Jordbävningen i Haiti (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är utrikesrepresentanten Catherine Ashtons uttalande om jordbävningen i Haiti.
Vi kommer också att få lyssna till kommissionsledamot Karel De Gucht, men först ger jag ordet till Catherine Ashton. Det är ett stort nöje för mig att få välkomna henne. Jag har arbetat mycket tillsammans med henne i andra sammanhang och önskar henne lycka till med det nya uppdraget.
Catherine Ashton
vice ordförande för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Herr talman! Tack så hemskt mycket för era vänliga ord. Ärade ledamöter! Jag bad om denna debatt för att få tillfälle att uppdatera parlamentet om situationen i Haiti efter den fruktansvärda jordbävningen den 12 januari. Förlusterna och skadorna är oerhört omfattande. Upp till tre miljoner människor har drabbats av tragedin och dödssiffrorna fortsätter att stiga.
Detta är en enorm humanitär och politisk katastrof. Närmast inriktar vi oss på att arbeta tillsammans med Förenta nationerna och ledningen i Haiti för att lindra det haitiska folkets lidande. På lång sikt har vi gjort ett åtagande att bygga upp Haiti igen. Många europeiska medborgare har också förlorat livet och omkring 1 000 personer saknas fortfarande.
EU reagerade snabbt, inte genom att sträva efter tidningsrubriker utan med siktet fullständigt inställt på att se till att de behövande fick hjälp. På FN:s inrådan avstod vi från att resa till Haiti omedelbart. Det skulle bara ha tagit uppmärksamhet och redan knappa resurser från hjälparbetet. Vi kommer självfallet att resa till Haiti så snart det är lämpligt, och jag har kommit överens med kommissionsledamot Karel De Gucht om att han reser till Haiti den här veckan för att framföra EU:s deltagande och understryka vårt engagemang för folkets bästa. Han kommer också att ta tillfället i akt att se över våra hjälpinsatser hittills och diskutera vilka de mest trängande behoven kommer att vara under de kommande veckorna och månaderna med FN och vårt folk ute på fältet.
Under tiden fortsätter vi att arbeta för fullt på alla plan: med humanitära och politiska frågor och med säkerheten. Under de senaste dagarna har jag haft ständig kontakt med utrikesminister Hillary Clinton, FN:s ledning, EU:s utrikesministrar och Kanada, som leder gruppen ”Haitis vänner”: allt i syfte att få till stånd ändamålsenliga och samordnade internationella insatser. Jag kommer att resa till Förenta staterna den här veckan för att följa upp denna och andra frågor med USA:s regering, FN:s generalsekreterare och andra i New York.
FN har bett om snabbt ekonomiskt stöd - på 575 miljoner US-dollar - samt logistisk hjälp med att transportera humanitärt bistånd. I går bad FN:s generalsekreterare också om polisiära och militära förstärkningar av FN:s fredsbevarande styrka.
För att hjälpa till att mobilisera och samordna våra insatser har jag bett det spanska ordförandeskapet för EU att sammankalla ett extramöte med rådet (utrikesfrågor). För första gången sedan Lissabonfördraget trädde i kraft drar vi nu samman kommissionens och rådets sekretariat och medlemsstaterna till en gemensam ansträngning under samordning av mig. Detta är något helt nytt.
Vi hade ett givande rådsmöte i går. Alla var överens om att det behövs snabba insatser och nära samordning med FN. När det gäller den ekonomiska hjälpen kom rådet till följande slutsatser. Det välkomnade kommissionens preliminära åtagande om omedelbar humanitär hjälp på 30 miljoner euro, vid sidan av de 92 miljoner euro som medlemsstaterna har gjort preliminära åtaganden om.
Det välkomnade kommissionens preliminära åtagande om 100 miljoner euro till tidiga icke-humanitära insatser, till exempel för återställande och återuppbyggnad, och noterade kommissionens preliminära uppskattning att 200 miljoner euro kommer att finnas att tillgå för mer långsiktiga åtgärder.
Det efterlyste en internationell konferens om Haiti när tiden är mogen, efter det att man gjort en fullständig uppskattning av behovet av insatser efter det akuta krisläget.
Sammantaget är detta en god respons på kort tid. Hjälpen kommer också att riktas till Dominikanska republiken. Det kommer att vara ett mindre problem att uppbåda tillräckligt med pengar än att få ut hjälpen till de människor som behöver den i nuläget. Vi måste se till att pengarna kommer till användning för hållbar politisk och fysisk återuppbyggnad. Efter FN:s generalsekreterares begäran om hjälp med att transportera humanitärt bistånd och om ytterligare polisstyrkor bad rådet mig att redovisa EU:s medlemsstaters bidrag och lägga fram förslag till en sådan mobilisering. Jag arbetar på det.
Omedelbart efter rådets möte sammankallade vi kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik för att göra en uppföljning. Redan nu finns det tidiga uppgifter om medlemsstaternas bidrag, inklusive möjliga insatser via den europeiska gendarmeristyrkan. Under de närmaste dagarna kommer arbetet med att ta fram snabba, riktade insatser att fortsätta i rådets beredningsgrupper.
Rådet (utrikesfrågor) kommer att sammanträda igen nästa måndag. Vi kommer att följa upp Haitifrågan och diskutera ytterligare åtgärder.
Detta är ett viktigt test av EU:s yttre politik i Lissabonfördragets nya värld. Haitis folk - och vårt eget folk - förväntar sig snabba, ändamålsenliga och samordnade insatser. Och det är det vi anser att de får.
Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med parlamentet om detta och är glad över att kunna vara här i dag och ge er denna information och höra era åsikter.
Karel De Gucht
Herr talman! Låt mig börja med att understryka att den här katastrofen saknar motstycke, både när det gäller de humanitära konsekvenserna och konsekvenserna för landet i allmänhet.
Haiti är ett av världens fattigaste länder. Det är ett land som befinner sig i en kroniskt bräcklig situation och vars befintliga basfunktioner och grundkapacitet har drabbats av mycket allvarliga störningar. Världssamfundet har också drabbats hårt. Personal från FN och icke-statliga organisationer och vår egen kommission saknas fortfarande, vilket också är en förklaring till problemen med att organisera stödet på plats. Det är viktigt att förstå att detta inte beror på bristande kompetens utan på att stödgivarna själva har drabbats. Hjälpinsatserna flyter inte så smidigt som man skulle önska, även om vi ser att det blir bättre för varje timme som går.
Med andra ord handlar det inte bara om att rädda människoliv. Vi måste faktiskt rädda landet som helhet. Det var därför som den höga representanten Catherine Ashton sammankallade detta extramöte med rådet, vilket var ett mycket användbart verktyg för att ta itu med problemet. Jag vill bara mycket kort nämna fyra stora utmaningar.
För det första måste vi naturligtvis tillfredsställa humanitära behov. Dessa är enorma och rör främst akutvård för de skadade, vatten och hygien - det finns till exempel risk för kolera - mat och bostäder. Det råder störst brist på kirurgi, primärvård och läkemedel, utrustning för vattenbehandling, livsmedel, tillfälliga bostäder och logistiskt stöd. Däremot finns det tillräckligt med räddningskapacitet. Prioriteringarna för den organisatoriska samordningen är att slutföra behovsbedömningen, skapa en mer detaljerad bild av behoven och organisera transportlogistiken. Dessa frågor kommer också att tas upp inom EU-institutionerna.
Slutligen måste vi organisera samordningen av de internationella hjälpinsatserna. Detta är alltid mycket svårt under sådana här omständigheter. Jag vill betona att europeiska ECHO- och MIC-team sattes in direkt, bara några timmar efter jordbävningen. Ända sedan dess har de arbetat med att bedöma behoven och samordna stödet. Vi samarbetar med team från FN:s kontor för samordning av humanitär hjälp (OCHA), och står i ständig kontakt med John Holmes, FN:s samordnare för humanitära frågor.
Den andra punkten är att bygga upp, eller återuppbygga, en grundläggande statsapparat. Detta är mycket viktigt. Landet måste fungera igen, inte bara fysiskt - de flesta byggnader har försvunnit - utan dessutom saknas en mängd höga tjänstemän och de statliga strukturerna har drabbats av allvarliga störningar.
Rådet välkomnar att vi omgående kommer att skicka en grupp sakkunniga från EU med uppgift att bedöma vilka de mest trängande behoven staten och den offentliga förvaltningen har för att kunna ge teknisk hjälp. Vår diplomatiska personal och samarbetspersonalen på plats har förstås bäst förutsättningar att göra detta, men de är överbelastade. Detta arbete kommer att bli allt viktigare under de närmaste dagarna. Vi, Europeiska unionen och Europeiska kommissionen, kan tillsammans med rådet spela en ledande roll för att fysiskt återupprätta de statliga institutionerna och naturligtvis även hjälpa folket.
För det tredje har vi naturligtvis planen för att återuppbygga landet, där vi måste ha ett perspektiv som sträcker sig bortom de akuta hjälpinsatserna. Om några veckor kommer många katastrofteam och resurser som sätts in nu att ha lämnat landet och det finns en risk för en andra katastrofvåg - någonting mycket typiskt för katastrofer av det här slaget - om vi inte upprätthåller vår hjälp och vårt stöd.
Vi måste omedelbart upprätta heltäckande, samordnade gemensamma insatsplaner från EU:s sida på medellång och lång sikt. Våra tjänstemän arbetar på det. Dessa bör utformas så att vi får en lämplig arbetsfördelning mellan EU-institutionerna och medlemsstaterna och så att strategin för hjälpinsatser, återställning och utveckling hänger samman, med en hållbar och friktionsfri övergång mellan akutinsatser och åtgärder efter det akuta krisläget.
Vi har uppmanat alla medlemsstater att delta i dessa insatser fullt ut och att omvandla alla våra åtaganden om samordning och effektivt bistånd till handling. I den här situationen kommer styrkan i våra åtaganden att testas och vi måste vara starka om vi ska lyckas.
Slutligen har vi de ekonomiska insatserna. Som den höga representanten redan har nämnt kommer kommissionen att göra en stor insats, främst i form av humanitärt stöd - med 30 miljoner euro, varav större delen - 22 miljoner euro för att vara exakt - är helt nya pengar som kommer utöver de humanitära åtaganden vi redan har gjort gentemot Haiti. Det tidiga katastrofbiståndet - som inte är humanitärt stöd (och det jag nyss sade om de statliga institutionerna hör naturligtvis hit) - uppgick till 100 miljoner euro, varav hälften var omfördelade pengar och hälften nya. Sedan har vi det mer långsiktiga stödet, där det nu i det inledande skedet finns ett belopp på 200 miljoner euro.
Därefter får vi se hur läget är. Nu talas det om siffror på omkring 10 miljarder US-dollar. Det tycker jag låter mycket och det kan hur som helst inte kommissionens budget matcha. Vi får se hur givarkonferensen går och höra med medlemsstaterna om exakt hur vi ska kunna delta med högre belopp i slutändan. Detta är det EU-övergripande paket som nu har satts samman utöver alla de insatser som medlemsstaterna redan gör och kommer att göra.
Som den höga representanten sade kommer jag att resa till regionen - till Haiti och också till Dominikanska republiken - i morgon bitti för att diskutera med myndigheterna, bland annat om insatserna att försöka bygga upp de statliga institutionerna igen. Presidenten och stora icke-statliga organisationer finns på plats. Jag kommer också att resa till Dominikanska republiken. Det är viktigt att vi också träffar myndigheterna där, eftersom det är de som är grannarna. Man kan redan konstatera att situationen kan komma att skapa viss överbelastning vid gränsen, så jag kommer även att sammanträffa med de dominikanska myndigheterna.
Det är allt jag har att säga för närvarande. När jag kommer tillbaka kommer jag att rapportera till utskottet för utveckling, på måndag eftermiddag.
Gay Mitchell
Herr talman! Jag är säker på att kammaren vill hedra minnet av de saknade FN- och EU-anställda och alla de som saknas och lider i Haiti just nu.
Det gläder mig att kommissionsledamot Karel De Gucht ska resa dit och att han kommer att rapportera till utskottet för utveckling när han kommer tillbaka på måndag. Detta är en mycket välkommen utveckling. För att använda hans egna ord saknar den här katastrofen motstycke, och jag tycker att det är rätt att framhålla det när det gäller ett land av det här slaget. Därför anser jag i förbigående sagt verkligen att Europeiska unionen måste vara mer synlig.
Nu när vi har en hög representant som är vice ordförande i kommissionen måste denna person vara mer synlig i sådana här frågor.
EU är världens största biståndsgivare. Vi ger 60 procent av allt bistånd och är förmodligen den största givaren av humanitärt bistånd också. Men nu ser vi amerikanska sjukhusfartyg där, medan det enda vi ser av EU är att medlemsstaterna går in från Belgien och Irland och Storbritannien eller vad det nu är. Det borde finnas en synlig EU-närvaro. Varför inte stridsgrupper? Varför inte några stående grupper som roterar och är redo att gå in i området när sådana här saker inträffar?
Det sista jag vill säga är att det som hände i Haiti har sina rötter i fattigdomen. Vi får inte glömma Haiti när den här fruktansvärda tragedin klingar av och försvinner ur tv-rutorna. Det är dags att ta itu med den bakomliggande fattigdomen i Haiti en gång för alla.
Linda McAvan
för S&D-gruppen. - (EN) Herr talman! I dag går våra tankar till Haitis folk och den tragedi de upplever. Jag är säker på att alla ledamöterna vill sända Haitis folk sina kondoleanser. Det är en tragedi, men som Gay Mitchell har sagt är det en tragedi som utspelar sig i ett land där 75 procent av invånarna redan lever under fattigdomsgränsen. Detta är någonting vi verkligen måste titta på för framtiden.
Allmänheten har reagerat på utmaningen att hjälpa Haiti på ett utmärkt sätt. Enbart i Storbritannien har 30 miljoner pund samlats in på bara några dagar - från allmänheten i tider av finanskris - så vi vet att vi har allmänheten bakom oss när vi försöker samla in pengar till Haiti.
Jag vill tacka den höga representanten för allt ni har gjort för att få ihop snabba EU-insatser för Haiti. Tsunamin lärde oss att en god samordning i själva verket är lika viktig som de medel vi sätter in. Det handlar inte om vilka nationsbeteckningar stödet har, utan om att få ut det, att arbeta tillsammans med FN för att få ut det.
I det längre perspektivet gläder det mig att det kommer att hållas en internationell konferens om Haiti. Jag anser att vi måste se till Haiti som helhet, till dess utestående skuld, och jag hoppas att Haitis skuldproblem kommer att finnas med på dagordningen för den internationella konferensen. Haiti är skyldigt internationella borgenärer 890 miljoner US-dollar, varav en stor del kommer från Internationella valutafonden (IMF). IMF har beviljat Haiti ett lån på 100 miljoner US-dollar. Kan vi omvandla det till ett bidrag? Det är ingen mening med att göra landet utarmat i ytterligare 100 år. Så jag hoppas att ni sätter upp detta på dagordningen för IMF-mötet.
Jag hoppas också att vi kommer att ta upp andra frågor och tycker att ni har rätt i att frågan om gränsen till Dominikanska republiken är lika viktig. Så tack än en gång för era ansträngningar. Jag hoppas att hela parlamentet kommer att arbeta hårt för att få till stånd en bra och samordnad insats.
Liam Aylward
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill börja med att önska den höga representanten Catherine Ashton lycka till med de många utmaningar som väntar henne under hennes mandatperiod. Som hon mycket väl vet, och som FN har förklarat, är situationen i Haiti den värsta humanitära katastrofen på decennier. Antalet saknade människor, offer och dödade fortsätter att stiga.
De mänskliga kostnaderna för tragedin är omätbara. Biståndet börjar komma in, men vi känner alla till de betydande svårigheter som biståndsarbetarna har med att försöka fördela stödet till dem som bäst behöver det.
De icke-statliga organisationerna ute på fältet har uppgett att växande problem med säkerhet, logistik och byråkrati hindrar stödet att komma fram och förvärrar den redan katastrofala situationen. Det är dessa problem som betyder skillnaden mellan liv och död för haitierna.
Det behövs ett tydligt ledarskap och samordnade insatser i det frenetiska arbetet med att lindra lidande och kaos. Icke-statliga organisationer, statliga organ, internationella organisationer och lokala myndigheter måste arbeta tillsammans för att ge katastrofhjälp på många områden till de behövande.
Det står klart att landet behöver ett massivt internationellt stöd omedelbart. De europeiska medborgarnas respons och rekordstora generositet och solidaritet har varit enorm. De över 420 miljoner euro i humanitärt stöd till Haiti från EU som utlovades i går visar på ledarskap och engagemang, men stödet måste levereras på ett samordnat och ändamålsenligt sätt.
Europeiska unionens uttalade strävan är att konsolidera och förstärka de globala hjälpinsatserna. Jag hoppas att ni kommer att anstränga er för att nå detta mål under era respektive besök i Förenta staterna, Haiti och på andra håll senare i veckan, fru Ashton och kommissionsledamot De Gucht.
Den långsiktiga utvecklingen av den fattigaste nationen på västra halvklotet måste prioriteras. De 200 miljonerna euro i stöd från EU för att bidra till återuppbyggnaden av Haiti på lång sikt är en positiv start, men när tv-kamerorna har stängts av och världens uppmärksamhet riktas åt andra håll måste EU, i egenskap av global ledare, agera och ta sitt ansvar.
Eva Joly
Herr talman, fru utrikesrepresentant, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Den här nya humanitära krisen som Haiti genomlever är kanske större än alla de föregående, så mycket större att jag tvivlar på att det går att finna de rätta orden för att tala om offren, för att tala om de överlevande och sträcka ut handen till familjerna och berätta för dem att vi verkligen delar deras smärta och är medvetna om vårt ansvar.
Hur våldsam jordbävningen än var kan den inte ensam förklara skadornas omfattning. De beror också på den kroniska fattigdom som har rått i Haiti i många år. Hittills har världssamfundet inte lyckats förändra någonting där. Vad värre är: genom att tvinga på Haiti en politik som vi nu vet inte fungerade har de internationella institutionerna, EU och dess partner gjort den sociala strukturen, ekonomin och institutionerna ännu ömtåligare.
På 1970-talet var Haiti nästan självförsörjande i fråga om livsmedel. Landet producerade 90 procent av de jordbruksprodukter det behövde. I dag importeras över hälften. Detta har säkerligen haft en skadlig inverkan på den lokala produktionen. Före jordbävningen var Haiti ett land utan resurser, eftersom det hade berövats de resurser det hade rätt till.
Därför måste vi först förse Haiti med så mycket stöd som möjligt för de akuta problemen. Från den synpunkten kan vi bara beklaga att det har varit väldigt svårt att få fram internationellt stöd. Vi måste förbättra våra förfaranden i framtiden. Framför allt måste vi emellertid vara medvetna om att långsiktigt utvecklingsstöd inte kommer att vara ändamålsenligt om vi insisterar på prioriteringar som vi anser vara de rätta trots att alla ute på fältet säger till oss att vi har fel. Vi måste ifrågasätta våra egna metoder, men det kommer inte att fungera om vi inte ökar de medel vi anslår till utvecklingspolitiken på lång sikt. Europeiska unionen har meddelat att den kommer att frigöra en viss mängd stöd till Haiti och det har medlemsstaterna också gjort. Vi talar om 130 miljoner euro på kort sikt och 200 miljoner för de långsiktiga behoven.
Jag skulle vilja jämföra dessa siffror med andra, med de 155 miljarder US-dollar som bankerna i City of London och på Wall Street gör sig redo att betala ut till några tusen av sina anställda. Det gör att vi måste fråga oss vilken utvecklingsmodell vi vill verka för på global nivå.
Det är nödvändigt med humanitär katastrofhjälp, men inte tillräckligt. Den får inte under några omständigheter bli en ersättning för utvecklingsstödet, och de länder som detta är avsett att hjälpa får inte uppleva att det fungerar som ett veritabelt diktat. Det bästa sättet att hjälpa länder som har stora problem är att fortsätta att respektera dem, att göra det möjligt för dem att dra nytta av sina egna resurser. Vi måste skriva av Haitis skuld och betala vår skuld till landet.
Vi är skyldiga offren i Haiti att hjälpa dem att bygga upp ett land som var ödelagt redan innan denna naturkatastrof fullständigt vände upp och ned på det.
(Applåder)
Nirj Deva
Herr talman! Vi känner med och tänker på Haitis lidande folk. Jag vill ge Catherine Ashton och Karel De Gucht en eloge för de insatser som hittills har gjorts och fortfarande görs. Det råder ingen tvekan om att det kommer pengar. Jag var med när tsunamin drabbade först Sri Lanka och sedan Indonesien. Jag har bevittnat jordbävningar i Turkiet. Jag såg vad som hände i Kina. Varje gång något liknande inträffar står vi där handfallna. Vi har vattenreningstabletter och tält och rent vatten men ingen infrastruktur. Jaså, är infrastrukturen förstörd, säger vi. Det är klart att den är förstörd. Vi måste mycket snabbt kunna tillhandahålla en tillfällig infrastruktur.
Och hur gör man då det? Vad sägs om ett hangarfartyg? De har el, de har kärnkraft, de har generatorer för vattenrening och de har helikoptrar. Skulle vi kunna organisera en global räddningsinsats som är redo att ge sig iväg med kort varsel, som kan tillhandahålla provisoriska hamnar, tillfälliga bostäder och ersättning för all infrastruktur som blir förstörd? Vi måste tänka nytt i fråga om hur vi ska kunna rädda liv omedelbart efter en katastrof.
Patrick Le Hyaric
Herr talman, fru utrikesrepresentant, herr kommissionsledamot! Jag vill än en gång säga att vi är djupt bedrövade över det som Haitis folk, Haitis barn tvingas genomlida.
De har nu levt, överlevt, i ett absolut helvete i sju dagar. Den globala solidariteten värmer, men den måste fortfarande konsolideras och samordnas bättre med det enda syftet att hjälpa Haitis folk, som är törstiga, hungriga, hemlösa och berövade den mest grundläggande sjukvård. Heder åt alla de män och kvinnor som deltar i arbetet.
Europeiska unionen har inledningsvis beslutat att frigöra en del medel. Vi får emellertid inte nöja oss med det. EU:s stöd måste öka betydligt och det globala banksystemet måste involveras. Europeiskt livsmedelsöverskott måste snarast skeppas till det haitiska folket.
Låt oss vara uppriktiga. Vår kontinent har en stor skuld till Haiti och det är vår skyldighet att kompensera alla dessa år av övervälde och plundring. Vi måste dra lärdom av det sätt på vilket den här ön, Karibiens pärla, har styrts av internationella finansinstitut som har kvävt den med skrämmande höga skulder och lika skrämmande räntor på dessa skulder.
Parlamentet bör uttala sig för en omedelbar och ovillkorlig avskrivning av hela statsskulden. Vår grupp hoppas att man vid den konferens som snart ska hållas i Montreal kommer att göra konkreta förberedelser för en internationell konferens om hur vi ska reparera och återuppbygga Haiti och skapa en hållbar utveckling med det haitiska folkets hjälp.
Denna återuppbyggnad måste ske under FN:s beskydd, så att det haitiska folket kan återfå sin ekonomiska och politiska suveränitet. Haiti får inte bli bytet i en kamp om herraväldet mellan stormakter. Så samtidigt som vi berömmer Förenta staternas hjälpinsatser måste vi vara på vår vakt och vägra låta de nordamerikanska ledarna använda denna fruktansvärda katastrof som förevändning för att ockupera ön, styra den och etablera militärbaser där.
EU måste föregå med gott exempel. Vi ska bara ha ett mål, bara bry oss om en sak: Haitis folk, Haitis barn.
Fiorello Provera
för EFD-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill ge uttryck för min stora solidaritet med alla dem som har drabbats av denna naturkatastrof.
I sådana här situationer, med storskalig förstörelse av byggnader och infrastruktur och med tusentals döda, är det nästan omöjligt att få fram hjälp på ett effektivt sätt utan ett minimum av allmän ordning och säkerhet. Alla stödinsatser är svåra utan nära samordning när det gäller att samla in de förnödenheter som behövs och dela ut stödet på ett ordnat sätt. Det är viktigt att förstå vad det är som behövs, vem som behöver det och när.
En annan sak som man måste tänka på är att även om offentliga och privata givare har varit generösa så har alltför ofta enorma summor gått till andra än dem som verkligen behövde pengarna. Därför måste det finnas ett strikt kontrollsystem för att förhindra att pengar slösas bort eller stjäls, särskilt i ömtåliga länder med stor korruption och brister i styrelsesättet. EU bör visa att det är effektivt. Jag hoppas att det blir så.
Nick Griffin
(EN) Herr talman! De fasansfulla händelserna i Haiti är chockerande. Det är mänskligt att känna medlidande med de oskyldiga offren för naturkatastrofen där.
Vi är alla välavlönade och har råd att skänka pengar. Om alla brittiska Europaparlamentariker gör det kommer jag att skänka mitt sammanträdesarvode för i dag. Men våra väljare har så höga skatter att de inte har råd med er generositet.
Globaliseringen har förstört våra industrier. Bankerna har ruinerat våra ekonomier. EU-byråkratin stryper våra företagare och genom lurendrejeriet med koldioxidskatt kastas miljoner människor in i dödlig bränslefattigdom.
Dödssiffrorna i Haiti är chockerande, men i vinter kommer över 50 000 pensionärer bara i Storbritannien att avlida i förtid till följd av kylan och uppvärmningskostnaderna.
Hundratusentals människor i hela Europa kommer att dö, men eftersom denna sanning är en skam för den politiska eliten och eftersom den belyser den obekväma sanningen om den globala nedkylningen kommer den här skandalen att begravas under lika stor tystnad som våra avlidna äldre.
Hundratusentals människor av vårt eget folk dör på grund av statens försumlighet och EU:s kalla skatter och ändå insisterar ni på att kasta iväg andras pengar på en katastrof på någon annans bakgård. Det är inte medlidande, det är hyckleri, och det luktar illa.
Jag vet att vårt kristna arv känns obekvämt på det här stället, men som alltid innehåller vår bibel en evig sanning som de flesta här helst skulle vilja bortse ifrån - Första Timotheosbrevet 5:8: ”Men om någon inte sörjer för sina anhöriga, i synnerhet den egna familjen, har han förnekat tron och är sämre än en som aldrig har trott.”
Michèle Striffler
(FR) Herr talman, fru utrikesrepresentant! Som sades tidigare hade den här katastrofen en extrem omfattning på grund av jordbävningens styrka. Den var utan tvekan en av de allvarligaste någonsin och därför fruktar vi att antalet förlorade människoliv kommer att bli fruktansvärt högt.
Icke desto mindre är jag glad över kommissionens och medlemsstaternas snabba reaktion och det åtagande de har gjort att öronmärka ett stort stödpaket på 429 miljoner euro för humanitär katastrofhjälp och återuppbyggnad av Haiti. Det är dock beklagligt att européerna har agerat utan samordning och att Europeiska unionens insatser inte är tillräckligt synliga, vilket står i skarp kontrast mot USA:s effektiva hjälpmaskineri och gör att vi glömmer att EU är världens största givare av humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd.
Kommissionen har också aktiverat gemenskapens räddningstjänstmekanism, som samordnar medlemsstaternas hjälperbjudanden och för närvarande är navet i vårt krishanteringssystem. Den senaste tidens händelser bekräftar att EU:s krisrespons måste förbättras. Det är viktigt att det finns en ordentlig organisation med räddningstjänstkapacitet och därför vill jag påminna er om Michel Barniers förslag från 2006 om att inrätta en europeisk räddningstjänst. Det ligger färdigt, så det är bara att tillämpa det.
Dessutom uttalade sig Europeiska rådets ordförande Herman Van Rompuy i dag för en snabbinsatsstyrka. På några dagar har Förenta staterna tagit på sig en dominerande roll i räddnings- och samordningsarbetet. Det är viktigt att komma ihåg att OCHA, FN:s kontor för samordning av humanitära frågor, har bäst förutsättningar att genomföra central och global samordning.
Gör inte misstaget att tro att detta handlar om ett flaggkrig. Med en god organisation sparar man tid och pengar och jag anser att EU-medborgarna har rätt att få reda på vad EU gör.
Patrice Tirolien
(FR) Herr talman! Är Haiti dömt till olycka?
Alltsedan landet blev självständigt har naturkatastroferna avlösts av politiska katastrofer och i dag har vi att göra med en tragedi av historiska mått. Vi har döda, skadade, oräkneliga förstörda byggnader och raserade nationella politiska strukturer och samarbetsstrukturer.
Vi måste vinna över ödet. Europeiska unionen måste delta i denna katastrof- och återuppbyggnadsinsats. Det är vår skyldighet på grund av alla våra band med Haiti, band som först och främst är historiska: Haiti var tidigare en koloni, den mest välmående av dem alla. Vi har också diplomatiska band med landet: genom Cotonouavtalet blev ön en privilegierad partner. Slutligen har vi geografiska band, eftersom Haiti är Europeiska unionens granne tack vare de yttersta randområdena.
Dessutom är krisen i Haiti ett första test för den nya europeiska avdelningen för yttre åtgärder, som ni leder fru Ashton. Detta har hittills fallit väl ut. Den här katastrofen understryker också utmaningarna och de förbättringar vi måste göra av den här strukturen, eftersom den amerikanska reaktionen gör att vår mobiliseringsförmåga ifrågasätts, bortsett från solidaritetsrörelsen på vår kontinent.
Således får de enastående insatserna att skapa europeisk samordning och medlemsstaternas bidrag inte överskugga svårigheterna i diskussionen om huruvida den europeiska gendarmeristyrkan ska sättas in. Det är viktigt att FN styr hur EU:s medel används, men dessa svårigheter gör att man kan dra slutsatsen att EU måste skaffa sig en självständig, integrerad struktur med resurser för att kunna hantera så komplicerade uppgifter som en humanitär katastrof innebär.
Slutligen är återuppbyggnadsfasen en enorm utmaning. Det råder ingen brist på uppgifter - uppgifter på det politiska, administrativa, ekonomiska och sociala området samt på miljöområdet. Det här kanske är noll i en ny era för Haiti. Det är dessutom en stor politisk utmaning för EU, som måste etablera sig som en synlig ledare i den här processen.
Charles Goerens
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Varje kväll i nyhetssändningarna blir vi påminda om det outsägliga lidandet i Haiti.
Lidandets omfattning kanske bara kan jämföras med det nästan världsomspännande medlidande som omger det. Visst är detta medlidande spontant och uppriktigt, men det är kortlivat. Sanningens ögonblick kommer om ett par veckor, när medierna väljer att inrikta sig på andra händelser. Om ingen tar kommandot riskerar haitierna att återigen stå ensamma, utlämnade till sitt öde.
I ett land där allt återstår att göra, till att börja med återställande och återuppbyggnad, är det viktigt att agera så att de olika förloppen leder till verklig utveckling. Europeiska unionen har en omfattande uppsättning verktyg och grundmurad erfarenhet på det här området. Därför är de utmaningar som det haitiska samhället, som är förtvivlat fattigt, står inför också ett sanningens ögonblick för EU.
Under de kommande dagarna och månaderna måste vi agera på ett ändamålsenligt och beslutsamt sätt. Detta är den viktigaste aspekten i återhämtningsinsatserna när vi väl har återställt säkerheten och den allmänna ordningen, som är avgörande för att samordnade åtgärder ska kunna vidtas i ett land där allt skadades av jordbävningen, även de institutionella strukturerna.
Därför anser jag att det är klokt att understryka en viktig punkt: det måste vara haitierna själva som står för återhämtningen och återuppbyggandet av den haitiska staten. Det är deras utveckling vi talar om. Vi kan hjälpa dem i en anda av partnerskap. Det bör EU bekräfta vid de internationella konferenser som planeras om den här frågan.
Ja till partnerskap, nej till förmyndarmentalitet och nykolonialism!
Edvard Kožušník
(CS) Vi är säkerligen alla överens om att det här är en av de värsta katastroferna i den här regionen under de senaste 200 åren. Och som talesman för mina kolleger i gruppen Europeiska konservativa och reformister och medborgarna i Tjeckien vill jag framföra min medkänsla och mitt medlidande med alla offren och dem som lider. Men bortsett från denna tragedi finns det tecken som tyder på att EU:s samordning fortfarande brister och att vi inte kan göra snabba insatser trots att Lissabonfördraget nu har ratificerats. EU påminner vagt om en fyrhövdad drake. Vi har en ordförande, en premiärminister i ordförandelandet, en kommissionsordförande och en tillträdande kommissionsledamot. Personligen anser jag att vi i det här speciella fallet måste erkänna att EU har tagits på sängen. De enda som inte har ertappats med att sova är medborgarna i de enskilda medlemsstaterna som har bidragit med både materiell och ekonomisk hjälp dag efter dag.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Vi gör gemensam sak med resten av världen och uttrycker vår medkänsla och vårt beklagande av den tragedi som har drabbat Haitis folk och vill visa dem fullständig solidaritet, men vi måste framhålla vissa saker som vi anser vara avgörande.
Vi måste börja med att fördöma personer eller länder som försöker profitera på denna katastrof genom att återgå till nykolonialism. En sådan inställning tycks ligga bakom beslutet att sätta in tusentals beväpnade nordamerikanska styrkor, trots att större delen av befolkningen lever i fattigdom och är offer för multinationella företags exploatering och utomstående organs inblandning, särskilt amerikanska.
Vad vi måste göra nu är att ge humanitärt bistånd, samarbeta och stödja återuppbyggnaden av Haiti. Haitis folk visar värdighet och mod, och förtjänar vårt stöd. Vi måste komma ihåg att det var i Haiti som 400 000 afrikaner, som européer hade förslavat och bedrev människohandel med, gjorde uppror mot slaveriet och orsakade den första stora sociala revolutionen i Amerika.
Vi bör snarast skicka samordnat stöd, men göra det utan att ge efter för nykolonialistiska frestelser.
Roberta Angelilli
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! En enorm tragedi utspelar sig i Haiti. Den har orsakats av naturen, men beror också på avsaknaden av en stat värd namnet, en stat som inte ens i minimal utsträckning klarar av att hantera katastrofen och den humanitära nödsituationen och hjälpa den civilbefolkning som nu är ett byte för skrupelfria människor.
Röda korset har slagit larm. Vid Montrealkonferensen den 25 januari måste EU visa enighet och kräva en enhetlig och samordnad administration av de humanitära insatserna. Annars riskerar vi kaos och att stödet går till spillo, inklusive de enorma och värdefulla insatser som kommissionen talar om i dag och stödet från medlemsstaterna.
Fru Ashton! Vi bör bemöda oss alldeles särskilt om barnen, framför allt de föräldralösa, som förtjänar att få hjälp i första hand - också psykologiskt stöd - annars kommer de att dömas till fattigdom och exploatering. Vi måste också se till att världssamfundet inte bara är berett att förenkla adoptionsförfarandena. Det skulle bara leda till en slags legaliserad deportation av barn, och det är inte det Haiti behöver.
Italiens utrikesminister Franco Frattini gör rätt i att föreslå att byggnader och vårdhem ska anläggas, så att de kan växa upp i sitt eget land under värdiga former, och att man ska underlätta tillfälliga utlandsresor under loven och framför allt för utbildning. Jag avslutar med att ställa en fråga: Är vi, på det internationella planet, beredda att minska eller avskriva Haitis skuld?
Corina Creţu
(RO) I dag visar verkligen hela världen solidaritet och medlidande med offren för den katastrofala jordbävningen i Haiti, och framhåller än en gång betydelsen av att agera snabbt och samordnat i sådana situationer. Nu är insatsernas effektivitet avgörande för att förlusterna ska kunna begränsas och, såsom redan har nämnts här, internationella organ och organisationer samt EU:s kontor för humanitärt bistånd har agerat exemplariskt. Vi får heller inte glömma de enskilda insatser som medlemsstaterna gör.
Jag anser att EU måste inrätta en operativ snabbinsatsstyrka, eftersom situationen i Haiti visar att vi måste upprätthålla den allmänna ordningen och trygga befolkningens säkerhet vid sidan av hjälpen till de överlevande. För närvarande är situationen den att många protesterar och kommer med anklagelser om att avsikten skulle vara att genomföra en militär ockupation med humanitärt stöd som täckmantel. Men i ett läge där FN-styrkorna inte räcker till eller har hamnat på efterkälken bör dock Europeiska unionen engagera sig mer, särskilt eftersom den har hög trovärdighet i regionen.
Jag anser att vi i EU måste engagera oss i en omfattande återuppbyggnad av Haiti, samtidigt som vi gör de statliga strukturerna stabilare. Det är förstås mycket viktigt att visa medlidande med landets invånare när de genomgår denna svåra prövning, vilket inkluderar att finna speciallösningar för att underlätta förfarandena för att adoptera barn som har blivit föräldralösa till följd av denna katastrof och erbjuda den befolkning som har prövats så hårt konkret hjälp.
Paweł Robert Kowal
(PL) Herr talman, fru Ashton! Vi lyssnar till röster från olika delar av kammaren, men de har en sak, ett tema gemensamt: Europeiska unionens reaktion, den politiska reaktionen, var inte tillräcklig och var inte väl samordnad. Jag tycker att vi bör tacka välgörenhetsorganisationerna som så spontant och, som alltid, på ett bestämt sätt tog ansvar för att tillgodose behoven.
Dessutom bör vi fundera på vad som kan göras bättre. Jag har faktiskt bara en fråga till fru Ashton: det här är den första situationen av det här slaget som ni upplever på er nya post. Vilken är er huvudsakliga slutsats av denna händelse och de misstag som vi alla talar om här? Vad viktigare är, vad kan förändras i framtiden? Jag tycker att detta är det viktigaste som vi bör tänka på och det är faktiskt vår skyldighet att göra det.
Philippe Juvin
(FR) Herr talman, fru Ashton! Nu räcker det! Nu räcker det. Det är samma sak med varenda katastrof: fransmännen skickar ett plan med bistånd, belgarna, italienarna, tyskarna och alla andra gör samma sak och varenda gång gör de det ensamma. Det är samma historia varje gång. Ute på fältet är resultatet alltid detsamma: det finns ingen samordning, tillfällen att hjälpa offren missas och organisationen brister.
När ska det sluta? När kommer kommissionen äntligen att börja agera? Kom inte och säg att det är komplicerat, för planerna finns redan. Det är bara att tillämpa dem. År 2006 föreslog Michel Barnier att en europeisk räddningstjänst skulle inrättas. Medlemsstaterna skulle ge frivilliga bidrag, så att man inte måste vänta på en hypotetisk enhällighet mellan de 27, genom att skapa pooler av befintliga nationella räddningstjänstenheter och utbilda dem tillsammans, med gemensamma räddningsmetoder, gemensamma kommunikationsmetoder och ett gemensamt huvudkontor.
Fru Ashton, det är enkelt: gör det med dem som vill göra det! De övriga kommer att gå med när de inser att detta är framtiden. Efter tsunamin gjordes det åtaganden och ändå har ingenting gjorts i dag.
Jag säger det inte lättvindigt. Kommissionens passivitet är kriminell. Varför är EU dömt att upprepa sina misstag, fru Ashton? Ingen ifrågasätter er goda vilja, men meddela att denna europeiska samordningsstyrka kommer att inrättas här i dag. Parlamentet kommer att följa er. Vi är här för att hjälpa er om ni behöver stöd. Med sluta för guds skull att tala med oss om samordning, se till att vi får denna samordning! Vänta inte på nästa katastrof!
Michael Cashman
(EN) Herr talman! Jag måste säga att det finns människor som handlar och människor som pratar. Därför vill jag gratulera rådet, kommissionen och den höga representanten till de åtgärder de har vidtagit. Inget av detta gick att förutse. Det här gick inte att föreställa sig.
Jag har suttit här och lyssnat när ni har plockat billiga politiska poänger genom att ge er på den höga representanten, medlemsstaterna och kommissionen med stöd av uppfattningen att om en amerikansk hand drar ut någon ur spillrorna och räddar ett liv ska man fösa undan den handen och säga ”ingen nykolonialism” och att man genom att attackera Haiti på något sätt förbättrar livet för de människor som lider där. Ni borde skämmas.
Det krävs samordning. Överlämna samordningen till amerikanerna - om den räddar liv så räddar den liv. Glöm den politiska retoriken.
Fru Ashton! Jag gratulerar er till att ha anslagit detta belopp. Jag gratulerar er till att ni inte spelar för gallerierna och fyller upp luftrummet för att gå in i Haiti bara för att visa att vi är där. Vad är det för mening med det? Ingen alls. Vi måste se desperationen hos de människor som behöver räddas. Vi måste samordna insatserna med amerikanerna. Vi måste få fart på FN så stödet kommer fram och sluta plocka billiga politiska poänger.
(Applåder)
Róża, Gräfin von Thun Und Hohenstein
(PL) Herr talman! Jag håller med Philippe Juvin om att det humanitära stödet är dåligt samordnat. Jag ska inte bara tala om humanitärt stöd, utan också om det som kallas tekniskt eller strukturellt stöd eller utvecklingsstöd. Katastrofen gick inte att förutse, men vi visste att situationen i Haiti var fruktansvärt dålig. Nu förvärras situationen av denna olyckliga händelse. Vi har länge vetat att Haiti är i dåligt skick och att landets strukturer fungerar illa. Vi vet också att om de hade fungerat bättre, och om vi före jordbävningen hade organiserat stödet och det tekniska samarbetet med Haiti på ett bättre sätt så skulle strukturerna faktiskt ha fungerat bättre. Då hade vårt stöd nu kunnat användas bättre och rädda många tusen människor - men så blev det inte.
Har Catherine Ashton, som hög representant och medlem av rådet, för avsikt att vidta specifika åtgärder, med specifika datum, för att samordna det tekniska samarbetet mellan EU-medlemsstaterna så att de tredjeländer som vi ger bistånd verkligen använder detta bistånd på ett bra sätt? Kommer vi att ha något slags utbyte av bästa metoder mellan länder som har stor erfarenhet, där det tekniska samarbetet fungerar mycket väl, och länder som just börjar använda sig av sådant tekniskt samarbete? Kommer en bra, gemensam och stark EU-politik att utformas, en politik som tredjeländerna verkligen kan ha nytta av, så att vi inte ger humanitärt stöd i blindo och förhastat när hundratusentals människor plötsligt hamnar i en tragisk situation?
David-Maria Sassoli
(IT) Herr talman, fru utrikesrepresentant, mina damer och herrar! Den enorma tragedi som har drabbat Haiti kräver omedelbara åtgärder och många stöd- och räddningsinsatser pågår som leds av enskilda medlemsstater, även om det finns en hel del konkurrens mellan de europeiska länderna.
Det nya EU med dess utrikesrepresentant borde klara att ge eget stöd till de människor som lider. Jordbävningen har dessutom drabbat det fattigaste landet på västra halvklotet, där 80 procent av befolkningen lever under fattigdomsgränsen och 54 procent i absolut fattigdom.
Det finns dock en annan nödsituation inrymd i denna. Den nödsituation som barnen, den svagaste befolkningsgruppen, upplever, barn som har lämnats utan familj, utan skydd och utan en stat. Därför vill jag uppmana EU:s utrikesrepresentant att överväga åtgärder för att göra det möjligt för EU-länder att ta emot och ta hand om haitiska barn under tio års ålder.
Fru Ashton! EU kan ta emot dem och erbjuda dem lämpliga levnadsförhållanden. Jag talar om en begränsad period, tills situationen är sådan att de kan återvända till sitt eget land. Allt detta kan organiseras, allt detta skulle kunna vara enkelt för EU-länderna, och det vore ett rättvist sätt att svara mot behovet av solidaritet och undvika att spekulativa och olagliga åtgärder vidtas på barnens bekostnad. Vi talar om barn, den mest värdefulla resursen som vi bör värna om i Haiti.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Herr talman! De senaste dagarna har vi hört ett antal klagomål om att reaktionen på krisen i Haiti har varit ineffektiv och långsam.
Många framhåller den växande osäkerheten, den växande desperationen bland dem som överlevde jordbävningen och den fruktansvärda bristen på mat och kläder.
Det stämmer att de här problemen finns och vi måste lösa dem så snart som möjligt. Vi bör dock välkomna det engagemang som olika internationella aktörer visar, från regeringar till organisationer i civilsamhället och enskilda individer i hela världen.
Europeiska unionen hör verkligen till dem som har uttryckt sin helhjärtade solidaritet med Haitis folk. Många har kritiserat EU:s påstått långsamma reaktion på krisen i dag också, men EU handlar inte bara om beslut som fattas i Bryssel. Nationella regeringar har redan skickat ut tusentals män och kvinnor för att hjälpa haitierna och anslagit miljontals euro i stöd.
EU bör mer inrikta sig på stöd på medellång och lång sikt och återuppbyggnad av de haitiska städerna och byarna, deras infrastruktur, skolor och sjukhus.
Visst kan EU vara det forum, det paraply under vilket stödet på medellång och lång sikt kan fördelas och samordnas.
Det åtagande som kommissionen och medlemsstaterna nyligen gjorde om att öronmärka nästan 500 miljoner euro för Haiti är verkligen ett stort och viktigt steg i den riktningen, och det bör vi alla ställa oss bakom.
Enrique Guerrero Salom
(ES) För det första vill jag framföra mitt deltagande och min solidaritet med Haitis folk, som har drabbats så hårt av denna katastrof.
Vi i Europeiska unionen är ingen militär makt, och det vill vi inte vara heller. Vår sociala modell gör oss dock till en kraft i världen. Vi är också en kraft att räkna med på grund av vårt utvecklingssamarbete och vårt humanitära bistånd, och det är vi stolta över.
I dag är Haiti, eller åtminstone den katastrof som har drabbat landet, en utmaning för de nya institutioner som skapades genom Lissabonfördraget. Nu är det humanitärt stöd som gäller, men mycket snart blir det dags att återuppbygga, främja utveckling och erbjuda hjälp med styrelsesätt och institutionell struktur. Och vi måste leva upp till det haitiska folkets förväntningar på ett enhetligt sätt. Vi måste kombinera utrikesrepresentantens funktioner med de funktioner som kommissionsledamöterna för utveckling och humanitärt stöd har.
Varför det? Varför ska vi alla agera tillsammans? För att samordna stödet från de olika länderna bättre, för att se till att vårt stöd blir mer ändamålsenligt, för att tala med en europeisk röst som världen kan känna igen och leva upp till världens förväntningar på oss i sådana situationer: att ge stöd under denna humanitära kris och främja utveckling. Det som händer i Haiti i dag kan hända någon annanstans i morgon och påverka varenda del av världen i övermorgon.
Jim Higgins
(EN) Herr talman! Ett av världens fattigaste länder ödelades på bara 15 sekunder, ett offer för dåligt styre, diktatur och korruption. Femtiotusen människor dog, tusentals saknas fortfarande och tre miljoner är hemlösa.
Förenta staternas respons var föredömlig, FN:s något mindre föredömlig, men jag måste hålla med om allt som har sagts. Det handlar inte om politik här, herr Cashman: våra insatser har inte varit tillräckliga. Vi har hamnat i bakvattnet efter Förenta staterna.
De logistiska problemen - rent vatten, läkemedel, mat och husrum - kommer att lösa sig i sinom tid. Men Haiti måste komma ur den här katastrofen som en fullt fungerande demokrati med en ekonomi som kan föda folket. Återhämtningen kommer att ta år, vi kan inte bara räkna i veckor eller månader efter den här krisen.
Den kommer att försvinna från tv-rutorna, såsom har sagts många gånger. Den kommer att upphöra att vara förstanyhet under de kommande två, tre veckorna och halka ned till tredjeplatsen för att sedan försvinna helt. Men det är däri den verkliga utmaningen ligger, för Haiti drabbades av två förödande orkaner 2008. De lämnade efter sig fattigdom och förtvivlan. I det läget utlovade världens ledare 600 miljoner euro, men bara 40 miljoner levererades.
Haiti måste återfödas, återuppstå, komma tillbaka och byggas upp igen. Landet måste ledas och administreras på ett riktigt sätt, men framför allt måste det skapa en tydlig och genomförbar strategi så att Haiti kan bli det stolta, självständiga och demokratiska land det bör vara. Det är det inte nu och det har det inte varit hittills, vilket ledde till denna katastrof.
Roberto Gualtieri
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den humanitära katastrofen i Haiti saknar motstycke och påverkar oss djupt. Det är Europeiska unionens skyldighet att efter bästa förmåga bidra till de bemödanden som världssamfundet gör och använda alla verktyg den har till sitt förfogande.
När det gäller ekonomiska resurser har det gjorts betydande framsteg de senaste dagarna och timmarna. De övriga aspekterna av EU:s respons på krisen förtjänar dock mer eftertanke, men vi bör undvika att oroa oss över vår framtoning och i stället koncentrera oss på substansen, som utrikesrepresentanten med all rätt sade.
Den centrala funktion som FN-styrkan Minustah har framstår nu tydligt, både när det gäller civilskydd och säkerhet. Därför är det uteslutet med en oberoende insats inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, men EU:s samordnande roll till stöd för FN-insatsen är viktig.
Här vill jag påminna Philippe Juvin om att denna samordning existerar: övervaknings- och informationscentret samordnar civilskyddet och lägescentralen samordnar säkerheten, och man får hoppas att detta arbete leder till att den europeiska gendarmeristyrkan sätts in, vilket FN uttryckligen har begärt.
Det vi behöver höra av utrikesrepresentanten och kommissionen är hur övervaknings- och informationscentret och lägescentralen fungerar i praktiken, när de har så betungande uppgifter och prövningar, hur deras samordning fungerar och om deras instrument och resurser är tillräckliga.
Det kommer också att vara till hjälp i ett senare skede när vi måste bedöma hur lämpliga dessa instrument är och det konsulära skyddets kapacitet, men det här är inte den rätta tidpunkten för dessa diskussioner. Nu måste vi agera och engagera oss, och vi stöder helhjärtat de åtgärder som utrikesrepresentanten har vidtagit.
Milan Zver
(SL) Med tanke på händelserna i Haiti vill jag också framföra mitt deltagande, samt gratulera kommissionen och EU-institutionerna till deras relativt väldimensionerade insatser.
Icke desto mindre undrar också jag, i likhet med en del andra ledamöter, om vi har reagerat tillräckligt snabbt. Det skulle kanske vara en god idé om kommissionens vice ordförande Catherine Ashton personligen besökte scenen för denna tragiska händelse. Det skulle kunna vara viktigt av flera skäl.
Jag håller inte med dem som hävdar att närvaron av soldater och andra ordningsstyrkor skulle kunna markera början på en kolonialiseringsstrategi från vår sida. Jag tycker inte att sådant prat vare sig är rättvist eller lämpligt.
Däremot är det viktigt att vi, vid nästa internationella konferens om Haiti, beslutar om långsiktiga åtgärder för att återupprätta de statliga institutionerna, få dem att fungera igen. Jag tänker särskilt på hälso- och sjukvårdspolitiken och utbildningspolitiken. Det är bara sådana politiska åtgärder och utveckling på dessa områden och av dessa institutioner som kan göra Haiti till ett stabilare land än det hittills har varit.
María Muñiz De Urquiza
(ES) Herr talman! Jag vill betona betydelsen av att EU visar ledarskap: inte bara omedelbar humanitär katastrofhjälp utan också långsiktigt samarbete för att återuppbygga landet. Vi måste arbeta tillsammans med de lokala myndigheterna och Haitis regering. Landet är redan tillräckligt ömtåligt och vi behöver inte göra det ännu svagare genom att låta internationella organisationer ersätta dess myndigheter. Vi måste också arbeta tillsammans med lokala icke-statliga organisationer.
Jag vill ge det spanska ordförandeskapet en eloge för dess snabba respons, både i fråga om att samordna stödet och ställa de stödresurser som Spanien redan hade i landet och regionen till Europeiska unionens förfogande. Spanien är ju den största europeiska biståndsgivaren, inte bara i Latinamerika utan också just i Haiti.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman, fru Ashton! Politik handlar först och främst om symboler, och därför tycker jag inte att ni borde vara här utan i Haiti. Därför tycker jag inte att ni bör resa till Förenta staterna utan till Haiti.
Ni verkar inte ha insett omfattningen av den här händelsen, denna fruktansvärda tragedi, och om man ser till helheten har EU egentligen aldrig varit så frånvarande - jag tycker att detta är mycket tråkigt. Vi är de största givarna och ändå existerar vi inte.
Jag har också en känsla av att ju fler personer vi utser, desto fler funktioner och titlar vi skapar, desto mindre existerar vi. Det bör få oss att ställa några frågor till oss själva: Hur många katastrofer måste inträffa innan Europeiska unionens ledare äntligen tar sitt ansvar? Michel Barniers rapport har legat på bordet sedan 2006. Vad väntar vi på, varför antar vi den inte? Vad väntar vi på, varför tillämpar vi den inte?
James Nicholson
(EN) Herr talman! Jag anser att vi har framfört vår medkänsla och att våra tankar måste gå till dem som har förlorat sina liv: Förenta nationernas personal, Haitis folk och de som lider även om de fortfarande lever.
Det vi behöver är bra, kraftfulla och samordnade insatser, och ingenting - ingenting - får stå i vägen för dessa. Låt mig säga att jag välkomnar det åtagande gentemot Haitis folk som vi har gjort i Europa. Jag hoppas att vi kommer att förverkliga det, för jag blev rörd - och det är helt rätt - vad händer om två veckor när de inte syns i medierna och i nyheterna längre. Vad ska dessa människor göra då?
Visst finns det ett tydligt behov av att bygga upp Haiti igen, både på kort och lång sikt, men det viktigaste just nu är att gå stödet fördelat till de skadade och lidande människorna ute på fältet. Jag måste säga att jag helt instämmer i det som Michael Cashman sade tidigare. Det här är för viktigt för att man ska plocka billiga politiska poänger.
Luis Yáñez-Barnuevo García
(ES) Låt mig ägna några sekunder åt att till en början gratulera utrikesrepresentanten, rådet, kommissionen och det roterande ordförandeskapet för Europeiska unionen till den skyndsamhet, den samordning och den styrka de hela tiden har gett prov på.
De kanske inte uppskattade att 10 000 amerikanska marinkårssoldaters ankomst till ön fick så stor uppmärksamhet i medierna, men jag tycker att allt skedde mycket snabbt och effektivt, och jag har stor erfarenhet. Jag ska bara ta upp en sak, som inte har nämnts i debatten: 50 procent av de överlevande som man fick fram ur ruinerna under de första 78 timmarna räddades av team från EU och dess medlemsstater.
Frédérique Ries
(FR) Herr talman! Som Eva Joly redan har sagt finns det situationer då ord och siffror förlorar all mening och blir löjliga: två miljoner flyktingar - som vi har hört - kanske fler, över 200 000 döda, ett land som har slagits i spillror, en huvudstad som nästan har suddats bort från kartan.
Det som är bråttom nu är att gräva fram de sista överlevande - om det finns några kvar - begrava de döda, ge de levande mat, distribuera vatten, vårda, operera och bygga upp. Alla länder fick iväg sina resurser, sin utrustning, sina hundar, sin personal och sina generösa gåvor snabbt, mycket snabbt. Det är en oerhörd, strålande insats, men det är en nationell insats.
Nu måste EU absolut få upp farten och omsätta den tanke som en del av oss, många av oss, har försvarat här i Europaparlamentet och på andra håll i många år, nämligen inrättandet av ett europeiskt organ för civila insatser, med gröna hjälmar eller vita hjälmar - färgen har ingen större betydelse - personal, resurser och gemensamma strategier.
EU-FAST, det initiativ som Guy Verhofstadt lanserade 2003, eller EuropeAid, som Michel Barnier lanserade 2006 - vem upphovsmannen är spelar egentligen ingen roll - tanken är att vi ska kunna agera snabbt, ha en gemensam beredskap.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Jag tycker att det är underligt att en del här talar om synlighet och tvivlar på Förenta staternas motiv. Just nu behövs det hjälp. Jag tycker att det är särskilt tragiskt att det just nu finns människor i ruinerna som skulle kunna räddas. Vi måste göra allt som står i vår makt för att förbättra situationen.
När krishanteringsstyrkorna för en tid sedan upprättades för att förstärka EU:s utrikes- och säkerhetspolitik, inklusive försvarspolitiken, motiverades detta - åtminstone i Finland - med att dessa styrkor också skulle kunna sättas in i händelse av naturkatastrofer och att de kunde hjälpa till när sådana katastrofer inträffar någonstans i världen, däribland naturligtvis i Europa. Men nu har faktiskt krishanteringsstyrkorna inte någonting att göra i de olika delar av Europa där de är stationerade. De har ingenting att göra. Lyckligtvis har vi inga kriser i Europa, så de har ingenting att göra. Vad hindrar att dessa krishanteringsstyrkor sätts in när hjälp begärs vid kriser som denna?
Zigmantas Balčytis
(LT) I dag, när Lissabonfördraget är i kraft, har vi troligen att göra med den största tragedi som någonsin har inträffat och vi måste ha förståelse för att utrikesrepresentanten just har tillträtt och nu måste lösa en mycket komplicerad uppgift som hon aldrig har tvingats hantera tidigare, skulle jag till och med tro. Det stämmer att det finns vissa brister i dag, och i framtiden behöver vi bättre förberedda gemensamma EU-styrkor som kan delta i räddningsinsatser. Jag anser att den största insatsen i dag vore att få iväg de pengar som nämndes i dag till Haiti, så att de så snabbt som möjligt kan användas för att bygga upp infrastrukturen igen, som Haitis president sade. De kanske också kan användas för att röja undan spillrorna efter raserade bostäder.
Catherine Ashton
vice ordförande för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Herr talman! Som jag sade inledningsvis ville jag komma hit till parlamentet för att höra era åsikter. Jag tar till mig den frustration som en del ledamöter känner över att vissa saker kunde ha hanterats bättre och förstår den.
Det har ställts frågor om synlighet och samordning. Det råder ingen tvekan om att de bilder ni ser i tv-rutorna kommer att visa amerikaner, eftersom USA ligger närmare och har kapacitet att mobilisera så snabbt som det gjorde. Det faktum att vi arbetade så nära tillsammans med Förenta staterna och hade ett så gott samarbete är också en viktig del av det vi gör nu och i framtiden.
Och det råder heller inga tvivel om att vi mobiliserade vårt folk så snabbt vi bara kunde, när jag hade väckts mitt i natten för att underrättas om jordbävningen. Insatser från 21 medlemsstater mobiliserades. Vi uträttade saker och ting, och rådet och kommissionen samverkade för allra första gången. Jag vill också påpeka att det endast har gått åtta dagar sedan min utfrågning här.
Tjugoen medlemsstater med elva räddningsteam, fem fältsjukhus, sex mobila kliniker, fyrtio läkarlag, sex vattenreningsenheter. Vi skickade iväg dessa så snabbt vi kunde och jag vill ge medlemsstaterna en eloge för de insatser de gör. Jag vill också berömma de tjänstemän som har arbetat dygnet runt för att få ihop detta.
I ett mycket tidigt skede frågade jag FN ute på fältet och generalsekreterare Ban Ki-moon på vilka områden jag bäst kunde bidra. Det var ingen tvekan om att jag inte hade någonting att komma med på fältet, utan bara hade tagit upp värdefullt utrymme i ett skede när planen cirkulerade ovanför flygfältet och inte kunde landa på grund av att det var i så dåligt skick. Jag är ingen läkare. Jag är ingen brandman. Min uppgift var att få till stånd samordning, att tala med gruppen ”Haitis vänner”, att samordna med Förenta staterna för att se till att vi gör maximala insatser ute på fältet.
Jag vill också berömma de icke-statliga organisationerna och folket ute på fältet, som många ledamöter har gjort. Den förödelse som uppstod på platsen fick enorma konsekvenser för FN, som förlorade många högre tjänstemän, och för de icke-statliga organisationerna, som inte har kunnat reagera så snabbt som de ville av det enkla skälet att deras folk också har dött.
Detta har gjort det hela mycket svårt. Ni och vi har sett desperata människor som ropar på hjälp, som undrar var hjälpen finns. Det har varit oerhört svårt att få ut hjälpen under de här omständigheterna och människor har som sagt arbetat oförtröttligt med detta. Nu börjar det bli lättare, hjälpen kommer fram, men underskatta inte för ett ögonblick hur svåra omständigheterna har varit ute på fältet.
Fungerade det väl? Ja. Är jag nöjd? Nej. Under mina första veckor på den här posten vill jag påpeka detta mycket tydligt. Jag hör vad ni säger. Jag ser frustrationen. Jag förstår den. Och ni gör rätt i att kritisera mig och säga att detta inte är så bra som det kan bli i framtiden. Ni har rätt. Det bör och måste bli bättre och bättre.
Det jag nu får göra är att titta på det som hände och dra lärdomar av det för att se till att vi gör mer för att dra åt samma håll i framtiden, men jag vill inte förringa de fantastiska insatser som har gjorts och som görs varje timme och varje dag.
När det gäller det långsiktiga perspektivet har ledamöterna helt rätt. Vi måste finnas där när kamerorna packas ihop. Vi måste vara där fysiskt, och vi måste vara där genom det stöd vi kan ge. Jag håller med om att skuldfrågorna måste vara en del av de diskussioner som förs. Jag håller med om att det som görs måste göras i partnerskap med Haitis folk och med vederbörlig respekt för det. Jag håller med om att det är viktigt att bygga upp infrastrukturen igen och jag håller med om att vi måste se till att FN:s funktion erkänns och att de kan fylla den väl.
Därför ska jag inte bara resa till Förenta staterna och träffa utrikesminister Hillary Clinton utan också besöka FN för att tala med generalsekreteraren och nyckelpersonerna om vad vi kan göra för att samordna våra insatser i framtiden, för detta kommer som ni säger att bli oerhört viktigt.
Avslutningsvis vill jag ta upp det faktiska läget. Som en del ledamöter har sagt är detta ett land där över 70 procent av invånarna redan levde under fattigdomsgränsen. Det är, som ni har sagt, mycket viktigt att barnen, särskilt de föräldralösa barnen, tas om hand ordentligt och förödelsen är sådan att det kommer att krävas stöd under de kommande åren.
Låt mig bara säga några ord om infrastrukturen i dagsläget. Sjukhus, elnät, kommunikationer, vattenförsörjning, hamnar och flygplatser är kraftigt skadade. De viktigaste kontorsbyggnaderna, presidentpalatset, parlamentet samt finans-, justitie-, planerings-, hälso- och inrikesministerierna är helt förstörda. Många av de högre statliga tjänstemännen saknas. Den haitiska staten fungerar inte. Som ni sade är detta redan ett av världens fattigaste länder, och eftersom vi måste bygga upp denna infrastruktur igen delar jag ert engagemang för att se till att vi gör det.
(Applåder)
Karel De Gucht
Herr talman! För det första vill jag säga till Patrick Le Hyaric, som vill att livsmedelsöverskottet ska skickas till Haiti, att detta inte är Europeiska unionens linje av det enkla skälet att kommissionen föredrar att köpa dessa produkter i regionen. Vi ska börja med att se om vi kan köpa dem i regionen i stället för att transportera våra överskott till Haiti.
(EN) För det andra vill jag bara ta upp tre punkter som rör hela frågan om samordning och räddningstjänst och så vidare.
Den första är att räddningstjänsten faller under medlemsstaternas befogenheter och alla samordningsinitiativ måste bygga på denna grund. Detta föreslogs också i Barnier-rapporten, men ännu har vi inte kommit fram till någon slutsats i fråga om detta. Den tillhör medlemsstaternas befogenheter och inte kommissionens.
När det för det andra gäller räddningstjänsten och samordningen av den har EU:s samordning av räddningstjänsten blivit bättre och mycket effektivare sedan tsunamin 2004. Man kan naturligtvis aldrig testa hur effektivt vårt samarbete är lika bra genom virtuella övningar som vid riktiga naturkatastrofer, tråkigt nog. Under den här krisen ringer länder som inte är medlemmar i EU till övervaknings- och informationscentret för att få reda på hur de kan bidra till hjälparbetet med EU-medel.
För det tredje får vi inte glömma att det humanitära biståndet och räddningstjänsten lades under samma kommissionsledamot i den andra Barrosokommissionen, vilket jag tycker var mycket bra. Dessutom har vi en utrikesrepresentant, som kommer att ha dubbla hattar. Det vi hittills har sett är att det inte saknas samordning inom kommissionen till exempel - jag ska återkomma till det om en stund - men att den ibland saknas mellan EU-institutionerna och medlemsstaterna och mellan kommissionen och rådet. Hela tankegången bakom dessa dubbla hattar var just att rådet och kommissionen skulle kunna samarbeta bättre, och jag tycker att det har visat sig under den här krisen att detta faktiskt har varit en klar framgång.
Slutligen vill jag också säga att jag blir lite ledsen över det som en del talare säger. Som kommissionsledamot kan jag förstås inte vara ledsen, jag kan bara konstatera det, men det innebär att all vår personal som har arbetat ute på fältet och i Bryssel dygnet runt, på helgerna sedan första dagen, utan att klaga, utan att be om ersättning, inte får den erkänsla den förtjänar. De har arbetat mycket hårt och var också aktiva på plats efter bara några timmar, trots att deras resurser också drabbades hårt.
Så var snälla och tänk på att sådana här enorma katastrofer inte går att förutse. Man kan bara reagera när de har inträffat, och måste då visa att man kan organisera insatser på mycket kort tid. Jag tycker att kommissionen har visat det. Jag anser att medlemsstaterna omedelbart och med massiv uppslutning stödde våra åtgärder och jag anser även att vi borde vara lite mindre kritiska i fråga om dessa insatser.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum under sammanträdesperioden i februari.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Maria Da Graça Carvalho  
Jag vill ge uttryck för min solidaritet med Haitis folk som drabbades av jordbävningen i landet den 12 januari och välkomnar de stödåtaganden som EU har gjort. Europeiska unionen är världens största givare av humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd. Några timmar efter katastrofen tillhandahöll EU 3 miljoner euro i stöd till de inledande hjälpinsatserna. Ett belopp på 134 miljoner euro har anslagits för återställande och återuppbyggnad i ett första skede. Dessutom har 200 miljoner euro avsatts för återställningsarbete på längre sikt, vid sidan av de 92 miljoner euro som olika EU-länder har skänkt. Dessa belopp, totalt 429 miljoner euro, kan komma att öka beroende på vilka behoven bedöms vara. Jag vill gratulera kommissionen till samordningen av stödet, men jag är besviken över att Europeiska unionen inte har varit tillräckligt synlig ute på fältet. Detta skadar bilden av EU hos den internationella allmänna opinionen och kontrasterar mot bilden av USA, som har bidragit med 91,6 miljoner euro. Under den här krisen har det funnit ett tydligt behov av läkarvård, så jag efterlyser fler läkare och hälsospecialister, samt mer logistiskt stöd.
Gaston Franco  
Jag är förvånad över att unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik inte är närvarande på scenen för naturkatastrofen i Haiti. Trots att Lissabonfördraget har trätt i kraft har Europeiska unionen fortfarande svårt att visa sig på den internationella scenen, och det är mycket beklagligt. Jag anser att EU:s krishanteringssystem är för fragmentariskt och för komplicerat och inte ger tillräckliga resultat. Vad exakt kommer att finansieras genom Europeiska utvecklingsfonden (EUF) och stabilitetsinstrumentet när det gäller återställningen av Haiti (för vilken 100 miljoner euro har öronmärkts) och återuppbyggnaden av landet (200 miljoner euro)? Vidare anser jag att Europeiska unionen måste ha förutsättningar att använda alla instrument som Lissabonfördraget ger, också militära insatser, för att kunna svara på FN:s framställningar om logistiskt stöd och hjälp att upprätthålla säkerheten. Jag anser att en sådan europeisk räddningstjänst som Michel Barnier skisserade upp 2006 bör inrättas snarast, i syfte att utforma planerade, verkligt samordnade och ändamålsenliga EU-insatser. Herman Van Rompuys senaste uttalanden går i rätt riktning. Han förespråkade inrättandet av en humanitär snabbinsatsstyrka. Hur exakt kommer detta projekt att se ut och när kommer det att tas fram?
Filip Kaczmarek  
Mina damer och herrar! De rapporter som når oss från Haiti är chockerande. Detta är en av de mest fasansfulla katastroferna vi har hört talas om. Vi kan emellertid redan nu dra vissa slutsatser som kan komma till nytta i framtiden. Man kan tydligt se att samordningsmekanismerna för det humanitära stödet inte är de bästa. Stödet till haitierna kunde ha varit effektivare om de humanitära biståndsgivarna hade kunnat samordna sitt arbete på ett bättre sätt. Att förbättra samarbetet är inte bara en sak för Europeiska unionen. Det krävs konstruktiv analys och åtgärder från alla stora givares sida för att nå framsteg på det området. I sådana situationer som den i Haiti i dag är det viktigt med snabba, lämpliga och flexibla insatser. Detta är till exempel inte den rätta tidpunkten för att avgöra vem som ska kontrollera flygplatsen i Haitis huvudstad. Det är förstås viktigt, men beslut om vilka specifika lösningar som ska komma till användning bör fattas någon annan gång. Nu måste vi göra allt som står i vår makt för att koncentrera oss på det viktigaste målet - att rädda människoliv.
Alan Kelly  
Jordbävningen i Haiti nyligen visar oss alla hur bräckligt livet på den här planeten kan vara. Vi har alla blivit berörda av bilderna och historierna i medierna de senaste dagarna. Världssamfundets respons på denna naturkatastrof har varit enastående och jag vill lovorda alla dem som deltar i hjälparbetet eller finansierar det hemifrån. Det kommer att krävas generationer innan Haitis folk helt har återhämtat sig efter något som förhoppningsvis bara händer en gång under en livstid. Det är viktigt att parlamentet visar solidaritet med dessa människor. Jag hoppas att Europeiska unionen ska kunna spela en ledande roll när det gäller att ge dessa människor hopp om en bättre framtid. Katastrofhjälp på kort sikt måste backas upp med mer långsiktigt stöd i syfte att hjälpa kommande generationer att återhämta sig från denna fruktansvärda prövning. Det har varit oerhört uppmuntrande att se hur parlamentets ledamöter, från alla politiska grupper, har agerat hittills. Jag ser fram emot att arbeta tillsammans med mina kolleger för att göra vad jag kan för Haitis folk. EU måste sträva efter att vara en förebild och visa att de som har det bra ställt alltid måste vara beredda att räcka en hjälpande hand till dem som har det mindre väl förspänt än vi själva.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska  
Herr talman! Varje dag får vi tragiska nyheter om den katastrofala jordbävningen i Haiti. Dessa nyheter visar helt klart att Haiti störtades ned i totalt kaos och lämnades utan stöd, och nu inte klarar av att hantera följderna av denna fruktansvärda tragedi. Hela världssamfundet, däribland Europeiska unionen, har en skyldighet att ge offren för denna katastrof som helt har berövats livets nödvändigheter humanitärt stöd. Därför vill jag med kraft vädja till lämpliga EU-organ att vidta omedelbara och ändamålsenliga åtgärder för att så snabbt som möjligt skicka grundläggande stöd och hjälp i kampen mot följderna av jordbävningen i Haiti.
