Avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande från Karl-Heinz Florenz för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter (WEEE) (omarbetning) - C6-0472/2008 -.
Karl-Heinz Florenz
föredragande. - (DE) Fru talman, herr Potočnik! Jag vill börja med att tacka alla vänliga människor här i parlamentet och i kommissionen som har hjälpt mig under denna fas. Processen har inte direkt varit okomplicerad. Samarbetet med kommissionen var utmärkt och jag vill återigen uppriktigt tacka den grupp vid mitt kansli som arbetade dygnet runt med detta betänkande.
Frågan om elektroniskt avfall handlar inte om överdrivna miljöstandarder. Å ena sidan är det sant att det rör sig om miljöstandarder, men å andra sidan handlar det också om att skydda vår försörjning av råmaterial i Europa. Vi vet alla att vi kommer att lida brist på råmaterial inom en överskådlig framtid. Vad tjänar avancerad teknik till om vi inte längre har råmaterial?
Vi måste därför också betrakta detta betänkande ur ett ekonomiskt perspektiv och då blir det tyvärr tydligt att det finns brister på ett antal områden. EU-ländernas insamlingsgrad varierar. Länderna i nord är bäst på insamling, med en insamlingsnivå på 16 kg per person i befolkningen. De länder med lägst insamlingsnivå är det land som mitt namn kommer ifrån, där endast 1 kg per år samlas in. Med insamlingsnivåer på 16 och 1 kg är det viktigt att inte tiga om vilka länder som har en hög insamling, men vi måste också namnge och peka ut de länder som har en låg insamling och det tänker jag göra.
Vi måste slutligen införa enhetliga kriterier i detta direktiv, eftersom det hittills har saknats. Varje land gör som det vill och använder sina egna definitioner. Det är därför inte riktigt möjligt att ställa länder med så låga insamlingsnivåer inför domstol, eftersom de agerar enligt sina egna standarder. Situationen i Europeiska unionen måste förändras, eftersom vi lever på en inre marknad. Vi tycks ibland ha glömt det.
Vi får inte ge upp de enorma fördelar som EU kan medföra. Därför är det rätt att denna schweiziska ost som är full med hål slutligen omvandlas till något som består av mer ost och färre hål. Kommissionen är nu tillbaka på rätt spår, men tyvärr har den inte utfört några kontroller under senare år. Jag skulle ha velat att kommissionen gjorde ett större åtagande i detta hänseende. Detta hör dock det förflutna till och vi hoppas att det blir bättre i framtiden. Det är verkligen inte lätt när medlemsstaterna går sin egen väg, och inte ens mitt eget land är exakt fogligt.
Vi gör rätt i att definiera tydligare insamlingsmål. Vi gör rätt i att stoppa olaglig export. Jag kan ge hårresande exempel. I en stor hamn i ett land kontrollerades 420 containrar med högkvalitativt elektroniskt avfall och 360 av dem var olagliga. Våra barn kommer att ställa mycket obekväma frågor till oss om vi inte slutligen får denna situation under kontroll. Ett ton kretskort innehåller 200 gram guld, medan ett ton malm bara innehåller 2 gram guld. Vi har inte råd att fortsätta så här i framtiden och jag hoppas att EU-medborgarna kommer att bli allt mer medvetna om dessa ekonomiska frågor.
Därför vill vi införa ett mer riktat insamlingssystem. Vi vill framför allt att små apparater, som lätt skulle få plats i soptunnan, ska kunna lämnas in kostnadsfritt. Vi kan införa undantag för mycket små företag, men som en allmän regel måste det bli lättare att lämna in elektroniska apparater, snarare än att slänga dem i soptunnan, eftersom vi behöver det värdefulla råmaterialet. Det är det viktigaste målet.
Vi måste också stoppa olagliga transporter och ändra direktivets räckvidd. Om man tillverkar en lampa i dag måste man registrera den i alla 27 medlemsstater för att kunna sälja den, bara på grund av avfallsdirektivet. Systemet måste uppdateras och göras mer attraktivt. Vi håller på att åstadkomma detta.
Janez Potočnik
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill också börja med att tacka parlamentet, och särskilt föredraganden Karl-Heinz Florenz och hans team, skuggföredragandena och utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, för deras hårda arbete.
Deras engagemang och intresse för denna fråga återspeglas i de ändringsförslag som antagits i utskottet och lagts fram under de senaste veckorna. Det gläder mig att se att många ändringsförslag fullt ut stöder målsättningarna i kommissionens förslag om direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter, det vill säga att fullt ut dra nytta av miljöfördelarna av direktivet om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter genom att anta långtgående insamlings- och återvinningsmål som är genomförbara i alla medlemsstater; att stärka tillämpningen och genomförandet genom att anta detaljerade regler för att bekämpa olaglig export av EU-avfall; och att avsevärt minska onödiga administrativa bördor för EU:s producenter genom ett stärkt samarbete mellan de nationella myndigheterna.
Genom att stärka detta direktiv kan vi på ett betydelsefullt sätt bidra till att skapa ett resurseffektivt återvinningssamhälle. Vi talar om den snabbast växande avfallsströmmen i Europa som har en enorm potential när det gäller att minska vårt beroende av importerat eller nytt råmaterial.
Mot bakgrund av denna mycket positiva grund med bred enighet mellan parlamentet och kommissionen skulle jag vilja göra några inledande kommentarer om de tre specifika frågorna.
Det gläder kommissionen att parlamentet fullt ut godkänner ambitionsnivån och startdatumet för det nya insamlingsmålet. Målet är ambitiöst för att gynna miljön och öka resurseffektiviteten för vår ekonomi, och det är genomförbart för varje medlemsstat, vilket också är viktigt. Utskottet föreslår att ett mål ska antas på ett nytt sätt genom att det slutliga målet uttryckligen ska anges i ordalydelsen - att samla in en del av det alstrade avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter. Kommissionen kan godkänna det tillvägagångssättet om en lämplig metod införs för att beräkna hur stort det avfall är som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter. Kommissionen är redo att bidra till utarbetandet av denna metod, liksom utskottet föreslagit.
När det gäller direktivets räckvidd föreslås att kopplingen mellan undantag och detta direktiv ska avskaffas. Kommissionen kan godkänna detta, eftersom det främsta syftet med kommissionens förslag på detta område var att förtydliga och inte att ändra direktivets räckvidd.
Beträffande fotovoltaiska moduler, som är en specifik fråga inom ramen för direktivets räckvidd, föreslår kommissionen slutligen att dessa specifikt ska uteslutas från direktivets räckvidd, som ni vet är förenligt med utskottets förslag och det nuvarande direktivet. Vi är dock medvetna om de allt större farhågorna i fråga om solpanelers eventuella miljöpåverkan, särskilt under avfallsfasen. Ett frivilligt avtal som nyligen lades fram av solpanelindustrin misslyckas tydligt att uppfylla kriterierna för sådana avtal.
Kommissionens tjänsteavdelningar kommer inom mycket kort att publicera en utvärdering av detta avtal. Det är tydligt att vi måste bedöma miljöriskerna och möjligheterna till bortskaffande av solpaneler ordentligt innan vi överväger att införliva dem i direktivets räckvidd.
Avslutningsvis och som ni vet föreslogs det nya direktivet om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter under omarbetningsförfarandet, varigenom återkvalificeringen av de befintliga texterna kombineras med särskilda nya eller ändrade inslag. Vi anser fortfarande att vi när omarbetningsförfarandet används i princip borde respektera de överenskomna förfarandereglerna. Det är bara dessa inslag som verkligen har konsekvensbedömts. Vi är dock positiva till avsikterna, och instämmer i inriktningen hos vissa ändringsförslag som lagts fram av utskottet.
Jag är nu nyfiken på att få lyssna till er debatt om förslaget och de föreslagna ändringsförslagen, och kommer att ge fler kommentarer på kommissionens vägnar i mitt avslutande anförande.
Richard Seeber
Fru talman! Jag vill börja med att tacka Karl-Heinz Florenz för hans mycket pragmatiska inställning till detta ämne och till hans uthållighet. Jag vill börja med en fråga till Janez Potočnik. Ni säger att vi måste hantera medlemsstaterna utifrån deras förmåga att samla in avfall. Det är sant att Europeiska unionens motto är ”Förenade i mångfalden”, men kan det verkligen stämma att en medlemsstat samlar in 16 kg avfall per person och en annan bara 1 kg? Är inte detta en feltolkning av mångfald?
Jag uppmanar er att inta en snävare inställning till avfall med medlemsstaterna. Vi har fullt upp med att anta förordningar här i parlamentet medan medlemsstaterna gör vad de vill. Så kan det inte se ut i fortsättningen. Jag vill påminna er om den intervju som ni gav vid avfallskrisen i Neapel. Italien var utdömt vid den tiden och fortfarande har inte någon riktig plan lagts fram. Ni måste vara strängare. Det är kommissionens funktion i sin egenskap av fördragens väktare att påminna de medlemsstater som släpar efter om deras skyldigheter.
Marknaden på detta område växer snabbt och EU:s framtid kommer att avgöras av hur vi hanterar detta avfallsproblem. Medlemsstaterna måste tillämpa förordningarna korrekt. Om de är alltför slappa i detta hänseende kommer vi inte att kunna göra framsteg.
Jag hade velat be er att anta realistiska mål, särskilt för de minsta företagen, och att införliva konsumenterna. Det är tydligt att alla måste ta sin del av ansvaret. Vi måste dock påminna de som har ansvaret om vilket deras ansvar är, och när det gäller genomförandet är det medlemsstaterna som har ansvaret.
Kathleen Van Brempt
för S&D-gruppen. - (NL) Fru talman! Samma afton som energitoppmötet och i en tid då kommissionen och parlamentet lägger stor vikt vid energieffektivitet och bra råvaruhantering är detta ett effektivt direktiv för att omsätta dessa fina idéer i praktisk handling. Sådan är parlamentets ambition och med detta i åtanke har vi arbetat med våra ändringsförslag. Det handlar om ett kontinuerligt växande avfallsberg, men inte bara om avfall. Var och en av dessa elektroniska produkter innehåller flera material som vi genast måste börja återvinna och återanvända.
Det är alldeles uppenbart att det första direktivet inte har lyckats uppnå målet. Om vi betänker att endast en av tre produkter återvinns eller återanvänds och att vi inte ens vet vart en på två av dessa produkter tar vägen, då måste vi sätta upp högre mål för insamling och förbättrad återvinning. Framför allt måste vi se till att vi slutar exportera sådana produkter till övriga världen. Vad vi egentligen vill är att sådana produkter ska stanna här och att vi ska behålla råvarorna. Dessutom har vi stora bekymmer med de etiska och ekologiska aspekterna av hur dessa produkter hanteras i framför allt utvecklingsländer.
Med andra ord, parlamentet vill ha tydliga och väldigt specifika mål. Jag vill uttryckligen tacka mina kolleger, skuggföredragandena och naturligtvis föredraganden Karl-Heinz Florenz för deras utmärkta samarbete, som har gjort att vi kan lägga fram en färdig, sammanhängande text. Vårt parlament ska inta en fast hållning vid förhandlingarna med rådet. Till rådet vill jag säga, se upp, för vi vill verkligen omsätta dessa idéer i praktiken.
För gruppen Progressiva alliansen av socialister och demokrater i Europaparlamentet är det ytterst väsentligt att vi lägger extra stor vikt vid olaglig export och att vi dessutom tar upp kampen för avfall från små elektriska och elektroniska produkter. Detta är extremt viktigt. Det är inte längre någon som dumpar stora kylskåp utefter vägkanten, men småapparater tar vi ännu inte hand om ordentligt.
Janez Potočnik, jag har lyssnat mycket noga till vad du har sagt om fotovoltaiska paneler. Du vet att min grupp har kämpat länge och hårt för att dessa inte ska undantas. Vi har inte diskuterat fotovoltaiska paneler här, men jag ska bevaka att du håller ditt ord. Du har sagt att du ska göra en utvärdering och att denna utvärdering ska tas upp i debatten med rådet om huruvida fotovoltaiska paneler ska omfattas eller inte. Hur som helst vill jag be mina kolleger att helhjärtat stödja den ambitiösa text som ligger framför oss i dag.
Vladko Todorov Panayotov
för ALDE-gruppen. - (BG) Fru talman! EU betalar mer än 130 miljarder euro varje år för att importera metaller som är strategiskt viktiga för industrin. Dessa utgifter kan minskas kraftigt med EU-direktivets förbättrade text om avfall från elektriska och elektroniska produkter, vilken vi i somras antog med stor majoritet i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Därför måste jag gratulera föredraganden Karl-Heinz Florenz och övriga föredragande till ett osedvanligt skickligt och ansvarsfullt utfört arbete. Den kompromisstext som ska läggas fram för omröstning för er i dag utgör ett viktigt steg framåt för avfallshanteringen av elektriska och elektroniska produkter i EU. Tack vare det nya, mer ambitiösa och specifika målet och det förbättrade programmet för avfallsinsamling med tydligt avgränsade ansvarsområden kan EU dessutom lösa sitt viktiga och, jag skulle vilja säga, strategiska problem. Det beror på att en stor del av avfallet från elektriska och elektroniska produkter i EU innehåller ädla metaller som guld, platina, palladium, koppar och nickel med mera som kan utvinnas och återanvändas flera gånger om. Som exempel kan jag nämna att EU:s medlemsstater under 2006, enligt statistik från Eurostat, kastade nästan 307 miljoner ton återvinningsbart avfall och utrustning.
Betänkandet är ett stort framsteg, inte bara när det gäller det höjda insamlingsmålet utan också när det gäller förbättrat miljöskydd. Därför uppmanar jag alla mina kolleger att stödja betänkandet i sin helhet.
Michail Tremopoulos
Fru talman, mina damer och herrar! Vi försöker här ta itu med problemet med den accelererande ökningen av elektriskt och elektroniskt avfall, som förespås uppgå till 12,3 miljoner ton år 2020. Översynen av direktivet är ett utmärkt tillfälle att sätta stopp för att farliga ämnen ska läcka ut i naturen på grund av bristen på offentliga insamlingspunkter, irrationell hantering och olagliga transporter.
Vi måste ta itu med följande grundläggande problem: för det första är det mindre än hälften av alla kasserade elektriska och elektroniska produkter på marknaden som behandlas och rapporteras trots att nästan 65 procent samlas in separat. Resten hamnar i miljön eller exporteras till tredjeländer. För det andra är dagens insamlingskvoter för avfallet från hushållen på 4 kilo per person och år dåligt anpassade efter förbrukningen i våra olika medlemsstater, och därför blir målen väldigt lågt ställda i vissa länder och alltför ambitiösa i andra. För det tredje skiljer sig metoderna åt när det gäller att registrera och dokumentera resultatet i olika länder, och slutligen uppfyller man inte sina åligganden.
Vad vi har gjort är följande: för det första har vi breddat omfattningen så att allt avfall ingår med bara enstaka undantag. För det andra har vi höjt insamlingsmålen för detta avfall till 85 procent fram till 2016. För det tredje har vi satt upp ett separat mål på 5 procent för återanvändning av kompletta elektroniska och elektriska produkter. För det fjärde måste medlemsstaterna avsätta tillräckliga resurser för sophämtning från hushåll. För det femte måste återförsäljare inte bara ta tillbaka detta avfall när en ny produkt köps utan de ska också ta emot avfall från små produkter.
Producenten ska inte behöva komma från det land där han vill registrera sig, och slutligen vill vi ha noggrann övervakning av transporterna. Men framför allt måste vi uppmuntra tillverkning av produkter som håller länge.
Julie Girling
för ECR-gruppen. - (EN) Fru talman! Även jag vill tacka alla skuggföredragandena samt föredraganden för det arbete de har lagt ned på detta betänkande. Direktivets mål är tydliga, och i princip stöder min grupp dem gärna. Avfall från elektriska och elektroniska produkter är det som ökar snabbast i EU, och vi måste helt enkelt ha ett bra direktiv för att åtgärda detta.
Det finns förstås många detaljer kvar att lösa. För det första vill jag nämna kostnaderna. Återvinning, återanvändning och slutbehandling är inte billigt och inte gratis. Principen ”tillverkaren betalar” är ytterst viktig. Vi får inte införa ett system som ökar kostnaderna för vanliga skattebetalare, speciellt inte i dessa tider när vi håller på att konsolidera skattesystemet.
För det andra vill jag betona behovet av att behålla flexibiliteten för medlemsstaterna. Jag håller fullständigt med om att vi ska sätta upp utmanande mål, men låt oss inte blanda ihop mål med att följa lagstiftningen. Vi får inte i detalj reglera hur medlemsstaterna ska nå dit.
Precis som Kathleen Van Brempt vill jag också nämna behoven när det gäller avfall från små elektriska och elektroniska produkter. Detta är ett område som har negligerats på ett bedrövligt sätt. Jag tror att de föreslagna ambitiösa målen kommer att resultera i att en större andel av avfallet från små elektriska och elektroniska produkter samlas in i framtiden, och det ser jag fram emot.
Sabine Wils
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Fru talman! Mängden kasserade produkter ökar i dag dramatiskt. Miljoner ton elektriskt och elektroniskt avfall produceras varje år inom EU, och detta utgör en stor fara för miljö och människor.
Det gläder mig att detta problem erkänns i Karl-Heinz Florenz betänkande och att vi kunde presentera några positiva förbättringar i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, vilka fick stöd från samtliga grupper. De strängare exportreglerna för elektriskt och elektroniskt avfall är viktiga. Jag hoppas att ni alla ska stödja denna förordning som först och främst kommer att bidra till att skydda människor i de länder som påverkas.
Men jag motsätter mig fortfarande att solcellsmoduler undantas från direktivet. Jag är väldigt kritisk till att producenter ska samla in produkterna frivilligt. Några tillverkare använder det giftiga ämnet kadmium i sina solcellsmoduler. Eftersom sådana moduler ofta tas bort av ”gördetsjälvare” innebär dessa en ytterligare risk.
Nanomaterial kan också vara farliga för människor och miljön under återvinningsprocessen. Vissa nanomaterial levereras med tydliga instruktioner som säger att de är hälsofarliga. Därför uppmanar jag kommissionen att granska nanomaterial noga. Om det inte går att slutgiltigt bevisa att dessa produkter är ofarliga ska de inte tillåtas på marknaden. Därför har vi lagt fram två ändringsförslag tillsammans med gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och jag vill be er stödja dem. Det är ändringsförslagen 101 och 102.
Oreste Rossi
Fru talman, mina damer och herrar! De åtgärder som behandlas innehåller några kritiska problem som bara kan lösas om de diskuteras en ytterligare gång vid en andra behandling.
Utöver oacceptabla regler som är negativa för distributörerna och, längre ned i distributionskedjan, även för konsumenterna, som blir tvungna att återvinna gammal utrustning och bedöma om den kan återanvändas eller inte, ska insamlingskvoten höjas från en redan orealistisk nivå på 65 procent ända upp till 85 procent. Hur ska vi kunna tvinga producenter och distributörer att samla in 85 procent när avfallshanteringen är medlemsstaternas ansvar? Om konsumenterna gör sig av med produkterna själva genom att ge bort dem eller sälja dem vidare, hur ska andra människor då kunna hållas ansvariga för att återvinna dem?
Texten slår också fast att 5 procent av avfallet ska återvinnas och återanvändas. Det innebär ett försämrat miljö- och konsumentskydd, eftersom gamla, potentiellt farliga produkter med hög energiförbrukning då skulle hamna på marknaden igen. Om den text som antogs i utskottet får stå kvar oförändrad utan ändringsförslagen kommer vi att rösta emot den.
Bogusław Sonik
(PL) Fru talman! Avfall från elektriska och elektroniska produkter är det snabbast växande avfallsflödet i Europeiska unionen. Det är ett problem som förekommer på många nivåer, för det handlar å ena sidan om skydd för miljön och människors hälsa, och å den andra om effektiv hantering av resurser och naturliga material.
En översyn av direktivet om avfall från elektriska och elektroniska produkter bör beakta mål som inte bara ska vara ambitiösa, utan också mer realistiska ur de nya medlemsstaternas perspektiv. I de nya medlemsstaterna byts elektronisk utrustning som datorer, tv-apparater och kylskåp ut betydligt mer sällan, och dessa apparater används mycket längre än i andra länder.
De ändringsförslag som har lagts fram av föredraganden innebär ett steg i rätt riktning för att lösa problemet med oproportionerliga metoder och behandling som missgynnar EU:s nya medlemsstater. Ett sådant system tar mycket större hänsyn till skillnader mellan olika marknader och olika tänkesätt i olika medlemsstater.
Jag anser dock att nya förordningar på det här området bör lägga större tonvikt på effektiv kontroll av insamlingsverksamheten och att lagarna följs. Oegentligheter är vanligt förekommande i många länder, till exempel att falska handlingar om avfallshämtning upprättas i något som kallas fakturahandel. Det är vanligt med falsk dokumentation som intygar att produkter har samlats in och behandlats, som anger för hög vikt på de produkter som har behandlats, eller att intyg utfärdas om att en annan typ av utrustning har samlats in än vad som egentligen var fallet. Dessutom innebär otillräcklig uppföljning och kontroll att det har skapats en grå marknad där insamlade produkter demonteras på andra ställen än riktiga behandlingsanläggningar. Vi måste visa beslutsamhet för att förebygga sådana situationer och inte tillåta att denna hantering utvecklas.
Linda McAvan
(EN) Fru talman! Jag vill påpeka för kommissionsledamoten att om jag vill återvinna mina elektriska produkter där jag bor så måste jag ta med dem till en lokal kommunal avfallsstation själv. Det finns ungefär fyra, fem stycken i min stad och de är bara öppna under vissa tider.
Om jag vill återvinna kartong, papper, plast eller glas hämtas de på trottoaren utanför mitt hem. Om jag vill återvinna batterier, kan jag ta med mina gamla batterier till vilken återförsäljare som helst. Om vi vill att insamlingsmålen för elektriska produkter ska höjas måste vi få mer av den här sortens insamlingsverksamhet. Vi måste göra det lättare för allmänheten att göra sig av med sina elektriska produkter, och i synnerhet små elektriska produkter.
När målet på fyra kilo per person sattes upp var det helt otillräckligt. Det uppfylldes alltför lätt enbart av människor som återvann sina kylskåp eller sina stora elektriska produkter. Vi måste sätta upp ett mycket mer ambitiöst mål för att driva på marknaden och se till att det startas företag som kan plocka ut användbara delar ur dessa produkter.
Janez Potočnik, förra veckan lanserade du din strategi för resurseffektivitet. Detta direktiv är en väsentlig del av denna strategi. Normen bör vara att allt elektriskt avfall samlas in, och att merparten som regel, inte i undantagsfall, ska återvinnas. I morgon måste det vara regeln och inte undantaget som gäller, vilket tyvärr inte är fallet i dagens Europa. Jag befarar att vi aldrig kommer att lyckas med den långsiktiga strategin för resurseffektivitet - att tackla de problem med råvarubrist som Karl-Heinz Florenz har lyft fram - om det här direktivet inte fungerar.
Chris Davies
(EN) Fru talman! (inledningsorden hördes inte eftersom mikrofonen var avstängd)...ett omarbetat direktiv, men ganska många av oss här arbetade med den ursprungliga versionen och detta är ett bra tillfälle att täppa igen en del av kryphålen och införa det direktiv vi alltid har tyckt förtjänar vår uppmärksamhet. Men eftersom vi vill att elektriska produkter ska återvinnas på ett korrekt sätt vill vi täppa igen det kryphål som gör att ett så stort antal elektriska produkter hamnar i utvecklingsländer där de plockas i sär av barn och kastas på bål och soptippar.
För de tillverkare och producenter som nu skriver till oss och ber att vi inte ska stödja det ena eller andra ändringsförslaget som syftar till att täppa igen dessa kryphål vill jag säga: låt dem lägga fram sina egna förslag. Det är deras produkter som hamnar på dessa soptippar och de måste lägga fram sina förslag för att se till att så inte sker.
Detta ger oss också en chans att avsluta vissa oavslutade ärenden. Skrivarföretag har en affärsidé som bygger på att sälja skrivarna tämligen billigt och få kunderna att låsa fast sig i avtal som gör att de måste köpa dyra skrivarpatroner. De för ett konstant krig mot dem som återvinner gamla skrivarpatroner och fyller på dem med bläck igen och säljer dem för en bråkdel av priset.
För närmare tio år sedan upptäckte vi att skrivarproducenterna hade kommit på ett nytt sätt att vinna terräng i detta krig där de tog elektroniken till hjälp för att skrivarpatroner inte skulle kunna återvinnas. Om man fyllde dem med bläck slutade de att fungera. Så vi infogade artikel 4 i lagstiftningen för att produkter som inte kan återvinnas inte heller ska få säljas på marknaden.
Men skrivarföretagen hittade ett sätt att kringgå detta. De bedrev lobbyverksamhet mot den ena regeringen efter den andra och sade att skrivarpatroner kan uppfattas som konsumtionsvaror, inte som avfall från elektriska och elektroniska produkter. Så vi befinner oss nu i ett läge där skrivarpatroner uppfattas som avfall från elektriska eller elektroniska produkter i vissa länder men inte i andra.
Nu har vi chansen att täppa igen det här kryphålet och se till att vi får mer konkurrens på marknaden och för att uppmuntra till korrekt återvinning. Jag hoppas på mina kollegers stöd för dessa ändringsförslag.
Oldřich Vlasák
- (CS) Fru talman! Det råder ingen tvekan om att det här direktivet är ett steg i rätt riktning, eftersom det försöker ändra på målen för insamlingskvoterna och fastställa regler för export av elektriska och elektroniska produkter över gränserna och att samordna de obligatoriska administrativa rutinerna i avsikt att minska byråkratin.
Det är på grund av den orimliga byråkratin som jag motsätter mig att produkter ska definieras på EU-nivå, även när det gäller det eventuella genomdrivandet av lagstadgade skyldigheter från medlemsstaternas sida. I det här fallet bör vi följa principen ”laga den inte om den inte är sönder”.
När det gäller direktivets omfattning föredrar jag personligen en begränsning, eftersom jag oroar mig för att en obegränsad omfattning även skulle inkludera produkter som inte går att återvinna eller produkter som håller länge varigenom vi riskerar att inte uppfylla de överenskomna insamlingsmålen. I det här fallet anser jag att vi inte bara bör upprätta ambitiösa utan framför allt realistiska mål, och vi ska inte öka bördan för de lokala myndigheterna.
Paul Nuttall
(EN) Fru talman! Mobiltelefoner, telefonladdare, spelkonsoler, kameror, bastuaggregat, termometrar, kylskåp, frysboxar, brödrostar, kastruller, mikrovågsugnar, strykjärn, luftrenare, klockor, armbandsur, eltandborstar, dvd-spelare, dammsugare, barnleksaker, videospel, medicintekniska produkter, tv-apparater, fjärrkontroller, miniräknare, värmeaggregat, torktumlare och tvättmaskiner.
För att bara nämna några, för alla dessa apparater och många andra kommer tveklöst att bli dyrare till följd av det här avfallsdirektivet. Att EU dessutom är berett att lägga denna lag på toppen av alla andra är svårt att förstå när vi befinner oss mitt i en djup recession och människor kämpar för att få ekonomin att gå ihop!
Därför uppmanar jag alla i den här kammaren att visa sympati med de hårt arbetande skattebetalarna och små och medelstora företagen och kasta detta lagförslag i papperskorgen.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Chris Davies
(EN) Fru talman! Paul Nuttall säger att kravet på att återvinna elektriskt avfall kommer att höja priset på produkterna.
Kan han då också säga vem - om inte producenten - som ska betala för avfallshanteringen av dessa produkter? Vad har han emot alla som betalar kommunalskatt, olika taxor och kommunstyrelserna runtom i Europa, i hans eget och andra länder, som måste bära bördan av sådan avfallshantering och som han säger att producenten inte ska behöva betala för?
Paul Nuttall
(EN) Fru talman! Även jag uppskattar dusterna med Chris Davies. Det verkar som om vi har dessa små duster om varje anförande som jag håller. Han vet lika väl som jag vem som måste betala kostnaden - det kommer slutligen att bli skattebetalarna som får betala allt det här. För ögonblicket befinner vi oss i en djup recession, vars like vi inte har sett sedan 1930-talet. Jag står upp för de hårt arbetande skattebetalarna.
För det andra handlar detta i verkligheten om att detta bör göras av människor på nationell nivå - av politiker - som är ansvariga inför väljarna, och inte av en kommission som har hemliga sammanträden och som inte är ansvarig inför någon. Detta är nyckelfrågan.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Karl-Heinz Florenz
(DE) Fru talman! Jag vill tilltala min kollega med namn, men tyvärr vet jag inte vem han är, eftersom jag aldrig tidigare har träffat honom under debatten om elektroniskt avfall. Jag kanske inte känner igen dig därför att du nyligen har klippt dig. Men vilket svar ämnar du ge medborgarna när det om fem eller sex år visar sig att vårt råmaterial har tagit slut och har slängts eller förorenar våra vattendrag? Du måste förklara detta.
Min andra punkt är följande: Vänligen läs direktivet. Det står ingenting alls där om att skattebetalarna ska finansiera systemet. I själva verket är det tillverkarnas ansvar. Detta system håller nu på att stramas upp och utvidgas, vilket är helt rätt. Jag vill höra ditt svar på dessa två punkter.
Paul Nuttall
(EN) Fru talman! Först av allt vill jag upprepa vad jag nyss sade. Vi vet alla var kostnaden hamnar - där det alltid hamnar. Det står inte nödvändigtvis i direktivet, eftersom det aldrig gör det. Man talar aldrig om för människor att man ska ta ut skatt. Man talar aldrig om för människor att man ska sno någon på pengar.
I mitt land, till exempel, kostar det oss 50 miljoner brittiska pund om dagen att vara medlemmar i den här klubben. Nyckeln till allt detta - och jag återvänder till exakt vad jag sade till Chris Davies - är att beslut ska fattas på nationell nivå av politiker som är ansvariga inför väljarna. Väljarkåren i mitt land, Storbritannien, kan inte avsätta kommissionsledamöter. Detta är helt odemokratiskt och felaktigt.
Catherine Soullie
(FR) Fru talman, herr kommissionsledamot! Det jag har att säga har sagts upprepade gånger av mina kolleger.
Vid en tid då EU överväger att införa en gemensam strategi för sin tillgång på råmaterial och framför allt sällsynta jordartsmetaller kan vi inte bortse från den mycket stora potential som ligger i en intelligent återanvändning av vårt avfall. Att förstärka EU-normerna för att förbättra kedjan för bortskaffande, att lösa problemen med läckage och illegal export av elektriska och elektroniska avfallsprodukter och att uppställa mer ambitiösa målsättningar för bortskaffande: Detta borde stå i centrum för denna lagstiftning.
Vi får inte glömma vem som huvudsakligen är ansvarig för framgången eller misslyckandet av denna lagstiftning: Det är konsumenten. Det är helt avgörande att ge allmänheten befogenheter om vi vill genomföra en effektiv lagstiftning. I detta syfte, Karl-Heinz Florenz, har bland annat system som eko-bidrag visat sig vara ett mycket viktigt verktyg. Tillverkarna av elektriska och elektroniska produkter måste naturligtvis bli mer engagerade i systemet för bortforslande och återvinning, men vi kan inte frånta medborgarna allt ansvar för det avfall de producerar. Våra medborgare måste bli aktörer och inte åskådare i EU:s miljöpolitik.
Elisabetta Gardini
(IT) Fru talman, mina damer och herrar. Jag håller med om mycket av det jag har hört. Jag anser att detta är ett viktigt, grundläggande direktiv och därför ska vi naturligtvis rösta för det. Men jag är också övertygad om att vi behöver ytterligare detaljer om vissa aspekter och jag hoppas att det kommer att bli möjligt vid andra behandlingen.
Jag förväntar mig till exempel att kommissionen genomför en konsekvensbedömning om direktivets öppna räckvidd, eftersom jag anser att direktivet, trots att man där i teorin verkar respektera miljön mer, kan ge upphov till problem på praktisk nivå. Om man grundar sig på erfarenheterna av det nuvarande direktivet får man genom en begränsad räckvidd större säkerhet och därigenom blir det lättare att genomföra lagstiftningen.
Det finns andra aspekter förutom denna konsekvensbedömning. Jag anser att vi måste vara noga med att lätta bördan för tillverkarna, distributörerna och återförsäljarna. Det är riktigt att de bör bli delaktiga och förmås att axla sitt ansvar, men vi måste vara noga med att inte överbelasta dem, inte minst när det gäller de administrativa kraven.
Jag anser att instrumenten och kriterierna måste anpassas för att ta hänsyn till de olika nationella systemen. Medlemsstaterna är inte bara goda eller dåliga. Som vi har hört och som vi redan har tagit hänsyn till - trots att jag anser att vi måste undersöka även detta område mer ingående - finns det olika system och olika omständigheter i medlemsstaterna som måste bedömas omsorgsfullt, så att inga länder gynnas automatiskt medan andra automatiskt förlorar. Vi är därför för detta direktiv, men vi behöver mer tid och fler detaljer.
Sirpa Pietikäinen
(FI) Fru talman! Kommissionen har helt rätt lagt fram både en resurseffektivitetsagenda och en strategi för råvaror, eftersom råvaror och användningen av dem börjar bli allt mer begränsade och samtidigt stiger priserna.
Vi vet att en beklagligt stor del av det elektroniska avfallet och framför allt små avfallsföremål, t.ex. mobiltelefoner, har hamnat i avfallsdeponier, inte bara i EU utan i tredjeländer och att de till sist förbränns. Därför är detta viktiga redskap ett bra steg i rätt riktning när det gäller återvinningen av elektroniskt avfall, som gör det möjligt för oss att garantera en bättre resurseffektivitet och att råmaterialet återvänder till tillverkarna.
Förhoppningsvis kan vi i framtiden gå vidare mot ett bättre rapportsystem när det gäller detta direktiv, så att vi vet hur väl de olika medlemsstaterna och aktörerna genomför dess målsättningar. Vi måste garantera en avfallssortering som är ännu bättre än den som föreslås och uppställa bättre och ambitiösare mål för den. Direktivet är en bra början, men jag hoppas att vi i framtiden kan överföra mer ansvar från distributörerna till tillverkarna.
Pilar Ayuso
(ES) Fru talman! Våra mål måste vara ambitiösa men man måste också erkänna att föredragandens förslag inte är lätt att tillämpa med den situation som råder i varje medlemsstat. Emellertid kommer vi i den spanska delegationen att stödja hans förslag vid första behandlingen.
Trots detta är vi för att kostnaden för återvinning och behandling faktureras separat. Vi kommer att rösta mot ändringsförslag 52, där man syftar till att stryka artikel 14.1 och till förmån för ändringsförslagen 91 och 103. Vi anser att konsumenterna inte bara har rätt att veta vad denna behandling kostar utan att de dessutom bör få veta det: Därigenom motiveras de att samarbeta med lagstiftningen och det bidrar också till en lämplig grad av öppenhet i handelskedjan.
Alajos Mészáros
(HU) Fru talman! Jag ber om ursäkt för min tvekan. Jag vill tacka Karl-Heinz Florenz för hans utmärkta professionella arbete. Avfall från elektriska och elektroniska produkter (WEEE) tillhör den snabbast växande avfallsströmmen i EU. Vi måste göra allt vi kan för att garantera en lämplig återvinning av detta avfall, inte bara för att kunna förhindra skador på miljön och hälsan utan också för att minska förlusten av råmaterial. På grundval av resultatet från den nuvarande konsekvensbedömningen samlas nu 85 procent av avfallet från elektriska och elektroniska produkter in, men bara 33 procent av detta avfall behandlas på rätt sätt i enlighet med kraven i direktivet. De illegala gränsöverskridande transporterna av avfall från EU är tyvärr storskaliga och av denna anledning är det viktigt att man genom det nya direktivet kan förhindra detta. Avfall måste sorteras, eftersom det är på detta sätt vi kan se till att man behåller det och skickar det för återvinning inom medlemsstaten. Beklagligt nog har erfarenheten hittills visat att medlemsstaterna inte har tolkat det nuvarande direktivet på ett enhetligt sätt och därför vill jag föreslå att huvudprincipen i framtiden inte ska innebära en klassificering i olika kategorier utan att direktivet i grund och botten ska täcka allt elektriskt och elektroniskt avfall. Jag anser att lagstiftningen är särskilt viktig för de länder som senast anslöt sig, eftersom de fortfarande ligger efter inom området för avfallssortering.
Carl Schlyter
Fru talman! Vi lever sannerligen i ett slösaktigt samhälle om vi kallar detta för avfall. Mycket av det här skrotet innehåller högre halter av guld och silver än vad en guld- och silvergruva innehåller i sin malm. Det här är inte frågan om kostnader att ta hand om det här. Det är frågan om ren vinst. Att minska vårt importberoende av viktiga råvaror och att inte släppa lös tungmetaller och andra gifter i naturen. Det är en ren vinst att ta hand om detta avfall, det ska inte ens kallas för en kostnad.
Men det är olyckligt att solceller är undantagna, för om vi inte inkluderar dem så har man en konkurrenssnedvridande fördel för dem som innehåller kadmium Det vore bättre att solceller ingick så att solcellerna fick ha en rättvis konkurrens så att alternativen till kadmiumhaltiga solceller snabbare kommer på marknaden. Vi behöver också rösta ja till de ändringsförslag som innehåller krav på bättre kontroll av nanoavfall. Slutligen är det viktigt att medlemsstaterna och kommissionen nu ser till att exportreglerna skärps och att de efterlevs. Vi måste stoppa avfallsexporten till fattiga länder.
Alfreds Rubiks
(LV) Fru talman! Jag tillhör dem som i stort sett stöder antagandet av detta dokument. Jag stöder också den strategi genom vilken man försöker definiera en målsättning för avfallssortering som varierar enligt den gällande perioden. I Lettland samlar vi bara in 25 procent av de elektriska och elektroniska produkter som finns på marknaden. Det är för lite. Jag stöder också de ambitiösa målsättningarna i förordningen, men samtidigt är jag rädd att det kan finnas stora skillnader mellan medlemsstaterna, och därför uppmanar jag kommissionen och alla berörda, inklusive medlemsstaterna, att vara mycket noga med att övervaka genomförandet av bestämmelserna i dessa dokument. I Lettland skulle vi naturligtvis vilja ha en något lägre målsättning: 45 procent 2016 och 65 procent 2010.
Jaroslav Paška
- (SK) Fru talman! Ändringsförslaget till direktivet om avfall från elektriska och elektroniska produkter har genomgått ett omfattande samråd i Europaparlamentets relevanta utskott. Den text som har utarbetats av kommissionen har gradvis ändrats genom parlamentsledamöternas ändringsförslag och genom den nuvarande kompromissversionen aktualiseras problemet med insamlingen av det elektroniska avfallet ännu mer.
Den version av artikel 47 som föreslås av miljöutskottet är enligt min åsikt ett särskilt gynnsamt ändringsförslag, eftersom man därigenom gör det möjligt att industrins finansiella skyldigheter riktas mot utvecklandet av ett system för insamlingen av elektriskt avfall snarare än att genomföra påföljder för underlåtelse att uppnå de mål som har ställts upp för insamlingen. Detta kan vara särskilt fördelaktigt och användbart i länder som fortfarande måste skapa en tillräcklig infrastruktur för insamlingen av elektriskt avfall.
Jag vill också stödja den nya artikel 93, där man reagerar på att många berörda personer, framför allt Internetåterförsäljare, undviker att fullgöra sina förpliktelser. Genom den nya förordningen försöker man ta itu med detta problem på ett förnuftigt och lämpligt sätt.
Janez Potočnik
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Många parlamentsledamöter har nämnt genomförandet, som är ett verkligt problem. Tyvärr är det inte ett problem enbart inom detta område, utan ett problem som gäller hela miljöområdet. Det innebär att jag känner till min fördragsenliga skyldighet och ämnar fullgöra den.
Vi förbereder också ett meddelande senare i år om genomförandet, där genomförandefrågan ska behandlas på ett mer övergripande sätt. Vi diskuterar redan denna fråga grundligt tillsammans med direktoratet, eftersom jag anser att detta är en av de frågor vi bör inrikta oss på i framtiden, däribland naturligtvis i de förslag som vi diskuterar i dag. För övrigt underlättas förvisso genomförandet genom det omarbetade förslaget.
För det andra målsättningarna. Det är av grundläggande betydelse att vi har ambitiösa målsättningar. Många av er har nämnt att detta är den snabbast växande avfallsströmmen. Många av er har nämnt att vi lever i en värld av elektriska och elektroniska apparater och detta är något som vi säkert måste ta hänsyn till när vi beslutar om målsättningarna.
För det tredje kostnaderna. När vi än lägger ett förslag måste vi också ta hänsyn till kostnadsbördan och förenkla så mycket som möjligt. Men jag vill klargöra att den verkliga kostnaden för vårt samhälle och vår ekonomi skulle komma om vi inte tog itu med dessa frågor. Det skulle bli den verkliga kostnaden, som vi inte skulle kunna klara av på lång sikt.
För 14 dagar sedan offentliggjorde vi den så kallade avfallsrapporten. Samma dag besökte jag Unicor, ett av de högteknologiska företag där man återvinner elektriskt och elektroniskt avfall. Jag slogs av vad jag fick veta och se där. Det är mycket viktigt att vi förstår att till exempel de mobiltelefoner vi håller i handen i vårt dagliga liv faktiskt innehåller dyrbara metaller, från guld till platina och rodium, vilket är mycket viktigt med tanke på framtiden. Om vi fortsätter att nu och i framtiden utvinna råmaterial kommer vi aldrig att se slutet. I mina händer höll jag 20 kilo guld som hade utvunnits från mobiltelefoner. Det var mycket svårt att lyfta detta, men uppriktigt sagt ännu svårare att lämna det ifrån sig!
Många av er har nämnt den viktigaste termen som ska användas i detta sammanhang och det är resurseffektivitet. Jag har redan nämnt detta faktum flera gånger, men det är mycket viktigt att vi aldrig glömmer det. Enligt uppgifter från FN växte jordens befolkning under 1900-talet fyra gånger, världsproduktionen 40 gånger, koldioxidutsläppen 17 gånger, energiförbrukningen 16 gånger, fiskefångsterna 35 gånger och vattenförbrukningen nio gånger. Om några tror att det kan fortsätta så här under 2000-talet misstar de sig fullständigt.
Vi måste göra saker och ting på ett annorlunda sätt. Som jag nämnde är nu, när vi lever i en allt mer elektrisk och elektronisk värld, det förslag som ligger på bordet i dag och som ni senare kommer att diskutera, mycket viktigt för att hantera dessa frågor. Många av er har nämnt bättre rapportering och bättre sortering. Vi bör uppmärksamma allt detta.
Avslutningsvis vill jag bara säga att jag, efter första behandlingen, anser att vi har en bra produkt som är värd att bearbetas vid andra behandlingen och till slut utvecklas till något som jag är säker på kommer att bli ännu bättre.
Karl-Heinz Florenz
föredragande. - (DE) Fru talman, herr Potočnik! Jag stöder era slutkommentarer, framför allt när det gäller resurseffektivitet. Under de närmaste månaderna kommer emellertid hela beslutsprocessen att vila på er, eftersom vi nu måste komma överens om en gemensam ståndpunkt. Ni kommer att bli tvungna att förhandla med rådet och nå ett beslut och jag måste säga till er att rådet inte har rört sig en millimeter under de senaste sju månaderna, vilket inte var det belgiska ordförandeskapets fel.
Vissa länder är mycket envisa och mot bakgrund av enhälligheten i parlamentet vill jag be de ledamöter som i dag har talat så lidelsefullt för detta betänkande att åka hem och utöva en viss påtryckning på sina regeringar och förklara att saker och ting inte kommer att vara desamma som i det förflutna.
Jag kan nämna namnen på några gamla vänner som verkligen skulle ge sig i kast med denna fråga. Därför, Janez Potočnik, anser jag att vi kommer att behöva ha en intensiv debatt under de närmaste månaderna. Du måste fortsätta att ta i med hårdhandskarna mot rådet. Det är också viktigt att påpeka att det finns en tydlig önskan om nationella bestämmelser när det gäller avfallspolitiken.
Men det är kontraproduktivt eftersom den inre marknaden skapades för länge sedan och vi nu måste ta upp frågan ordentligt. Det är inte hela den inre marknaden utan hälften av den inre marknaden som är problemet. Jag vill än en gång betona att förhållandet 16 kilo mot 1 kilo, som Richard Seeber tydligt påpekade, visar att vi fortfarande har mycket att göra. Men om vi kan komma överens om detta kommer vi att vara på rätt spår.
Janez Potočnik! Jag tvivlar inte på att du vet vad du ska göra. Jag vill betona att du gör ett mycket bra arbete och vi kommer att fortsätta att då och då, kanske en aning hårdhänt, ge dig en knuff i rätt riktning.
Talmannen
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 11.30.
Jaromír Kohlíček
skriftlig. - CS) Insamlingen av elektriskt och elektroniskt avfall är för närvarande en mycket aktuell fråga. Det är därför synnerligen nödvändigt att uppdatera det direktiv som täcker detta område. Jag anser att vissa av de ändringsförslag som vi ska rösta om i inledningsskedet utgör ett mycket dåligt sätt att kombinera kommissionens förslag med de andra förslagen för att underlätta insamling, sortering och återvinning av avfallet. Tvärtom får man genom dem mindre klarhet i frågan, även om de inte bidrar till att det blir kaos. Tyvärr är det inte mycket vi kan göra i detta skede av frågan i slutomröstningen. Det är intressant att företrädarna för de flesta politiska grupper är överens om många av de relativt rimliga ändringsförslagen. Om denna överenskommelse innebär ett stöd i slutomröstningen kan man genom det direktiv som blir resultatet stödja en dramatisk ökning av insamlandet av elektriska och elektroniska produkter samt av produkter som är lättare att behandla. En av nyckelpunkterna är artikel 14, första stycket, genom vilken - såvida ändringsförslag 91 eller den mindre tydliga formuleringen i ändringsförslag 103 antas - man kan stödja återvinning och insamling av elektriska och elektroniska produkter. Det är viktigt att det övergripande arbetet resulterar i ett direktiv där man tydligt fastställer de olika organens skyldigheter, samtidigt som man ser till att återvinningsprocessen blir så effektiv som möjligt. Ur detta perspektiv är den egendomliga idén att sortera belysningsprodukter i flera kategorier inte önskvärd och inte heller det överdrivna antalet undantag för hela kategorin med stora produkter.
Pavel Poc
skriftlig. - (CS) Avfall från elektriska och elektroniska produkter är den snabbast växande avfallskällan. Den innebär för närvarande en betydligt högre risk för miljön och folkhälsan än förbrukat kärnbränsle. Det var viktigt att se över direktivet. En stor mängd av det elektroniska avfallet behandlas antingen inte i enlighet med den aktuella versionen och hamnar slutligen på soptippar eller exporteras illegalt från EU. Det är oroande att vi inte har någon uppfattning om vad som händer med över hälften av det elektriska och elektroniska avfallet i EU. Denna situation är ohållbar eftersom den årliga avfallsproduktionen per capita kan stiga från 4 kilo i dag till 24 kilo 2020, om man inte fastställer och följer målen för insamling och återvinning. Genom återvinning av elektroniskt avfall kan mer guld återgå till tillverkningsprocessen än man utvinner i gruvorna i EU och detsamma gäller för andra dyrbara råmaterial. Jag välkomnar därför helhjärtat att man skapar nya permanenta arbetstillfällen och framför allt en minskning av EU:s beroende av importerat råmaterial. Ändå ogillar jag i hög grad undantaget för solpaneler. I samband med undantaget för kadmiumtelluridpaneler från restriktionerna i direktivet om vissa farliga ämnen (RoHS-direktivet) utgör det ytterligare en ökning av risken för miljöföroreningar på grund av högtoxiskt kadmium, som EU bekämpar genom andra lagstiftningsåtgärder. Det finns lobbyintressen bakom denna brist på konsekvens, som varken ställer EU eller Europaparlamentet i god dager och som följaktligen inte kommer att vara till gagn för industrin i EU.
Jim Higgins
skriftlig. - (EN) Jag stöder dagens betänkande om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter men vi måste se till att vi inte lägger alltför många betungande bestämmelser på små och medelstora företag och detaljister som redan kämpar. Vi måste se till att ansvaret för att ta tillbaka detta avfall (WEEE) förblir hos tillverkarna, inte återförsäljarna. Jag välkomnar förslaget till strängare bestämmelser som ska förebygga olagliga transporter av avfallet och täppa till kryphål i lagstiftningen. Genom att kalla sådan utrustning ”begagnad men funktionsduglig WEEE” och inte ”WEEE” kan den för närvarande olagligt transporteras till, och dumpas i, länder i tredje världen. Naturligtvis är det också mycket viktigt att myndigheterna i större utsträckning verkligen genomför bestämmelserna, eftersom elektriska eller elektroniska produkter ska återvinnas i enlighet med lagen, för att förebygga okontrollerade utsläpp av klorfluorkarboner (CFC). Brottslingar utnyttjar ofta olagliga transporter, eftersom handlarna som är inblandade i svindeln ofta lurar myndigheterna genom att inte märka varorna som elektronik, genom att låtsas att de ska återanvändas eller genom att gömma dem mitt i en container som ska transporteras. Okontrollerade transporter slutar vanligtvis i Ghana, Nigeria, Indien eller Pakistan. Vi behöver samarbeta om den andra behandlingen för att se till att denna farliga sedvänja stoppas och även se till att värdefull europeisk metall blir kvar i Europa.
Rovana Plumb
Avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter är det snabbast växande avfallsflödet inom EU. En korrekt hantering av avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter bidrar till att vi kan återanvända vissa värdefulla resurser som särskilt påverkar miljön, medborgarnas hälsa och skapandet av gröna arbetstillfällen. Enligt kommissionens konsekvensanalys genereras för närvarande cirka 24 kg WEEE per invånare per år inom EU, varav endast 65 procent samlas in. Att återvinna WEEE bidrar till att skapa 5-7 gånger fler arbetstillfällen än i förbränningssektorn och 10 gånger fler än i lagersektorn. Översynen av direktivet har bidragit till att fastställa nya målsättningar för att samla in, återvinna och återanvända WEEE (återvinningsmålet på 50-75 procent - beroende på kategori, vilka nu är sex i stället för de inledande tio - och ett nytt mål för återanvändning på 5 procent). Det har också bidragit till att ta fram strängare åtgärder för att förebygga export av elektroniskt avfall till utvecklingsländer. Ansvaret hos tillverkare, konsumenter och lokala myndigheter är tydligare för att säkra en miljövänlig bearbetning. Elektronikvarutillverkare kommer att tvingas tillhandahålla medel för avfallshantering, med ett positivt resultat i form av överensstämmelse med regler för ekodesign och därmed skapa produkter som är lätta att reparera och återvinna.
Csanád Szegedi
Det är mycket viktigt att avfall som utgörs av eller innehåller elektriskt och elektroniskt avfall (WEEE) bortskaffas korrekt. Att öka andelen separat insamlat avfall är nödvändigt men det är också viktigt att hela återvinningsprocessen övervakas via lämplig dokumentation. Industrin måste också ta ansvar för detta. Stora tillverknings- och bearbetningsföretags uppträdande måste kontrolleras effektivare. Samtidigt måste man inse att medlemsstaterna, huvudsakligen de som nyligen blivit medlemmar, ännu inte har ett lämpligt antal återvinningsanläggningar och betoningen måste därför ligga på utveckling så att WEEE som samlas in verkligen bearbetas korrekt.
János Áder
skriftlig. - (HU) Den aktuella omarbetningen av direktivet om avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk eller elektronisk utrustning är inte bara mycket viktig för miljöskyddet och folkhälsan utan även när det gäller resurseffektivitet som så ofta nämns nuförtiden. Det är allmän känt att en mängd olagliga WEEE-transporter lämnar Europeiska unionen år efter år, och det ligger därför i vår industris grundläggande intressen att se till att medlemsstaterna behåller värdefulla råvaror inom Europeiska unionens gränser genom att korrekt samla in WEEE, som genereras i ökande kvantiteter och om möjligt återvinns. Konsumenternas vanor varierar självfallet från ett land till ett annat, och för att insamlingen ska vara framgångsrik bör detta tas med i beräkningen när målen ställs upp. I Ungern exempelvis kommer den genomsnittliga konsumenten inte att byta TV inom två eller tre år, och även om han eller hon gjorde det skulle den sannolikt tas till sommarhuset och inte till insamlingsplatsen. Mot bakgrund av allt detta lyckades föredraganden efter att ha erkänt detta problem få en kompromiss accepterad som fick brett stöd och som utgjorde grunden för insamlingsmålen, inte genom mängden produkter på marknaden utan genom mängden elektronikavfall som genererades. Även om ett stort antal yrkesmässiga detaljer fortfarande behöver utarbetas inom detta område anser jag att detta är en bra riktning. Det gäller särskilt eftersom man till och med i kommissionens konsekvensbedömning på ett motsägelsefullt sätt anser det ursprungliga insamlingsmålet realistiskt för de äldre medlemsstaterna men inte för de nya.
Marian-Jean Marinescu
Förslaget till direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter är otydligt i den form som kommissionen lämnat det till Europaparlamentet. Medlemsstater kan därför tillämpa olika tolkningar på typen av utrustning som omfattas av direktivet.
Kommissionen behöver dessutom inrätta en gemensam metod för att fastställa mängden avfall som genereras i respektive medlemsstat. Mängden avfall som genereras beror på de specifika förhållandena på konsumtionsmarknaden, produkternas olika livslängd och befolkningens vanor i respektive stat.
Något rapporteringsintervall har inte heller fastslagits för beräkning av mängden avfall som genereras som en procentsats. Mervärdet som detta direktiv erbjuder ligger i de potentiella hälso- och miljövinsterna. Korrekt hantering av elektroniskt avfall kan bidra till att uppnå en återvinningsnivå på 50-75 procent och en återanvändningsgrad på 5 procent. Både elektronikvarutillverkare och konsumenter behöver ta sitt ansvar för att uppfylla det här målet. Tillverkarna blir tvungna att tillhandahålla medel för avfallshantering medan konsumenterna måste lämna elektroniskt avfall lagligt på avfallsstationer.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.10 och återupptogs kl.11.30.)
