
Oomen-Ruijten
Fru ordförande! Jag har en fråga. Före sommaren ställde jag en skriftlig fråga till kvestorkollegiet och till parlamentets ordförande om hur det ligger till med flyttningen och hur det ligger till med datorutrustningen för ledamöterna i deras rum. Nu har jag förstått det så att vi kommer att flytta i november, alltså i gruppveckan i november och i plenarveckan i november. Jag skulle vilja veta: är det möjligt att, om ledamoten på egen bekostnad installerar en dator i sitt eget kontor, installera den utrustning som Europaparlamentet står för i assistenternas kontor och hur skall jag i så fall gå till väga, ordförande? Det är den första frågan. Den ställde jag skriftligen och jag har ännu inte fått något svar men det skulle jag gärna vilja ha.
Den andra anmärkningen är: det har flyttats en hel del de senaste veckorna och det har givits garantier att i varje fall elektricitet och vatten men även alla telekommunikationsanordningar skulle fungera när ledamöterna flyttar. Jag har mina tvivel eftersom de tidigare flyttningarna de senaste veckorna verkligen fungerade dåligt. Skulle ni kunna ge garantier för det här och kanske även lägga fram en plan inför parlamentet för hur vissa saker skulle kunna fungera utan problem under de fjorton dagarna?

Ordföranden
Fru Oomen-Ruijten, den stora fördelen med Er förfarandefråga är att den gör det möjligt för våra kollegor att ansluta sig till oss så snabbt som möjligt, eftersom vi snart skall rösta om budgeten. Samtidigt är det här en viktig fråga. Kvestorskollegiet granskade Era frågor i tisdags och svaret kommer Ni strax att få, enligt vad jag har fått höra.
Herr Tomlinson har några klargöranden att ge Er på den här punkten. Jag ger honom ordet eftersom vi än en gång, som Ni kan se, ännu inte har den nödvändiga majoriteten för att rösta om budgeten, men jag ber er att inte dra ut på den här frågan i det oändliga. Jag kan försäkra Er om att alla punkter som Ni har tagit upp kommer att granskas, givetvis med all den uppmärksamhet de förtjänar.

Tomlinson
Fru ordförande! Detta följer i något annan riktning än det intressanta påpekande OomenRuijten gjorde. Rykten cirkulerar med avseende på nya möbler som köpts in till D3-byggnaden. Det finns de som jag skulle vilja kalla för " förstaklassparlamentsledamöter" som har bättre kvalitetsmöbler än " andraklassparlamentsledamötena" , som kommit fram till att de inte är nöjda med sina förstaklasstilldelningar.
Ett rykte cirkulerar också som säger att ett antal ledamöter har bett att få möbler som de inte använder avlägsnade från sina rum. Detta är, är jag säker på, felaktigt. Jag är också helt säker på att presidiet och utskottsordförandena och alla andra vill vara så ekonomiskt ansvariga som möjligt när vi nu försöker uppfylla konvergenskriterierna från Maastricht. Ligger det emellertid någon sanning i dessa rykten så ber jag er ta upp det i presidiet och säkerställa att detta avslås.

Ordföranden
Herr Tomlinson, vi har lyssnat till Er. I vilket fall som helst så har jag uppfattat budskapet.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet för gårdagens sammanträde har delats ut.
Är det någon som har anmärkningar att framföra?

Janssen van Raay
Överfallet och rånet mot min besöksgrupp från Twente har visserligen sagts ligga utanför ordningen men ordföranden engagerar sig ändå personligen i detta och det tackar jag för. Det vill jag gärna ha framfört till herr Gil-Robles.

Donnelly, Brendan Patrick
Fru ordförande! Det finns ett fel på sidan åtta i protokollet där ordföranden sägs hänvisa till en skrivelse från en kollega till presidiet. I själva verket beslöt ordföranden att hänskjuta saken till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet.
Om jag talar för mig själv så anser jag att bägge organen bör involveras: utskottet för arbetsordningen, för att komma fram till en autentisk tolkning, och presidiet, för att kommentera den ohövlighet labourpartiet visat genom att avstänga fyra av sina medlemmar efter det att ordföranden gjort det klart att han önskadefå frågan om uppförandekodexen diskuterad och bedömd ytterligare.

Ordföranden
Herr Donnelly, för att det inte skall råda någon tvekan om saker och ting: vi kommer inte att ta upp den här debatten på nytt. Vad som sades var: " utskottet för arbetsordningen" , det hörde vi alla i våra hörlurar. Det finns ett fel i den engelska versionen, den nämner ordet " presidium" . Alla versioner kommer alltså att ses över för att " utskottet för arbetsordningen" skall framgå tydligt. För ögonblicket justerar vi protokollet och det är viktigt att protokollet väl återspeglar vad som sades igår. Och nu är det så att det var " utskottet för arbetsordningen" som omnämndes.

David
Fru ordförande! Jag vill tillbakavisa kommentarerna från andra sidan kammaren och säga att de är helt och hållet felaktiga. Jag vill också stödja ordförandens kommentarer, som han gjort skriftligen.

Hallam
Fru ordförande! Jag begär er hjälp. Jag har vid två tillfällen tagit upp en fråga i denna kammare under diskussionerna såsom dessa och de har återgivits felaktigt i protokollet.
Jag kommer nu att diktera den protokolltext jag vill ha för tisdagen och som jag återigen bad om att den skulle återinsättas. Den skall lyda " Hallam beklagade sig över att den föreslagna rådsförordningen 96/0247, som förbjuder användning av nickel i det nya euromyntet av hälsoskäl, grundades på en myt. Det finns ingen hälsorisk med nickel. Förslaget att insistera på nordiskt guld de nya euromynten var ett dyrbart nonsens."
Ovannämnda avser tisdagen och jag begär att det tas in i protokollet för den dagen.

Ordföranden
Herr Hallam! Jag kan nu säga att Era uttalanden självklart kommer att noteras noggrant i protokollet för dagens sammanträde, men de kommer att gälla tillrättaläggande för de övriga sammanträdena.

Gutiérrez Díaz
Fru ordförande! På sidorna 18 och 19 i den spanska versionen tas gårdagens händelser kring frågestunden med frågor till rådet upp och protokollet tar korrekt upp att sittande ordförande, när debatten inleddes bad rådets ordförande om ursäkt för att frågestunden hade försenats med nästan en halv timme. Det tas också helt riktigt upp att några ledamöter också uttryckte sitt ogillande.
Vad som inte tas upp, fru ordförande, är att parlamentets sittande ordförande, efter att ha konsulterat rådets ordförande och kammarens sekretariat, föreslog att frågestunden skulle förlängas med 20 minuter. Detta var ett explicit förslag som inte nämns i protokollet.

Ordföranden
Vi kommer att rätta till det.

Crawley
Fru ordförande! Jag noterar i protokollet från i förmiddags, liksom också i går förmiddag och dagen dessförinnan, att det uppenbarligen föreligger ett allvarligt undersysselsättningsproblem bland de konservativa i denna kammare. De tycks tillbringa större delen av sin tid med att titta på de andra partiernas interna förfaranden. Kanske kan ni ge dem några betänkanden att arbeta med, lite riktigt arbete.

Wijsenbeek
Fru ordförande! Det gäller morgondagens protokoll. Jag hälsar Er välkommen till talmansstolen och jag vill framförallt fästa van Dijks och hennes pressattachés uppmärksamhet på detta faktum.

Ordföranden
Finns det någon annan som har anmärkningar om protokollet?
(Protokollet justerades.)

McMahon
Fru ordförande! En ordningsfråga. Jag undrar om presidiet kan klarlägga de regler som gäller för demonstrationer vid denna institution? När vi kom in i plenisalen hälsades ledamöterna av en demonstration iståndsatt av medlemmar av personalen med ett mycket hörbart syfte: " Tomlinson far hem!"
Vi har diskuterat denna sak tidigare och jag kommer ihåg att de av oss som under gruvarbetardemonstrationerna stödde gruvarbetarna i deras kamp mot Thatcherregeringen inte tilläts visa vårt stöd och sätta upp affischer. Här har vi emellertid en situation där medlemmar av personalen med eller mot sin vilja verkar tillåtas demonstrera samtidigt som ledamöterna verkar förvägras samma privilegium!
Jag vill ha lite klarläggande härvid lag. Jag motsätter mig inte att människor tillåts demonstrera men det som ledamöterna av Europaparlamentet inte får göra ska inte heller parlamentets tjänstemän få göra.

Falconer
Fru ordförande! En ordningsfråga. Parlamentets arbetsordning är ganska tydlig vad gäller att parlamentet måste publicera sina ändringsförslag och betänkanden på de språk som de närvarande ledamöterna talar. Jag gick till distributionen och bad om ändringsförslagen för Tomlinsonbetänkandet och jag har fått dem på tyska.
Som de flesta i detta rum säkert känner till så är vår engelska inte särskilt bra på grund av det engelska språk vi skottar får lära oss i Skottland. Jag kan försäkra er om att min tyska är absolut hopplös. Skulle ni möjligen kunna instruera kontoret att se till att dessa ändringsförslag görs tillgängliga på engelska och på de övriga ledamöternas språk så att vi kan förstå vad det är vi röstar om?

Ordföranden
Jag tror att det handlar om ett misstag, herr Falconer, eftersom ändringsförslagen finns på alla språk. Men man måste ha tänkt att ni också talar tyska.

Tomlinson
Fru ordförande! Jag meddelade parlamentets generalsekreterare att jag avsåg att ta upp en ordningsfråga i början av budgetomröstningen idag.
Utanför denna kammare pågår en demonstration som utgör ett grundläggande brott mot parlamentets arbetsordning. Vi har som parlament förbjudit alla demonstrationer utanför plenisalen. En demonstration genomförs av vår personal. Om en lobbyist hade agerat mot parlamentet på det sätt på vilket vår personal agerar mot parlamentet så hade vi kastat ut den lobbyisten med hänvisning till vår arbetsordning.
Det är oacceptabelt att vi, när parlamentet utövar sitt ansvar med avseende på budgeten, när budgetutskottet följer ett beslut av parlamentets presidium, ska ha en demonstration som riktar sig personligen mot generalsekreteraren och detta parlaments föredragande, så som fallet är med det som håller på att äga rum för ögonblicket. Vill ni därför instruera vaktmästarna att säga åt parlamentets personal att återgå till sina arbeten! Det är det som de är betalda för att göra här; vi är betalda för att stifta lagar!
(Applåder)

Ordföranden
Jag tackar Er, herr Tomlinson. Herr McMahon tog upp samma problem, men under tiden har jag kunnat se själva demonstrationen. Den är absolut inte regelrätt. Den måste avbrytas, och jag skall be vaktmästarna att göra som herr Tomlinson önskar.
Jag tror att vi, för parlamentets värdighet, måste sätta stopp för de uppträdanden som skadar vår institutions trovärdighet. Jag tror att vi måste vara mycket, mycket uppmärksamma och att var och en verkligen måste bjuda till. Jag tror att ni förstår mig.
Jag hoppas att detta nu är gjort.

Ewing
Fru ordförande! Affischerna är fortfarande kvar och angriper en ledamot av denna kammare. Jag bad vaktmästarna att ta bort dem, men de sade att de hade tillstånd. Jag frågade vem som hade gett dem tillstånd men fick inget svar. Detta är en mycket otillfredsställande situation. Jag vill att affischerna ska tas bort nu omedelbart!

Ordföranden
Ewing, ingen har godkänt dessa affischer, och allt det här börjar verkligen osa katt. Vi måste vara mycket uppmärksamma. Man har uppenbarligen satt upp affischerna utanför kammaren. Om de fortfarande är där måste de tas ner. Inget nationellt parlament skulle tolerera detta.
(Applåder)

van Velzen, W.G.
Fru ordförande! Jag skulle gärna vilja meddela att det skett en förväxling i den nederländska texten på närvarolistan. De närvarande från A till K finns upptagna på den ena sidan och sedan en gång till på den andra sidan. För att lugna fru Van Dijk och hennes pressombudsman vore det bra om även namnen från K till V togs upp på närvarolistan.

Omröstning
Förslag till ändring och ändringsförslag gällande anslagen inom avsnitt III i förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för 1998 - kommissionen

Förslag till ändring av avdelningarna I, II, IV, V och VI i förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 1998 gällande Europaparlamentet, rådet, domstolen, revisionsrätten, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén
Tillich (PPE), Föredragande - (DE) Fru ordförande, kära kolleger! Under debatten var församlingen inte så fulltalig. Därför skulle jag nu en gång vilja upprepa vad jag sade under debatten: Hjärtligt tack till alla kolleger som så samarbetsvilligt och hjälpsamt deltagit i utarbetandet av budgetutkastet här i församlingen.
Omröstningen om budgeten är ju något speciellt. Det ser vi också av den tid som vi har avsatt till omröstningen idag. Budgetutskottet och också de andra utskotten har bemödat sig om att i princip göra allting korrekt. Trots detta finns det alltid små tekniska missöden respektive korrigeringar, som med nödvändighet kommer fram vid omröstningen, eftersom de inte varit helt kongruenta eller sammanhängande. Därför skulle jag vilja föreslå att ni röstar ja till mitt muntliga ändringsförslag. Det handlar för det första om ändringsförslag 693 beträffande Raphaël-programmet. Där skulle jag åter vilja sätta in HVE. Det motsvarar utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och medias ändringsförslag.
För ändringsförslag 731 beträffande de tropiska skogarna begärs en utökning om 5 miljoner av totalbeloppet 50 miljoner. För ändringsförslag 10 - post B7-6602 - har vi kommit överens om att vi sätter in 50 % av detta belopp i reserven med det villkoret att ett arbetsprogram måste läggas fram rörande denna budgetpost till den 31 mars. Vid ändringsförslag 800 beträffande budgetpost A-4015 har vi enats om att i efterskott ännu en gång sätta in 100 % av detta belopp som korrigering i reserven.
Här behövs ytterligare en förklaring. Vid ändringsförslag 746 och 815 måste två tekniska anpassningar göras i kommentarerna. Här handlar det inte om belopp, utan bara om kommentarerna. I ändringsförslag 746 är det nödvändigt att anpassa kommentarerna till resolutionstexten i punkt 30. Jag har talat med alla grupper om detta, också om de tidigare budgetposterna; alla grupper är informerade om detta och ser inga problem med det.
I ändringsförslag 815 har på något sätt en parentes kommit bort i trycket för oss. Denna text inom parentes hänför sig till en fråga som rör sysselsättningsinitiativet. Jag ber er att också acceptera denna tekniska korrigering.
Till sist måste jag göra er uppmärksam på att det vid omröstningen naturligtvis alltid finns problem som rör kollegornas enskilda önskemål. Därför har vi ännu inte företagit någon korrigering. I budgetpost B7-6000 - frivilligorganisationer - ber jag er att acceptera förklaringarna i 729 och siffrorna i 151, och därmed godkänna en sådan ökning. Vid B7-631 begär jag att vi tar med siffrorna från ändringsförslag 158. Detta var de tekniska korrigeringarna, som jag ville framlägga muntligt för församlingen.
(Applåder)

Ordföranden
Jag tackar Er, herrTillich.
Ärade kollegor, när vi kommer fram till de ändringsförslag som herr Tillich pekade på, föreslår jag, om ni går med på det, att vi tar hänsyn till de tekniska klargöranden som han just framförde, och som det verkar finnas ett brett samförstånd om i kammaren.
Angående ändringsförslag 127

Graefe zu Baringdorf
Fru ordförande! Vi från utskottet för jordbruk och landsbygdsutveckling har åter en gång lagt fram detta. Det handlar här om en höjning på en miljon. Detta avslogs i budgetutskottet. Vi har nu enats med föredraganden om att vi försöker att ordna det i den andra behandlingen, och för att man nu inte skall få det intrycket att det är ett program parlamentet måste försvara gentemot kommissionen, som om det hade avslagits här, så har vi beslutat att dra tillbaka detta förslag.
Angående ändringsförslag nr 707

Dell'Alba
Fru ordförande! Jag begärde ordet enbart för att jag vill få antecknat i protokollet min förvåning över att, av en budget på 90 miljarder ecu och ställda inför 500 presenterade ändringsförslag, separat omröstning har begärts i endast ett enda fall. Jag vill bara uttrycka min förvåning inför kammaren, så att detta åtminstone tas med i protokollet.
Angående kommentar 729 i ändringsförslaget

Pollack
Fru ordförande! Det är mycket viktigt att vi får anmärkningarna till 199 i ett eget omröstningsblock eftersom det kommer att göra dessa medel mer tillgängliga för administrationen, för att underlätta användningen därav. För ögonblicket fungerar det med viss svårighet och anmärkningarna är avsedda att råda bot på detta. Det är därför som man har begärt att omröstningen om anmärkningarna skall ske separat.

Ordföranden
Jag skulle vilja framföra mina varmaste gratulationer till herr Tillich som har genomfört ett utmärkt arbete, liksom till alla medlemmar i budgetutskottet som har samverkat.
(Applåder)

Giansily
Fru ordförande! Vi skulle vilja ha en delad omröstning om punkt 13 i det här ändringsförslaget, d.v.s. att vi först röstar om den första meningen, fram till orden " föreslå förbättringar" , och att man sedan röstar om den andra delen.

Balfe
Fru ordförande! Denna resolution, som uppenbarligen lagts fram till följd av ett televisionsprogram i Holland, skulle på ett mycket effektivt sätt undergräva, kanske till och med göra slut på, parlamentets pensionssystem. Det är ett frivilligt system. Var och en som vill gå ur kan göra det. Jag hoppas att kammaren massivt kommer att rösta emot hela detta ändringsförslag. Låt oss sedan föra diskussioner om vi vill ha några ändringar, men vi ska inte ändra pensionssystemet genom en resolution som lagts fram i sista minuten. Jag uppmanar kammaren att rösta emot. (Blandade reaktioner)

Martens
Fru ordförande!, Jag har varit med och undertecknat detta ändringsförslag och jag skulle vilja säga till herr Balfe att vi med hänsyn till angreppen på systemet med frivillig pension, dit även jag hör, behöver den auktoritet som en institution i den europeiska unionen har och som bekräftar det vi tror, nämligen att systemet är korrekt, att pensionsfonderna är korrekta, men vi vinner inte något på att låta de angrepp vi ständigt möter förbli oemotsagda. Vi anser att en institution med auktoritet i Europeiska unionen kan och måste bekräfta detta och därför är vi för detta ändringsförslag.

Ordföranden
Ärade kollegor! Jag är ganska bekymrad, för jag vill verkligen inte att ni än en gång inleder en debatt om den frågan.
Fru Green och herr Samland har begärt ordet. Jag skall låta dem tala mycket kort, men ni måste förstå att vi inte kan inleda en debatt om en sådan fråga just nu.

Green
Fru ordförande! Jag har ingen avsikt att inleda en debatt om ändringsförslaget. Det är det jag rest mig för att kritisera - att herr Balfe fick ordet i denna fråga på det sätt han fick. Det var inte rätt att diskutera innehållet i ändringsförslaget i detta skede. Några av oss - bara så att alla känner till det - har argumenterat och bett om klarläggande om denna pensionsfond i flera års tid. Det är inte resultatet av ett televisionsprogram!

Samland
Fru ordförande! Jag vill bara undvika att det här uppstår ett felaktigt intryck. Om ni hörsammar detta resolutionsförslag, så ifrågasätter ni inte systemet, utan ni förordar ytterligare en granskning. Det får inte uppstå det intrycket för de kollegor, som nu kanske inte har texten framför sig, att man, om man röstar ja till förslaget, vill ifrågasätta systemet. Detta ville jag i budgetutskottets namn lägga till rätta.

Ordföranden
För egen del anser jag att Samlands klargörande var viktigt och jag tackar honom för det.

Samland
Fru ordförande! Före den slutliga omröstningen om den andra resolutionen vill jag å församlingens och budgetutskottets vägnar tacka Er personligen för att Ni på en dryg timme har dragit igenom hela omröstningen om budgeten 1998. Hjärtligt tack!
(Applåder)
(Parlamentet antog resolutionen.)

Lannoye
Jag tycker att slutresultatet i sin helhet verkar bra, och mitt förslag är därför att rösta för.

Sandbæk
Herr ordförande! Jag vill gärna påpeka att det i den danska översättningen finns flera graverande fel, t.ex. talar man i ändringsförslag nr 20 om en lag om själva modermjölksprodukten, som innehåller fleromättade fettsyror. I den danska översättningen har detta översatts med förpackning. Förpackning leder ju snart tankarna till en fysisk inpackning, och det är det helt klart inte tal om. I ändringsförslag nr 19 saknas orden " polerat ris" i den danska översättningen, d.v.s. att man fortsättningsvis kan göra ytbehandling av polerat ris, trots att motsatsen gäller i ändringsförslag nr 19. I ändringsförslag 15 står det flytande kaffe och te i påse, medan det i den franska står flytande kaffe och drycker baserade på te i påse. När vi nu skall rösta om saker som är tämligen tekniska och vi inte är tekniska experter, så menar jag att de översättningar vi får måste vara korrekta. Jag menar naturligtvis inte att vi skall avstå från att rösta om dessa ändringsförslag, men jag vill gärna uppmana till att man kontrollerar att de danska översättningarna i framtiden är mer korrekta än vad som är fallet med detta betänkande.

Ordföranden
Tack för ert inlägg, Sandbaek. Alla nödvändiga språkliga kontroller kommer att genomföras för att det inte skall återstå några som helst tvivel eller tvetydigheter när vi är klara.
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen.)

Cederschiöld
Jag skall fatta mig maximalt kort, eftersom jag inte vill uppehålla omröstningen.
I går vid debatten om Wiebengabetänkandet begärde vi från PPE-gruppen svar från kommissionen, men det fick vi inte. Jag skall här inte försena det hela med att beröra alla de punkter som det gällde, men jag kan nämna en, nämligen ansvarsfördelningen vid tillfälligt skydd av fördrivna.
Jag vet inte om kommissionär Wulf-Mathies har möjlighet att svara på kommissionär Gradins områden. Jag vill här i alla fall ge kommissionen möjlighet att svara, eftersom det av demokratiska skäl kanske hade varit rimligt att PPEgruppen hade fått höra kommissionens synpunkter på våra väsentliga ändringsförslag på detta område, i så fall mycket kort.

Ordföranden
Ordet går nu till kommissionären Wulf-Mathies för att parlamentsledamöterna därefter bättre skall kunna avge sina röstförklaringar.

Wulf-Mathies
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag hoppas att den information jag erhållit är riktig, nämligen att ni ville ha kommissionens yttranden till ändringsförslag 39 och 40, 25 och 30 och 20. Om detta stämmer, är jag gärna beredd att ge er svar på detta i min kollega Gradins namn.
Först måste kommissionen vad gäller ändringsförslag 39 och 40 insistera på sitt förslag att beslutsfattandet skall ske med kvalificerad majoritet. Vi anser det vara väsentligt att den kvalificerade majoriteten gäller här, så att man kan uppnå konkreta resultat. Kommissionen kan därför inte understödja kravet på enhälligt beslutsfattande.
(Återhållsamma applåder) Vad gäller ändringsförslagen 25 och 30 vill jag peka på att det knappast är realistiskt att upphäva visumtvånget och möjligheten till avvisning vid gränsen. Faktum är, att varje medlemsstat nu själv beslutar om utfärdandet av visum. Vad gäller repatriering, så faller denna punkt under Genèvekonventionen. Nu till ändringsförslag nr 20: Anledningen till att kommissionen i artikel 12 inte har satt som villkor att parlamentet skall höras är att ministerrådet i händelse av massflykt måste kunna reagera snabbt. I praktiken kommer dock självklart parlamentet då också omedelbart att informeras.
En sista allmän anmärkning: Vid överläggningen i ministerrådet, som ju nu skall äga rum, är vi gärna beredda att ta med parlamentets positiva anmärkningar, och hoppas att vi på detta vis kommer fram till en förnuftig kompromiss.
(Parlamentet godkände lagstiftningsresolutionen.)
Díez de Rivera Icaza
Ursäkta mig, herr ordförande, det är en annan fråga. Jag vet inte om det är på grund av min trötthet eller för att jag är sjuk, men när det gäller Breyers betänkande ville jag rösta emot ändringsförslag nr. 6 och jag är inte säker på att jag gjorde det med tanke på den trötthet och det tillstånd jag befinner mig i. Jag begär således att det tas till protokollet att jag ville rösta emot ändringsförslag nr. 6.

Dell'Alba
Herr ordförande! Det är mycket viktigt för mig att få avge denna röstförklaring. Detta har varit en viktig dag och det är därför viktigt att vi tar till protokollet, så att det inte glöms bort i framtiden, den djupa besvikelse som jag, även som representant för min grupp och många andra kolleger, känner i detta ögonblick. Låt mig förklara: i slutet av en budgetprocess som kännetecknats av ett klimat av dialog och tolerans, i vilken samtliga politiska grupper i en anda av samförstånd har accepterat att man tillämpar en procedur som, i strid mot alla regler, har gjort att vi med muntliga ändringar har kunnat godkänna en hel serie punkter - vilket i praktiken innebär ett antal miljoner ecu som vi muntligen har beslutat avsätta eller inta avsätta i budgeten - så är jag besviken över att en serie ändringsförslag, som accepterats i såväl budgetutskottet som i det behöriga utskottet, inte har bekräftats av kammaren. Jag tycker det är viktigt att vår besvikelse över den småaktighet med vilken vissa ändringsförslag har behandlats förs till protokollet.

Rübig
Herr ordförande! Å de österrikiska PPE-ledamöternas vägnar vill jag påpeka att vi när det gäller omröstningen om budgeten i synnerhet förordar säkerhet, hälsoskydd och informationsrättigheter och - skyldigheter, som skall garanteras på kärnenergiutvinningens område med hjälp av lämpliga medel.

Berthu
Jag har röstat mot förslaget till 1998 års allmänna budget för att visa mitt avståndstagande, främst till att strukturfondernas utgifter är såpass höga, vilket förutsågs redan i det preliminära förslaget, men också gentemot andra ökade utgifter som Europaparlamentet har begärt. Kommissionen lade fram ett preliminärt förslag där betalningarna uppgick till 91 350 miljarder ecu. Rådet sänkte den siffran till 90 884, för att få unionen att visa den finansiella återhållsamhet som krävs av medlemsstaterna inför den gemensamma valutan. Men nu har Europaparlamentet krävt en ökning av totalbeloppet till 91 750 miljarder ecu. Skillnaden är visserligen inte enorm, men den täcker krav som jag inte ställer upp på, i synnerhet propagandan till förmån för euron och subventioner till projekt som anordnas av sammanslutningar av påstått europeiskt intresse eller föreningar med invandrare från tredje land.
I det avseendet vill jag än en gång påminna om att det är oacceptabelt att se invandrarföreningar såsom Invandrarforum (som är subventionerade till 100 % av kommissionen, dvs. av de europeiska ländernas skattebetalare) bjudas in till möten i Europaparlamentet, för att undervisa oss om de medborgerliga rättigheter vi borde tillerkänna de som kommer från tredje land. Denna metod för ständig indoktrinering som används av kommissionen för att få oss att acceptera en politik som enligt min bedömning är antieuropeisk, borde sanktioneras. Man borde en gång för alla beröva kommissionen de medel som den behöver för att manipulera opinionen.
Förslaget till budget innehåller till sist en viktig juridisk felaktighet: genom ett avtal som undertecknades den 16 juli i år av kommissionen, parlamentet och rådet, medgavs det att budgeten för den gemensamma utrikespolitiken skall placeras i kategorin för " icke-obligatoriska" utgifter, för vilka Europaparlamentet har sista ordet. Eftersom den gemensamma utrikespolitiken nu är av mellanstatlig karaktär, fram till denna nya ordning, strider det mot fördraget att ge Europaparlamentet en sådan befogenhet. Den här situationen, som i förbigående sagt visar i hur stor utsträckning de europeiska institutionerna frigör sig från dokumentens ordalydelse när de så önskar, är i sig ett tillräckligt skäl för att av principiella skäl avslå budgeten.

Ephremidis
Den föreslagna allmänna budgeten för 1998 är ett skamligt försök att bedra de förvärvsarbetande och det allmänna omdömet. Det karakteriseras av det fräcka fasthållandet vid program och svångremspolitik, förakt för de skrikande problemen, de ekonomiska och sociala, men också protesterna och vad de förvärvsarbetande gör anspråk på. Den högst otillräckliga kvoten på 1, 27 % av gemenskapens BNP för finansiering av budgeten bibehålls - till och med förhandsberäkningen om absorbering på högst 1, 15 %. Den slaktar budgetens omkostnader för jordbrukssektorn - som befinner sig i en farlig överlevnadskris - i struktursektorn - strukturfonder och utjämningsfonder. Av retoriska skäl och för att vilseleda refereras det till det stora problemet arbetslösheten med en förhandsberäkning på den löjligt otillräckliga summan av 150 milj. ECU.
Försöket att presentera finansiella medel som skall ställas till förfogande för bemötandet av arbetslöshet och sysselsättning är hycklande, då inte en enda ECU har lagts till den Europeiska unionens budget och man endast har bytt överskrifter på några av dess rader. Europaparlamentets förslag angående sysselsättningen, om vilka det inte ens är känt om de kommer att accepteras av rådet, uppgår till ungefär 8 ECU per registrerad arbetslös och kan naturligtvis inte bidra ens en gnutta till bemötandet av denna, för de europeiska folken, helt avgörande fråga. De utgör endast alibi för de som accepterar ännu en svångremsbudget för de förvärvsarbetande, jordbrukarna och de små och medelstora företagen, i de stora företagens konkurrens och stödjandet av det stora kapitalets ofantliga vinsters namn.
Det är uppenbart att omfånget på de finansiella medlen som avsatts för att bemöta ekonomiska och sociala problem (arbetslöshet, samhällsförsäkring, hälsa, utbildning) ligger på en oacceptabelt låg nivå. Det är dock lika säkert att det stora kapitalets vinster, inom alla dess sammanslutningar, kommer att slå nya rekord. Detta vittnar om att vi har ett ännu värre exempel på en absurd budget i den Europeiska unionen.
Samma logik kommer att vara utmärkande för vårt parlament om vi accepterar denna budget. Til syvende och sidst har Europaparlamentet en viss substantiell makt bara vad gäller budgeten. Det är dags att Parlamentet utövar denna, till vinning för folken som med sin röst utser det till ett grundläggande organ i den Europeiska unionen.

Flemming, Habsburg-Lothringen, Rack, Schierhuber, Stenzel
De sju undertecknade österrikiska PPE-medlemmarna har röstat för budgeten, eftersom den är ett bra och viktigt instrument för att vidareutveckla vår gemensamma union.
Vi protesterar dock å det skarpaste mot den "Herodes-premie" som finns kvar också i budgeten, det är en premie för slakt av nyfödda kalvar.
Vi kommer att göra allt som står i vår makt för att denna premie inte ska behållas i nästa budget.

Kirsten Jensen, Blak och Iversen
, skriftlig. (DA) De danska socialdemokraterna stöder förslaget om att EU skall stödja uppförandet av ett informationskontor för ekologiskt jordbruk i EU. Dessutom menar vi att det skall hållas en sträng kontroll över de pengar som budgeterats för Turkiet. Vi menar att det är viktigt att alla de elva officiella språken i EU även fortsättningsvis får ha samma officiella status. Därför stöder vi en fortsatt avsättning av det fulla beloppet till översättningar av referaten från europaparlamentets sammanträden. Vidare stöder vi idén om att det skall hållas bättre kontroll över europaparlamentarikernas reseersättningar. Reseersättning bör utbetalas för den faktiska kostnaden eller mot presentation av bevis på att resan gjorts enligt billigaste offentliggjorda taxa.

Martinez
Mina anmärkningar avser budgeten för 1998 års jordbruksransonering. Vad kan vi i själva verket se när det gäller de utgifter som anslås till jordbruket? Begränsade till 40, 8 miljarder ecu ökar de bara med 0, 45 %, med andra ord - ett tiggeri!
Den allmänna budgeten, med 90, 8 miljarder ecu i åtaganden, ökar med 1, 97 %, och strukturfonderna, d.v.s. regionala åtaganden för att nedmontera nationerna, ökar med 6, 3 % i enlighet med kraven från toppmötet i Edinburg. När det i gengäld gäller åtaganden för jordbruket är det den malthusianska andan från Romklubben som råder, d.v.s. nolltillväxtandan.
Ingenting besparas jordbrukarna. Man finner endast tre miljoner ecu för biodlarna: tre miljoner ecu för bina som tryggar pollineringen och ökar fruktskördarna med 30 %. Däremot, för den europeiska propagandan för främjandet av euron inom ramen för Prince-programmet, finner man 38 miljoner ecu: 38 miljoner ecu slängs ut vind för våg, mot endast tre miljoner för en mycket viktig biodlingsverksamhet!
Visst, man har hittat 15 miljoner ecu för främjandet av kvaliteten på jordbruksprodukter. Men p.g.a. BSE, som skulle ha kunnat undvikas utan de misstag som gjordes av den högsta europeiska förvaltningen - vilket uppföljningskommittén erinrar om - har man betalat inte mindre än 1, 5 miljarder ecu under 1996 och 2, 2 miljarder ecu under 1997.
Bönderna måste reparera de misstag som gjordes av höga tjänstemän och av industrin, men jordbruksbudgeten, den skall inte stödja dessa bönder!
Symbolen för denna jordbrukarfientliga miserabla budget, den orsakade vi själva här, genom att avslå det ändringsförslag som syftade till att utveckla användningen av ull. EG-domstolen betraktar inte längre ullen som en jordbruksprodukt. För närvarande möjliggör man inte en användning av ullen. Våra herdar och fåruppfödare har inget annat alternativ än att betala både för fårklippningen och för att förstöra klippullen.
Dessa ransoneringar kommer att förvärras tills jordbrukarna kvävs. Med utvidgningen av Europeiska unionen, med omstöpningen av CAP, med den internationella omförhandlingen av handelsavtalet för jordbruket kommer jordbrukspriserna att rasa, jordbruksinkomsterna kommer att falla, jordbruksdemografin kommer att kastas om, och slutligen, från budgetära begränsningar till finansiella ransoneringar, kommer Sicco Mansholts dröm att bli verklighet: under det 21: a århundradet kommer den siste bonden att försvinna från de europeiska bygderna.

Sonneveld
När det gäller förfarandet för jordbruksutgifter kan vi konstatera att samarbetet mellan rådet, parlamentet och kommissionen i år var av ett mycket öppnare och mer sammanhängande slag än tidigare år. Det gäller även de två utskotten i parlamentet: budgetutskottet och jordbruksutskottet. Genom att ha åsikterna om det första budgetförslaget klara i tid blev det möjligt att föra en meningsfull dialog mellan de tre parterna redan innan rådet lade fast det egentliga budgetförslaget. Realitetshalten kunde därför garanteras bättre än tidigare år. Dessutom kom man senare överens om att inte avsluta ad hoc-förfarandet vid parlamentets första behandling utan fastställa parlamentets mandat i en bilaga till parlamentets resolution. Därmed hänger jordbruksbudgeten och den verkliga utgiftsutvecklingen med till parlamentets andra behandling. I det aktuella fallet kan det leda till att den övergripande minskning på alla budgetposter under rubrik 1 som parlamentet inte fann önskvärd men som godtogs av de tre parterna tillsammans kan omprövas i god tid.
Nästa budgetår får vi se om detta ganska förenklade och automatiska handlingssätt när det gäller övergripande minskningar kan upprepas. Parlamentet föredrar fortfarande att eventuella minskningar sker på grundval av aktuella erfarenheter. Men som sagt, att hålla ad hoc-förfarandet öppet efter den första behandlingen av parlamentet tillmötesgår till stor del den invändningen.
Finansieringen av inkomstbidragen stod i medelpunkten under budgetbehandlingen i år. Vid ett akut underskott i jordbruksbudgeten (till en början på grund av BSE-krisen) tog kommissionen omedelbart till denna budgetpost och föreslog en övergripande minskning med 7 % av utgifterna. Kommissionen använde sig då till och med av den rådande överkompensationen som argument. Råd och parlament motsatte sig utan omsvep kommissionens handlingssätt. Mycket riktigt med framgång. Ändå förblev denna behandling otillfredsställande. I framtiden måste vi med allvar söka efter ett system med differentiering i bidragen per hektar och per djur. Dessutom tycker jag det är nödvändigt - för en bättre hållbarhet i finansieringen av jordbruksinkomstbidragen - att vi försöker hitta en egen ny logik för finansiering av dessa utgifter. Allrahelst eftersom inkomstbidragen nu ökar så mycket i betydelse att de redan nu utgör ungefär hälften av utgifterna i EUGFJ: s garantiavdelning. För åtta år sedan var det bara några procent. Fördelningen av vem som skall stå för dessa mycket specifika utgifter, som enligt min åsikt inte går att jämföra med övriga EU-utgifter, har dock förblivit densamma och frågan är om det verkligen är hållbart i längden.

Souchet
Genom att rösta mot förslaget till Europeiska unionens budget för 1998, såsom det lades fram av Europaparlamentets budgetutskott under plenarsammanträdet, har jag velat markera mitt avståndstagande på flera mycket viktiga punkter.
Som vice ordförande i fiskeriutskottet har jag genom min röst velat markera ett mycket tydligt avståndstagande till budgetutskottets ställningstagande, som inte bedömde det nödvändigt att föreslå kammaren en begäran från fiskeriutskottet, trots att den var enhällig, vilken syftar till att ge medlemsstaterna nödvändiga medel för att kunna utöva en trovärdig och rättvis kontrollverksamhet för alla fiskare i våra olika länder.
Visar inte parlamentet här en stor brist på sammanhang, eftersom det å ena sidan, godkänner ett snabbt och allmänt verkställande av en kontroll via satellit, genom att med stor majoritet anta det betänkande som jag lade fram om den frågan, och å andra sidan vägrar att anslå nödvändiga medel för att konkret verkställa det beslut som just har fattats?
Genom att anta inrättandet av en kontroll via satellit (som fiskeriorganisationerna bedömer vara det enda rätta) antog kammaren uttryckligen, såsom jag föreslog, principen om en ekonomisk kompensation, så att denna nya bestämmelse inte skall tynga den ofta bekymmersamma ekonomin för de traditionella fiskeriföretagen. Genom att vägra anta fiskeriutskottets förslag kommer budgetutskottet, som ändå inom många andra områden har visat en finansiell släpphänthet, att försena inrättandet av en anordning för en objektiv och oomtvistlig kontroll, en kontroll som är avgörande för respekten för alla regler inom den gemensamma fiskeripolitiken.
Som ledamot av utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor vill jag även kraftigt protestera mot den juridiska anomali - men vi vet ju hur liten vikt majoriteten i det här parlamentet lägger vid rätten - som består i att på förhand tillämpa, i 1998 års budget, den interinstitutionella överenskommelsen som gäller GUSP och som finns i Amsterdamfördraget, trots att detta fördrag inte har ratificerats av folkens legitima representanter, de nationella parlamenten.
Som ledamot av jordbruksutskottet kan jag för övrigt inte annat än att bestämt motsätta mig punkt 16 i resolutionen av Tillich, eftersom den i realiteten föreslår en ändring av fördelningen av de obligatoriska utgifterna. För att kunna finansiera de s.k. kvalitetsfrämjande kampanjerna till förmån för i synnerhet... brittiskt nötkött, och för att utveckla produktionen av honung, lin och hampa föreslår man en sänkning av ersättningsbeloppet för vete, mjöl, korn, malt, socker och isoglukos.
Nu vill jag påminna om att jordbruksutgifterna är obligatoriska utgifter och att varken budgetutskottet eller Europaparlamentet har befogenhet att ändra dem. Kammaren har ingen auktoritet när det gäller obligatoriska utgifter.
Att i en bilaga till resolutionen oförmärkt lägga fram ändringsförslag som bestraffar europeisk export inom området för de stora odlingssektorerna och spannmål, till förmån för en främjande budget som syftar till att låta " generiska" produkter komma fram - är detta inte att verka emot våra producenters intressen? Det är inte genom att t.ex. lansera en kampanj på temat " Leve blommorna!" som man främjar de europeiska blomproducenterna, som endast står för 40 % av vår konsumtion, det vet vi, eftersom unionen importerar 60 % av sin konsumtion av blomsterprodukter.
Betänkande (A4-0290/97) av Tillich
Andersson, Lööw och Waidelich
Mer än hälften av gemenskapens budget går till att stödja jordbruket i medlemsstaterna. Vi anser att det är hög tid för ministerrådet att fördjupa diskussionerna om den framtida jordbrukspolitiken, eftersom det är rådet som har det avgörande inflytandet över jordbruksfrågorna. Det är enligt vår uppfattning helt oacceptabelt att anslå en stor del av gemenskapsbudgeten till ett jordbruk som inte med nuvarande utformning är anpassat till miljöhänsyn, djurskydd, främjande av konsumentintressen samt hänsyn till behov relaterade till den globala livsmedelsförsörjningen. Dessutom anser vi det vara helt oacceptabelt att gemenskapsmedel används för att stödja tobaksodling.
Vi anser det vara positivt att parlamentet nu i budgeten visar på åtgärder för sysselsättningsskapande åtgärder. Vi stöder förslaget om att inrätta en särskild budgetpost för särskilda åtgärder för Östersjöområdet.
I samband med budgetbehandlingen har frågan om reseersättningar för parlamentariker åter uppmärksammats. Vi ställer oss bakom förslaget om att reseersättningar skall baseras på de faktiska kostnaderna och på lika villkor för alla ledamöter. När det gäller parlamentets frivilliga pensionssystem stöder vi Dankerts förslag om att nödvändigt reformera den frivilliga pensionsplanen samt öka insynen och kontrollen.

Eriksson och Sjöstedt
Vi har avstått från att rösta. Vi välkomnar den restriktivitet som präglar årets budget, även om ambitionerna inte är lika långtgående som rådets förslag till budget. Vi ser också positivt på ambitionerna att lyfta fram sysselsättningsfrågorna, men vi kan inte ställa oss bakom metoderna till finansieringen som innebär nedskärningar även på områden som inte är kopplade till sysselsättningen. Vi är även mot att lägga samman satsningarna för de transeuropeiska nätverken med ökad sysselsättning. Vi tycker att parlamentet också borde ha minskat anslagen till olika slags propagandakampanjer.

Flemming, Habsburg-Lothringen, Rack, Schierhuber, Stenzel
Vi avstår från att rösta om punkten "Kontrollerad termonukleär fusion, kontrollerad kärnfusion" .
Konstaterandet "Säkerhet, hälsoskydd och informationsrätt- och plikt ska garanteras genom medlen, inom området atomenergiutvinning" , röstar vi för.

Gahrton, Holm och Schörling
Vi har i årets budgetbehandling haft som målsättning att minska EU: s budget och samtidigt försökt göra den " grönare" . Detta betyder att vi har stött förslag om att skära ned i tobakssubventionerna och ge mer till främjandet av ekologisk odling, ge mindre bidrag till organisationer som främjar Europatanken och förslag som är mot EU: s informationskampanjer, bl.a. gällande euron.
Vi stöder budgetutskottets linje vad gäller sysselsättningspolitiken. Detta gör vi eftersom det inte handlar om någon utökning av budgeten, utan endast om en omfördelning av pengarna i budgeten. Vi anser det vara bättre att satsa de föreslagna 150 miljonerna ecu på investeringar i små och medelstora företag än på olika kampanjer och tvivelaktiga program. Detta innebär dock inte att vi anser att EU skall börja föra en aktiv arbetsmarknadspolitik. Det är vi helt emot.
Positiva sidor finns också, bl.a. att anslaget för röjning av truppminor höjts med 1 miljon ecu under nedrustningspunkten. Det är alltid något.

Theorin och Wibe
Utgifterna inom jordbruksområdet och de regionala strukturfonderna tillhör de obligatoriska utgifterna och beslutas av ministerrådet, även om parlamentets ordförande till slut skriver under budgeten. Vi anser att det finns mycket inom EU: s utgifter på de två nämnda områdena som starkt kan ifrågasättas. Tyvärr har vi inte möjlighet att med våra röster påverka de delar av utgifterna inom jordbruks- och regionalpolitiken som vi inte instämmer i.
Vi anser att regionalpolitiken bör återbördas till medlemsstaterna. Likaså måste en långtgående reformering av den nuvarande gemensamma jordbrukspolitiken ske snarast, både av effektivitetsskäl och för att underlätta en utvidgning av unionen. Vidare måste stödet till vin- och tobaksodling snarast avvecklas.
Dessutom finns det ett antal tvivelaktiga budgetposter, vars mål enligt motiveringen är att stärka Europatanken. Framför allt vänder vi oss emot budgetposterna A-3020, " Bidrag till organisationer som främjar Europatanken" , A3030, " Bidrag till projekt som anordnas av sammanslutningar och förbund av europeiskt intresse" och A-3501, " Förberedelser och bistånd för förverkligandet av den ekonomiska och monetära unionen" . Vi motsätter oss dessa budgetposter å det starkaste. Det finns fler budgetposter som för oss ter sig överflödiga, men som vi ej kan påverka i detta skede.
Betänkande (A4-0280/97) av Tomlinson
Dell'Alba
Herr ordförande! Även denna omröstning utmärktes av samma attityd. När de andra institutionerna behandlade budgeten skapades en enhetlig linje som, när det gäller vissa ändringsförslag som verkligen inte är marginella, utan snarare mycket viktiga - till exempel förslaget att höja avsättningen till Sakharovpriset - ännu en gång har sprungit in i en vägg. Vi vet alla att Nobelpriset överstiger en miljon dollar för varje pristagare. Och detta tror jag fungerar som en sporre för forskningen, vetenskapen, kulturen och fredsarbetet. Den småsinta vägran från föredraganden Tomlinsons och den socialistiska gruppen sida att öka prissumman, som idag bara är på 15 tusen ecu, uppfattar jag som ett slag i ansiktet som jag inte kan ta annat än personligt, riktat mot mig personligen, samt mot de övriga ledamöterna som har ställt sig vid min sida när det gäller att begära denna ändring, som för övrigt godkänts av utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, och som jag uppriktigt sagt tycker är höjden av småsinthet.
Detta är vad jag skulle vilja stryka under genom att utnyttja möjligheten - den enda som står mig till buds - att klaga, med tanke på att vi har beslutat att röstförklaringarna skall ske inför tom kammare, vilket är ett slöseri med Er tid, herr ordförande, och med deras tid som vill lyssna på mig. Men jag vill ändå få fört till protokollet att man, även i detta ögonblick, när det gäller en budget i vilken vi under ett år har lyckats få tre institutioner att acceptera van Maerlants konstruktion och kanske kommer att få en fjärde idé under andrabehandlingen, småsint har tillbakavisat ett ändringsförslag som skulle ha gjort det möjligt att ge större värdighet åt en av Europaparlamentets viktigaste manifestationer på den internationella scenen, Sacharovpriset, som idag på eftermiddagen skall beslutas av ordförandekonferensen och som vi därefter kommer att tilldela en allmosa på knappt 15 tusen ecu. Jag hoppas att även detta tas till protokollet.

Gahrton, Holm och Schörling
Vi har i budgetomröstningen konsekvent stött förslagen gällande en reform av ledamöternas olika reseersättningar, så att man enbart skall få ersättning för faktiska kostnader (ändringsförslag 2 och 3 som i stort är desamma). När det gäller den frivilliga pensionsfonden har vi valt att stödja ändringsförslag 4. Ändringsförslaget stoppar inte pensionsfonden, men kräver att revisionsrätten gör en undersökning och ber om förslag på hur man skall kunna förändra den från presidiet. Däremot stöder vi inte förslaget om en gemensam stadga för ledamöterna som omnämns i ändringsförslaget. Upphörandet av subventioneringen av restaurangerna i Europaparlamentet har vi givetvis också stött (punkt 24 i betänkandet). Vi beklagar EG-domstolens beslut om att Europaparlamentet måste ha 12 sammanträdesperioder per år i Strasbourg, vilket får konsekvenser i budgeten genom att utgifterna för veckoflytten ökar. Också övriga förslag som går ut på att minska administrationskostnaderna har vi konsekvent stött.

Wibe
I detta läge är EU: s medlemsstater hårt drabbade av nedskärningar på det sociala området, inom omsorgen och offentlig service till följd av konvergensprogrammet. Samtidigt ser det ut som om en situation med totalt ca 20 miljoner arbetslösa har permanentats i de 15 medlemsländerna. Jag anser att också EU: s budget nu noga måste utvärderas och ifrågasättas. Det finns många verksamhetsområden inom EU som i förhållande till de sociala verksamhetsområden som nu skärs ned i medlemsstaterna väger mycket lätt och som bör läggas ned först i en prioriteringssituation.
När i dag långvårdsavdelningar läggs ned på sjukhusen i Sverige, finner jag det ytterst beklagligt att EU har institutioner i arbete för stora pengar, och vars resultat, samt även existens, starkt kan ifrågasättas.
Det är ett ekonomiskt slöseri i att parlamentet flyttar mellan Bryssel och Strasbourg. Det är enorma kostnader som är förenade med de nybyggnationer som för närvarande färdigställs på dessa båda orter. Det är ett ekonomiskt slöseri som allvarligt drar ned unionens anseende bland medborgarna.
Av parlamentets utgifter på 914 miljoner ecu går 23 % till kostnader för byggnationer. Det visar hur absurd situationen har blivit med stora och onödiga lokalkostnader. Att åtgärda detta problem verkar dock ingen ha makt att göra.
Andra områden inom vilka jag har invändningar vad gäller Europaparlamentets budget och vill förändra är:
Reseersättningarna till Europaparlamentets ledamöter kan skäras i om man genomför ett resekort i stället för att som i dag utbetala frikostiga generella ersättningar. Givetvis skall kvittoredovisning krävas.-Ledamöternas pensionsfond skall på inga villkor subventioneras med allmänna EU-medel om den inte går ihop ekonomiskt. De som är medlemmar av pensionsfonden har inte bara rätt till utdelning när den går med vinst, utan måste också stå för täckandet av dess förluster. De pengar som hittills betalats ur EU: s budget till pensionsfonden måste återkrävas.Likaså anser jag att alla förslag om att ge ekonomiska anslag till partierna på Europanivå skall avslås. Det ser också illa ut i tider av nedskärningar att politiker beviljas sina egna organisationer ökade förmåner. De aktiviteter som sker på " Europanivå" mellan de politiska partierna bör finansieras via de deltagande partierna.
Jag anser också att man kan ifrågasätta Ekonomiska och sociala kommitténs existens. Uträttar den kommittén ett arbete som är värt dess kostnader?
Betänkande (A4-0310/97) av Lannoye
Macartney
Herr ordförande! Det förekom mycket kommentarer i pressen som hävdade att omröstningen när det gällde kakaodirektivet var helt förutsebar, och att man gick efter de enskilda ledamöternas medlemsstaters linjer. I synnerhet påstods man stödja producentlobbyn i respektive medlemsstat.
För det skotska nationalpartiets ledamöters räkning här, fru Ewing och jag själv, skulle jag kategoriskt vilja hävda att så inte är fallet. Många ledamöter av denna kammare - och skotska nationalistpartiets ledamöter är helt med på detta - engagerar sig mycket för den tredje världen och särskilt för kakaoproducenterna i sådana länder som Ghana och Elfenbenskusten. Det är därför som vi röstade med vår grupp Europeiska radikala alliansen, och valde den linjen.
Det finns emellertid ett specifikt alternativ där vi hade en annan uppfattning, och det rörde det faktum att det i Irland och Storbritannien finns en tradition att producera en särskild typ av choklad och kalla den för mjölkchoklad. Enligt min uppfattning är ingen skada skedd med det och den europeiska godtagbarheten kräver att vi inte gör oss av med den traditionen. Så vi röstade på annat sätt med avseende på just det ändringsförslaget. Men det viktiga är att stödja den tredje världens intressen och det var det vi gjorde.

Nordmann
Herr ordförande! Jag har inte röstat för förslaget till direktiv, och jag delar inte helt och hållet föredragandens tillfredsställelse, för även om det har gjorts förbättringar är det ett synnerligen diskutabelt förslag vi har framför oss.
I Europeiska unionen kan motbjudande ämnen med brun färg, i bästa fall luktfria, kallas " choklad" utan att för den skull vara riktig choklad. Det faktum att det inte finns något som helst klargörande om specifika beteckningar gör att det berättigade i det här direktivet tyngs av stora svårigheter. Jag vill tillägga att ett antal bestämmelser dessutom är otillämpliga, vilket gör att direktivet förfaller innan det ens har antagits. Och om kommissionen hade en gnutta förnuft skulle den göra som för tolv år sedan, den skulle dra tillbaka sitt förslag. Jag önskar att den har det sunda förnuftet.

d'Aboville
Kommissionen föreslår en generalisering av användningen av vegetabiliska fetter i chokladframställningen i Europeiska unionens femton länder, begränsat till 5 %.
Enligt vår mening måste tre villkor absolut respekteras innan man kan planera en sådan åtgärd.
Första villkoret: en klar och tydlig upplysning till konsumenten, d.v.s. inte bara ett vanligt omnämnande i innehållsdeklarationen, utan en synlig beteckning som t.ex.: " choklad med vegetabiliska fetter" .
Andra villkoret: kvaliteten på dessa vegetabiliska fetter måste kunna mätas på ett exakt sätt, vilket vetenskapen inte är i stånd att göra just nu. Och om de vegetabiliska fetterna skall accepteras med en övre gräns på 5 % måste man först exakt kunna mäta den kvantiteten.
Tredje villkoret: en begränsad lista över godkända vegetabiliska fetter bör upprättas.
Om något av dessa tre villkor - som tar sig uttryck i ändringsförslag - inte respekterades, skulle vi inte kunna rösta för betänkandet av Lannoye.

Caudron
Revideringen av det gamla direktivet från 1973 visade sig vara till stor nytta och en harmonisering på EU-nivå var absolut nödvändig.
Men en harmonisering innebär inte en utjämning på låg nivå när det gäller skyddet av och informationen till konsumenten. Och det är där som situationen idag är allvarlig, och t.o.m kritisk!
Då ett direktiv revideras bör kravet på produktens kvalitet bevaras, i det här fallet för choklad, och det skall harmoniseras inom de europeiska länderna. Det är en självklarhet.
Det är därför som förslaget att godkänna tillsatsen av andra vegetabiliska fetter än kakaosmör i choklad inte är acceptabelt, eftersom det skadar produktens integritet.
Dessutom, eftersom de vegetabiliska fetterna sammansättning är mycket lik kakaosmörets, blir kontrollen av gränsen på 5 % svår, ja t.o.m. omöjlig, vilket inte är tillfredsställande för konsumenten.
Jag stöder och jag har stött ändringsförslagen som respekterade dessa principer. Jag har för övrigt undertecknat flera av dem.
Det är därför som jag i det här skedet inte förstår och skarpt fördömer kommissionens ställningstagande.

Cushnahan
Herr ordförande! Jag vill ha till protokollet det faktum att jag röstade emot Lannoyes betänkande. Ändringsförslagen 9 och 21 var speciellt fientliga gentemot den irländska mjölkchokladindustrins intressen liksom också i hög grad många andra ändringsförslag.
Trots att jag var för direktivet så är jag övertygad om att lagstiftningsförslagen i sin ändrade form kommer att bli skadliga för den irländska chokladnäringen.

Deprez
I första hand skulle jag vilja insistera på det faktum att kommissionen har fört fram ett förslag som kommer att skaka om en situation, som visserligen är lite oordnad (åtta medlemsstater å ena sidan, sju å den andra), men som alla är relativt nöjda med, och i synnerhet konsumenterna, som kan äta den typ av choklad de önskar.
Från den stund då man, i den inre marknadens namn, föreslår enhetliga bestämmelser i fråga om chokladens sammansättning är det inte konstigt att var och en vill skydda " sitt system" och därmed " sin choklad" . I mina ögon, och i många av medborgarnas ögon, skall beteckningen " choklad" förbehållas produkter med 100 % kakao.
Om man vill att försäljningen av chokladprodukter som innehåller upp till 5 % vegetabiliska ersättningsfetter skall tillåtas i alla medlemsstater, är det följaktligen svårt för mig att acceptera att dessa produkter har exakt samma beteckning som produkterna med 100 % kakao.
En tydlig kontrollstämpel, såsom " chokladprodukter" , borde kunna användas för den typen av produkter. Om man inte lyckas komma överens på den här punkten måste man, i värsta fall, åtminstone föreskriva att omnämnandet " innehåller vegetabiliska ersättningsfetter" skall stå med stora bokstäver bredvid ordet " choklad" , så att konsumenten informeras om produktens objektiva egenskaper, en produkt som denne är beredd att köpa och äta.
Så länge inget samförstånd uppnås om en av dessa principer föredrar jag att rösta mot förslaget till direktiv och bevara status quo .

Díez de Rivera Icaza
I sju medlemsstater används 5 % vegetabiliska fetter, andra än kakaosmör, vid framställning av chokladprodukter och inför kommissionens åtgärd för att förenkla normerna, genom det aktuella direktivet angående livsmedelsprodukter, har ett " chokladkrig" brutit ut bland annat på grund av - och varför skall vi låta oss luras - att industrin också är splittrad. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd till vilket jag hör, anser att det det handlar om är att ge konsumenterna en korrekt information. Det kräver en märkning där det klart framgår om chokladen innehåller eller inte innehåller vegetabiliska fetter, andra än kakaosmör, för att på så sätt garantera ett fritt val.
För några år sedan minns jag att jag var tvungen att försvara och övertyga Nordmann, vilket också lyckligtvis skedde, om att den spanska chokladen eller den drickbara chokladen som görs tjockare med hjälp av mjöl, inte var skadlig utan en kulinarisk specialitet i mitt land som borde respekteras. Därför återspeglades detta undantag i den slutliga omröstningen.
Andra hänsyn i dag, i detta fall, är mycket aktningsvärda, det är inget tvivel om den saken, men nu handlar debatten om det här och inte om någonting annat. Därför kommer jag att rösta för.

Grossetête
Jag vill gratulera vår kollega Lannoye som har genomfört ett utmärkt arbete, till vilket jag ger mitt stöd.
Trots den här frågans komplexitet lyckades han ändra förslaget från Europeiska kommissionen på ett sätt som gör mig helt nöjd.
Direktivet från 1973 definierar chokladen, den får inte innehålla vegetabiliska fetter som ersättning för kakaosmör. När Förenade kungariket, Danmark och Irland blev medlemmar av EEG fick de emellertid en dispens som gav dem tillstånd att använda andra vegetabiliska fetter än kakaosmör upp till 5 % av den totala vikten.
Österrike, Finland, Sverige och Portugal tillämpar också den dispensen, även om de inte alla har, juridiskt sett, kommissionens formella bemyndigande. Denna dispens tillåter alltså dessa stater att tillverka och sälja den typen av choklad på deras territorium enbart . Dessa produkter säljs nu fritt i de flesta av de andra medlemsstaterna, men utan att ha beteckningen " choklad" . Endast Italien och Spanien har stängt sina gränser för dessa produkter, och kränker därmed bestämmelserna om varors fria rörlighet.
I kraft av subsidiaritetsprincipen ger kommissionen medlemsstaterna möjlighet att tillåta tillsatsen av andra vegetabiliska fetter än kakaosmör, upp till 5 % av produktens totala vikt, och garanterar samtidigt att dessa produkter skall kunna säljas fritt i hela Europeiska unionen (EU) under beteckningen " choklad" . Den märkning som föreslås av kommissionen skall emellertid nämna denna tillsats på ett tydligt och objektivt sätt.
Detta enkla villkor är helt och hållet otillräckligt, och därmed oacceptabelt. I själva verket önskar kommissionen tillåta att en produkt som innehåller andra vegetabiliska fetter än kakaosmör och som är tillverkad i en stat som tillåter den tillsatsen, skall kunna kallas choklad, medan detta inte är möjligt idag. De länder som förbjuder vegetabiliska fetter i tillverkningen av choklad representerar just nu två tredjedelar av produktionen inom gemenskapen. Kommissionen väljer alltså att göra regel av undantaget, till nackdel för traditionell choklad och konsumentinformationen. Jag anser att det är oacceptabelt.
Det är nödvändigt att märkningen innehåller produktens namn och att det är tydligt, så att konsumenten konkret kan åtskilja två produkter som inte har samma egenskaper, och det vid första ögonkastet, utan att denne skall behöva läsa hela innehållsdeklarationen " med lupp" .
Som medlem av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd gör jag bedömningen - även om jag uppskattar den traditionella mörka chokladen - att vi tog ett steg framåt genom att acceptera de olika traditionerna hos våra engelska, österrikiska, svenska och danska grannar. Men vi kan inte acceptera att de traditionella produkterna som endast innehåller kakao sammanblandas med produkter som innehåller andra vegetabiliska fetter. Engelsmännen, svenskarna eller danskarna kommer att säga att det bara handlar om en smakfråga. Självklart gäller det en ren smakfråga, som inte kan utgöra ett utslagsgivande argument, men jag vill försvara den " riktiga" chokladen, inte bara för mig själv, utan framför allt för kommande generationer.
Kommissionens förslag innebär för övrigt en rad problem som särskilt gäller EU: s relationer med utvecklingsländerna, och i synnerhet med länderna som producerar kakao. Av dessa skäl har utskottet för utveckling och samarbete, som skrivit ett yttrande, enhälligt avslagit kommissionens förslag.
Det är följaktligen nödvändigt att begränsa användningen av vegetabiliska fetter till förmån för tropiska fetter - illipé, bassiasmör och palmolja - som vissa AVS-länder producerar, t.ex. Mali och Burkina Faso, så att de länderna inte missgynnas alltför mycket och så att producenternas användning av vegetabiliska fetter begränsas.
Sex multinationella bolag delar 80 % av världsmarknaden för choklad mellan sig. Deras betydelse är alltså inte försumbar. Dessa chokladgiganters huvudsakliga motivering är ekonomisk: vegetabiliska fetter är mycket billigare än kakao, och konsumenten har mycket liten möjlighet att se hur den vinsten återspeglas på chokladens försäljningspris.
Dessutom finns det ingen metod idag som exakt kan spåra förekomsten av, kvaliteten på och beskaffenheten hos andra vegetabiliska fetter än kakaosmöret i chokladen. Felmarginalen är åtminstone 30 %. Jag tror inte att det är seriöst att införa normer, då vi inte kan kontrollera tillämpningen av dem. En teknik för att spåra andra vegetabiliska fetter än kakaosmör i choklad bör vara en förutsättning för att det här direktivet skall träda i kraft.
Herr ordförande! Jag ställde upp tre kumulativa villkor för att anta förslaget, nämligen:
att föreskriva en annan benämning för choklad som innehåller andra vegetabiliska fetter än kakaosmör, - att det här direktivet kan träda i kraft under förutsättning att det finns en metod för att spåra och bestämma mängden av vegetabiliska fetter, - att begränsa användningen av vegetabiliska fetter i chokladen till vissa tropiska fetter.Dessa ändringsförslag fick tyvärr inte majoriteten av rösterna, och därför avslog jag hela texten.

Holm
För mig har denna fråga varit oerhört svår, delvis eftersom jag inte sitter i det utskott som har diskuterat detaljerna i Lannoyes betänkande. För mig är det dock vägledande att lyssna främst på konsumentintresset, handelsaspekten och ländernas kulturella bakgrund när det gäller choklad.
Jag har därför röstat för de förslag som innebär att man på förpackningen skall ha märkning för att konsumenten skall kunna veta vad han/hon köper och äter.
Jag har tagit hänsyn till att handelspolitiken skall bedrivas med hänsyn både till de sociala och ekologiska aspekterna.
Sist men inte minst måste man ta hänsyn till den kulturella aspekten. EU-länderna hr långt ifrån någon enhetlig historia när det gäller mängden kakao i choklad. I bland annat Sverige är mängden kakao i choklad traditionellt sett låg. Utifrån den aspekten är det olämpligt att helt och hållet införa ett direktiv som går emot denna kulturella skillnad.

Souchet
Det här förslaget till direktiv, delen som handlar om choklad, har väckt väldigt många och mycket livliga reaktioner, helt förståeliga p.g.a. de ekonomiska och sociala konsekvenser som det kommer att få i Europa, men också utanför Europas gränser, särskilt i Afrika. Debatten, liksom den stora mängd ändringsförslag som har lämnats in, har fått mycket motstridande ställningstaganden att framträda.
Vissa önskar särskilt uppmärksamma konsumenterna, kakaoproducenterna och små och medelstora chokladföretag, medan andra önskar gynna de sex multinationella bolag som står för hela 74 % av den europeiska marknaden för chokladprodukter. Vår grupp tillhör självklart den första kategorin och det är med den inriktningen som vi har lämnat in ett stort antal ändringsförslag.
En första grupp ändringsförslag gäller tillförseln av kakao. Det är nödvändigt att skydda ekonomin för de 31 AVSländer som är starkt beroende av kakaoexporten. Jag vill påminna om att Västafrikas kakaoproducenter säljer 90 % av sin produktion inom Europeiska unionen och att elva miljoner personer är direkt beroende av kakaoskörden. Europaparlamentets direktion för studier gör bedömningen att om förslaget antas i sin nuvarande version skulle efterfrågan minska med mellan 30 000 och 200 000 ton.
Förutom förlusten av avsättningsmöjligheter kan man också vänta sig betydande konsekvenser när det gäller världspriserna för kakaon som råvara. Nu är det så att Europeiska unionen nödvändigtvis måste respektera de avtal som den har slutit med sina partner, AVS-staterna. Det är innebörden i den första gruppen ändringsförslag vi har lämnat in.
En andra serie ändringsförslag gäller konsumentskyddet. En produkt som innehåller andra vegetabiliska fetter än kakaosmör får inte kallas choklad, utan chokladprodukt. Det är dessutom nödvändigt att sprida tillförlitlig information till konsumenterna. Den informationen måste vara tydlig, precis, läslig och tryckt både vid sidan av innehållsdeklarationen och på förpackningens framsida vid sidan av varumärket.
En tredje grupp ändringsförslag gäller kontrollen. Hur kan man i själva verket tillåta att choklad får innehålla vegetabiliska fetter, och det upp till 5 % maximalt, utan att ha trovärdiga kontrollmedel för beräkningar?
En sista serie ändringsförslag slutligen gäller den underliga begäran från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd om en studie som skall göra det möjligt att utvärdera det här direktivets inverkan på utvecklingsländernas kakaoexport. Men det är inte en studie i efterhand vi behöver göra. Jag föreslår istället att vi gör en studie på förhand, innan tillsatsen av vegetabiliska fetter godkänns, om de ekonomiska och sociala konsekvenserna, europeiska och utomeuropeiska, som ett sådant godkännande skulle kunna få. Jag vet mycket väl att kommissionen har för vana att gå till väga på det här sättet, att anta beslut i fråga om externa handelsförbindelser, utan föregående studier om dess konsekvenser. Jag tycker inte att det verkar nödvändigt att vi uppmuntrar och själva antar dessa laster.
När det gäller sysselsättningen inom Europeiska unionen vill jag påminna om att sex företag representerar hela 74 % av den europeiska marknaden för choklad, och att det finns ett stort antal små och medelstora livsmedelsföretag som delar på den återstående andelen. Dessa företag har inte tillräcklig finansiell kapacitet, och inte heller tillräcklig produktionsstruktur för att kunna tillsätta andra vegetabiliska fetter än kakao. Om det här direktivet antas i sin nuvarande form är många av de här företagen dömda att försvinna, och självklart försvinner också många arbetstillfällen inom den här sektorn, en sektor som emellertid representerar en ansedd traditionell europeisk verksamhet.

Verwaerde
Jag vill lyckönska föredraganden, Lannoye, som har genomfört ett svårt, men anmärkningsvärt arbete. Hans betänkande har lyckats med att sammanfatta alla problem som det här förslaget från Europeiska kommissionen väcker.
Som medlem av AVS-EU: s gemensamma församling kan jag inte acceptera att kommissionen lägger fram en sådan text. Våra partner skulle faktiskt inte kunna förstå att vi är beredda att rösta för ett förslag som kränker Maastrichtfördraget och de avtal som är förpliktande för EU.
Utan att gå in på dessa punkter i detalj vill jag ändå betona att ett generellt godkännande av tillsatsen av andra vegetabiliska fetter än kakaosmör, i hela EU, skulle medföra en sänkning av kakaokonsumtionen som uppskattas till mellan 88 000 och 125 000 ton, av en världsproduktion på 2, 6 miljoner ton. Det skulle därmed drabba många jordbrukare hårt. De mest berörda länderna är Elfenbenskusten, Ghana och Kamerun.
EU är part i avtalen inom ramen för sina relationer med AVS-länderna. Lomékonventionen, vars huvudsakliga mål bl.a. är att främja dessa länders export, skulle därmed helt enkelt kränkas.
Dessutom skulle det beslutet strida mot det internationella avtalet om kakao och det skulle ha en mycket negativ inverkan på kakaopriset, och därmed på Stabex (System för stabilisering av kakaopriset inom ramen för Lomékonventionen). Det skulle kunna kosta EU miljontals ecu och det skulle vara mycket ödesdigert för producentländerna på lång sikt.
Av alla dessa skäl har utskottet för utveckling och samarbete, i sitt yttrande, enhälligt avslagit kommissionens förslag. Idag vill jag insistera på det faktum att jag, trots dessa omständigheter, var beredd att på vissa villkor rösta för det här förslaget. De ändringsförslag som var en förutsättning för att jag skulle rösta för den här texten antogs inte alla, och jag beklagar det. Det är därför som jag har röstat mot det här betänkandet, på det sätt som kammaren har ändrat det.

Wibe
Jag har röstat i enlighet med den svenska socialdemokratiska linjen om att det skall vara tillåtet att tillsätta 5 % annat vegetabiliskt fett än kakaosmör till choklad.
Jag kan dock inte låta bli att slås av tanken på den oerhörda mängd av dokument som producerats i ärendet när vi i stället hade kunnat låta detta ligga kvar i nationell lagstiftning. Det har fungerat bra i åtminstone hundra år. Det är ärenden som detta som drar ned unionens anseende bland medborgarna.
Betänkande (A4-0295/97) av Mosiek-Urbahn
Lindqvist
Det finns ingen som helst anledning för EU att ägna sig åt denna fråga. Detta är en nationell fråga, eller en fråga för en internationell branschorganisation.
Betänkande (A4-0281/97) av Breyer
Martinez
Herr ordförande! Jag skulle vilja göra ett inlägg om betänkandet av Breyer, i egenskap av parlamentsledamot för Lubéron och Languedoc-Roussillon, världens främsta vinregion, men också om ert land, ordförande Imbeni. Vi har, av enfaldighet, avslagit ändringsförslag 41 som gällde druvsafter, och mer specifikt tekniskt sett, metasyran, som gör det möjligt att återge druvsaften dess surhetsgrad och att uppskatta druvsafternas smak.
Genom att göra det tillfogar vi druvsaftproduktionen en betydande skada, en produktion som möjliggör användningen av tusen och åter tusen hektoliter fruktsaft. Man kan inte tala om för oss att det finns en överproduktion av vin, vilket för övrigt inte är sant, och hindra oss från att använda, eller i alla fall minska, detta påstådda överflöd av vin. Med två röster från en majoritet, varav en del från vänstern, ursäkta mig herr ordförande, har vi här skapat en betydande ekonomisk skada.
När man känner till miljön och när man känner till Europeiska kommissionens beteende - ni vet det - i förhållande till den gemensamma organisationen av vinmarknaden, när man känner till alla ansträngningar från Europeiska kommissionens sida för att förstöra den europeiska vinodlingen till förmån för den chilenska, den östeuropeiska, den argentinska eller den australiska, kan man inte annat än en gång förvåna sig över den skada som just har förorsakats, med hjälp av en pseudogrön lobbygrupp. Jag beklagar den attityden och jag fördömer den. Jag hoppas att Ni och er grupp inte bär det ansvaret, herr ordförande.

Ebner
För att fullborda den inre marknaden var det ofrånkomligt att harmonisera användandet av tillsatser i livsmedel. I själva verket, på grund av vidareutvecklingen på livsmedelstillsatsernas område, var det nödvändigt att ändra de bestående riktlinjerna, och komplettera dem med utvidgade bilagor innehållande gränsvärden.
Av de 28 ändringsförslag som antagits av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd är framför allt de av betydelse, som kompletterar bilagor med nya tillsatser. Utan grundläggande och enhetliga bestämmelser för tillsatserna leder principen om ömsesidigt erkännande till stor förvirring hos förbrukaren.
I tabellen i bilaga III, där tillåtna maximala mängder av SO2 anges, har ett nytt livsmedel infogats, nämligen destillerade alkoholhaltiga drycker med hela päron, i synnerhet Williamsbrännvin.
Detta är av avgörande betydelse i synnerhet för de i Norditalien etablerade fruktbrännerierna, som av tradition tillverkar denna produkt.
Williamsbrännvinet, som till exempel tillverkas i Sydtyrolen, innehåller ett helt päron. Detta har alltid behandlats med svavel, det blandas nämligen med 50mg/l svaveldioxid, d.v.s. päronet läggs in i en vattenlösning med svaveldioxid. Denna måste tillsättas så att frukten inte genast missfärgas och upplöses. Den föreslagna dosen är så minimerad, att den i hälsohänseende är riskfri och kan tillsättas på grund av sin effekt mot mikrober.
Produkten har i många årtionden sålts av våra brännerier. Om bilagan till direktiv 95/2 inte kompletteras, hotar denna traditionellt framställda produkt att gå mot sitt slut. Williamsbrännvin med äkta inlagt päron är en traditionell produkt, som uppskattas av många kunder långt utöver landets gränser, även i de andra EU-staterna. Det vore en förlust, om denna produkt inte längre kunde säljas.
Jag vill än en gång tacka medlemmarna i miljöutskottet för att de inom utskottet har engagerat sig i detta ärende och antagit det av mig föreslagna ändringsförslaget.

Gahrton, Holm och Schörling
Vi har röstat för betänkandet, eftersom det överlag innebär en restriktiv hållning till livsmedelstillsatser. Det innebär inte att vi godtar den ökning av tillsatser i barnmat som tyvärr också kan bli ett resultat av direktivet, något som Statens livsmedelsverk i Sverige har varnat för och svenska företrädare i rådet har försökt motverka. Vi anser att dessa frågor måste utredas betydligt grundligare.

Sandbæk
, skriftlig. (DA) Konsumenternas önskan är klar. De europeiska konsumenterna tänker mer och mer ekologiskt. Konsumenterna vill ha renare råvaror och inga tillsatsämnen. Kommissionen ignorerar emellertid de europeiska konsumenternas önskan och utökar i stället listan över tillåtna tillsatsämnen med fler ämnen. Kommissionen gör denna utökning utan att tillsatserna kan dokumenteras som tekniskt nödvändiga och utan dokumenterade fördelar för konsumenterna, och utan att det kan bevisas att den föreslagna dosen inte är hälsovådlig. Detta är för övrigt förhållanden som kommissionen är förpliktad att behandla om listan skall utökas. Återigen får man konstatera att konsumenternas önskningar ignoreras. Jag röstar för Breyers betänkande som helhet, eftersom det på en rad väsentliga områden leder till en åtstramning av märkningskraven och kritiserar kommissionens utspel och utökningen av listan över tillåtna ämnen. Detta är t.ex. fallet med användningen av sulfit, eller det mer groteska exemplet med kommissionens tillstånd för E405, som skall göra att man får ett bättre utseende på cider, trots att ämnet samtidigt är förbjudet i kattfoder.
Ett antal av ändringsförslagen till betänkandet ger dock upphov till oro. De ändringsförslag som syftar till att utöka antalet tillåtna tillsatser röstar jag emot. Det finns ofta ingen grund för utökningen, och särskilt inte när det handlar om tillsatsämnen i spädbarnsmat. Ett undantag är emellertid tillsatser till spädbarnsmat för sjuka barn, där det kan finnas ett särskilt behov. När det handlar om sulfater och sulfiter vill jag kraftigt invända mot användningen av dessa ämnen. Man har försökt begränsa användningen av sulfiter i bl.a. Danmark och så bör det också vara i det europeiska sammanhanget. För en stor grupp människor kan sulfiterna nämligen ge hälsoproblem, särskilt i form av reaktioner på grund av överkänslighet, framför allt hos astmatiker. Reaktionen är naturligtvis beroende av den intagna dosen och hur mottaglig man är, men kan variera från obehag och gasbildningsproblem till i värsta fall döden. Sulfiterna bör begränsas, också därför att de ofta inte är nödvändiga, vilket vi t.ex. sett i samband med debatten om torkad frukt. Även vid produktion av potatis i påse används sulfiter i onödan, eftersom oskadliga ämnen som citronsyra och antioxidanter kan användas med lika bra resultat, vilket t.ex. sker i Danmark. För att undvika ytterligare användning av sulfit röstar jag alltså mot ändringsförslagen 7, 30, 31 och 38. Jag röstar för ändringsförslag nr 10 eftersom det försöker begränsa sulfitanvändningen. Jag röstar emellertid emot den del som handlar om möjligheten att använda sulfit i samband med alkoholhaltiga drycker med hela päron, som man önskar ta med på listan, varvid användningen av sulfit skulle komma att öka.
Jag tar också kraftigt avstånd från att nicin tas upp på listan över tillåtna ämnen (ändringsförslag 32 och 36). Nicin är ett antibiotikum, och vem vill ha detta tillsatt till sitt livsmedel? Medicin och mat bör alltid hållas klart åtskilda, i synnerhet när det som i ändringsförslaget handlar om äggprodukter som används som råvara till ett stort antal produkter. Slutligen bör tillsatsen PES få ett självständigt E-nummer, eftersom konsumenterna annars kan förväxla det med E407, som skiljer sig väsentligt från PSE, både tillverknings- och hälsomässigt. Breyers betänkande är betydelsefullt och man kan bara hoppas att förnuftiga, restriktiva danska bestämmelser inte undermineras av en mindre konsumentvänlig europeisk lagstiftning. För de danska konsumenterna, och i synnerhet då människor i riskgrupperna, skulle detta nämligen leda till inget mindre än en katastrof.

Souchet
Betänkandet av Breyer är inte framställt för att främja utvecklingen av ett antal viktiga livsmedelsprodukter. Vissa ändringsförslag som har antagits av miljöutskottet kommer t.ex. att framkalla mycket allvarliga problem, inom tillverkningen av magra mjölkprodukter eller torkad potatis.
Vår grupp lämnade in två specifika ändringsförslag som gällde två olika verksamhetssektorer. Dessa två ändringsförslag illustrerar den filosofi som direktivet om ingredienser enligt vår mening borde ha haft.
Det första ändringsförslaget gäller användningen av metasyror upp till 50 mg/l, vilket möjliggör tillverkning av druvsaft. I det ämnet publicerade kommittén för livsmedelsteknik, den 8 oktober i år, ett otvetydigt yttrande, som tillåter användningen av metasyran för att kunna bevara frukters naturliga inneboende surhetsgrad. Eftersom metasyran inte är helt misskrediterad bör det betraktas som en livsmedelstillsats.
Vi vet alla att druvsaften är en viktig avsättningsmöjlighet för den europeiska vinproduktionen. Metasyran används i många livsmedelsproduktioner. Så varför förbjuda den för druvsafter? Det måste sägas att Frankrike står för 75 % av den europeiska produktionen av druvsaft. Jag vågar inte tro att utvecklingen av den produktionen, som verkar motsvara konsumenternas behov på ett bra sätt, kan betraktas som en icke önskvärd konkurrens av t.ex. tillverkarna av apelsinjuice, som till största delen tillhör andra medlemsstater och som skulle kunna önska sig en begränsning av druvsaftproduktionens uppsving på det här sättet.
Det andra ändringsförslaget rör användningen av kaliumsulfat som är nödvändig i tillverkningen av färdigförpackad bacon. Det här ändringsförslagets syfte är att garantera en mikrobiologisk säkerhet för dessa produkter. Man måste känna till att det ofta är själva råvaran som kan förorsaka en smitta. Man måste alltså kontrollera utvecklingen av den bakterien, framför allt om det finns ett avbrott i fryskedjan mellan tillverkare och konsument.
Sammanfattningsvis vill jag fästa kammarens uppmärksamhet på det faktum att normerna inte bör användas som medel för att lägga beslag på marknadsandelar till förmån för konkurrerande företag i andra medlemsstater. I enlighet med ett illa förstått konsumentskydd borde man dessutom inte förbjuda användningen av vissa tillsatser som vetenskapliga myndigheter bedömer vara helt neutrala, och det till nackdel för själva livsmedelssäkerheten. På den här sista punkten vill jag påminna om att Förenta staterna, som ofta visas upp som ett exempel p.g.a. en högt utvecklad lagstiftning i fråga om livsmedelssäkerhet, är ett av de länder där antalet matförgiftningar är störst.
Betänkande (A4-0284/97) av Wiebenga
Buffetaut
Herr ordförande! Europa har upprepade gånger fått erfara dramatiska händelser som har drivit folk till att fly sitt hemland för att undslippa det kommunistiska förtrycket: tillintetgörandet av frihetsrörelsen i Ungern 1956, undertryckandet av Pragvåren 1966. Närmare vår tid har kriget i f.d. Jugoslavien, också det en efterverkan av en marxistisk regim, visat oss nödvändigheten av att bereda sig på alla eventualiteter. Och detta gäller desto mer som situationen i Algeriet skulle kunna få allvarliga konsekvenser för de europeiska länderna runt Medelhavet.
Om det nu kan vara önskvärt att organisera ett samarbete mellan nationerna som bildar Europeiska unionen, är det i det här sammanhanget otänkbart för oss att en medlemsstat eventuellt skall kunna åläggas att använda sig av en ordning för tillfälligt skydd, genom ett beslut i rådet som fattas med kvalificerad majoritet.
Vem begriper inte att en massiv tillströmning av folk på flykt skulle kunna skada den civila freden, den sociala och ekonomiska balansen i en nation som genomgår en sådan händelse. Inom det området måste staters suveränitet absolut respekteras, kanske gäller det mer här mer än inom andra områden. Dessutom riskerar den ordning som föreslås (även om det inte existerar någon internationell skyldighet) att ha en förödande attraktionseffekt, desto mer som man inte planerar någon åtgärd för att uppmuntra ett återvändande.
Helvetet är kantat av goda avsikter, och en generositet som inte leds av förnuftet kan visa sig vara det mest förödande. Av dessa skäl är det inte möjligt för oss att rösta för Wiebengaa betänkande.

Berthu
Förslaget till gemensam åtgärd om tillfälligt skydd för fördrivna personer, som kommissionen ger till rådet, borde oroa alla ansvariga som är måna om medborgarnas intressen. Det är desto mer oroande eftersom det avslöjar ett oföränderligt sinnestillstånd i Bryssel. Om nu Amsterdamfördraget olyckligtvis ratificeras skulle sådana förslag, inom en femårsperiod, kunna antas av rådet med kvalificerad majoritet, med Europaparlamentet som medbeslutande och på grundval av kommissionens initiativmonopol.
Vad innehåller det här förslaget till " gemensam åtgärd" ? En skyddande status för grupper av personer som har fördrivits p.g.a. krigsförhållanden och som skulle kunna tas emot av våra länder. Den här kategorin skiljer sig från de asylsökande, d.v.s. de personer som förföljs för sina åsikters skull och som kan söka skydd hos oss i enlighet med konventionen av den 28 juli 1951. Den konventionen åsyftar individuella fall. Men vad som konstaterades under kriget i f.d. Jugoslavien - och vilket tyvärr riskerar att återupprepas i andra länder - är inte att några intellektuella flyr undan mer eller mindre diktatoriska regeringar. Det handlar istället om mycket stora befolkningsgrupper som har förlorat sina hem under inbördeskrig och som ofta inte har någon koppling till något av de två lägren. Den här situationen ställer upp ett nytt och mycket svårt problem som, låt oss betona det, inför vilket vi inte har några internationella skyldigheter. Skall vi acceptera dessa nya flyktingar utan begränsningar, samtidigt som vi vet att antalet kan uppgå till flera hundra tusen, ja t.o.m. miljoner? Bör vi inte istället, så snart det inte längre handlar om individuella fall, systematiskt söka andra lösningar? Och i det här fallet - vilka? Frågan borde iallafall ha förtjänat att ställas.
Någonstans i det här dokumentet skulle man också ha velat läsa att den första omständigheten att ta hänsyn till är intresset hos medborgarna i Europas länder - som vi har uppdraget att försvara, jag vill påminna de som har glömt det - det andra kriteriet skulle vara kapaciteten att ta emot personer, och det tredje vart de fördrivna personerna vill söka sig. Det är ändå häpnadsväckande att man ingenstans finner de två första kriterierna omnämnda.
Värre ändå, den rättsliga ram som föreslås av den gemensamma åtgärden motsvarar en harmonisering på hög nivå av sociala och ekonomiska rättigheter och rätten till familjeåterförening för fördrivna personer. De här fördelarna kommer knappast att göra dem benägna att återvända. I vilket fall som helst är det uppenbarligen inte ett bekymmer för textförfattarna, som i förslagets artikel 4 endast har pekat på att " för organisationen av ett återvändande kommer man att prioritera en frivillig hemsändning, i samarbete med berörda internationella organisationer" .
Slutligen är problemen angående förfarandet inte mindre oroande. Om rådet antar den allmänna ram som föreslås idag, så kommer man i framtiden att fatta majoritetsbeslut om vilken grupp av flyktingar som får status av fördrivna personer. Kan Frankrike låta sig åläggas att ta emot avlägsna krigsflyktingar bara för att dess partner i unionen har beslutat så? Det skulle strida fullständigt med våra vitala intressen, att på det sättet överge kontrollen av vårt territorium.
Men, kommer man att svara oss, det krävs också att den allmänna ramen som föreslås av kommissionen antas av rådet. Och nu är det så att rådet, enligt den aktuella ordningen i artikel K 3.2 b skall fatta enhälliga beslut.
Detta hinder är inte så solitt som man kan tro. Först och främst har någon kommit på idén att samråda med Europaparlamentet - trots att det inte finns något dokument som föreskriver det - utan tvivel i syfte att utöva påtryckningar på rådet. Vi har idag sett med vilket tillmötesgående kammaren har gått med på det här spelet. Men det avgörande ligger någon annanstans: vi måste hålla i minnet att det hinder som enhälligheten utgör för sådana förslag riskerar att falla med tillämpningen av Amsterdamfördraget. Har Europas folk lust att lägga sitt öde i händerna på oansvariga personer, som dessutom har fräckheten - så säkra är de på sig själva - att i förväg tala om den antinationella politik som de avser genomföra? Det här är en av de avgörande frågor som skall ställas i debatten om ratificeringen av Amsterdamfördraget.

Eriksson och Sjöstedt
Vi tycker att flyktingfrågor och frågor om fördrivna personer är av yttersta vikt, och vi värnar mycket om flyktingar och deras rättigheter.
Vi ser däremot gärna att dessa saker samordnas på Europarådsnivå och inte på EU-nivå, och vi vill inte heller se en harmonisering av de olika ländernas asyl- och flyktingpolitik.

Gahrton, Holm och Schörling
Vi har stött betänkandet, eftersom det kräver humanisering av flyktingmottagandet. Samtidigt vill vi betona att detta inte får tas till intäkt för att försvaga medlemsstaternas suveräna befogenhet att själva besluta, i enlighet med FN: s konvention, över sin invandrar- och flyktingpolitik.

Kirsten Jensen, Blak och Iversen
, skriftlig. (DA) De danska socialdemokraterna har i dag röstat för betänkandet om tillfälligt skydd av fördrivna personer. De enorma flyktingmassorna från kriget i Jugoslavien ligger nära i tiden. Med dessa erfarenheter borde vi kunna förstå varför det är så viktigt att vi samarbetar på detta område. Det handlar om människor i nöd och om att vi visar vårt humanitära ansvar.
Kommissionens förslag är bra, eftersom det ger människor i nöd möjlighet att behandlas på samma sätt inom hela EU. Vi kan därigenom få vissa minimirättigheter inom gemenskapen. För oss är det viktigt att ett krig i ett land inte ödelägger dessa människors framtid. När de får tillstånd att vistas inom EU så skall de också kunna få undervisning och arbete. Vi hade emellertid gärna sett en konkret fördelning av bördorna. Därför bör det också arbetas för ett avtal som fördelar flyktingarna internt inom EU, redan innan de kommer över EU: s gränser. Alla bör ta sitt ansvar. Det tjänar i slutänden alla bäst på, både medlemsländer och flyktingar.

Lindqvist
I de fall där nationalstaterna inte kan finna lösningar i bl.a. asylfrågor skall dessa då lösas genom FN, Europarådet samt genom kontakter med internationella flyktingorganisationer. EU är ingen stat, utan skall var ett strikt mellanstatligt samarbete.
Flyktingfrågan är en i högsta grad internationell fråga som, i de fall som inte kan lösas nationellt, är för stora för att begränsas till EU.

Wibe
Min vision av ett demokratiernas Europa är att var och en av de självständiga staterna för en generell och human flyktingpolitik. Jag har inget emot att ett protokoll fogas till flyktingkonventionen för tillfälligt skydd för fördrivna personer.
Däremot har jag svårt att se skäl till varför detta skall behandlas i Europaparlamentet. Det är dock givetvis önskvärt om rådet i enhällighet kan komma överens om minimirättigheter i denna fråga.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.15 och återupptogs kl. 15.00.)

Aktuell och brådskande debatt
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om aktuella, brådskande och viktiga frågor.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
(B4-0826/97) från parlamentsledamöterna André-Léonard, Fassa och Bertens för ELDR-gruppen om Afghanistan; - (B4-0840/97) från parlamentesledamoten Karamanou för PSE-gruppen om kränkning av kvinnors rättigheter i Afghanistan; -(B4-0852/97) från parlamentsledamöterna Lalumière, Dell'Alba, Dupuis och Hory för ARE-gruppen om Afghanistan, -(B4-0860/97) från parlamentsledamöterna Maij-Weggen, Thomas Mann och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om Afghanistan, -(B4-0874/97) från parlamentsledamöterna Aglietta, Van Dijk, Roth, Gahrton, Schroedter, Telkämper och Ripa di Meana för V-gruppen om Afghanistan, -(B4-0875/97) från parlamentsledamöterna Sornosa Martínez, Pailler, Castellina, González Àlvarez, Papayannakis, Eriksson, Ojala och Gutiérrez Diaz för GUE/NGL-gruppen om läget i Afghanistan, -(B4-0888/97) från parlamentsledamöterna Patsy och Azzolini för UPE-gruppen om situationen i Afghanistan.
Bertens
Fru ordförande! Parlamentet måste skarpt fördöma Talibanregimen. Arresteringen av kommissionär Bonino är ett slag i ansiktet på det betydelsefulla arbete som hon lägger ner för det humanitära biståndet till Afghanistan.
Bland annat genom Förenade staternas återhållsamhet när det gäller Afghanistan spelar Europeiska unionen en särskilt viktig roll, och den rollen måste vi vara beredda att spela. Vi måste använda allt inflytande vi har för att förbättra läget för de mänskliga rättigheterna där och givetvis även oupphörligt och korrekt fördöma Talibanregimens politik avseende de mänskliga rättigheterna.
Kommissionen måste i sin hjälpverksamhet samarbeta med oberoende icke-statliga organisationer som ställer respekten för de mänskliga rättigheterna och jämlik behandling av män och kvinnor centralt. I politiskt avseende måste vi hålla fast vid att inte erkänna de talibanska myndigheterna. Europeiska unionen måste ta initiativ för att återställa freden. Andra länder måste övertygas om att hålla samma linje. Det är bara en varaktig fred som kan göra slut på den afghanska befolkningens lidande. Dessutom är det också det enda sättet för oss att sätta stopp för den opiumhandel och -produktion som tilltar under Talibanstyret och för detta ändamål har ett ändringsförslag lämnats in och det ger vi gärna vårt stöd.

Karamanou
Fru ordförande, ärade kollegor! Äntligen har ekot av de afghanska kvinnornas smärta, skräck, förtvivlan och skrik idag nått Europaparlamentet för att omvandlas - tror jag - till ett budskap som uttrycker hela världens sympati, solidaritet och framförallt handling, så att den mardröm som Afghanistans folk genomlever under en absurd och blodtörstig regims maktutövande, en regim som består av fanatiska unga analfabeter som sedan ett år tillbaka ockuperar två tredjedelar av landet och hävdar att de handlar å Allahs och Islams vägnar, upphör.
Talibanernas makt tar oss århundraden tillbaka i tiden, till den mörkaste medeltid. Kvinnornas liv har blivit en tragedi som inte ens de klassiska grekiska tragödernas fantasi någonsin kunde ha gripit. Talibanerna har omstörtat varje betydelse av "demokrati" och "mänskliga rättigheter" i landet, eftersom de berövat kvinnorna varje möjlighet till bildning, arbete, uttrycks- och rörelsefrihet, till och med rätten till läkarvård, då Kabuls enda poliklinik för kvinnor fungerar utan tillräcklig elektricitet, vatten och medicinsk utrustning.
Kvinnorna tvingas, under denna egendomliga och avskyvärda apartheid, bära slöja och gå ut ett begränsat antal gånger, med uppkomst av benskörhet som följd på grund av brist på sol och vitamin D. Det är så sant, vad har Världshälsoorganisationen att säga om detta?
I Afghanistan är olydnad mot extremisternas maktutövande lika med döden, kvinnorna piskas, bestänks med syror, de stenas och dödas för sådana brott som att de inte täcker sina vrister! Om deras händer eller ansikte syns, om de tillåter sina barn att leka med leksaker, om de går till marknaden utan en manlig släkting som följeslagare, är straffet döden genom stening, emedan television, radio, applåderande, fotografering, sång och dans är förbjudna. Flickor som utsatts för våldtäkt måste, enligt extremisternas lag, förfoga över fyra manliga vittnen för att bevisa att de inte provocerat fram våldtäkten! Naturligtvis, står aldrig sådana vittnen att finna. I detta fall är familjen tvingad att döda flickan, i syfte att skydda sin heder. Rysligt och avskyvärt! Vilken perverterad hjärna kan ha kommit på detta under den teknologiska revolutionens tidsålder, år 1997?
Efter allt detta är det inte att undra över att talibanerna gick så långt som att arrestera kommissionär Bonino, den behöriga för den humanitära hjälp som den Europeiska unionen med sådan storsinthet beviljat till Afghanistans folk. Talibanerna hävdar naturligtvis helt fräckt att de handlar enligt Islam. Vi vet dock att intellektuella muslimer världen över hävdar att Islam inte har något med detta att skaffa. Motivationen är, naturligtvis, makt och kontroll över landet, ett land som sedan 18 år kämpar för att finna sin väg mot demokrati och utveckling.
Avslutningsvis skulle jag vilja att vi uppmanar ministerrådet, den Europeiska kommissionen, medlemsstaternas regeringar och de internationella organisationerna att upphöra med all hjälp till Afghanistan, såvida den inte går direkt till Icke-regeringsorganistaioner, och att de påtar sig en aktion på global nivå för att lösa de politiska problemen i Afghanistan med fredliga medel och med återupprättandet av respekten för de mänskliga rättigheterna och den demokratiska friheten. Kvinnornas socialistinternational, i vilken jag är vice ordförande, har redan vidtagit åtgärder i denna riktning.

Ordföranden
Fru Karamanou! Jag kan förstå, att Ni har mycket på hjärtat, men om var och en drar över tiden med en minut, behöver vi en tredjedel längre tid för vår debatt, och vi har idag mycket knappt om tid. Jag vill därför be författarna och talarna att verkligen hålla sig till talartiden.

Dell'Alba
Fru ordförande, ärade kollegor! Min grupp hade i all blygsamhet begärt att vi skulle organisera en debatt till följd av Boninos uppdrag i Afghanistan, för att direkt lyssna till och få veta vilka hennes intryck var, särskilt för att få reda på vad hon kände under de tre timmar som hon spenderade " på kåken" , om jag får säga så, i talibanernas fängelser.
Men de stora grupperna ville inte ha det så och kommissionsledamot de Silguy måste nu ta tid från sina monetära bekymmer för att ägna sig åt den afghanska frågan. Jag tackar honom för att vara här. Och jag tackar för att kommissionen, genom Emma Bonino, har haft modet att på nytt ta upp frågan om talibanerna och deras medeltida regim, som framför allt förtrycker de afghanska kvinnorna med, som alla vet, en stränghet utan motsvarighet i något annat land. Jag är alltså mycket nöjd över att kommissionen har visat den här gesten. Den har påmint Europeiska unionen och världssamfundet om sina skyldigheter. Det är nödvändigt att rådet yttrar sig, att unionen yttrar sig, att FN intar en tydlig ståndpunkt om det ställningstagande som skall antas i förhållande till denna regim.
Europeiska unionen måste göra sin röst hörd, i synnerhet när det gäller de afghanska kvinnornas öde. Ur den synvinkeln är jag mycket nöjd över att en punkt i resolutionen som vi strax skall anta gör den 8 mars till ett symboliskt datum tillägnat de afghanska kvinnorna. Jag skulle vilja fråga kommissionär de Silguy vad han anser, i egenskap av kommissionsledamot, om den här idén från parlamentet, om han kan ta den till sig och om man tillsammans kan se hur vi kan få den 8 mars 1998 till att bli en dag tillägnad de afghanska kvinnorna och därmed, kvinnors och mäns frihet överallt i världen.

Maij-Weggen
Ordförande! Tillfångatagandet av vår eurokommissionär Emma Bonino i Kabul för några veckor sedan var inte bara en oerhörd skandal på diplomatisk nivå och en otrolig förolämpning av Europeiska unionen och av fru Bonino, det var också en tydlig signal om hur allvarligt läget är, särskilt med avseende på landets kvinnor. Sedan talibanerna är vid makten där har kvinnorna utsatts för en oerhörd terror. Unga eller gamla, gifta eller änkor. Kvinnor får inte längre yrkesarbeta, deras rätt till undervisning har tagits ifrån dem, möjligheten till hälsovård försvåras ordentligt, de tvingas att skyla sig helt och när de skall gå ut sker det under stränga villkor och även under beledsagande av en manlig familjemedlem. Något sådant kan helt enkelt inte kallas för något annat än terror. Vi är också förvånade över att protesterna runt om i världen inte är mer omfattande än vad de är just nu. Det faktum att fru Bonino, som ger så mycket hjälp till Afghanska flyktingar, behandlas på det här viset borde egentligen förstärka protesterna, åtminstone från Europeiska unionen.
Ordförande, ytterligare en kommentar som ansluter till vad vår socialdemokratiske kollega nyss sade. Talibanernas uppträdande mot kvinnorna är egentligen även en skam för islam. Det skulle vara bra om den arabiska världen tydligare och bättre skulle ge uttryck för att det här inte är islam i dess egentliga form. Jag tror att de demokratiska länderna både i Västvärlden och i den arabiska världen måste gå sida vid sida för att bekämpa den här jättelika terrorn, för vad som händer där är en skam för den arabiska världen och en skam för islam.

Van Dijk
Ordförande! Talibanregimen använder sig av islam som täckmantel för att förtrycka kvinnor på ett riktigt motbjudande sätt. Det är naturligtvis så att vi stöter på kvinnoförtryck även i andra muslimska stater men ingen annanstans går man så långt som talibanerna gör i Afghanistan. Det har egentligen inget att göra med islam, det har bara att göra med talibanernas oerhörda maktmissbruk. Det är egentligen inte mer än ett gäng skurkar som på det sättet försöker utöka sin makt.
Det måste snabbt tas ett initiativ för att lösa konflikten i Afghanistan på ett fredligt sätt och se till att de mänskliga rättigheterna åter respekteras i Afghanistan. Jag tycker det verkar nödvändigt att snabbt införa förhållningsregler för biståndsarbetare så att alla former av diskriminering på grund av kön utesluts i hjälpverksamheten, så att vi på det sättet kan försöka isolera talibanerna där åtminstone. Ett gemensamt agerande av Europeiska unionen vore på sin plats.

Carnero González
Fru ordförande! Afghanistan vrider inte klockan tillbaka till medeltiden. De vrider den ännu längre tillbaka, hur otroligt det än verkar.
Den talibanska regimen är i dag en av de mest barbariska och antidemokratiska som existerar på vår jord. Det finns mängder av tydliga och avskyvärda prov på detta: avsaknad av alla rättigheter för kvinnor, ständiga kränkningar av de grundläggande friheterna och till och med barbariska avrättningar och straff mot civilbefolkningen, vilket vi får bevis på varje dag. Civilbefolkningen lever i misär och fördärv därför att den, fru ordförande, förutom konsekvenserna av inbördeskriget lever under talibanernas vanstyre och det kalla krigets fortsättning.
Men jag anser att vi måste vara tydliga: talibanerna har huvudansvaret men det internationella samfundet och dess viktigaste medlemmar måste börja ta sitt ansvar, för det är nu som misstagen från sjuttio-, åttio-och nittiotalet betalas av. Och vi får inte begränsa oss till att beklaga talibanernas barbariteter och ta avstånd ifrån den behandling kommissionsledamot Bonino utsattes för. Det gäller att agera. Och jag anser att det finns enkla, tydliga och mycket övertygande saker vi kan göra. Att ständigt fördöma den talibanska regimen från Europeiska unionen och inom ramen för FN begära att länder som Pakistan, Saudiarabien och Förenade Arabemiraten som upprätthåller förbindelser med denna union, avbryter sina diplomatiska förbindelser med talibanerna och i motsatt fall bör vi utsätta dem för någon typ av påtryckningar. Man skulle till exempel kunna begära, genom den transatlantiska relationen som vi så många gånger talar om, att Washington kräver av Pakistan, Saudiarabien och Förenade Arabemiraten att de säger någonting om talibanerna; att man genast inför ett verkligt vapenembargo och även mot all tillhörande utrustning; att man stödjer de icke-statliga organisationerna så att dessa i sin tur kan stödja befolkningen direkt och med en tydlig uppförandekodex, och självklart att kvinnornas rättigheter sätts i första rummet för vårt agerande.
Det behövs en internationell åtagandekonferens och, herr kommissionsledamot, jag anser att det är dags att föreslå ett gemensamt agerande inom ramen för unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik för att fortsätta Boninos djärvhet, rättframhet och mod.

Mann Thomas
Fru ordförande! Läget för de mänskliga rättigheterna i Afghanistan blir alltmer hotfullt. Befolkningen lider under det snart 20-åriga inbördeskriget med sina katastrofala ekonomiska följder, och de lider under självförhärligandet och människoföraktet från parterna i inbördeskriget.
Talibanerna är en regim av stenåldersfundamentalister. Deras politik riktar sig mot den kvinnliga delen av befolkningen. Med hjälp av mycket stränga åtgärder utesluts de systematiskt från det offentliga livet, de förvägras medicinsk vård, våldtäkter och terror av outhärdligt slag står på dagordningen. Dessa självutnämnda heliga krigare har flera offer: religiösa och etniska minoriteter, politiskt engagerade och intellektuella. I den islamska världen erkänns de enbart av Saudiarabien och Pakistan. Denna isolering visar, att det för talibanerna inte handlar om religion, utan om makt och pengar. Hur lite de bryr sig om konventioner om mänskliga rättigheter, har delegationen i Afghanistan från Europa visat.
Vi måste se till att man med hjälp från Europeiska unionen inte bara låter det pågå, vi måste se till att frivilligorganisationer deltar, att denna hjälp får en konkret form, och vi måste bemöda oss om att uppnå en fredlig lösning på konflikten. Här får ministerrådet inte längre stå vid sidan om.

de Silguy
Fru ordförande, mina damer och herrar! Kommissionen är mycket bekymrad över situationen i Afghanistan, och vår oro - jag skulle vilja påstå vår avsky eller vår känsla av motvilja - när det gäller vad som hände vid arresteringen av fru Bonino, är säkert densamma som er egen känsla av motvilja.
De fortsatta väpnade konflikterna och de olika falangernas ständiga kränkningar av mänskliga rättigheter drabbar civilbefolkningen hårt, och kommissionen oroar sig särskilt för kvinnornas situation, vars ställning blir mer och mer bekymmersam, vilket fru Karamanou med all rätt påtalade. Den rigorösa ordning som framtvingas av talibanerna inskränker kvinnors grundläggande rättigheter och tenderar att göra dem till andra rangens medborgare.
När det gäller punkt 9 i resolutionen, herr Dell'Alba, är det också med nöje som jag kan stödja ert förslag att särskilt uppmärksamma de afghanska kvinnornas situation under nästa års kvinnodag, den 8 mars 1998. För övrigt kan jag försäkra er, herr Carnero Gonzalez, att det redan har fattats beslut om en gemensam åtgärd inom ramen för GUSP, den 18 oktober 1996. Den har trätt i kraft och har bekräftats av det senaste rådet (utrikesfrågor) i början av oktober månad.
Men kommissionen understryker ändå nödvändigheten av att upprätthålla dialogen med de myndigheter som kontrollerar Kabul, och vi insisterar på vår moraliska skyldighet att fortsätta ge bistånd och göra humanitära insatser genom de icke-statliga organisationerna.
Varför upprätthålla dialogen? Helt enkelt därför att en isolering av Afghanistan oundvikligen skulle gynna en radikalisering av talibanernas regim. Förhoppningarna om en liberalisering är förknippade med ett återupptagande av den internationella dialogen, med Förenta nationernas verksamhet och självklart med freden.
För övrigt måste vi fortsätta ge humanitärt bistånd. Jag vill erinra er om att Europeiska unionen är den största biståndsgivaren i Afghanistan, att allt bistånd som vi beviljar går genom de icke-statliga organisationerna och att de anslagna beloppen under de två senaste åren uppgår till 120 miljoner ecu. Jag skulle alltså vilja säga att ett stopp för biståndet nu när vintern närmar sig, det skulle förvärra en situation som redan är svår - för att inte säga outhärdlig - för civilbefolkningen. De politiska övervägandena måste träda tillbaka inför ett enkelt konstaterande: vår overksamhet skulle medföra många offer, och det har det här landet inte behov av!
I december 1996 godkände Europeiska unionen ett embargo mot vapenleveranser till Afghanistan. Kommissionen önskar att det embargot utsträcks till att gälla alla länder som ger militärt stöd till de stridande. Förenta nationerna gör betydande ansträngningar för att hitta en fredlig lösning. Dessa ansträngningar måste uppmuntras. Undertecknandet av ett fredsavtal - som ni har nämnt upprepade gånger - sammanför emellertid samtliga regionala aktörer som direkt eller indirekt är parter i konflikten.
(Applåder)

Ordföranden
Tack så mycket herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum kl. 17: 30.

Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B4-0829/97 av Cars för ELDR-gruppen om situationen i Nordkorea, -B4-0841/97 av Ford, Malone, Needle och Thomas för PSE-gruppen om svälten i Nordkorea, -B4-0853/97 av Dupuis och Dell'Alba för ARE-gruppen om svälten och den politiska situationen i Nordkorea, -B4-0861/97 av Habsburg-Lothringen, Rinsche, Decourriére och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om den allvarliga hungersnöden i Nordkorea, -B4-0873/97 av Bloch von Blottnitz, Müller och Holm för V-gruppen om svält i Nordkorea, -B4-0876/97 av Alavanos och Eriksson för GUE/NGL-gruppen om svälten i Nordkorea, -B4-0889/97 av Pasty och Azzolini för UPE-Gruppen om situationen i Nordkorea.
Cars
Fru ordförande! Nordkorea uppfyller alla klassiska krav på att kallas tyranni. Ännu värre är det, att det är ett arvtyranni där makten går från far till son.
Nordkoreas folk tvingas leva i en permanent katastrof. De uppgifter som läcker ut tyder på lidanden av oerhörda mått. Barn dör av svält, och undernäringen har nått sådana proportioner att det finns risk för kannibalism. Nordkorea framstår som ett enda stort koncentrationsläger, där fångarna, dvs. medborgarna, misshandlas brutalt - både fysiskt och mentalt.
Regimen har stängt dörren och satt på sig ögonbindel. Omvärlden måste förmå den att ta sig an lidandena och se sitt folk i ögonen!
Låt mig få tillägga att det vore trist om det i detta parlament skulle finnas dem som av missriktad socialistisk solidaritet sluter sina ögon för det nordkoreanska folkets lidanden.

Ford
Fru ordförande! I egenskap av en person som har besökt Nordkorea på egen bekostnad, med mina två kollegor Clive Needle och David Thomas, inom de senaste två veckorna, så gläder det mig att kunna ta till orda i denna debatt. Det är ett tragiskt land. Klimatet, kulturen och historien har konspirerat mot det. Det har upplevt de värsta översvämningarna på 63 år och den värsta torkan på 52 år under de senaste arton månaderna. Resultatet har blivit att den dagliga matransonen har minskat från 700 gram till 500, och sedan till 300, och nu ligger på svältens 100 gram per dag.
Sedan 1989 har jordbruksproduktionen sjunkit med 50 %, kolproduktionen med 65 % och gödselproduktionen med 75 %. Under vårt besök befann man sig i den bisarra situationen att inte kunna bryta kol eftersom det inte fanns någon elektricitet så att maskinerna kunde användas. FN har nyligen rapporterat att 17 % av de Nordkoreanska barnen lider av undernäring. Vi besökte ett barncenter, ett pedriatiskt sjukhus, ett antal barnhem och barnstugor för att själva konstatera det. De icke-statliga organisationer som finns på plats, UNDP, UNICEF, MSF, Children's Aid Direct och representanterna för Europeiska kommissionen bekräftar alla vad vi själva kunde se.
En del säger " Nå än sen? Det är den sista av de stalinistiska regimerna som leds av en marionettkung, under militärens kontroll som, enligt Förenta staterna, har kärnvapen." Jag vill upprepa vad herr de Silguy sade under den senaste debatten. Det vore ett brott mot mänskligheten att låta dagens barn få vedergälla gårdagens gemenheter. Vem skulle förespråka barnamord som ett nytt massförstörelsevapen? Det är vansinne att driva in ett land med 1, 5 miljoner soldater och kärnvapen i ett hörn. Vi har råd att lägga 4000 millioner dollar på KEDO-programmet. USS Independence skyddar oss och japanerna mot Nordkorea till en kostnad av 1 million dollar per dag. Alternativet är risk för krig, svält och farsoter. En försiktig landning skulle passa oss alla. Det är därför som vi kommer att försöka förändra resolutionen i samband med omröstningen. Nordkorea håller sakta på att öppnas upp. De icke-statliga organisationerna och Europeiska kommissionen bekräftar detta. Att driva krav på omedelbar och fullständig tillgång till ett land som fortfarande formellt befinner sig i krig med sin granne skulle innebära att uppmana dem att öppna sig mer än sina sydkoreanska grannar. Landet måste öppnas upp och det håller på att öppnas upp - det är inte till nytta att kräva det omöjliga.

Dupuis
Fru ordförande, ärade kommissionsledamot, ärade kollegor! Jag vänder mig mot den idylliska bild som föregående talare just målade upp av vad som händer i Nordkorea. Det saknas bara små änglar som flyger förbi och klipper med vingarna för att bilden skall vara komplett.
Det som händer i Nordkorea idag är resultatet av fyrtio år med den mest galna regim. Ceaucescu var nästan en korgosse i jämförelse med de som styr i Nordkorea, och idag vill man få oss att tro att problemet bara består i torkan och bristen på mat, samtidigt som vi konfronteras med en dåraktig regim som kastar sig in i faraoniska företag till Kim Il-Sung den I: s, den II: s och snart den III: s ära. Vi konfronteras med en absurd regim och man - de socialistiska vännerna - påstår att vi måste mildra vår resolution, att vi inte med bestämdhet skall fördöma regeringen. Man kanske kan kritisera de nordkoreanska myndigheterna, men bara litegrann. Det är verkligen rena rama vansinnet.
Man begär att vi skall ha en separat omröstning om punkt 2, som endast syftar till att västerländska journalister skall kunna bege sig till och resa runt i Nordkorea för att åtminstone kontrollera om inte livsmedelshjälpen hamnar i fickorna på lokala makthavare, utan går till dem som har behov av den.
Vi, i radikala alliansen, har infört ett litet ändringsförslag för att det här landet - om situationen där inte förändras drastiskt, om man inte genomför privatiseringar och politiska reformer - ställs under internationellt förvaltarskap om sex månader, för det är inte bara friheten det landet inte garanterar, det säkerställer inte ens brödet till sina invånare.

Habsburg-Lothringen
Fru ordförande! När vi idag befattar oss med det brådskande temat Nordkorea, måste vi verkligen vara på det klara med att vi inte talar om ett normalt land. Nordkorea är ett land som idag uppför sig som om det vore befriat från varje förpliktelse ifråga om moral. Det är en totalitär stat som ingen annan. Den kan i sitt agerande egentligen inte jämföras med något annat land.
Därför är det enligt min åsikt också helt fel när i dag, vid en tid då vi står inför den största hungersnöden under andra hälften av detta århundrade, vissa människor försöker förklara för oss att detta endast skulle ha att göra med de katastrofala översvämningarna, torrperioderna och liknande. Vi hade hungersnöd i Nordkorea redan vid en tidpunkt när dessa förskräckliga miljökatastrofer ännu inte hade ägt rum där. De förstärker bara vad som faktiskt sker där. Låt oss dock vara ärliga inför oss själva. Till och med kineserna medger idag att detta beror på Nordkoreas politik, och den politiken, herr Ford, har inte ändrats mycket på den senaste tiden.
Hungersnöd har det funnits mycket längre än under de senaste fyra åren. Siffrorna talar för sig själva, även om de inte är tydliga. Alla icke-statliga organisationer som är verksamma där, olika organisationer som har nämnts, nämner olika siffror. Men alla talar om att flera miljoner människor är utsatta för denna hungersnöd, att det finns ca 800 000 hungrande barn, att de första fallen av kannibalism har inträffat, och att hjälpen fortfarande hela tiden avvisas av Nordkorea såsom politisk agitation. Detta är oacceptabelt för oss. Vi måste därför helt klart säga från parlamentets sida, att vi förbinder både vår kortfristiga och vår långfristiga hjälp med vissa villkor.
Den kortfristiga hjälpen måste vara helt klart bunden till det villkoret att vi säger att vi vill veta vart vår hjälp tar vägen. Det kan ändå inte accepteras att idag en stor del av den hjälp, som Nordkorea faktiskt erhåller, i grund och botten till stor del kommer militären tillgodo, och inte på långan när kommer befolkningen tillgodo i den utsträckning som det är nödvändigt. När det gäller den långfristiga hjälpen kommer det också att bli nödvändigt att göra den avhängig av faktiska förbättringar i detta land. Jag tror att förslaget från herr Dupuis att börja med privatiseringar i detta land, kunde vara ett mycket viktigt exempel.
Jag tror att vi borde uttala oss i denna anda, denna förpliktelse har vi som parlament.

Holm
Fru ordförande! Hungersnöden blir allt värre. Vad gör regimen i Nordkorea? Jo, den försvårar, eller till och med förhindrar, att den hjälp som kommer distribueras ut i landet och kommer människorna till hjälp. Detta kan vi inte annat än fördöma i Europaparlamentet. Kommissionen måste genomföra en snabb utökning av sitt humanitära bistånd, och samtidigt ta fram en mer långsiktig strategi för att kunna förebygga att liknande situationer uppstår i framtiden.
EU: s handlande är dock dubbelsidigt. Samtidigt ger EU nämligen en massa pengar till Nordkorea för att landet skall bygga två nya kärnkraftverk. När kärnkraftverken väl är byggda, finns det emellertid inga distributionsled för att kunna få ut elektriciteten. Detta är inget annat än utslängda pengar och en politik som EU inte skall hålla på med. Vi skall i stället hjälpa medborgarna i Nordkorea att överleva hungersnöden, inte bygga en massa kärnkraftverk!

Pettinari
Fru ordförande! Som redan har påpekats lider det nordkoreanska folket en nöd utan motstycke som är på väg att skapa verklig massdöd. Förhållandet förvärras av den väl bekanta isolationismen från Pyonyang-regeringens sida, vilket gör det omöjligt att förstå den verkliga omfattningen av livsmedelskrisen som har drabbat landet. Men nöden finns och den är mycket allvarlig och vi anser att kommissionen borde godkänna omfattande livsmedelshjälp till folket i Nordkorea. Jag hoppas att kommissionen är tydlig på denna punkt och att den reagerar på den propaganda som även i denna kammare har bedrivits inför denna tragedi: propagandan från dem som vill underordna hjälpen till ett folk villkoret att man tvingar en regering att inleda politiska förhandlingar, en regering som vi kan fördöma, utan att det emellertid förändrar något i den allvarliga situationen. Ingen av oss kan undgå att se behovet av reformer i Nordkorea och jag hoppas att de kommer att äga rum å det snaraste. Jag tror emellertid att det viktigaste för tillfället är den humanitära hjälpen och Europa kan inte backa inför denna tragedi. Det skulle vara mycket allvarligt och det skulle göra oss alla till medbrottslingar.

Harrison
Fru ordförande! Först och främst så är detta ett humanitärt problem. Det bör utgöra den centrala frågan för Europaparlamentet. Jag tackar mina kollegor Ford, Thomas, Needle och Malone för att ha fört hem information om svälten i Nordkorea och för att ha uppmärksammat oss på den svåra situationen för de svältande barnen där. Det gläder mig att EU har varit den största givaren till Nordkorea under senare tid.
Jag skulle emellertid vilja göra ett politiskt uttalande: det är av absolut nödvändigt att åter få igång samtalen mellan Syd- och Nordkorea under USA och Kinas gemensamma ordförandeskap. Vi måste göra allt vi kan för att uppmuntra sökandet efter politiska lösningar. Jag vet att våra kollegor i Sydkorea är angelägna om detta. Jag hoppas att Nordkorea kan göra något i gengäld. Det måste vara det bästa hoppet på medellång sikt för dessa svältande barn.

Vanhecke
Ordförande! Jag måste säga att det inte händer varje dag men den här gången är jag helt ense med den aktuella resolutionen om hungersnöden i den kommunistiska tyrannin Nordkorea. Från min sida alltså bara ett par ord om ändringsförslagen. För det första, de tre ändringsförslagen från vår kollega Dupuis som i mina ögon ger ett nyttigt tillskott genom att, med större eftertryck än själva resolutionen, hänvisa till de verkligt skyldiga bakom denna katastrof: den kommunistiska regimen där makthavarna och deras familjer lever i en lyx som knappt går att föreställa sig, där befolkningen lever i ett sådant elände att det knappt går att föreställa sig och där tvåhundratusen politiska fångar, som herr Ford inte sagt något om, går en långsam martyrdöd till mötes. Det är inte de ödeläggande översvämningarna utan i första hand tiotals år av stalinistiskt styre som har fört med sig elände och hungersnöd.
Ändringsförslag 4 från den socialdemokratiska gruppen vill trots det inte fördöma regimen utan bara kritisera den. Herr Ford brukar vanligtvis vara lite mer brutal i sitt språkbruk. Särskilt när det handlar om representanter för den demokratiska nationella högerkanten i Europa. När det nu handlar om verkliga politiska mördare och brottslingar från vänster så blir Ford plötsligt ansatt av en sorts verbal torgskräck. Mycket intressant, tycker jag.
Slutligen även ett ord om de tre gröna ändringsförslagen om det amerikanska och europeiska stödet till bygget av två kärnkraftverk. Det är inte första gången som de gröna hamrar på den spiken. Det är inte heller första gången som det sker orättfärdigt, för båda dessa nya kärnkraftverk tjänar som brådskande ersättning för två befintliga och mycket riskfyllda kärnkraftverk, som dessutom producerar plutonium för militärt bruk åt regimen. Den som motsätter sig det yrkar egentligen för ett nytt och antagligen mycket mer dramatiskt Tjernobyl. Den viktigaste lärdomen idag är för min del kollegan Fords och den socialdemokratiska gruppens skamliga men handgripliga solidaritet med den kommunistiska monsterregimen i Nordkorea. En regim som de alltså inte vill fördöma utan på sin höjd lätt kritisera. Det kommer vi inte att glömma.

Malone
Fru ordförande! Jag besökte nyligen Nordkorea med Trocaire, en irländsk katolsk organisation, finansierat av mitt ecu-traktamente. Jag håller fortfarande på att komma över vad jag fick se där. Jag var närvarande i en kult. Det var ingen tvekan om det. Det var konstigt och kusligt.
Med det sagt, så tror jag det är viktigt att få in lite balans i debatten. Visst finns det mycket allvarliga livsmedelsbrister där. Det finns en jättelik brist på medicinska förråd och det finns, det håller jag med om, strukturella problem utöver den senaste tidens katastrofer med tidvattenvågen etc.
Jag fick möjlighet att ta upp hela frågan om mänskliga rättigheter med de olika ministrar vi träffade, och jag fick ett medgivande med avseende på medias åtkomlighet. Jag håller med resolutionen då den hävdar att " övervakningen är ett problem" . Men vi har ett dilemma här. Det finns alltid ett dilemma mellan den humanitära hjälpen och den politiska dimensionen. Vi måste låta oss ledas av den humanitära nödvändigheten.
Med avseende på tanken att sända en delegation från parlamentet så måste den, om vi bestämmer oss för att göra det, bygga på det arbete som gjorts av personer som redan varit där, och inte bara bli till ett sensationsbesök. Det finns ingen statistik tillgänglig men det finns inga tecken på kannibalism. Den sortens anmärkningar är ovärdiga detta parlament. Om de kommer ut till media så stegras bara hatet. Det är inte det vi ska göra här. Vi måste fortsätta dialogen. De söker efter gemensamma satsningar. De vill ha hjälp med ny teknik. De behöver bistånd och de är mycket tacksamma för detta.

Amadeo
Fru ordförande! Det är allmänt känt att för kommunister kan siffrornas logik och nakna sanning förnekas om de strider mot deras pseudovetenskapliga analys. Nordkoreas kommunister har tydligen i någon av sina centralkommittéer bestämt att den skörd som kommer från kollektivjordbruken räcker till för att täcka det nordkoreanska folkets behov och trogna detta beslut fortsätter man att förneka bevisen, d.v.s. att den egna befolkningen dör av svält och att tusentals barn och gamla hamnar i armod och dör av undernäring. Och själva anser de styrande att erbjudandena om hjälp som kommer från västvärlden inte är annat än kapitalistiska och reaktionära provokationer.
Fru ordförande! För att övertyga dem om att acceptera vår hjälp skulle det kanske vara bättre att sluta ett avtal med ett annat kommunistland, som till exempel Kuba, för att de skall uppträda som mellanhänder gentemot den nordkoreanska regeringen, samtidigt som de döljer varifrån hjälpen verkligen kommer. Jag ber om ursäkt om jag har varit en aning ironisk när det gäller en så här tragisk fråga, men attityden från den nordkoreanska regeringen är fullständigt absurd och, om man verkligen skulle vilja vara allvarlig, skulle det behövas en folklig revolution som återställer friheten och legaliteten i detta plågade land.

de Silguy
Fru ordförande! Den nordkoreanska regeringens isolationistiska politik gör att det inte är möjligt att få fram korrekta fakta om det humanitära problemets omfattning. Herr Habsburg, de siffror om antalet offer för hungersnöden som är i omlopp är samtliga uppskattningar som är mycket svåra att kontrollera. Ovedersägligen är situationen ändå mycket oroande.
Europeiska unionen ger ett betydande humanitärt bistånd sedan 1995, då Korea föll offer för allvarliga översvämningar. Detta bistånd har utökats för att bemöta bristen på mat. Det totala biståndet för 1997 uppgår därmed till ungefär motsvarande 230 000 ton spannmål. En del distribueras genom Internationella livsmedelsprogrammet, den andra delen distribueras på bilateral väg. Till dessa bistånd tillkommer specifika näringsprogram till förmån för barn och en hel mängd hälsoåtgärder, som ges av Unicef och av olika icke-statliga organisationer, Läkare utan gränser, Internationella Röda korset, o.s.v. Europeiska unionen är i dag den främste biståndsgivaren i Nordkorea.
Oberoende kontrollörer arbetar på plats, i nära samråd med Internationella livsmedelsprogrammet, Unicef och de icke-statliga organisationerna, för att garantera ett effektivt genomförande av vårt bistånd och för att självklart försäkra sig om att det når sitt mål.
Kommissionen har med framgång antagit en fast ståndpunkt för att övervakningsgrupperna skall kunna arbeta utan hinder. Utvärderingen av dessa brådskande åtgärder är positiv. De ansvariga för Internationella livsmedelsprogrammet bedömer att små barns näringstillstånd har förbättrats.
Matsituationen i Korea, jag delar den känsla som de flesta av er har, är ändå fortfarande mycket svår. Ytterligare hjälpåtgärder borde kanske antas under de närmaste månaderna. För detta väntar kommissionen på resultatet av studier om kvaliteten på skördarna i Korea som har letts av FAO och Internationella livsmedelsprogrammet.
Men det står klart - och här ansluter jag mig till en anmärkning, av herr Dupuis tror jag - att ekonomiska reformer är nödvändiga. Jag skulle också vilja säga att politiska reformer är nödvändiga för att lösa den nordkoreanska livsmedelsproduktionens strukturella underskott.
Biståndet lindrar risken för hungersnöd, men botar inte det onda som är orsaken till den.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum klockan 17.30.

Ordföranden
nästa punkt på föredragningslistan är den gemensamma debatten om följande resolutionsförslag:
(B4-0825/97) av parlamentsledamöterna André-Léonard, Fassa och Bertens för ELDR-gruppen om tillbakadragandet av FN: s undersökningsgrupp från Kongo, -(B4-0832/97) av parlamentsledamöterna Aelvoet och Telkämper för V-gruppen om FN: s insatser i Kongo, -(B4-0850/97) av parlamentsledamöterna Dury och Swoboda för PSE-gruppen om vägran att tillåta en undersökningsenhet från Förenta nationerna i den Demokratiska republiken Kongo, -(B4-0856/97) av parlamentsledamöterna Hory, Dell'Alba och Dupuis för ARE-gruppen om Förenta nationernas undersökningsenhet för mänskliga rättigheter i Demokratiska epubliken Kongo, -(B4-0863/97) av parlamentsledamöterna Chanterie, Stasi, Tindemans, Verwaerde, Maij-Weggen och OomenRuijten för PPE-gruppen om situationen i den Demokratiska republiken Kongo, -(B4-0877/97) av parlamentsledamöterna Pettinari, Carnero González, Ojala och Sjöstedt för GUE/NGL-gruppen om Förenta nationernas internationella undersökning om kränkningar av de mänskliga rättigheterna i f.d. Zaire, -(B4-0890/97) av parlamentsledamöterna Pasty och Azzolini för UPE-gruppen om situationen i den Demokratiska republiken Kongo, -(B4-0830/97) av parlamentsledamöterna Bertens och Larive för ELDR-gruppen om Europeiska unionens ståndpunkt vad gäller främjandet av mänskliga rättigheter i Kina, -(B4-0847/97) av parlamentsledamoten Swoboda för PSE-gruppen om främjandet av mänskliga rättigheter i Kina; -(B4-0855/97) av parlamentsledamöterna Dupuis, Dell'Alba och Hory för ARE-gruppen om Europeiska unionens ståndpunkt vad gäller främjandet av mänskliga rättigheter i Kina, -(B4-0862/97) av parlamentsledamöterna McMillan-Scott och Habsburg-Lothringen för PPE-gruppen om Europeiska unionens ståndpunkt vad gäller främjandet av mänskliga rättigheter i Kina, -(B4-0872/97) av parlamentsledamöterna Aglietta och Schroedter för V-gruppen om främjandet av mänskliga rättigheter i Kina, -(B4-0828/97) av parlamentsledamöterna Cars och La Malfa för ELDR-gruppen om situationen i Kosovo, -(B4-0837/97) av parlamentsledamöterna Aelvoet, Cohn-Bendit, Gahrton, Müller och Tamino för V-gruppen om situationen i Kosovo, -(B4-0848/97) av parlamentsledamoten Swoboda för PSE-gruppen om situationen i Kosovo, -(B4-0854/97) av parlamentsledamöterna Dupuis och Dell'Alba för ARE-gruppen om situationen i Kosovo, - (B4-0865/97) av parlamentsledamöterna Oostlander, Pack, Habsburg-Lothringen, Maij-Weggen, Posselt och Oomen-Ruijten för PPE-gruppen om situationen i Kosovo, -(B4-0878/97) av parlamentsledamöterna Manisco, Sjöstedt, Sierra González och Mohamed Alí för GUE/NGLgruppen om kränkningar av mänskliga rättigheter i Kosovo, -(B4-0858/97) av parlamentsledamoten Pradier för ARE-gruppen om förhållanden i Khiamfängelset, -(B4-0864/97) av parlamentsledamöterna Soulier och Peijs för PPE-gruppen om situationen för Souha Bechara, som kvarhålls i södra Libanon, -(B4-0879/97) av parlamentsledamöterna Wurtz, Castellina, Marset Campos, Miranda, Ephremidis, Alavanos och Seppänen för GUE/NGL-gruppen om frigivandet av Souha Bechara, -(B4-0849/97) av parlamentsledamöterna Hoff, Wiersma, Bösch och Swoboda för PSE-gruppen om den politiska situtationen i Slovakien, -(B4-0827/97) från parlamentsledamöterna André-Léonard, Fassa, Bertens och Nordmann för ELDR-gruppen om Algeriet.
Demokratiska Republiken Kongo

Fassa
Fru ordförande! Den 3 oktober förra året kallades Förenta nationernas komission för mänskliga rättigheter till FN: s huvudkontor för konsultationer. Den kongolesiska regeringen hindrade dem att genomföra sina undersökningar om de massakrer som påståtts ha ägt rum i landet. På samma sätt beslöt Förenta nationernas flyktingkommissariat och ett stort antal frivilligorganisationer att upphöra med sin verksamhet i östra Kongo och har därefter sett sig tvungna att lämna landet.
Det är svårt, för att inte säga omöjligt, för den nya regeringen i Kongo att leda landet in på vägen mot demokrati och utveckling utan hjälp av Europeiska unionen. Men vi kan inte låta bli att understryka att hjälpen från unionen, om de skall förtjäna den, skall vara knuten till respekt för de mänskliga rättigheterna, grundläggande principer om demokrati och, framför allt, att regeringen i Kongo hela tiden samarbetar utan dubbelspel och hinder med de personer som är där för att hjälpa dem.

Telkämper
Fru ordförande! Vi beklagar den fullständiga bristen på samarbetsvilja från den kongolesiska regeringen och vill uttrycka vår djupa oro över FN: s undersökningsgrupps avresa från Demokratiska republiken Kongo. Denna delegation reste in i landet den 24 augusti, och måste redan den 3 oktober resa ut från Kinshasa igen. Jag tycker att detta bara skadar den fredliga och kommande utvecklingen i Kongo.
Vi vill påpeka att FN-åtgärden måste genomföras, och appellerar till president Kabila att samarbeta med FN: s undersökningsgrupp i full utsträckning, och garantera den oinskränkt och villkorslöst tillträde till landets inre. Annars hotar Kongo att bli isolerat, och därmed kommer också återupptagandet av samarbetet att ifrågasättas.
Vi anser att det europeiska samarbetet med den nya kongolesiska regeringen och myndigheterna är utslagsgivande för befrämjande av demokratisering och utveckling i landet, som måste hämta sig från diktatur och krig. Vi understryker däremot, att tillvaratagandet av de mänskliga rättigheterna, de demokratiska institutionerna och folkrätten är en förutsättning för förverkligandet av ett sådant samarbete. Detta måste åstadkommas, och för detta är FN en viktig institution, och jag hoppas att herr Kabila i framtiden är beredd till samarbete här.

Dury
Fru ordförande! Först och främst: låt det inte råda något tvivel om vårt sätt att gå till väga. Vi ingriper inom ramen för försvaret av mänskliga rättigheter, och vi bör kanske klargöra att vi för övrigt är förtjusta över att Mobutu-regimen är till ända. Vi hoppas att det kommer hela den kongolesiska befolkningen till del, och när allt kommer omkring är det detta vi bör ta itu med.
Det stämmer att den nya regimen redan nu måste vara tydlig i fråga om mänskliga rättigheter, och det skulle verkligen vara synd om Kabila missar tillfället som undersökningsgruppen erbjuder, eftersom den skall ta reda på sanningen om blodbaden, massakrerna, som faktiskt ägde rum. Vi vet att Bonino också har gett oss sitt vittnesbörd. Vi vill verkligen att undersökningsgruppen skall kunna arbeta.
Hittills har den inte kunnat det och vi beklagar detta. Vi beklagar det av uppenbara skäl, eftersom vi anser att en regim endast kan ge sin auktoritet en grund och skapa ett internationellt förtroende om den stöder sig på gemensamma värden för respekten av mänskliga rättigheter. Vi säger alltså till Kabila: öppna era gränser, låt oss göra undersökningen, den kommer att göras objektivt, och efteråt skall vi tillsammans försöka återuppbygga Kongo med all den hjälp som Europeiska unionen kan ge. Uppriktigt sagt bryr vi oss bara om en sak, det är framtiden för kongoleserna och deras vackra land.

Hory
Fru ordförande! Med min grupps medlemmar och flertalet av kammarens medlemmar ansluter jag mig självklart till den kritik som riktas mot de hinder som myndigheterna i den demokratiska republiken Kongo har kunnat ställa upp mot Förenta nationernas undersökningsgrupp. Jag deltar också i allas oro för de rwandiska civila flyktingarnas öde, som så länge har varit de f.d. rwandiska och zairiska diktaturernas gisslan. Jag vill tacka fru Dury för hennes klargöranden om de här diktaturerna, för när allt kommer omkring kan jag inte undgå att jämföra det intresse som kammaren visar för situationen i f.d. Zaïre och dess brist på intresse för t.ex. KongoBrazzaville.
Å ena sidan fördömer vi varje månad de som, med stöd av befolkningen, har kunnat ställa upp en frihetsarmé för att slå ner ett tyranni som flertalet av unionens medlemsstater stödde under trettio år, i den ömsesidiga korruptionens namn. På andra sidan floden: en diktator som fördrivs av folket via valurnorna tar tillbaka makten med våld och med hjälp av flera utländska stater, och i det fallet hittar vi ingenting att säga inom ramen för våra brådskande resolutioner. Att kunna tro att det inte finns något brådskande i den här situationen!
Om vi vill bevara en trovärdighet för våra interventioner borde vi i framtiden se till att vi betraktar kränkningar av mänskliga rättigheter och demokrati på ett likvärdigt sätt.

Pettinari
Fru ordförande! Många av oss hade hoppats att slutet på Mobutos diktatur skulle leda till ett nytt Kongo som skulle vara mer demokratiskt och mer utvecklat. Men att döma av de första åtgärder som president Kabila har vidtagit verkar det nödvändigt att fortsätta med en aktiv och fast politik gentemot den nya regimen i Kinshasa.
Europeiska unionen kan inte acceptera att Kongos president utmanar hela det internationella samfundet och hindrar en enhet från Förenta nationerna att genomföra sitt kontrollarbete vad gäller anklagelserna som har regnat över regeringen i Kinshasa om att ha begått urskiljningslösa massakrer i östra Zaire. Europa borde göra respekten för folkrätten och genomförandet av FN: s uppdrag i Kivu till ett grundläggande villkor för att återuppta samarbetet med den demokratiska republiken Kongo.
Det verkar emellertid lämpligt att kommissionen och framför allt rådet stämmer av sitt fasta ställningstagande med Förenta staterna, så att president Kabila inte har några utvägar och - så att säga - av det internationella och europeiska initiativet tvingas att respektera åtminstone vissa demokratiska spelregler.

Van Bladel
Ordförande, kommissionär, kollegor! Europeiska unionen var blind som accepterade president Kabila, vilken inte hade några demokratiska avsikter. Därför borde dagens resolution inte bara ha gett uttryck för indignation utan även anmoda till att stoppa biståndet. Bistånd till en envåldshärskare är bortkastade pengar. Det lärde vi oss redan av Mobuto.
Den här debatten gör anspråk på att vara aktuell. Nå, ordförande, jag är glad över att jag har en kollega som delar min åsikt. Idag borde vi ha behandlat det andra Kongo, Kongo-Brazzaville. Var finns protesterna från kommissionen och detta parlament mot den militära interventionen från grannlandet Angola, och det då till nackdel för en diktator. Till Angola ger vi också mycket pengar. Ordförande, jag tror inte EU-pengarna är avsedda att fylla upp det humanitära gapet som uppstått efter det att regeringen i Luanda hyrt in hundratals soldater för oljevinster avsedda för vapen från Ryssland och beställt 30 flygplan i Amerika för att sedan skynda till grannlandets undsättning.
Jag är för att upprätthålla stödet hos de europeiska medborgarna för vårt humanitära stöd till Afrika och det kan vi inte genom att fortsätta ge stöd till envåldshärskare i Afrika. Kommissionär, jag uppmanar Er att ta avståd från envåldshärskarna i Afrika.

Posselt
Fru ordförande! Herr Tindemanns har bett mig att representera honom. Jag vill bara säga, att herr Kabila visserligen heter Desiré som andra namn, men vår önskekandidat var han inte. Han fördes till makten av amerikanska ekonomiska intressen, och vi som europeer har uppgiften att energiskt hålla ögonen på att inte ännu värre kränkningar av de mänskliga rättigheterna äger rum än under Mobuto-eran, och vi måste inom ramen för det atlantiska samarbetet också insistera på att USA gör gemensam sak med oss.
Det handlar om understödjandet av FN-gruppens ställning, men det handlar dessutom om en energisk politik för de mänskliga rättigheterna, utan vilka det kommer att bryta ut ett kaos i det centrala, viktigaste, största och råmaterialrikaste landet i Centralafrika.
Kina

Bertens
Fru ordförande! Vid sammanträdet med FN: s kommission för de mänskliga rättigheterna i mars i år satte unionen både relationerna med Kina och trovärdigheten hos dess politik avseende de mänskliga rättigheterna på spel. Medlemsstaternas oenighet har lett till att FN låtit en möjlighet att fördöma skändningen av de mänskliga rättigheterna gå sig ur händerna. Oenigheten har dessutom lett till att Kina ostraffat kunde straffa ett antal medlemsstater. Den här bristen på enighet har gjort Europeiska unionen till en mycket svag partner till Kina. Nu måste unionen visa att den lärt av sina misstag. Maastrichtfördraget förpliktar Europeiska unionen till en aktiv gemensam politik avseende de mänskliga rättigheterna. Erfarenheterna från i mars har, ännu en gång, visat att det bara går om vi uppträder gemensamt. För att göra detta möjligt måste Europeiska unionen redan nu inleda de förberedande förhandlingarna om ett gemensamt uppträdande inför det kommande mötet med kommissionen för de mänskliga rättigheterna.
Det är bra att dialogen med Kina återupptas men de nationella ståndpunkterna måste harmoniseras. Den här resolutionen är en viktig signal men vi hoppas att den samtidigt är en uppmaning till rådet att reda ut vad som hänt för att debaclet för några månader sedan inte skall kunna upprepas.
Därför har ELDR-gruppen idag på morgonen också beslutat att nästa månad begära en muntlig fråga med debatt så att rådet kan redogöra för sin strategi. Förhoppningsvis kommer det då att framgå att rådet också har lärt sig en läxa. Både politiken avseende de mänskliga rättigheterna och ett entydigt förhållande till Kina är viktigare för Europeiska unionen än att dansa efter de kinesiska makthavarnas pipa.

Swoboda
Fru ordförande! Många har en minut, och talar i två. Jag skall försöka att hålla mig till de två minuterna. Jag vill ansluta till det som herr Bertens har sagt. Vi behöver en enhetlig hållning, en enhetlig mening. Om EU: s stater inte har lyckats få till stånd detta, så bör vi i varje fall göra det i Europaparlamentet.
Vi har idag ett resolutionsförslag, som från min synpunkt sett möjliggör en enhetlig åsikt. Ni vet att vi redan haft en rad resolutionsförslag, där jag just i min grupps namn inte kunde rösta ja, eftersom man där förbundit frågor om de mänskliga rättigheterna med en rad politiska frågor - där man kan vara av helt och hållet olika mening. Jag anser att frågan om de mänskliga rättigheterna som sådana i Kina är så viktiga - och det inte enbart för principen om iakttagande av de mänskliga rättigheterna, utan också för en sund ekonomisk och social utveckling i Kina självt -, att det är riktigt att ta detta initiativ.
Det är vår uppgift - och för detta behöver vi en dialog med Kina - att också övertyga våra kinesiska partner om att det inte heller i det ekonomiska och sociala systemet kan åstadkommas det mått av framsteg som är nödvändiga, så länge som man inte erkänner de mänskliga rättigheterna i en högre utsträckning, så länge man inte gör några framsteg här. Ty ett samhälle som inte erkänner de mänskliga rättigheterna, som trampar på dem, kan inte vara ett samhälle som kan accepteras i vida kretsar, och det kan inte verkligen uppbåda alla mänskliga resurser för att driva ekonomin framåt. Naturligtvis går den ekonomiska utvecklingen i Kina snabbt, men den stöter snart emot sina gränser, om det inte i den ekonomiska utvecklingens kölvatten uppstår en bättre situation. Därför måste de av oss uppställda kraven understrykas fullt ut, och jag hoppas att vi åtminstone i denna församling kan inta en enhetlig, kritisk, men öppen och solidarisk hållning till frågorna om de mänskliga rättigheterna i Kina.

Dupuis
Fru ordförande! Jag noterar herr Swobodas goda lösningar. Jag noterar framför allt det utmärkta förslaget från herr Bertens, från den liberala gruppen, inför en deklaration från rådet till nästa sammanträdesperiod. Jag tror att min grupp kommer att ansluta sig till den fullt ut. Vi måste verkligen hålla takten för att inte rådet skall driva med oss, som förra året.
Vad vi måste uppnå är antingen en tydlig ståndpunkt som innebär att det inte kommer att bli någon resolution, och på så sätt visa att Europeiska unionen har ett dubbelt språkbruk - med vackra tal om mänskliga rättigheter när det gäller att hålla tal, men ingenting konkret när tillfället uppstår - eller att följande fem medlemsstater ändrar ståndpunkt: Italien, Frankrike, Förenade kungariket, Grekland och Spanien, som i sista hand enar de tio andra medlemsstaterna och kämpar för att Europeiska unionen skall inta en tydlig ståndpunkt i frågan om mänskliga rättigheter. Detta är en fråga som har relativiserats ytterligare under de här dagarna av president Jiang Zemin, som har talat om olika rättigheter i förhållande till var på planeten man befinner sig. Vi vet vad det vill säga. Det är särskilt svårt tror jag, herr Swoboda, att tala om en dialog under de här förhållandena.

Gahrton
Fru ordförande! Jag håller med de talare som konstaterar att det inte har hänt särskilt mycket när det gäller mänskliga rättigheter i Kina. Jag har här den senaste rapporten från Human Rights Watch om Kina och mänskliga rättigheter under 1997. Där konstateras att det verkligen inte är mycket som har hänt. Därför är det självklart rimligt att vi antar en sådan resolution som jag själv har undertecknat här i dag.
Samtidigt måste jag erkänna att jag fick en tankeställare häromdagen när professor Tommy Koh, som är direktör för Asia-Europe Foundation i Singapore, var här i Europaparlamentet och kommenterade vårt sätt att umgås med Kina. Han stödde helt sakinnehållet i vår kritik mot Kina, men ifrågasatte metoderna. Vi måste ju erkänna att detta väl är den kanske fyrtionde resolutionen på ganska kort tid med kritik mot Kina som Europaparlamentet antar. Den effekt som vi kan konstatera har varit begränsad. Vi skall kritisera Kina, men vi bör nog fundera över hur vi skall effektivisera vårt sätt att umgås med kineserna, så att vi också åstadkommer bättre mänskliga rättigheter i Kina.

Cushnahan
Herr ordförande! När jag träffade Hong Kongs nya ledare, Tung Chee-hwa, tidigare denna vecka, tog jag upp ett antal orosmoment med avseende på den senare tidens utveckling där som inte bådar gott för skyddet av de mänskliga rättigheterna. Jag ifrågasatte skärpningen av rösträttskraven för valen i maj nästa år i den forna kolonin, som kommer att medföra att endast 180 000 av de 2, 7 millioner invånarna kommer att kunna rösta. Tillämpning av allmän rösträtt vore lämpligare. Införandet av konceptet nationell säkerhet i lagstiftningen utgör också det ett steg tillbaka, i synnerhet om det kommer att användas för att begränsa de grundläggande friheterna och särskilt rätten att ha en avvikande politisk åsikt. Det provisoriska lagstiftningsrådets avskaffande av fyra arbetsmarknadslagar den 16 juli diskuterades också. Dessa lagar skyddade grundläggande fackföreningsrättigheter och deras avskaffande innebär en mycket oroande utveckling.
Vi hade ett mycket uppriktigt meningsutbyte och som parlamentets föredragande för Hong Kong avser jag att följa situationen mycket noga, för att säkerställa att de grundläggande mänskliga rättigheterna och friheterna inte urholkas. Jag vill också säga att jag i hög grad uppskattar att Tung när han kom för att besöka Europeiska unionen först kom till Europaparlamentet. Jag tackar honom för att han visade vår institution den respekten.
Kosovo

Cars
Herr ordförande! Ofta, alltför ofta, har vi i detta parlament tvingats uppmärksamma Serbiens orättfärdiga förtryck av den albanska befolkningen i Kosova. Trots ingångna avtal förvägrar serberna albanerna, dvs. folkmajoriteten i Kosova, den utbildning och den kultur som de har rätt till. Med ett övermått av polisvåld krossar man fredliga demonstrationer.
Av Serbien kräver vi, valda företrädare för Europas folk, att regeringen snarast inleder förhandlingar med de kosovo-albanska ledarna om regionens framtida status, och att den omgående ger EU rätt att öppna kontor i Pristina. Vi erinrar om vårt förslag om en internationell konferens, koncentrerad på Kosova-frågan. Måste det alltid krävas att tusentals människor dödas innan omvärlden handlar? Det vore underbart om vår resolution leder till resultat nu! Men om detta inte händer, får vi aldrig förtröttas. I vår kamp för mänskliga rättigheter står Kosova fortsatt högt på vår dagordning.

Tamino
Herr ordförande! Det kan inte ha undgått någon i denna kammare att problemen i Kosovo är intimt förknippade med det som är det allmänna problemet på Balkan och det faktum att den albanska befolkning som finns i Jugoslavien och Makedonien berörs av de problem som man finner i Albanien. Att ha en inställning som tar hänsyn till dessa problem och som garanterar respekten för minoriteter oavsett var de befinner sig är en stabiliserande och säkerhetsfrämjande faktor i detta högriskområde.
Av den anledningen kan vi inte annat än beklaga det faktum att studentdemonstrationerna stoppades av den serbiska regimens ordningsstyrkor på ett sätt som är fullständigt oacceptabelt.
Vi vill därför understryka behovet, vilket redan har framförts, att öppna ett kontor för Europeiska unionen i Pristina och understryka behovet av att respektera den dialog och de avtal som redan har slutits mellan Milosevic och Rugova och som skulle garantera öppenheten och bibehållandet av den albanska minoritetens möjligheter till universitetsstudier.

Swoboda
Herr ordförande! Herr kommissionär, mina damer och herrar! Tyvärr måste vi återigen ägna oss åt Kosovo, som fortfarande utgör en krutdurk, den sannolikt farligaste krutdurken i Europa. Utvecklingen har inte alls varit positiv den senaste tiden, om vi betraktar incidenterna i Pristina, och när vi ser vilka tendenser valen i Serbien till en del har förstärkt, nämligen att oppositionen i Jugoslavien tyvärr inte har stärkts respektive inte har funnit en väg till en demokratisk politik där man också tar hänsyn till minoriteternas rättigheter. Det lilla ljustecken som kommer från Montenegro kommer inte att räcka för att verkligen på allvar förändra eller förbättra situationen.
Det går inte på annat sätt än att de jugoslaviska myndigheterna måste påbörja en dialog som tar hänsyn till de självklara rättigheterna för minoriteten i Jugoslavien, vilken ju i Kosovo utgör den övervägande majoriteten. Det är inte detta parlaments och Europeiska unionens avsikt att uppmana till gränsändringar. Tvärtom måste vi ge en klar signal att gränserna för staterna i Europa inte står till disposition. Det måste dock finnas en lösning inom Jugoslavien till en verklig autonomi och ett verkligt skyddande av de mänskliga och medborgerliga rättigheterna.
Det är viktigt också därför att vi även i det närbelägna Makedonien resp. F.d. jugoslaviska republiken Makedonien har en utveckling, som bekymrar oss. Den är visserligen inte jämförbar med det som sker i Kosovo, med det leder ändå till oro bland den mycket stora albanska minoriteten. Många av de synnerligen stränga straffen tycks mig hur som helst vara för hårda och negativa. Krutdurken Kosovo kan i vart fall ha effekter på omkringliggande områden och stater. Desto viktigare är det att vi gör allt för att övertyga Jugoslavien om att det självt måste lösa sina problem, framför allt i Kosovo, med vår hjälp.

Hory
Herr ordförande! Angående Kosovo, precis som alldeles nyss angående Kongo, skulle jag vilja försöka gå emot förhärskande idéer.
Jag underskattar inte de demokratiska problem som kan uppstå i Kosovo, inte heller de eventuella kränkningarna av mänskliga rättigheter, men jag vill än en gång varna för frestelsen, som gäller för flertalet här i kammaren, att förse Serbien med djävulens horn. Jag vill erinra om att det inte kommer att bli någon fredlig stabilitet på Balkan om man håller serberna borta från deras historia och deras framtid.
Jag vill här ställa tre enkla frågor. Vilken av EU: s stater skulle tillåta en inblandning i sina inre angelägenheter på det sätt som vi varje månad blandar oss i serbiska frågor? Andra frågan: vare sig det handlar om Bosniens territoriella gränser i går eller om Kosovos självständighet i dag; om vi är så måna om garantierna som de jugoslaviska lagarna gav, varför hade vi så bråttom med att dela upp Jugoslavien? Slutligen, tredje frågan: genom att uppmuntra albanernas strävan efter självständighet i Kosovo, utan några som helst försiktighetsåtgärder, tar vi då inte risken att ge näring åt återföreningssträvandena i Albanien och på så sätt ifrågasätta alla gränser i regionen?
Jag föreslår att vi gör slut på den serbiska manékeismen och att vi arbetar seriöst för en rättrådig och därmed verklig fred, snarare än en partisk destabilisering.

Pack
Herr ordförande, kära kollegor! Tyvärr har jag inte tillräckligt med tid för att svara herr Hory. Jag skulle gärna vilja göra det. Så många dumheter på en gång har jag inte hört på länge. Eftersom jag känner området bättre än herr Hory - jag har under sju, åtta år ständigt vistats i detta område - har jag dock länge befarat att det kyrkogårdslugn som härskar i Kosovo snart kommer att få ett mycket blodigt slut.
De västliga regeringarnas åttaåriga ignorans hämnar sig nämligen nu. Ingen har hittills på allvar gjort ett försök att komma albanerna där till hjälp, vilka i åtta års tid blivit slagna, torterade och berövade sina grundläggande mänskliga rättigheter. För att inte tala om att ingen har gjort ett försök att ge dem tillbaka de rättigheter som Milosevic stal från dem i Kosovo, där de utgör en nittioprocentig majoritet. Våra västliga regeringar sluter till och med avtal med Serbien om återförvisning av kosovoflyktingarna tillbaka till deras bödlar.
Tvärtemot vad USA gjort, har alla europeiska regeringar tyvärr erkänt Jugoslavien utan det förbehållet att de måste vidta steg för att lösa kosovoproblemet. Tyvärr har USA - precis som alla andra - också misslyckats i Dayton. I Dayton borde Kosovo också ha funnits på förhandlingsbordet, ty endast på det viset hade Milosevic lärt sig att det är en begäran från oss att människor inte skall behandlas så som det har skett i Kosovo i år och dagar.
I sju års tid har det enbart funnits ett skuggutbildningsväsende i detta område, vars diplom inte har någon giltighet. Ungdomen bedras på sin framtid, och jag är rädd för att det är just denna ungdom, som någon gång kommer att hämnas på oss. Den albanska ungdomen är mycket talrik. Vi syndar mot den, vi, men framför allt den serbiska regeringen i Jugoslavien. Jag hoppas att man kanske kommer att se en möjlighet som utgår från Montenegro, till att Jugoslavien utformas så att alla som lever där kan regeras demokratiskt.

Posselt
Herr ordförande! Västmakternas politik när det gäller Kosovo är medhjälp till mord. För åtta år sen besatte herr Milosevic olagligt Kosovo. Jugoslavien slogs sönder av Milosevic och serberna, då de 1988 mot den jugoslaviska författningen upphävde Kosovos autonomi. Sedan dess härskar där en brutal polisregim.
Vi måste äntligen göra någonting. Vi måste för det första se till att genomföra och inte bara prata om att äntligen ett sådant kontor öppnas som amerikanarna utan problem kunde öppna i Kosovo. Vi jämrar oss, men vi gör ingenting. Vi måste utöva press. För det andra måste vi övervaka valen där med internationella observatörer. Detta är väsentligt, annars kommer polisregimen där inte att försvinna. Och för det tredje måste vi också se till att tvinga herr Milosevic att hålla de redan givna svaga löftena till herr Rugova, ty herr Rugova har på samma sätt som Gandhi gått den fredliga vägen. Vi har komprometterat honom, och därför griper där nu unga människor till vapen. Det är vi skyldiga till, och redan idag klibbar blod vid våra händer.

Van Bladel
Ordförande! Situationen i Kosovo kännetecknas av två aspekter. Det finns ingen kontakt mellan den albanska befolkningen och myndigheterna och båda parter sitter egentligen fast i sin egen retorik och framförallt på Balkan får du inte förlora prestige genom att sätta dig ned och förhandla. Sedan kort utgör studenterna en faktor bredvid politiska ledare som Rugova och Demaci. I området förekommer det också allt fler attentat, även mot flyktingar som slagit sig ner i området och enligt min åsikt tar ledare som Rugova och Demaci för lite avstånd från dessa attentat.
Med införandet av begreppet självständighet i området har parterna också fastnat i sina egna ställningar och i det här fallet kan man egentligen inte börja förhandla med fienden utan den välkända prestigeförlusten. Man säger att serberna visserligen vill prata om en lösning men inte om en politisk status för Kosovo. Albanerna vill först få alla sina villkor uppfyllda. Detta verkar vara rätta tillfället för Europeiska unionen, ordförande, att inleda en medling med fullständig sekretess, att steg för steg nå positioner som sedan undertecknas av båda sidorna. Då lyckas man kanske ändå att fylla begreppet självständighet så att albanerna kan få ha sin egen identitet, antagligen dock under den serbiska regeringens ledning. En EU-medling kan vara mycket meningsfull i det avseendet. Belgrad låter sig inte sättas under tvång. Det vet vi av erfarenhet. Men Belgrad låter sig antagligen övertygas, låt oss i alla fall göra ett försök.
Souha Béchara

Pradier
Herr ordförande! Genom fallet med Souha Béchara är det i själva verket icke-rättsstaten med övertaget i den här regionen som bör brännmärkas.
Mellan de territorier där den libanesiska rättvisan tillämpas och territorierna i söder, där lagen banar sin väg under Israels demokratiska kontroll, finns en teoretiskt sett libanesisk zon som i realiteten kontrolleras av några krigsherrar, försörjda, beväpnade, avlönade och beordrade av israeliska militärer. Men eftersom zonen är en ickerättszon, där den goda viljan hos de beväpnade är rådande, så arresterar man, man fängslar, man t.o.m. avrättar, utan att någon har något att säga till om det.
Ett fängelse, Khiamfängelset, befinner sig under denna icke-rättsordning. Souha Béchara som är en ung flicka, och som visserligen ligger bakom ett mordförsök på en utav dessa krigsherrar, hålls fängslad där sedan nästan tio år tillbaka. Det här fängelset bör rivas och de fängslade bör ställas inför rätta i en behörig domstol. Den avgörande roll som den israeliska staten spelar i regionen gör att det blir den som åläggs skyldigheten att få ett slut på den här skammen.

Peijs
Ordförande! För åtta år sedan tog Europaparlamentet upp Souha Bécharas situation i en resolution den 25 maj 1989, åtta år sedan. Hon har nu suttit nio år i fängelse, hon var 21år när hon placerades där. Istället för flicka så är hon nu en ung kvinna som inte har en aning om vad som kommer att hända med henne, för under alla dessa år har hon inte fått någon rättegång och jag tror att hon är hur skyldig som helst, ordförande, men alla människor, skyldiga eller oskyldiga, har rätt till en rättegång, så även denna unga kvinna. Jag tror att vi därför idag ställer frågan, skyldig eller oskyldig, och jag tror att hon är skyldig, men det är inte det som det handlar om, ingen förnekar det, inte ens hennes mor, men modern skulle gärna vilja träffa henne igen en gång. Familjen får inte träffa henne, advokaterna får inte träffa henne, Röda korset får inte träffa henne. Jag tror inte att det är vad vi menar med en rättsstat. Ordförande, vi ber Er meddela den israeliska regeringen om vad det är som sker så att den som rättsstat kan vidta åtgärder.

Querbes
Herr ordförande! Souha Béchara var 21 år gammal när hon arresterades den 7 november 1988, efter en motståndshandling riktad mot Israels kompletterande polisstyrka i Libanon.
Sedan hon arresterades har hon hållits fängslad, utan vare sig åtal eller dom, i Khiams dystra läger, som påminner om Tazmamart-fängelset i Marocko. Många fångar har avlidit där och de överlevandes hälsa är allvarligt, och ibland ohjälpligt försämrad.
Advokater, Röda korset och humanitära organisationer är förbjudna att besöka stället. Som man erinrade om här, krävde kammaren redan 1989 att Souha Béchara skulle friges. Men den israeliska regeringen slår fortfarande dövörat till vid alla uppvaktningar.
Den israeliska regeringen använder sig av Souha Béchara som gisslan och är direkt ansvarig för det här fängelsestraffet, eftersom Israel militärt ockuperar södra Libanon. Det är dags att få ett slut på den här oacceptabla situationen, vilket Souha Bécharas mor och humanitära organisationer krävde under den förra sammanträdesperioden.
I förslaget till resolution kräver vår grupp både att Souha Béchara och andra politiska fångar friges samt att Khiamlägret raseras.
Slovakien

von Habsburg
Herr ordförande! Jag har med intresse läst resolutionsförslaget om Slovakien. Jag har dock något att anmärka på det, nämligen att det i denna resolution inte görs tillräcklig skillnad mellan det slovakiska folket och dess nuvarande tyrann. Ty vi äldre, som har en del erfarenhet av diktaturer, vet alldeles säkert att det å ena sidan finns skyldiga, men att det finns en befolkning som man inte obetingat kan bestraffa för att någon ond varelse har kommit till makten. Detta gäller alldeles särskilt för situationen i Slovakien.
Därför måste jag med beklagande fastställa att jag måste rösta nej till två av de inlämnade ändringsförslagen. Det är ändringsförslag nr 7 och 8, som i alltför hög grad identifierar president Kova&#x010D;s med herr Meciar. Meciar ä en sak, Kova&#x010D;s en annan. Kova&#x010D;s står på befolkningens sida. Vi bör göra allt för befolkningen, men vi måste vara mot tyrannen!

Bösch
Herr ordförande, ärade kollegor! Jag tror det snarast är ovanligt att vi inom ramen för en debatt torsdag eftermiddag om och om igen måste diskutera ett associerat land. Men det är lika ovanligt, att en ordförande i denna församling ser sig ur stånd att deltaga vid en sedan länge planerad träff i Slovakien med sina kollegor från mellan- och östeuropeiska länder, eftersom just en kollega för kort tid sedan förlorade sitt mandat i Slovakiska Republikens nationalråd under grövsta kränkande av den slovakiska författningen.
Vi noterar, att topparna inom Slovakiska Republiken uppenbarligen långsamt börjar inse, att den kurs som detta land följt under de senaste åren driver landet in i isolation, inte bara gentemot unionen, utan också gentemot de övriga grannstaterna. Vi hoppas - och det säger jag också som ordförande i det blandade parlamentariska utskottet - att den slovakiska presidenten och premiärministern noterar rekommendationerna från det blandade parlamentariska utskottet och blir medvetna om deras betydelse för Slovakiens integrationsprocess. Detta var inte enbart tryckt papper, och den slovakiska ledningen måste vara medveten om att detta är den sista möjligheten att deltaga vid en tidig runda om utvidgningen österut.
Framför allt skall vi ta premiärministern i detta land på orden. Vi kommer att vid nästa möte med våra slovakiska kollegor diskutera de uppnådda framstegen, som jag hittills ännu inte kunnat urskilja på detta område, och vi skall då avge en lämplig rekommendation till plenum.

Goerens
Herr ordförande! Om det finns en punkt som Europeiska unionen inte kan kompromissa om i sina relationer med de associerade länderna, så är det mänskliga rättigheter och demokrati.
Fallet med Gaulieder, som utmanövrerades från det slovakiska parlamentet, är det sista i en lång rad exempel som räcker för att visa att Slovakien gör allt för att riskera sina förbindelser med Europeiska unionen, som den är förenad med genom ett associeringsavtal.
Kommissionen skräder för övrigt inte orden i Agenda 2000 för att brännmärka Slovakiens beteende. Det behöver knappast tilläggas att Slovakiens medlemsansökan till Europeiska unionen måste förbli på papperet så länge som den staten inte bestämmer sig för att tillägna sig ett beteende som är värdigt för en rättsstat och som är förenligt med Köpenhamn-kriterierna, ett villkor som är en förutsättning för att anslutningsprocessen skall sättas igång.
Vissa slovakiska institutioners oansvariga och otillåtliga roll gör att Slovakien isoleras ytterligare, och det är, vilket föregående talare just har betonat, till det slovakiska folkets nackdel.

Rübig
Herr ordförande, det blandade parlamentariska utskottet EU-Slovakien har i vår utarbetat ett konkret arbetsprogram. Detta godkändes av båda sidor. Slovakien är säkerligen välkommen som medlem; i synnerhet den ekonomiska utvecklingen är mycket tillfredsställande. Fallet Gaulieder, minoritetsfrågan, hanterandet av oppositionen, vallagarna och några andra teman ger emellertid anledning till stora betänkligheter.
Om de önskade punkterna inte genomdrivits senast till slutet av november, som man har kommit överens om gemensamt, kommer detta att leda till allvarliga problem. Europeiska unionen kan vänta. För Europeiska unionen är det inget problem. Jag tror emellertid att de regeringsmedlemmar som är ansvariga för det, kommer att ställa det slovakiska folket till svars och naturligtvis också omvänt.
(Applåder)

Perry
Herr ordförande! Det gläder mig att få ta till orda i debatten eftersom jag är andre vice ordförande i det blandade parlamentariska utskottet EU-Slovakien. Det är alldeles rätt att parlamentet i detta skede gör det helt klart för regeringen att vi förväntar oss att demokratiska normer skall gälla i landet i fråga. Det var förvisso de krav som ställdes av det blandade parlamentariska utskottet och som antogs enhälligt tillsammans med våra slovakiska kollegor: att de i slutet av november skulle ha upprättat vissa kriterier för demokrati i landet. Tyvärr så visar exemplet Gaulieder att man till dags dato inte har kommit dithän.
Med det sagt så tror jag att vi alltid bör göra det helt klart att vår konflikt föreligger gentemot Slovakiens regering, inte gentemot det slovakiska folket. Vi bör också göra det helt klart att vi, Europeiska unionen, betraktar det såsom viktigt att folket och landet Slovakien till slut kommer att inta sin rättmätiga plats i den Europeiska unionen. Vi skulle glädja oss åt att se Slovakiens folk i EU.
Algeriet

André-Léonard
Herr ordförande! I onsdags morse godkände kammaren att en resolution om Algeriet skulle tas upp i den brådskande debatten. PPE-gruppen, som hade accepterat debatten, ändrar sig två timmar senare, med förklaringen att den hade tagit miste på omröstning.
Herr ordförande, är det möjligt att en hel grupp tar miste på omröstning i ett så allvarligt ämne som den kris som härjar i Algeriet? Jag tillåter mig att tvivla på det. Vi som ingriper i alla delar av världen, har vi rätten att förbli tysta i fråga om Algeriet? Vissa anser att vår resolution från september är tillräcklig, att hearingen med algeriska myndigheter och det civila samhället som planeras till den 25 november skulle kunna äventyras om vi yttrar oss idag, att den parlamentariska ad hoc -delegationen skulle kunna ogiltigförklaras. Jag menar att detta är ursäkter.
Vi måste ha modet att yttra oss och att högt och tydligt säga att det är sanningen vi vill ha. Genom att tiga blir vi medbrottslingar. Det finns inte en tidning som tiger om Algeriet idag. Libération gör en förstasida av det och ställer frågan: " Vem dödar i Algeriet?" . Tidningens olidliga skildringar av det rådande barbariet anförs av hela pressen, graverande vittnesmål kritiserar militärernas passivitet, när det inte gäller deras inblandning. Detta är omöjligt att kontrollera om inte en internationell undersökning omedelbart genomförs. Men nu är det så att den algeriska makten systematiskt vägrar att låta någon undersökning genomföras, med förklaringen att det skulle handla om en inblandning i algeriska inre angelägenheter.
Tre länder - Frankrike, Italien och Spanien - har begärt att Europeiska unionen bildar en krisenhet, för att fastställa en gemensam ståndpunkt och en gemensam åtgärd i förhållande till Algeriet.
FN och Förenta nationernas höga kommissarie för mänskliga rättigheter har manat till att inleda en dialog, och så vill man att Europaparlamentet håller tyst! Nej, nej och nej! Nog med detta motstånd mot förändringar! Europeiska unionen måste uttala sig! Algeriet är en medelhavspartner. Våra kulturella, ekonomiska och historiska band förpliktar oss till att handla. Europeiska rådets tystnad är oacceptabel. Världssamfundet förfogar över instrument för att ingripa och framför allt för att avhjälpa den algeriska krisen.
Förenta nationerna kan skicka en undersökningsdelegation, genom att anföra det faktum att det föreligger ett hot mot freden, och de algeriska myndigheterna kan inte motsätta sig det om FN: s säkerhetsråd godkänner detta.
I dag röstar algerierna för fjärde gången på två år. Folkets likgiltighet är uppenbar, och ack så förståelig. Man förespeglade det fred, och allt det fick var krig! Sedan 1991 har varken militärerna eller makthavarna lyckats med att få tillbaka lugnet. Jag vill gärna ge president Zeroual denna fördel: att tvivla på honom, på villkor att han accepterar att man bringar klarhet i massakrerna, att de skyldiga döms och fördöms, att han är redo att ompröva sin position i förhållande till bekämpningen av terrorismen, och till sist att han accepterar yttrandefriheten, och därmed pressfriheten. En rättsstat, herr ordförande, bör garantera sina medborgares säkerhet. Bara han gör så att det algeriska samhället äntligen kan leva, helt enkelt.
(Applåder)

Swoboda
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Fru André-Léonard, Ni torde ha missat sista sammanträdet med detta parlament, åtminstone vad gäller frågan om Algeriet! Vi misstog oss inte vid omröstningen igår som grupp. Vi var emot detta därför att vi redan förra gången efter en utförlig debatt godkände en resolution om Algeriet. Därvid beslutades om en hearing om de mänskliga rättigheterna, vilken vi naturligtvis inte bara helt och hållet accepterar, utan också kommer att ta mycket allvarligt på, och vidare beslutade parlamentet också att skicka iväg en delegation till Algeriet.
Tyvärr - det måste jag påpeka kritiskt gentemot presidiet - tar sådana parlamentsbeslut mycket långa vägar, och jag förstår inte varför man från presidiets och ordförandekonferensens sida här har tvekat och fortfarande tvekar och först vill avvakta denna hearing . Där ger jag fru André-Léonard helt visst rätt. Problemet är så brådskande och så graverande, och det behövs ändå säkerligen långa diskussioner med den algeriska regeringen och det algeriska parlamentet innan vi kan sända denna delegation, så jag förstår inte varför man tvekar här. Vi kunde antagligen bespara oss att idag återigen ha ett resolutionsförslag framför oss och genomföra en kort debatt, om man i denna församling reagerade snabbare på önskemålen från den egna församlingen. Det förvånar mig som relativ nykomling dock något att denna församling beslutar något, men att det sedan fortfarande finns en instans som säger: Nåja, skall vi eller skall vi inte, kanske går det senare? När församlingen yttrar ett äkta, tydligt önskemål från flera, ja många grupper, då borde man dock snarast möjligt ta hänsyn till det.
En kort anmärkning till själva förklaringen. Innehållet röstar jag helt och hållet för. Det är en oacceptabel situation. Vi måste göra den algeriska regeringen uppmärksam på att det inte bara är ett internt problem, utan också ett problem för hela medelhavsområdet. Därför kommer vi inte att upphöra med att förorda att vi med våra möjligheter sörjer för en pacificering av läget i Algeriet.

Van Bladel
Ordförande! Situationen i Algeriet fortsätter att vara allvarlig och absolut inte godtagbar. EU och detta parlament oroar sig mycket riktigt över detta, vilket också fastlagts i den resolution som godtogs under den föregående sammanträdesperioden.
Ordförande, kommissionär, vi står inför en frågestund som underutskottet för mänskliga rättigheter just nu håller på att förbereda, en frågestund om de mänskliga rättigheterna i detta land. Inom kort kommer Algeriets utrikesminister till utskottet för utrikesfrågor. Antagligen kommer Sacharov-priset - jag tror hon har en god chans - att gå till en algerisk kvinna.
Min politiska grupp anser att vi först måste ta dessa steg innan vi övergår till de initiativ som föreslås i direktivet - hur meningsfulla de antagligen än kommer att bli i framtiden. Vi tycker att den resolution som antogs förra månaden är relevant och balanserad och kan inte ställa oss bakom dagens resolution.

Querbes
Herr ordförande! Under förra sammanträdesperioden i september - det har erinrats om detta - antog kammaren en resolution om Algeriet som begärde att den algeriska regeringen fördjupar dialogen med alla politiska krafter och nationella demokratiska enheter som vägrar att ta sin tillflykt till våld.
I enlighet med den resolutionen håller en delegation från Europaparlamentet på att bildas för att bege sig till platsen. Under de här omständigheterna har jag svårt att inse orsakerna till en ny debatt om Algeriet. Varför detta initiativ? Är det för att än en gång försöka få de integristiska krafterna och deras väpnade gren upp på spåret i förhandlingarna med myndigheterna, efter att det förslaget misslyckades under september månads sammanträdesperiod?
Vår grupp kommer att rösta mot den liberala gruppens resolutionsförslag, som utgör en provokation samma dag som kommunalval hålls i Algeriet. Jag vill ändå dra nytta av den här debatten för att åter bekräfta vårt fördömande av de barbariska handlingar som har begåtts av de integristiska grupperna samt ge vårt stöd till alla de som kämpar mot integrismen, med de algeriska kvinnorna i första ledet. Som ordföranden för Demokratiska kvinnor för algerisk samling nyligen sade, nyckeln till lösningen finns hos oss. Låt oss alltså med än större kraft bekräfta vår solidaritet gentemot det algeriska folket, särskilt genom att stärka samarbetet i kontakt med landets levande krafter.

Gahrton
Herr ordförande! Man kan naturligtvis alltid ifrågasätta hur ofta vi skall kritisera ett visst land och ta upp det i resolutioner här. Men när det gäller Algeriet, så har det ju kommit till ett nytt moment. De franska tidningarna rapporterar om ganska så välgrundade misstankar om att den algeriska regeringen kanske själv är inblandad i de massakrer som tillskrivs de islamitiska fundamentalisterna. Det finns visserligen inte några bevis ännu, men när en så renommerad tidning som Libération tar det på allvar, och dessutom rapporterar att tidningen själv inte får skicka några journalister dit för att kontrollera saken, då är det väldigt allvarligt.
Jag tycker nog att det har funnits en tendens här i parlamentet att behandla den algeriska regeringen som den enda aktören som skulle kunna ordna upp saken, medan det i själva verket kanske är så, att vi har två aktörer i Algeriet som båda är ungefär, som vi säger på svenska, " lika goda kålsupare" . Det finns i alla fall misstankar om det, vilket gör att det är motiverat att vi tar upp saken på nytt, och att vi ser saken ur ett nytt perspektiv. Därför kan jag i allt väsentligt instämma med André-Léonard.

de Silguy
Herr ordförande, ärade parlamentsledamöter! Sex länder idag, tre kontinenter: det får mig att tänka på att kränkningarna av mänskliga rättigheter, tyvärr, inte är vissa länders eller vissa av världens regioners ensamrätt eller monopol. Det är beklagansvärt.
Jag kommer att börja med Kongo, d.v.s. den Demokratiska republiken Kongo, eftersom resolutionen endast avser det landet. Jag vill påminna om att toppmötet i Amsterdam och rådet (allmänna frågor) har uttryckt Europeiska unionens avsikt att upprätta " konstruktiva relationer med den Demokratiska republiken Kongos nya regering" .
Artikel 5 i Lomékonventionen förbinder emellertid det europeiska biståndet med respekten för mänskliga rättigheter och humanitär folkrätt, ett verkligt engagemang för demokratin och upprättandet av en rättsstat. Kommissionen kommer successivt att återuppta sitt samarbete med den Demokratiska republiken Kongo, allteftersom framsteg noteras inom de här områdena. Det är vad man kallar en konstruktiv villkorlighet.
Den nuvarande situationen i Kongo är långt ifrån tillfredsställande. Först och främst fortsätter den kongolesiska regeringen att hindra Förenta nationernas undersökning om mänskliga rättigheter. Den hindrar den höge flyktingkommissarien från att ge rwandiska flyktingar skydd och stöd. Dessutom dröjer också regeringen med att sätta igång den demokratiska processen, som är nödvändig för saneringen av landet. Kommissionen beklagar att den konstruktiva dialog som inleddes vid " trojkans" uppdrag i Kinshasa och som har följts upp av mötet med utrikesministern Karaha, i Bryssel, inte har gett effekt.
Den kongolesiska regeringen måste konkretisera sina åtaganden till förmån för demokratiseringen och mänskliga rättigheter, och den bör låta Förenta nationerna fullfölja arbetet som det har mandat för. För ögonblicket fortsätter kommissionen med sina humanitära biståndsprogram för att hjälpa Kongo att ta hand om sina skador: 81 miljoner ecu anslås till det ändamålet.
Kina är det andra landet som är ifrågasatt. Frågan om respekten för mänskliga rättigheter och fundamentala friheter i Kina följs av kommissionen med största uppmärksamhet. Det ämnet tas regelbundet upp med de kinesiska myndigheterna inom ramen för vår bilaterala dialog, alltsedan den inrättades 1994. Kommissionen kommer att ge särskilt stor uppmärksamhet åt Hong Kongs respekt för ingångna avtal med Förenade kungariket. McMillan-Scott syftade på det alldeles nyss. Jag kan säga honom - även om han inte är här längre - att vi tar den här frågan på allvar, och det utan att vänta på eurons ankomst den 1 januari 1999.
Kina är för närvarande delaktigt i förberedelsen av det första kinesisk-europeiska expertmötet om mänskliga rättigheter, en förberedelse som äger rum just nu i Luxemburg. Kommissionen hoppas att den dialogen gör det möjligt att nå resultat. Vi är benägna att ge Kina all nödvändig teknisk hjälp för att bidra till genomförandet av dess internationella förpliktelser, i synnerhet inom ramen för Förenta nationernas konventioner om skyddet av mänskliga rättigheter och fundamentala friheter, i syfte att stärka det civila samhället och rättsstaten i Kina, t.ex. genom att utbilda domare och jurister eller genom att organisera expertutbyten. Jag kan försäkra er om att kommissionen kommer att hålla Europaparlamentet informerat om de framsteg som uppnås i frågan.
Det tredje problemet gäller Kosovo. Kommissionen skulle vilja ta tillfället i akt för att ansluta sig till parlamentet i dess fördömande av den våldsamma repression som fredliga demonstranter föll offer för den 1 oktober i år, och för att uttrycka sin ständiga oro när det gäller den allmänna situationen i Kosovo. Den albanska minoritetens rättigheter måste garanteras, och Kosovo måste se till att det beviljas ett stort mått av självständighet inom den federala republiken Jugoslaviens gränser.
Kommissionen och rådet har upprepade gånger uttryckt sin önskan att öppna ett kontor i Pristina. De manar de jugoslaviska myndigheterna till att ge sitt godkännande, vilket är juridiskt nödvändigt. Jag anser för övrigt inte att det skulle vara en inblandning i inre angelägenheter.
Kommissionen stöder OSSE i sin vilja att återuppta sitt uppdrag i Kosovo och uppmanar den federala republiken Jugoslaviens myndigheter att vänligen acceptera att OSSE: s höge kommissarie för nationella minoriteter närvarar ute på fältet.
För Europeiska unionen är inrättandet av en verklig dialog om Kosovos status ett nödvändigt villkor för utvecklingen av bilaterala relationer med den federala republiken Jugoslavien. Respekten för det kravet kommer att beaktas då man nästa år kommer att överväga en eventuell förlängning av autonoma handelsåtgärder.
Den fjärde punkten rör Souha Bécharas situation. För det första önskar kommissionen se att resolution 425 från FN: s säkerhetsråd tillämpas, vilken kräver att Israel upphör med ockupationen av södra Libanon. För ögonblicket väntar sig kommissionen att Israel, den ansvariga ockupationsmakten, respekterar internationella normer i fråga om mänskliga rättigheter, såväl som den fjärde Genèvekonventionen om skydd av civila i krigstid.
Kommissionen ger den största uppmärksamhet - på den punkten kan jag lugna både Pradier, Querbes och Puech - vid det godtyckliga fängslandet av Souha Béchara och några andra personer i Khiamfängelset. Den frågan, liksom alla andra ämnen som är förbundna med ockupationen av södra Libanon, tas regelbundet upp vid kontakterna med de israeliska myndigheterna. Kommissionen kräver att de behöriga myndigheterna inleder en rättvis process och att de tillåter Internationella Röda korset att göra besök.
Det kommer att vara lättare för unionen att utöva ett positivt inflytande på frågor som är förbundna med mänskliga rättigheter då associeringsavtalet Europa-Medelhavet kommer att vara ratificerat. Den europeisk-israeliska dialogen kommer då att vara ett utmärkt forum för det ändamålet.
Det femte ämnet avser Slovakien. Kommissionen följer med största uppmärksamhet utvecklingen av situationen i Slovakien. I det avseendet är kommissionen beslutsam och optimistisk. Beslutsam först och främst: vi avser att ta upp frågorna om mänskliga rättigheter, om hur de slovakiska demokratiska institutionerna skall fungera på ett bra sätt och om skyddet av minoriteter vid varje kontakt med Slovakiens politiska myndigheter. Demokratin medför regler som man inte kan kompromissa om.
För det första måste folkets valda representanter fritt och helt oberoende kunna utöva sitt mandat. I det avseendet är det slovakiska parlamentets beslut att inte åter nominera Gaulieder, trots ett föreläggande från den slovakiska konstitutionella domstolen, oroande, och herr Goerens har rätt i det.
För det andra måste oppositionen kunna delta i de normala parlamentariska verksamheterna. Kommissionen beklagar alltså starkt att oppositionens representanter inte får tillträde till de parlamentariska utskott som har uppdraget att kontrollera de hemliga säkerhetstjänsterna och armén.
För det tredje måste minoriteter åtnjuta lagens skydd. Den betydande försämringen av relationerna mellan offentliga myndigheter och minoriteten med ungerskt ursprung är oroande. De slovakiska myndigheterna måste alltså fullfölja sina ansträngningar för att uppfylla demokratiska normer som är erkända i andra europeiska länder. Kommissionen är emellertid optimistisk. Presidenten, premiärministern och parlamentet i Slovakien har offentligt förpliktat sig att åtgärda dessa otillräckligheter. Slovakiens vilja att ansluta sig till Europeiska unionen är stark. Dess myndigheter är medvetna om de insatser som måste göras. Jag kan försäkra herr Bösch om att kommissionen för sin del kommer att undersöka, med vaksamhet, alla noterade framsteg.
Partnerskapet för anslutning, som just nu håller på att förberedas, kommer att tilldela frågan om mänskliga rättigheter och väl fungerande institutioner en stor plats. Det står klart att skyddet av fundamentala friheter är ett oeftergivligt villkor för ett deltagande i Europeiska unionen.
Slutligen, sista ämnet: Algeriet. Kommissionen delar Europaparlamentets oro inför upprepade mord på civila i Algeriet. Under er senaste sammanträdesperiod i september, den 17 för att vara exakt, förklarade sig kommissionär Marín utförligt om hela den här frågan, och den debatten har rätteligen klarlagt omfattningen av och komplexiteten i den kris som går genom det algeriska samhället. Unionen kan inte avstå från att intressera sig för en konflikt som, i dess absoluta närhet, redan har skördat tiotusentals offer och som, varje dag, verkar tänja på skräckens gränser.
Algeriet är en viktig partner för gemenskapen, inom ramen för partnerskapet Europa-Medelhavet som inleddes 1995 i Barcelona. Målet på lång sikt förblir skapandet av en gemensam freds- och välståndszon. Den 10 juni 1996 fick kommissionen ett förhandlingsmandat av rådet för att förbereda ett associeringsavtal mellan unionen och Algeriet. Detta avtal måste självklart grundas på respekten för demokratiska principer och grundläggande mänskliga rättigheter, så som de framställs i den universella deklarationen om mänskliga rättigheter. Två diskussionsrundor har redan ägt rum. Vissa har frågat sig om det är lämpligt att fullfölja de här förhandlingarna. I kommissionens ögon - jag vill erinra om det - är de nödvändiga.
En stor del av våldshandlingarna har sina rötter i svåra ekonomiska och sociala problem som Algeriet går igenom. Alla åtgärder som kan bidra till landets ekonomiska utveckling kan medverka till att dämpa våldet. Unionen måste vara ihärdiga i det ögonblick då Algeriet går igenom de största svårigheterna.

Ordföranden
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen äger rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på dagordningen är gemensam debatt om 7 resolutionsförslag gällande skogsbränderna i Sydostasien av följande ledamöter:
(B4-0839/97) av Eisma, för ELDR-gruppen, om skogsbränderna i Indonesien; -(B4-0842/97) av Pollack, för PSE-gruppen, om skogsbränderna och luftföroreningen i Sydostasien; -(B4-0868/97) av Fernández Martín med flera, för PPE-gruppen, om skogsbränderna i Indonesien; -(B4-0871/97) av Dell'Alba med flera, för ARE-gruppen, om de bränder som ödelagt den tropiska skogen i Indonesien; -(B4-0881/97) av González Alvarez med flera, för GUE/NGL-gruppen, om skogsbränder i Sydostasien; -(B4-0892/97) av Van Bladel med flera, för UPE-gruppen, om skogsbranden i Indonesien; -(B4-0892/97) av Telkämper och Holm, för V-gruppen, om skogsbränderna och luftföroreningarna i Sydostasien.
Eisma
Ordförande! De indonesiska myndigheternas politik att blottlägga de avsides liggande skogsområdena och ställa de till den ekonomiska utvecklingens tjänst har allvarliga brister. Även när det gäller kontrollen av miljööverträdelser som begås av olika företag har Indonesien inte tillräcklig kapacitet för att genomföra den kontrollen på ett tillfredsställande sätt. Skogsvårdsmyndigheterna i Indonesien kan på grund av brist på personal och resurser inte genomföra den förvaltningsverksamhet som behövs. När det gäller bekämpningen av skogsbränder är det också mycket oklart vem som är ansvarig och vem som måste vidta åtgärder.
Vi har utformat den här resolutionen tillsammans och det slår oss att Europeiska kommissionen visserligen tagit initiativet att ge Indonesien hjälp att bekämpa skogsbränderna, men jag tycker samtidigt att det är lite sent. Därför tycker jag punkt 13 i resolutionsförslaget är så bra, vi ber där om att upprätta en europeisk kår som en slags interventionsmakt som är specialiserad i bekämpning av natur- och miljökatastrofer. Jag skulle gärna vilja att Europeiska kommissionen tar över det initiativet. Då betyder Europa något för världen.

Pollack
Herr ordförande! De skogsbränder som har rasat i Indonesien är ingenting annat än en global miljökatastrof. En del skyller på El Niño, men den torka som förorsakats av det uteblivna regnet utgör i sig själv resultatet av klimatdestablisering, till vilken storskalig fällning av tropiska skogar fortsätter att bidra - en ond cirkel.
Cancerframkallande rök, som spridit sig mer än 3000 km, kommer att få en kvardröjande effekt på 70 miljoner människors hälsa, av vilka många inte har tillgång till hälsovård på en skälig nivå eller ens till icke förorenat vatten.
Den skyldige är den Indonesiska regeringen, som inte gör något åt de illegala skogsnedhuggningarna och girigheten hos de privata företag den stöder, vilka, precis som oljebolagen i Amerika, inte bryr sig om de dramatiska effekter på världens klimat deras åtgärder har.
Tråkigt nog för planeten så bryr sig de indonesiska timmerbaronerna mer om att förneka sin skyldighet än åt att förebygga att denna tragedi upprepas i framtiden. Jag vill göra kammaren uppmärksam på artikeln i The Economist så sent som i förra veckan som förutsåg exakt en sådan utveckling.
Jag vill uppmärksamma kommissionen - utöver vad herr Eisma sagt, snarare än upprepa det - på punkterna 10, 11 och 12 i denna resolution, och hoppas att denna katastrof kan få dem som sitter i regeringsställning i Sydostasien att spela sin roll när det gäller att bygga upp en mer uthållig framtid, vilket är något de sannerligen inte har gjort hitintills.

Fernández Martín
Herr ordförande, ärade ledamöter! Det har redan talats om omfånget på den katastrof som utbrutit genom skogsbränderna som nu ödelägger sydöstra Asien, framför allt Indonesien. Landytor brinner som med europeiska mått mätt är större än unionens allra största länder. Förslaget till gemensam resolution, utarbetat av sex parlamentariska grupper nämner de förödande konsekvenserna för folkhälsan och för miljoner invånares dåliga ekonomi i de eldhärjade områdena och jag vill göra dessa uttalanden till mina egna.
Men, ärade ledamöter, jag vill med största rättframhet peka på den oro som det ökade antalet naturkatastrofer som denna framkallar och bristen på åtgärder för att rätta till viss industriell verksamhet i den utvecklade världen som hotar miljön, och orsakar klimatförändringar, detta inför en passivitet från de som måste vidta effektivare förebyggande åtgärder.
Uttalandena från president Clinton de senaste timmarna vid National Geographical Society där han meddelar sitt förslag om reduceringar av koldioxidutsläppen, är helt enkelt otillfredsställande eftersom de är otillräckliga. Otillräckliga i sina målsättningar och i tidsfrister.
Vi står inför FN: s konferens i Kyoto om klimatförändringar. Vi är tvungna att anstränga oss för att mötet i Kyoto inte skall bli ett fiasko som vid de tidigare liknande konferenserna under denna senare del av seklet. Vi kan inte vänta på en ny katastrof som den i Indonesien för att skicka några experter och överföra några fonder för att släcka bränderna, samtidigt som vi fortsätter att vara handlingsförlamade när det gäller att vidta förebyggande åtgärder för att undvika uppvärmningen av planeten, vilket är den huvudsakliga orsaken och ursprunget till många katastrofer.

Weber
Herr ordförande! När vi först hörde talas om dessa katastrofer så skyllde media skogsbränderna i Indonesien på El Niño. När vi började tänka mer på de faktiska orsakerna så upptäckte vi att det var överexploatering av de tropiska regnskogarna: inte bara för att producera timmer, utan också för att skogarna togs bort för att anlägga oljeplantager. Min grupp har därför föreslagit att ett system med civilt ansvar skall införas inom ramen för en internationell konvention om skogarna.
Vi vet naturligtvis att det föreligger ett hårt motstånd mot att upprätta en sådan konvention, och vi har nyligen fått se detta vid överläggningarna i den nyligen genomförda regeringskonferensen om skogar i New York. Som föredragande av meddelandet om forskning och utveckling i utvecklingsländer så uppmanar jag kommissionen att särskilt säkerställa att uthållig förvaltning - inte uthållig exploatering, som vi säger här i vårt resolutionsförslag - införs för tropiska skogar. Kommissionen bör hjälpa oss med detta.

Van Bladel
Ordförande! Den resolution vi har liggande framför oss återspeglar självfallet oron över miljön i Indonesien och i det kringliggande området men jag tycker att resolutionen nästan enbart koncentreras på miljön och helt förbigår den nöd som de många småbönder i området lider, som måste skaffa sig mark för att bygga upp ett existensmedel med. Det har resolutionen ingen enda lösning för. Jag tycker också att det är lite skenheligt om vi här i Europa ännu inte kan komma fram till gemensamma normer för utsläpp av avgaser. Jag tycker att resolutionen är lite ensidig, hur värdefulla förslagen som står i den än är.
Min grupp kommer att rösta för resolutionen men jag själv kommer, på grund av den ensidigheten, som jag inte kan stå ut med, att rösta emot.

Telkämper
Herr ordförande! Dessa skogsbränder i Malaysia och Indonesien är inga naturkatastrofer. De är resultatet av ett bestämt sätt att bedriva jordbruk, och de sker på bekostnad av naturen. Här förstörs en stor del av den ekologiska lungan. Men här dödas och förstörs också människor som lever i skogarna, ursprungsbefolkningar.
Enligt uppgifter från den indonesiska skogsbruksministern har 80 % av de pågående skogsbränderna börjat i de stora träkoncernernas trädplantager.
De största plantageytorna tillhör firmor som Finantara Intiga, ett joint venture mellan två indonesiska firmor och den finska koncernen Enzo Finland. Bara för kort tid sedan kom UPM-Kymmene Finland och den från Singapore opererande asiatiska gruppen April överens om att grunda ett nytt gemensamt företag för framställning av papper. Den nya koncernen är den största finpappersproducenten i Europa. I Asien kommer pappersbruk på Sumatra, i Indonesien och i Kina att producera ca. två miljoner ton papper och cellstoff. Även Nordland Papier i Tyskland hör till UPM-Kymmene och deltar i den euroasiatiska uppgörelsen.
Europeiska koncernintressen bidrar till att urskog i Indonesien blir till plantager. För det ändamålet bränns de berörda områdena ofta ned. Dessutom äventyrar etableringen av plantager överlevnaden för den inhemska befolkningen i regionen, vars traditionella land ofta exproprieras och vilka därmed förlorar sin ekonomiska basis.
I vår resolution från Europaparlamentet står det att urinvånarna i det inre av Indonesien har drabbats hårdast av skogsbränderna och luftföroreningen, eftersom deras tillgång till icke nedsmutsat vatten är begränsad. Dessutom lider den inhemska befolkningen i västra Papua av akut brist på födoämnen, vilket förorsakats av en kombination av skogsbränderna och den just nu härskande torkan. Hittills har redan ungefär 500 människor svultit ihjäl. FNkällor uppskattar att minst 90 000 människor är drabbade av bristen på livsmedel.
Skogsbränderna i Kalimantan drabbar de där boende inhemska folken också svårast, eftersom deras kulturella och ekonomiska överlevnad är beroende av bevarandet av skogsresurserna. Vetenskapsmän på platsen är av den åsikten att plantagerna med uteslutande snabbväxande trädarter och korta omloppstider bidrar till uttorkningen av skogarna.

Swoboda
Herr ordförande, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag är förvånad över många yttringar här, där sakerna framställs som om det här övervägande handlade om naturliga katastrofer, som knappast är påverkbara. Några kollegor har ändå gjort det tydligt att det här finns en nära sammanflätning av naturliga faktorer, men också av många avgörande politiska, sociala och ekonomiska faktorer. Brandröjningarna är i många avseenden orsaken inte bara till lokala katastrofer, utan också till internationella och globala effekter. Brandröjningar finns det av två orsaker: Antingen därför att stora koncerner vill frilägga stora områden, för bebyggelse, för jordbruksdrift, för produktion av palmolja till exempel just i det indonesiska fallet, eller eftersom småbönder inte ser någon annan möjlighet att komma åt mark. I båda fallen handlar det om verkligen tungt vägande inskränkningar i den naturliga livsprocessen, men i fallet med de stora koncernerna, så som det särskilt är fallet i Indonesien, är det särskilt graverande.
Inte så att vi är emot ekonomiska framsteg, inte så att vi är emot röjning också i den tropiska skogen, men det måste finnas en kontinuerlig jordbruksdrift! Den kortlivade profiten får inte stå i förgrunden, så som här är fallet! Därför måste allt göras, också från Europeiska unionens sida. Jag vill verkligen be kommissionen att skänka mer uppmärksamhet åt dessa saker, för att agera mot sådana åtgärder och komma fram till en mer förnuftig jordbruksdrift också just i de små människornas intresse, som ju i dessa fall i stor utsträckning blivit bortdrivna.
Särskilt betänkligt tycker jag det är att det finns många tidningsartiklar som påstår att många av dessa firmor till och med är sammankopplade äganderättsligt eller på ett personligt plan med president Suhartos släkt. Där är också politisk korruption med i spelet. Jag tror att alla dessa faktorer bör följas upp av kommissionen och rådet för att förhindra respektive stoppa denna olycksdigra process som förintar människor.

de Silguy
Herr ordförande, mina damer och herrar! Som ni vet är skogsbränderna ett återkommande problem i Indonesien. Jordbrukarna bränner varje år nästan en miljon hektar för att frigöra marker eller för att odla livsmedel - herr Swoboda syftade på det för en stund sedan. Den aktuella brandens omfattning beror på en svår torka som har gynnat en ytterst snabb spridning av bränderna.
För att stödja de indonesiska myndigheternas insatser har kommissionen och medlemsstaterna tillsammans skapat en European Union Fire Response Group (Eufreg) i Jakarta, bestående av experter på skogsbränder. Den gruppen har uppdraget att ge regeringen all användbar information, att bedöma situationen dag för dag, att uppskatta eventuella behov, t.ex. av utrustning för brandbekämpning, och att ge regeringen råd om lämpliga åtgärder. Nästa vecka väntas konkreta förslag från Eufreg om möjligheterna att ingripa och, självklart, kommer vi att hålla kammaren informerad om dess eventuella förslag.
Kommissionen tar för närvarande itu med - och jag svarar därmed på en kommentar från fru Pollack, särskilt i fråga om punkterna 10, 11 och 12 i resolutionsförslaget - bedömningen av brändernas regionala inverkan på medellång och lång sikt, och kommissionen skall hjälpa, så långt den har möjligheter till det, regeringen och de lokala befolkningarna att övervinna brändernas efterverkningar. Jag vill emellertid tillägga att experterna idag gör bedömningen att endast häftiga skyfall helt kan stoppa bränderna.
Till sist, jag skulle inte vilja avsluta utan att svara herr Eisma som ställde en fråga till mig om punkt 13, angående upprättandet av en europeisk miljöbevarande styrka. Omsorgen som ligger till grund för det initiativet är uppenbar, men kommissionen anser att de kvalificerade och erfarna resurser som finns i medlemsstaterna kan användas och samordnas effektivt av behöriga organ, inom ramen för samarbets- och expertbestämmelser som redan existerar. Det finns alltså anledning att mobilisera dem idag.

Swoboda
Herr ordförande! Jag vill bara konstatera, att kommissionären i sitt tal, som han inte kan hållas ansvarig för, inte har gått in på de väsentliga punkterna i våra argument. Jag skulle önska mig att vi också får skriftlig information och svar på våra frågor. Detta var ett svar, som överhuvud taget inte gör denna resolution rättvisa!

de Silguy
Vi kommer att bidra med alla de beståndsdelar ni vill ha. Jag skall vidarebefordra er begäran till mina kolleger, Marín och Bjerregaard.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum kl. 17.30.

Ordföranden
Nästa punkt på dagordningen är gemensam debatt om 17 resolutionsförslag om naturkatastrofer av följande ledamöter:
(B4-0821/97) av Graziani med flera, för PPE-gruppen, om jordbävningen i Italien; -(B4-0824/97) av Monfils med flera, för ELDR-gruppen, om jordbävningen som drabbade Umbria och Marches; -(B4-0835/97) av Ripa di Meana med flera, för V-gruppen, om jordbävningen i centrala Italien; -(B4-0844/97) av Colajanni med flera, för GUE/NGL-gruppen, om jordbävningen i Italien; -(B40882/97) av Manisco, för GUE/NGL-gruppen, om jordbävningen i Italien; -(B4-0891/97) av Azzolini med flera, för UPE-gruppen, om jordbävningen i Italien; -(B4-0836/97) av Novo Belenguer och González Triviño, för ARE-gruppen, om översvämningarna i Valencia; -(B4-0838/97) av Gasóliba i Böhm och Vallvé, för ELDR-gruppen, om översvämningarna i Alicante; -(B4-0834/97) av Pons Grau med flera, för PSE-gruppen, om skyfallen i de autonoma områdena Valencia, Andalusien och Murcia (Spanien); -(B4-0869/97) av García-Margallo y Karfil med flera, för PPE-gruppen, om översvämningarna i Valencia och Murcia (Spanien); -(B4-0883/97) av Sornosa Martinez med flera, för GUE/NGL-gruppen, om översvämningarna i Levante (Spanien); -(B4-0831/97) av Kreissl-Dörffler med flera, för V-gruppen, om skogsbränderna i Amazonas i Brasilien; -(B4-0886/97) av González Alvarez och Papagiannakis, för GUE/NGL-gruppen, om bränderna i brasilianska Amazonas; -(B4-0845/97) av García Arias med flera, för PSE-gruppen, om orkanen i Mexiko; -(B4-0885/97) av González Alvarez och Novo, för GUE/NGL-gruppen och av Salafranca Sánchez-Neyra, för PPE-gruppen, om katastrofen i Mexiko (Orkanen Paulina); -(B4-0833/97) av Schörling med flera, för V-gruppen, om den allvarliga akrylamidförgiftningen under ett tunnelbygge i Sverige; -(B4-0884/97) av Sjöstedt med flera, för GUE/NGL-gruppen, om miljögiftskandalen vid tunnelbygget genom Hallandsåsen;
Jordbävningar i centrala Italien

Graziani
Herr ordförande! Jordbävningen som drabbade Italien har tyvärr fortfarande katastrofala effekter på ett av de mest omhuldade områdena för den italienska kulturen, för den europeiska kulturen, för världskulturen: Assisi, San Fanciskus hemstad. Denna stad, där man finner de stora mästerverken av Giotto och Cimabue, där det finns ett historiskt minne, ett kulturellt minne som är så stort, har drabbats av denna katastrof, som tyvärr fortfarande låter känna av sina effekter efter så här lång tid. Det skulle verkligen vara klandervärt om Europeiska unionen inte tog speciella hänsyn, inte så mycket till denna katastrof i sig, som till det som denna katastrof representerar när det gäller förlusten av ett kulturellt arv för mänskligheten, inte tog speciell hänsyn till San Franciskus hemstad, där stora kulturella rörelser uppkommit med betydelse för Europa, med betydelse för världen, och där idag en befolkning lever under förskräckliga förhållanden, där det har krävts så många offer.

Bertens
Herr ordförande! Jordbävningarna i centrala Italien orsakade inte bara avsevärt mänskligt lidande utan förstörde även kulturskatter. Europeiska unionen får inte bara passivt stå och se på och försöka förstå detta mänskliga och kulturella drama, följa det och mildra nöden.
Naturligtvis måste unionen bidra till återuppbyggandet av de förstörda husen och ge tak över huvudet åt de tiotusentals hemlösa. Man måste se efter på vilket specifikt stöd man kan räkna för återuppbyggandet av basilikan i Assisi och freskomålningarna av Giotto och Cimabue. Över tusen historiska byggnader har skadats vid jordbävningarna och det är naturligtvis ett avsevärt slag - som herr Graziani sa - för det europeiska kulturarvet, inte bara det italienska.
Europeiska unionen måste därför söka efter möjligheter att ge stöd till återuppbyggandet, till exempel via Raphaëlprogrammet eller via de strukturfonder som är avsedda för Italien.
Till sist vill jag, naturligtvis, uttrycka min medkänsla med offrens anhöriga.

Ripa di Meana
Herr ordförande! Assisi, vilket Graziani påminde om, liksom Foligno, Nocera Umbra, Colfiorito och många andra kommuner i Umbrien och Markerna har drabbats svårt med oreparabla förluster av monument, konstverk, kyrkor, hus, och med stort lidande för befolkningen. Förslaget till gemensam resolution som lagts fram ger gott hopp om att de sju politiska grupperna har känt behovet av att göra något och att, på något sätt, genom att vända sig till kommissionen, förbereda marken för ett avtal om hjälp till återuppbyggnaden med bidrag från europeiska resurser. Umbrien och Markerna ingår i Mål 5 b och disponerar, under perioden 1994-99, över cirka 150 miljoner ecu. Den förhandling som skall äga rum i Bryssel den 5 november mellan ordföranden Santer och minister Ciampi borde resultera i att 500 miljoner ecu som är avsedda för Italien i andra strukturfonder, men som ännu inte har utnyttjas, skulle avsättas till hjälp åt Italien. Den flexibilitet som åberopas av de två drabbade regionerna när det gäller att spendera dessa summor skall naturligtvis också innehålla fasta garantier för att det sker en sammanhängande rekonstruktion av det skadade arvet vad gäller kultur, arkitektur och natur.

Colajanni
Herr ordförande! Den tragedi som har drabbat centrala Italien har två inslag som kräver åtgärder och ingripanden som är mer komplexa och innovativa än de vanliga, såväl när det gäller italienska regeringen som Europeiska kommissionen. För det första, det område som drabbats är bland de rikaste vad gäller historiskt och konstnärligt arv på italiensk och europeisk nivå. Det gäller inte bara stora enstaka monument som Assisi, som är ett mänsklighetens arv, utan om en sammanhängande väv av städer bestående av ett tiotal centra som går från medeltiden till renässansen och som delvis har förstörts eller allvarligt skadats.
För det andra, jordbävningarna fortsätter och är nu inne på sin tjugonde dag och detta är något mycket ovanligt, något som håller befolkningens oro vid liv - det handlar om tiotusentals människor som bor i tält samtidigt som vintern är i antågande - och som försvårar arbetet med att stabilisera sammanfallande byggnader som redan har påbörjats.
Viljan att komma tillbaka är seg och förvånande: skolorna fungerar i tälten, hantverkarna försöker arbeta så gott det går, de kommunala myndigheterna likaså. Men de måste ha hjälp, snabb och massiv hjälp.
Det arbete som måste utföras är enormt och svårt eftersom det rör sig om att rekonstruera basen i ett högt utvecklat samhälle som består av historiska platser och ett demokratiskt nätverk som organiserats omkring kommuner i nät av små och medelstora, högt specilaiserade hantverksföretag. Därför förslår sju politiska grupper en resolution i vilken man begär katastrofhjälp som, tror jag, redan är på gång. Man begär av kommissionen undantagshjälp för att komma till rätta med problemet med de hemlösa, offentliga byggnader och monument, men även hjälp för att kunna återuppta en produktiv verksamhet och man begär framför alt, och detta är något nytt, möjligheten att kunna utnyttja de strukturfonder som är avsedda för Italien, men som ännu inte har utnyttjats. Det skulle vara en intressant väg att gå även i andra liknande fall. Det läggs med andra ord fram ett antal förslag för att man på ett heltäckande sätt skall kunna bemöta den mångsidiga situation som uppstått i denna del av Italien. Naturligtvis begär man även garantier vad gäller respekten för den arkitektoniska särarten och, även detta är intressant, man begär en aktivering av två olika forskningsprogram för att förebygga jordbävningskatastrofer och för at skapa ny teknik för återuppbyggnad.

Manisco
Herr ordförande! De allvarliga skadorna på befolkningscentra i de två italienska regioner som drabbades av jordbävningen den 26 september och de våldsamma skalv som fortfarande pågår efter tjugosju dagar, de senaste två i morse med ytterligare skador på byggnader som följd, uppgick förra veckan till över 3, 5 miljoner ecu, sju miljarder lire, och den uppskattningen var av naturliga skäl ungefärlig. Ställda inför denna katastrof, inte bara mänsklig - 13 döda och 9 000 hemlösa - men även av ekonomisk natur, har kommissionen i första omgången godkänt ett bidrag på enbart hundratusen ecu, 200 miljoner lire. I ett möte med den italienska delegationen i Bryssel i går avvisade kommissionär Fischler och hans medarbetare kravet att utnyttja de fondmedel som Italien inte utnyttjade under perioden 89-93 eller att man investerar ytterligare resurser för att täcka de mycket större summor som begärts, även om de visade en viss vilja att utnyttja de fonder som redan tilldelats Italien - Ripa di Meana har redan nämnt detta - och att ta upp tekniska problem. Detta är samma kommission, som genom kommissionär Monti inte låter en dag gå utan att mässa om den italienska regeringens renhjärtade behov av ytterligare nedskärningar i välfärden för att anpassa sig till Maastrichtparametrarna. Det är inte dåligt som ett introibo in altare Dei , som en inspirerande introduktion till ett europeiskt lands inträde i den heliga monetära unionen. Men det som oroar med kommissionen är den uttalade likgiltigheten inför ett allvarligt problem som går gott och väl utanför en nationell katastrof och som berör gemensamma säkerhetsintressen och kulturella värden för hela unionen. Vi vill inte i denna kammare ge utryck för dolda farhågor från vetenskapsmännens sida på grund av den onormalt långvariga jordbävningen som skulle kunna i historisk tid, och inte bara i historisk tid, drabba andra Europeiska områden som befinner sig i den seismiska riskzonen. Vi vill istället tala om de mycket allvarliga skador som orsakats det ojämförliga och unika konstnärliga arvet i de två drabbade regionerna, ett arv som tillhör Italien, Europa och världen. Det är bland annat mot bakgrund av dessa allvarliga skador som vi riktar vår uppmaning till kommissionen att aktivera ännu större resurser inom ramen för det femte ramprogrammet för forskning och utveckling för att utveckla ny teknik och nya åtgärder i samband med katastrofhjälp, förebyggande förstärkning av historiska byggnader och skydd och restaurering av konstverk som är utsatta för seismiska risker.

Todini
Herr ordförande! Mycket har redan sagts av de kollegor som har talat före mig om katastroferna som startade i Umbrien och Markerna i centrala Italien den 26 september. Det enda jag kan tillägga, som ursprungligen kommer från de jordbävningsdrabbade områdena, är ett personligt vittnesbörd om det som hände och om de många vänner som fortfarande lever och tyvärr under lång tid kommer att fortsätta leva under mycket svåra förhållanden.
Det har redan påpekats vilka enorma uppoffringar som människor måste göra ur psykologisk och materiell synpunkt. Utifrån det som sagts även av mina kolleger verkar det avgörande vara den hjälp som Europeiska unionen idag kan garantera de jordbävningsdrabbade områdena. Som vi säger i den gemensamma resolutionen i punkt 4 anser vi att det är viktigt, nödvändigt och passande att extra medel skall avsättas för hjälp åt denna befolkning. Som representant för gruppen Union för Europa skulle jag vilja upplysa församlingen om att vi har tänkt göra ett tillägg till paragraf 4, vari vi uppmanar rådet och kommissionen att utvärdera möjligheten att, vid fall av naturkatastrofer i en medlemsstat och alltså inte bara på grund av den speciella situationen i Italien, den del av strukturfonderna som avsatts för en viss medlemsstat, och som inte har utnyttjats, skall kunna användas för att möta en nödsituation.
Jag anser att detta, inte bara vad gäller situationen i Italien utan för katastrofsituationer i allmänhet inom Europeiska unionen, kan vara en viktig fråga som bör diskuteras och avgöras idag i kammaren. När det gäller den specifika italienska situationen så har jag i diskussioner och vid kontinuerliga kontakter med GD XVI, med kommissionär Montis medarbetare, förstått att detta är möjligt att uppnå. Den italienska budgetministern arbetar utifrån dessa förutsättningar. De italienska regioner som inte utnyttjade delar av strukturfonderna har visat sig beredda att avstå dessa till förmån för de jordbävningsdrabbade områdena och därmed till centrala Italien.
Jag vill gärna tro att denna princip kommer att accepteras och att församlingen därför i kväll kommer att enas om en sådan uppfattning. Jag upprepar detta inte bara för det som idag är en katastrofal situation i Italien, utan för att uppnå det som kommer att bli nödvändigt för andra medlemsstater.
Låt mig ännu en gång stryka under betydelsen av de forskningsprogram som vi tidigare talade om i samband med förslaget till resolution om preventiva åtgärder och säkerhet i de områden som idag är drabbade och för att utveckla ny teknik.

Dell'Alba
Herr ordförande! Jag vill också påminna om de dramatiska händelser som drabbat tusentals europeiska medborgare, inte bara italienare, offer för ännu en i raden av katastrofer. Jag vill påminna om dessa händelser för att Europa skall göra sig hört - för en gångs skull - även i dessa omständigheter.
Våra stackars jordbävningsoffer har lyckan - låt mig säga detta med en nypa ironi - att tillhöra en medlemsstat som inte har lyckats göra av med mer än en tiondel av de strukturfondmedel som har tilldelats den. Om vi därför skulle lyckas, tack vare de ansträngningar som samtliga grupper, kommissionen, italienska regeringen gör - och nu är jag verkligen glad att det är kommissionär de Silguy som lyssnar - i vårt uppsåt att ställa outnyttjade strukturfonder till förfogande för de befolkningar som har lidit tusentals och åter tusentals miljarder lire i skador, så anser jag att det skulle vara ett utmärkt resultat och det skulle verkligen vara positivt även för Europeiska unionen som helhet, för hur den uppfattas och för dess ideal.

Amadeo
Herr ordförande! Vi har alla sett de katastrofala effekterna av den jordbävning som drabbat regionerna i centrala Italien.
Vår solidaritet går framför allt till de människor som drabbats personligen av skalvens dramatiska effekter men den måste också utsträckas till att omfatta den förödelse som drabbat det konstnärliga arvet i regionen. I Italien har man inlett en verklig tävlan i solidaritet för att komma med hjälp till offren, en solidaritet som idag - med tanke på skalvets ovanliga omfattning och dramatiska konsekvenser - kräver en exceptionell katastrofhjälp som kräver extraordinära medel förutom de strukturfondsmedel som avsatts för Italien inom ramen för programperioden 1992-99.
Under alla omständigheter - bortom den mest akuta katastrofhjälpen och i ljuset av den aktuella jordbävningens ovanliga varaktighet, omfattning och egenskaper - anser vi att det är lämpligt och viktigt att man kan förekomma alla slags katastrofer genom att tillgripa nya möjligheter till förebyggande åtgärder och att man därvid även kan utnyttja den nya teknik som den moderna vetenskapen erbjuder. Därför är det nödvändigt att kommissionen utformar speciella forskningsprogram för att undersöka och förbygga jordbävningar och startar forskning om ny teknik för att skydda det arkitektoniska arvet som finns i de seismiska riskområdena och som även riskerar att drabbas av andra typer av naturkatastrofer.
Översvämningar i Spanien

Fabra Vallés
Herr ordförande! Först av allt vill jag uttrycka min sorg över förlorade människoliv i de översvämningar som drabbat Valencia och Murcia. Det är ingen tillfällighet att vi är överens i detta förslag till gemensam resolution om att det allvarliga med översvämningarna ligger i den regelbundenhet med vilken de inträffar och i områdets geologiska kännetecken som har en tendens till förlust av skog och erosion.
På grund av detta begär vi, kräver vi, ansöker vi, brådskande om ekonomisk hjälp för att reparera skadorna och för en återuppbyggnadsplan av allt som har förstörts av dessa översvämningar.
Men jag skulle vilja peka ut det allra viktigaste, nämligen begäran om en särskild budgetpost för att förebygga och reparera effekterna av dessa återkommande översvämningar.

González Álvarez
Herr ordförande, herr kommissionär! För att inte upprepa för mycket vill jag säga att det är sant att dessa översvämningar inträffar regelbundet i området kring Alicante, Valencia, Murcia, i de östra delarna av Spanien. Det är också sant att det denna gång omkom fem människor, vilket är det som mest måste beklagas, men det är också sant att det uppstod skador för över 10 000 miljoner pesetas på bostäder, infrastruktur och jordbruksmark.
Därför begär vi, som min kollega säger, ett brådskande stöd. Dessutom måste vi komma ihåg att när vi gick igenom ett betänkande om civilskydd, handlade ett av ändringsförslagen om att skapa en specifik budgetpost, därför att denna typ av katastrofer tyvärr ofta inträffar, varje månad är de uppe i plenarsammanträdena och en speciell budgetpost kanske skulle underlätta hjälpen och göra den effektivare och snabbare när den behövs.
Skogsbränder i Brasilien

Telkämper
Herr ordförande! Ingen kan vara överraskad över nyheten att skogen brinner i det brasilianska amazonasområdet. Ty i flera år har man i detta ekologiskt ytterst ömtåliga område gjort fel som inte kan ställas tillrätta igen av människohand, i flera år har man hänsynslöst bedrivit brandröjning, och i flera år har man åstadkommit ytterligare infrastrukturella förutsättningar för ännu snabbare avverkning och borttransport, så att den tropiska skogen försvinner för alltid i ännu snabbare takt.
Därvid är det ett faktum att det inte finns något kontinuerligt nyttjande av den tropiska skogen för industriella ändamål och under skyddet av multinationella företag. De enda som verkligen kan hantera den tropiska skogens livsviktiga ekosystem är de indianska befolkningar som bor där. De är de första som lider av det nuvarande smogtäcket, och inte piloterna och bilförarna i Manaus. De har i flera år varit de första som fördrivs av djuruppfödare som leker med tändstickor och av caterpillars i tjänst hos företagare som handlar med tropiska träslag, och de som också utsätts för påtryckningar från icke markägande från andra områden i Brasilien.
Om det i Brasilien funnes en markreform, om den brasilianska regeringen skulle besluta och genomföra effektiva lagar mot brandröjning, om forskningsresultaten från G7-pilotprogrammet för Amazonas, där mycket pengar har flutit in, skulle förverkligas, då vore den tropiska skogen mindre hotad, då skulle här kontinuerligt och ekologiskt frambringade produkter säljas till rättvisa priser. Och de tropiska trädslagen skulle stanna kvar där de står idag, till gagn för människorna där, för de multinationella företagen och för vårt ekosystem naturen.

González Álvarez
Tack så mycket, herr ordförande, herr kommissionsledamot. Tidigare sade min kollega, min landsman Fernando Martín, att skogsbränderna i Indonesien och Brasilien är dåliga nyheter inför toppmötet i Kyoto. Och det är sant.
Det finns två väsentliga orsaker till skogsbränderna i Indonesien och Brasilien: skogsbolagens vinstintressen och jordbrukarnas krav. De två måste behandlas på helt olika sätt. Skogsbolagen, för vilka skogsbränderna producerar ekonomiska vinster, måste behandlas med en rättmätig lagstiftning som förutsätter straffsanktioner.
Vad gäller jordbrukarna måste vi komma ihåg att för en tid sedan - inte så länge sedan - flyttade 40 000 bönder 100 mil i Brasilien och krävde en rättvis jordfördelning. Nå, detta är en av orsakerna till de framkallade bränderna. Vi tror att detta är de två åtgärder som måste vidtas: sanktioner mot skogsbolagen som förbrukar en naturresurs som är hela mänsklighetens egendom, rättvis fördelning av jorden för att bönderna inte skall se sig tvingade att bränna ner skogen.
Orkanen i Mexiko

González Álvarez
Herr ordförande! Vi vill inleda detta inlägg med att säga att vi gläder oss mycket över att för en gångs skull gratulera kommissionen därför att det ser ut som om den humanitära hjälpen från ECHO var mycket snabb och effektiv. Emellertid tror vi att det allvarliga som orkanen Paulina orsakade, ligger i att den inte gjorde annat än att förvärra en redan dålig situation. Orkanen orsakade 120 dödsfall och drabbade tre stater, vi besökte en av dem, Chiapas, men alla tre befinner sig i liknande situationer med fattigdom, bostadsbrist och avsaknad av infrastruktur. Därför begär vi att den förutsedda hjälpen blir proportionell mot skadorna i dessa så utarmade områden. Det är det enda sättet att se till att de inte fortsätter att förlora sina möjligheter till livskvalitet.

Salafranca Sánchez-Neyra
Tack herr ordförande! Jag anser också att denna hjälp som Europeiska unionen har beviljat är en mycket lämplig hjälp. Den visar Europeiska unionens solidaritet med ett land som Mexiko som just nu förstärker sina relationer med Europeiska unionen i sin helhet, vilket det faktum att man kommer att skriva under ett nytt samarbetsavtal den 8 december visar.
Som fru González Álvarez sade, att även om de uppgifter vi har är provisoriska uppgifter så är de tillräckligt oroande för att Europeiska unionen skall fundera över nödvändigheten att öka hjälpinsatserna. Jag instämmer därför också i hennes gratulationer till kommissionens tjänstemän för dessas insatser, under Boninos ledning, för den effektivitet och snabbhet som man har satt igång denna hjälp på 400 000 ecu.
Men jag tror, herr ordförande, att kommissionen måste fortsätta sina ansträngningar och att man på något sätt måste öka denna hjälp allteftersom vi får fram definitiva och bekräftade uppgifter. Därför, herr ordförande, skulle jag vilja be kommissionsledamoten att han meddelar fru Bonino vår önskan att insatserna, så snart uppgifterna bekräftats, skall öka så som har skett i andra länder exempelvis vad gäller östländerna.
Akrylamidförgiftning i Sverige

Schörling
Herr ordförande! Tunnelbygget genom Hallandsåsen i södra Sverige är en stor miljöskandal som jag inte trodde var möjlig i Sverige 1997. Inblandade parter i denna skandal är två regeringar, ett statligt banverk som bygger järnvägen, ett stort byggföretag, Skanska, som utför arbetet och ett franskt kemiföretag, Rhône-Poulenc, som levererar tätningsmedlet Rhoca-Gil till tunnelbygget. Detta tätningsmedel innehåller mångdubbelt mer av det giftiga ämnet akrylamid än vad företaget tidigare har uppgett. Även Europeiska unionen är involverad i detta, eftersom det är ett TEN-projekt som får stöd av EU.
Hela 1 004 ton av detta tätningsmedel har pumpats in i berget. Av det är 400 ton ren akrylamid. Om man vet hur oerhört giftigt detta ämne är, så förstår man att detta är en stor miljöskandal - inte bara i Sverige, utan det kan vara en stor miljöskandal i hela Europa, eftersom medlet har använts i över tjugo år runtom i hela världen.
I Sverige, som vi trodde var striktast på miljöområdet i Europa, upptäcktes denna skandal av en slump på grund av att några kor blev förlamade, och man var tvungen att undersöka vad det var som dessa kor hade blivit sjuka av.
Hur många människor, som lider av mystiska domningar och stickningar i händer, ben osv., har blivit förgiftade av akrylamid? Det är det ingen som vet. Hur många av dagens, eller framtidens, cancerfall beror på ännu oupptäckta utsläpp av detta ämne? Detta är frågor som vi måste ställa oss, och som även kommissionen måste ställa sig. Därför måste kommissionen se till att man ordentligt undersöker om miljökonsekvensbeskrivningen har följts för detta TEN-projekt. Kommissionen måste också undersöka var och hur detta ämne har använts.

Eriksson
Herr ordförande! Det är som föregående talare sade, att för några veckor sedan upptäcktes förgiftad boskap i det område där denna järnvägstunnel byggs. Efter det stoppade man bygget och kontrollerade vattenbeståndet. Det visade sig då att grundvattnet , inte bara vattnet i bäckarna som rinner runtom, utan också grundvattnet är förgiftat, vilket betyder att dricksvattnet för människor i detta område är odrickbart. För hur många årtionden framåt vet ingen ännu.
Det är ju ödets ironi att det är just i samband med ett tunnelbygge för järnväg, dvs. miljövänliga transporter, som detta sker. Men akrylamid, som ingår i tätningsmedlet Rhoca-Gil som är sålt och distribuerat av det franska kemiföretaget, används ju inte bara i tunnlar, utan också bland annat i gruvor runtom. År 1983 användes i bland annat en av Sveriges då största gruvor 50 kg, bara, av detta tätningsmedel. Man slutade dock att använda det, eftersom man upptäckte att det gav skador på gruvarbetarna som arbetade med medlet.
Det är naturligtvis så nu också, att det är arbetarna som har blivit skadade. Hur skadade de har blivit, vet vi inte ännu. Men att det finns skador bland de människor som har arbetat med detta projekt - det vet vi. Med andra ord: förgiftad boskap, avlivat avelsboskapsbestånd, stoppad köttproduktion för att man har fått in kontaminerat kött i denna produktion och grundvattenförgiftning i stor skala. Den svenska regeringen har sett till att en polisutredning sätter igång. Dessutom skall en oberoende kommission undersöka saken. Jag anser emellertid att också EU har ett stort ansvar och måste, eftersom det är ett TEN-projekt, kontrollera om detta medel fortfarande säljs i stor skala, hur många EU-medborgare som kanske har kommit i kontakt med det och att man också fortsättningsvis programmerar in det som skadligt ämne.

Lööw
Herr ordförande! Det som har hänt kring Hallandsåsen är naturligtvis en tragedi. Det är i Sverige som vi måste hantera den skada som har uppstått. Jag välkomnar dock ändå att det också kommer upp till debatt här, eftersom det naturligtvis är viktigt att både EU och enskilda medlemsstater drar lärdom av det som har hänt. Därför måste kommissionen nu ta reda på var och hur akrylamiden har använts, och fortfarande används, överväga behovet av ett förbud, men också kontrollera om tillverkaren verkligen har följt de gällande direktiven när det gäller bland annat märkning.
Det är faktiskt häpnadsväckande hur man kan hantera farliga kemikalier på ett sådant sätt som här har varit fallet. Resultatet visar sig nu med förgiftad yttre miljö och arbetstagare som har fått skador på nervsystemet. Kemikalier är ju på ett sätt samhällets gissel. Vi som skall sköta lagstiftningen för en ständig kamp för att hålla jämna steg med nya produkter som introduceras på marknaden.
Europaparlamentet har ju kraftfullt drivit frågan om att man skall få en omfattande miljöprövning för de transeuropeiska nätverken. Det har emellertid inte varit aktuellt i detta fall, eftersom projektet beslutades långt före det svenska EU-medlemskapet. Det kan väl förtjäna att nämnas i alla fall att tunneln i sig under Hallandsåsen inte är finansierad av EU-medel, även om järnvägsbygget ingår som ett TEN-projekt. Det gör naturligtvis inte katastrofen mindre, men jag tycker ändå att det kunde vara av intresse för er, kolleger i Europaparlamentet, att veta att tunneln alltså inte finansieras av EU-medel.
Jag välkomnar resolutionen och hoppas på aktivitet från kommissionen.

Stenmarck
Herr ordförande! Låt mig börja med att beklaga det som har hänt och rikta de största sympatier till dem som har drabbats.
I denna som i så många andra frågor är den bekvämaste vägen väldigt ofta att efterfråga ny lagstiftning och nya EU-direktiv. I stället borde man ställa sig frågan: Vad gick egentligen fel? En mängd frågor hänger i luften. Vem bär egentligen ansvaret när alla skyller på alla - byggföretag, myndigheter och regering? Det måste nu klargöras av en kommission och av rättsliga myndigheter.
En del av sanningen är att även detta i huvudsak är en nationell fråga. Sveriges socialdemokratiska regering har nu i tre år, sedan Sveriges inträde i unionen, förhalat en miljöbalk och därmed implementeringen av tre stycken EUdirektiv och miljökonsekvensbeskrivningen.
Tunneln genom Hallandsåsen är avsedd att bli den största tidsbesparande åtgärden på en väldigt lång järnvägssträcka. Det vore mycket olyckligt att nu skyffla igen den och göra ett av de miljömässigt bästa transportalternativen omöjligt att genomföra. Det är inte tunneln som det är fel på, utan den klantiga hanteringen i form av inkompetens och bristande ledarskap.

d'Aboville
Herr ordförande! Ett giftutsläpp har ägt rum i Sverige vid bygget av Hallandstunneln, ett icke försumbart giftutsläpp, eftersom det verkar som om grundvattnet har berörts.
Flera kor som dricker vattnet vid tunnelns utgång, vilket togs upp den 30 september, har uppvisat symptom p.g.a. nervgifter och man har varit tvungen att slakta dem.
Sedan dess har arbetet stått still. En rättslig undersökning har inletts för att fastställa olika aktörers ansvar. Mediauppståndelsen kring den här affären har varit mycket stor, men för närvarande har den av regeringen inrättade undersökningskommittén inte kommit med sina slutsatser. Och det är där skon klämmer.
I själva verket är det så att den produkt som är upphovet till föroreningen är producerad av en fransk fabrikant som man tycker om att ifrågasätta. Nu är det så att den här produkten används sedan 20 år tillbaka utan någon som helst negativ inverkan på miljön, men användningen av den kräver att man följer ett rigoröst förfarande. Jag vill påminna er om att byggherren själv deklarerade för pressen, den 8 oktober, att det kunde ha begåtts misstag på hans bygge och att han tog det fulla ansvaret för de kroppsskador som hans anställda har fått utstå.
Självklart fördömer vi alla giftutsläpp, självklart begär vi att kommissionen skall göra en undersökning, men att utan bevis fördöma leverantören av det ifrågasatta materialet anser vi vara mindre brådskande, eftersom den officiella undersökningen inte har framfört sina slutsatser.

Olsson
Herr ordförande! Alla inblandande, från Sveriges regering till underleverantörer, har ett ansvar för den fruktansvärda skandalen i Hallandsåsen. Situationen i bygden är katastrofal: Boende kan inte använda det lokala vattnet, området riskerar att förlora sin attraktionskraft som fritids- och rekreationsområde, jordbruks- och trädgårdsprodukter blir oanvändbara, marknaden överreagerar och även oskadade produkter blir osäljbara inom ett stort område.
Oväntade kostnader i samband med tunnelbygget kan ha påverkat miljösäkerheten. Men nödvändiga besparingar, även i statsbudgeten, får aldrig leda till minskning av miljökontrollen. Den involverade industrin och huvudentreprenören är multinationella företag. Därför är det nödvändigt och angeläget att det internationella samhället, i detta fallet EU, reagerar. Därför måste parlamentet med kraft kräva att kommissionen undersöker dels att gällande lagstiftning följs, dels om den kan förbättras.
Jag stöder resolutionen och gläder mig samtidigt åt att EU-motståndarna från Sverige här i parlamentet nu litar till EU: s institutioner.

Hautala
Herr ordförande! Det är tråkigt att finna att Rhône-Poulencs företrädare har ljugit om halten av akrylamid i detta material. De har fått lov att medge detta och trots det har företaget i många sammanhang skrivit under alla möjliga resolutioner om ansvarskännande affärsverksamhet och miljövänlighet. Detta visar mycket tydligt att industrin ingalunda är mogen för någon självreglering. Det tycks ju många här i parlamentet tro, men detta exempel visar nog än en gång att lagstiftning behövs. Som medlem av ekonomiutskottet kan jag berätta att vi i en nära framtid i plenum kommer att rösta om ett betänkande som behandlar byggvaror. Det är uppenbart att det hela tiden på marknaden introduceras ämnen vilkas verkningar inte är tillräckligt väl kända, särskilt lite vet man om hur de uppför sig när de släpps ut i naturen.

Cars
Herr ordförande! Ett av Europas mest natursköna områden har drabbats av en miljökatastrof. Människor kring Hallandsåsen har fått vatten, gröda och boskap förgiftade av ett cancerframkallande ämne. Även människor kan ha fått allvarliga skador.
Det är av stor vikt att ansvarsfrågan utreds och att de som förorsakat katastrofen ställs till svars. Företaget RhônePoulenc ljög om ämnets farlighet och satte därmed arbetarnas och invånarnas hälsa på spel. Men den svenska regeringen och banverket har inte heller tagit sitt ansvar. Projektet fick pågå alldeles för länge innan riskerna för miljön togs i beaktande.
Bygget av tunneln under Hallandsåsen får fortsätta endast om det kan ske utan fara för miljön och i samråd med Båstads kommun, vars synpunkter här måste tillmätas en avgörande roll.
Det för stunden viktigaste är dock att snabb och tillfredsställande hjälp omgående ges de människor som drabbats.

de Silguy
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag skall börja med de två första ämnena, Italien och Spanien. Tillåt mig att lägga fram kommissionens ståndpunkt både avseende jordbävningarna i Italien och översvämningarna i Spanien, och försäkra er om att kommissionen deltar i bedrövelsen hos de europeiska medborgare, som har drabbats av två katastrofer.
När det gäller det direkta stödet till katastrofernas offer, erinrar kommissionen om att Europeiska gemenskapernas budget för 1997, tyvärr, inte innehåller medel för akut bistånd inom Europeiska unionen, den finansiella myndigheten har försett posten B4-3400 med en " i minnet" -notering för andra året i följd.
Låt oss nu återgå mer särskilt till problemet med kulturarvet som togs upp alldeles nyss. För att restaurera det har kommissionen redan den 1 oktober 1997 fått loss, i Italien, ett akut stöd på 100 000 ecu för att skynda på restaureringen av Giottos och Cimabues fresker, vilka skadades allvarligt i Assisi. Kommissionen är medveten om den här hjälpens otillräcklighet, och Raphaël-programmets totala fyraårsanslag - 30 miljoner ecu - skulle inte räcka till för att återställa de tusentals skadade historiska byggnaderna, och i synnerhet Fransiskus av Assisis basilika.
Kommissionen är ändå beredd att undersöka möjligheterna för att organisera, med de italienska myndigheternas godkännande, ett slags europeiskt tekniskt stöd för att snabbt utvärdera skadornas omfattning och att ta itu med, under bästa möjliga tekniska och vetenskapliga förhållanden, restaureringen av de skadade byggnaderna. Jordbävningarna i Italien har påverkat landsbygdsområden som täcks av mål 5B. Ordförandena i de två berörda regionerna har alltså riktat en begäran till kommissionen om att programmeringen av mål 5B skall anpassas, i förhållande till nya prioriteringar och nya behov som uppstår till följd av det här jordskalvet. Ett möte mellan kommissionen och den italienska regeringens representant har organiserats för detta ändamål. Det har gjort det möjligt att bättre urskilja katastrofens omfattning och att utvärdera skadorna. Jag tror att jag svarar samtliga av eftermiddagens talare när jag säger att kommissionen kommer att göra allt den kan, inom ramarna för det juridiskt möjliga i utnyttjandet av strukturfonderna, för att bemöta dessa behov. Jag skulle vilja säga fru Todini att jag har noterat hennes förslag om forskning, och jag kommer att redogöra för det för min kollega Cresson.
När det gäller Spanien bedömer kommissionen att den nödvändiga förstärkningen av förebyggande åtgärder bör, och kan, uppnås med hjälp av befintliga samfinansieringsmedel. Jag tänker i synnerhet på mål 1, som är tillämpligt på den autonoma regionen Valencia. Kommissionens enheter står till förfogande för behöriga nationella och regionala myndigheter, i syfte att finna lämpliga lösningar, inom ramen för EUGFJ-utveckling (Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk), ERUF (Europeiska regionala utvecklingsfonden) och sammanhållningsfonden. Varje begäran om att omfördela åtgärder eller medel, som ännu inte har utnyttjats och som kan skydda den känsliga zonen mot sådana katastrofer, kommer att studeras av kommissionen på grundval av de finansiella bidrag som har inrättats inom gemenskapens stödramar. EUGFJ-utveckling skulle därmed kunna finansiera den materiella återuppbyggnaden inom jordbruks- och skogsvårdsproduktionen samt underlätta inrättandet av förebyggande åtgärder.
I det sammanhanget kan program för att utbilda experter och för att göra befolkningen medveten om förebyggande åtgärder komma i fråga. Det är ändå nödvändigt att lämpliga finansiella medel finns angivna i gemenskapens ramar för regionalstöd, mål 1 eller 5B.
För övrigt vill kommissionen erinra om att den spanska regeringen i våras föreslog, i enlighet med gemenskapens initiativ Interreg 2C, ett funktionsdugligt program för regionalpolitik och för kampen mot torkan. Det prioriterar hanteringen av exeptionella skörder och risksituationer som hänger samman med den torra marken. Utredningen av det programmet, vars anslag kommer att ligga på 140 miljoner ecu, håller just nu på att avslutas. Kommissionen kommer att godkänna det så snart den är klar.
När det gäller bränderna i Brasilien delar kommissionen självklart parlamentets oro för skogsbrändernas inverkan i Amazonas. Inom ramen för pilotprogrammet för bevarandet av Brasiliens tropiska skogar - jag vill påminna om att dess syfte är att inspirera de brasilianska myndigheterna till en utvecklingsstrategi för Amazonas som är bättre anpassad till miljökraven - har ett projekt för kontroll av bränder och skogsskövling just godkänts, till en kostnad av 20 miljoner dollar. Kommissionen ger sitt stöd till det initiativet. Kontakter har redan upprättats för det ändamålet mellan det gemensamma forskningscentret ISPRA och dess brasilianska partner. De närmare bestämmelserna i det här projektet kommer att diskuteras under nästa vecka i Amazonas, i Manaos, vid det fjärde mötet för pilotprogrammets deltagare. Planen för kontroll av bränder kommer att göra det möjligt att lättare begripa brändernas orsaker och konsekvenser, med hjälp av studien av nio testzoner i Amazonas.
Kommissionen önskar stödja de brasilianska myndigheterna för att bättre kunna bemästra en hållbar förvaltning av skogarna. Vi anstränger oss för att få fram fler incitament för det ändamålet, t.ex. genom att certifiera produkter som härrör från en hållbar förvaltning eller att införa en miljöklausul inom det allmänna preferenssystemet.
När det gäller Mexiko delar kommissionen parlamentets bekymmer för den situation som har framkallats av orkanen Pauline. Redan då skadorna tillkännagavs reagerade kommissionen snabbt eftersom vi den 10 oktober godkände ett bistånd på 400 000 ecu. Antalet dödsoffer uppgår till ca 180, och försvunna till 300. Den berörda befolkningen: fler än 300 000 offer. De materiella skadorna är betydande, men svåra att utvärdera.
För att svara fru Gonzáles Álvarez skulle jag vilja säga att de tilldelade medlen ägnas akut rehabilitering - vattenrening, tillfälliga skydd - och till införskaffande av nödvändiga varor: presenningar, kläder, första hjälpensatser. Ett livsmedelsbistånd ingår också. Denna hjälp kommer att genomföras med hjälp av de icke-statliga organisationerna, och just nu gör det mexikanska Röda korset en bedömning av behoven.
Mot bakgrund av dessa bedömningars slutsatser kommer kommissionen att kunna, som ett komplement till den här första hjälpen, att kunna besluta om, i förekommande fall, att bevilja ytterligare stöd, och jag kommer i det avseendet att lämna vidare de förfrågningar ni skulle vilja att jag framför till fru Bonino.
Det sista ämnet slutligen, när det gäller akrylamiden som har använts vid bygget av en tunnel i Sverige vill jag påminna om att akrylamiden anses vara ett giftigt kemiskt ämne, som kan framkalla cancer och mutationer, enligt direktiv 67/548 om klassificering, emballering och märkning av farliga ämnen. Det förekommer också i den första listan över prioriteringar för riskutvärdering, antagen av kommissionen och medlemsstaterna. Idag är de svenska myndigheterna i färd med att analysera konsekvenserna av att byggnadsarbetarna genom olyckshändelse utsatts för akrylamid.
Jag kan säga er att Sverige just nu har tagit itu med att jämföra händelseutvecklingar. Studien av dessa händelseutvecklingar, som syftar till att se hur akrylamiden har påverkat den berörda miljön, skulle kunna omvärdera befintliga fakta om akrylamid när det gäller människors hälsa och miljön. Resultaten av dessa arbeten kommer att presenteras i december för medlemsstaterna, för att man skall kunna planera lämpliga åtgärder för att minska riskerna.
Enligt information från de svenska myndigheterna har utvärderingen av inverkan på miljön genomförts i enlighet med svensk lagstiftning som gällde innan Sverige blev medlem av Europeiska unionen, t.o.m. innan landet deltog i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Följaktligen skulle jag tro, i förebyggande syfte, och i enlighet med den information vi fått, att det är föga troligt att bestämmelserna i direktiv 85/337 har tillämpats.
När det gäller er fråga om gemenskapens stöd till Hallandsåsprojektet och den berörda tunneln, ingick finansieringen av en rad förbättringar av the West Coast Railway i ett beslut som kommissionen fattade 1995. Men det beslutet omnämnde inte specifikt det nämnda tunnelprojektet, och inga betalningar har utgått till tunnelarbetet. Kommissionen har inte vidtagit någon åtgärd för att ge sitt finansiella stöd till tunnelbygget i framtiden. Om en finansieringsbegäran skulle lämnas in, skulle kommissionen utan tvivel undersöka frågan om respekten för gemenskapens miljölagstiftning.
Och för att avsluta det här ämnet vill jag påminna om att förslaget till direktiv om dricksvatten, som förra veckan var föremål för ett politiskt avtal i rådet, föreskriver en strikt begränsning av förekomsten av akrylamid till 0, 1 mikrogram per liter. Som en konsekvens av det gör kommissionen, liksom medlemsstaterna, allt de kan för att maximalt begränsa riskerna som är förbundna med användningen av vissa substanser och för att förhindra olyckor.

Eriksson
Det är ingen ordningsfråga, herr ordförande. Jag vill bara rikta ett tack till kommissionären så här långt. Jag hoppas att man också undersöker förekomsten av ämnet runtom i andra stater än Sverige, eftersom vi vet att det har använts.
Jag vill också glädja min kollega Olsson och säga att jag naturligtvis hoppas att människor, djur och natur skall leva, och leva ungefär lika intensivt som min fortsatta EU-kritik.
Det är ingen ordningsfråga, herr ordförande. Jag vill bara rikta ett tack till kommissionären så här långt. Jag hoppas att man också undersöker förekomsten av ämnet runtom i andra stater än Sverige, eftersom vi vet att det har använts.
Jag vill också glädja min kollega Olsson och säga att jag naturligtvis hoppas att människor, djur och natur skall leva, och leva ungefär lika intensivt som min fortsatta EU-kritik.

Ordföranden
Nej, det är faktiskt ingen ordningsfråga, fru Eriksson.
Nu går vi över till resolutionsomröstningen.
Angående resolutionsförslaget om Algeriet (B4-0827/97)
Bertens
Herr ordförande, kollegor! Den liberala gruppen tyckte det var bra att lämna in en resolution om situationen i Algeriet, bland annat i ljuset av en frågestund i slutet av nästa månad. Vi har förhandlat om detta och tack vare ett " ja" -block från PPE-gruppen kunde vi föra den debatten. Jag har förstått att det nu kommer ett " nej" block från PPE-gruppen. För att inte genera dem och dra skam över dem med en slutförd resolution så drar vi in vår resolution.

Ordföranden
Tack her rBertens, jag noterar alltså att resolutionsförslaget dras tillbaka.
Angående resolutionsförslagen om naturkatastrofer och jordbävningen i Italien
Todini
Herr ordförande! Som jag redan påpekade för ett tag sedan under debatten, föreslår vår grupp ett tillägg till paragraf 4 i den gemensamma resolutionen. Vi hade föreslagit en ändring, men låt mig stryka under att det i stället rör sig om ett tillägg till paragraf 4. Vi vill göra följande tillägg: " begär dessutom av rådet och kommissionen att utvärdera möjligheten att, vid naturkatastrofer i en medlemsstat, den andel av strukturfondsmedel som är avsedda för den aktuella medlemsstaten och som ännu inte utnyttjats skall kunna utnyttjas i en nödsituation" . Detta skall alltså läggas till det som redan sägs i paragraf 4.

Dell'Alba
Herr ordförande! Ursäkta mig, men jag vet att det idag är svårt att få igenom vissa saker.
Fru Todini lägger inte fram ett muntligt ändringsförslag. Hon föreslår helt enkelt att hennes ändringsförslag, som lämnades in enligt reglerna, som översattes till nio språk och som finns med i era dokument, inte skall ersätta någonting, utan betraktas som ett tillägg. Så, ur den synvinkeln är det helt möjligt att anta det.

Ordföranden
Herr Dell'Alba, jag tackar Er för det klargörandet. Vi kommer att bedöma problemet när det är dags, när turen går till fru Todinis ändringsförslag.

Omröstning
Castellina
Det ämne som Barzanti-betänkandet tar upp är alldeles nytt och ganska svårt eftersom det handlar om att definiera skyddet av immaterialrätter mot den mycket viktiga bakgrund som den nya informationstekniken och kommunikationstekniken utgör och som möjliggör en mängd olika metoder och kanaler när det gäller att återge och återskapa ett visst verk.
Vår grupp röstar för den resolution som presenterats här eftersom den kraftfullt framför - samtidigt som den anpassas - den inspirationskälla till den europeiska lagstiftningen när det gäller immateriella rättigheter som alltid har varit försvaret av upphovsmannens "droit moral" , vilken det inte finns någon anledning att överge i den nya situation som informationssamhället skapat.
I detta avseende ligger betänkandet med andra ord i linje med de tankegångar som presenterats i Bernkonventionen och i harmoni med kommissionens meddelande, som i sin tur representerar den linje som framkommit i de avtal som träffats nyligen vid WIPO (Världsorganisationen för immaterialrätt) där viktiga aspekter preciseras och stora brister rättas till.
Men vi är ändå inte lugna, därför att parallellt med detta försiggår, inom ramen för OSSE, mellanstatliga förhandlingar om det multilaterala avtalet om investeringar (där emellertid även en representant för Europeiska unionen deltar). Om nu detta avtal skulle dra slutsatserna att den inriktning som hittills framkommit skulle bli förhärskande, så står vi inför en mycket allvarlig konflikt. Inom det multilaterala avtalet om investeringar utgår man, till skillnad från den europeiska traditionen, från den anglosaxiska traditionen, men framför allt den amerikanska idén om copyright . Den immateriella rätten ses som en investering, skyddad av ett system av licenser, vilka förutsätter en ersättning (men inte för uttolkarna), snarare än ett system som grundas på att upphovsmannen överlåter en exklusiv rättighet.
I och med att vi avger en positiv röstförklaring från vår grupp i samband med den resolution som presenterats av Barzanti, har vi som representanter för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt velat påpeka de möjliga motsägelser som skulle kunna uppkomma mellan framtida gemenskapsdirektiv och de utfästelser som unionen gör i det multilaterala avtalet om investeringar så att detta så snart som möjligt kan klaras ut - i detalj - från kommissionens sida och att denna anstränger sig för att de utgångspunkter som vi har redogjort för i parlamentet skall råda.

Caudron
Det samråd som föreslås av vår kollega Roberto Barzanti markerar ett framsteg i kommissionens hänsynstagande till uppkomsten av nya kommunikationsmedel. Det är verkligen på tiden.
Det är faktiskt så att denna massiva anstormning av information i vårt samhälle radikalt ändrar begreppet om upphovsrätt och närstående rättigheter. Det är nödvändigt att unionen förser sig med rättsliga verktyg för, inte en större harmonisering, utan för en total harmonisering.
Effektiviteten i de åtgärder som kommer att antas beror på vår sammanhållning, men vi måste hålla i minnet att åtgärderna, vilken grad av tvång de än har, inte kan vara helt " ogenomträngliga" .
Ärade kollegor, tillåt mig att avvika från ämnet: en paradox är på väg att uppstå. Medan våra mest framstående ekonomer höjer den liberala globaliseringen till skyarna, suddar denna ut begreppet om privat äganderätt.
Jag godkänner meddelandet och den allmänna riktlinje som vår kollega presenterar. Mina tvivel markerar inte alls en misstro, nej tvärtom: jag vill helt enkelt att alla skall vara medvetna om att vi kollektivt har svårigheter i och släpar efter informationssamhället.

Kirsten Jensen, Blak och Iversen
, skriftlig. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet röstar för Barzantis betänkande. Informationssamhället ställer stora krav på den upphovsrätt som vi hittills haft, och globaliseringen har skapat ett behov av internationella bestämmelser på detta område. Det handlar å ena sidan om att skapa lika och rimliga förutsättningar för upphovsrättsinnehavarna. Å andra sidan skall det finnas ett system som tar hänsyn till de nya tekniska möjligheterna. Detta gäller både produktion, reproduktion och distribution. Det är därför tillfredsställande att kommissionen nu uppmanas att komma med ett samlat utspel på detta område. Vi hoppas innerligt att kommissionen tar fasta på denna uppmaning.

Ryynänen
Det europeiska upphovsrättsliga skyddet håller av hävd en hög standard. I en omvälvande omgivning gäller det att sörja för att denna höga standard behålls. Det är en ytterst svår och komplicerad uppgift.
Kommissionens meddelande om uppföljningen av grönboken om upphovsrätt och närstående rättigheter i informationssamhället är därför mycket behövligt. Nu bör man på denna grund raskt gå vidare till ett förverkligande av den regleringsutveckling som det nya informationssamhället kräver. Många frågor från rätten att kopiera till rätten att distribuera väntar ännu på sin lösning.
När man diskuterar frågan om "droit moral" i en digital miljö måste man beakta både rättsinnehavarens och konsumentens intressen. Läroinrättningar och bibliotek har ur allmänhetens synpunkt en central serviceuppgift och deras förutsättningar att fullgöra uppgiften måste tryggas vad gäller sådant som faller under lagen om upphovsrätt.
I stället för ett motsatsförhållande behövs en utredning av användarens rätt att få tillgång till verk, att kopiera dem och överföra dem på ett så ändamålsenligt sätt som möjligt. För utvecklingen av medborgarnas informationssamhälle är det ett viktigt resultat att WIPO, Världsorganisationen för immaterialrätt, i sitt avtal om upphovsrätt erkänner rätten till spridning till allmänheten. Då kan rätten till fullo tillämpas på digital överföring. Exempelvis bör tillfällig och kortlivad kopiering som ett led i processen inte hindras eller försvåras genom att det betraktas som ny produktion. Beträffande multimediaverk bör effektiva och rättvisa metoder införas för att få kompensation.
Ett fungerade och rättvist system för upphovsrätt är viktigt för att marknaderna skall fungera, men också i ett kulturperspektiv. Det gäller att bibehålla balansen mellan upphovsrätt och användarrätt. Ett informationssamhälle grundat på andliga resurser förutsätter att bägge rättigheterna skyddas vid förändringar. Aktörerna mellan upphovsmannen och konsumenten behöver sitt, men det får inte fastställas på upphovsmannens och slutkonsumentens bekostnad.
Informationssamhället är till sin natur internationellt, det sträcker sig över alla gränser. Därför behövs utöver gemenskapens åtgärder även hållbara internationella standarder. För ett förverkligande av det upphovsrättsliga skyddet behövs också hårdare metoder som kan få bukt på den vitt utbredda piratismen.

Den nya teknikens påverkan på pressen
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0289/97) av Daskalaki för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om den nya teknikens påverkan på pressen i Europa.

Daskalaki
Herr ordförande! Det är en stor glädje och ära att idag inför hela Europaparlamentet presentera resultatet av ett arbete som pågått under över ett år inom ramen för Europaparlamentets utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, samt resultaten från de överläggningar vi haft med alla intresserade parter: Europaparlamentets betänkande om pressen.
Antagandet av nämnda betänkande i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media med nästan enhälligt beslut - det fanns en reservation - och, hoppas jag, av hela parlamentet, visar sig vara speciellt aktuellt denna period under vilken världspressen befinner sig i en viss kris vad gäller spridningen av trycksaker. Det riktas, dessutom, en väldigt skarp kritik från många håll gällande den roll som den är skyldig att spela och de principer den bör följa, emedan också diskussionen om gränserna mellan pressfrihet och respekt för privatlivet aktualiserats.
Vi tog vår början i den historiska och obestridliga roll som den skrivna pressen spelade och spelar för demokrati, frihet och mänskliga rättigheter och författade detta betänkande med målsättningen att dels påminna om pressens speciella roll men också att stimulera en bred dialog om den nya ram som formas för den skrivna pressen i informationssamhällets nya och exceptionellt viktiga miljö.
Det ingår inte alls i våra ambitioner att undervärdera. Tvärtom, den nya teknikens effekter på upplysandet av den europeiska allmänheten är mångdimensionell och mycket viktig. Vi uppskattar dock att kombinationen och kompletterandet av brukandet av nya medier å ena sidan och den vana att läsa press som är förbunden med den europeiska kulturen å den andra leder till medborgarens fullständiga och heltäckande upplysning.
Givet den princip som borde genomsyra det moderna europeiska samhället, alltså att information inte bara är en produkt bland andra kommersiella produkter, trots att även den finns på marknaden, uppmanar vi kommissionen och medlemsstaterna att skapa de erforderliga förhållandena för dialog och självreglering för de intresserade parterna, som för övrigt också är de enda behöriga att återigen fastställa den roll som pressen uppmanas att spela i denna nya informationsmiljö, samt att föreslå lösningar på de frågor som uppkommer i denna miljö, som ofrånkomligen färgas av konkurrens och av en mer generell kris i tilliten till det offentliga samt likgiltighet inför det offentliga hos en stor del av befolkningen.
Eftersom vi fast tror även på pressens bildningsroll, speciellt hos vissa publikationer med specifikt utbildningsmässigt, kulturellt, vetenskapligt, eller annat specifikt innehåll, betonar vi behovet av att stödja en europeisk politik som kan föra pressen närmare de unga, redan i skolan.
Vi inser betydelsen av journalisters bekantskap med ny teknologi, men också deras fortsatta ansvar vad gäller trovärdig information av hög kvalitet och understryker så speciellt behovet av deras kontinuerliga utbildning och yrkesinrättande. För övrigt är också kommissionens och medlemsstaternas uppmuntran till dialog mellan journalister och deras medintressenter i frågor som arbetsförhållanden, nya sysselsättningsformer och immaterialrättsliga frågor inom ramen för informationssamhället nödvändig.
Dessutom, då vi anser att fri tillgång till distributionssystemen är en oskiljaktig del av pressfriheten, uppmanar vi kommissionen och medlemsstaterna att övervaka de nationella distributionssystemen så att alla tidningar och tidskrifter har samma möjlighet att distribueras.
Slutligen, då vi respekterar principen om samarbete, föreslår vi samarbete mellan kommmissionen och medlemsstaterna i syfte att underlätta harmonisering av frågor som är gemensamma för pressen i hela Europa, som till exempel frågan om mervärdesskatten på tidningar och tidskrifter och kostnaden för distribution av press via postväsendet.
Jag hoppas, herr ordförande, att detta försök som tagit sin början i vårt parlament kommer att få ett stort gensvar i fortsättningen. Jag tackar alla kollegor för deras uppmärksamhet. Jag skall inte ta all tid i anspråk, jag anser att jag sagt det jag ville säga. Till slut skulle jag vilja rikta ett varmt tack till mina kollegor i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media samt till er alla för er uppmärksamhet.
(Applåder)

Hawlicek
Herr ordförande! Jag vill återgälda kollegan Daskalakis tack som hon har uttalat till ledamöterna i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media ty jag anser det vara mycket viktigt, att fru Daskalaki har tagit upp denna för pressen, till följd av de nya teknologierna, betydande frågan i detta initiativbetänkande. På grund av konkurrensen med de nya kommunikationstjänsterna uppstår en svår situation för pressen. Det visar sig, att till exempel från 1991 till 1995 dagstidningarnas upplaga i EU: s medlemsstater har gått tillbaka ca. 3, 7 % och att också andelen annonsutgifter, som går till tryckta massmedia, ständigt har avtagit sedan 1980. Detta är framför allt pressens huvudsakliga bekymmer.
Sedan början av 80-talet har TV nästan överallt i Europa varit den huvudsakliga orsaken till tillbakagången i reklamintäkterna, och konkurrensvillkoren mellan tryckta massmedia och övriga media skärps ytterligare nu genom utbredningen av nya reklamformer i elektroniska media och införandet av on line-informationsservice. Därför anser jag det vara helt riktigt att fru Daskalaki i sitt betänkande har understrukit att dessa nya media har kommit i åtnjutande av gemenskapsbidrag inom ramen för initiativ till befrämjande av informationssamhället, under det att den skrivna pressen inte har erhållit något motsvarande stöd.
Vi från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media kräver nu inte en direkt stimulans av pressen från Europeiska gemenskapen, men åtminstone åtgärder för ett indirekt stöd. Jag anser framför allt att utbildningsåtgärder för journalister är mycket viktiga. Jag vill peka på att jag i mitt betänkande från kulturutskottet om Agenda 2000 särskilt har hänvisat till nödvändigheten av utbildning av journalister i de nya medlemsländerna.
Jag är överens med fru Daskalaki, att den skrivna pressen och övriga media bör komplettera varandra och absolut kunna bestå bredvid varandra inom ett nytt kommunikationsområde, men att kommissionen bör ta sig an detta svåra läge för pressen. Därför välkomnar jag att för första gången i Europaparlamentet frågan om effekterna av de nya teknologierna på pressen kan tas upp i detta initiativbetänkande.

Perry
Herr ordförande! Jag håller med om att vad som sägs i Daskalakis betänkande tar upp en mycket viktig fråga för oss alla i demokratiska länder. Vi är alla överens om att en av de centrala pelarna i en demokrati består av en fri press, och en fri och pulserande press är lika mycket ett tecken på en hälsosam demokrati som ett pulserande parlament.
Ny teknik är oundviklig, och den kommer oundvikligen att påverka pressens karaktär och journalisternas villkor. Vi bör inte försöka stoppa dessa förändringar. Vi måste försöka säkerställa att pressens vitalitet och självständighet bibehålls under de nya förhållandena. Av dessa skäl anser vi stycke W i ingressen och punkt 9 vara felaktiga. Nya teknologier kommer att kräva att nya juridiska rättigheter identifieras. Gamla copywrightregler kan inte så enkelt tillämpas t.ex. på det nya Internet.
I Storbritannien har vi sannerligen en mycket dynamisk press, några skulle ibland säga att den är alltför dynamisk. Men den vitaliteten och tillväxten är ett resultat av fri företagsamhet, uppmuntrande initiativ och anpassningen till användningen av ny teknik. Personligen ställer jag mig mycket tveksam till kraven på harmonisering av moms på tidningar och tidsskrifter för hela Europa. Enligt min uppfattning skall tidningar vara momsfria. Jag upphör aldrig att förbluffas av hur mycket priserna på tidningar skiljer sig runt om i Europa. Jag kan köpa Times i London för 35p - jag ber om ursäkt för dess rubrik om uteslutning av labourparlamentsledamöter i Europaparlamentet - men den kostar 400 % mer när jag köper den i Frankrike. Så det är punkt 13 som kräver lika distributionsmöjligheter som är betydligt viktigare än harmoniseringen av momssatserna, som i vissa länder bara skulle innebära införandet av en skatt som vi inte redan har.
Det finns två andra saker jag vill kommentera. Punkt 16 anmodar kommissionen att komma in med förslaget till direktiv om ägandet av media, så att vi kan vara säkra på att vi skyddar pressens mångfald runt om i Europa. Detta är viktigt. Privata monopol kan vara precis lika skadliga för friheten som statliga monopol. Detta är ett område där det föreligger ett tydligt behov av europeiska regler, såväl som nationella regler. Punkt 10 som kräver självsanering från pressens sida berör också ett viktigt och aktuellt ämne, och det har förekommit försök att inte debattera det här i parlamentet. Jag stöder självsanering. Efter prinsessans av Wales död så bör det stå klart för oss alla att dagens självsanering i de europeiska länderna inte fungerar. Jag hoppas verkligen att de europeiska journalisterna och tidningsutgivarna kommer att få ordning på sig vad denna fråga beträffar. Denna kammare har ett ansvar att ta itu med denna fråga och om självsaneringen inte kommer att fungera, så kanske Europaparlamentet och Europeiska unionen måste se över saken och komma fram till en lösning genom lagstiftning.

Van Bladel
Herr ordförande! Fru Daskalaki ger oss i sitt betänkande en bra översikt över den nya teknikens påverkan på den europeiska pressen. Hon konstaterar att de audiovisuella medierna har ett försprång före den skrivande pressen. I norr skulle man läsa mer än vad man gör i söder men kanske, fru Daskalaki, kanske är det så bara därför att det är så kallt där och att det är så härligt att sitta framför den öppna spisen eller ligga i sängen och läsa. Medan klimatet i söder lockar människorna att göra andra sorters aktiviteter utomhus.
I Daskalakis betänkande görs ett intressant fastställande, nämligen att den skrivna regionala pressen kan hålla sig flytande alldeles utmärkt. Det tycker jag överensstämmer med medborgarnas ökande intresse för sin egen region i en ökande globalisering. I vårt dagliga arbete i utskotten stöter vi alla på det inom olika områden.
En växande fara för grundvillkoren för att pressen ska kunna fungera bra är enligt min åsikt maktkoncentrationerna i förlagsvärlden. Aktieägarna i Elsevier Read hurrade över det senaste sammangåendet med Wolters-Kluwer, en absolut maktkoncentration inom området vetenskapliga publikationer. Jag tycker det är en illavarslande utveckling.
I mitt land är den skrivna pressen i händerna på fyra stora koncerner. Det är ännu inget fel med pluralismen men det finns inte heller några garantier för att den pluralismen skall bestå i framtiden.
Pressens roll i samband med demokrati verkar i vår region vara en självklarhet. Tyvärr, tyvärr urholkas våra demokratiska institutioner allt mer av pressen. Inte alla, men det växer: genom förvrängning av fakta, ensidig vinkling, manipulering av bilder och ljud, genom att inte tillämpa principen om att höra motparten, genom att inte vara beredda att rätta till gjorda fel. Jag anser att pressen när allt kommer omkring måste korrigera sig själv. Det är mycket farligt om det sker utifrån. Jag hoppas att det kommer att ske.
Sammanfattningsvis delar vår grupp fru Daskalakis oro med anmärkningen att de nya teknikerna bara kan och får tjäna till att skapa bättre villkor för pressens funktion och aldrig, aldrig utgöra ett hot mot den journalistiska funktionen, den journalistiska normen eller den journalistiska etiken. Jag tackar fru Daskalaki för hennes betänkande och jag är säker på att parlamentet i morgon villigt kommer att anta det.

Plooij-Van Gorsel
Ordförande, kollegor, kommissionär! Den som skriver består. Det gamla nederländska ordspråket har varit journalistikens tänkespråk sedan boktryckarkonsten uppfanns. Fru Daskalaki skriver i sitt betänkande att de nya medierna skulle utgöra ett regelrätt hot mot den tryckta pressen och indirekt även vara ett angrepp på demokratin, kulturen och de mänskliga rättigheterna. Kollegor, det är inte lite det. Jag skulle gärna vilja ställa den liberala gruppens synsätt som en motvikt mot detta, ett synsätt som är mycket positivare, och vad som är viktigare, ett synsätt som ligger mer i linje med tidigare resolutioner från detta parlament, vilka antagits med stor majoritet. I welcome thereby the contribution of mister Perry just before . Dagens nya kommunikationsmedel, som till exempel Internet, ger aldrig tidigare skådade möjligheter till världsomspännande spridning av information och kommunikation. Sedan jag själv har en anslutning till Internet och kommunicerar via e-post med människor över hela världen har jag aldrig läst och skrivit så mycket. Jag förstår därför inte vad föredraganden grundar sig på när hon säger att vi lever i en värld där allt mindre blir läst och skrivet. Läsa kan man göra i en bok men det kan man från en bildskärm också och samtidigt på det viset sprida information.
Ordförande! I detta betänkande avbildas nya tekniker som ett hot mot den tryckta pressen. Det är dock tvärtom. Befintliga tidningar och tidskrifter ges redan nu ofta ut i elektronisk version och har på det sättet en mycket större räckvidd än tidigare. I Nederländerna har domstolen nyligen bestämt att texten som skrivits av journalister inte på nytt får användas för publicering på till exempel Internet utan deras medgivande. Utgivaren publicerar alltså en artikel både i tryckt och elektronisk form, då får journalisten en extra ersättning för det. Journalisten betalas alltså två gånger för sin artikel och hans eller hennes artikel kan läsas av en mycket större publik. Det måste man väl ändå stå bakom. Ordförande! Europa är inte på väg mot informationssamhället, vi befinner oss redan mitt i det. Informations- och kommunikationstekniken kommer i det tjugoförsta århundradet att avgöra hur varje samhälle ser ut. I den digitala tidsåldern är kunskap och tillgång till kunskap av avgörande betydelse för välfärden och för demokratin. Pressen måste också reagera på detta. Journalister bör utbilda sig i nya tekniker och tillämpa dem i sitt arbete. Jag kan försäkra er: det är redan så.
Det går inte, och enligt min synpunkt är det inte heller önskvärt, att hejda utvecklingen inom området informationsoch kommunikationsteknik. Den tekniska utvecklingen går inte att stoppa. Att hejda nya tekniker leder bara till minskad lönsamhet för företag, stoppar tillväxten och leder slutligen till minskad sysselsättning. Genom att tänka med och framåt kan ny teknologi ge nya möjligheter, även för den skrivande pressen. De nya medierna erbjuder många möjligheter att hantera nyhetsutbudet på ett nyskapande sätt och det är parlamentets uppgift och ansvar att ge den här typen av utveckling sitt stöd. Där finns nämligen också chanser till nya arbetstillfällen.
Ordförande, vad min grupp saknar i betänkandet av fru Daskalaki är ett stycke, eller kanske till och med mer än ett stycke, om pressfrihet för det kan vara ett verkligt hot mot pressen, ett hot som bottnar i de nya teknikernas frammarsch, nämligen censur från myndigheternas sida. Myndigheterna hotar att gripa in vid nya tekniker, vilket tidigare skedde mycket mindre vid den tryckta pressen. Pressfriheten kan därvid komma i fara. Naturligtvis förekommer det oacceptabla, racistiska uttryck och pornografi på Internet och det har vi redan diskuterat grundligt. Internet är ju en spegelbild av vad som förekommer i vårt samhälle. För min politiska grupp gäller i det fallet: vad som är illegalt off-line är också illegalt on-line och i praktiken har det dessutom visat sig att nationella åtgärder för att begränsa yttrandefriheten knappast haft någon effekt alls i de nya medierna. Världsomspännande datornät som till exempel Internet är alltså medier utan mellanhänder och utan gränser. Det är som tur är svårt eller omöjligt för stater och regeringar att kontrollera dem.
Ordförande, till sist följande. Den skrivna och den audiovisuella pressen har en stor maktposition när det gäller rapporteringen om ett stort antal saker. Den negativa rapporteringen om Europaparlamentet den senaste tiden är ett tydligt exempel på det. Nya medier som till exempel Internet ger var och en möjligheten att säga sin mening över hela världen och att kommunicera och det begränsar pressens monopol. Därigenom är rapporteringen inte längre beroende av yrkespressen. Enligt den liberala gruppens synsätt är det till gagn för yttrandefriheten och därmed också för demokratin. Dessutom kan pluralismen säkerställas.

Papagiannakis
Herr ordförande! Till att börja med skulle jag vilja gratulera fru Daskalaki för hennes anförande. Hon talar om det substantiella och ger, anser jag, en relief av vår kulturs karaktär, vilken är dess odelbarhet från den skrivna texten. Man kunde inte vänta sig något annat från en pressens person, som fru Daskalaki är.
Låt mig endast betona några saker. För det första är det inte sant att pressen lider av en generell nedgång. Det finns exempel på renässans i många av den Europeiska unionens länder, med nya typer av stöd och bindande av läsare och vänner av pressen, med blomstring på landsbygden och med blomstring för den specialiserade, fackpressen. Jag kan som exempel ange miljöpublikationer och ungdomspublikationer. Detta är också de positiva meddelandena. Frågan är om det är mödan värt att diskutera detta på unionsnivå och hur vi kan hjälpa till, naturligtvis utan att med vår hjälp kväva pressen och framförallt dess frihet.
För att alltså tala kort, herr ordförande: för det första är påbjudandet av insyn i ägarförhållanden nödvändig. För det andra, förstärkandet av och garantin för journalisternas oberoende och deras yrkessituation är även det nödvändigt. Det är dock nödvändigt och till nytta att vi från vår sida ser på hur vi kan stödja bland annat moderniseringen av landsortspressen. I mitt land beklagar sig landsortspressen över att de investeringar som föreslagits inte anses lämpade för stärkandet av den regionala utvecklingen genom europeiska finansiella medel. Vi kan även stödja yrkesetableringen och vidareutbildningen av journalister genom finansiella medel från gemenskapskassan. Vi kan dessutom harmonisera skattesystemen, vilka kan underlätta utövandet av journalist- och utgivaryrket, vilka bägge är speciellt svåra och känsliga yrken.
Det finns en annan fråga, herr ordförande, nämligen frågan om den olagliga konkurrens som finns inom pressen, främst utanför den skrivna pressen. Som fru Daskalaki mycket riktigt säger, efterföljs i många länder - åtminstone i mitt land - inte bestämmelsen "television utan gränser" . Det handlar om en otillåten konkurrens om reklampengar till exempel, där denna bestämmelse brutalt trampas på. Den mindre och mer seriösa pressen, om vi säger så, lider också av olaglig konkurrens från stormonstren. Vi har kommit till en punkt där tidningar sysslar med regelrätt handel av varor. Där skulle vi också möjligen kunna hjälpa och fråga om denna typ av praxis, att sälja tidningar tillsammans med mattor, krämer, matvaror, böcker och jag vet inte vad, inte utgör ett fall av solklart skattefiffel.
Till slut kan vi, herr ordförande, hjälpa till med utbytet av journalister, tidningsägare, vi kan hjälpa dem komma i kontakt med varandra och vi kan stödja olika typer av samarbetsformer för att producera olika typer av press på mellaneuropeisk nivå, på unionsnivå.

Soltwedel-Schäfer
Herr ordförande! Jag tycker att det inte finns något trevligare än när man och barn på morgonen har gått hemifrån och man kan sätta sig i lugn och ro med cigarrett, kaffe och tidning vid frukostbordet, och äntligen läsa tidningen i lugn och ro. Det vill jag börja med att säga.
De nya teknologierna, de nya media, har också haft positiva effekter på informationsmedia. Vi får emellertid inte i något fall glömma risken för att tryckta massmedia allt mer trängs ut i periferin av modernare media, och blir allt mer nedtryckta. Det räcker om man kastar en blick på den tillämpliga statistiken, som ju redan nämnts av några föregående talare, för att se att samma tendens tycks slå igenom i Europa som i Förenta staterna, nämligen att tryckta massmedia säljs allt mindre, och att i motsvarande utsträckning också livsviktiga reklamintäkter går tillbaka.
Europeiska unionen borde rikta sin huvudsakliga uppmärksamhet på befrämjandet av en mångsidig information, d.v.s. att man prioriterar det kritiska utövandet framför skandalskriverier och inte utestänger de fattigare och mindre bildade skikten av befolkningen. På så vis spelar dagstidningar, men också speciella tidskrifter, specialiserade veckotidningar och lokala blad, som också redan har nämnts, en mycket viktig roll för pluralismen, för nyhetsanalysen och framför allt för fördjupningen.
Med hänvisning till resolutionen i fru Daskalakis betänkande vill vi Gröna framför allt understryka hur viktig en icke utslätad och icke homogeniserad nyhetsvärld är. Dessa bemödanden måste befrämja en fördjupning av händelserna och också säkra minoriteternas rättigheter att till att börja med överhuvud taget informera om minoriteter och om andra åsikter. Jag avser minoriteternas rättigheter att ge ut egna informationsmedia och också att sprida idéer som går mot strömmen.
Som avslutning vill jag fläta in en aktuell sak. Parlamentet har åter fått dåligt rykte på grund av sekundlånga bilder i holländsk TV och i ARD. Det är två helt skilda saker om det är en grundlig lång artikel, till och med om det är i den engelska tidskriften Sun , eller om det är två sekunder med två parlamentsledamöter, som enligt uppgift lämnar sin underskrift klockan 9.00 och klockan 9.05 befinner sig vid taxin. Jag tycker det är otroligt, om det också just i min grupp finns ledamöter som går med på någonting sådant. Vi måste i denna församling särskilt se till att parlamentet skyddas i det här avseendet, och att man inte bara rapporterar om sådana saker, utan om det viktiga innehållet.

Blot
Herr ordförande, ärade kollegor, föredraganden önskar med all rätt försvara demokratiseringen av informationen i pressen, åtminstone genom att bevara en viss status för pressen gentemot den audiovisuella konkurrensen. Men i stället kan man i de flesta europeiska länderna se en tillbakagång för demokratin och pluralismen i pressen, till följd av två samtidiga fenomen: å ena sidan en koncentration av utbudet, och å andra sidan en försvagad efterfrågan.
Jag kommer först och främst att tala om koncentrationen av utbudet. Man kan genom detta ekonomiska fenomen konstatera en likriktning, en växande politisk kontroll över pressen. Fler exempel på det skulle kunna nämnas, i synnerhet presskampanjen i väst under Gulfkriget, som var den mest extraordinära lögnpropagandan på många år. Var och en vet att icke konforma journalister rensas bort från dagens redaktioner, mycket diskret och försåtligt. För detta behövs knappast direkta order från regeringar.
I övrigt är efterfrågan försvagad, eftersom en stor del av befolkningen läser mindre och mindre, åtminstone blir läsningen på nytt en elits privilegium. Det är demokratiseringens misslyckande som förstärker koncentrationen av den reella makten.
Jag tror att de olika initiativ som har tagits för att komma till rätta med den här situationen, inbegripet det här betänkandet, kommer att förbli fromma önskningar. För idag är det inte regeringarnas egentliga önskan att folket väcks ur sin dvala, som man strävar efter att försänka det i. Man eftersöker snarare en uppmjukning av demokratin, och det är utan tvivel det verkliga skälet till försvagningen av pressen, det överträffar t.o.m. konkurrensen från den moderna tekniken.

Schierhuber
Fru ordförande! Fru Daskalakis betänkande visar på ett mycket bra sätt de svårigheter som de tryckta media är utsatta för gentemot elektroniska media. Men nya media skall vi varken tänka bort eller önska bort. De används ju också i ökande utsträckning av tidningar och tidskrifter. Trots detta hotar tryckta massmedia att råka i underläge. För detta talar ju också tillbakagången i dagstidningarnas upplagor inom EU. Detta har emellertid mindre att göra med frammarschen av nya media än med trenden till mediakoncentration på de tryckta medias område. Bara den som har en lämplig tillgång till marknaden kan bestå, d.v.s. den som förfogar över ett lämpligt distributionssystem. Varje politik bör understödjas som här sörjer för lika chanser för de olika tryckta media. Endast på så sätt får man också en åsiktsmångfald. Inte heller får tidningar och tidskrifter belastas med höga porton och också på så sätt trängas ut från marknaden. Slutligen bör man sörja för att den journalistiska återväxten befrämjas och utbildas i motsvarande utsträckning, och denna utbildning borde också befrämjas av EU. För att jämna ut de tryckta medias nackdel gentemot snabba elektroniska media, borde man också garantera global rapportering för tryckta massmedia. Den Europeiska gemenskapen borde skapa förutsättningar för att tidningar får bättre möjligheter att öppna korrespondentbyråer, och detta över hela världen.

Pex
Fru ordförande! Jag vill lyckönska fru Daskalaki och framförallt också ge henne komplimanger för kvaliteten i hennes arbete, vilket kommer till uttryck i detta betänkande, men framförallt också för det sätt hon samarbetat med de andra ledamöterna av kulturutskottet. Det är ett samarbete som också behövs mellan de elektroniska medierna och de traditionella medierna. Jag ser inte den elektroniska informationen som ett hot mot pressen utan som ett skapande av nya möjligheter.
Tvärtemot vad fru Plooij anser så tycker jag att fru Daskalaki på ett bra sätt återgivit det samarbete som behövs men även den jämvikt som måste bevaras: inte kasta ut barnet med badvattnet på grund av den nya informationsmetodiken.
Jag tänker inskränka mig till två små anmärkningar. I första hand: pluralismen, som vi talat så mycket om, måste upprätthållas. Å andra sidan har vi problemet med mediakoncentrationen, vilket enligt min åsikt snabbt måste lösas med lagstiftning som vi sitter och väntar på. Europeiska kommissionen kommer aldrig fram med något meddelande i frågan. Det handlar naturligtvis om: kan vi dra en skiljelinje mellan mediernas ekonomiska egendom och redaktionernas frihet, så som skett till exempel i mitt land med hjälp av redaktionsstatut.
Vidare vill jag be om uppmärksamhet för distributionsproblematiken. Det är monopoliseringen av distributionen av tidningar och tidskrifter i Europa som är ett hot mot pressfriheten. Jag tycker det är skamligt att de flesta gruppordförandena i detta parlament har hindrat mig från att å kulturutskottets vägnar ställa frågor till kommissionen i detta ämne och föra en debatt med kommissionen om detta. Det behövs brådskande åtgärder, särskilt i Förenade kungariket. Det är märkvärdigt att det inte görs något åt detta. Alla som sysslar med press vet att ett distributionsmonopol hindrar nya media att komma fram. Det är ett ärende som förtjänar att tas upp för sig.

Vaz da Silva
Fru ordförande! Det informationssamhälle som man talar så mycket om är ingen naturkatastrof som drabbar oss stackars mänskliga, försvarslösa varelser. Informationssamhället är en produkt av mänsklig genialitet som ger oss nya instrument och nya möjligheter att förbättra vår livskvalitet. Därför tycker jag att detta bör beaktas, antingen av de enskilda medborgarna eller av industrisektorn med produkter och tjänster som påverkas därav. Tidningen och boken påverkas, men inte nödvändigtvis negativt, av uppkomsten av multimediaindustrin och " online -tjänsterna" .
Kommissionen, företagen inom de många sektorer som i dag producerar information och de professionella inom dessa sektorer bör prioritera ett upprättande av en brådskande dialog, för att hitta metoder den tryckta tidningen och de nya medierna kompletterar varandra.
Det är likaledes brådskande att införa lämpliga metoder för självreglering, det mest effektiva och säkerligen det mest realistiska, som tar bort den vilda konkurrens som ger sig uttryck i allvarliga attentat mot individens rätt till trovärdig information och personlig integritet.
Den demokratiska livskvaliteten i Europa kräver kontinuitet och stärkande av den trycka tidningen och i dag är det inte alla skrivna tidningar som bidrar med detta. Jag talar både om den stora tidningen, den som skapar opinion och bedriver undersökande journalistik, som om den lokala tidningen som för samhällena långt borta från de stora centren och för emigrantsamhällena spelar en oersättlig roll vad gäller social integrering, koppling till rötterna och även som förklaring för de lokala befolkningarna om det europeiska medborgarskapets innebörd.
För att hålla tidningen vid liv är det viktigt att på europeisk nivå fastställa villkor för detta. Det är viktigt att tillämpa nuvarande direktiv, såsom föredraganden begär, men direktiven tenderar att bli allt svagare instrument, och detta måste sägas.
Fru ordförande, jag avslutar med att säga att det också är nödvändigt att på skolschemat, redan från den mest grundläggande nivån, införa tidningsläsning. Vi kommer på det sättet att i Europa få tänkande medborgare, som inte blir spelpjäser för de stora intressenterna. Daskalakis betänkande är ett bidrag i denna riktning.

Daskalaki
Fru ordförande! Jag skulle helt enkelt vilja klargöra något: jag talar ingenstans om hot, ingenstans talar jag mot nya medier, tvärtom understryker jag deras betydelse och deras utomordentliga bidrag, jag talar om självreglering, om kompletterande och om en ny ram som alla accepterar. Det var detta jag ville klargöra.

de Silguy
Fru ordförande! Kommissionen gläder sig över det här initiativbetänkandet, och jag vill personligen tacka fru Daskalaki för hennes utmärkta arbete. Ni belyser två huvudpunkter. Å ena sidan den skrivna pressens avgörande roll för demokratin, för pluralismen och för mänskliga rättigheter, vilket fru Soltwedel-Schäfer alldeles nyss påpekade. Å andra sidan den svåra situation som denna press just nu befinner sig i, särskilt till följd av konkurrensen från audiovisuella medier. Självklart, fru Plooij-van Gorsel, är det otänkbart att riskera så mycket som en tum av pressfriheten, det skulle vara att hota själva friheten.
Kommissionen är inte desto mindre oroad för den nya informationsteknikens konsekvenser för den skrivna pressens stabilitet. Den kommersiella sensationspressens uppgång, utvecklingen av läsekretsen, distributionsvillkoren, dessa faktorer bidrar inte heller till att stärka den här sektorn. Flera av er har tagit upp problemet med medier och privatlivet, problemet med äganderätten, samtliga svåra ämnen, kontroversiella ämnen, ämnen där subsidiariteten är allenarådande. Kommissionen har inga befogenheter, t.ex. när det gäller distribution. Det är därför svårt att finna en jämvikt, och min ambition är inte att försöka lösa dessa mycket svåra problem på några minuter.
Jag skulle ändå vilja notera två saker. Den första gäller det traditionella kommunikations- och informationsmedel som den skrivna pressen är och som riskerar att försvagas betydligt, med alla de skadliga konsekvenser som det skulle kunna föra med sig, i termer av kvalitetsförlust och oberoende. Kommissionen har alltid varit av åsikten att kunskapen, informationen och kulturen inte är vilka produkter som helst, det är inte bara en kräm eller en mejeriprodukt som är jämförbara med andra handelsvaror.
För övrigt har kommissionen alltid försvarat nödvändigheten av att bevara pluralismen och att undvika nya koncentrations- eller monopolformer när det gäller ägandet inom medier. Visst är stödet till utbildning av journalister viktigt, vilket fru Schierhuber och fru Hauwlicek just tog upp, och för övrigt har man använt sig av det. Kommissionen ställer sig positiv, fru Daskalaki, till förslagen i ert betänkande. Jag tänker särskilt på de konkreta initiativ ni föreslår för att trygga den skrivna pressens originalitet, roll och beständighet. Det gäller i synnerhet att undersöka nödvändigheten av en rättslig och institutionell ram för skyddet av journalisters sociala och professionella rättigheter, för att harmonisera beskattningen av tidningar och tidskrifter på en lägre nivå och för att inrätta gemensamma regler i fråga om sänkta postkostnader, kostnader för telekommunikation och transporter.
Det är en svår debatt och ni kan vara säker på att kommissionen med intresse fortsätter att följa den här sektorns framtida utveckling. Vi kommer att undersöka allt det här i detalj och kommissionen skall inleda ett brett samråd för att, å ena sidan, skapa nödvändiga förutsättningar för en breddning av debatten om den skrivna pressens nya behov och, å andra sidan, studera de problem som utvecklingen av informationssamhället medför.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum imorgon klockan 9.00.

Skydd av minderåriga och den mänskliga värdigheten
Ordföranden
Enligt föredragningslistan följer debatten om betänkande (A4-0227/97) av herr Whitehead för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media om kommissionens grönbok (KOM(96)0483-C4-0621/96) om skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten inom de audiovisuella tjänsterna och informationstjänsterna.

Whitehead
Fru ordförande! Detta betänkande härstammar från den stora debatten om direktivet om television utan gränser som vi hade här i kammaren förra året. Det förelåg två bekymmer efter den långa debatten. Det ena gällde spridningen av nya tjänster såsom beställningsvideo (Video on Demand), telekonferenser, interaktiv kommunikation, alltifrån samtalsgrupper (chat-line) och uppåt och naturligtvis Internet. De fyller alla gapet mellan television, som vi förstått den hitintills, och telekommunikation. Många av dem tycktes vara angelägna om att undvika traditionell reglering. Vi kan erkänna deras energier och sannerligen deras aptiter utan att nödvändigtvis applådera dem eller alltid hålla med dem, eftersom det framfördes oro över att dessa nya tjänster, såsom den nya spridningen av digitala sändningar, kunde komma att leda till program som var skadliga för vissa, även om de inte var illegala för alla. Sådana tjänster korsar när allt kommer omkring alla nationella regleringsgränser med oförskämd lätthet, och det kan vara skadligt för de unga, för känsliga och för utsatta minoriteter.
Vi ville alla övervaka hur direktivet skulle fungera. Vi ville ha finansiering för forskning om de möjliga tillämpningarna av V-chipet, som också kommissionens grönbok begärde. Vi ville ha en undersökning av effektiviteten hos de olika förefintliga systemen för klassificering av programinnehåll. Just i dag har Europaparlamentet beslutat om att dra in medlen för bägge dessa saker i budgetpost B3-2011. Jag beklagar djupt detta och jag tror att min kollega Perry skulle säga samma sak. Man kan inte vara för resultatet utan att också vara för medlen för det.
Jag beklagar också djupt det faktum att två olika direktorat i kommissionen anlitades för att upprätta rapporter om nya tjänster och om Internet, trots att deras konvergens står klar för alla. Frågan om konvergens är nu i sig själv ämne för ytterligare en grönbok, som ännu inte distribuerats till enkla ledamöter av detta parlament från GD XIII.
Vi måste se till vad som är gemensamt för de övervakningsformer vi behöver för system, tjänster och också innehåll. När jag får höra att ett ännu osett dokument om konvergens cirkulerar, med en rätt så fientlig inställning till de traditionella regleringssätten - jag vet att GD X och faktiskt dess kommissionär har protesterat emot detta redan - så vill jag bara säga att vi alla i denna kammare också anser att frågan om konvergens borde finnas där ute i det öppna, hos alla kommissionens avdelningar och sannerligen i parlamentet, och diskutera frågan.
Min ordförande, herr Pex och jag tog fram separata betänkanden men de konvergerar på sitt sätt och jag hoppas han håller med om det när vi tittar på nätet och på de nya tjänsterna.
Vad är det vi säger här? För det första att yttrandefrihet och frihet från trakasserier alltid måste balanseras mot varandra. Vi behöver såväl självreglering, som näringslivet på egen hand har kommit att inse, och en åtgärd som innebär övergripande granskning. Till och med nätet håller snabbt på att omvandlas från kreativ anarki till kontroll, inte från någon ny elektronisk front utan från de största aktörerna från det gamla spelfältet. Vi måste svara mot utvecklingen utan att omintetgöra den otvivelaktiga energi som ligger däri.
Mitt betänkande förespråkar ett effektivt ramverk för självreglering, som bestämmer hur det kan tillämpas på respektive nivå. Det hävdar allmänhetens intresse, som jag tror är av den allra största betydelse och det klargör distinktionen mellan det generellt illegala och det legala men ibland skadliga. Det föreslår ett fullständigt informationsutbyte mellan medlemsstaterna för att komma fram till överenskomna normer och gemensamma åtgärder när dessa inte hålls.
Tanken på frivillig uppfyllelse, som i viss grad stöds av grönboken, är nog bra på sitt sätt, men regler som fastställts av kommittéer är till för att efterlydas och inte att brytas. Vi måste hjälpa till med det genom att följa den traditionella slingan från sändningsbolaget till användaren och dagens komplexa utbud av nätoperatörer, materialleverantörer och tjänsteleverantörer. Vi försöker att i detta betänkande upprätta en ram för skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten, som måste åstadkommas genom minimikrav på alla som tillhandahåller programinnehåll samt begripliga ansvarsdefinitioner. Det innebär att såväl inhemska som näringslivets egna självreglerande åtgärder sätts på prov. Det innebär att samtliga medborgare involveras i övervakningen av självregleringen och av uppförandekodexarna.
Om man slutligen går till punkt 25 i mitt betänkande så kan man se att vi begär en lämplig rättslig ram för varje ny tjänst, som balanserar programtillhandahållarnas, konsumenternas och medlemsstaternas intressen och ansvar utifrån erfarenheterna av mer än 75 års reglering av radio- och TV-utsändning. De som i debatten om television utan gränser sa oss att de audiovisuella tjänsterna inte kunde ställa krav på den nya teknologin, har nu förmätenheten att förfäkta att audiovisuella tjänster bör absorberas av samtidens megateknologier. Vi säger nej till det: kultur och teknologi, innehåll och omtanke måste alltid hållas i balans.

Barzanti
Fru ordförande! Jag tar bara till orda för att uttrycka den socialistiska gruppens fullständiga stöd för det betänkande som har presenterats av vår kollega Whitehead. I betänkandet understryks de viktigaste synpunkterna och det krävs snabba beslut eftersom vi inte längre kan vänta. Det som här lyfts fram, d.v.s. nödvändigheten av att man även på europeisk nivå gör vad som går för att bekämpa den alltmer oroande utvecklingen när det gäller att utnyttja ny teknik för att skicka olagliga budskap, budskap som är skadliga för den personliga utvecklingen, måste tas på största allvar.
Jag tror att man för att göra detta åter måste överväga behovet av en europeisk myndighet vars behörighet att agera grundas på precisa lagtexter, i detta fall på en förordning som är horisontellt utformad, d.v.s. som omfattar alla de olika tjänster som tillhandahålls, med detaljerade upplysningar om vad som skall gälla för de olika tjänsterna, men vars syfte - detta har vi redan sagt även i betänkandet om upphovsmannarätten som godkändes för ett tag sedan - bland annat skall vara att även ur regelsynpunkt bestämma en minimistandard för den lag som skall följas av leverantörerna av de nya tjänsterna, dessa nya tjänster som är mer påträngande och mer tillgängliga än de traditionella. Inte bara frivillig kontroll således, vilket i och för sig kvarstår som en viktig strategi - den nämns i paragraf 14 - men även ett regelverk, vilket självklart inte innebär censur, utan kontroll, medvetandegörande av alla dem som, när de tillhandahåller dessa nya tjänster, måste gör det på ett korrektare vis som förhindrar att de blir instrument för att skicka budskap som är skadliga för den personliga utvecklingen och förolämpande för den mänskliga värdigheten.

Pex
Fru ordförande! Jag är till största delen ense med herr Whitehead. Han har lagt fram ett utmärkt betänkande som mycket riktigt, som han nyss sa, uppvisar väldigt mycket synergi med mitt betänkande. Det vore väl konstigt om det inte var så för i kulturutskottet har vi fört en mycket bra och välgrundad diskussion om detta tema. Det finns en spänning, fru ordförande, mellan å ena sidan yttrandefrihet och rätt till att själv förfoga över information och å andra sidan skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten och den spänningen kommer alltid att finnas kvar. Egentligen tillkommer det inte något nytt med den elektroniska informationen jämfört med de traditionella formerna av information. Det som nu inte får förekomma på papper och film får inte heller förekomma på datorn och på Internet. Skillnaden ligger naturligtvis i den internationella aspekten. Det finns inte längre några gränser när det gäller den elektroniska informationen. Det behövs alltså internationellt samarbete inom det juridiska området, särskilt strafflagstiftning och efterspaning. Det är viktigt att det görs tydlig åtskillnad mellan vad som är förbjudet och vad som inte är önskvärt. När allt kommer omkring handlar allt om en överföring av normer och värden, alltså om en bra uppfostran av barnen och en bra skola.
Vidare skulle jag vilja säga att jag anser att var och en på nätet har sitt ansvar: var och en som sysslar med att tillhandahålla, lagra och transportera, överföra och ta emot information. Självreglering är mycket riktigt, det är jag helt överens med herr Whitehead om, den bästa lösningen på detta problem. Där det inte räcker med självreglering måste det till lagstiftning men upprätthållandet av denna är och kommer att förbli det centrala problemet.

Papagiannakis
Fru ordförande! Jag skulle till att börja med vilja säga att vi absolut uppskattar kvaliteten på vår kollega Whiteheads betänkande och jag föreslår att vi stöder hans förslag. Jag skulle dock vilja understryka att jag tror att både han själv och vi andra medger att det finns en stor dos teoretisk och orolig nervositet i våra analyser. Uppenbarligen räcker inte det som herr Whitehead kallar balans mellan yttrandefrihet å ena sidan och "frihet" till brott, å den andra, inte heller räcker begreppet "självreglering" . Emedan dessa är korrekta, frågar man sig: kommer vem som helst som har för avsikt och vinner på olagligheter och brott att utöva balans, att oroa sig för balans, eller att utöva självreglering? Det tror jag inte. Det är uppenbart. Detta bemöter vi också överallt. Den diskussion vi nu för påminner mig om diskussioner vi förde om miljön, om vår relation till miljön, den kärlek vi måste hysa till den och så vidare, när vi upptäckte att några tjänar på miljökatastrofer, några tjänar stora pengar. Det finns en analogi mellan de två.
Jag anser alltså att det uppkommer en viktig fråga om tillämpningen av rättsstatens principer i nya förhållanden. Jag håller inte med de kollegor som hävdar att här inte finns något nytt. Det finns något nytt. Det finns en ny miljö som inte tar hänsyn till stater och gränser. Det finns alltså en fråga gällande kontroll och observation, observation vid den brottsliga handlingens källa, innan det äger rum - detta är det rätta - och det finns ett problem gällande ratificering, precis som, kunde man säga, i vilken rättsstat som helst. Det nya är dock frågan vem som, i en miljö som inte tar hänsyn till stater och gränser, vem som gör detta ingripande tillåtet, inte bara lagligt, vem som tillåter det i samhället eller, som våra vänner engelsmännen skulle säga "legitimate" . Med vilka kriterier sker det? Med vilka kontrollmedel tillämpas det? Där finns alltså ett problem som går utöver vår diskussion men, jag skulle vilja betona detta, fru ordförande, det uppträder varje gång vi diskuterar denna typ av nya frågor. Det finns en fråga om vilken lagligt och demokratisk vald politisk myndighet som kan göra detta på ett lagligt sätt. Alltså, kort sagt, frågan om Europas politiska enande och, skulle jag vilja säga, dess roll i reglerandet av sådana frågor, lagligt och demokratiskt på världslig skala, ställs på nytt.
Hur utopiskt detta än må låta, fru ordförande, är det lika utopiskt som det vi sade om de nya teknologierna för 5-10 år sedan.

Holm
Fru ordförande! I denna grönbok från kommissionen och i Whiteheads mycket välformulerade betänkande tas flera viktiga frågeställningar upp.
Det är viktigt att notera att det i de inledande artiklarna i Fördraget om Europeiska unionen direkt hänvisas till Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna, som bland annat slår fast yttrandefriheten. Denna rätt måste ju vara vägledande för vårt arbete.
Jag tillhör själv den ungdomsgeneration som är uppfödd med IT, Internet och andra audiovisuella tjänster som finns. Jag ser det som ett självklart verktyg att få information och utbyta information. Samtidigt är det dock så, att denna nya tekniska utveckling vänder upp och ned på den invanda situationen att staten på något sätt kan kontrollera innehållet i informationen. Nu är det det globala som gäller, och man har lämnat nationalstatens geografiska avgränsningar.
Vi måste också säga att det finns en del nackdelar med den nya tekniken. Det är bara att beklaga att de audiovisuella tjänsterna och informationstjänsterna kan kränka just den mänskliga värdigheten. När det gäller t.ex. TV-tjänster är jag positiv till att konsumenterna, på frivillig basis, skall kunna använda någon sorts filtreringssystem. Men hur gör man när det gäller det globala Internet-nätet? Det hjälper föga att vi diskuterar här i Europaparlamentet eller i Europeiska kommissionen. Det krävs en global lösning via FN eller WTO - jag vet inte vad som är mest lämpligt. Men om det skall hända något, så är det den globala lösningen som gäller.
Internet innebär fantastiska möjligheter. Själv har jag som politiker kommit i kontakt med människor och medborgare som jag kanske aldrig skulle ha kommit i kontakt med annars, men som nu sitter framför sin dator och snabbt kan reagera när jag har varit i TV eller en tidningsintervju och fråga vidare. Det är människor som kanske aldrig annars skulle höra av sig. Det är ju en vitalisering av den demokratiska yttrandefriheten.
Tyvärr är ju detta inte bara en frihet för oss vänligt inställda medborgare. Det innebär tyvärr också en frihet för t.ex. nynazister som sprider och utbyter sina avskyvärda, förgiftade myter och pedofiler som snabbt på några sekunder kan utbyta information.
Slutligen vill jag ta upp punkt 23 i Whiteheads slutliga betänkande, som också fanns med i yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter av Lindholm, om att det måste ställas medel till förfogande till exempelvis föräldrar och lärare som skall informeras om hur man på bästa sätt skyddar minderåriga från att utsättas för material som kan vara skadligt för deras utveckling. Det är viktigt att detta finns med.

Blokland
Fru ordförande! Vid första anblicken är jag positivt inställd till det faktum att kommissionen och parlamentet uppmärksammar skyddet mot skadliga medieprodukter. Från vetenskapligt håll kommer allt fler indikationer på att vålds- och sexscener är skadliga för unga personers sunda utveckling in i vuxenvärlden. Det är motbjudande att mediamagnater om och om igen konfronterar många människor med produktioner med tvivelaktigt innehåll, fullspäckade med svordomar, våld, sex och diskriminering. För ekonomisk vinnings skull överträds de universella normerna i bibelns tio guds bud. Med eftertryck påpekar jag att det här inte i så hög grad är abstraktionen den mänskliga värdigheten som är i fara utan själva människan. Den engelske kulturfilosofen C.S. Lewis sade så här: " Den som inte respekterar normerna i guds lag avfärdar egentligen mänskligheten " .
Politikens utgångspunkt är att det i första hand är föräldrar och uppfostrare som är ansvariga för sina barn. Men störtfloden av information och stressen i vår kultur gör det nödvändigt att föräldrarna får hjälp med att ta sitt ansvar. Jag tänker på billiga hjälpmedel som våldschips, symboler på videoband som också är med i bild under avspelningen, åldersklassering, koder som föräldrarna kan blockera vissa TV-kanaler med. Självfallet skall föräldrarna få lämpliga upplysningar om detta. Jag tycker att det inte direkt är en uppgift för Europeiska kommissionen utan mer för de nationella regeringarna.
I andra hand är också myndigheterna ansvariga. Samhället mår bra av brottsförebyggande verksamhet. Den självreglering av den audiovisuella sektorn som kommissionen pläderar för måste gå hand i hand med stränga miniminormer för straffbarhet. Och eftersom producenterna har en tendens att ligga på gränsen till vad som kan tillåtas eller inte så måste det komma effektiva och hårda sanktioner för producenter som går över den gränsen. Yttrandefriheten är något mycket viktigt. Om vi vill skydda den så får vi inte göra den så oantastlig att vi tolererar att den friheten missbrukas. Om vi som politiker inte har modet att kraftigt avgränsa smutsspridningen så undertecknar vi egentligen domen för vart och ett av de kommande barnoffren.
Den inträngande frågan till oss och till Er herr kommissionär är om vi verkligen inser detta i tillräckligt hög grad. Grönboken gör mig i det avseendet besviken. Betänkandet från kollegan Whitehead går i rätt riktning. Jag hoppas att de två ändringsförslagen från min kollega Seillier får det stöd de förtjänar.
Jag ber också kommissionen uppmärksamma de många dataspel som väcker ett aggressivt beteende hos barnen. Skulle det inte vara klokt att ta fram en kontrollstämpel och åldersklassering även för dessa produkter?
Till sist en punkt som min gamla kollega Leen van der Waal redan underströk under behandlingen av betänkandet-Pradier om olagligt och skadligt innehåll på Internet. Även i den debatten om mediaproduktioner spelar åtskillnaden av straffbart och skadligt innehåll en roll. Denna ofta hanterade åtskillnad är dock en teoretisk fiktion. Jag kan inte förstå att vad som är skadligt för unga, skulle vara bra - eller åtminstone oskadligt - för vuxna. Alla oönskade intimiteter, sexuellt missbruk av kvinnor och barn, den ökande sexturismen och efterfrågan på barnporr - jag frågar er inträngande - stimuleras inte denna fördärvliga hantering av mer eller mindre perversa audiovisuella produktioner? Är inte det en fråga som vi egentligen vet svaret på? Kärnan i det hela är om vi vill göra något åt detta. Vi bör inte bara bestrida extrema perversiteter utan även raffinerade, så kallade förfinade, men ändå sedeslösa hanteringar. Det stora onda som sätter drägligheten i vårt samhälle på spel börjar ju i det lilla.

Perry
Fru ordförande! Historien upprepar sig inte alltid, men många gånger kan vi hitta kusliga likheter. I slutet av 1800-talet hade vi förbränningsmotorn och bilen, som medförde stora fördelar men naturligtvis också vissa problem såsom föroreningar och trafikstockningar. Den förändrade allas våra liv under 1900-talet. Vid slutet av detta århundrade har vi de nya audiovisuella teknologierna, informationstjänster, Internet, digital television o.s.v. De kommer att medföra stora fördelar som inte får gå förlorade, men de kommer också att medföra problem och kommer utan tvekan att ändra allas våra liv vare sig vi vill det eller inte.
Vi måste vara försiktiga så att vi, när vi har med dessa nya teknologier att göra, inte skapar ett system som liknar det med mannen med den röda flaggan som går före och varnar för bilens framfart. Vanligen så säger jag att vi när vi står inför problem av detta slag, vad gäller tillämpningen av vetenskap, ska gå till vetenskapen själv för att hitta en lösning. Men vi har ett problem här. Jag har i viss mån en annan uppfattning än min kollega Pex, som sade att det egentligen bara handlar om de gamla systemen och att det inte var någon större förändring.
Vad som händer nu är att den översta hylllan i tidningsaffären kommer in i våra barns sängkammare. Jag vill inte kalla mig själv datorobildad, men förra veckoslutet så ansåg jag att jag borde surfa på nätet för att se vad som fanns tillgängligt. Jag måste tillstå att jag litade till min dotter för att hjälpa mig att ta reda på vad som skulle hända om man skrev in " porr" . Tack och lov att hon var där. Hon kunde bespara mig en del rodnande och skydda mig från en del av de hemska saker som fanns tillgängliga! Jag tror emellertid att vetenskapen kan erbjuda vissa lösningar. Det finns förfaranden som kan övervaka, kontrollera och sortera bort en del av det värsta, och vi måste hoppas att våra söner och döttrar inte är så klyftiga att de ligger ett steg före branschen.
Det råd jag vill ge kommissionen är att prata, prata och åter prata med branschen. Den vill samarbeta. Samarbeta med den. Den är redo att hjälpa till och jag tror att vi där kan hitta en del av lösningarna. Vår uppgift - och det är utan tvekan vår uppgift - är att skapa den tydliga rättsliga ram som ger branschen möjlighet att hjälpa till att reglera sig själv.

Vanhecke
Ordförande! Jag kommer själv från ett land som de senaste två åren skakats djupt av en särskilt allvarlig pedofiliskandal och jag är alltså självklart ense med den allmänna hållningen i det betänkande som ligger framför ossm och även med den allmänna hållningen i den handling från kommissionen som låg till grund för det.
Låt mig dock i korthet komma med några invändningar, inte av tekniskt slag för jag behärskar inte tekniken helt och hållet utan av politiskt slag. Först och främst måste jag ändå säga till föredraganden att jag betraktar det som ett fel att i detta betänkande ge efter för en viss terror av vad som kallas " politiskt riktigt " och alltså jämställa den åsiktsförseelse som kallas rasism - och jag säger alltså: som kallas rasism! - för jag talar här självfallet endast om idén med nationell preferens, att jämställa denna idé med verkliga missdåd som till exempel pedofili.
För det andra beundrar jag naturligtvis föredragandens och kommissionens oro över att nya kommunikationsmedel kan användas av sjuka hjärnor. Jag konstaterar bara att det knappast läggs några hinder i vägen för dessa sjuka hjärnor när det gäller de traditionella kommunikationsmedlen och att det i några medlemsstater räcker med att gå in i första bästa stationskiosk för att få det mest illamåendeframkallande pedofiliskräp tryckt under näsan på en.
Till sist delar jag föredragandens och kommissionens övertygelse om familjens grundläggande roll i skyddet och uppfostrandet av barnen. Det är bara synd att tvingas konstatera att detta traditionella familjeliv i så många europeiska länder lämnas i sticket av myndigheterna och av den europeiska budgeten, ibland skattemässigt bestraffat och saboterat.

Heinisch
Fru ordförande, ärade kollegor! Den hastighet, med vilken informationsteknologierna och de nya tjänsterna utvecklar sig, kräver faktiskt en snabb reaktion från lagstiftarnas sida för att bekämpa missbruk. Jag är av den åsikten, att en reglering är på sin plats här på europeisk nivå, även om jag naturligtvis inser svårigheterna med att lägga fast gemensamma europeiska värden på detta område.
Det gläder mig särskilt att den viktiga rollen med det egna ansvaret betonas i herr Whiteheads betänkande. Det är viktigt med utbildning av den individuella kritiska förmågan, framför allt av den kritiska förmågan inom familjen. I detta sammanhang anser jag det vara absolut nödvändigt att garantera en uppfostran i alla medlemsstaterna inom familjen och i skolan, som förmedlar ett förnuftigt umgänge med media - de gamla och de nya - till våra unga människor. Här handlar det inte om den godtyckliga uppmaningen, att man helt enkelt trycker på avstängningsknappen. Istället måste man inom familjen öva ett kritiskt umgänge med media, vilket bara kan ge resultat med hjälp av gemensamma resonemang om innehåll och mål. Också här handlar det om att föregå med gott exempel. Av denna anledning måste föräldrar engageras i mycket högre utsträckning i mediauppfostran. Gemensamma utbildnings- och vidareutbildningskurser för föräldrar och lärare anser jag på detta område - och för övrigt också på många andra områden - vara mycket meningsfulla.
Den i betänkandet föreslagna informationskampanjen kan här faktiskt hjälpa oss vidare. Vi måste göra alla som är ansvariga för uppfostran och utbildning medvetna om problematiken, och informera dem tillräckligt om utvecklingen på det teknologiska området. Många föräldrar och lärare har en enorm rädsla för att komma i kontakt med de nya teknologierna, och känner därför inte alls till faran med dem för sina barn. Dessutom skjuter ena sidan över ansvaret på den andra. De är inte medvetna om att mediauppfostran måste ske både i hemmet och i skolan, och redan i förskolan.
Här måste vi börja. I samarbete mellan förskola, skola och föräldrar måste en gemensam vidareutbildning organiseras. På så vis kan vi göra alla berörda medvetna, och effektivt förebygga skador hos våra barn. Tekniska filtreringsmöjligheter, exempelvis V-chip, får inte fritaga föräldrar, uppfostrare och lärare från deras ansvar.
Jag tackar herr Whitehead för hans utmärkta betänkande och är särskilt glad över att alla dessa nämnda punkter tas upp i betänkandet.

de Silguy
Fru ordförande, ärade parlamentsledamöter! De nya audiovisuella tjänsterna och informationstjänsterna ger Europa nya möjligheter för att utveckla åtgärder inom utbildningsområdet och tillgången till utbildning och kultur. De här tjänsternas tillväxt i Europeiska unionen förutsätter inte bara fördelaktiga ekonomiska och politiska villkor, utan också ett effektivt skydd av den europeiske medborgarens allmänna intressen. Hur skydda det allmänna intresset inom ramen för de nya tjänsterna? På den frågan har grönboken försökt bidra med några svar.
För att göra det, måste man först vara väl förtrogen med den erbjudna tjänstens specifika karaktär. Man måste också vara väl förtrogen med den lämpliga rättsliga ramen, den lämpliga graden av rättslig skyldighet och självreglering. Det är i det perspektivet som grönboken om skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten antogs av kommissionen den 16 oktober 1996, för nästan precis ett år sedan, i syfte att lansera en bred debatt om en avgörande fråga: skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten i televisionens och Internets audiovisuella tjänster och informationstjänster.
Tack herr Whitehead, för ert utmärkta betänkande, jag gratulerar Er till det. Det belyser de avgörande aspekterna i den här debatten. Första aspekten: de debatter som uppstod efter att grönboken kom ut visade på samtliga berörda parters intresse av ett etiskt förhållningssätt till informationssamhället. Skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten är ett nödvändigt villkor för att ett förtroendeklimat som är fördelaktigt för utvecklingen av de nya tjänsterna skall upprättas.
Den andra aspekten som ert betänkande belyser gäller det som Europeiska unionen bör göra. Europeiska unionen bör, genom att ta hänsyn till skillnaderna i nationella kulturella strömningar, främja en minimal samstämmighet mellan de nationella ramarna för självreglering. Ja, det är nödvändigt, Perry, att förse samtliga berörda parter med samarbetsformer på europeisk nivå - industriidkare, användare, myndigheter - och det är nödvändigt att uppmuntra utvärderingen av de åtgärder som vidtas. Jag tror att det var herr Barzanti som för en stund sedan insisterade på det. Självreglering: ja, det är nödvändigt, men den skall vara förbunden med en utvärdering. Och självreglering innebär inte att det, till sist, inte kommer att finnas någon reglering, men man bör inte gå för fort i den här frågan.
Tredje aspekten: för att stärka de nationella åtgärdernas effektivitet är det avgörande att identifiera och formalisera gemensamma mål på EU-nivå - det är Europeiska unionens främsta uppgift - i fråga om skyddet av minderåriga och den mänskliga värdigheten. Det är också avgörande att främja en laglig och ansvarsfull användning av informations- och kommunikationstjänsterna.
Fjärde aspekten: informationsaktioner, upplysning och utbildning bör också sättas i verket. På den punkten är jag överens med mina kollegor Holm och Heinisch.
Femte aspekten: med hänsyn tagen till kommunikationsnätens världsomspännande dimension - Holm tog just upp den aspekten - gör ett europeiskt tillvägagångssätt det möjligt att våra grundläggande värden beaktas i den internationella debatten. Ja, detta skall internationaliseras, men vi behöver först en europeisk ståndpunkt.
Sjätte aspekten, och jag svarar därmed herr Papayannakis: rätts- och polissamarbetet, den tredje pelaren, artikel K. Artikel K i Fördraget om Europeiska unionen gör det möjligt för oss att utveckla samarbetsformer för identifiering av illegalt innehåll och jakten på dess upphovsmän. Kommissionen ställer sig positiv till det och skall anstränga sig för det.
Jag vill till sist avsluta genom att svara herr Blokland om klassificeringssystemet. Kommissionen kommer att studera den aspekten tillsammans med samtliga berörda parter, och självklart ta hänsyn till kulturella skillnader.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum imorgon klockan 9.00.

Yrkesverksamma jurister och gemenskapsrätten
(Robert Schuman-programmet)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten över betänkandet (A4-0323/97) av fru Vallelersundi för utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt om förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om ett program för att förbättra yrkesverksamma juristers utbildning i och information om gemenskapsrätten (Robert Schuman-programmet (KOM(96)0580 - C4-0606/96-96/0277(COD)).

Palacio Vallelersundi
Fru ordförande! Målsättningen med förslaget till beslut som vi behandlar är att fastställa ett program för att förbättra yrkesverksamma juristers utbildning i och information om gemenskapsrätten.
Det första jag vill säga är att betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, med 23 ändringsförslag och som godkändes enhälligt i utskottet, stödjer de principer, innehåll och målsättningar som kommissionen har lagt fram. Och detta bör inte förvåna oss.
I själva verket begärde denna kammare, i parlamentets resolution av den 13 februari 1996 - i Anastassopoulos betänkande punkt 31 - att kommissionen skulle fastställa ett utbildnings- och informationsprogram för de jurister som är mest involverade i gemenskapsrätten för att de skulle förbättra sin medvetenhet om denna. Detta, med målsättningen att förbättra den effektiva och enhetliga tillämpningen av gemenskapens rättsordning inför varje nationell domstols rättsordning.
Jag upprepar att vi i det aktuella betänkandet skriver under och stödjer grunderna i kommissionens förslag. Således instämmer vi i den föreslagna ekonomiska ramen på 5, 6 miljoner ecu och instämmer i vikten av att det blir en åtgärd med ekonomiskt anslag, det vill säga, som bidrar med ekonomiskt anslag till en ansträngning som framför allt de berörda grupperna måste göra för att upprätthålla ett arbete som i första hand åligger dem.
Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt skriver också under den vinkling kommissionen har, det vill säga att det skall handla om en praktisk utbildning, inte akademisk, i tillämpningen av gemenskapsrätten. Statistiken visar tyvärr att praktiken fortfarande saknas för de yrkesverksamma juristerna som ingår i rättsväsendet.
Vi insisterar. Ur ett sammanhangsperspektiv för gemenskapens åtgärder, utgör Robert Schuman -programmet ett komplement till tidigare verksamheter, som Leonardo da Vinci-, Jean Monnet - och Grotius -programmen. Därför är det som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har gjort, att stödja och förstärka som jag tidigare har sagt. Stödja och förstärka kommissionens förslag framför allt vad gäller dess omfång och rättsliga grund. Kommissionen föreslår som rättslig grund artikel 100a som siktar in sig på, som vi vet, en tillnärmning av lagstiftningen inom den inre marknaden. Skälet till val av rättslig grund är att placera Robert Schuman-programmet inom ramen för en allmän åtgärd för en rigorös och effektiv tillämpning av gemenskapsrätten. Och det är så, fru ordförande, att lagstiftningen om den inre marknaden i detta ögonblick är så omfångsrik att enbart gemenskapsinstitutionernas ansträngningar att kontrollera dess tillämpning är otillräckliga. Antingen blir de yrkesverksamma jurister som ingår i rättsväsendet medvetna om sitt ansvar, eller så fortsätter tillämpningen att vara oenhetlig och fortsätter därmed att skada möjligheterna att uppnå syftet med den inre marknaden.
Inför frågan om rättslig grund skulle man också kunna välja artikel 127 eller 128 som grund. Men angående detta har Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt visat på tre riktningar: för det första är det inte första gången som kommissionen föreslår ett handlingsprogram för utbildning på grundval av artikel 100a. För att bara nämna två fall har vi Matthaeus-programmet och Matthaeus Tax-programmet . I artikel 5 i dessa program övervägs ett utbyte av tjänstemän, men inte heller Robert Schuman-programmet som vi behandlar avvisar detta samarbete över nationsgränserna.
För det andra är det sant att EG-domstolen i Luxemburg har haft en mycket vid tolkning av vad utbildning betyder. Vi har domen i målet Gravier från 1985, domen i målet Blaizot från 1988 och även en dom från 1979, men vi får inte glömma bort att man där tolkar en artikel 128 som inte är den nu gällande artikel 128 utan en artikel som är klart otydlig och i dag borde denna rättspraxis helt klart ses över.
För det tredje, fru ordförande, det som utan tvivel avgör den rättsliga grunden, och som vi refererar till, är målsättningen. Målsättningen här är att skapa ett enhetligt rättsområde, för i alla våra rättsliga bestämmelser är doktrinen som utgår ifrån resolutionerna från domstolarna en rättskälla, det vill säga, de utgör i sista instans en del av gemenskapsrätten.
Utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har därför varit fast i sin inställning att hålla kriteriet i artikel 100a som rättslig grund.
Vad gäller de 23 ändringsförslagen som utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt har inlämnat stödjer de en bättre avgränsning av verksamhetsområdet, för att tillämpa rättsgrunden i artikel 100a på yrkesverksamma som ingår i rättsväsendet, som jag förut har sagt.
Och slutligen, har vi med varm hand, då de är helt berättigade, tagit upp tre ändringsförslag från budgetutskottet som handlar om finansiella frågor.
Fru ordförande, vi kan inte överdriva den brådska med vilken medlemsstaterna behöver få denna klara och direkta spegling av gemenskapsrätten. Vi hoppas att denna verksamhet som har ett klart perspektiv, får en snar lösning och snabbt kan sätta igång.

Berger
Fru ordförande, högt ärade herr kommissionär, kära kollegor! Som ledamot från ett land som nu bara i knappt två år varit medlem i Europeiska unionen, var jag länge av den åsikten att okunnigheten eller den bristande kunskapen om gemenskapsrätten var ett österrikiskt särdrag. Med anledning av debatten om kommissionens förslag hos oss i utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt måste jag dock med beklagande också höra rapporter från de andra medlemsstaterna som varit med i många år, enligt vilka situationen inte heller där är så mycket bättre. Okunskapen om gemenskapsrätten hos advokater, domare och allmänna åklagare är inte bara ett problem som rör professionaliteten i dessa yrken, utan dessutom en risk för den enskilde medborgaren, för företagen och för den inre marknadens funktion.
De hittills existerande gemenskapsprogrammen som Leonardo, Grotius-programmet eller det också mycket framgångsrika Jean-Monnet-programmet har inte täckt in alla viktiga målgrupper i tillräcklig utsträckning. Men även om vi nu skulle lyckas att med hjälp av Schuman-programmet, som avsett, göra 450 000 advokater och 100 000 domare mer förtroliga med unionsrätten, så räcker det inte till för att undanröja de bestående bristerna.
Jag välkomnar därför särskilt föredragandens förslag att knyta an en resolution, där det krävs att gemenskapsrätten görs till obligatoriskt studieämne vid alla fakulteter för rättsvetenskap. Detta låter självklart, men är tyvärr ännu inte fallet i många medlemsstater och inte heller i Österrike.
Alla dessa bemödanden måste också kompletteras med en ständig strävan att göra gemenskapsrätten mer lättförståelig och tillgänglig. Nu tycks det inte heller för väl utbildade och vidareutbildade advokater, domare och allmänna åklagare vara lätt att bli förtrogen med gemenskapsrätten.
Jag hoppas att speciellt kontoret för EU: s officiella publikationer, som här har kommit med mycket intressanta förslag, kommer att lyckas att förverkliga dessa förslag.
Avslutningsvis vill jag i min grupps namn tacka föredraganden så hjärtligt för hennes arbete.

de Silguy
Fru ordförande, mina damer och herrar! Robert Schumanprogrammet har ett klart och tydligt mål: att förbättra tillämpningen av gemenskapsrätten inom unionen - inte att utbilda myndighetspersoner - genom att förbättra informationen till yrkesverksamma jurister i Europa.
Robert Schuman-programmets medel är blygsamma, men är ändå ambitiöst och väl riktat. Det handlar om att utveckla en ökad förtrogenhet med gemenskapsrättens principer hos domare och advokater.
Parlamentet har alltid betonat att en förbättrad upplysning av yrkesverksamma jurister är ett nödvändigt villkor för en bättre tillämpning av gemenskapsrättens bestämmelser. För en bra tillämpning av den här lagstiftningen, och särskilt för en väl fungerande inre marknad, är det avgörande att medborgarna överallt kan ta reda på sina rättigheter och åtnjuta de rättigheter som tilldelas dem av gemenskapens rättsliga ordning.
Om inte de juridiskt verksamma har en automatisk EU-reflex i hanteringen av sina frågor, löper vi risken att reducera gemenskapsrätten till ett andra klassens juridiska system, vars tillämpning då skulle underordnas nationell rätt, vilket minst sagt skulle vara paradoxalt.
Kommissionen gläder sig också över fru Palacios betänkande - och jag vill framföra mina gratulationer till ert utmärkta arbete - som antogs enhälligt av kammarens utskott för rättsliga frågor och medborgarrätt. Samtidigt som betänkandet respekterar andan i kommissionens förslag förbättrar det ordalydelsen, och jag måste säga er att Ni tack vare era ändringsförslag har stärkt den rättsliga grund som kommissionen föreslog.
Ja, det handlar om artikel 100a, eftersom det här programmets mål är en effektiv och enhetlig tillämpning av gemenskapsrättens bestämmelser, ett villkor för att den inre marknaden skall fungera på ett bra sätt. Så, tack vare Era ändringsförslag, och jag tackar Er för det, har Ni befäst och tydligt formulerat den rättsliga grund som kommissionen föreslog.
Kommissionen kan också acceptera samtliga ändringsförslag i Ert betänkande, med förbehåll för en liten ändring av texten i ändringsförslag 20, som innehåller en rimlig uppmjukning av kontinuitetskravet, men som man utan tvivel behöver klargöra för att inte tömma den, eller riskera att tömma den, på sitt innehåll.

Ordföranden
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum imorgon klockan 9.00.
(Sammanträdet avslutas klockan 20.01.)

