1. TV-kanalen ”Radio Caracas Televisión” i Venezuela
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om fem resolutionsförslag om ”Radio Caracas TV” i Venezuela.
José Ribeiro e Castro 
författare. - (ES) Herr talman, mina damer och herrar! Det vi bevittnar i Venezuela är den klassiska företeelsen med en gradvis koncentrering av diktatorisk makt. Den venezuelanska regeringen framhäver ofta sig själv som främjare av en revolution, och vi bör därför fråga oss om denna revolution leder i en demokratisk riktning eller inte. Olyckligtvis är svaret att den inte gör det.
Saker och ting går allt mer i motsatt riktning från frihet, grundläggande rättigheter, mångfald och ett harmoniskt samhälle. Det finns andra oroande tecken som jag skulle kunna nämna på det politiska, konstitutionella, rättsliga, sociala och numera även det militära området. De händelser som inträffat är oroande för alla demokrater, för det venezuelanska folkets vänner i resten av världen och också för den stora portugisiska folkgrupp som bor och arbetar i Venezuela.
Vi vet att venezuelanerna under de senaste femtio åren har betalat ett högt pris för att få demokrati, och vi vill att den bevaras. Vi vet också att politisk och social stabilitet är värdefullt för att uppnå demokrati, frihet och fred.
I dag ska vi inrikta oss på fallet med Radio Caracas Televisión och hotet mot yttrandefriheten, som är en allmän grundläggande rättighet. Jag ska inte gå in på detaljer, men det var president Hugo Chávez som den 28 december meddelade om beslutet att stänga ner Radio Caracas sändningar och framförde extremt allvarliga politiska anklagelser mot TV-stationen.
Den behöriga myndigheten utfärdade inte sitt förvaltningsbeslut förrän tre månader senare, den 28 mars, och i beslutet nämns ingen av de allvarliga anklagelser som också den venezuelanska ambassaden i Bryssel har informerat oss om. Ingen av anklagelserna har behandlats av domstol och i förvaltningsbeslutet från Nationella telekommunikationsrådet (CONATEL) nämns andra avsikter, t.ex. att - genom en process som i våra länder skulle betraktas som olaglig och godtycklig - inrätta en public service-kanal.
Stämningen har blivit allt mer upprörd och vi har sett folk protestera mot beslutet på gatorna. Av undersökningar vet vi att allmänheten är emot beslutet. Vi vet också att det är ett politiskt fall, och som sådant luktar det skumt.
Vi vill att rättsstatsprincipen ska iakttas och vi vill att man får till stånd en dialog: dialog och rättssäkerhet. Det är vad som behövs.
Giusto Catania 
författare. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det förs en internationell kampanj för att frånta Venezuela, dess president som valts genom fria val och alla dess demokratiska institutioner sin legitimitet. Det finns en direkt koppling mellan dagens diskussion och denna internationella kampanj. Till och med i Europaparlamentet diskuteras otillbörligen en fråga som det åligger den venezuelanska nationella regeringen ensam att avgöra. Dessutom inriktar vi vår diskussion på fel fråga, nämligen brott mot de mänskliga rättigheterna, trots att vi alla egentligen vet att inga mänskliga rättigheterna har åsidosatts.
Verkligheten är att den här diskussionen är ett politiskt drag. Det är ingen tillfällighet att denna punkt på föredragningslistan har föreslagits av en grupp parlamentsledamöter och inte av en officiell delegation från Europaparlamentet, som en del har försökt göra gällande, eller för att vara mer exakt: en grupp parlamentsledamöter som reste till Venezuela och endast träffade företrädare för oppositionen.
I verkligheten är frågan om huruvida tillståndet för Radio Caracas Televisión ska förnyas eller inte en fråga uteslutande för den venezuelanska regeringen, och den har fattat sitt beslut med iakttagande av landets lagar och konstitution. Radio Caracas Televisión kommer att kunna sända via kabel, satellit och Internet, och de som hävdar att beslutet kränker yttrandefriheten vet alltså att detta är en lögn. Det finns ett stort antal fall i Europa där frekvenslicenser inte har förnyats och ändå har man här i parlamentet aldrig talat om brott mot de mänskliga rättigheterna eller kränkning av yttrandefriheten.
Faktum är att yttrandefriheten och mångfalden i fråga om information och TV-sändningar garanteras i Venezuela. När det gäller just fallet med Radio Caracas Televisión handlar det om en TV-station som aktivt stödde kuppen 2002 och oljeblockaden 2002 och 2003. Alla anklagelser om samhällsomstörtande verksamhet bör därför riktas mot dem som har fört en terroristkampanj och manipulerat information i syfte att störta Venezuelas demokratiska och konstitutionella regim, och absolut inte mot en demokratiskt vald regering som aktivt visar sitt samhällsengagemang.
Marios Matsakis 
författare. - (EN) Herr talman! RCTV är en privatägd tv-kanal som har drivits i Venezuela i över 50 år. RCTV:s historia kännetecknas, tyvärr, främst av sin påstådda kontroversiella roll under kuppförsöket i april 2002 i Venezuela. Detta anses vara den främsta orsaken till den nationella telekommunikationskommissionens beslut nyligen, med stöd av ett beslut i högsta domstolen, att inte förnya RCTV:s sändningslicens.
Denna ståndpunkt ska vägas mot upprätthållandet av principen om pressfrihet och mångfald i media. Jag medger att den här situationen inte kan ses i svart och vitt och att gränsen mellan olika åsikter är tunn, men med mycket liten marginal anser vi att pressfriheten tar överhanden och eventuella orätter som har gjorts av RCTV-kanalen måste prövas lagenligt i en domstol. Därför stöder min grupp resolutionen i sin nuvarande form.
Monica Frassoni 
Herr talman, mina damer och herrar! Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen anser att det faktum att frekvenslicensen för Radio Caracas Televisión inte har förnyats utgör en politiskt olämplig åtgärd, eftersom sådana åtgärder bör begränsas till de särskilda fall som fastställs i lagen.
Samtidigt vägrar vi att delta i en kampanj som motiveras inte endast av händelserna i Venezuela, utan har startats i en av Europeiska unionens medlemsstater, det vill säga Spanien, där denna situation aktivt utnyttjas. Enligt vår åsikt kan parlamentet inte arbeta med dessa frågor på ett trovärdigt sätt, om det ska ske i all hast och utan att det finns tillfälle till ordentliga undersökningar om yttrandefriheten, inte endast i Venezuela kan jag tillägga, utan också i olika länder i Europeiska unionen.
Vi kan inte dela in oss i vänster och höger i sådana frågor, vi kan inte genomföra en omröstning där den ena sidan av kammaren väljer den ena vägen och den andra sidan väljer den andra. Vi måste förmedla ett positivt budskap som uppmuntrar till dialog i stället för att förvärra situationen. Även om vi inte stöder resolutionen, tror och hoppas vi att man kommer att godkänna en möjlighet för våra behöriga utskott att samarbeta om dessa frågor för att komma fram till en enad ståndpunkt som kan främja debatten i Venezuela.
Det handlar inte om att blanda sig i nationella angelägenheter, men ord som ”legitim” och ”illegitim” bör man inte slänga omkring sig hur som helst. Det här är ett allvarligt ämne. Vi inser att det faktiskt finns en risk för att friheten i Venezuela begränsas, men detta rättfärdigar inte en häxjakt som för övrigt är ovärdig Europeiska unionen.
Marcin Libicki 
författare. - (PL) Herr talman! När vi talar om yttrandefrihet och det faktum att president Hugo Chávez beslutade att inte förnya licensen för en av de största radio- och tv-bolagen i Venezuela, bör vi fundera allmänt på vilka begränsningarna för frihet är. Vi håller med om att frihet inte är något absolut, att den är begränsad för andra människors bästa, att den är begränsad av moraliska principer och att den kan vara begränsad av lagliga principer. Friheten måste tjäna ett syfte. Tryckfriheten är själva hörnstenen när det gäller användbar frihet.
Därför är jag förvånad att det här i denna plenisal finns de på vänsterkanten, vilket ofta är fallet, som försöker rättfärdiga det faktum att friheten kan begränsas helt enkelt därför att friheten i fråga gäller politiska motståndare. Enligt en av de föregående talarna är frihet för oss något bra, men inte för våra motståndare. Den typen av frihet är ingen frihet alls. Detta är något vi har erfarit och iakttagit. Vi levde i en kommunistisk stat där folk sa att frihet borde finnas men bara för oss, inte för våra motståndare, i enlighet med det välkända mottot ”det finns ingen frihet för frihetens fiende”.
Kommunismen föll och det verkade som om vi skulle få fred. Under tiden visar det sig att kommunismen är som en hydra som får nytt liv igen i olika delar av världen och att det finns de som försvarar den till och med här i denna plenisal. Det sägs att Hugo Chávez gör rätt i att tysta ned dem han inte gillar, eftersom det visar sig att dessa människor också ogillas av några av de närvarande här.
Mina damer och herrar! Låt oss akta oss för vänstern, extremvänstern, som alltid är beredd att försvara alla begränsningar av de mänskliga rättigheterna när det passar deras syften.
Daniel Hannan
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Diktaturer etableras inte över en natt. De formas genom tusentals små omstörtningar av det demokratiska systemet - genom att sikta in sig på oppositionsledare, genom omstörtningen av valkommissionen, ogiltigförklarandet av domarkåren, upplösningen av nationalförsamlingen och inte minst tystandet av oberoende medier.
Venezuela under Hugo Chávez påminner på något sätt om Östeuropa under slutet av 1940-talet. Det finns fortfarande val, det finns fortfarande oppositionspartier, det finns fortfarande fria tidningar, men det går inte att ta miste på vart det bär hän. President Chávez har visserligen inte upphävt valprocessen, men å andra sidan genomfördes val vart fjärde år i Comecon-länderna under kalla kriget. Val genomförs i dag hos de flesta av Hugo Chávez närmast allierade - Iran, Vitryssland, Zimbabwe - problemet är bara att regimens motståndare anser att det är svårt att kandidera i dessa val. Vi borde därför bli oroade av trakasserierna mot och exproprieringen av dem som kritiserar Hugo Chávez.
Venezuela är inte Kuba, åtminstone inte ännu, men den självbelåtenhet som har visats av några i detta parlament är i bästa fall naiv och i värsta fall skamlig. Vi bevittnar hur en stat som en gång var öppen och liberal nu kvävs långsamt. Om vi inte gör någonting annat, så kan vi väl för Guds skull åtminstone protokollföra vårt ogillande!
Manuel Medina Ortega
för PSE-gruppen. - (ES) Herr talman! Jag vill i denna kammare försvara tryckfriheten, här, i Venezuela och överallt i världen.
Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet har stött ett förslag till resolution, som i stort sett har lagts fram av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen med vissa ändringsförslag, och vi stöder det fortfarande i denna kammare.
Vi gör det eftersom det är val i Venezuela, som tidigare talare har berättat. Monica Frassoni och jag var där och företrädde Europeiska unionen under de senaste valen, och vi bevittnade en rättvis valprocess. Tryckfrihet råder i Venezuela.
Det är sant att det inte är bra att man begränsar tryckfriheten och vi måste bry oss om allt i den vägen, men vi måste också erkänna att Venezuelas regering är en demokratisk regering och att det finns rättsliga garantier. Allt slags ingripande av oss skulle därför kunna tolkas som om Europeiska unionen lägger sig i de inre angelägenheterna i ett land som befinner sig i en ganska känslig situation.
Venezuela är för närvarande tudelat och det sista vi borde göra är att bidra till en konfrontation bland venezuelanerna. Detta parlaments och Europeiska unionens roll måste vara att agera på ett vänskapligt sätt gentemot myndigheterna, samhället och de politiska krafterna i Venezuela för att förhindra att denna konflikt förvärras.
Sarah Ludford
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Det är sant att president Hugo Chávez ekonomiska och sociala politik utgör en stor utmaning för mäktiga intressen och det kan mycket väl pågå en kampanj för att avlegitimisera hans regering, vilket Giusto Catania påstår. Vi är dock inte här för att diskutera för- och nackdelar med Chávez socioekonomiska politik eller Venezuelas inrikespolitik överhuvudtaget. Detta förslag till resolution ger uttryck för en oro över förtrycket av mångfald och åsiktsfrihet, och det är vår angelägenhet. Det är skamligt om president Chávez status som en ikon för antiglobalisering och antikapitalism gör somliga parlamentsledamöter blinda för utvecklingen mot ett diktatoriskt och antidemokratiskt system. För en gångs skull instämmer jag med Daniel Hannan.
Detta har hänt borgmästaren i min hemstad London, Ken Livingstone, som tillhör labourpartiet. För ett år sedan sa han: ”Människor har i många år krävt att sociala framsteg och demokrati ska gå hand i hand, och det är vad som just nu sker i Venezuela. ... Med Hugo Chávez är valet enkelt. Han driver ett progressivt handlingsprogram med väljarnas stöd.”
Precis som Daniel Hannan sa genomförs fortfarande val, det är sant, men utvecklingen går utan tvekan allt mer mot envälde och förtryck av åsikter som inte passar regimen. Vi fick oss ett gott skratt för sex månader sedan då Ken Livingstone reste 800 mil för att träffa Hugo Chávez, men dessvärre fastnade på Kuba eftersom presidenten inte hade tid att ta emot honom. Vi skrattade åt det, men det är mycket allvarligt när en demokratiskt vald person, som borgmästaren för det som jag skulle vilja kalla Europas främsta stad, försöker ställa sig in hos någon som inte bara är populistisk utan också allt mer diktatorisk. Det är på grund av brotten mot de mänskliga rättigheterna i Venezuela som detta förslag till resolution har utarbetats.
Raül Romeva i Rueda
för Verts/ALE-gruppen.- (ES) Herr talman! Vi har sagt det förut och vi måste säga det igen: yttrandefrihet är inte bara en grundläggande rättighet, utan den är också en garanti för demokratin. Vi måste därför fördöma, och bekämpa, varje försök att begränsa den eller överträda den, var den än äger rum.
Detta är just vad som uttrycks i den gemensamma resolution som har lagts fram av gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet och Gruppen den europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster, där vi efterlyser huvudsakligen två saker, för det första att den venezuelanska staten ska garantera mediernas mångfald och icke-koncentration som en mekanism för att främja yttrandefriheten, och för det andra uppmanar vi de venezuelanska medierna, både de statliga och de privata, att behandla information som har att göra med valpolitik på ett sakligt och opartiskt sätt.
I resolutionen noteras också den venezuelanska regeringens uttalande att den noga kommer att hålla fast vid beslut som fattats av domarkåren, och vi tillägger att alla parter borde göra exakt samma sak.
Jag anser verkligen att detta är en ytterst balanserad resolution som stämmer överens med principerna för yttrandefriheten och mediernas mångfald. Jag kan därför bara föreställa mig att Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, Alliansen liberaler och demokrater för Europa samt Gruppen Unionen för nationernas Europa har lagt fram sitt alternativa förslag på grund av den spanska inrikespolitiken, vilket inte motiveras av den grundläggande fråga vi nu håller på att diskutera, utan snarare av den typ av politisk opportunism som vi har sett vid tidigare tillfällen i denna kammare.
Den bortser från grundläggande fakta, till exempel att icke-förnyelsen av licensen endast gäller VHF och inte sändningar via kabel, UHF, satellit eller Internet.
Det handlar inte om att bestämma huruvida vi är för Hugo Chávez. Det är inte frågan. Vad vi talar om här är yttrandefriheten, men snälla låt oss inte ge efter för demagogi.
Sahra Wagenknecht
Herr talman, mina damer och herrar! Föreliggande resolution står för ytterligare ett försök av de konservativa grupperna att utnyttja ämnet om de mänskliga rättigheterna i eget syfte. Detta handlar inte om mediernas frihet, utan det handlar om att fördöma den venezuelanska regeringen, som upprepade gånger fått en förkrossande majoritet av folkets röster i demokratiska val och som menar allvar med att bekämpa fattigdomen och exploateringen i landet - visserligen i motsats till de flesta europeiska regeringar, som med sin nyliberala agenda alltmer ökar klyftorna mellan dem som redan har mycket och dem som inte har något alls.
Det är faktiskt ett Europa där hanteringen av privata mediemogulers och privata mediekonglomerats makt, och också etableringen av en verkligt demokratisk mediekultur, är ett sedan länge passerat kapitel. I stället för att arrogant lägga sig i den venezuelanska mediepolitiken, skulle det därför vara betydligt lämpligare att följa exemplet med den demokratiska och sociala normen för den bolivianska revolutionen. Europa har också alternativ till nyliberalismen.
Bogusław Sonik
- (PL) Herr talman! Venezuelas president Hugo Chávez har sagt att han inte kommer att förnya licensen för en av de största privata tv-stationerna, Radio Caracas Televisión, som har haft sändningar i 53 år.
Detta utspel är inget mindre än ett angrepp på demokratin och yttrandefriheten samt ett försök att urholka ställningen för privata radio- och tv-bolag som är kritiska mot den venezuelanska regeringen. Detta beslut är inte godtagbart och strider mot alla internationella avtal som Venezuela har undertecknat och som tvingar landet att respektera mediernas mångfald, för att inte nämna det faktum att artiklarna 57 och 58 i den venezuelanska konstitutionen garanterar yttrandefrihet, kommunikationsfrihet och informationsfrihet. Händelserna i Venezuela är högst oroande, eftersom de är ytterligare ett exempel på uppenbart missbruk av de mänskliga och civila rättigheterna i länder som kallar sig själva demokratiska, såsom Kuba, Kina eller Venezuela.
Den ryska journalisten Anna Politkovskas död upprörde nyligen världen och hon hade kritiserat Kremls aktiviteter i Tjetjenien. Europeiska unionen borde tydligt och eftertryckligt kritisera försök att tysta ned journalister som har vågat kritisera regeringen. Vi kan inte förbli likgiltiga när det gäller brott mot de demokratiska principerna.
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Det ytliga intresset från de politiska grupperna Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater, Gruppen Alliansen liberaler och demokrater för Europa samt Gruppen Unionen för nationernas Europa att under förevändning av yttrandefriheten och genom en gemensam resolution i Europaparlamentet framhäva de grundlösa och falska anklagelserna från radio- och tv-stationen Radio Caracas Televisións ägare och de reaktionära politiska krafterna i Venezuela, som tillsammans hade en ledande roll i kuppförsöket 2002, i oljeembargot 2003, i den omstörtande aktionen under folkomröstningen om presidentens avsked och i de ständiga, uppenbara lagbrotten mot reglerna för informationsfriheten, är ett fräckt och inte godtagbart agerande mot både regeringen och Venezuelas folk.
Information är en handelsvara för samhället. Så mycket som 82 procent av radio- och tv-stationerna tillhör privata bolag. Spektrumet av radio- och tv-frekvenser i Venezuela är en tillgång för samhället som tillhör landets folk och den rättsliga företrädaren för dess förvaltning är regeringen. Venezuelas regering tillämpar till fullo nationella och internationella regler för informationsfrihet.
Det krävs mycket mod från någon som angriper Venezuelas regering från denna tribun när det är tydligt att orsakerna till angreppet härrör någon annanstans ifrån. De vill i stort sett återupprätta status quo ante i Venezuela, de vill ha de välståndsskapande tillgångarna i detta land och de vill att exploateringen av Venezuelas folk ska fortsätta och Europaparlamentet och Venezuelas folk vill inte tillåta detta.
Zuzana Roithová
(CS) President Hugo Chávez har förhindrat Radio Caracas Televisión att få sin licens förnyad. Tiotusentals venezuelanska medborgare har gått ut på gatorna för att försvara fria radio- och tv-sändningar och de förväntar sig hjälp från det demokratiska Europa. De är medvetna om att om de förlorar sin sändningsfrihet, är det ”à la Kuba” som väntar dem. De vet att de snart kommer att bli fångar i sitt eget land, precis som kubanerna, utan oberoende information, eftersom de förlorar möjligheten att fatta beslut om sina angelägenheter med demokratiska medel. Hugo Chávez planerar att tysta medierna och krossa oppositionen, som varnar för att förstatligande och envälde inte medför utveckling för landet, utan dels matransonering för fattiga, dels lyx och obegränsad makt för det kommunistiska fåmannaväldet. Venezuela, Kuba och Bolivia är en farlig allians av enväldiga regimer som sprider odemokratiska ideologier runt om i Latinamerika och Västindien. Europa kommer inte att hålla tyst. Vi insisterar på att Venezuela ska hålla fast vid sina internationella åtaganden om de mänskliga rättigheterna och bibehålla lika rättigheter för oberoende marknader för medierna.
Dalia Grybauskaitė
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Kommissionen har följt debatten om framtiden för tv-kanalen Radio Caracas Televisión mycket noggrant, och vi har från början varit tveksamma på grund av uttalandena från Venezuelas president och andra regeringsmedlemmar om att sändningsrätten inte skulle förnyas från och med den 27 maj.
Kommissionen har vid ett flertal tillfällen tagit upp denna viktiga fråga med myndigheterna i Venezuela. Vi har alltid hävdat varje stats suveräna rätt att organisera och styra sin egen radio- och tv-politik, men vi har också betonat den vikt som EU lägger vid yttrandefriheten som ett av demokratins och rättsstatsprincipens grundläggande värden. I sina förbindelser med Venezuelas regering har kommissionen dessutom visat sitt stöd för alla initiativ som främjar dialog och ömsesidig förståelse, och betonat att licensförfarandena för radio och tv ska vara öppna för insyn och icke-diskriminerande.
I april mottog kommissionen en skrivelse från tv-chefen Marcel Granier och från medlemmar av partiet Primero Justicia. Vi har också haft möten med myndigheterna och med medlemmar av Venezuelas regering, och har lyssnat noggrant på argument och klargöranden från båda sidor.
Jag vill försäkra parlamentet om att kommissionen följer utvecklingen på nära håll genom sin delegation i Venezuela och genom sitt nära samarbete med EU-medlemsstaternas diplomatiska representationer i Caracas.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatterna.
