Processuella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om
en muntlig fråga till rådet från Sarah Ludford, Elena Oana Antonescu, Carmen Romero López, Heidi Hautala och Rui Tavares, för utskottet för medborgerliga friheter samt rättsliga och inrikes frågor, om processuella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden - B7-0343/2009), och
en muntlig fråga till kommissionen från Sarah Ludford, Elena Oana Antonescu, Carmen Romero López, Heidi Hautala och Rui Tavares, för utskottet för medborgerliga friheter samt rättsliga och inrikes frågor, om processuella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden - B7-0344/2009).
Sarah Ludford
Herr talman! Jag medger uppriktigt och fullt ut att dessa båda muntliga frågor som lades fram den 1 december förra året har överskuggats av händelseutvecklingen, men denna debatt är fortfarande värdefull när det gäller att erkänna att frågan om processuella rättigheter är tillbaka på dagordningen efter en beklaglig frånvaro under flera år och betona att detta program är brådskande och måste prioriteras.
Europaparlamentet har under de senaste tio åren konsekvent klagat på att de processuella garantierna och åtalades rättigheter inte har fått samma uppmärksamhet eller varit föremål för lika många åtgärder som åtgärderna för att öka takten i och effektiviteten hos utredningar och straffrättsliga förfaranden. Vi har ställt oss bakom det senare eftersom fler brottslingar då kan gripas. De som i princip förkastar den europeiska arresteringsordern är de som försvarar maffiabrottslingar och rånare, våldtäktsmän och terrorister på rymmen. Men det handlar om balans och om att säkra ”den europeiska arresteringsordern plus”, och således om rättvisa på det stora hela, genom processuella garantier som kan åtfölja förenklade gränsöverskridande straffrättsliga förfaranden. Motståndarna till den europeiska arresteringsordern vill förstås inte ha några EU-åtgärder om rättigheter heller, utan bara en ”mjuk” version av den europeiska arresteringsordern.
Men tillämpningen av den europeiska arresteringsordern utan lämpliga processuella garantier har i vissa fall lett till rättsvägran, eftersom det ömsesidiga erkännandet inte har åtföljts av en stabil grund för ömsesidig tillit. Ett av dessa fall rör min väljare Andrew Symeou. Andrew har suttit fängslad i Grekland i sex månader i väntan på rättegång och är anklagad för dråp, på grund av vad som tycks bero på en förväxling av personer och tyvärr på polisbrutalitet mot vittnen, och jag anser att den europeiska arresteringsordern har missbrukats. När den europeiska arresteringsordern antogs 2002 var det enligt alla sidor under förutsättning att denna åtgärd, som skulle innebära att EU-medborgare skulle kunna ställas inför rätta och fängslas i en annan medlemsstat, snabbt skulle åtföljas av åtgärder som skulle garantera EU-medborgarnas rätt till en rättvis rättegång och att det inte skulle ske några rättegångsfel. Medlemsstaterna bröt detta löfte genom att inte godkänna kommissionens förslag från 2004 om ett skäligen brett rambeslut om processuella rättigheter, och nu är en stegvis strategi det bästa vi kan åstadkomma. Jag är tacksam för att frågan på nytt togs upp av det svenska ordförandeskapet, men det är endast en stegvis färdplan.
Vi måste se glaset som halvfullt och vara optimistiska, även om jag beklagar att rådet oroande nog endast lovar att överväga och inte lagstifta om den europeiska borgensmodellen (euro-bail), vilket kunde ha hjälpt Andrew Symeou som uttryckligen har nekats borgen eftersom han är utländsk. Domare uppmanas för närvarande att driva igenom domar och utslag från domstolar i andra medlemsstater utan att granska fakta, och det kommer att leda till ökad kritik och allmän oro om det inte införs en EU-omfattande förenlighet med processuella minimigarantier och försvarsrättigheter vid brottsutredningar och straffrättsliga förfaranden. Det är inte bara de enskilda medborgarna som oroar sig över dåligt garanterade rättigheter, utan detta avskräcker också domare och polis och åklagare från att samarbeta.
Jag råkar anse att garantin av de mänskliga rättigheterna inom ramen för den europeiska arresteringsordern borde vara ett uttryckligt villkor för utlämning, även om kommissionen starkt motsätter sig detta. Tack vare liberalerna och demokraterna anges i den brittiska genomförandelagen för åtgärden att domstolen måste vara övertygad om att ingen överträdelse av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (ECHR) har skett. Märkligt nog tycks de brittiska domstolarna vara tveksamma till att åberopa denna klausul för att hindra överlämnanden. Om alla medlemsstater verkligen uppfyllde sina åtaganden i enlighet med ECHR skulle det kanske inte behövas några EU-åtgärder. Problemet är inte att det saknas normer utan att de inte följs i praktiken, och många medlemsstater dras inför Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna av det skälet. Med tanke på att EU-staterna enligt fördraget om Europeiska unionen och nu fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är skyldiga att respektera Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna är detta skamligt och oacceptabelt. Så vi behöver en EU-mekanism för genomförande som från och med nu kommer att motsvaras av kommissionens överträdelsebehörigheter och EG-domstolens tillsyn. EU:s åtgärder måste alltså vara både förenliga med ECHR och inte strida mot eller undergräva den, och samtidigt tillföra ett mervärde genom att stärka den praktiska tillämpningen.
Jag hoppas att kommissionen och rådet är eniga om att standarden för de direktiv som garanterar de grundläggande rättigheterna borde vara hög. Medlemsstaternas initiativ för tolkning och översättning, inom ramen för vilket den text lades fram som rådet enades om i oktober förra året, är mindre långtgående än kommissionens text och måste förbättras. Så det oroar oss att den första åtgärden inte håller högsta standard. Jag hoppas att vi kommer att vara mer ambitiösa och fastställa ett precedensfall för de kommande skedena genom att skapa processuella rättigheter som efter tolkning och översättning åtföljs av andra åtgärder som juridisk rådgivning, rätten till information, rätten att kommunicera med de konsulära myndigheterna etc. Jag vill därför att rådet och kommissionen försäkrar oss om att åtgärderna i färdplanen kommer att genomföras tillräckligt snabbt för att behålla drivkraften så att rätten till en rättvis rättegång verkligen kan genomföras i praktiken, vilket borde ha skett för länge sedan.
Diego López Garrido
Det gläder mig att denna fråga har lagts fram av Sarah Ludford, som just talade, och av Elena Oana Antonescu, Carmen Romero López, Heidi Hautala och Rui Tavares, eftersom det här faktiskt är en fråga av överordnad betydelse om processuella garantier vid straffrättsliga förfaranden. I detta sammanhang vill jag säga att vi samtycker till att bättre profilera den fråga som ni lyft fram och vi instämmer också i att den borde harmoniseras på EU-nivå.
I er fråga angav ni inledningsvis att det svenska ordförandeskapet gjorde betydande framsteg. Det svenska ordförandeskapet gjorde verkligen stora framsteg på detta område. I oktober enades rådet om allmänna riktlinjer för texten om rätten till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden och en månad senare, i november, antog rådet en plan för att göra framsteg genom ytterligare åtgärder i fråga om processuella garantier, som svar på Sarah Ludfords krav på åtgärder. Fru Ludford, ni nämnde själv vissa av dessa åtgärder, som exempelvis rätten till information om en persons rättigheter - upprepningen är avsiktlig - och skyldigheter vid alla straffrättsliga förfaranden i fråga om hjälp, juridisk rådgivning, kommunikation med familjemedlemmar och konsulära myndigheter, de särskilda garantier som måste införas och skyddet av utsatta åtalade personer. Detta var vad rådet åstadkom under det svenska ordförandeskapet.
Nu kanske ni tänker: Det var ju bra, men håller rådet med parlamentet om att detta arbete bör prioriteras även i fortsättningen? På det kan vi svara: Ja, det är en prioritering att fortsätta på detta sätt. Hur? Genom vilka initiativ?
Det första som det spanska ordförandeskapet kommer att göra, i samarbete med Europaparlamentet, är att försöka garantera antagandet av direktivet om rätten till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden, som föreslagits av 13 medlemsstater. Det var inte möjligt att fortsätta med det förslag som lagts fram av kommissionen, och 13 medlemsstater har ersatt detta initiativ. Vi vill att detta initiativ ska godkännas, naturligtvis i samarbete med Europaparlamentet. Dessutom hoppas vi att kommissionen ska vidta lämpliga initiativ för de kvarstående aspekterna av processuella garantier. Vi vill verkligen att detta ska ske snarast möjligt så att vi kan inleda förfarandet för att godkänna dem, återigen genom samarbete mellan rådet och parlamentet.
Jag vill avslutningsvis säga att det spanska ordförandeskapet planerar att anordna ett seminarium i Madrid i mars, tillsammans med kommissionen och Europeiska rättsakademin, om ämnet med gemensamma normer för processuella garantier. Fru Ludford! Detta visar att vi är helt eniga med er och med dem som stöder denna fråga om att det är brådskande att reglera dessa frågor, att harmonisera dem inom hela EU och naturligtvis hela tiden hålla parlamentet informerat om hur arbetet framskrider.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Tack för denna fråga. Ni vet hur mycket jag värderar dessa processuella garantier. Det är sant att kommissionen i många år har kämpat för att se till att gemensamma minimiregler om rätten till försvar verkligen tillämpas vid alla straffrättsliga förfaranden inom EU. Detta är nödvändigt för det rättsliga samarbetet och det är en förutsättning för det mycket viktiga ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna. Kommissionen har outtröttligt arbetat för att se till att EU-rätten ska tillämpas på detta område. Dessutom stämmer det att färdplanen antogs av rådet den 30 november 2009 tack vare det svenska ordförandeskapet. Färdplanen är ett grundläggande steg mot att skapa EU-lagstiftning om processuella minimirättigheter. Medlemsstaterna har genom denna handling enats om räckvidden för denna lagstiftning och om nödvändigheten att anta sådan lagstiftning som en prioriterad fråga i fullt samarbete med Europaparlamentet. Liksom ni lyssnade jag just till Diego López Garrido, som på ett mycket bra sätt förklarade att det spanska ordförandeskapet också är inriktat på att anta dessa inledande åtgärder som kommer att ge oss en rad minimigarantier.
Det är sant att den stegvisa strategin i färdplanen i slutändan verkade vara en bra lösning. Denna strategi kommer att tillåta oss att nå vårt avsedda mål. Det stegvisa tillvägagångssättet innebär inte bara att en mer noggrann analys kan göras av varje rättighet inom ramen för lagstiftningsförslaget, utan också att varje rättighet under förhandlingarna kan granskas enskilt. Det gör att vi kan undvika köpslående mellan olika sektorer, vilket ibland utmärker lagstiftningstexter som omfattar alltför många frågor och kan göra det möjligt för vissa medlemsstater att ta över förhandlingarna för att vinna fördelar i en mycket specifik fråga. Jag är alltså övertygad om att den nya kommissionen kommer att arbeta så snabbt som möjligt för att lägga fram alla de lagstiftningsförslag som planeras i färdplanen och för att få dem antagna så snabbt som möjligt.
När det gäller rätten till tolkning och översättning, som är den första bestämmelsen i färdplanen, har kommissionen noterat det initiativ som lagts fram av ett antal medlemsstater. Jag måste säga att detta initiativ bygger på kommissionens förslag från juli 2009 och på de förhandlingar som ägde rum i rådet under andra hälften av 2009. Det stämmer hur som helst att medlemsstaternas initiativ inte är helt förenligt med Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, eller med rättspraxisen för Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.
Kommissionens gamla förslag, i vilket tolkning av mötena mellan en tilltalad person och försvaret gjordes obligatorisk, följs inte helt upp av medlemsstaternas initiativ, vilket begränsar denna rätt till kommunikation som sker hos polismyndigheter och vid rättegången. Dessutom omfattade kommissionens gamla förslag rätten till översättning, som är en mer omfattande rättighet i kommissionens text.
Europaparlamentet och rådet kommer naturligtvis att samarbeta på detta område och jag tror att vi kommer att kunna åstadkomma en ambitiös text om processuella rättigheter. Detta är väsentligt om vi vill skapa ett verkligt europeiskt rättsligt område. Vi kommer också att se till att texten är förenlig med standarderna i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och i rättspraxisen för Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, samt i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Därför är jag säker på att vi kommer att kunna räkna med att parlamentet ska agera i denna fråga och jag noterar återigen att det spanska ordförandeskapet också kommer att ge oss sitt stöd.
Elena Oana Antonescu
för PPE-gruppen. - (RO) Även om framsteg har gjorts på området för ömsesidigt erkännande av beslut i straffrättsliga frågor har mycket begränsade framsteg gjorts när det gäller att garantera och säkra misstänkta och åtalade personers rättigheter.
Betydelsen av gemensamma normer är ett grundläggande villkor för att skapa ett ömsesidigt förtroende för medlemsstaternas rättssystem. Bristen på balans mellan misstänkta och åtalade personers rättigheter å ena sidan, och de instrument som åklagaren förfogar över å andra sidan, kan äventyra principen med ömsesidigt erkännande av beslut. Därför var det initiativ som lanserades av det svenska ordförandeskapet i juli 2009 om att lägga fram en färdplan för att stärka misstänkta och åtalade personers processuella rättigheter ett mycket viktigt framsteg.
När det gäller rätten till översättning och tolkning har en ny institutionell ram skapats i och med Lissabonfördragets ikraftträdande den 1 december. Det förslag till rambeslut som fortfarande behandlas i utskottet för medborgerliga friheter samt rättsliga och inrikes frågor måste omvandlas till ett förslag till direktiv om arbetet med denna fråga ska kunna föras vidare.
Vi oroade oss över tidsplanen och räckvidden för tillämpningen av de framtida initiativen om processuella rättigheter. Därför beslutade vi att lägga fram dessa frågor för kommissionen och rådet. Kort efter att de lades fram i december presenterade 13 medlemsstater, däribland Rumänien, ett initiativ till direktiv från Europaparlamentet och rådet. Jag är övertygad om att vi under hela processen kommer att lyckas förbättra denna text, både när det gäller räckvidden för dess tillämpning och att garantera integriteten hos förfarandena och kvaliteten på översättningen och tolkningen.
När det gäller de övriga åtgärder som planeras i färdplanen anser vi att de är avsedda att garantera tillgången till rättigheter samt till juridisk rådgivning och rättshjälp, inrätta särskilda garantier för sårbara misstänkta eller åtalade personer och informera dem om deras rättigheter och de berörda kostnaderna. Vi vill att rådet och kommissionen ska göra tydliga åtaganden så att ett förslag till en förordning läggs fram snarast möjligt.
De befintliga skillnaderna mellan medlemsstaterna gör att gemensamma normer måste antas omgående.
Carmen Romero López
för S&D-gruppen. - (ES) Jag vill välkomna det spanska ordförandeskapet, och samtidigt betona att detta är det första initiativet om processuella rättigheter. Vi har debatterat detta ämne, men debatten lämnades öppen när det svenska ordförandeskapet avslutades.
Detta utkast till initiativ har redan lagts fram för parlamentet och en första debatt har redan ägt rum. Vi anser därför att frågan är relevant och fortsätter att vara relevant på grund av ämnets betydelse. Förbättringar kan säkerligen göras på området och vi hoppas att framsteg kommer att göras under initiativets olika skeden.
Precis som Jacques Barrot påpekade var kommissionens förslag faktiskt mer ambitiöst och vi måste därför förbättra den nuvarande texten i parlamentet. Det är dock inte på något sätt en ny text, eftersom den redan har debatterats av parlamentet och kommissionen, mot medlemsstaternas vilja.
Det svenska ordförandeskapet försökte få igång saker och ting igen med sin färdplan, men trots det är situationen fortfarande svår för medlemsstaterna. Situationen förändrades tydligt efter Lissabonfördraget, eftersom det nu är parlamentet som fattar besluten. Vi anser därför att kommissionen och rådet åter måste se över de processuella rättigheterna i det nya scenario som råder i dag.
Vi vill att dessa processuella rättigheter ska betraktas som ett paket. Vi kan inte erkänna rätten till översättning utan att erkänna rätten till rättshjälp eller rätten till information. Av det skälet måste kommissionens planer på att fortsätta att lägga fram dessa rättigheter år efter år enligt vår åsikt påskyndas så att ämnet kan behandlas snarast möjligt.
Det är sant att lagstiftningen om bekämpning av terrorism kullkastar garantierna, men om vi vill skapa ett område med rättvisa och frihet måste vi lita på våra värderingar så att vi också kan överföra dem till EU-projektet.
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Parlamentet föreslog att en europeisk arresteringsorder skulle inrättas den 6 september 2001. Vårt förslag skulle fortfarande ligga och samla damm om det inte hade varit för händelserna i New York fem dagar senare. Usama Bin Laden bidrog till att göra arresteringsordern till en verklighet, och det var jag som fick äran att lotsa åtgärden genom parlamentet.
Parlamentet insisterade vid den tidpunkten på att arresteringsordern skulle åtföljas av processuella minimigarantier vid straffrättsliga förfaranden. Kommissionen lade fram sina förslag 2002 och utlovade snabb handling. Så varför har frågan fram till nyligen legat orörd hos rådet? Varför har kommissionen inte vidtagit stränga åtgärder för att se till att alla dess förslag godkändes, i stället för att de ska godkännas separat?
Den europeiska arresteringsordern har ersatt utlämning. Den har avsevärt minskat den tid som krävs för utlämning. Den har främjat direkta kontakter mellan medlemsstaternas rättsliga myndigheter. Den har uteslutit beslut som fattas på grundval av politisk opportunism eftersom medlemsstaterna utlämnar sina egna medborgare.
Den har i hög grad ökat rättssäkerheten på vår kontinent, men den europeiska arresteringsordern bygger på ömsesidig tillit, och det finns alltför många fall där denna tillit ifrågasätts av våra medborgare.
Två av mina väljare hålls för närvarande i förvar i Ungern i väntan på rättegång. Trots att de begärdes utlämnade för över ett år sedan, och trots att de har varit där i två månader, har de ännu inte åtalats och deras rättegång kan ännu dröja i månader. En av väljarna har förlorat sitt arbete och sin familjs huvudsakliga inkomstkälla. Båda har berövats närheten till sina anhöriga. Och ändå kan båda vara oskyldiga till de brott som de anklagas för.
Fall som detta ger det europeiska rättsliga samarbetet dåligt rykte. De vanärar regeringarna och deras brist på handling i rådet. Författarna till denna muntliga fråga har rätt: dessa fall måste omedelbart uppmärksammas inom EU.
(Talaren samtyckte till att svara på en fråga på högst en halv minut i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Talmannen
Tack, herr Watson. Jag tänkte kalla er den europeiska arresteringsorderns ”gudfader”, men jag var rädd att det skulle missuppfattas.
William
(EN) Herr Watson! Ni sade att Usama Bin Laden och den 11 september var skälet till att den europeiska arresteringsordern antogs. Anser ni därmed att den europeiska arresteringsordern endast bör användas mot terrorister och mördare och vid allvarliga våldsbrott?
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Om jag får svara på det sade jag inte att Usama Bin Laden var anledningen, utan att han bidrog till att påskynda saker och ting. Arresteringsordern var aldrig avsedd att endast omfatta terroristbrott, utan alla allvarliga brott. De som motsätter sig dess användning är samma personer som faktiskt motsätter sig rättssäkerheten på vår kontinent och det skydd som den europeiska arresteringsordern ger våra medborgare.
Heidi Hautala
Herr talman! Graham Watson har helt rätt när han säger att Europaparlamentet från första början insisterade på att den europeiska arresteringsordern borde åtföljas av tydliga straffprocessrättsliga miniminormer. Vi kan nu tydligt se vilka problem många medlemsstater står inför, eftersom den europeiska arresteringsordern vilar på lös grund. Den vilar i sanning på lös grund, eftersom det antas att medlemsstaterna böra kunna förlita sig på andra staters rättssystem, dvs. att rättsstatsprincipen och normer för rättvisa rättegångar är verklighet i de olika medlemsstaterna.
I likhet med andra här tidigare kan även jag ge exempel på att detta inte är fallet och hur brådskande det är att kommissionen ingriper, precis som min kollega föreslog för en stund sedan. Vi måste införa ett heltäckande system för att göra framsteg när det gäller minimirättigheter vid brottmålsförfaranden. Jag anser att vi också genom Lissabonfördraget får denna möjlighet, eftersom Europaparlamentet nu tillsammans med rådet är en helt behörig lagstiftande institution och det gladde mig mycket att höra Jacques Barrot säga att han hade förtroende för detta partnerskap mellan kommissionen och parlamentet. Kommissionen och parlamentet måste nu bilda en maktaxel för att verkligen övervinna motståndet från de medlemsstater som har varit ovilliga att göra framsteg inom detta område.
Jag lovade berätta för er vad som händer om man inte följer rättsstatsprincipen utan i stället den europeiska arresteringsordern. I Finland finns det för närvarande ett tjetjenskt par, Hadižat och Malik Gataev, som har blivit internerade. De kom från Litauen, där de i flera år förestod ett barnhem för barn som var offer för kriget i Tjetjenien, men det visade sig att säkerhetspolisen i Tjetjenien avbröt deras verksamhet under förevändning att det kan ha förekommit lindrigare fall av våld inom familjen. Det rörde sig eventuellt huvudsakligen om familjerelaterat våld och ingenting som exempelvis hade att göra med allvarliga övergrepp. Paret i Finland ansöker om asyl och Litauen kräver att de ska utlämnas. Ärendet prövas nästa måndag i Helsingfors tingsrätt.
Vad i hela världen ska man göra i en sådan situation, med tanke på att man här i grunden anser att Finland bör kunna lita på att detta par kommer att få en rättvis rättegång i Litauen? Vi har mycket tydliga bevis på att detta inte har varit fallet, och enligt min mening finns det många exempel på sådana händelser, då den europeiska arresteringsordern i själva verket har saknat betydelse. Vi måste kunna göra framsteg i denna fråga, eftersom det annars kommer att bli helt omöjligt för oss att skapa det förtroende mellan medlemsstaterna som oundvikligen kommer att krävas om vi ska inleda ett rättsligt samarbete.
Janusz Wojciechowski
för ECR-gruppen. - (PL) Herr talman! Precis som Heidi Hautala nyss gjorde vill även jag ge ett exempel. En viss ung man från Polen dömdes i Storbritannien till livstids fängelse för våldtäkt i en rättegång, baserad på indicier, som ägde rum under inflytande av en omfattande förtalskampanj i pressen och som, enligt vissa observatörer, inte nådde upp till de polska normerna, i varje fall inte för en rättvis rättegång. Mannen avtjänar nu ett livstidsstraff i ett fängelse i Polen, trots att den polska lagstiftningen inte innehåller bestämmelser om livstidsstraff för våldtäkt, endast för mord - våldtäkt medför ett maximistraff på 12 år. Vi har därför en situation där en person som sitter i ett polskt fängelse har fått en dom som inte överensstämmer med principerna i den polska lagstiftningen.
Jag nämner detta exempel för att belysa problemet och som ett argument för det brådskande behovet att fastställa vissa allmänna normer, både i fråga om det straffrättsliga förfarandet och, enligt min åsikt, när det gäller bestämmelser för verkställandet av domar. Vi ställs nämligen allt oftare inför situationer då brottslingar döms i ett land och avtjänar sitt straff i ett annat. Därför stöder jag förslaget om normer och om ett direktiv.
Rui Tavares
Herr talman! EU måste stå på två ben för att kunna fungera: Ett är medlemsstaterna och det andra är deras medborgare som representeras av sina valda företrädare i Europaparlamentet.
Men det händer ofta att medlemsstaterna, sedan de har löst sina problem, stänger dörren till sina rättssystem. Sedan de har lärt känna varandras politiska system glömmer de allt annat och glömmer att lägga grunden till förtroende hos medborgarna i EU. Det här är ett av dessa fall.
Genom EU-mandatet påskyndas saker och ting och därigenom blir livet lättare för rättssystemen i EU. Men andra rättigheter, till exempel rätten till översättning och tolkning (där vi har äran och nöjet att samarbeta med vår kollega Sarah Ludford), är väsentliga om EU-medborgarna ska ha förtroende för sina kontakter med rättssystemen i andra medlemsstater.
Jag är glad att förena mig med mina kolleger i kravet på att kommissionen och rådet ska skynda sig att utarbeta texter som, genom medbeslutandeförfarandet, ger oss möjlighet att fortsätta med denna process inom andra processuella rättigheter som gäller brottmål.
William  Dartmouth
för EFD-gruppen. - (EN) Jag talar i kväll därför att två invånare i min valkrets, Michael Turner och Jason McGoldrick, som redan nämnts, sitter inspärrade på avdelning 2 i centralfängelset i Budapest i Ungern. De har suttit fängslade sedan den 3 november och har ännu inte hörts i domstol. I själva verket finns det inget datum för rättegången. Förhållandena i fängelset är svåra. De är skilda åt och har ingen kontakt med varandra. De delar en liten cell med tre andra fångar. De är inspärrade i sina celler 23 timmar om dygnet. De har tillstånd till tre telefonsamtal och en dusch i veckan. De får ta mot besök av sina anhöriga en gång i månaden.
De är helt enkelt isolerade. På grund av språkhinder förvärras isoleringen. De anklagas för ett ekonomiskt brott. De är varken mördare eller terrorister. Och de är fängslade endast på grund av den europeiska arresteringsordern.
Genom den europeiska arresteringsordern försvann genom ett penndrag de garantier mot gripande som gäller i Storbritannien sedan över tusen år. Ni kan gott skaka på huvudet, herr Watson, men det vore bättre om ni bad om ursäkt. Förväxlad identitet och identitetsstöld innebär att det som har hänt Jason och Michael nu när som helst kan hända varje brittisk medborgare.
Labourpartiet, liberaldemokraterna och de konservativa röstade alla för en europeisk arresteringsorder. För att upprepa Zola och hans ”J'accuse” anklagar jag partierna i det brittiska politiska etablissemanget: Genom att stödja den europeiska arresteringsordern riskerar alla i Storbritannien att gripas godtyckligt.
Krisztina Morvai
(HU) Som ungrare och brottmålsadvokat borde jag skämmas i dag, eftersom två av mina kolleger här i EU-parlamentet, som annars företräder två olika politiska åsikter, på tal om bristen på processrättsligt skydd i brottmål har nämnt Ungern som ett tydligt exempel. Trots att jag skäms måste jag hålla med dem, eftersom jag själv har haft liknande erfarenheter. Jag ber dem och er alla, de få ledamöter som fortfarande är närvarande under diskussionen om denna viktiga fråga, att överväga följande: Om de har hört talas om sådana allvarliga överträdelser mot lagstiftningen när det gäller utlänningar som politiskt sett är helt betydelselösa för den ungerska staten och den ungerska regeringen, vad har då skett med motståndarna till den ungerska regeringen, därför att de är politiska motståndare till denna regering?
För närvarande sitter 15 personer i fängelse, som har gripits för att de har försökt opponera sig mot den ungerska regeringens korrumperade verksamhet. Som en hämnd har de åtalats, på falska grunder anklagade för terrorism. Hittills har inte ett enda bevis kommit fram. Myndigheterna anser inte att de har skyldighet att komma med några bevis. De är tagna i förvar under samma villkor som ni tidigare har fått höra talas om, avstängda från sina familjer, från allmänhetens och pressens insyn. Jag ber er att vi gemensamt ska göra något för att normalisera läget i Ungern och göra det omöjligt att dra fördel av bristen på processrättsliga skyddsregler i brottmål, framför allt av politiska skäl. Ungern måste införa sådana skyddsregler.
Carlos Coelho
(PT) Herr talman! Diego López Garrido har säkert ingenting emot att mina första ord riktas till kommissionens vice ordförande Jacques Barrot. Jag vet inte om vi kommer att ha möjlighet att vara med honom under ett plenarsammanträde, innan den nya kommissionen tillträder, och därför vill jag passa på och tacka honom för hans insatser, hans intelligens och enastående samarbete med Europaparlamentet på området för rättsliga och inrikes frågor.
Jag vill ansluta mig till dem som anser att detta område är mycket viktigt. Vi vill inte bara bygga ett säkert Europa. Vi vill också bygga ett rättvist Europa och därför är varje initiativ som gäller processuella rättigheter betydelsefullt.
Vi måste vidta åtgärder för att stödja offren och främja respekten för rättigheterna för medborgare som ställs inför rätta. Jag anser att detta budskap innehåller två mycket tydliga uppmaningar, varav en är riktad till rådet och uttalad av Graham Watson, som uttryckte sig mycket bättre än jag i sitt tal.
Det är absurt att vi efter åtta år fortfarande befinner oss i detta skede av processen och endast tittar på vissa typer av rättigheter. Vi måste bli effektivare och snabbare. Detta är en uppgift för rådet och parlamentet och kommissionsledamot Jacques Barrot bör också överföra sitt inflytande till sin kollega, nästa kommissionsledamot, och till nästa kommission.
Kommissionen måste ta initiativet inom alla andra områden som har att göra med processuella rättigheter, inte bara de som gäller språk och översättning.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Frågan om grundläggande processuella rättigheter vid straffrättsliga förfaranden är en av de huvudfrågor som bör få gensvar inom området för rättsliga och inrikes frågor.
I princip innehåller förslaget till rambeslut bestämmelser om en rad grundläggande processuella rättigheter inom området för rättsliga och inrikes frågor, nämligen rätten till juridisk rådgivning, rätten till tolkning och översättning, rätten till speciell uppmärksamhet inom känsliga områden och rätten att kommunicera och samarbeta med konsulära myndigheter. Denna förteckning över grundläggande rättigheter bör anses vara strängt bindande, eftersom EU:s uppgift är att se till att medlemsstaterna respekterar bredast möjliga räckvidd för de grundläggande rättigheterna, även med tanke på medlemsstaternas medlemskap i Europarådet och med hänvisning till dess konvention.
Vi bör anstränga oss att främja lagstiftning om processuella förbindelser i straffrättsliga frågor som leder till att de tidigare nämnda rättigheterna ges till alla deltagare i straffrättsliga förfaranden, vare sig de är offer och skadelidande eller lagöverträdare, för att åstadkomma en rättvis och demokratisk dom som helt motsvarar syftet med alla påföljder, som inte bara gäller beivrande utan också social återanpassning och utbildning.
Gerard Batten
(EN) Utskottet uppmanar rådet att fortsätta arbetet med att införa gemensamma europeiska processuella rättigheter i straffrättsliga frågor. Det sekelgamla skyddet mot orättvis arrestering och fängslande som engelsmännen förr åtnjöt har avlägsnats genom ett befintligt gemensamt förfarande som kallas den europeiska arresteringsordern. Detta är inget akademiskt argument. Genom europeiska arresteringsordern förstörs oskyldiga människors liv. Invånaren i min valkrets, Andrew Symeou, är bara en av ett växande antal människor som utlämnas utan att en engelsk domstol har befogenhet att undersöka prima facie-bevisningen mot dem och förhindra att de utlämnas på orättvisa grunder. Utlämnande har nu reducerats till en rent byråkratisk formalitet. Andrew Symeou har hållits fängslad i sex månader i det ökända Korydallosfängelset, utan borgen eller utsikt till rättegång. De brittiska liberaldemokraternas politiska cynism är helt sanslös. De fäller nu krokodiltårar i London över Andrew Symeous öde, trots att de har varit materiellt ansvariga för de gemensamma förfaranden som orsakade detta och medan de här arbetar för att införa mer av samma lagstiftning. De gemensamma förfarandena handlar om att sänka EU:s rättsliga normer och inte om att höja dem. Låt mig komma med ett förslag. Om ni vill ha strängare normer i de europeiska straffrättsliga förfarandena bör ni anta principen om habeas corpus (skydd mot frihetsberövande), rättegång med jury och huvudbestämmelserna i Magna Carta och Bill of Rights 1689 som gemensamma EU-normer.
Georgios Papastamkos
(EL) Herr talman! Det är viktigt att vi gör så många framsteg som möjligt med inrättandet av en gemensam referensram för processuella rättigheter under rättskipningen. Det viktigaste begreppet handlar om tillit. Vi vill att EU-medborgarna som söker rättvisa ska kunna lita på att deras grundläggande rättigheter kommer att skyddas. Vi vill också att det ska finnas tillit mellan medlemsstaterna när det gäller deras samarbete och den slutgiltiga rättskipningen för var och en som ställs till svars. Slutligen måste vi alla hysa tillit till rättskipningen. Så länge vi underlåter att främja denna gemensamma ram på EU-nivå, kommer det, vare sig vi tycker om det eller inte, ibland att finnas några brott där man utnyttjar kryphålen och i slutändan kommer vi inte att kunna åstadkomma den rättskipning vi eftersträvar på grund av att det inte finns någon sådan ram.
Diego López Garrido
Efter att ha lyssnat på talen vill jag säga att det gläder mig att många ledamöter, från mycket skilda grupper, är överens om behovet av att harmonisera de processrättsliga skyddsreglerna på EU-nivå och av att utarbeta en verklig EU-lagstiftning om processrättsliga skyddsregler.
Alla talare och alla grupper i parlamentet är överens om behovet av att utarbeta en verklig EU-lagstiftning om processrättsliga skyddsregler. Detta visar betydelsen och behovet av den europeiska integrationsprocessen och betydelsen av ett medborgarnas Europa, av ett europeiskt rättsligt område och av att genomföra Lissabonfördraget. Denna fråga står i centrum för det spanska ordförandeskapets program för de kommande sex månaderna och har fått otvivelaktigt stöd i alla tal jag har hört, ett stöd baserat på olika argument och betraktat ur olika perspektiv: behovet att röra sig i riktning mot harmoniserade processrättsliga skyddsregler.
Jag vill också beröra den fråga som togs upp av Monika Flašíková Beňová, som jag anser vara mycket viktig, om behovet att ta detta steg just när EU står i begrepp att underteckna Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, som är fastställd i Lissabonfördraget.
Herr talman! Avslutningsvis vill jag försäkra er om att rådet och det spanska ordförandeskapet kommer att arbeta för att se till att alla dessa processrättsliga skyddsregler tillämpas i praktiken genom de direktiv som kommissionen kommer att lägga fram i vederbörlig ordning och även det direktiv som redan håller på att utarbetas, så vitt jag minns, baserat på ett initiativ från 13 medlemsstater.
Jag vill göra en sista kommentar om den europeiska arresteringsordern. Den europeiska arresteringsordern har tagits upp endast i syfte att kritiseras. Jag vill säga att den europeiska arresteringsordern är ett grundläggande exempel på EU och på samarbetet mot den organiserade brottsligheten i EU. Jag har rätt att basunera ut detta, eftersom jag kommer från ett land som Spanien, som fortfarande lider av terrorism och för vilket den europeiska arresteringsordern är ett viktigt vapen i kampen mot terrorismen.
Jacques Barrot
kommissionens vice ordförande. - (FR) Herr talman! Ministern har rätt och Carlos Coelho uttryckte sig mycket väl tidigare med orden: ”ett säkert Europa, ett rättvist Europa”. Ja, herr Watson, den europeiska arresteringsordern har varit mycket effektiv och mycket användbar, även om det är sant att vi samtidigt måste genomföra det europeiska rättsliga området, så att det verkligen uppstår förtroende för sättet att skipa rättvisa i EU.
I detta avseende vill jag än en gång tacka författarna och åter säga till dem att kommissionen, på grundval av den text som återspeglar rådets allmänna strategi av den 23 oktober 2009, med hjälp av parlamentet och det spanska ordförandeskapet, kommer att se till att den nya texten håller en högre kvalitet än den befintliga. Jag vill tillägga att vi naturligtvis kommer att se till att formulera alla nödvändiga lagstiftningsförslag i vederbörlig ordning så att inga initiativ behöver tas av medlemsstaterna.
Kommissionen arbetar redan på förslaget till en stadga om rättigheter. Kommissionen kommer att sträva efter att alla åtgärder som planeras i färdplanen antas så snart som möjligt. Uppskattningen att det tar ett år att genomföra varje åtgärd är bara vägledande. Om det är möjligt på grund av förhandlingarna är kommissionen glad att lägga in en högre växel. Detta är självklart.
Jag anser bestämt att åsikterna har ändrats och att vi, med det fleråriga Stockholmsprogrammet, verkligen är skyldiga att åstadkomma resultat inom detta område. Dessutom måste jag säga att jag, sedan jag fick detta ansvar, har gjort allt som står i min makt för att göra framsteg i denna fråga om processrättsliga skyddsregler och, trots att vi har valt en stegvis lösning, anser jag att vi nu har nått en bit på vägen. Jag vill tacka parlamentet och det spanska ordförandeskapet, eftersom jag är övertygad om att vi kommer att göra betydande framsteg med skapandet av ett rättvist Europa under 2010.
Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionsledamot. Jag är säker på att det är många utanför kammaren som vill ansluta sig till vad Carlos Coelho har sagt och tacka er för ert engagemang och ert trägna arbete som kommissionsledamot under denna period. Tack så mycket.
Debatten är härmed avslutad.
