatten om priserna, men föreslår att i stället vara närvarande på kvällen. Jag skulle vilja föreslå er att vi har en omröstning om det i morgon bitti klockan 9, så att vi i jordbruksutskottet kan diskutera det och kanske också ha överläggningar med kommissionär Fischler. Därför ber jag er om att i morgon bitti klockan 9 besluta om vi kan skjuta upp debatten om jordbrukspriserna till på kvällen klockan 9.

Aelvoet
Ordförande, vi tycker också att det skulle vara mycket olyckligt om omröstningen inte sker på onsdag. Det skulle politiskt vara helt fel signal att på onsdag förmiddag ha en debatt och sedan först nästa dag rösta om något så väsentligt. Vi stödjer alltså begäran om att få lämna in ändringsförslag och kompromisser senare. Att dessa i stället för att lämnas in tisdag klockan 16.00 skulle få lämnas in till klockan 20.00 eller 21.00 beroende på de tekniska möjligheterna.

Ordföranden
Vi fortsätter punkt för punkt.
Uppskjutande av McIntosh-betänkandet
Ordföranden
För det första har vi Greens förslag, stött av PPE-gruppen, om att uppskjuta McIntosh betänkande till julisessionen. Jag låter förslaget gå till omröstning, men detta är ett undantagsfall och jag vill påpeka för Green och övriga ledamöter att förslag till ändringar av föredragningslistan måste inges minst en timma före det att sammanträdesperioden öppnas, i enlighet med bestämmelserna i arbetsordningen.
(Parlamentet godkände förslaget.) - Tidsfrist för Europeiska rådet
Ordföranden
Den andra punkt som tagits upp av Green berör tidsfristen för inlämnande av ändringsförslag avseende debatten om Europeiska rådet i Amsterdam.
Tidsfristen skulle kunna förlängas till tisdagen klockan 16.00, så att resolutionerna kan gå till omröstning på onsdagen, vilket är önskvärt. Men grupperna bör visa ansvar och inte inge ett överdrivet antal ändringsförslag, eftersom de måste översättas på vanligt sätt för att omröstningen skall kunna genomföras med den noggrannhet som frågan förtjänar.

Green
Herr ordförande, jag försöker bara hjälpa till. Jag förstår varför vi skulle vilja genomföra omröstningen på onsdag. Vi skulle kunna stödja det under förutsättning att vår grupp och de flesta andra grupper som träffas på tisdag kväll har åtminstone någon möjlighet att diskutera ändringsförslagen och den text som lämnar utskottet för institutionella frågor i kväll. Min grupp sammanträder klockan 19.00, så det är helt omöjligt för oss att lämna in ändringsförslagen före klockan 18.00. Vi kommer att försöka hålla dem på ett absolut minimum. Till och med en tidsgräns klockan 20.00 skulle endast ge oss en timme att diskutera dessa frågor i en grupp om 214 personer. Ni förstår vilken stress vi utsätts för! Naturligtvis skulle klockan 21.00 göra saker och ting mycket enklare för oss. Om vi alla kan enas om det, kommer vi att göra allt vi kan för underlätta saken för tjänsterna. Vi kommer till och med att lämna utkast i förväg, som kanske senare kan justeras marginellt i efterhand. Vi kommer att göra allt vi kan för att hjälpa till.

Ordföranden
Fru Green, det betyder att vi skulle genomföra omröstningen på torsdag?

Green
Herr ordförande, jag skulle vilja föreslå att vi har en tidsgräns klockan 21.00 - och vi kommer att underlätta så mycket vi kan för tjänsterna - vi skulle kunna rösta på onsdag.

Ordföranden
Vi försöker göra så. Men om det är tekniskt omöjligt, till följd av att det är många och komplicerade ändringsförslag, kommer vi att hålla omröstningen på torsdag. Det kommer vi att veta på onsdag morgon. Hur som helst, mina tjänster säger att kan säga 21.00 om vi har fått in ändringsförslagen till den tiden. Krav på delade omröstningar måste vara inne senast 18.00, men vi kan vänta på ändringsförslagen till 21.00.

Maartens
Herr ordförande, jag har ingen lång erfarenhet här av procedurdebatter, men jag har en utomordentlig hjälp, fru Oomen-Ruijten. Hon har alltså förklarat anledningarna, och med sin längre erfarenhet gör hon det utomordentligt. Men jag riktar mig också till herr Hänsch. Jag har av honom under föregående perioder lärt mig, att omröstningen måste komma så snart som möjligt efter debatten. Jag tycker att det är en god regel. Fru Aelvoet har också sagt att det skulle sända en dålig politisk signal om vi här skulle ha en debatt på onsdag morgon och först skulle rösta på torsdag eftermiddag. Därför tycker jag att, i överensstämmelse med ert förslag, herr ordförande, om vi sammanträder i morgon kväll till klockan 21.00 - vårt gruppsammanträde sammanträder först klockan 19.00 - då måste vi också kunna lämna in eventuella ändringsförslag bortemot klockan 21.00. Jag yrkar verkligen på att vi röstar onsdag eftermiddag efter denna viktiga debatt.

Green
Jag håller med, det var vad jag sade.

Aelvoet
Herr ordförande, jag instämmer helt med förslaget om att inte låta antalet ändringsförslag bli för stort. Låt oss se till att de är inne klockan 21.00 Men vad jag, ärligt sagt inte förstår är att man redan klockan 18.00 skulle vara tvungen att ta ställning till i samband med vilka man begär split vote . Jag förstår inte varför det måste vara så tidigt, med hänsyn till att det snarare har att göra med, inte översättningsproblem för det är inte alls svårt att översätta - det är för övrigt den som sitter ordförande som säger att det begärts split vote - utan bara med förberedelsen för omröstningen. Jag kan ärligt talat inte tänka mig att om man klockan 21.00 har ansökningarna inlämnade som hänger samman med frågan här och om vilken del en split vote skall äga rum, varför dessa inte skulle kunna tas med i övervägandena. Det förstår jag ärligt talat inte.

Ordföranden
Det handlar här om en ovanlig omröstning, varför vi vidtar ovanliga åtgärder och fastställer tidsfristen till klockan 20.00. Parlamentets tjänstemän kommer att göra en ansträngning utöver det vanliga för att vi skall kunna rösta på onsdagen.

Green
Herr ordförande, jag är förvånad över denna utgång, för grupperna försöker vara mycket hjälpsamma mot plenum. Trots allt måste vi ha möjligheten att behandla något som inte lämnar utskottet förrän i kväll. Ni ger oss en timme, vilket gör det ytterst svårt att såväl diskutera de ändringsförslag vi kan vilja lämna in som att lämna in dessa i en form som är acceptabel för plenum. Det är verkligen tufft!
Jag förstår inte varför, om vi måste rösta på onsdag - och jag håller med om att det är bättre att rösta då - vi inte kan säga, att om det är för många ändringsförslag och de inte kan vara klara vid lunchtid på onsdag, vi inte kan ha en särskild omröstning klockan 17.00.
När allt kommer omkring är det här parlamentet självständigt. Vi måste ha möjlighet att diskutera dessa frågor. Det är inte bara omröstningen som är viktig. Hela denna fråga är viktig. Gruppernas respons på diskussionen om regeringskonferensen är av yttersta vikt. Så jag skulle trots allt vilja be om att det blir klockan 21.00. Min grupp har 214 medlemmar. Det är inte lätt att diskutera denna fråga och att lämna in ändringsförslag på en timme.

Ordföranden
Fru Green, tidsfristen kommer att löpa ut klockan 21.00, och jag noterar vad ni sagt. Om allt inte är klart för omröstning vid slutet av onsdagens förmiddagssession, kommer vi att flytta fram omröstningen till klockan 17.00. Vi kan emellertid inte rösta om översättningarna inte är klara i tid eller utan en skälig förberedelse inför omröstningen.
Jordbruksdebatt
Ordföranden
Den tredje punkt som tagits upp berör den gemensamma debatten om jordbrukspriserna. Faktum är att jag för en stund sedan fick ett brev av jordbruksministern i Nederländerna, där han meddelar att han absolut måste närvara vid parlamentet just den eftermiddagen. Han föreslår därför följande lösningar: att debatten hålls mellan klockan 21.00 och 24.00, varvid han då skulle närvara, eller att en debatt hålls med utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Jag överlämnar nu ordet till Colino, ordförande i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Colino Salamanca
Herr ordförande, jag är förvånad över att Nederländernas jordbruksminister, rådets agerande ordförande, av skäl som ni här förklarat inte kan inställa sig, men jag tror att det vore bra om ministern närvarar vid debatten. Jag har därför inga invändningar mot att vi håller debatten från klockan 21.00, i enlighet med denna begäran, eftersom nu ministern kan kompromissa och närvara vid denna tidpunkt.

Ordföranden
Ministern skriver i sitt brev följande: "Jag kan närvara vid plenumdebatten från och med klockan 21.00 till klockan 24.00. Jag skulle därför bli mycket tacksam om debatten om jordbrukspriserna kunde hållas på kvällen. " Jag tycker detta är en tydlig kompromiss.
Jag överlämnar förslaget om att skjuta upp debatten om jordbrukspriserna till tisdagskvällen till omröstning.
(Parlamentet godkände förslaget.)

Ordföranden
Arbetsplanen godkänns således med denna ändring.

Goepel
Herr ordförande, egentligen var det ju meningen att vi skulle ha en gemensam diskussion. Gäller nu detta bara debatten om priserna på jordbruksprodukter eller hela denna fråga som står på föredragningslistan?

Ordföranden
Jag tackar för er fråga, som ger mig möjlighet att förklara att det handlar om den gemensamma debatten.

Goepel
Herr ordförande, här måste jag göra en invändning. Vi har haft omröstning om en punkt, nämligen diskussionen rörande priserna på jordbruksprodukter. Vi kan ju inte diskutera om hela denna frågeställning ända fram till midnatt! Då finns det ju inte en enda människa kvar i kammaren!

Ordföranden
Jag förstår ert argument, eftersom er grupp röstat mot förslaget. Majoriteten har emellertid beslutat annorlunda.
Jag överlämnar nu ordet till fru Lulling.

Lulling
Herr ordförande, också jag lägger fram ett betänkande som berör jordbruket, nämligen betänkandet om bin. Jag förstår inte vad det har att göra med jordbrukspriser, och vi kan mycket väl granska såväl det som Baldarellis betänkande i eftermiddag, som enligt föredragningslistan. Är inte det möjligt?

Ordföranden
Lulling, enligt föredragningslistan ingick inte ert betänkande ramen i den gemensamma diskussionen. Det har alltså inte berörts av beslutet. Vi beslutade faktiskt att återuppta den gemensamma diskussionen, men inte de övriga punkterna på föredragningslistan. Vi kommer alltså inte att ta upp ert betänkande.

Framställningar 1996-1997
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0190/97) av Perry för utskottet för framställningar om överläggningar i utskottet för framställningar under parlamentets valperiod 1996-1997.

Perry
Herr ordförande, jag presenterar det årliga betänkandet om arbetet i utskottet för framställningar.
Jag anser att var helst människor befinner sig i världen, så anser de sig själva vara i universums centrum. Jag uppfattar det som att oberoende av vilket utskott kollegorna i detta parlament är medlemmar i, så anser de att det utskottet är det viktigaste, mest vitala och centrala för parlamentets arbete.
De kan alla argumentera för sin sak, oavsett om det är budgetutskottet, miljö-, kvinnors rättigheter, regionalutskottet etc. De gör alla viktigt arbete. Jag vet att utskottet för framställningar allmänt inte anses vara det viktigaste. Faktum är att jag beskriver det för min valkrets som reklamationsavdelningen i parlamentet. Vi beslutar inte om politiken, vi lagstiftar inte, vi kontrollerar inte någon budget, vilka ju är de sätt som man vanligen avgör makt och inflytande.
Men vi lyssnar på människorna i Europa - och kan någon tala om för mig vad som i den demokratiska processen är viktigare än att lyssna till medborgarnas bekymmer och problem? Medborgarna tar sin rätt att göra framställningar på allvar. Under de senaste tio åren har antalet framställningar fördubblats från 500 till 1 000 per år. Antalet har gått ned något i är, vilket var väntat som en följd av att en Europaombudsman infördes. Utskottet har upprättat ett väl fungerande arbetsförhållande med ombudsmannen och jag lovordar arbetet och det goda förhållandet.
Utskottet för framställningar spelar rollen av lyssnare åt parlamentet. Förra året såg vi en framställning med över 4 miljoner namnunderskrifter, som motsatte sig djurförsök inom kosmetikaindustrin. Men det är individens möjlighet att kunna få gehör för sina klagomål som är det viktiga. Kollegan Mary Banotti arbetar mycket hårt med frågan om s.k. " dragkampsbarn" , i sitt arbete som er representant för att lösa detta mycket personliga problem. Det fanns en ung man i Luxemburg som fick skattemyndigheterna där att återbetala skatt till honom. Ingen kan göra ett bättre jobb än att få skattmasen att betala tillbaka pengar till sig! Till och med i min egen valkrets var det en framställare som klagade över att hans pension var felräknad och han fick flera tusen pund retroaktivt.
Utskottet arbetar på ett harmoniserat sätt över nationella och politiska gränser. Jag vill verkligen lovorda förra årets ordförande, Newman, och min politiska kollega Fontana, som sitter ordförande i år. Jag skulle också vilja ta till protokollet utskottets uppskattning av det arbete dess sekretariat och kommissionen gör. Deras rapporter är alltid noggranna, väl underbyggda och presenterade på ett hjälpsamt sätt.
Tyvärr består mitt betänkande inte enbart av ros. Ministerrådet utmärker sig ofta genom sin frånvaro. Jag undrar om de deltar i debatten här i kväll. En avsevärd del av alla våra framställningar kommer från medborgare som anser att medlemsstaterna inte uppfyller sina skyldigheter gentemot Europafördragen. Det kan röra sig om socialförsäkringen, miljöhänsyn - en hel uppsjö problem som uppstår eftersom det är medborgare som försöker tillämpa fördragen genom att bo, arbeta, studera där de vill i Europa. Det är inte alltid så lätt som vi vill att det skall vara, eller som vi fromt kanske tror att det är.
Om rådets medlemmar regelbundet deltog i utskottets för framställningar sammanträden skulle det kunna undanröja den typen av problem. Det är inte bara rådet jag anmärker på. Våra egna tjänster - och till och med vissa av våra utskott - är måttligt intresserade av utskottets för framställningar arbete. Enligt min åsikt, om ett utskott i parlamentet blir ombett av utskottet för framställningar om ett yttrande, bör det anse att det inte finns någon högre prioritet än att hörsamma vädjanden från en medborgare som anser att Europa inte fungerar.
I betänkandet har vi också bett presstjänsterna att visa mer intresse. Detta är " human interest" -material - de visar vad Europa betyder för individen och de visar att parlamentet är individens beskyddare och vi bör basunera ut vår framgång. Betänkandet innehåller ett förslag till formel som anger vad medborgarna i Europa har rätt att förvänta sig av organ som administrerar förordningar och direktiv, oberoende av om dessa organ är nationella regeringar eller kommissionen. De behandlar sådana självklara frågor som insyn i regelverket, vem som är högste ansvarig för en tjänst, rätten att begära handläggande av en fråga inom en offentliggjord tidsram.
I Storbritannien ingår dessa administrativa normer i Citizens´ Charter och det är denna modell som kommissionen mycket väl skulle kunna studera och använda sig av, där så är tillämpligt, över hela Europa. Jag hoppas att vi skall finna en mekanism för att införa en sådan formel för god administrativ praxis som en europeisk medborgarcharta.
Slutligen, i vår egenskap av utskott betonar vi att informationskampanjen " Medborgarna först" inte underlåter att påminna medborgarna om deras rättmätiga rättighet att lägga fram framställningar till parlamentet för att hjälpa till att säkerställa att de europeiska medborgarnas rättigheter respekteras.

Schmidbauer
Först och främst vill jag lyckönska herr Perry till hans utomordentliga betänkande. Denna årsredogörelse är - också på det sätt som den genomförts - ett tecken på och ett uttryck för det goda samarbete som vi genomgående, alla politiska grupper sammantagna, praktiserar i detta utskott. Utskottet för framställningar existerar sedan tio år i Europaparlamentet, och under denna tid har runt 10 000 framställningar lämnats in undertecknade av runt 10 miljarder människor, kvinnor och män. Vi kan med all rätt påstå att utskottet för framställningar representerar förbindelselänken mellan EU: s medborgare och dess institutioner. Människorna i Europeiska unionen vänder sig med sina problem, sina negativa erfarenheter och sina önskningar till framställningsutskottet. Ofta kan vi hjälpa dem vidare, lösa problem, men ofta är våra händer bundna därför att, även om det gäller europeiska frågor, det saknas en rättslig grundval för vårt handlande. Till sist kommer ändock ärendet att visa sig vara ett nationellt problem.
Ibland blir emellertid framställningsutskottet som institution också helt och hållet missuppfattat. Vi blir betraktade som så att säga högsta instans, enligt mottot att jag, framställaren, har framfört mina klagomål hos kommunen, sedan har jag gått till regionsförbundet och därefter har jag vänt mig till det nationella framställningsutskottet. Ingenstans har jag fått rättvisa; alltså går jag då till Europaparlamentet med mina klagomål. Så ser naturligtvis inte våra befogenheter ut. Vi är inte Högsta domstolen.
Ett problem som vi hela tiden haft att kämpa med är problemet med tid. Framställarna måste vänta för länge på svar eller till och med på en lösning på sina problem. Det dröjer länge innan en framställning, från det att den kommit fram, har sammanfattats, underkastats en preliminär granskning om den kan godkännas och därefter också översatts till elva språk.
Först efter utskottets beslut om rekommendation, börjar sedan det egentliga arbetet. Under tiden har kommissionen tack och lov tillmötesgått vår begäran och försökt behandla framställningarna mycket snabbt. Där det fortfarande hakar upp sig är hos medlemsstaterna respektive i rådet. Dessa arbetar endast helt långsamt, särskilt då det gäller en kränkning av gemenskapsrätten. Tillhandahållandet av informationer är otillräckligt, d v s för det mesta ofullständigt och för långsamt. Vårt krav är att informationer och svar från medlemsstaterna måste var mer exakta och komma fram mycket snabbare. Vi behöver fast överenskomna tidsfrister. Därvid skulle en utbyggnad och samordning av systemen för elektronisk databearbetning kunna vara till hjälp för samtliga berörda parter. Då ju framställningsutskottet sammanträder offentligt sedan 1992 och framställarna alltid tillfrågas om de vill ha sin framställning offentligt behandlad, torde detta inte utgöra några svårigheter vad dataskyddet beträffar. Många gånger är framställarnas deltagande och utfrågning i utskottet synnerligen önskvärt, och vi försöker att genomföra det på ett rättvist sätt.
Detta gäller också för framställningen om avvecklingen av brunkoldagbrottet i Garzweiler. Eftersom informationen från framställarna föreföll ofullständig för oss i utskottet, beslöt vi att sända dit en fact finding mission . Detta ska nu ske nästa vecka.
Tyvärr sker vårt arbete ännu så länge alldeles för mycket i det fördolda. Många initiativ från andra utskott, men även lagförslag från kommissionen, har ett nära sammanhang med de av utskottet behandlade framställningarna. Det upptäcks nämligen ideligen nya luckor och bristfälligheter i de europeiska direktiven och lagbestämmelserna. Därför går också vårt krav ut på att parlamentets olika organ skall ge bättre och mer utförlig information rörande rätten till framställningar. Allmänheten borde emellertid också informeras om de framställningar som tagits upp till prövning och framför allt om de framställningar vilka lett till en lösning. Endast på det sättet kan vi som valda företrädare för EU: s medborgare fördjupa relationerna och omsätta den så mångomtalade närheten till medborgarna i praktiken.

Banotti
Herr ordförande, det är en oväntad ära för mig. Jag ersätter Fontana och, som en aktiv medlem av utskottet för framställningar, skulle jag vilja ta tillfället i akt att informera parlamentet om att vi fått ytterst goda nyheter vad gäller bortförda barn. Under det senaste året har barn som varit saknade - i vissa fall upp till 18 månader - återförts. Det fanns ett mycket uppmärksammat fall där ett barn från Tyskland hade förts bort till Västra Samoa och andra hade förts bort till Frankrike och Nordafrika. Med avsevärd hjälp från vårt kontor och parlamentet har vi varit mycket framgångsrika i att återbörda dessa barn till deras föräldrar.
Detta har resulterat i mycket god publicitet för parlamentet. Man ser det som en mänsklig fråga, och även om vi inte agerar strikt som advokater, har vi genom parlamentet avsevärt inflytande vad gäller att utöva påtryckningar på lokala myndigheter som kanske ignorerar dessa fall under antagande att det rör sig om mindre familjegräl. När vi ringer från parlamentet har jag märkt en tydlig beredvillighet från många myndigheters sida, juridiska och sociala, att ta dessa fall på allvar och att de ge oss fantastisk hjälp på vägen.
En annan fråga där utskottet för framställningar har varit föremål för intensiv lobbying, är de svårigheter många lärare upplever när de arbetar i andra medlemsstater. Alla medlemsstater har sin egna små smarta tricks för hur de kan se till att det inte blir för lätt för folk att flytta till ett annat land och utöva sitt yrke. Så, mot bakgrund av direktivet om fri rörlighet och yrkesutövning, hoppas vi att detta kommer att förbättras.
Jag hade också äran att vara föredragande för betänkandet om handikapp. En framställning från över 3 000 personer med handikapp från hela gemenskapen resulterade i mitt betänkande och jag är stolt att säga att det antogs enhälligt i december förra året.
Ytterligare en framställning tog upp mycket allvarliga frågor. Två personer från min valkrets lämnade in en framställning till parlamentet efter det att deras föräldrar dött av kolmonoxidförgiftning i en semesterlägenhet i Spanien. Som ett direkt resultat av denna framställning har vi upptäckt några mycket oroande saker rörande vissa gasvärmare, däribland det faktum att 61 personer dog i Belgien förra året som en direkt följd av kolmonoxidförgiftning från varmvattenberedare. Följaktligen har frågor långt bortom den ursprungliga framställningen bringats i dagen.
Som Perry med rätta sade, utforskar människorna i Europa effektivt lagarna i Europa, direktiven i Europa och de frågor som rör dem närmast.

Dybkjær
Herr ordförande, jag vill gärna tacka Perry för hans betänkande, som jag anser vara ett utomordentligt utfört arbete, och jag vill gärna säga att det säkert är riktigt, som Perry säger, att man är benägen att anse det utskott som man själv är aktiv i som det viktigaste utskottet. Men jag anser att man gott kan tillåta sig att säga att utskottet för framställningar tillsammans med ombudsmannen faktiskt berör den mest jordnära delen av unionens verksamhet. Det är på mycket få andra ställen som medborgarna i samma grad står i direktkontakt med unionen. Det är här den enskilde medborgaren har möjlighet att få sin sak behandlad helt konkret. Visserligen sker det tyvärr ofta, därför att det är ett eller annat som är fel i förhållandet mellan länderna, och det är ju det, som utskottet för framställningar arbetar med, men det är emellertid möjligt att lägga in ett klagomål och få saker behandlade relativt kostnadsfritt. Var någonstans annars i unionen kan man komma undan utan ett väldigt bistånd av advokater? Det kan man faktiskt om man tar upp sin sak i utskottet för framställningar. Men just därför, att det är här som den enskilde medborgaren står i direktkontakt med unionen, är det viktigt att arbetsgången blir så effektiv som möjligt. Och eftersom vi har ordföranden på ordförandestolen, vill jag gärna säga, samtidigt som jag hoppas att ordföranden också lyssnar fastän jag talar på danska, att vad gäller den databaserade sidan av sakbehandlingen i parlamentet saknar vi verkligen mycket. Det är nästan oöverkomligt om man ger sig in på detta område, och jag måste säga att just därför att det handlar om femton länder som skall samarbeta så är ADB och informationstekniken något av det viktigaste vi måste få på fötter.

Tamino
Herr ordförande! Låt mig först gratulera Perry till det utmärkta betänkande han presenterat. Jag skulle också vilja påminna om att rätten att göra framställningar är en av de europeiska medborgarnas grundläggande rättigheter. För ögonblicket är detta ett av de få tillfällen när den europeiske medborgaren har direkt kontakt med de europeiska institutionerna. Det är med andra ord viktigt att vi verkligen vårdar denna rättighet med omsorg.
Låt mig påminna om, något som redan har påpekats, att under de senaste tio åren har cirka 10 tusen framställningar gjorts och miljontals medborgare har undertecknat dem. Det är av den anledningen det är viktigt att påpeka att samtliga parlamentariska utskott måste engageras i arbetet med att utöva denna rättighet - inte bara utskottet för framställningar - och det är absolut nödvändigt att revidera arbetsordningen så att samtliga de framställningar vi får kan ges ett snabbt svar. I dag besvaras de med avsevärda förseningar. Det är omöjligt att bibehålla denna dialog med medborgarna, bevara denna rättighet som de europeiska medborgarna har om det inte sker förändringar som gör att rutinerna för att besvara framställningarna blir betydligt snabbare och smidigare.
I det här sammanhanget vill jag också påminna om att samarbetet från kommissionens sida visserligen är senfärdigt, men att det existerar, medan samarbetet från rådets sida saknas helt. Även när det gäller detta krävs starka påtryckningar så att denna rättighet kan förverkligas fullt ut.

Vanhecke
Ordförande, den årliga rapporten om kommisionsframställningar innehåller självklart mycket lite för polemik. Vidare är det otvivelaktigt så att det på alla förvaltningsområden måste finnas mekanismer för att skydda medborgarna mot maktmissbruk eller ovilja från olika administrationer. När till exempel gränsarbetare inom den Europeiska unionen stöter på problem med skatte- eller pensionsadministrationer måste de människorna erbjudas stöd och bistånd.
Ändå måste jag beklaga att detta vid tillämpningen, i alla detaljer av den så kallade gemenskapsrätten, alltid läggs fram som en sorts seger för demokratin. Jag påminner om att den europeiska gemenskapsrätten i många fall kommer till på ett sätt som man omöjligt skulle kunna beskriva som demokratiskt. Endera eftersom besluten hamnar i kretsar som inte kontrolleras av något eller någon, eller för att de tas på en nivå så långt borta från medborgarna hos de europeiska folken, att kontroll, för att inte tala om medbestämmande, i realiteten är omöjligt.
Jag vill här använda möjligheten och talartiden som erbjuds mig, för att ge ett mycket konkret exempel på detta. Genom Maastrichtavtalet beslutades att det för Europeiska val och kommunalval skulle komma en rösträtt i alla medlemsstater, också för medborgare som inte hade den berörda medlemsstatens medborgarskap. Det var ett arbiträrt och av en ren europeistisk ideologi inlämnat förslag. Det var ett beslut över medborgarnas huvuden och inte ens önskat av de medborgarna, så som för övrigt bevisades genom det faktum att denna europeiska rösträtt vid de senaste europeiska valen egentligen blev en stor flopp. Sedan tre år ber jag med en klockas regelbundenhet den europeiska kommissionen om sifferuppgifter om det deltagandet och fram till nu kan de så att säga, tre år efteråt inte skaffas fram. I mitt eget land hotar det europeiska beslutet att leda till ett kulturellt folkmord - det finns inget annat ord för det - för flamländarna från ringen runt huvudstaden och för flamländarna i själva Bryssel. Tio tusentals nya väljare, självklart nästan per definition inte nederländskspråkiga väljare, hotar att orsaka en flodvåg till fördel för franskspråkiga partier. De franskspråkiga partierna representerar människor som är av åsikten att de tillhör en sorts "herrefolk ", ett "herrefolk " som inte behöver anpassa sig till landsspråket i det land där man frivilligt bosatt sig, utan de tycker tvärt om att den autoktona befolkningen, flamländarna, de nederländskspråkiga, måste anpassa sig till nykomlingarna.
Nåväl, denna moderna form av kolonialism, cynisk kolonialism, brutal kolonialism stöds nu av ett europeisk beslut som inte önskas av den stora majoriteten av mitt folk och som till och med måste definieras som att det bidrar till kulturgenocid. I det flamländska parlamentet antogs enhälligt en motion för att knyta denna Eurorösträtt till ett antal tvingande begränsningar och villkor. Nåväl, allt tyder på, att det, över allt och allas huvuden, tagna europeiska beslut kommer att väga tyngre än de demokratiska kraven från det flamländska parlamentet. Det är just för att jag med hjälp av konkreta exempel som detta måste fastställa att det så kallade Europa väldigt ofta är ödesdigert för intressena, för fortlevnaden och särarten hos de europeiska folken, som jag blivit en euroskeptiker och bara av den anledningen kan jag inte godkänna detta betänkande, även om det inte är polemiskt.

Papakyriazis
Fru ordförande, jag vill i min tur gratulera och tacka Perry för hans betänkande. Naturligtvis måste vi på denna punkt förstå att det är fråga om ett kollektivt arbete i hela utskottet, vilket den enhälliga omröstningen av det och den kreativa kompletteringen av det med ändringsförslagen under hela förloppet av utarbetandet vittnar om. Perrys betänkande ger alltså, efter Gutiérrez Díaz betänkande från förra året, och efter Kuhns betänkande från 1995, i verkligheten ett djup åt utskottet för framställningar.
Naturligtvis är inte utskottet för framställningar världens centrum, men det är ett utskott här i Europaparlamentet som är annorlunda jämfört med de andra. Om vi accepterar att rättigheten till framställningar för medborgaren är en grundläggande rättighet såsom den erkänns av Fördragen, om vi accepterar att denna rättighet är till nytta för Europaparlamentet, skall vi se att detta utskott för framställningar har ansvaret för att, för Europaparlamentet, stödja och förverkliga den europeiske medborgarens rättighet till framställningar.
Denna möjlighet till direkt kontakt för medborgaren med Europaparlamentet möjliggör i praktiken en kontroll över Europas utveckling. Det är ett slags dagligt test, en slags undersökning av gemenskapsrätten, såsom den avslöjas genom den många gånger ofördelaktiga verkligheten i den enkle medborgarens vardagsliv.
Jag tror att detta budskap borde kunna accepteras av det stora flertalet. Det vill säga betydelsen av detta utskotts parlamentariska funktion i Europaparlamentet, av bevarandet och främjandet av den europeiske medborgarens rättigheter, såsom dessa nu har möjlighet att fungera tillsammans med den europeiska ombudsmannens institutionella organ.

Moorhouse
Fru ordförande, jag instämmer i mina kollegors tack till föredraganden för hans betänkande, som var alldeles utmärkt, precis som hans presentation. Men, naturligtvis, precis som föregående talare sade, återspeglar detta betänkande utskottets för framställningar arbete som helhet.
Jag är en utomstående, d.v.s. jag är inte medlem av utskottet för framställningar, men jag har från tid till annan, väljare med invecklade problem. Jag måste medge att vi har haft vår andel misslyckanden. Jag är den förste att tillstå att utskottet har varit framgångsrikt på många fronter. Vi har hört i synnerhet från Banotti hur barn har vunnit på utskottets arbete. Men faktum kvarstår att det finns ett antal trassliga problem och vissa av dem har passerat genom mina egna händer. Jag har inte kunnat tillfredsställa de berörda väljarna, åtminstone inte förrän nu. Det kanske, kanske inte, är utskottets för framställningar fel. Det kanske, kanske inte, är kommissionens fel. Men man får en känsla av att vissa personer ibland inte gör vad de skall. Jag skulle vilja placera kommissionens tjänstemän i den kategorin.
Vem tänker jag på? Jag tänker bl.a. på min högt ärade väljare, Peter Thomas. Han vann ett mål mot den grekiska järnvägen för flera år sedan och de är skyldiga honom flera tusen pund. Har de betalt det? Självklart inte! De har inte betalat honom för avtalsbrottet. Det hela drar ut på tiden mer och mer och min väljare har fått allvarliga problem med sin bank. Det är det första fallet.
Fall två: Jag har en väljare - Hawthorne - som hade en villa i Malaga, Spanien. Den såldes utan hans vetskap. Han var bara skyldig dem en mycket liten summa. Han har kämpat nu i sex år med de spanska domstolarna och vi har ännu inte fått någon egentlig hjälp från detta parlament. Jag skäms litet för detta.

Barros Moura
Fru ordförande! Jag tror att detta betänkande är mycket användbart, som synes av debatten, därför att det balanserar arbetet i Utskottet för framställningar, en balans som utskottet gjort sig förtjänt av, och dess sekretariats ansträngningar. Men vi kan bara konstatera att vi är långt ifrån att svara med nödvändig och önskvärd effektivitet på de europeiska medborgarnas förväntningar, vilka - om de vänder sig till oss i ett stort antal, med mycket angelägna ärenden, med ärenden som har att göra med deras grundläggande intressen - vi inte kunnat svara, som jag sa, med önskad effektivitet på dessa framställningar, på dessa ansökningar, på dessa enträgna försök att försvara rättigheter och intressen.
Och vi har inte kunnat göra det av två skäl: Det första, för vilket vi kanske till och med själva är ansvariga, har att göra med svårigheterna att informera medborgarna om att denna möjlighet finns, det har att göra med dröjsmålen och komplexiteten hos förfarandena, som när allt kommer omkring också är knutna till kravet på översättning till alla språk. För det andra har oförmågan att raskt och positivt besvara de ansökningar och framställningar som medborgarna sänder till oss att göra med det faktum att klagomålen många gånger gäller medlemsstaternas åtgärder och tillkortakommanden. Och problemet är att det förfarande som vi måste använda oss av inte tillåter att vi kontaktar medlemsstaterna direkt och tvingar dem att svara på medborgarnas önskemål. Vi måste alltså konstatera att vi för att kunna ge effektiva svar kommer att tvingas ändra på de förfaranden som föreskrivs i fördraget.
Men jag vill inte missa att påpeka den praktiska betydelsen som Europaparlamentets utskott för framställningar har haft, till exempel i Portugal, när det gäller den diskriminerande lönesättningen vid Banco Central Português och när det gäller tullklarerarna, konkreta fall för vilka många framställare visade att de förväntar sig klara svar från Europaparlamentet på sina problem. Och det är därför vi måste förbättra vårt arbete; jag riktar också en vädjan till rådet och medlemsstaterna att de skall samarbeta med utskottet för framställningar.

Fischler
Fru ordförande, mina ärade damer och herrar! Den årliga verksamhetsberättelse som utskottet för framställningar framlägger för parlamentet med avseende på förfrågningarna från europeiska medborgare är en bra anledning att tänka igenom de europeiska medborgarnas förhållande till Europeiska unionens institutioner. Kommissionen har framför allt under regeringskonferensen satt denna för Europeiska unionen så viktiga fråga i medelpunkten för sina överläggningar om institutionernas framtid, eftersom den lägger stor vikt vid att föra medborgarna och institutionerna närmare varandra. Detta är till sist också en fråga om det förtroende som medborgaren är beredd att visa Europa.
Rätten till framställningar är en viktig landvinning för medborgarna. Därför är också en snabb och effektiv bearbetning av framställningarna ett bra medel att stärka medborgarnas förtroende. Med sin framställning till parlamentet pekar inte medborgaren enbart på en enligt hans mening otillfredsställande tillämpning av gemenskapsbestämmelserna utan han ger även uttryck för sitt förtroende för parlamentet. Han förknippar också därmed sina förväntningarna att det missförhållande som han tar upp avhjälps på lämpligt sätt. Kommissionen gör sig därför mödan att besvara frågorna som föreläggs den av utskottet för framställningar så snabbt och utförligt som möjligt.
I många fall har samarbetet mellan Europaparlamentet och kommissionen också under detta år möjliggjort lösningar och konkreta förbättringar, vilket framgår av herr Perrys ytterst informativa betänkande. Den ingående prövningen av de många olika framställningarna är av intresse också av en annan anledning, vilket herr Perry så riktigt påpekar, nämligen den att utskottet för framställningar kan ses som en barometer för medborgarnas konkreta angelägenheter, som det viktigaste parlamentariska forumet för medborgarna.
Sedan 1987 har mer än tio millioner europeiska medborgare vänt sig till parlamentet med runt tio tusen framställningar. De ärenden som i första hand sysselsätter dem är de sociala angelägenheterna, miljön, skatterna, den fria rörligheten för människor och godkännandet av diplom och examina. Kommissionen ser det som en av sina viktigaste uppgifter att i medborgarnas intresse sörja för den obegränsade tillämpningen av gemenskapsrätten samt att upptäcka och utplåna eventuella svaga punkter i dessa bestämmelser. Parlamentet hjälper härvid till på ett mycket värdefullt sätt.
Kommissionen gläder sig därför särskilt mycket över det goda samarbetet och parlamentets erkännsamma ord. Den kommer även i fortsättningen att förmedla all den information till utskottet för framställningar som behövs för en effektiv handläggning och vill gärna tillmötesgå utskottets önskan om ett nära samarbete med initiativet "Europas medborgare ".

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Sändningsverksamhet för television
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0201/97) av Galeote Quecedo och Hoppenstedt för Parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv (C4-0203/97-95/0074 (COD)) om ändring av rådets direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television.

Galeote Quedo
Fru ordförande, under debatterna och behandlingen av direktivet om television utan gränser har vi haft intensiva, utdragna och i vissa fall kontroversiella diskussioner, men jag tror att vi alla som deltagit i dessa förhandlingar har ett bra minne av dem.
Jag tror att vi tillsammans har ansträngt oss, att vi också har haft mycket fantasi, att vi har kämpat för vår övertygelse, men med tillräcklig flexibilitet och förmåga att föra dialog för att leda debatterna till en framgång.
Dessutom fru ordförande, är jag övertygad om att vi alla som debatterat denna fråga som väsentligt mål hållt det allmännas intresse framför partiintressena och, framför allt, de ekonomiska intressena. I egenskap av samföredragande, tillsammans med herr Hoppenstedt, är det med tillfredsställelse jag kan se på den huvudroll Europaparlamentet haft i denna debatt.
Vi har i motiveringarna sammanfört två element som alltid givits särskild hänsyn från Europaparlamentets sida, till stöd för den europeiska ljud- och bildindustrin: produktionsstöd genom ett gemensamt system, som skulle kunna utgöra grunden till garantierna och, framför allt, impulsen för de oberoende producenterna.
Jag skulle på denna punkt vilja vädja till Europeiska kommissionen att man insisterar på sina förslag: man kommer alltid att på sin sida ha Europaparlamentet i denna kamp för en övergång från förklaringar till konkreta åtgärder som kan ändra vår verklighet.
Å andra sidan har Europaparlamentet också bidragit med specifika lösningar, som t ex utvecklingen av ett nytt televisionsfenomen, som försäljning genom teve är, eller för att aktualisera regleringen av den alltid diskutabla reklamen, men jag tror att denna fråga givits en sundare reglering genom våra debatter, om ni tillåter detta ordval.
Jag skulle emellertid tro att Europaparlamentets största tillfredsställelse i huvudsak ligger i den förmåga man haft att ta hänsyn till de sociala kraven. Vi har i direktivet fått in en väsentlig höjning av skyddet av de minderårigas rättigheter och jag har ett välgrundat hopp om att vi på ett år skall kunna utveckla denna fråga ännu mer, när Europeiska kommissionen presenterar resultatet från sin undersökning, i enlighet med direktivet. Vi har dessutom säkerställt medborgarnas rätt att fritt kunna följa händelser som har stor betydelse för samhället. För att dessa bägge bestämmelser skall bli tillämpliga i sin helhet har vi begärt att kommissionen snarast tillsätter den kontaktkommitté som föreskrivs i artikel 23b i direktivet och håller sitt löfte, vilket självaste kommissionär Oreja visat sig beredd att göra, att punktligt informera Europaparlamentet om förhandlingarna om denna kontaktkommitté.
Fru ordförande, jag tror definitivt att vi med morgondagens omröstning kommer att kunna uppfylla de förväntningar som skapats genom denna debatt i våra respektive länder och detta tack vare två års intensivt arbete i kulturutskottet. Jag skulle vilja framföra min tacksamhet till framför allt Castellina och Pex, som lett utskottet under denna tid, det holländska ordförandeskapets ansträngningar och kommissionär Orejas och dennes medarbetares ansträngningar, som så magnifikt har bistått oss under våra förhandlingar.

Hoppenstedt
För mediepolitiken och den mediepolitiska utvecklingen är det som vi nu bedrivit i två års tid förvisso mediehistoria.
Jag tror att vi med tanke på den oerhört snabba utvecklingen av de elektroniska och digitala överföringsmöjligheterna, framför allt via satellit, har presterat ett bra stycke arbete. Men vi känner också starkt det tvång som medieutvecklingen innebär för oss på vår väg mot framtiden. Vi kan säga att det representerar en mycket spännande uppgift. Vid vårt sökande efter de riktiga lösningarna är det många som varit till hjälp. Naturligtvis har det varit våra kollegor - även om vi i många fall vid första- och andrabehandlingen varit av olika åsikt - det har varit kommissionen men det har också, som nyss påpekades, varit det nederländska rådsordförandeskapet. Men jag vill inte heller glömma bort att nämna dem som är involverade på marknaden, och här de enskilda grupperingar som stött oss eller försökt leda in oss på den rätta vägen. Detta är säkerligen vara ett ämne som skulle kunna ta upp hela kvällen.
I andra behandlingen har vi träffat viktiga beslut, som exempelvis om definitionen av begreppet audio-visuell, om avgränsningen till de så kallade nya tjänsterna eller också om en klar definition av de regler som rör reklamen, vilken naturligtvis representerar ett mycket viktigt vägval för det duala systemet som alla vill ha utan att, fru Tongue, på något särskilt sätt inkräkta på den allmänrättsliga sändningsverksamheten.
Vi har fastslagit kvotreglernas frivillighet, och vi måste i samband med denna tematik konstatera - det har ju varit en mycket omfattande diskussion - att samtliga här i kammaren vill att europeiska sändningar, europeiska filmer skall utgöra den största andelen av vårt program. Vi har inte kunnat komma fram till något vad beträffar kvoterna. Det är vår, respektive min, övertygelse att kvoter ännu aldrig framställt några program. Media I och II, handlingsplanen 16: 9 och den redan nämnda garantifonden, som vi fortfarande har för ögonen som ett viktigt bidrag till utvecklingen av den europeiska programpolitiken, de däremot är alla sådana element som vi tror skall föra den europeiska programpolitiken framåt.
Vi har - som redan omtalats - mycket ingående diskuterat skyddet av ungdomen och här i synnerhet de tekniska möjligheterna att stänga av program som en sista beslutsmöjlighet för målsmän. Jag anser det vara fel att rådet inte genast accepterat detta. Vi har inom ramen för förlikningsförfarandet, där vi uppnådde ett utmärkt resultat, beställt en studie som ännu en gång skall förtydliga var faran för ungdomen föreligger samt hur stor faran är som ungdomarna utsätts för. Vidare skall naturligtvis denna studie reda ut huruvida en teknisk avstängningsmöjlighet är ett lämpligt hjälpmedel och huruvida bedömningskriterierna, om än inte harmoniserade över hela Europa, åtminstone kan vara verkningsfulla anpassade till varje enskilt land. Denna studie över frågeställningen om huruvida televisionen är skadlig för barn är kanske ändock överflödig, ty det finns redan 5 000 sådan studier världen över - förmodligen hade man kunnat göra det hela enklare!
Ett väsentlig tema - och jag tror att det också givits ett bra resultat vid vår förlikning - är frågan hur vi också i framtiden skall kunna möjliggöra en tillgång för konsumenterna till viktiga nationella och kulturella händelser och sportevenemang. I denna fråga har vi i förlikningsförfarandet föreslagit och beslutat att uppställningen av listor skall vara frivillig.
Denna frivillighet kommer att försätta medlemsstaterna i ett sådant läge - förlagan till detta har medlemsstaterna fått - att också göra något vettigt av det och därmed finna en förnuftigt väg mot framtiden vad beträffar medborgarens och konsumentens deltagande i händelserna.
Det kommer i framtiden alltid att krävas av oss som parlament att på grund av den tekniska utvecklingen noga tänka över denna viktiga utveckling av mediepolitiken. Parlamentet har under dessa år intagit en nyckelposition i denna fråga, och jag kan bara säga att om vi fortsätter på det här positiva sättet och utvecklar oss som parlament, vi just då det gäller mediepolitiken befinner oss på den rätta vägen. Jag kan bara önska oss att vi får arbeta vidare på detta spännande tema. Då finner vi också en förnuftig lösning för Europeiska unionens medborgare och dessutom i våra världsomspännande förbindelser genom de nya medierna.
Jag tackar ännu en gång min medkämpe, herr Galeote Quecedo, men även alla andra, d v s alla kollegor, som stött oss. Jag tackar också kommissionen, framför allt herr Oreja och Nicole Fontaine, som gemensamt med rådet på ett utmärkt sätt lett förlikningsförfarandet.

Tongue
Fru ordförande, jag skulle vilja tacka våra föredragande. Vi har visat att framtiden för den audio-visuella industrin är en debatt som korsar alla politiska och nationsgränser. Vi har all delat oron för televisionens framtid, det mest inflytelserika mediet i våra demokratier och i förlikningsförfarandet stod vi som parlament enade, vilket var både mycket välkommet och mycket viktigt.
Det är värt att komma ihåg vad direktivet handlar om. Det handlar om att bygga en stark och konkurrenskraftig audio-visuell industri, som bör kunna erbjuda över 1 miljon nya jobb i Europa fram till år 2000. Vi kan inte tolerera ett underskott på 6, 3 miljarder dollar i handeln med USA. Amerika accepterar endast 3 % av allt audio-visuellt material utifrån av icke-amerikanskt ursprung. Frihandel måste handla om ömsesidighet.
Direktivet handlar om att säkerställa att vi i vår egenskap av européer ekonomiskt och kulturellt skall kunna dra nytta av denna expanderande industri. Vi måste skapa för att kunna konkurrera. Vi måste se till att alla kulturer får en plats på våra skärmar. Kanada, Australien, alla länder över hela världen ser genom kvoter till att det finns plats på deras skärmar. Jag säger till Hoppenstedt att de europeiska kvoterna inte är protektionistiska. USA åtnjuter en massiv strukturell fördel. De kan sälja program till oss för den tiondel av kostnaden för att skapa dem och detta beror till del på den reglering de njutit av tidigare.
För att gå vidare till sporträttigheter, så finns det två möjliga vägar i framtiden för televisionen. Den ena styrs av den kommersiella efterfrågan och den andra formas av det allmännas intresse. Sporträttigheter är nyckeln. Tack vare vårt ändringsförslag om sporträttigheter kommer alla länder att kunna göra en lista över huvudevenemang. På så sätt garanteras fortsatt framgång för kulturell mångfald i den fria televisionen. Olympiska spelen och Europacupfinalen, t.ex. måste visas i den fria televisionen för alla medborgare. TV är Europas Hollywood. Direktivet Television utan gränser är vår chans att visa att vi verkligen menar allvar vad gäller jobb, investeringar, export och kulturell pluralism.
Vi måste kunna skapa och se våra egna alster, det må vara Kommissarie Morse eller Derrick. Vi måste kunna dra ekonomisk nytta av denna industri, som snart kommer att vara den största arbetsgivaren i Europa. Slutligen, de största sport- och kulturevenemangen måste få visas fritt, så att alla kan njuta av dem.

Banotti
Fru ordförande, nu när dammet äntligen lagt sig över detta direktiv - möjligen det direktiv där lobbyverksamheten enligt min erfarenhet de senaste 13 åren i detta parlament varit den starkaste - låt oss titta på några av de frågor som rör inte bara oss här i parlamentet, men specifikt de, som varit nog så förvirrade av komplexiteten i detta direktiv i allmänhetens ögon.
Orsaken till varför jag stött kvoterna är - precis som jag är säker på att fallet är för mina kollegor - att vi nödvändigtvis inte kan lita på att våra egna sändningsföretag inte tar till den lättare utvägen vad gäller billigt programutbud. De oberoende producenterna var mycket oroade av detta direktiv, och måste ge våra unga, oberoende producenter erkännande och stöd, i det att de redan producerar några av de bästa och mest intressanta europeiska programmen. Låt oss särskilt titta på dem som producerar på minoritetsspråk och som oundvikligen måste texta sina program. Om dessa nu redan är textade, borde det vara möjligt att titta på dessa program i hela Europa - ja, i hela världen - vid behov textat - för de ger oss en mycket speciell insyn i de mindre kända språken och kulturerna i våra samhällen. Vi måste skydda våra public service-utsändningar .
Jag som kommer från ett land med både public service och kommersiella utsändningar, finns det speciella problem och vi måste också inse att vi inte säljer våra egna program till våra egna kollegor och andra länder inom Europeiska unionen. Naturligtvis måste vi försöka bryta in på den lukrativa amerikanska marknaden, men låt oss först av allt se till att vi producerar program som säljer över våra egna gränser, att människor är intresserade av dem och villiga att köpa dem, och på så sätt fylla på grytan för de oberoende producenterna.
Detta direktiv har varit en stark katalysator - det har tvingat oss att stanna upp och tänka över vad vi menar med vår kultur och att sätta ett värde på den, vilket kanske saknats i många av våra andra överläggningar.

Larive
Fru ordförande, en medling på 100 minuter visade sig vara tillräcklig också eftersom Europaparlamentet lyckligtvis i sin vishet - alla tycker inte så, men det gör jag - att parlamentet hade låtit de ursprungliga kraven på den förpliktade europakvoten för europeiska produktioner och upptagning av nya tjänster, falla. Liberalerna är nöjda. För det första med den höga nivån på skydd av minderåriga även i den reviderade riktlinjen. Och jag hoppas innerligt att det verkligen, kommissionär Fischler, genomförs en riktig studie efter VCHIP och att detta eller ett liknande teknisk instrument slutligen kommer att komma. För mig handlar det om en liberal princip: myndigheterna skaffar medlen och föräldrar och vårdnadshavare beslutar själv om man skall använda det.
Vi är också nöjda med den garanterade tillgängligheten av stora sportevenemang för den stora publiken utan extra kostnader. Mina hjärtliga lyckönskningar till båda föredragande.
Något helt annat men dock i detta sammanhang. Jag är bekymrad över de nederländska förslagen om att i Amsterdamfördraget ta upp ett protokoll om public service-kanalernas roll. Får myndigheterna då obegränsat finansiera public service-kanalerna? Skapas då en fullständig undantagsposition från den europeiska konkurrensregleringen för public service-kanalerna? Kan kommerssiell radio och tv efter antagandet av protokollet fortfarande lämna in ett besvär hos den europeiska kommissionen om enligt deras åsikt public service-kanalerna favoriseras? Kan offentliga medel då användas för att favorisera public service-kanalerna vid lanseringen av nya tjänster eller öppnande av nya marknader? Det är saker som inte har ett dugg att göra med offentlig service. Detta skulle vara oacceptabelt för liberaler. Jag vet säkert att kommissionär Van Miert har stora problem med detta.
Vi är förespråkare för en tvådelad ordning. Ett starkt offentligt radio- och TV-bolag som ombesörjer information och egen kulturell identitet, och utrymme för de kommersiella radio- och TV-bolagen. Ingen maktkoncentration utan val, ingen favorisering, alla behandlas på samma sätt. Låt oss inte glömma att också kommersiella sändare måste hämta sina inkomster helt från marknaden och ändå är lika bundna av alla regler i riktlinjen "Television utan gränser ". Så skall det vara, men då måste de också behandlas likadant.

Pailler
Fru ordförande, Hoppenstedt, Galeote Quecedo, förvånar det inte er att det är så litet folk i kammaren - Banotti också för den delen - eftersom vi under två års tid, vilket ni lagt märke till, varit föremål för en så intensiv lobbyverksamhet?
I dag håller ni er Oscarsgala och tackar varandra inför en tom sal, men detta förvånar er inte. Rådet finns representerat men här finns ingen kulturminister. Oreja har inte tagit sig hit. Bangemann, som rasar så mot kvoteringar, är inte här.
Just det, ingen är här, eftersom de har vunnit! Ingen är här eftersom de som vill ha och som kommer att fortsätta driva kampen för kvotering inte längre tror på oss. Det är också ett misslyckande för Europa och dess institutioner. Vi har inte inom regeringskonferensen förmått ifrågasätta detta skenbara medbestämmande, och de 22 röster som fattades för att man skulle få kvalificerad majoritet - medan vi i stället fick en enkel majoritet - gjorde att vi handlade odemokratiskt.
Naturligtvis går vi i den riktning som Vita husets förre rådgivare Brejzinski talade om: "Vad vi inte har lyckats göra med vapen kommer vi att lyckas med genom motorvägar och information. " Visst, vi öppnar informationens motorvägar, vi sätter på våra teveskärmar. Vad många länder beträffar är de i varje fall redan grundligt invaderade. Sedan skulle man kunna säga att man vunnit. När det gäller sport är det den enklaste sak i världen att i varje litet hörn av Frankrike och Europa kunna se till exempel Tour de France eller Wimbledonturneringen i tennis.
Men rör det sig då verkligen om någon seger? Är det en seger för de rasande antivålds- och antipornografikämparna - själv har jag inte varit någon större anhängare - att få veta att den lösning man slutligen kommit fram till föreskriver att Europeiska kommissionen inom loppet av ett år, i samverkan med behöriga myndigheter i medlemsstaterna, genomför en enkät om för- och nackdelarna med åtgärder som syftar till att underlätta föräldrarnas kontroll?
Vem är det man driver med? När det gäller något så viktigt för hela civilisationen, vem är det som gör att Förenta staterna alltsedan Blum-Bayrnesavtalen mycket väl förstått att här fanns det som skulle prioriteras, här låg framtiden i fråga om sysselsättning, men också i fråga om kultur, språk och ideologi. Varför inte säga det?
Kampen för kvotering är av största betydelse. Och jag hoppas att vi kommer att fortsätta att föra den tillsammans med fackliga organisationer, tillsammans med branschorganisationer. Jag kan tala om för er att människorna i Cannes under denna femtionde födelsedag var övertygade och talade mycket om kvotering. Jag hoppas att vi efter valen i Förenade kungariket och Frankrike kommer att föra denna kamp på ett intelligent och ansvarsfullt sätt.

Tamino
Fru ordförande! Låt även mig få helt kort påminna om att under den långa arbetsperiod när diskussionen om direktivet " En television utan gränser" har ägt rum, så har de Gröna klart deklarerat var de står och har förklarat sig instämma i formuleringarna i den text som blev resultatet efter förstabehandlingen. Vi ansåg att den texten innebar ett viktigt framsteg vad gäller utvecklingen av direktivet och framför allt inser vi att man etablerade ett band mellan televisionen, media och demokratin. Där fanns en koppling mellan televisionen och kulturen och man erkände nödvändigheten av att, inte så mycket en europeiska kultur, men summan av alla de olika kulturer som finns i Europa idag, måste få en framtid och inte dränkas av en enda dominerande typ av sändningar och "fiction " som importeras från antingen USA eller Öst.
Den nuvarande situationen kan vi inte acceptera: förstabehandlingen angav en möjlig lösning. Tyvärr har andrabehandlingen, med ett flertal rösters övervikt, som redan har påpekats, radikalt ändrat andemeningen i den text som blev resultatet av förstabehandlingen. Och med detta avser jag inte bara problemet med kvoter, utan också, det måste påpekas, frånvaron i direktivet av hänvisningar till televisionens alla tänkbara framtida utvecklingsmöjligheter, det som kommer att vara framtidens television: det är de här inslagen som har lett till att gruppen de Gröna ställer sig negativa till förslaget.
Som andra kolleger redan har påpekat, så har förlikningsförfarandet varit tämligen smärtfritt och vi kan i stort instämma i resultatet när det gäller de punkter som i och för sig är viktiga - problemet med skydd av minderåriga, problemet med garanterade sändningar av viktiga nationella och internationella tilldragelser, framför allt idrottsevenemang - men detta räcker inte för att vi skall ändra vår värdering, som är negativ, av direktivet som helhet, så som det har blivit efter andrabehandlingen och efter de ändringar som rådet har gjort.
Därför är vår hållning kritisk.

Sanz Fernández
Fru ordförande, försoningsviljan har centrerats kring Europaparlamentets förslag att garantera "öppen " sändning av de stora idrottsevenemangen. Den text som överenskommits är tillfredsställande och balanserad, men jag måste beklaga och meddela att ledningen i Partido Popular i Spanien använt denna föreskrift i direktivet som förevändning eller alibi för att förfölja de kommunikationsmedia som inte tjänar regeringen.
I parlamentets förslag fastställdes att det i samtliga medlemsstater skulle vara obligatoriskt med "öppen " sändning av vissa idrottsliga evenemang av extra stor betydelse, som t ex olympiska spel, världsmästerskap eller europamästerskap i fotboll. Av juridiska skäl accepterade parlamentets delegation vid förlikningen att denna bestämmelse inte skulle vara obligatorisk i samtliga unionsländer, utan att varje medlemsstat skulle kunna anta bestämmelsen om man så önskade.
I den antagna texten bibehölls den extraordinära karaktären av de evenemang som måste sändas "öppet " genom nationella listor sanktionerade av kommissionen. En viss försiktighet fastställdes för att kunna garantera öppenhet i förfarandet, med full respekt för gemenskapsrättens alla principer.
I Spanien föreslår regeringen trots detta en lag som betraktar fotbollen av allmänt intresse, framför utbildning och hälsa, och förbjuder sändning via betalteve av vanliga helgmatcher i den vanliga klubbligan. Denna överdrivna bestämmelse var särskilt onödig, eftersom det är i Spanien som man kan se flest direktsända matcher gratis på teve under alla veckoslut. Detta förhållande hade garanterats fram till åtminstone år 2003, genom frivilligt ingångna avtal mellan de olika televisionsföretag som förhandlat till sig sändningsrätten med klubbarna.
Föreskrifterna i direktivet försvarar en balans mellan olika juridiska rättigheter som man vill bevara. Rätten att få information måste vara kompatibel med äganderätten och den fria konkurrensen mellan de företag som innehar sändningsrätten. Regeringen Aznars lag om fotboll är emellertid konfiskatorisk, eftersom den till sin karaktär är retroaktiv och inte möjliggör skadestånd. Vad man vill är att tvinga de olika televisionsföretagen och klubbarna att bryta de kontrakt som frivilligt ingåtts, för att ett företag stött av regeringen skall kunna överta kontrakten. Detta är ett maktmissbruk från en auktoritativ regering som inlett ett krig för att dominera den digitala televisionen, genom att förvisa nuvarande operatörer och införa sitt eget monopol med de kommunikationsföretag som står Aznar nära.
Direktivet om gränslös television utnyttjas i Spanien på ett miserabelt sätt för att förfölja motståndarna till Partido Populars regering, och som själva regeringen dessutom hotat och förföljt juridiskt. Man har under de 20 åren med spansk demokrati aldrig sett något liknande.

Galeote Quecedo
Fru ordförande, jag skall hålla mig mycket kort, eftersom jag inte vill gå in i en nationell debatt. Vi befinner oss i Europaparlamentet och detta är inte rätt plats för denna typ av anföranden. Jag skulle dessutom, fru ordförande, vilja säga att lögnen, enligt min bedömning, inte har sin plats i något parlament.

Matikainen-Kallström
Fru ordförande, debatten om rättigheterna för sändningsverksamhet för television av stora idrottsevenemang, som ingår i TV-direktivet, har principiellt varit bra, eftersom det är viktigt att alla som så önskar skall ha möjlighet att via televisionen kunna följa viktiga idrottsevenemang. För idrottsgrenarna är det också viktigt att grenen i fråga får så mycket uppmärksamhet som möjligt, eftersom allmänhetens intresse för sporten på så sätt växer.
Utarbetandet av direktivet har emellertid vissa klara brister. Idrottsorganisationerna och tävlingsarrangörerna har inte tillfrågats, åtminstone inte i någon större omfattning. Direktivets inverkan på idrottsorganisationerna och tävlingsarrangörerna har inte i tillräcklig grad utretts. Försäljningen av TV-rättigheter är en betydande inkomstkälla för de organisationer och föreningar som anordnar tävlingarna. Upphovsmannarättigheter och EU: s principer för fri konkurrens skall följas också vid TV-utsändningar av idrott. Begränsningen av försäljningen av TV-rättigheter kan få allvarliga följder för hela idrottsverksamheten. Det blir svårare att anordna storevenemang, framför allt i Finland där idrottsverksamheten bygger på frivilligt, oavlönat arbete, och det kan till och med bli ekonomiskt ogenomförbart. Hur skall vi ersätta arrangörerna för dessa förlorade intäkter?
Som ett resultat av förlikningen skall varje medlemsland göra en förteckning över de idrottsevenemang som skall förmedlas till allmänheten. På denna "svarta lista " kan man också ta med tävlingar som äger rum på ett annat lands territorium. Dessa evenemang måste då förmedlas kostnadsfritt också i det andra landet. Innebär inte detta också att man undergräver närhetsprincipen? Det är svårt att förteckna evenemangen. Och dessutom försätter man därigenom olika idrottsgrenar i ett ojämlikt läge. Vilka hamnar på listan, vilka gör det inte? Vilka exponeras, vilka inte? Detta är att begränsa den fria konkurrensen inom idrotten. Andra, och bättre sätt, finns att tillgå för att garantera, att idrottsevenemang kan ses och för att involvera publiken och idrottsorganisationerna.

Castellina
Fru ordförande! Den engagerade och långvariga diskussionen kring detta direktiv har inte gett önskat resultat: obligatoriet med utsändningskvoter för de europeiska programmen som ett villkor för att verkligen skapa en europeisk radio- och TV-marknad. Detta var ett resultat som det ansvariga utskottet ville se, som den överväldigande majoriteten av ledamöterna i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media vid första- och andrabehandlingen önskade, som en stor majoritet i denna kammare, men däremot inte majoriteten av dem som innehar rättigheterna, önskade, något som är en nödvändighet vid andrabehandlingen, och som är en andel som det är praktiskt taget omöjligt att uppnå när det rör sig om en fråga som kolliderar med många motstridiga intressen. Enhetligt har dessutom stödet varit för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media när det gäller utskottets position i frågan om de europeiska aktörerna inom radio och tv, som vi åtskilliga gånger har fått lyssna till i parlamentet.
Men det har under alla omständigheter inte varit en fåfäng kamp. Vi har uppnått ett regelverk som innebär ett stöd för den europeiska kulturella identiteten. Även om respekten för de i direktivet fastlagda kvoterna inte har gjorts juridiskt bindande så har vi uppnått två saker: inrättandet av en kontaktkommitté som skall bevaka tillämpningen av reglerna, och en förändring av den allmänna opinionen vad gäller problemet. Idag finns det en större förståelse för nödvändigheten av att vidta åtgärder som hindrar att globaliseringen av utbytet raderar ut de kulturella skillnaderna. Tack vare detta är det nu svårare för de offentliga och privata radio- och TV-bolagen att bortse ifrån de regler som finns i direktivet.
Detta är med andra ord inte det resultat vi hade hoppats på, men en grund att bygga vidare på.

Whitehead
Fru ordförande, det har varit en lång väg för oss alla, vi har alla lärt oss litet, vi har alla lidit litet. Kanske var det en nödvändig smärta, t.o.m. för föredragandena.
Parlamentets åsikt var, enligt mitt förmenande, vid den första behandlingen principfast och långsiktig. Allting efter det har varit en process av nedskärningar och vi har vunnit en del saker och kunnat bevara andra.
Hade valen i Grekland och Frankrike lett till regeringsskifte några månader tidigare, skulle vi ha kunnat bevara mer och vinna mer. Men åtminstone höll vi undan för vissa mindre saker. Som hertigen av Wellington under kriget på den Pyreneiska halvön, som sade att han alltid kunde retirera bakom Torres Vedras linjer: vi har haft våra Torres Vedras-linjer.
Vi har vunnit en princip och vi kan under denna debatt idag göra en förutsägelse om att vår åsikt under första behandlingen av vad som utgör utsändning och behovet av att reglera detta, kommer att accepteras, t.o.m. av dem som mest föraktade och kritiserade oss under debatten i parlamentet. För även de kommer att se sin produkt, sitt innehåll, hotat av pirater, av de personer som i framtiden kommer att utmana dem och det sätt som de gör saker. Även de kommer att välsigna detta direktiv för det grundläggande skydd som det ger alla som vill låta sig omfattas av det.

Fischler
Fru ordförande, mina damer och herrar! Kommissionen gläder sig över den text som förlikningsutskottet enats om och som idag lagts fram till omröstning. Kommissionen kan endast uttryckligen rekommendera er att anta den. Texten är dels resultatet av ett osedvanligt samarbete mellan institutionerna, men den lägger även, och i synnerhet, grunden till en ny rättslig ram för televisionen i Europa, en rättslig ram som är modern, förbättrad, kompletterad och klar.
Till dem som deltar i dessa sektorer fastställer den villkoren för den rättssäkerhet som är nödvändig för utvecklingen av deras sektorer. För de europeiska medborgarna säkerställer den att allmänhetens intressen, som är så viktiga i det dagliga livet, tas till vara. Kommissionen kommer att vaka över den fullständiga tillämpningen av texten, i alla dess delar, så som fördraget kräver av den. Den kommer också utan dröjsmål att inrätta den så kallade kontaktkommittén och låta sig stödjas av denna kommitté vid genomförandet av sina uppgifter.
Denna kommitté kommer att vara sammansatt av företrädare för behöriga organ i medlemsstaterna. Så som kommissionen redan låtit uttrycka det under förhandlingarna i förlikningsutskottet, bekräftar kommissionen ännu en gång att den är fast besluten att på eget ansvar informera behörigt utskott i Europaparlamentet om resultaten från sammanträdena i kommittén. Den kommer att ge informationen vid lämplig tidpunkt och i lämplig form.
Till slut vill jag på kommissionens vägnar uttala min särskilda uppskattning till kulturutskottet, till föredragandena, herrar Galeote Quecedo och Hoppenstedt, samt till de på varandra följande ordförandeskapen i rådet för det storartade arbete de utfört och som tillåtit oss att uppnå detta resultat.

Ordföranden
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Hälsokontroll
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0202/97) av Poggiolini för Parlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentet och rådets beslut (C4-0204/97-95/0238(COD)) om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen för hälsoövervakning inom ramen för verksamhet på folkhälsoområdet (1997-2001).

Poggiolini
Fru ordförande, mina damer och herrar! I och med denna tredjebehandling avslutas lagstiftningsprocessen vad gäller gemenskapens åtgärdsprogram för hälsokontroll. Detta är Europeiska unionens fjärde åtgärdsprogram inom den offentliga hälsovården, ett program som har som mål att upprätta ett system för hälsokontroll som skall samla in ett omfattande material som medlemsstaterna skall kunna utnyttja för att utarbeta och utvärdera nationella och gemensamma åtgärder på hälsovårdens område: med andra ord ett viktigt instrument, framför allt i denna delikata historiska fas i vilken, för att uppfylla Maastrichtkraven för den gemensamma valutan, samtliga medlemsstater har allvarliga problem med kostnaderna för den offentliga sjukvården, som numera har blivit omöjliga att bära. Ett optimalt fungerande system för hälsokontroll skulle kunna hjälpa till att definiera vad som är prioriterade områden, att förbättra hälsovårdens lönsamhet genom att undvika slöseri och, som en följd av detta, att öka hälsovårdens effektivitet.
Europaparlamentet kan känna sig tillfreds, eftersom de ändringar som parlamentet har föreslagit och som nu delvis ingår som en del av lagtexten avsevärt har höjt kvaliteten på det ursprungliga förslag som presenterades av kommissionen, och har utökat förslagets tillämpningsområde. Framför allt har parlamentet, under de två behandlingarna och under förlikningskommitténs förberedande fas som omfattat två viktiga och fruktbara trepartsmöten, lyckats nå en bra kompromiss med rådet vad gäller praktiskt taget samtliga de tekniska ändringsförslagen, som rör framför allt tre problem: harmonisering av data och indikatorer, tillsättandet av ett hälsoobservatorium och en utvidgning av programmets omfattning. När det gäller harmoniseringen av data och indikatorer, så motsätter sig rådet utifrån en envist restriktiv tolkning av artikel 129 i fördraget, vilken, som alla vet, utesluter all harmonisering när det gäller lagstiftning och förordningar, en harmonisering av det vetenskapliga språket. Rådet har emellertid accepterat ordet " jämförbara" i stället för ordet " harmoniserade" när det gäller vetenskapliga data, vilket, om man bortser från alla juridiska spetsfundigheter, är precis vad vi ville uppnå.
Vad sedan gäller inrättandet av ett europeiskt hälsoobservatorium, har man även i detta fall ansett att de ord som används är alltför stora. I stället för "observatorium ", som ju kan leda tanken till kostsamma nya organ, som parlamentet inte vill ha, har man kommit fram till en genomförbarhetsstudie för en permanent struktur för hälsokontroll, vilket var just vad vi ville uppnå.
Vi har uppnått en utvidgning av programmets tillämpningsområde i och med möjligheten till samarbete med frivilligorganisationer, stödet från medlemsstaterna och ett datum för när programmets betänkanden skall vara klara. Men till syvende og sidst var huvudfrågan som diskuterades under förlikningen, som alltid, vilken finansiering ett sådant program skulle kunna räkna med: 20 miljoner ecu enligt parlamentet, jämfört med 13, 8 i kommissionens förslag till beslut. Rådet, som gav prov på stor sparsamhet, avslog de 800 000 och förslog till slut bara 13 miljoner ecu, ett belopp som vi anser vara otillräckligt. Delegationen från parlamentet har utarbetat förslag på alla upptänkliga lösningar, från en minskning av programmets varaktighet till införandet av en artikel i programmet om en extern del av programmet som skulle ställas till Eurostats förfogande för insamling av data. Slutligen fick rådets oomkullrunkeliga hållning stöd av kommissionär Flynns tydliga deklaration att han inte hade något behov av den extra finansiering som Europaparlamentet kämpade för.
Vi nådde slutligen fram till en uppgörelse som bekräftar beloppet 13, 5 miljoner ecu under fem år, men som också innebär att två samtidiga deklarationer skall publiceras i EGT: en från kommissionen som understryker dess åtagande att i det nya statistiska programmet för perioden 1998-2000 införa åtgärder inom hälsovårdens område för att förstärka det nuvarande programmet, och en annan från Europaparlamentet som förbinder sig att stödja kommissionens åtgärder när det gäller budgetbehandlingen. Det kvarstår med andra ord viss osäkerhet vad gäller vilken finansiering som överenskommits och att den kan vara otillräcklig för den miniminivå av effektivitet som vi kräver. Kommissionen hyser inte samma tvivel och lovar att vid behov använda sig av det statistiska programmet 1998-2002. Vi får se och under tiden får vi vara vaksamma.
Delegationen från Europaparlamentet som har genomfört förlikningen är medveten om situationen och om de åtaganden som gjorts, och gör en positiv helhetsbedömning av de resultat som uppnåtts. Den rekommenderar därför kammaren att godkänna det gemensamma förslaget, i vetskap om programmets stora betydelse, avgörande för om samtliga nuvarande och framtida program inom hälsovårdens område skall bli framgångsrika.

Aparicio Sánchez
Fru ordförande, Poggiolini har gjort en utmärkt sammanfattning av slutsatsen i sitt betänkande, av våra ursprungliga pretentioner, av våra frustrationer och, definitivt, av de lösningar man hittat för att vi skall kunna fatta ett viktigt beslut och för att min grupp skall kunna ställa sig bakom Poggiolinis rekommendation och instämma med den vad gäller att denna församling bör rösta för en positiv, jag skulle till och med vilja säga historisk, resolution.
Det är första gången som man vad gäller hälsofrågor sammanställer ett program med samarbete mellan medlemsstaterna, d.v.s. att detta inte kommer att bli resultatet av de 15 medlemsstaternas ansträngningar, utan att man kommer att genomföra en uppföljning på gemenskapsnivå och att man på denna nivå kommer att genomföra en kontroll, jag är inte rädd att använda orden, av samtliga hälsoparametrar och hälsoindex i medlemsstaterna. Detta medför en jämförelse mellan den ene och den andre, kritik och åtgärder för att förbättra medborgarens hälsa, vilket i sista änden är det som är viktigt för oss.
Jag tror att programmet är viktigt och att resultatet varit gott, tack vare föredragande Poggiolinis sans och goda arbete men också tack vare Fontaines humana anlag, som på ett bestämt, hövligt och extraordinärt sätt anfört parlamentets förlikningskommitté.
Människornas fria rörlighet, det fysiska undanröjandet av gränserna och den fria cirkulationen av tjänster gör att den allmänna inställningen är att hälsan måste vara en gemenskapsfråga och att vi är många som i detta sammanhang beklagar att reformeringen av fördraget om den Europeiska unionen inte på ett tydligare sätt framföra att hälsan är en gemenskapsfråga.
Jag tror att det fram till det att denna stund kommer finns länder för vilka villkoren i fördraget om den Europeiska unionen är en skyttegrav, där man försvarar sig mot en harmonisering. Vem kan t ex förstå att man i vissa länder definierar den "postoperativa perioden " som de tre timmarna omedelbart före en operation, i andra länder hela dagen före och i ytterligare andra fem timmar, samma sak för den "neonatala perioden " o.s.v., o.s.v.! Vi skall åtminstone göra kriterierna enhetliga, det är det vi hade för avsikt, genom att utgå från grundläggande vetenskapliga rättesnören.
Jag tror att det allmänna medvetandet spelar oss i händerna. Faktum är att man vägrat använda benämningen "hälsoobservatorium " på grund av den förmyndarkaraktär detta ord skulle kunna ha. Det spelar ingen roll, det kommer att bli en permanent struktur där man skall integrera statistik och utredningar från samtliga medlemsländer, vilket vi ser an med total tillfredsställelse. Således presenterar vi vårt förslag till församlingen, för allas väl, för att man skall rösta ja till detta betänkande.

Trakatellis
Herr ordförande, det är uppenbart att en nödvändig förutsättning för att främja och konkretisera gemenskapens ansvar på hälsovårdsområdet, såsom det formuleras i artikel 129 i fördraget om Europeiska unionen, är insamlandet och analysen av alla uppgifter på detta område, så att utarbetandet av ett gemenskapsprogram och åtgärder som motsvarar detta kan göras på bästa möjliga sätt. Det är också fastställt och allmänt vedertaget i Europaparlamentet att hälsoskyddet för den europeiske medborgaren måste utgöra en grundläggande faktor för Europeiska unionens politik. Följaktligen måste uppföljningen av hälsan och dess indikatorer bland befolkningen i medlemsstaterna utgöra en prioritering för Europeiska gemenskapen och det skulle vara ändamålsenligt att skapa ett permanent system för uppföljningen, värderingen och utvecklingen av dessa indikatorer inom Europeiska unionen.
Det är också uppenbart att den exakta kunskapen om utvecklingen av hälsoindikatorerna inom Europeiska gemenskapen leder till att prioriteringarna, målen och programmen inom området för folkhälsan fastställs. Dessa åtgärder skulle ha företagits direkt vid utfärdandet av artikel 129. Jag vill ännu en gång påminna om konsekvenserna av betänkandet från Europaparlamentets utskott angående BSE, vilka avslöjade en skriande brist på en konkret uppföljning av utvecklingen av de allvarligaste problem gällande folkhälsan, då dessa problem skapades, och naturligtvis bristen på motsvarande positiva åtgärder. Följaktligen, om än sent, är det nödvändigt att skapa ett system som samordnar de olika krafterna för ett skydd av den europeiske medborgarens hälsa. Det är naturligtvis underligt att man för detta viktiga program disponerar så små summor. Vi får inte glömma att de utformade programmen, hur viktiga och detaljerade de än är, slutligen endast finns på de elva gemenskapsspråken såsom texter och inte såsom konkreta bidrag till folkhälsoskyddet för den europeiske medborgaren.
Det är tydligt att det, för att bygga medborgarnas Europa , krävs en särskild uppmärksamhet angående frågor som avser hälsa, utbildning, kultur och miljö, och framför allt, mer än ett uttryckligt och skriftligt intresse, krävs en politisk vilja som uttrycks genom åtgärder och generös finansiering som konkret förändrar livskvaliteten för de europeiska medborgarna.

d'Aboville
Herr ordförande, min kollega professor Cabrol, som har följt förlikningen om åtgärdsprogrammet för hälsoövervakning, är tyvärr inte närvarande och har bett mig att tala i hans ställe.
Detta betänkande om hälsoövervakning inbegriper två punkter som vi betraktar som väsentliga, nämligen harmoniseringen av hälsodata och hälsoindikationer och inrättandet av ett observationsorgan för hälsofrågor, med uppgift att samla in och sammanställa dessa data. I själva verket är huvudsyftet med åtgärdsprogrammet för hälsoövervakning att mäta hälsotillståndet och de politiska tendenserna i detta hänseende inom hela gemenskapen samt förse medlemsstaterna med lämplig hälsoinformation som gör det möjligt för dem att göra jämförelser och bedriva en nationell hälsovårdspolitik. I alla händelser måste dessa uppgifter harmoniseras för att vara användbara. Rådet har godtagit idén om jämförbara uppgifter. Vi hoppas att det kommer att vara tillräckligt för att bedriva en sammanhängande förebyggande hälsovård.
Inrättandet av ett europeiskt observationsorgan eller en europeisk myndighet med ansvar att samla in och sammanställa uppgifter, övervaka utvecklingen av sjukdomar och ge varning i tid har gång på gång efterfrågats av parlamentet och av professor Cabrol. Detta observationsorgan eller denna varaktiga struktur för övervakning, som rådet kallar den, som skall omfatta de olika europeiska hälsoprogrammen, skall göra det möjligt för våra medborgare att känna en större säkerhet och inte upprepa de allvarliga misstag som vi nyligen fått erfara. Detta hindrar inte att rådet tycks fortsätta att fnysa, eftersom det i sammanfattningstexten välkomnar inrättandet av en varaktig struktur för övervakning. Det är ett litet steg framåt, ingenting mer, och detta organ är inte redo att se dagens ljus.
Vi röstar för det gemensamma projektet, eftersom det föreslagna programmet innebär ett steg framåt för våra medborgares hälsa, även om detta framsteg är litet, eftersom man börjar från noll. I alla händelser, herr ordförande och kära kolleger, kommer vi att fortsätta att kräva inrättandet av denna varaktiga struktur för övervakning, om den nu kallas europeiskt observationsorgan eller center, för Europa bör absolut förfoga över ett instrument som samtidigt är effektivt ur informations-, varnings- och skyddssynpunkt.

Kestelijn-Sierens
Herr ordförande, kollegor, kommissionär, den liberala gruppen är nöjd med resultatet av medlingen förutom på en punkt som ingen från delegationen från Europaparlamentet accepterade, det vill säga den magra budgeten. Som tur är finns det skrivna engagemanget från kommissionär Flynn om att i följande gemensamma statistiska program ge passande uppmärksamhet åt utvecklingen av statistiken inom området hälsoövervakning. Parlamentet skall se till att kommissionen fullföljer sitt engagemang.
Utvecklingen av statistik tycks kanske på kort sikt vara en omständlig och framför allt en dyr affär. På lång sikt kan god statistik innebära stora besparingar. Från siffermaterialet kan vi lära oss mycket för att bestämma ändamålsenlig och preventiv hälsopolitik.
Slutligen, kollegor vill jag plädera för att det arbetas mer med uppgifter per kön för att möjliggöra en mer specifik politik.

Needle
Herr ordförande, jag ansluter mig till övriga som välkomnat denna kompromiss, som vår föredragande rekommenderat i kväll, men skulle vilja framföra tre saker.
För det första, om resultatet av själva förlikningsprocessen: den överenskommelse som kommit till stånd är troligen den bästa om parlamentet realistiskt sett hade kunnat hoppas på. Vad gäller den mest omtvistade punkten, nämligen frågan om harmonisering av hälsodata, konceptet om observationsorgan och, framför allt, budgetimplikationerna, har föredragandens detaljerade arbete och förhandlingarna som leddes av Collins??, i hans egenskap av ordförande för det berörda utskottet, och andra, burit frukt. Framstegen har kanske inte varit så betydande som vissa kanske önskade sig, men icke desto mindre finns det förbättringar att glädja sig åt.
Min andra punkt är snarare en fråga till kommissionen om i hur stor omfattning vi kan se detta som ett skäligt prejudikat vad gäller samarbete på folkhälsoområdet. Mot bakgrund av dessa förhandlingar om grundläggande principer för terminologi och deltagande, är det rimligt att förvänta sig en konsekvent ansats vad gäller alla aspekter av framtida hälsopolitik och man försöker finna en effektiv ansats över alla kommissionens direktorat och ärenden vad gäller samarbete vid t.ex. forskning eller ekonomisk, social- eller miljöpolitik som rör folkhälsan. Det gäller inte bara BSE, eller internt, förstås. Vi är alla här medvetna om vikten av samarbete med hela vida världen, må det vara i form av samarbete med Världshälsoorganisationen, FN-organ eller tredje land, i synnerhet Förenta staterna.
Det leder mig tillmin sista punkt, som är att anmoda att alla institutioner har lärt sig läxan från dessa noggrant framförhandlade förslag till diskussionerna nästa vecka i Amsterdam. Rådet tycks vara berett att inskränka den breda befogenhet som kommissionen eftersträvar vad gäller folkhälsan och skulle utan tvivel följa upp det med en näsring av budgetrestriktioner. Trots det framförs starka krav från allmänheten på handling och internationellt samarbete vad gäller hälsoprioriteter, vilket fiaskot med BSE visade, och denna process har visat att det finns kreativa förslag och politik om den politiska viljan finns.
Precis som med så mycket annat på detta område, bör dessa slutsatser bara ses som en början. Parlamentet väntar med stor iver på de överenskomna undersökningarna och kommer med lika stor iver att emotse en positiv inställning från rådets och kommissionens sida vad gäller översynen av fördraget, i synnerhet artikel 129, för att fortsätta de framsteg som detta representerar.

Ghilardotti
Herr ordförande! Även jag anser att det är mycket betydelsefullt att vi har kommit fram till en gemensam ståndpunkt när det gäller denna viktiga fråga, som innebär en komplettering av programmen inom hälsovårdens område. Kontrollen är faktiskt ett instrument av grundläggande betydelse när det gäller att undersöka om gemenskapens program är effektiva när det gäller att förstärka skyddet av människors hälsa, rikta in ansträngningarna mot preventiva åtgärder och uppmuntra samarbetet mellan staterna, stödja deras åtgärder på hälsovårdens område och att främja en samordning av åtgärderna.
Låt även mig uppehålla mig ett ögonblick vid finansieringsramen. Föredraganden Poggiolini har redan påmint oss om hur Europaparlamentet anser att 13, 8 miljoner ecu är otillräckligt eftersom det är mindre än 5 miljoner ecu per år. Jag anser att kommissionens förslag i sammanhanget är en aning osammanhängande, eftersom det inte överensstämmer med den förklaring som kommissionen själv gjort i frågan i sitt meddelande om juridiska förutsättningar och maximala kostnader, vari kommissionen föreslår att inte ge åtgärder som har en kostnad som understiger 5 miljoner ecu en rättslig ställning.
Men efter att ha sagt detta anser även jag att denna gemensamma ståndpunkt är ett framsteg i riktning mot en förbättring och kontroll av de europeiska medborgarnas hälsa, och jag anser därför att man bör rösta för förslaget.

Fischler
Herr ordförande! Hälsokontrollen är verkligen ett viktigt verksamhetsområde inom ramen för gemenskapens mål att enligt vad som föreskrivs i artiklarna 3 och 129 uppnå en hög folkhälsonivå.
Det meningsutbyte, de överläggningar och diskussioner som ledsagat det långvariga förfarandet för antagandet av detta program har varit ytterligt fruktsamma och fört till konkreta förbättringar vad beträffar medlen för genomförandet av hälsokontroller inom gemenskapen. Kommissionen är av den meningen att ett högt utvecklat hälsokontrollsystem kan uppstå för gemenskapen ur detta program, ett system som kommer att vara till stor nytta för medlemsstaterna och de internationella organisationerna då det gäller övervakningen av hälsoläget och förändringarna i detta.
Jag vill på kommissionen vägnar tacka Europaparlamentet för det stöd det gett till programmet och då särskilt mycket föredraganden, herr Poggiolini, för hans arbete och bemödanden.
Jag vill bara tillägga några ord med avseende på förlikningsförfarandet. Återigen har varje institution helt uttömt sina möjligheter i syfte att uppnå att programmet tar hänsyn till just deras speciella angelägenheter. I det sammanhanget är det särskilt två punkter som kommissionen skulle vilja framhäva.
För det första, de medel som ställts till förfogande för programmet. Jag vet att parlamentet till en början ansåg att 13, 8 millioner ecu inte skulle räcka till för ett så viktigt program. Med tanke på de viktiga frågor som programmet innehåller, talar en del för den uppfattningen. Trots det är jag övertygad om att det, även med den föreslagna summan, kommer att vara möjligt att uppnå målen i programmet. För att ytterligare understryka detta, tillfogar jag att kommissionen - om den kan räkna på rådets fulla stöd - vid genomförandet av nästa statistikprogram kommer att se till att utbyggnaden av statistiken på hälsokontrollens område röner särskild uppmärksamhet.
För det andra skulle jag närmare vilja gå in på informationsflödet till Europaparlamentet rörande programmets genomförande. Jag vill betona att det mellaninstitutionella modus vivendi vid genomförandet av rättsakter som antagits i enlighet med förfarandet i artikel 189 b, vilket är fallet i fråga om detta program, erbjuder förutsättningen för att parlamentet erhåller önskad information. Vad dessutom beträffar artikel 5.4 i det beslut som fastställer att kommissionen regelbundet skall underrätta det enligt denna artikel inrättade utskottet om beslut beträffande enstaka projekt, så förpliktar sig kommissionen att även låta parlamentet få ta del av samma information på en årlig basis.
Jag hoppas att ni skall anse resultatet av förlikningsförfarandet som godtagbart och att det arbete som utförts här och i de andra institutionerna skall leda till början av ett program som kommer att vara till stor nytta för hälsosystemet och för gemenskapens medborgare i största allmänhet.

Ordföranden
Tack så mycket, kommissionär Fischler.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, kl. 12.00.

Bullerbekämpning
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0183/97) av Díez de Rivera Icaza för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, om kommissionens grönbok: " Framtidens bullerpolitik" (KOM(96)0540 - C4-0587/96).

Díez de Rivera Icaza
Fru ordförande, kära kollegor, jag måste bekräfta och jag gör det omedelbart, att man mycket väl till viss del kan se vårt århundrades stadskultur som en bullerkultur. Våra medborgares nätter och dagar blir allt bullrigare.
Medborgarens oro för akustisk förorening i begynnelsen av 2000-talet, såsom de undersökningar som publicerats i Eurobarometern visar oss, ökar.
Bullret ligger inte bara femte plats bland det medborgaren oroar sig för, utan klagomålen inom detta miljöområden är de enda som ökar, sedan 1992. Sanningen är också den, herr kommissionär, att utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, för vilket jag har äran att vara föredragande, inte på något sätt höljer denna oro i dunkel.
När nu 70 % av den europeiska befolkningen lever med bullernivåer från en enda källa, d.v.s. omgivande trafik, långt över de nivåer som rekommenderas av världshälsoorganisationen, skulle man kunna tro att medborgarens röst skulle hörsammas med större uppmärksamhet. Detta framför allt då det redan 1992, i tabell 22 i femte åtgärdsprogrammet, fastställdes att "Ingen skall behöva utsättas för bullernivåer som utgör en hälsofara och fara för livskvaliteten ", samt fastställdes ett antal datum och åtgärder, om vilka vi vid revideringen inte kände till någonting eller mycket lite om dess genomförande.
Fru ordförande, om det är sant, vilket det är utifrån vårt utskotts synsätt, att man måste föra unionen närmare medborgaren, hur förklarar man då att kommissionen inte brytt sig om sitt arbetsprogram för 1996, där man åtog sig att till juli månad samma år presentera en hel lagsamling om buller, d.v.s. 2 ramdirektiv och ett meddelande? Det är ju också så att det vi debatterar här idag är en undermålig grönbok som, och jag vill understryka detta, som ersätter det tidigare löftet från kommissionen om ett i alla avseenden otillräckligt program, som, vilket vi alla känner till, inte på något sätt ligger i fas med sig själv.
Jag har, vilket, herr ordförande, är uppenbart, inte någonting emot att man i hela unionen inleder en debatt om bullerföroreningen, mellan kommissionen, de statliga, kommunala och regionala myndigheterna, experter på denna fråga och även inkluderar jurister och medborgarrörelser. Det råder inget tvivel om att detta skulle bli enormt intressant och mycket positivt, men när sju av tio medborgares hälsa och livskvalitet är utsatt för ljudnivåer långt över de som godkänts av världshälsoorganisationen, borde detta parlament, kommissionen och rådet se som sin primära skyldighet att omedelbart agera för att hitta och införa, med löften och konkreta åtgärder, lämplig lagstiftning.
Debatten och programmet är alltså välkommet. Vad vi i första hand begär i vår parlamentariska resolution är emellertid, och jag tröttas inte av att upprepa detta, att kommissionen också redan detta år presenterar lagstiftningen om en minskning av omgivande buller. Det är detta vi begär. Och därmed vädjar jag till er att ni meddelar er kollega fru Bjerregaard, som så mystiskt är frånvarande denna eftermiddag, detta.
Jag avslutar nu, herr ordförande, med att understryka att vad vi begära av kommissionen bara är något så elementärt som att man uppfyller avgivna löften och att rådet skall lyssna på allmänhetens så målande rop på hjälp mot bullret.
Om ni nu tillåter mig, även om jag först skulle vilja tacka Graenitz för hennes ovärderliga hjälp, skulle jag vilja bekräfta vad som sagts så här långt, med en personlig erfarenhet. För två månader sedan blev jag tvungen att läggas in för ett kirurgiskt ingrepp på grund av en svår sjukdom. Det värsta med detta, mina damer och herrar, var att det som var svårast att stå ut med inte var smärtan, utan det outhärdliga bullret från nattrafiken, från sopbilarna och ambulanssirenerna. Det var, herr kommissionär, omöjligt att vila, eftersom allt blev till en hemsk mardröm om buller.

Argyros
Herr ordförande, kollegor, det är tydligt att för att sammanställa en heltäckande strategi för bullerbekämpning, måste gemenskapen och medlemsländerna disponera över så korrekta och detaljerade uppgifter som möjligt angående den verkliga sociala kostnaden och dess konsekvenser.
På grund av detta måste gemenskapen för det första utveckla en enhetlig metod för mätning och utvärdering, vilken fortsättningsvis måste tillämpas likvärdigt av medlemsstaterna, och för det andra ta initiativ till allmänna anvisningar och teknisk hjälp till medlemsstaterna för att organisera en undersökning, för att ge informationsalternativ och medvetandegöra allmänheten samt att kontrollera att åtgärderna tillämpas.
Som ni vet har det inte fram till idag existerat någon gemenskapslagstiftning som har fastställt de tillåtna gränserna för ljudnivåer från industriella anläggningar, även om de flesta medlemsländer tillämpar gränser för bullernivån inom industriella områden. Bekämpningen av bullerkällorna betyder naturligtvis en ytterligare kostnad för industriernas anpassning till de nya normerna.
Å andra sidan måste industrin ta hänsyn till att buller placeras bland de viktigaste källorna till störning och sänkning av livskvaliteten efter de industrirelaterade miljöföroreningarna och skadar den offentliga bilden av den i den allmänna opinionens och konsumenternas ögon. Följaktligen är bullerbekämpningen också deras problem.
Hursomhelst skall ingen förvänta sig att vi kommer att nå resultat i morgon med utfärdandet av stränga regler. Samhället och industrin behöver åtminstone ett decennium av planering och anpassning för att de positiva resultaten skall bli mätbara i verkligheten. I kostnadsavseende måste denna också fortlöpande fördelas så att inte staten, industrin eller medborgarna betungas på ett oproportionerligt sätt.
Det är självklart att den gemensamma politiken inom ramarna för olika program och initiativ till åtgärder för miljö, transporter, regionalpolitik, industripolitik och socialpolitik måste samordnas så att bullerproblemet bekämpas på ett mer mångfacetterat och effektivt sätt. Jag lägger här med förvåning märke till att utskottet för transport inte ville yttra sig om grönboken, trots att frågan direkt berör området för luft- och marktransporter.
Jag tror slutligen, herr ordförande, att medlemsstaterna måste bekämpa bullerproblemet i samarbete med industrin, med planering och ansvar, och att de måste ta hänsyn till frågor som kostnader och förmåner, eftersom den totala kostnaden för initiativet inte är betungande, då förbättringen av arbetsförhållandena och livskvaliteten för medborgarna medför en långsiktig minskning av utgifterna och socialt är det till fördel för alla.

Estevan Bolea
Herr ordförande, jag har föga att tillägga, eftersom Díez de Riveras betänkande är så utmärkt och fullständigt att det säger allt, och jag stöder allt det hon påpekar.
Det är bra att vi börjar med en grönbok, och det är bra att vi öppnar en debatt, men om det är någonting vi känner till så är det orsakerna till bullret, eftersom det den största delen av befolkningen vid undersökningar klagar över vad gäller miljön faktiskt är bullret. Man måste ändå försöka få till stånd en minskning, både inom industrin och där det största problemet ligger, nämligen fordonen och omgivande trafik.
I egenskap av föredragande av yttrande från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi kommer jag att ta upp denna fråga. Det har vidtagits åtgärder i tredje och fjärde ramprogrammet vad gäller forskning, för att, inom telematik- och materielprogrammet, minska utrustningsbullret. Detta är emellertid inte tillräckligt herr ordförande, man måste göra mycket mer.
Man måste skilja på två stora områden inom industrin. De stora industrierna genererar inga problem, eftersom de ligger på stora utrymmen, och bullret tränger inte ut till omgivningen. Bullerproblemet i dessa industrier har att göra med hygien och säkerhet på arbetsplatsen samt förebyggande av arbetsskador och omgärdas av sin egna lagstiftning. Vi skall därför inte här gå in på just denna fråga.
Småindustrier i bostadsområden, små verkstäderna, som i mycket stor utsträckning besvärar befolkningen är en annan fråga. Framför allt stör här diskotek, ambulanser, omgivande trafik och säkerligen människorna bristande hänsynen gentemot sina grannar.
Vi begärde inom forskningsprogrammet att kommissionen skulle uppdra åt Europeiska standardiseringskommittén att ta fram nya bestämmelser för godkännande inom unionen av buller från viss utrustning, inom vissa verksamheter. Det finns flera program som skulle kunna införas under femte programmet, vilket skulle vara ett verkligt intressant arbete. Vi tror också att man vid bullermätning inte bara måste fastställa bestämmelser, utan också agera för att minska bullret från kylskåp, luftkonditioneringsapparater och framför allt byggnadsmaskiner.
Vi har ett gammalt Europa där arbete alltid pågår och bullret från byggarbetsplatserna är verkligen outhärdligt, förutom det trafikbuller Díez de Rivera avser. Detta buller borde begränsas. Dessutom borde också industrierna, både stora och små, genom lagkrav, inte frivilligt, för då gör de det inte eller gör det dåligt, sammanställa en bullerminskningsplan på samma sätt som de har skyldighet, även om de inte gör det, att ta fram en plan för minskning av avfallsproduktionen.
Jag tycker att detta, oavsett huruvida det införs i miljöhanteringen, skulle vara ett viktigt framsteg. Det borde också vara nödvändigt att vid byggande av nya järnvägsnät, nya landsvägar och nya fordon ta mycket stor hänsyn till bullret. Jag gratulerar Díaz de Rivera. Vi är alla överens om att detta är ett första steg på den väg som måste följas.

Graenitz
Herr ordförande, högt ärade kollegor! Om vi skulle utsätta våra ögon för ljus i samma intensitet som vi utsätter våra öron för buller, skulle vi alla omedelbart bli blinda. Trots detta är frågan om buller en fråga som ständigt ger upphov till stridiga diskussioner även om buller utgör en av de svåraste miljöbelastningarna, även om man i många av unionens miljöprogram - senast i femte handlingsprogrammet för miljön - hänvisat till att bullerminskning, bullerbekämpning, är en mycket viktig åtgärd för bevarandet av människors hälsa och att de störs oerhört mycket av buller.
Fru Díez de Rivera Icaza, som jag varmt vill tacka för hennes betänkande och som jag vill säga att jag mycket gläder mig åt att vi får diskutera det med henne, har tagit upp många av dessa punkter i sitt betänkande.
Det viktigaste är att kommissionens grönbok rättar sig efter en lagstiftning, att denna ramlagstiftning för bullerbekämpning, som redan planerades i våras i kommissionens program, äntligen kommer till stånd, ty jag anser det nödvändigt att det sker något här.
Förvisso ligger mycket av det som våra medborgare uppfattar som buller inte inom unionens ansvarsområde. Men människorna frågar sig inte: Vem är ansvarig för bullret? Vilken lagstiftande församling är det som reglerar bullret? De vill snarare ha bullerfrågan reglerad. Därför måste vi göra något; vi bör säkert ta hänsyn till subsidiaritetsprincipen vid överläggningarna, men vi måste komma till handling.
Jag tror att de frågor som redan tagits upp - buller från flygplan, gator, järnvägar - kan bekämpas med många medel, att det är nödvändigt att föreskriva gränsvärden för buller från redskap och maskiner och att vi måste komma vidare vad gäller forskningen. Vi har många forskningsprogram som sysslar med buller, och här borde ändå något ske!

Oomen-Ruijten
Ordförande, får jag börja med att gratulera fru Díez de Rivera Icaza. Jag är också mycket tacksam att jag i dag har möjlighet att prata med henne i plenum och att hon också kryat på sig så mycket så att hon kan vara närvarande här.
Ett av de äldsta sorternas miljöolägenhet är för övrigt inte ljudet, utan stankolägenhet. Men stank är ett mycket subjektivt begrepp. Jag kallar det därför också doftolägenhet. För vilken parfym man än känner doften av, om man inte tycker att det luktar gott då är det stank och inte längre någon god doft. Men det är en av de äldsta olägenhetslagstiftningarna som vi har i Europa. För ljud finns det en annan lagstiftning, en lagstiftning som oftast finns i medlemsstaterna, och ljud är något som man skulle kunna få hälsoskador av. Därför är det nödvändigt att vi, hur det än sker, särskilt gör något åt den bullerolägenheten.
Målet för grönboken är att först se om vi kan göra gemensamma avtal med varandra. Vi måste då dock bestämma på vilka områden som vi tycker att gemensamma avtal i Europa skulle behöva göras. Vi tycker alla att bullerolägenheten måste förbli begränsad.
Vad är gemensamt vid bekämpningen av bullerolägenheten? Vi håller på gemensamt när vi börjar titta på var vi tycker att konkurrensförstörande element uppträder i gemenskapen. Om jag nu tittar på grönboken, konstaterar jag att det vid till exempel flygplansbuller talas om flygplan med lägre bullernivå, att det sägs, när det talas om buller av däck, att det skulle behöva produceras en annan sorts däck i Europa. Men att det egentligen inte talas om en gemensam zonindelning eller avtal för det och att det därför skulle kunna gå så långt, och historiska fakta finns, att en regional flygplats i den ena medlemsstaten inte tillåts och att det på basis av mycket mjukare regler får anläggas i en annan medlemsstat, sex kilometer från gränsen, var igenom den andra medlemsstaten ändå får besvär av den.
Jag tycker alltså att om vi ber den europeiska kommissionen om att göra något åt bullerolägenheten och åt bekämpningspolitiken, måste det först vara för apparaturen som används, maskiner som används och å andra sidan att det måste finnas en viss ramlagstiftningen på de punkter där vi tycker att konkurrensförstörande element kan göra som de vill. Jag tänker i detta på zonindelning av flygplatser. Jag tänker på höghastighetståg, stora motorvägar som man skulle behöva göra något åt. Jag tror att man för övrigt måste utgå ifrån att vi måste reglera på nationell nivå och där så är lämpligt på lokal nivå.

Eisma
Ordförande, bullerolägenhet är verkligen ett problem som behöver uppmärksammas på europeisk nivå, det är vi alla eniga om. Men vi måste se upp så att vi, när vi kommer fram till åtgärder, verkligen har subsidaritetsprincipen i tankarna. Fru Oomen talade om flygplatszonindelning och flygplansmotorer. Ja verkligen, det är typiska gränsöverskridande frågor som man måste ta upp på europeisk nivå. Men å andra sidan måste vi också se till, inom ramen för subsidiaritet, att åtgärderna som måste fattas på regional och nationell nivå inom området bullerolägenhet, också sker på den nivån.
Det finns en massa bra punkter i det utmärkta betänkandet från kollega Díez de Rivera, så som att utveckla gemensamma mätmetoder i Europa. Vi måste samla information i den Europeiska unionen genom miljöombudskap, det måste spela en viktig roll där. Offentlig upplysning, alla mycket bra saker och vi har redan många riktlinjer inom området för bullerolägenhet per produkt: flygplan, byggmaskiner, tänk på debatten som vi hade här om bullerolägenheten från motorer. Med andra ord, det finns redan mycket och hos den liberala gruppen, finns en del tvivel om en ramriktlinje verkligen är nödvändig. Därför paragraf 23: att verkligen kräva ramlagstiftning i grönboken och också genomföra det, nej, låt oss inom ramen för subsidiaritet fortsätta med att ta tag i frågor på europeisk nivå som hör dit och andra frågor på lokal, regional och nationell nivå. Det är ungefär den liberala gruppens åsikt om det förträffliga betänkandet från fru Diez de Rivera.

Papayannakis
Herr ordförande, buller är inte bara något som tillhör städernas kultur, som vår kära föredragande sa, utan det tillhör den moderna och vanligtvis massiva turismens kultur och då framför allt vid kusterna.
Miljontals medborgare i Europeiska unionen åker på semester och finner en rad bullerföroreningar. På dagen de olika motordrivna färdmedlen på havet, på kvällen de nattliga centra som förorsakar mycket buller och som antas vara av attraktiv karaktär för turisterna och följaktligen lönsamma för konkurrenskraften. Naturligtvis, som alltid, är ett sådant initiativ till konkurrens mycket skadligt för turisterna och för deras hälsa och självdestruktivt för själva turistnäringen.
Jag anser att detta är en anledning, herr ordförande, till att med kraft kräva att det skall finnas och etableras, på allvar naturligtvis, en gemensam politik som tar hänsyn till de miljontals semesterfirande europeiska medborgares intressen, som sätter gränser och förhindrar konkurrensen genom buller, något som slutligen snarare gynnar de som förorsakar bullret idag i turistnäringen.

Tamino
Herr ordförande! Låt även mig först och främst gratulera föredraganden Díez de Rivera Icaza till ett utmärkt betänkande, eftersom detta är ett dokument som äntligen klarlägger den stora betydelse som bullerproblemen har för de europeiska medborgarna. Numera är en stor del av den europeiska befolkningen tvungen att leva med farliga bullernivåer i sin närmiljö och detta kan vi inte bortse från. Ställda inför denna brist på lagstiftning, såväl på gemenskapsnivå som, ofta, på nationell nivå, kan vi inte nöja oss med en grönbok som saknar precisa åtgärder som gör att vi inom den närmaste framtiden kan räkna med att nå fram till regler som är tillräckliga för att lösa problemen för alla de medborgare som lever under dessa förhållanden.
Vi vet nu att buller kan skada på många olika nivåer. Buller har en direkt inverkan på fysisk nivå, men påverkar också direkt levnadsförhållanden, psyke, människors livsrytmer. Ur denna synpunkt är, som föredraganden redan har påpekat, framför allt bullret på natten farligt, eftersom det omöjliggör den viktiga fysiologiska funktion som är oumbärlig för individen, dvs. sömnen: att inte kunna sova på ett fullgott vis innebär en allvarlig störning i människors liv.
Det är av den anledningen det är viktigt med föreskrifter för flygplatserna som förbjuder nattflygning eller som tillåter nattflygningar enbart om det i närheten inte finns någon bebyggelse och därmed personer som kan skadas allvarligt. Jag vill påminna om att många framställningar som rör detta problem har kommit till utskottet för framställningar.
Rent allmänt kan man säga att en stor del av allt buller, även om det naturligtvis inte är allt, är knutet till problemet med transporter. Det är därför som betänkandet lägger stor vikt vid den frågan: och jag vill även påminna om att det är av särskilt stor betydelse att de nya förslagen till transeuropeiska transportnät tar med i beräkningen den eventuella höjning av bullernivåer som kan bli resultatet - jag tänker framför allt på problemet med höghastighetstågen.
Jag hoppas med andra ord att godkännandet av detta betänkande skall kunna påverka kommissionen att anpassa lagstiftningen och ge oss lämpliga regler inom området.

Blokland
Herr ordförande, den Europeiska unionen har fram till nu varit ganska återhållsam i att fastställa regler om bullerolägenheter. Jag kan föreställa mig den återhållsamheten, eftersom bullerproblem i de flesta fall är lokala. Ändå finns det europeiska aspekter på dem. Jag nämner endast bullernormerna för produkter så som bilar och gräsklippare och den gränsöverskridande bullerolägenheten genom att till exempel en väg eller ett flygfält ligger nära en landgräns. Det konstiga är att medborgare som gör sig lite löjliga över gräsklipparna under mottot: har de inget bättre att göra i Europa, ändå tycker att just det här är frågor som måste regleras europeiskt. Kommissionen är i sin grönbok fortfarande återhållsam och enligt mig helt rätt. De flesta bullerproblem är nu en gång lokala och kan också lösas bäst på den bogen. Om kommissionen alltså kommer med ett begränsat antal konkreta åtgärder då tyder det på sunt förnuft. Vad är det för meningen med att i riktlinjer reglera allt möjligt på europeisk nivå, om det vid praktisk tillämpning ändå inte ändras något därför att rådet inte kan förmås att ålägga sig självt en mycket stram tvångströja.
Jag tror att fastställande av gränsvärden för besvär av buller med allmän giltighet för hela unionen helt enkelt inte fungerar. Då föreskriver man i realiteten den fysiska planeringen sådant som inte kan realiseras. Då återstår det som kommissionen föreslår i sin grönbok. En bättre harmonisering av utvärderingsmetoderna för bullerolägenhet. Där finns en riktlinje med fiskala åtgärder mot bullerolägenhet från vägtrafik, en åtgärd för järnvägs- och flygplansbuller och buller av apparater utomhus.
Betänkandet Díez de Rivera lägger dessutom till ett antal rekommendationer av vilka jag i stort sett kan stödja alla. De bildar alla utomordentlig information för att bekämpa buller. Endast uppfattningen att detta kan föras in i en ramriktlinje, komplett med gränsvärden som måste tillämpas i den fysiska planeringen, kan jag inte stödja. Där spänner unionen bågen något för högt.

Kokkola
Herr ordförande, herr ledamot av kommissionen, kära kollegor, bullret är ett viktigt miljöproblem och med den nya teknologins utvecklingstakt kommer det inom kort att bli ett av de viktigaste.
Kommissionens grönbok är ett viktigt steg. Jag skulle emellertid vilja att ett ramdirektiv kom till stånd. Jag är helt och hållet överens med den kära och erfarna kollegan Carmen Díez de Rivera Icazas betänkande vilket fullständigt täcker frågan. Men också jag skulle vilja betona en del punkter:
Ljudföroreningar är ett av den moderna epokens fenomen. Vi hör ganska ofta numera människor som protesterar på grund av olika sorters ljud. För det är inte bara ljud som förorsakas av flygplan, som det har sagts - och det mycket riktigt - eller fabriker. Det är ljud av en kanske lägre intensitet, men som är dagliga och ihållande och som resulterar i störningar och som förorsakar skador på den mänskliga organismen utan att uppmärksammas direkt.
Det måste finnas stränga normer beträffande stora byggnadsprojekt, eftersom vi allt oftare konstaterar att det byggs bilvägar i närheten av bebodda områden. Vi konstaterar också att bostadsområdena allt oftare utvidgas i närheten av flygplatser. Jag tycker att det är vår skyldighet att undersöka och bekämpa detta problem i sin helhet.
För övrigt anser jag att det är mycket viktigt att undersökningar kommer till stånd beträffande de material som används till ljudisolering, så att dessa produkter är miljövänliga.
Slutligen anser jag också att det är mycket viktigt att det i normerna som fastställs för olika typer av buller tas hänsyn till de klimatologiska förhållandena i Europeiska unionens medlemsländer med tanke på de underliggande skillnader som existerar mellan nord och syd.

Bébéar
Herr ordförande, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar, buller klassas som det största miljöhotet av de flesta européer och nästan 70 % ser sin livskvalitet drabbad av buller. För övrigt lider över 20 % av européerna av sjukdomar som har samband med alltför höga ljudnivåer.
Jag är öron-, näs- och halsläkare, specialiserad på dövhet. Jag skulle här vilja försäkra er om att antalet sjukdomar och fall av dövhet som har samband med buller ökar från år till år, vilket Världshälsoorganisationen riktigt påpekar i sin rapport. Man kan här lämpligtvis också räkna in de följder av bullret som inte har med hörseln att göra, särskilt för sömn, arbetsprestationer, inlärning i skolan, antal läkarbesök, konsumtion av psykofarmaka och neuroleptika. Under tusentals år har historien visat oss att människan kan anpassa sig, men denna anpassning har ett pris, och hittills har de flesta nationella regeringar och gemenskapen reagerat alltför litet. Lagstiftningen är fortfarande otillräcklig. Det är hög tid att Europeiska unionen inser problemets omfattning och gör bullerbekämpning till en av sina prioriterade frågor. Därför måste man gå längre än till allmänt hållna och frikostiga önskningar om en förbättring. Man måste fastlägga en bestämd tidsplan, med gemensamma maximinivåer, om man inte vill att plågan skall utbreda sig. Forskningen bör uppmuntras.
I detta hänseende vänder jag mig till Cresson för att hon skall förse oss med nödvändiga normer. I själva verket svarar de aktuella normerna i fråga om buller inte mot den fysiologiska verkligheten. Vi behöver en strikt tidsplan med omaktualiserade normer, och det är nödvändigt att Europeiska unionen övervakar och föreskriver regelbundna kontroller och bestraffningar vid förekomst av brott.
Förhållandet mellan buller och hälsa är ytterst sammansatt. Genom tydliga åtaganden, konkreta handlingar och stark politisk beslutsamhet kommer vi att ge samtliga européer det skydd de efterfrågar. Jag tycker alltså om Díez de Riveras betänkande, som måste vara tillfället för Europaparlamentet att inför kommissionen uttrycka de europeiska medborgarnas höga förväntningar.

Kestelijn-Sierens
Herr ordförande, kollegor herr kommissionär, gärna vill jag i denna debatt plädera för ett strängare europeiskt förfarande när det gäller buller från lufttrafiken och för att uppåt enhetliggöra bullernormer så som den föredragande har sagt i sin slutsats 29. För närvarande finns det ju bara de större och mer konkurrenskraftiga flygplatserna som kan lägga på strängare normer och vägra bullriga plan. De mindre flygplatserna som måste kämpa mer för att förbli ekonomiskt bärkraftiga, ställer så få krav som möjligt och blir följaktligen ett Mekka för gamla, bullriga maskiner som en större flygplats inte längre tillåter. Tar vi till exempel i mitt land Oostendes flygplats. Nåväl, livsmöjligheten för regionen Oostende sätts allvarligt på spel genom avsaknaden av strängare normer för denna flygplats. De normerna skrivs tydligen bara för Zaventem.
Slutligen tycker jag, så som den föredragande föreslår i sin slutsats 8, att det är viktigt att förebyggande och bekämpning av bullerolägenheter tas med bredvid de andra miljökriterierna som explicit villkor för godkännande av finansiering av projekt genom strukturfonderna.

Sornosa Martínez
Herr ordförande, jag stöder fullt ut Díaz de Rivera Icazas betänkande. Det är ett utmärkt betänkande om de riktlinjer som snarast måste tillämpas i praktiken.
Den akustiska föroreningen är tillsammans med den atmosfäriska det största problem vi har i städerna och påskyndar försämringen av livskvaliteten inom stadsbebyggda områden. Jag kommer från Valencia, en av städerna i Europa med mest trafikbuller, men också av buller från fritidsaktiviteter. Utan tvivel kommer Valencia, om denna karta över gemenskapen tas fram, vilket jag hoppas, att ståta med en av de första platserna.
Som föredraganden påpekade kan omgivande trafik, byggplatser och industri störa och påverka medborgarens normala verksamhet. Vi har alla närliggande exempel på hur bullret varje dag påverkar oss. Våra städer är bullriga, över rekommenderade maximinivåer, och kravet på att ta fram ett ramdirektiv på gemenskapsnivå inom detta område samt att införa åtgärder på nationell och lokal nivå är en brådskande fråga. Vi bör ta oss an bullret globalt genom att minska den omgivande trafiken, genom att stödja kollektiva transporter och genom en underliggande politik som gynnar funktionaliteten och inte spekulationen.
Avslutningsvis vill jag personligen gratulera föredraganden för att hon illustrerat sitt betänkande med två brev från vår nobelpristagare i litteratur, Juan Ramón Jiménez, som började beklaga sig redan i början av detta sekel över bullerstörningarna. Man kunde hoppas att vi idag, 70 år senare, bara skulle behöver ta oss an det nattliga bullret från gräshoppor och pianolor och inte behövde säga till kommissionen att detta är en brådskande fråga och av största behov för medborgarna.

Sandbæk
Herr ordförande. Kommissionens grönbok om framtidens bullerpolitiken innehåller många väsentliga och korrekta bedömningar om de bullerproblem som vi upplever i vår vardag. I synnerhet noterar jag med tillfredsställelse, att kommissionen speciellt uppmärksammat bullerelement från vägtrafiken, som är den absolut mest störande bullerkällan i Europa. Jag ger mitt samtycke till att kommissionen ersatt sin första önskan om att ålägga de enskilda medlemsländerna att förbinda sig till en gemensam lagstiftning på området med ett bullerbekämpningsprogram.
I Danmark är det nämligen den mest utbredda uppfattningen, att det är förnuftigt att lösa bullerproblemen på nationell nivå. Vi har sålunda rättat till alla väsentliga bullerproblem på ett föredömligt sätt. Vi har en utomordentligt välfungerande planlagstiftning, som säkerställer en förnuftig planering av det fysiska landskapet med respekt för människans livsvillkor. Det sker på bästa demokratiska sätt i dialog med de lokala instanserna i närmiljön. Likaså får danska medborgare som bevisligen är störda av trafikbuller sina hus bullerisolerade på statens bekostnad.
Vår internationella flygplats i Kastrup har i samarbete med det danska folketinget infört ett totalt landningsförbud nattetid för särskilt bullrande flygplan, och är för övrigt i dag en av Europas minst bullrande flygplatser.
Med all respekt för Díez de Rivera Icazas stora och utomordentliga arbete kan jag därför inte ansluta mig till de ändringsförslag i betänkandet som efterlyser ett gemensamt ramförslag. Övriga ändringsförslag kan jag i stort sett varmt understödja, och jag kommer tills vidare att invänta, om den strama nationella uppföljning som ändringsförslagen uppmanar till kommer att äga rum. Grönbokens fina analytiska avsnitt ger en god beskrivning av de störningskällor som vi lever med i dag och kan fungera som ett starkt incitament till denna uppföljning.

Pollack
Herr ordförande, först skulle jag vilja lovorda Díez de Rivera Icaza för hennes ihärdiga arbete i bullerfrågan, hennes sjukdom till trots. Jag välkomnar den försenade grönboken om buller eftersom nästan sju av tio personer i Europa är utsatta för bullernivåer över de rekommenderade. De värsta syndarna är, som vi känner till, alltför starkt buller från vägtrafik och flygplan, bland andra saker. Även om det ofta ses som ett lokalt problem har samhället och näringslivet i Europa ofantliga kostnader för stressrelaterade sjukdomar, till vilka buller är en bidragande orsak.
I stadsmiljö ser vi vanligtvis att det är de fattigare medborgarna och de fattigare områdena, där människor måste bo eller arbeta nära stora, bullrande, förorenande vägar. Det är hög tid att detta problem tacklas mycket mer effektivt än vi har kunnat göra hittills.
Min valkrets i London lider också av problem med sömnrubbningar orsakade av tidiga morgonflyg på Heathrow flygplats. Jag hoppas att parlamentets krav på förbud mot nattflygningar kommer att leda till handling innan mina medborgares livskvalitet blir ännu sämre som en följd av ökad flygtrafik i och med att terminal 5 tas i drift.
De krav som ställs i grönboken är alla mycket bra: mätningar, informationsutbyte, bullerkartläggning. Parlamentet samtycker till allt detta. Men vi måste också ha ett ordentligt ramdirektiv om bullerminskning och vi ber kommissionen att inte förhala längre, utan att lägga fram detta som ett brådskande ärende för alla våra medborgares hälsas skull.

Fischler
Herr ordförande, mina högt ärade damer och herrar! Innan jag börjar tala om grönboken och parlamentets yttrande, vill jag uttrycka min glädje över att föredraganden av betänkandet, fru Díez de Rivera Icaza, åter finns med bland oss idag. Samtidigt vill jag hjärtligt lyckönska föredraganden till detta utmärkta betänkande. Kommissionen tackar Europaparlamentet för det utförliga bidraget till debatten om den framtida bullerbekämpningspolitiken, vilket jag naturligtvis kommer att noga analysera.
Vi är särskilt imponerade av den mångfald åtgärder som krävs i resolutionen, vilket tydliggör hur viktig utvecklingen av en sammanhängande strategi för vår framtida bullerbekämpningspolitik verkligen är. Enligt kommissionens uppfattning levererar dessa vittomfattande konsultationer som den gett upphov till med sin grönbok en solid grundval för fastställandet av åtgärder för bullerbekämpning. Under tiden har mer än 175 skriftliga bidrag kommit in och otaliga konferenser har organiserats med anledning av de aspekter som berörs i grönboken, vilka också kan lämna viktiga informationer.
Kommentarerna stärker kommissionen i sin uppfattning att en omfattande bullerbekämpningsstrategi är nödvändig, vilken måste involvera alla olika förvaltningsnivåer, från kommunerna till de europeiska institutionerna. Det är just många städer som också tagit ställning till grönboken, vilket motsvarar den princip om ansvarsfördelning enligt vilken alla berörda parter måste samarbeta för att uppnå ett gemensamt mål. Samtliga bidrag håller för närvarande på att sammanfattas och utvärderas av våra olika avdelningar och kan inom den närmaste framtiden hämtas via kommissionens internetserver Europa.
Kommissionen är övertygad om att detta betänkande och den av er antagna resolutionen på ett betydande sätt kan bidraga till en framgång för vår politik och till att vi uppnår vårt gemensamma mål - skyddet av medborgarna mot hälsovådligt buller som inskränker livskvaliteten. Vi är medvetna om att grönboken väckt stora förväntningar hos just de medborgare som är utsatta för bullerproblem, och vi bör därför inte svika dessa förväntningar.

Eisma
Herr ordförande, jag värderar denna kommissionär mycket. Det handlar inte om det. Men kan kommissionär Fischler säga varför fru Bjerregaard inte är här. Vi har inte heller fått ett enda svar från kommissionären: kommer det nu en ramriktlinje eller kommer den inte? Och om den kommer inom vilken tidsperiod kommer den? Jag skulle gärna vilja ha ett något mer innehållsrikt svar på det förträffliga betänkandet från min kollega och från den kommissionär som också är behörig att svara.

Fischler
Herr ordförande, herr parlamentsledamot, jag är ledsen, men jag kan tyvärr inte tala om för er anledningen till att fru Bjerregaard inte kan vara här idag eftersom jag inte känner till den. Men jag kan lova er en sak, nämligen att jag skall ge henne en ordagrann redogörelse för det ni just tagit upp och jag hoppas att hon också därefter skall regera på lämpligt sätt.

Díez de Rivera Icaza
Herr ordförande, första av allt vill jag tacka kommissionären för hans goda föresatser och de fler än 15 talarna i denna debatt. Ni kanske kommer ihåg att även jag under mitt inlägg beklagade den hemlighetsfulla frånvaron av den kommissionär som ansvarar för denna fråga. Jag är övertygad om att kommissionär Fischler, med samma passion som han just försvarat Eisma, kommer att upprepa vår begäran för henne och säga att vi inte står inför ett arbete som begränsas till fina ord och inför mer än 170 svar från hela unionen. Därför, herr kommissionär, med tanke på er inställning, ber vi er att vi under detta år skall få den lagstiftning som utlovades till 1996, och tack för era goda föresatser.

Ordföranden
Tack så mycket, ledamot Díez de Rivera.
Jag förklarar debatten för avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon, kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.00.)

