ECB's årsberetning 2009 - Seneste udvikling i forbindelse med de internationale valutakurser (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning af Balz for Økonomi- og Valutaudvalget om ECB's årsberetning 2009 og
Kommissionens redegørelse om den seneste udvikling i forbindelse med de internationale valutakurser.
Burkhard Balz
Hr. formand, mine damer og herrer! Vi er netop blevet anmodet om at bede folk dæmpe sig lidt. Den anmodning kunne visse medlemmer måske tage til efterretning.
Min betænkning angår i dag grundlæggende Den Europæiske Centralbanks resultater i 2009 - med andre ord en periode, hvor de økonomiske, finansielle og i stigende grad også politiske handlinger var præget af den økonomiske og finansielle krise. Krisen, der begyndte som en rent finansiel krise, spredte sig og kom i anden bølge til også at påvirke hele realøkonomien. Den økonomiske aktivitet blev mindre på verdensplan, mens faldende skatteindtægter og øgede sociale udgifter på grund af krisen medførte stigende offentlig gæld. Foranstaltninger til at stimulere økonomien bidrog ligeledes til gælden. Som et resultat af de stigende underskud vedtog regeringer i hele EU vidtrækkende sparepakker. Det er min overbevisning, at disse pakker var nødvendige, og at de i nogle tilfælde blev vedtaget for sent. De begrænsede imidlertid regeringernes handlekraft.
Selv om den økonomiske aktivitet begyndte at stige i anden halvdel af 2009, truede den finansielle og økonomiske krise med at udvikle sig til en offentlig gældskrise under den tredje bølge i 2010. Jeg tror ikke, at denne fare er endegyldigt afværget endnu. Vi er i den seneste tid med Irland blevet mindet meget tydeligt om, at gældsproblemet i medlemsstaterne ikke på nogen måde er blevet løst, og derfor er jeg også enig med hr. Van Rompuy i, at euroen må og skal styrkes. Det er imidlertid situationen i dag. Min betænkning drejer sig i stedet om 2009, hvor vi kan sige, at ECB reagerede korrekt - endog godt - i forhold til udfordringerne. De foranstaltninger, banken tog, viste sig at være vellykkede og reddede mange finansielle institutioner fra sammenbrud. De finansielle institutioner videregav imidlertid ikke altid likviditeten til realøkonomien med det resultat, at foranstaltningernes genopretningspotentiale ikke kunne udnyttes fuldt ud.
Eftersom disse foranstaltninger involverede ekstraordinære trin, er det nu helt afgørende, at de anvendes klogt og efter nøje planlægning. Problemerne i Grækenland og i andre eurolande er muligvis delvist selvforskyldte, men de har kastet lys over de helt grundlæggende problemer, der er i den økonomiske og monetære union. Principperne i stabilitets- og vækstpakken blev overtrådt. Vi oplever nu konsekvenserne, bl.a. det, der sker i Irland. Disse overtrædelser skal stoppes, og nye overtrædelser skal forhindres. Stabilitets- og vækstpagten skal styrkes, og den økonomiske og monetære union skal være mere afbalanceret.
Tidligere har utilstrækkelig koordination af de økonomiske politikker i den monetære union skabt betydelige økonomiske ubalancer mellem landene i euroområdet og efterladt euroområdet uden en forud fastlagt krisestyringsmekanisme. Euroområdet skal have afhjulpet disse ubalancer, hvis det skal forhindre en ny krise. I sidste instans kan strukturreformprocessen kombineret med en revision af lovgivningsrammen for den finansielle politik styrke euroområdet. Spørgsmålet om Den Europæiske Centralbanks uafhængighed vil også være et væsentligt aspekt af den nye økonomiske styring, især hvad angår det nyetablerede Europæiske Udvalg for Systemiske Risici. Derfor tager Parlamentet stadig sin pligt til at bedømme ECB's resultater meget alvorligt.
Jeg er fuldstændig overbevist om, at EU og euroområdet finder vej ud ad krisen og kommer til at fremstå endnu stærkere end før. I de kommende måneder er vi dog nødt til at tage ordentligt ved lære af det, der er sket. Det er en stor udfordring, men EU har altid evnet at udvikle sig i situationer med store udfordringer. Krisen repræsenterer derfor også en mulighed, som vi skal udnytte.
Til slut vil jeg gerne takke alle skyggeordførerne fra de andre grupper for et overordentligt behageligt og konstruktivt samarbejde om denne betænkning. Det kan ikke tages for givet, men det fortjener at blive fremhævet i dette tilfælde.
Jean-Claude Juncker
Hr. formand, hr. Balz, mine damer og herrer! Jeg har den fornøjelse, som fastsat i traktaten, at fremlægge Den Europæiske Centralbanks årsberetning for 2009. Fordi planen er blevet skubbet en smule, især på grund af valget til Parlamentet, talte jeg sidste år om den forrige årsberetning. Dette er derfor anden gang, jeg har fået ordet i Parlamentet i år.
Lad mig først og fremmest sige, hvor glad jeg er for den støtte, der igen er blevet udtrykt gennem Parlamentets vedtagelse af beslutningsforslag om regelmæssige høringer i Økonomi- og Valutaudvalget og mere generelt om at bevare et tæt forhold til Den Europæiske Centralbank. Det glæder jeg mig meget over, eftersom Parlamentet i år har udvist en overbevisende vilje og evne til at gøre afgørende europæiske interesser gældende, især i forbindelse med finanstilsynspakken.
(DE) Jeg vil gerne starte med at give Dem et kort overblik over de pengepolitiske foranstaltninger, som Den Europæiske Centralbank har truffet under den finansielle og økonomiske krise. Jeg vil ikke alene se tilbage på krisen, men også på Den Europæiske Centralbanks 12-årige historie. Endelig vil jeg komme ind på de største udfordringer, vi står over for i 2011.
Lad mig først gøre rede for de foranstaltninger, der er blevet truffet under krisen.
2009 var et meget udfordrende år for ECB's monetære politik. Det startede med en alvorlig økonomisk nedgang på verdensplan efter krisens udbrud i efteråret 2008. I denne situation med et undertrykt inflationspres fortsatte vi vores politik med at sænke den ledende rentesats yderligere. I alt sænkede vi på kun syv måneder, mellem oktober 2008 og maj 2009, refinansieringssatsen med 325 basispoint. Dermed endte refinansieringssatsen på 1 %.
For at sikre at husholdninger og virksomheder i euroområdet ville drage fordel af disse gunstige finansieringsbetingelser fortsatte vi og udvidede endda i 2009 også den øgede kreditstøtte til vores banker i euroområdet. Det gjorde vi som modtræk til dårligt fungerende pengemarkeder, der hæmmede pengepolitikkernes mulighed for at påvirke udsigten til prisstabilitet gennem rentesatsbeslutninger alene. Af disse særlige foranstaltninger, som vi kaldte dem, var den mest fremtrædende fuld likviditetstildeling gennem refinansiering sammen med banker i euroområdet mod god sikkerhedsstillelse og til den gældende refinansieringssats med løbetider, der strakte sig langt ud over de ugentlige operationer. I 2009 forlængede vi også løbetiden for vores langfristede markedsoperationer til et år. Dette var selvfølgelig yderst vigtige beslutninger.
Som De ganske rigtigt fremhæver i Deres udkast til beslutning om ECB's årsberetning, har den øgede kreditstøtte med succes bidraget til at undgå det, der, hvis der var kommet yderligere spændinger, ville have været en depression eller en meget dybere recession. Lad mig understrege, at alle vores handlinger har været helt i overensstemmelse med vores mandat til at skabe prisstabilitet på mellemlang sigt for hele euroområdet. Det, at vi har været i stand til at leve op til vores mandat, fremgår af, at der nu er udsigt til en positiv inflation og velforankrede inflationsforventninger i euroområdet.
Efter visse forbedringer af vilkårene på det finansielle marked i løbet af 2009 opstod der nye markedsspændinger i en lang række af obligationsmarkedets segmenter i euroområdet. Eftersom det er afgørende for overførslen af ECB's rentesatser, at obligationsmarkedet fungerer upåklageligt, besluttede vi at gribe ind på euroområdets obligationsmarkeder for at hjælpe med at genoprette en mere normal overførsel af den monetære politik til økonomien. Derfor indførte vi vores program for værdipapirmarkedet. For at sikre at dette program ikke får indflydelse på vores pengepolitiske stilling, opsuger vi den likviditet, vi har stillet til rådighed.
Lad mig sammenfattende sige, at de særlige foranstaltninger, vi har vedtaget under den akutte finansielle turbulens, er midlertidige. Nogle af de særlige foranstaltninger fra 2009 og det tidlige 2010 er allerede blevet udfaset i lyset af forbedrede vilkår på visse finansielle markeder og genopretningen af økonomien i euroområdet.
Jeg vil nu komme med nogle betragtninger om euroen. Efter min mening er der tre grundlæggende elementer.
For det første har ECB leveret det, er fastlagt i traktatmandatet, nemlig prisstabilitet. Faktisk ligger den gennemsnitlige inflation i euroområdet for de sidste næsten 12 år fast på 1,97 %. Dette afspejler til fulde vores definition af prisstabilitet, nemlig at holde de årlige inflationsrater i euroområdet under 2 % og tæt på 2 % på mellemlang sigt. I denne sammenhæng har eurosystemet i løbet af de seneste 12 år været en mur af stabilitet og sikkerhed, også i den senere tid på trods af de udfordringer, den globale finansielle krise har bragt med sig.
For det andet har inflationsforventningerne, som jeg tidligere har sagt, ligget stabilt på et niveau, der stemmer overens med prisstabiliteten, hvilket positivt afspejler troværdigheden af ECB's monetære politik.
For det tredje skyldes succesen efter vores bedste overbevisning ECB's uafhængighed af politisk indflydelse, dens primære mandat til at opretholde prisstabilitet og dens gennemsigtige kommunikation, navnlig hvad angår definitionen af prisstabilitet. ECB's monetære strategi med to søjler muliggør en lang- og mellemlangsigtet fremgangsmåde, der underbygges af en solid analyseramme. Denne ramme omfatter grundig analyse af udviklingen på valuta- og kreditmarkedet, idet der tages højde for inflationens monetære natur på mellemlang og lang sigt.
Efter vores mening muliggør denne omfattende strategi velinformeret og konsekvent beslutningstagning, mens den samtidig er stabil og strækker sig ud over kortsigtede udsving.
Hvad angår euroens eksterne dimension, kan jeg kun sige, at vores valuta har etableret sig selv internationalt. I 2009 repræsenterede euroen omkring 30 % af de internationale gældspapirer og globale udenlandske valutareserver.
Når vi nu taler om euroens dimension udadtil, vil jeg gerne sige et par ord om de aktuelle valutakursproblemer, et område, der kræver stor forsigtighed.
Der er to vigtige emner. Det ene er forholdet mellem de store industrilandes flydende konvertible valutaer såsom dollaren, euroen, yennen, pundet og den canadiske dollar. Disse valutaer har været flydende siden Bretton Woods-systemets sammenbrud i begyndelsen af 1970'erne. Jeg bør understrege, at det internationale samfund har den holdning, at voldsom volatilitet og urolige bevægelser i valutakurserne er dårligt for den økonomiske og finansielle stabilitet.
Lad mig sige, at ECB sætter pris på de nylige udtalelser fra de amerikanske myndigheder, nemlig den amerikanske finansminister og formanden for den amerikanske centralbank, hvor de gentager, at det er i USA's interesse at have en stærk dollar i forhold til de andre store konvertible valutaer. Det synspunkt er jeg helt enig i. En dollar, der er troværdig blandt de store valutaer i de avancerede økonomier, er i USA's, Europas og i hele det internationale samfunds interesse.
Det andet emne angår valutaerne i de nye vækstmarkedsøkonomier, der har overskud på de løbende poster og valutakurser, som ikke er fleksible nok. Her er det internationale samfund enigt, hvilket også blev gentaget i Korea i forrige uge og af Kommissionen, om, at det at gå i retning af mere markedsbestemte valutakurssystemer, at forbedre valutakursstabiliteten, så den afspejler de økonomiske grundforhold, og at afstå fra konkurrencemæssige devalueringer af valutaer er i vækstøkonomiernes og i det internationale samfunds interesse.
ECB plejer at sige, at der ikke er plads til selvtilfredshed. Det er sandere nu end nogensinde før. Der ligger mange udfordringer og venter på os forude. Alle de relevante myndigheder og den private sektor skal påtage sig deres ansvar, og det gælder både de udøvende tjenestegrene, centralbankerne, lovgiverne, tilsynsmyndighederne, den private sektor og finanssektoren. Den aktuelle krise har helt tydeligt vist, at en gennemførelse af ambitiøse reformer af den økonomiske styring både er i landene i euroområdets og i hele euroområdets interesse.
Hr. Van Rompuys forslag til reform af EU's økonomiske styring, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i oktober 2010, er en forbedring af EU's nuværende overvågningsramme og virker i det store hele hensigtsmæssig for de EU-lande, der ikke er med i den monetære union. Med hensyn til de specifikke krav på euroområdet er det imidlertid vores vurdering, at den ikke opfylder det, der efter vores mening er nødvendigt for at sikre den bedst mulige funktion af den fælles valutaøkonomi.
Jeg er overbevist om, at Parlamentet i de kommende måneder vil hjælpe Europa til at tage det nødvendige skridt inden for økonomisk styring. Med sin lovgivningsmæssige rolle inden for finansielt tilsyn og ESRB har Parlamentet udvist beslutsomhed omkring alvorlige spørgsmål.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke Dem for dette og til igen at udtrykke min overbevisning om, at Parlamentets indflydelse bliver afgørende i forhandlingerne om økonomisk styring.
En anden stor udfordring er reguleringen af finanssektoren. Vi skal udnytte det, krisen har lært os, og bevare momentum i de finansielle reformer. Som det fremhæves i beslutningsudkastet, er det meget vigtigt, at Basel III gennemføres hurtigt. Kommissionens lovforslag om short selling og de såkaldte over the counter-derivater er ligeledes uundværlig i udarbejdelsen af et mere gennemsigtigt og modstandsdygtigt finansielt system.
Vi står over for et afgørende år. 2011 får vi sandsynligvis vedtaget den reviderede ramme for styring, vi får dybdegående diskussioner om krisestyringsrammen og eventuelt iværksat proceduren for en traktatsændring. Disse reformer skal udarbejdes rigtigt, så vi kan sikre, at Europa som helhed og euroområdet kan håndtere fremtidige udfordringer med endnu større kapacitet og overbevisning.
2011 vil også være det første år med Det Europæiske Råd for Systemiske Risici. Som der opfordres til i beslutningsudkastet, gør vi vores yderste for at støtte det nye organ. Samtidig forbliver ECB's fuldstændige uafhængighed og primære mandat, der er nedfældet i Maastrichttraktaten, naturligvis uændret, hvilket jeg allerede har understreget over for Parlamentet.
Vi vil fortsat leve op til vores mandat. Det er det, der kræves i traktaten. De kan stole på, at vi vil leve op til vores medborgeres forventninger.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Lad mig i første omgang takke ordføreren, hr. Balz, for den grundige og omfattende betænkning om ECB's årsberetning 2009. Kommissionen hilser betænkningen velkommen, fordi den afspejler de vigtigste spørgsmål på bedste vis. I betænkningen anerkendes og roses det arbejde, ECB gør i forbindelse med håndteringen af krisen. Kommissionen er enig i, at ECB, med Jean-Claude Trichet som formand, har navigeret meget dygtigt og med rolig hånd i denne vanskelige situation.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til at takke Jean-Claude Trichet for et fremragende samarbejde og især for den vigtige rolle, han har spillet i disse turbulente tider. ECB har, både gennem sin holdning til overvågning og sine særlige foranstaltninger, været katalysator i forbindelse med at overvinde krisen og dermed skabe fundamentet for bæredygtig vækst og jobskabelse.
I betænkningen understreges det helt berettiget, at den finansielle krise har tydeliggjort behovet for styrket økonomisk overvågning på euroområdet. Det er Kommissionen enig i, og det er lige præcis grunden til, at vi har fremlagt adskillige lovforslag for at styrke den økonomiske styring i EU, især i euroområdet.
Vi har ligeledes inddraget adskillige forslag fra Feio-betænkningen for at styrke og udvide den økonomiske styring i EU. Økonomi- og Valutaudvalget har modtaget Kommissionens forslag og arbejder for øjeblikket på at nå den ambitiøse tidsfrist i juni næste år, hvilket jeg sætter pris på og hilser velkomment.
Lad mig nu vende opmærksomheden mod anden halvdel af forhandlingen, der omhandler den seneste udvikling i de internationale valutakurser. Det er korrekt, at der har været stigende udsving på valutamarkederne inden for de seneste uger med betydelige ændringer af værdien af store bilaterale valutakurser til følge.
Euroen er steget i forhold til dollaren siden juni i år på grund af den bedre økonomi i euroområdet og den yderligere udvidelse af USA's monetære politik. I den senere tid er euroen dog blevet lidt svagere i forhold til de fleste valutaer, eftersom stigende bekymringer om medlemsstaternes offentlige finanser, først og fremmest Irlands, har påvirket euroen. I den virkelige verden er euroen for øjeblikket tæt på sit langsigtede gennemsnit efter en generel devaluering i år fra et overvurderet niveau i slutningen af forrige år. Sammenlignet med begyndelsen af året ligger den reelle devaluering af euroen på omkring 7 %.
I forbindelse med en langsom genopretning af de avancerede økonomier og store kapitalstrømme til vækstøkonomierne har mange lande haft som mål at gøre deres valuta svagere eller er som minimum tyet til konkurrencemæssig ikke-revaluering. Derfor er det vigtigt, at lederne på G20-topmødet i Seoul i sidste uge klart og tydeligt forpligtede sig til at afholde sig fra konkurrencemæssige devalueringer af deres valutaer.
På G20-topmødet enedes man ligeledes om at arbejde videre med skabe balance i den globale vækst. Der er indgået en aftale om at arbejde på vejledende retningslinjer. Det er klart, at valutakursstabilitet skal spille en rolle i den nødvendige oprettelse af balance, så valutakurserne afspejler grundtrækkene i økonomien, som understreget af hr. Trichet. Kommissionen vil fortsat støtte dette vigtige G20-arbejde, som også bliver et af nøgleområderne for det franske G20-formandskab næste år.
Til slut skal jeg informere Dem om en vigtig udvikling på euroområdet. I går, da Økofin-Rådet godkendte den irske regerings anmodning om finansiel bistand fra EU, var ministrene enige med Kommissionen og ECB om, at finansiel bistand til Irland gives for at beskytte den finansielle stabilitet i Europa. EU's finansielle bistand kan gives inden for rammerne af et program med strenge politiske betingelser, der for øjeblikket forhandles med de irske myndigheder af Kommissionen og Den Internationale Valutafond sammen med ECB. I programmet tages der utvetydigt højde for de finanspolitikse udfordringer, den irske økonomi står over for, og programmet vil også omfatte en fond til dækning af banksektorens potentielle fremtidige kapitalbehov. For at afhjælpe stress i banksektoren skal der træffes en række omfattende foranstaltninger, herunder nedbringelse og omstrukturering, for at bidrage til at sikre, at det irske banksystem udfylder sin rolle korrekt i den generelle økonomi.
De tekniske forhandlinger om et EU-IMF-program er nu godt på vej og kan afsluttes i slutningen af november. Bortset fra EU- og IMF-finansiering kan jeg informere om, at Det Forenede Kongerige og Sverige er klar til at bidrage til programmet gennem bilaterale lån, hvilket hilses velkommen.
Alt i alt er gårsdagens beslutninger et vigtigt skridt fremad i den fælles indsats for at stabilisere den irske økonomi og dermed beskytte den finansielle stabilitet i Europa.
Jean-Paul Gauzès
Hr. formand, hr. Trichet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg tilslutter mig helt klart rosen til ECB's arbejde, og jeg vil undlade at gentage, hvad min kollega, hr. Balz, sagde, og hvad der står i beslutningen. På den korte tid, der er blevet mig tildelt, vil jeg ganske enkelt blot sige, at vi skal tage hensyn til vores medborgere.
Hvorfor siger jeg det på den måde i dag? Fordi der i går aftes på alle franske tv-kanaler var en kommende præsidentkandidat, der gjorde sig selv bemærket ved at rive en 10 EUR-seddel, som han havde kopieret og forstørret, itu, og illustrerede, at han ved at rive den itu rev alle årsagerne til vores dårligdomme i stykker.
Det er selvfølgelig ikke sandt. Det eneste, der er brug for, er, at vi sammen gør en indsats for at kommunikere. Det arbejde, der er gjort i forbindelse med overvågning, organisation og regulering, som formanden refererede til, er fremragende. De ved, De har Parlamentets støtte, for det sagde De selv. Vi står imidlertid med en stor opgave foran os, hvad angår de af vores medborgere, som ikke forstår den besked, der sendes.
Hver eneste dag er der store overskrifter i pressen om mere og mere ubehagelige løsninger og usandsynlige situationer, og jeg kan fortælle Dem, at jeg i fredags var i marken, som vi politikere siger, hvor jeg mødte mellem 100 og 150 mennekser. De stillede mig alle det samme spørgsmål, nemlig hvad der ville ske med euroen. Den frygt, vores medborgere har, står slet ikke mål med det, der gøres, og gøres godt, af Den Europæiske Centralbank.
George Sabin Cutaş
for S&D-gruppen. - (PL) Hr. formand! Jeg ønsker først og fremmest at takke ordføreren, hr. Balz, for samarbejdet. Jeg glæder mig også over, at Den Europæiske Centralbank har fået status af EU-institution efter Lissabontraktatens ikrafttræden.
For det andet vil jeg gerne pointere, at der er betydelige makroøkonomiske uligheder mellem økonomierne i euroområdet, hvilket fremhæver behovet for tættere harmonisering mellem de økonomiske og monetære politikker. Vækst- og Stabilitetspagten er ikke et tilstrækkeligt instrument til at løse de aktuelle økonomiske ubalancer. En af måderne at komme ud af dette dødvande på kunne være at udstede statsobligationer på EU-niveau. Denne solidaritetsmekanisme kunne give en stabil finansiering for medlemsstater i alvorlige vanskeligheder, kunne gøre det budgetmæssige tilsyn mere effektivt og i høj grad forbedre likviditeten. Den fælles valuta burde suppleres med finanspolitiske stramninger og fælles langsigtet gæld.
De finansielle aktørers uansvarlige adfærd var med til at udløse den økonomiske og finansielle krise. Derudover har de nylige spekulative angreb mod visse medlemsstater gjort det vanskeligt for sidstnævnte at låne penge på de internationale finansmarkeder, hvorved stabiliteten i hele euroområdet i virkeligheden er blevet påvirket. Derfor mener jeg, at der er behov for en permanent mekanisme for at beskytte euroområdet mod spekulative angreb. Det er Kommissionens pligt at føre tilsyn med kreditvurderingsbureauernes aktiviteter og udforme strukturen for et kreditvurderingsbureau på EU-niveau.
Vi skal også huske på, at de sparetiltag, som de nationale regeringer har vedtaget, i væsentlig grad kan mindske chancen for at genoprette den europæiske økonomi. Derfor har vi brug for en styringsmodel på EU-niveau, der kan kombinere finanspolitisk konsolidering med skabelsen af nye job.
Kommissionen skal ligeledes foreslå specifikke mål for at mindske den konkurrencemæssige afstand mellem EU's økonomier og, sidst men ikke mindst, fortsætte med at investere i grøn energi.
Sylvie Goulard
Hr. formand, hr. kommissær! Allerførst vil jeg tilslutte mig koret af ros til vores ordfører, som jeg mener, har opridset emnet meget klart.
I sin betænkning understreger han de nyskabelser, der indføres med Lissabontraktaten, og jeg vil gerne takke hr. Trichet for, at han endnu en gang her i aften mindede de af os, som ser ud til ikke at være klar over det - herunder i øvrigt dem, der har underskrevet og ratificeret den - om, at Lissabontraktaten indebærer en stor nyskabelse, nemlig at vi her i Parlamentet vil kunne drøfte stabilitetspagten offentligt.
Under ledelse af Olli Rehn har Kommissionen udarbejdet en række forslag, der går i den rigtige retning og er ret modige, navnlig når den opfordrer til, at disciplinen styrkes ved at tage hensyn til de makroøkonomiske ubalancer, som hr. Balz rent faktisk har nævnt i sin betækning. Desuden nævner hr. Trichet flere gange et "kvantespring", med andre ord et virkeligt fremskridt i denne styring.
Jeg er helt enig i det, hr. Gauzès sagde, nemlig at man, når man ser på praksis, næsten bliver i tvivl om, hvorvidt de forslag, Kommissionen fremsatte i september, er helt relevante, om der ikke bør tages hensyn til den krise, vi oplever i øjeblikket, for at muliggøre så store fremskridt som muligt. Jeg vil gerne påpege, at dem, der udformede euroen, aldrig har troet, at vi blot ville samordne de økonomiske politikker på lang sigt. Det, man havde i tankerne, var en politisk union, nemlig muligheden for at træffe beslutninger under Parlamentets kontrol.
For min del finder jeg det ret slående, at vi, når vi taler til borgerne, i sidste ende har trafikanter - medlemsstaterne - som på en og samme tid sidder bag rattet og ved vejsiden, hvor de fungerer som politimænd. Det er mere eller mindre sådan, den nuværende ordning fungerer. Med andre ord er vi på samme tid chaufføren, den person, der udsteder bøder, og den prson, der skal overvåge de øvrige biler. Jeg tror ikke, der findes nogen lande, der har en sådan trafikpolitik. Vi vil derfor gerne øge bøderne lidt, og vi bør arbejde herpå. Tak for at have mindet os om, at vi allerede har gjort det i praksis med hensyn til reformen af finansielt tilsyn i Europas fælles interesse.
Sven Giegold
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg gerne på vegne af min gruppe takke hr. Balz for den samarbejdsånd, som vores forhandlinger er blevet gennemført i. Vi kunne bidrage med visse forslag for at gøre betænkningen mere afbalanceret. Perioden 2009-2010 var kendetegnet ved ekstraordinære foranstaltninger fra Den Europæiske Centralbanks side, og i lyset af denne ekstraordinære økonomiske udvikling vil jeg gerne takke hr. Trichet endnu en gang for at have truffet disse foranstaltninger, navnlig da de ikke altid blev godt modtaget i hans egen organisation.
Vi har i denne periode set, at stabilitets- og vækstpagten er utilstrækkelig. I stedet har vi brug for en effektiv koordinering af den økonomiske politik, der ikke blot tager hensyn til statsgælden, men også til privat gæld, og som beskæftiger sig med økonomiske ubalancer ikke blot i lande med underskud, men også i lande med overskud. Med hensyn til priser bør vi fokusere ikke blot på forbrugerpriserne, men også på ejendomspriserne, udviklingen i disse som følge af spekulation og skabelsen af bobler.
Vi har først og fremmest en gang for alle behov for en ramme for skattekonkurrence i EU - og vi opfordrer hele tiden hertil. Det er uacceptabelt at gennemføre enorme kriseprogrammer på udgiftssiden, mens landene fortsat har ubegrænset skattekonkurrence på indtægtssiden.
Det er navnlig uacceptabelt - og umuligt at forklare vores borgere - at vi i en situation som den, vi har nu, redder Irlands banker, mens vi ikke samtidig sikrer, at dets skandaløst lave selskabsskat, der ligger på 12,5 %, korrigeres til den normale europæiske sats på 25 %. Vi må være ærlige her.
Jeg vil gerne bede hr. Trichet kommentere to spørgsmål i betænkningen, nemlig spørgsmålet om gennemsigtighed som nævnt i punkt 21 og spørgsmålet om accepteret sikkkerhed som nævnt i punkt 39. Hr. Trichet har endnu ikke kommenteret disse spørgsmål. På vegne af alle ordførerne og skyggeordførerne ville jeg være taknemmelig, hvis hr. Trichet specifikt kunne kommentere disse spørgsmål.
Kay Swinburne
for ECR-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske hr. Balz med denne betænkning. På et tidspunkt, hvor euroen hver dag bliver udsat for nye kriser, og det er generelt accepteret, at der er behov for nye former for styring og nye regler for, at den kan overleve, er det svært for ECB at påvirke eksterne globale spørgsmål.
Men dette kunne lige netop være problemet. Intil nu har de fleste af de store globale aktører kunnet arbejde sammen for at finde løsninger på problemer i forbindelse med den globale finanskrise. Samordningen på områder som reform af lovrammerne for finansielle tjenester, navnlig på områder såsom derivater, har været uden fortilfælde. Men når det er nationale valutaer, der forsvares i modsætning til multinationale banker, er der stor fare for, at den multilaterale samordning vil bryde sammen.
Hvis ECB søger at beskytte euroen frem for alt, mens Fed beskytter dollaren, og kineserne beskytter yuanen, så taber vi alle.
ECB har siden den blev oprettet udført den vanskelige opgave at finde en balance mellem forskellige kulturer og pengepolitiske metoder. Jeg håber, at den, selv når den er under intenst internt pres, kan bruge sin ekspertise på disse områder til at udvide samarbejdet uden for EU til et globalt plan.
Jürgen Klute
Fru formand! Først vil jeg gerne rette en dybfølt tak til hr. Balz for hans konstruktive samarbejde. Jeg kan kun understrege, at det var en positiv oplevelse at samarbejde, selv om vi har forskellige holdninger.
Mange troede, at krisen i euroområdet var ovre - og jeg vil gerne understrege dette endnu en gang. Irland har vist, at dette ikke er tilfældet. Ligesom før udleverer Europa frivilligt sig selv til de finansielle markeder. EU-medlemsstaterne skal fortsat udbyde deres statsgældsbeviser på de finansielle markeders bazar og forsøge at vise spekulanternes tillid ved at vedtage krisepakker, der er rent selvmord. I weekenden så vi endnu en gang, hvor dette fører os hen. Denne gang var det ikke grækerne, som angiveligt var ude på at narre alle, men derimod Irland - mønstereleven - som var tvunget til at vende sig mod den europæiske redningsfond for at redde sit banksystem - et system, der også længe var blevet fremvist som et strålende eksempel på deregulering.
I mellemtiden har finanssektoren allerede kastet blikket på Portugal som den næste, der kapitulerer, da rentesatserne fortsætter med at stige. Den Europæiske Centralbank må påtage sig sin del af ansvaret for dette drama. Den har ikke benyttet og benytter fortsat ikke eurobonds for at tilbyde et civiliseret alternativ til denne kasinostrategi. Mens halvdelen af Europa er på vej ud af krisen, ser ECB passivt til, mens den resterende halvdel kommer længere og længere ud i fattigdom og uvished. Ruinerende nedskæringer i alle de nationale økonomier falder måske i de europæiske investerings- og bankgiganters smag, men de gør ikke noget for at hjælpe hverken Irland eller den monetære union og ECB.
Hr. Trichet, glem Angela Merkels forenklede finansielle ABC. Hvis De ønsker at redde den økonomiske og monetære union, må De ikke lade de europæiske statsgældsbeviser i usikkerhed. Indfør eurobonds, inden spekulanterne kræver deres næste offer.
(Taleren accepterede at besvare et spørgsmål i henhold til blå kort-proceduren i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Hans-Peter Martin
(DE) Fru formand! Jeg ville gerne spørge Jürgen Klute om, hvordan hans forslag om europæiske statsgældsbeviser og eurobonds kan forenes med den tyske forbundsforfatningsdomstols holdning til sådanne spørgsmål, og hvad mener han, at resultatet ville være, hvis en sådan foranstaltning blev indbragt for den tyske forbundsforfatningsdomstol i Karlsruhe.
Jürgen Klute
(DE) Fru formand! Jeg må indrømme, at det er svært at sige. Jeg kan ikke på stående fod komme med et svar på dette lige nu. Det er uden tvivl en vanskelig situation, men jeg tror, at tingene nu har udviklet sig så meget, at man måske vil genoverveje spørgsmålet. Jeg er ked af det, men jeg kan ikke på stående fod komme med et svar på det spørgsmål.
John Bufton
Fru formand! Jeg har læst Økonomi- og Valutaudvalgets betænkning om Den Europæiske Centralbanks årsberetning med stor interesse. I betænkningen erkendes det, at de store forskelle mellem medlemsstaterne i euroområdet har bidraget til de problemer, vi oplever nu. I betænkningen står der, at "disse skævheder skaber store vanskeligheder for en hensigtsmæssig pengepolitik i euroområdet", og det gentages, at "den finansielle krise i en række lande i euroområdet er et alvorligt problem for euroområdet som helhed og er udtryk for, at euroområdet fungerer dårligt".
Jeg anstrenger mig for at se fornuften i at opfordre til stærkere koordination af de økonomiske politikker i euroområdet. Den automatiske reaktion har bestået i at øge den økonomiske styring, men det er de begrænsninger, som tvunget fællesskab har medført, der har ført nogle medlemsstater ud i en finansiel krise, kombineret med eksterne årsager, der endnu ligger uden for vores kontrol. Måske indebærer systemet ikke den økonomiske fleksibilitet og selvbestemmelse, der er nødvendig for at sætte regeringerne i stand til at håndtere idiosynkratiske problemer som f.eks. inflationsrater effektivt.
Betænkningen belyser dette punkt og bemærker, at krisen med de efterfølgende redningsaktioner og økonomiske stimulationspakker "har ført til vidtrækkende besparelsesforanstaltninger....., som begrænser regeringernes handlemuligheder væsentligt".
Et argument går på, at man ikke kan have en fælles valuta uden en yderligere ensretning for at udglatte forskellene mellem medlemsstater og velstandsniveauer. Men enhver, der er realistisk, ved, at dette ikke vil ske. Det er imod menneskets natur, der logisk set bør glimre i et demokrati, uanset hvor ubelejligt det er.
Er euroområdet parat til Estland i januar? Jeg undrer mig over udtalelsen om, at "Estlands indførelse af euroen viser euroens status", der antyder, at dette vil "anspore andre medlemsstater til at søge medlemskab af euroområdet".
En ideologisk fastholden af euroen vil resultere i, at monetære problemer dukker op igen i både opgangs- og nedgangstider. En fælles valuta fungerer kun i et tæt føderalt klima. Da dette er Kommissionens hensigt i sidste ende, har den måske sat vognen foran hesten.
Selv om Det Forenede Kongerige ikke er medlem af euroområdet, lider vi under virkningerne af at skulle bidrage til redninger og som følge af de indviklede og sammenviklede forhold i Unionen, og der er ingen grund til at vente på det tidspunkt, hvor vi kan sige, "Det var jo det, jeg sagde". Vi er allerede ude over det punkt.
Hans-Peter Martin
(DE) Fru formand! Det ville være dejligt, hvis denne betænkning fra hr. Balz kunne blive fremlagt med et forbehold, nemlig et forbehold vedrørende afhandlinger. Jeg tror, vi kunne lære meget mere, hvis hr. Trichet ville præsentere kapitlet om årene 2008-2009 ud fra sit synspunkt. Da vi ikke har denne viden, arbejder vi lidt i blinde her, og der er grund til at tro, at der er mange eksterne forhold, som vi ikke er bekendt med på nuværende tidspunkt. Alligevel har hr. Trichet oplyst, at de langsigtede finansieringsforanstaltninger er blevet forlænget endnu en gang. Det er måske en god ting. Historien vil vise os, om det virkelig var så god en idé. Vi behøver ikke altid straks at pege fingre af Alan Greenspan.
Der er noget, som jeg er bekymret over, og det er, at vores borgere ganske enkelt ikke får at vide, hvad den likviditetsstøtte rent faktisk anvendes til, og den manglende gennemsigtighed med hensyn til, hvordan irerne - efter manges mening - tvinges ind under denne paraply. Vi ved, at Irland allerede har modtaget 130 mia. EUR, hvoraf 35 mia. EUR er gået til datterselskabet af et tysk selskab - Hyporealestate. Hvorfor udøves der et så stort pres i øjeblikket? Hvorfor kan vi ikke sige, hvem de irske bankers egentlige kreditorer er? Er det min livsforsikring hos Allianz? Er det rent faktisk de tyske banker, som det altid hævdes? Hvis dette er tilfældet, er det så ikke de forkerte forhandlinger, vi har her? Er det tilfældet, burde vi være ærlige nok til at fortælle vores borgere, at det er dem, vi redder, at det kan være deres egne penge, som man har gjort den fejl at investere i Irland, i en bankverden bygget på et falsk grundlag. Dette rejser naturligvis også spørgsmålet om, hvorvidt alle irske banker virkelig er afgørende nødvendige for systemet. Hvorfor har vi ikke modet til at acceptere, at en eller flere andre vil gå konkurs? Leman Brothers-løsningen kan ikke altid være svaret. Det er nødvendigt, at risiciene fordeles retfærdigt, for en stor del af de tidligere gevinster gik utvivlsomt til den private sektor.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Fru formand! Først vil jeg gerne lykønske ordføreren med det fremragende stykke arbejde, han har udført. Da Parlamentet er den primære institution, gennem hvilken Den Europæiske Centralbank står til ansvar over for borgerne, glæder jeg mig over hr. Trichets deltagelse i dette plenarmøde, og også over, at han regelmæssigt deltager i monetære drøftelser med Økonomi- og Valutaudvalget.
De finansielle markeder er af global karakter. Krisen er også global. Det er netop derfor, at løsningerne på krisen også skal være globale. Vi kan ikke se bort fra den omstændighed, at medlemsstaternes økonomiske og finansielle problemer stadig påvirker alle aspekter af euroen. Endnu en gang er jeg enig med ordføreren. Desværre har ØMU'en hverken opfyldt eller holdt medlemsstaterne ansvarlige for opfyldelsen af alle principperne i stabilitets- og vækstpagten. Derfor taler vi om en stigning i statsgælden, og derfor ser vi nu en ny bølge af krisen, som er en statsgældskrise.
Jeg har tillid til, at spørgsmålene vedrørende ECB's uafhængighed og dens ansvar for beslutningstagningen vil blive løst på en ordentlig måde, og at dette sammen med reformprogrammet, der sigter mod at skabe en vellykket økonomisk union, vil bidrage til at styrke EU og euroområdet inden for EU. Jeg er sikker på, at vi vil kunne lære af krisen og af vores fejltagelser, og på, at krisen vil skabe muligheder for os.
Robert Goebbels
(FR) Fru formand, mine damer og herrer! Euroen oplever problemer, men hvilken konvertibel valuta gør ikke det efter den systemiske krise forårsaget af vanvittige finansmarkeder?
Statsgæld er et alvorligt problem. Ikke desto mindre er stigningen i de offentlige underskud resultatet af den offentlige redning af private banker. Hvad mere er, så skal økonomien genoplives. Finanskrisen har spredt sig hurtigt til realøkonomien, hvilket har ført til en kraftig tilbagegang og arbejdsløshed.
Det ser ud til, at de vanvittige finansmarkeder ikke har lært noget af krisen. Overlevende på Wall Street og i City spekulerer i valutamarkederne og i short sell credit default swaps (CDS), som de end ikke har. Udlånssatserne for staterne forventes ikke at slå til og må hæves ved indirekte at pålægge dem stramme politikker, som vil gøre det endnu vanskeligere for dem at komme ud af krisen.
Europæisk solidaritet udvises med vanskelighed og i begrænset omfang. Redningen af Grækenland er først og fremmest en redning af franske og tyske banker, der har en stor beholdning af græske gældsbeviser. Den støtte, der ydes til Irland, er først og fremmest en redning af britiske og tyske banker, som ville lide meget, hvis de irske banker skulle gå konkurs.
Den omstændighed, at eurokursen er ustabil, er ikke et tegn på, at den fælles valuta er svag. Det afspejler spændingerne på markederne, navnlig i lyset af en valutakrig mellem amerikanerne og kineserne.
Siden årets start har Kina ikke længere optaget lån i dollars, men har solgt dem. Skattesituationen i USA er værre end i Europa. Ud over de nationale offentlige underskud, er der enorme private underskud. 48 ud af de 50 stater i USA har et budgetunderskud.
Herman Van Rompuy talte om, at euroen kæmper for sin overlevelse. Han tager fejl. Euroen, dette fyrtårn for stabilitet, som hr. Trichet netop har talt om, vil overleve hr. Van Rompuy, for EU og dets støttestruktur, Eurogruppen, er den vigtigste økonomiske enhed i verden. Til trods for de reelle problemer, som Europa fortsat reagerer ubeslutsomt på, skal det understreges, at EU 27 på verdensplan er de største eksportører af varer, de største importører af varer og de største eksportører af tjenesteydelser.
Vi har det mest solvente indre marked i verden. Desuden eksporterer de europæiske virksomheder dobbelt så meget inden for det indre marked, som de gør til verdensmarkederne. EU er hoveddestinationen for tredjelandes direkte investeringer. Virksomhederne i EU har de største investeringsbeholdninger i verden.
Med 500 mio. borgere, eller 7 % af verdens befolkning, frembringer EU 30 % af verdens samlede BNI. USA frembringer 25 %, Japan 8 % og Kina 8 % af verdens samlede BNI.
EU, som også yder 55 % af verdens udviklingsstøtte, kunne have større indflydelse, hvis vores ledere havde lidt mere politisk mod, hvis de udnyttede Europas styrke.
Jeg vil slutte med at sige, at den internationale finansverden bør pålægges en stram og gennemsigtig ramme. Vi må arbejde sammen for at overvinde vores problemer.
Sophia in 't Veld
(EN) Fru formand! Som vores kollega, Jean-Paul Gauzès, har understreget, er der nogen, der hader euroen. De ser den som roden til alt ondt, og de glæder sig over udsigten til euroområdets kollaps. Men disse mennesker tager fejl, og de lever i fortiden. De nuværende problemer skyldes ikke euroen. Tværtimod beskytter euroen os mod det, der er endnu værre. Vi har brug for den fælles valuta, men vi har også brug for en ordentlig styring inden for euroområdet. Løst samarbejde på grundlag af enstemmighed er ikke længere en mulighed.
Vi er alle i samme båd med et gigantisk hul i siden. I øjeblikket må vi synke eller svømme. De nationale regeringer ser imidlertid ud til at tro, at det er nok at nedsætte taskforcer og arbejdsgrupper og tale om måske at intensivere samarbejdet, og måske ikke. Den gode nyhed er, at de ser ud til at handle mere beslutsomt og hurtigere i forbindelse med Irland, fordi der er behov for en hurtig indsats, og den er yderst velkommen. Det handler ikke blot om at redde enkeltlande. Det handler om euroområdets troværdighed. Det handler om, at verden tester os.
Er vi villige og i stand til at handle? Verdens tillid til euroområdet er afgørende for vores valutas stabilitet. Pengene i vores lommer afhænger af den tillid, andre har til os. Så derfor opfordrer jeg på det kraftigste de nationale politikere til at holde op med at bruge det populistiske kort, eller med offentligt at rive eurosedler i stykker og i stedet påtage sig ejerskabet til og ansvaret for vores fælles valuta.
Afslutningsvis et ord om kriseforanstaltningerne. De kritiseres meget, og nogen siger endog, at de vil skade økonomien. Vi må naturligvis handle forsigtigt, men disse foranstaltninger er nødvendige for at sanere de offentlige finanser på lang sigt, og de er også et tegn på solidaritet mellem landene i euroområdet. Jeg tror, vi bør tale ikke blot om udgiftssiden, men også om indtægtssiden, for også her har der længe været behov for reformer - både af arbejdsmarkederne, pensionerne og af den sociale sikring.
Peter van Dalen
(NL) Fru formand! Den Europæiske Centralbank har ikke oplevet et så begivenhedsrigt år som 2009, siden euroens indførelse. Håndtering af krisen har kostet store anstrengelser, og dette fortsætter stadig. Jeg mener, vi bør have en bedre og stærkere krisehåndteringsstrategi. Oprettelsen af den europæiske redningsfond er ikke en strukturel løsning. Vi vil stadig have en enorm gæld, som lande som Grækenland eller Irland aldrig vil være i stand til at betale tilbage. Det, der virkelig hjælper, er imidlertid en stram og streng budgetdisciplin og ledsagende automatiske sanktioner. Heldigvis er hr. Balz' betænkning meget klar på dette punkt. Rådet bør benytte den samme strategi ved vedtagelsen af stabilitets- og vækstpagten. Der er behov for nedskæringer, hvis vi skal overvinde krisen. Flertallet her i Parlamentet bør også benytte dette princip på EU-budgettet. Accepten af en budgetstigning på 2,9 % er allerede et meget bredt kompromis. Ingen borgere vil kunne forstå, at Parlamentet ønsker stadig mere og ønsker stadig flere kompromiser. Så lad være med at gøre det!
Jaroslav Paška
(SK) Fru formand! Ifølge protokollen for forhandlingerne mellem euroområdets finansministre fra starten af september i år offentliggjort af Reuters pressebureau har hr. Trichet tilsyneladende udtalt, at hvis han havde vidst, at Slovakiet ikke ville være indforstået med at yde frivillig finansiel bistand til den græske regering, så ville han aldrig have accepteret, at Slovakiet blev medlem af euroområdet. Det projekt, der her var tale om, skulle beskytte store finansielle institutioner mod omfattende tab som følge af Grækenlands manglende evne til at betale sin gæld, og så vidt jeg husker betegnede hr. Trichet den udtrykkeligt som en tilkendegivelse af frivillig solidaritet.
Måske har det undsluppet hr. Trichets opmærksomhed under hans daglige arbejde med milliarder af euro, at de beløb, han får hver måned for at udføre sit arbejde, er nok til at dække månedlige leveomkostninger for næsten 100 familier i mit land.
Hvis hr. Trichet virkelig mener, at disse familier, der lever for 600-700 EUR om måneden, eller pensionister, der har 300 EUR om måneden, skal nedbringe deres daglige fødevareindtag yderligere blot for at hans kolleger fra bankerne og de finansielle fonde kan beholde deres profit, udbetale høje bonusser og svælge i endnu større mængder kaviar, så lad venligst være med at kalde det solidaritet.
Jeg ved, at situationen i Europa er meget kompleks, men Slovakiet er helt klart ikke et land, som hr. Trichet har nogen ret til at kritisere.
Elisa Ferreira
(PT) Fru formand! Indgrebet i Irland beviser i sidste ende, at EU burde have fundet frem til en fælles løsning for de europæiske banker, navnlig de store banker, næsten før det beskæftigede sig med noget som helst andet. I praksis drøfter vi i dag åbent landenes fejlslagne kurs, men vi har stadig ikke noget klart forslag til en løsning for de europæiske banker.
Indgrebet i Grækenland og den måde, det har udviklet sig på, beviser, at Europa har brug for europæiske løsninger, og den løsning, man indtil videre har valgt, er baseret på bilateral støtte, hvor hvert land bedømmes af sine partnere på grundlag af kriterier, der hverken er klare eller stabile. Den Europæiske Centralbank (ECB) har fungeret som et anker i denne situation, idet den har udfyldt nogle huller, navnlig i forbindelse med statsgældens sårbarhed. Man bør dog ikke tage fejl heraf. Vi kan ikke fortsætte sådan på mellemlang sigt.
Jeg vil derfor gerne stille formanden for ECB følgende tre spørgsmål. For det første, hvordan forholder ECB sig til en stabil model for indførelse af en ægte solidaritetsordning mellem medlemsstaterne med hensyn til statsgæld? Vi har behov herfor, og vi bør ikke afvise at se realiteterne i øjnene. For det andet, hvilke forskelle, hvis det ellers er muligt at påvise dem, foranledigede ECB til ikke at tilslutte sig alle henstillingerne i den betænkning, der er udarbejdet af en task force under ledelse af Herman Van Rompuy? Mener ECB for det tredje, at EU kan overleve med en voksende forskel i vækst mellem medlemsstaterne og uden et fælles instrument, der genopretter nogen konvergens i disse vækststrategier?
Seán Kelly
(GA) Fru formand! Som medlem for Irland kan jeg ikke sige, at jeg er stolt af det, der sker i øjeblikket i mit land. Jeg er dog sikker på, at de fleste af vores borgere ønsker at gøre det, der skal til for at rette op på tingene.
(EN) Og der er brug for to ting for at rette op på tingene i Irland. For det første havde vi desværre brug for støtte fra ECB og IMF på kort sigt. For det andet og endnu vigtigere skal de europæiske myndigheders tilsynsstruktur fungere effektivt, så det hyggelige forhold mellem udspekulerede banker, lovgivere, der er faldet i søvn, og svage regeringer ikke indtræffer igen i fremtiden. For det tredje vil jeg gerne bede medlemmerne tale lidt mindre om selskabsbeskatningen, for for det første er det et spørgsmål om subsidiaritet, for det andet har andre lande i EU tilsvarende satser og for det tredje ville det forværre en meget vanskelig situation i Irland i øjeblikket.
(GA) Så jeg ved, at det irske folk er ivrigt efter at komme videre, og at tingene vil blive bedre med tiden.
Proinsias De Rossa
(EN) Fru formand! Kommissær Rehn og hr. Trichet har givet os flere oplysninger her i aften end den irske regering, som har vildledt os og løjet for os i månedsvis. Den har været mere optaget af at forsvare sin historiske arv end af at forsvare vores befolknings fremtidige levebrød og Irlands og Europas valuta.
Min opfordring til kommissær Rehn og hr. Trichet her i aften er, at de sikrer, at tidsrammen for støtte og målene for underskud og gæld fastsættes under hensyntagen til Europas sociale mål samt behovet for at sikre, at Irlands kapacitet til at øge sin økonomi og skabe job ikke undermineres.
De bedes også bekræfte, at de fuldt ud forstår, at en forhøjelse af Irlands selskabsskat ikke er en løsning på Irlands krise, ej heller på Europas aktuelle krise, men rent faktisk kan skabe øde land i økonomisk og jobmæssig henseende i Irland?
Olle Schmidt
(SV) Fru formand! Jeg vil gerne takke hr. Trichet og hr. Rehn for deres absolut fremragende arbejde i disse urolige tider. Jeg har et meget specifikt spørgsmål til dem begge. I mit land, der ikke tilhører euroområdet, pågår der i øjeblikket en debat i stil med følgende: "Dette viser netop det, vi sagde, da vi stemte imod euroen i 2001. Det viser, at vi havde ret - euroen kan ikke fungere".
Dette er naturligvis en fejlagtig påstand. Jeg vil derfor gerne stille de to herrer et spørgsmål. Jeg mener, at det er et nøglespørgsmål og et nøgleansvar for dem at forklare, hvorfor Europa og euroområdet har fået disse problemer. Er det fordi euroområdet og den fælles valuta er i problemer? Eller er det, fordi vi har en række politikere i de enkelte lande med andre ord i lande som Irland, Portugal, Spanien og Grækenland, som rent faktisk ikke har gjort deres arbejde. De bedes forklare dette. Ellers vil jeg aldrig kunne forklare det hjemme i mit hjemland.
Joe Higgins
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne stille hr. Trichet et spørgsmål. Hvorfor har han som formand for Den Europæiske Centralbank kapituleret fuldstændigt over for spekulanter og diverse hajer på de internationale finansmarkeder? Han har tilladt dem at skabe en panik på markederne over krisen i Irland - en panik, der har til formål at få ham til at gribe ind for at garantere obligationsindehaverne de milliarder, de har spillet på dårlig gæld. Da de truede med, at de ville angribe Portugal og Spanien næste gang, kapitulerede hr. Trichet og kommissær Rehn fuldstændigt over for markedets diktatur, som ikke er valgt, ikke har noget ansigt, og som er uansvarligt.
Må jeg bede dem berettige dette? Private spekulanter og obligationsindehavere sætter milliarder på private aftaler med private udviklere og private bankfolk i Irland for at opnå privat profit, og når spillet slår fejl, støtter de den patetiske regering i Irland i at pålægge arbejderne, pensionisterne og de fattige omkostningerne ved dette spil. Nu har man sendt Den Internationale Valutafond ind som stormtropper for den neoliberale kapitalisme for at få det irske folk til at betale.
Moralsk set og i enhver anden henseende burde de ikke betale, og de må modstå dette katastrofale angreb på deres tjenesteydelser, levestandard og demokrati.
Gerard Batten
(EN) Fru formand! Mine vælgere i London har ganske enkelt ikke råd til de anslåede 288 GBP pr. familie, der udgør deres del af bidraget til redningsplanen til 7 mia. til Irland. Irerne er skyld i deres egen ulykke. Deres regering har forvaltet deres økonomi dårligt og har skabt et boligbyggeboom, der ikke er realistisk. Det værste af det hele er dog, at de tilsluttede sig den fælles europæiske valuta.
Det første skridt til løsning af deres problemer er at forlade euroen. I stedet har Irland valgt at underlægge sig EU's finansielle styring. Jo længere det tager at gå bort fra euroen, desto værre vil konsekvenserne heraf blive. Det samme gælder naturligvis Portugal, Italien, Spanien og Grækenland og uden tvivl andre. Det eneste fornuftige, som den tidligere og ikke savnede Labourregering gjorde, var at holde Det Forenede Kongerige ude af euroen. En fornuftig ting, som koalitionsregeringen kan gøre, er at ophøre med at smide gode penge efter dårlige.
Mairead McGuinness
(EN) Fru formand! Hr. Batten har ret. Den irske regering har forvaltet vores land skandaløst dårligt, og det er en sørgelig dag for det irske folk, at vi bliver nævnt her i Parlamentet under disse omstændigheder. Men vi befinder os i en situation, hvor vi har behov for solidaritet. Måske forstår hr. Batten ikke det ord, eller at Irland har brug for England, lige så meget som England har brug for Irland og dets økonomi.
Vi er alle i høj grad indbyrdes forbundet. Lad os ikke glemme dette.
Må jeg stille et par spørgsmål? For i disse følsomme tider har vi brug for nogen, der kan holde hovedet klart, og for klar information.
Hvor befinder bankernes stresstest sig her i aften, hvor de irske banker ser ud til at være absolut overbelastede og stressede?
Dernæst vil jeg gerne bede ECB svare på, hvad dens mandat er. Jeg tror, der blev hentydet hertil i åbningsbemærkningerne, for alle bankerne har indbyrdes forbindelser. De banker fra Tyskland og Frankrig og andre lande, der investerede i irske banker, må se på, hvad de gjorde, og hvorfor de gjorde det.
Endelig hersker der politisk ustabilitet i Irland her til aften. Det er beklageligt, men det er nødvendigt, at vi får et valg.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Fru formand! Robert Schuman, grundlæggeren af EU, sagde, at EU ville udvikle sig via en række kriser, og den udvikling kan nu gå hurtigt, for der er ret mange kriser rundt omkring. Dette indebærer en enorm udfordring for det politiske system i EU og i medlemsstaterne.
Det må siges, at Irlands problemer til dels skyldes den omstændighed, at landet har en svag regering. Det politiske establishment skal nu være omhyggeligt med, at kuren ikke blivver værre end sygdommen. Repræsentanten for Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance sagde f.eks. her, at selskabsskatten i Irland bør hæves til europæisk niveau, men det kan ganske enkelt blive dødsstøddet for Irland, dets vækst og beskæftigelse. Tanken er at få pengene tilbage i form af vækst og beskæftigelse for Irland og ikke at straffe landet. Vi må hjælpe Irland, ikke straffe det.
Wolf Klinz
(DE) Fru formand, hr. Trichet! Vi ved alle, at Den Europæiske Centralbanks hovedopgave er at sikre monetær stabilitet, og at man bedst opnår dette ved at være politisk uafhængig. Vi har altid støttet hr. Trichet i dette.
De sidste to års kriser har vist, at den har en anden opgave, nemlig at sikre finansmarkedernes og det finansielle systems stabilitet. Også denne opgave er blevet udført meget professionelt og overbevisende. Men når man udfører et sådant arbejde, må man acceptere at blive forbundet med de pågældende regeringer. Med andre ord kunne hr. Trichet ikke arbejde fuldstændig politisk uafhængigt her. I stedet måtte han arbejde sammen med regeringerne.
Jeg vil gerne vide helt nøjagtigt, hvordan han ønsker denne rolle udformet i fremtiden for at sikre for det første uafhængighed og for det andet, at han fortsat kan udføre denne opgave ordentligt, uden at regeringerne udnytter denne lejlighed til at underminere hans uafhængighed.
Ilda Figueiredo
(PT) Fru formand! Ubalancerne og forskellene mellem økonomierne i euroområdet forværres til trods for alle løfterne og forslagene, og der opstår følgende spørgsmål. Er tiden ikke inde til at revidere politikkerne? Kan hr. Trichet ikke se, at når man insisterer på, at lande med så svage økonomier skal leve strengt op til de irrationelle kriterier i stabilitets- og vækstpagten, så fører det til større forskelle, uligheder, arbejdsløshed og fattigdom?
Mener hr. Trichet ikke, at tiden er inde til at lægge vægt på social bæredygtighed? Et eksempel er situationen i Portugal, hvor arbejdstagerne vil gennemføre en generalstrejke i denne uge i protest mod de såkaldte krisepolitikker, som betyder lønnedskæringer og nedskæringer i investeringer, og som vil udløse en endnu mere alvorlig recession. Mener hr. Trichet ikke, at tiden er inde til at ændre politik og fuldt ud prioritere social bæredygtighed og skabe solidaritetsmekanismer, særlig ...
(Formanden afbrød taleren)
Olli Rehn
Fru formand, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg gerne takke for en meget ansvarlig forhandling.
Fru Jaakonsaari sagde, at EU altid har udviklet sig gennem en række kriser. Dette er i det store hele rigtigt, og det gælder også denne gang, på kort sigt, mens vi skal fungere som brandmænd og slukke de brande, der nu blusser op og truer den finansielle stabilitet i Europa. I øjeblikket arbejder vi hovedsageligt i Irland for at beskytte den europæiske økonomis stabilitet. Samtidig forsøger vi at opbygge en mere langsigtet europæisk arkitektur, som rent faktisk vil styrke den økonomiske union og styrke monetær union, der allerede er robust i øjeblikket, via en solid og ægte økonomisk union, hvilket med andre ord betyder gennemførelse af det oprindelige mål for økonomisk og monetær union.
Begge er vigtige opgaver, og vi har ikke råd til at se bort fra nogen af dem. I stedet må vi fungere som brandmænd hele tiden og slukke skovbrande og samtidig opbygge en ny europæisk arkitektur for bedre regulering af finansmarkederne og for, at den økonomiske union kan fungere bedre.
Irland er i vanskeligheder. Det vil være fru Jaakonsaari bekendt, at vi i Finland har et ordsprog, der nogenlunde kan oversættes således "Hjælp en mand, når han har problemer, ikke når han ikke har det": Dette gælder naturligvis også kvinder. Det er nu meget vigtigt, at vi holder hovedet koldt og forsøger at støtte Irland, mens det er i problemer. Det gælder ikke blot selve Irland, men også den europæiske økonomiske stabilitet, så vi ikke tillader, at denne situation skader genopsvingets første grønne spirer. Det er vigtigt, at vi gør det muligt for den europæiske økonomi at vokse på en bæredygtig måde, og at vi bliver bedre i stand til at sikre beskæftigelsen. Dette er hele kernen i spørgsmålet, nemlig bæredygtig vækst i den europæiske økonomi og beskæftigelse.
(EN) Jeg vil gerne takke for substansen i forhandlingen, og jeg er enig med hr. Gauzès i, at ja, vi må forklare bedre, hvorfor vi gør det, vi gør, og vi må berolige vores borgere. Vi befinder os i en hård og forvirrende tid. Borgerne er nervøse og misinformeres, og derfor skal vi alle gøre vores for at kommunikere ordentligt om udfordringerne. Her skal Europa-Parlamentet og alle her som borgernes repræsentanter spille en nøglerolle.
Det handler ikke om at placere skylden. Det handler om at styrke den europæiske konstruktion, der har beskyttet de europæiske borgere mod endnu værre konsekvenser. Enhver nedbrydning af det europæiske projekt er uansvarlig. Alle medlemsstaterne ville have stået i en meget vanskeligere situation uden EU og dets beskyttende skjold. Euroen er og vil fortsat være hjørnestenen i EU. Den er ikke blot en teknisk, monetær ordning, den er rent faktisk EU's centrale politiske projekt. Derfor er det vigtigt, at vi gør vores bedste, gør vores yderste, for at beskytte og styrke denne europæiske opbygning.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at fru Goulard sagde noget meget vigtigt, da hun henviste til det oprindelige mål for dem, der oprettede Den Økonomiske og Monetære Union, nemlig at vi skal have en meget stærk politisk dimension, rent faktisk en politisk union. Hr. Trichet kan bedre udtale sig herom end jeg, for han var der dengang, men jeg er enig, og det er derfor, at vi i vores lovpakke, der nu ligger i Rådet, ønsker at supplere den stærke monetære union ved endelig at oprette en ægte og stærk økonomisk union. Efter min mening er det nu på høje tid, at Ø'et i ØMU'en får substans, og det er det, lovpakken om styrkelse af den økonomiske styring i sidste ende handler om.
medlem af Kommissionen. (som svar til hr. De Rossa, som talte med slukket mikrofon). - (EN) Fru formand! Som bekendt er jeg parat til at mødes med de irske medlemmer af Europa-Parlamentet for at drøfte spørgsmål vedrørende Irland, men - uanset hvor vigtig og vanskelig situationen i Irland er i øjeblikket - handler denne forhandling om ECB og Parlamentets betænkning om ECB.
Der er blevet fremsat så mange spørgsmål under denne forhandling vedrørende Irland, at det ganske enkelt ikke er muligt at besvare dem alle. Som sagt er jeg parat til mødes med de irske medlemmer af Europa-Parlamentet, og jeg håber, jeg kan mødes med dem alle i morgen, så vi kan drøfte dette mere indgående.
Jean-Claude Trichet
Fru formand! Lad mig sige, at de spørgsmål, der er blevet stillet, er yderst relevante og dækker alle de områder, der er vigtige i dag, indgående.
(EN) Jeg vil svare parlamentsmedlemmerne på en gang, fordi en række af spørgsmålene overlappede hinanden.
Allerførst vil jeg gerne endnu en gang fastslå følgende. Vi er ansvarlige for M'et i ØMU'en, den monetære union. Vi har en holdning til Ø'et, økonomisk union, men vi ansvarlige for M'et, og det, vi har fået til opgave at gøre af Europas befolkning, af de parlamenter, der vedtog Maastrichttraktaten, er at skabe prisstabilitet. Det er vores mandat. Vi er uafhængige, når vi skaber prisstabilitet for 330 mio. medborgere.
Som jeg forklarede for et øjeblik siden, har vi leveret prisstabilitet i tråd med vores definition, som gik i forlængelse af den bedste definition i verden, og lad mig sige, at vores definition på prisstabilitet nu ser ud til at være den globale standard. Vi har leveret prisstabilitet i næsten 12 år med euroen, og vi er troværdige i de næste 10 år i henhold til alle de oplysninger, vi er besiddelse af.
Så jeg vil gerne være helt klar for som Olli Rehn sagde, handler mange af de spørgsmål, jeg har fået, om den økonomiske union, som naturligvis udgør en del af ØMU'en, men vi har ikke selv ansvaret for den økonomiske union. Vi har vores idéer. Vi har vores henstillinger. Vi har vores diagnoser og analyser, og jeg vil naturligvis komme tilbage hertil.
Min anden vigtige bemærkning er følgende. Vi oplever den værste krise siden Anden Verdenskrig på verdensplan. Hvis centralbankerne, herunder ECB, og regeringerne ikke havde handlet hurtigt og modigt, ville vi have oplevet den værste krise ikke siden Anden Verdenskrig, men siden Første Verdenskrig, for vi ville have haft en stor depression, og denne omstændighed - at vi har undgået den store depression på globalt plan - har krævet en enorm indsats fra regeringernes og parlamenternes side.
I vores egen analyse er den risiko, som skatteyderne, der er blevet mobiliseret for at undgå en dramatisk depression, er udsat for, nogenlunde den samme på begge sider af Atlanten med hensyn til BNP, omkring 27 % af BNP. Den blev naturligvis ikke anvendt til udgifter, den blev endnu mindre anvendt til dækning af tab, hvis jeg må have lov at sige det, men ikke desto mindre er det en stor indsats, der er gjort. Ellers ville vi have haft en dramatisk krise. Dette betyder naturligvis, at de globale finanser og den globale økonomi er yderst skrøbelige, og vi må finde metoder på globalt plan til at undgå denne skrøbelighed.
Men dette er ikke en europæisk krise. Det er en global krises indflydelse på Europa, på europæisk styring, og i USA og Japan, for blot at nævne to andre store udviklede økonomier, overvejer man på nøjagtig samme måde, hvad man skal gøre. De har også store problemer, og jeg kunne godt tænke mig, at vi ikke omdanner det, der er en legitim overvejelse af, hvordan store, udviklede økonomier skal styres bedre, til en kritik af euroen, der, som jeg tidligere har sagt, har levet helt op til vores forventninger.
Lad mig også sige, at jeg, når jeg ser på den finansielle og fiskale holdning, de store udviklede økonomiers fiskale situation, kan sige, at Europa generelt og EU-området i særdeleshed befinder sig i en bedre situation - som hr. Goebbels sagde - end Japan eller USA med hensyn til det offentlige finansielle underskud. Måske noget i retning af 6 %, endog lidt mindre, som en konsolideret fiskal situation næste år, hvor den er i størrelsesordenen ti eller mere i de to andre store udviklede økonomier.
Jeg siger også dette for, at vi kan få et indtryk af størrelsesordenen. Så vi oplever en dårlig opførsel fra en række landes side, som skaber problemer i deres eget land og finansiel ustabilitet. Det er ikke euroen, der er i fare. Det er finansiel ustabilitet som følge af dårlige fiskale politikker naturligvis med interaktion med markeder, som altid er der, da vi har en markedsøkonomi. Grundlæggende er vores diagnose, at det, der var unormalt ved Europas funktion, var, at vi havde dårlig styring, dårlig styring af den økonomiske union.
Jeg kan desværre sige, at dette ikke er overraskende, for stabilitets- og vækstpagten er med urette blevet kritiseret noget helt fra starten. Og jeg må minde om, at jeg selv aflagde beretning for Parlamentet om vores kamp, fordi store lande ønskede at sprænge pagten eller i det mindste svække den betydeligt. Desværre må jeg sige, at dette var de største lande i euroområdet, og de små og mellemstore lande modstod denne tendens. Det var i 2004 og 2005. Som man vil huske var det en indædt kamp, for den gik helt til Domstolen, og Kommissionen - og jeg må her rose Kommissionen - var klar i hovedet, klarere end Rådet på det pågældende tidspunkt, og vi støttede Kommissionen fuldt ud. Så det skal jeg minde alle om.
Nu har jeg fået en række spørgsmål om, hvad vi helt nøjagtigt kræver på nuværende tidspunkt. Jeg må sige, at vi allerede, da Kommissionen fremsatte sit forslag, sagde, at vi ikke mente, det var nok.
Når vi tog hensyn til vores følelser, tog hensyn til det, vi ser, i Europas funktion som helhed, de 27 og de 16 (og i morgen 17), fandt vi, at Kommissionens første forslag var for svagt med hensyn til automatik og med hensyn til en stram styring både af fiskal overvågning og af indikatorerne for konkurrenceevne, ubalancerne.
Så i det omfang, det nuværende forslag, som Rådet har fremsat, svækker Kommissionens forslag, kan vi ikke sige andet til Parlamentets medlemmer, end at vi har tiltro til, at vi kan leve op til de krav, situationen indebærer. Og de krav, situationen indebærer, er, at vi har behov for en meget stærk overvågning, en meget stærk styring.
I 2005 sagde jeg på styrelsesrådets vegne, at vi overhovedet ikke var tilfredse med det, der dengang var Rådets holdning, og det, der i sidste ende blev vedtaget.
Så jeg vil ikke gå videre, for vi vil få flere muligheder for at være i kontakt med Parlamentet. Jeg har naturligvis noteret mig det, fru Goulard sagde om Parlamentets meget store arbejdsindsats sammen med Rådet og Kommissionen for at finde frem til det, der i sidste ende skal være Europas holdning. Men igen er vores budskab her meget klart.
Lad mig nu for en kort bemærkning nævne spørgsmålet om kommunikation. Vi må naturligvis hele tiden forbedre vores kommunikation. Vi forsøger at gøre det. Lad mig blot sige, at vi hvad angår vores egen kommunikation, klart definerer prisstabilitet, hvilket gør det muligt for alle at bedømme det, vi hele tiden gør, i realtid.
Jeg vil også gerne sige, at vi var den første store centralbank, der indførte pressekonferencer udmiddelbart efter et møde i styrelsesrådet. Vi var de første, der offentliggjorde en indledende erklæring, som udgør vores diagnose af situationen. Så vi forsøger at være så ansvarlige med hensyn til kommunikation, som muligt.
Det eneste, vi ikke gør, er at offentliggøre de enkelte styrelsesrådsmedlemmers individuelle holdninger. Vi mener, at det er meget vigtigt, at det i en institution, der udsteder penge for 16 lande, som er forenet i Europa, men som fortsat er suveræne stater, er bedre, at det er styrelsesrådet som helhed, der ses som den relevante enhed, når det gælder vores beslutninger.
Der blev stillet en række meget vigtige spørgsmål. Lad mig blot nævne bemærkningen om, at vi har ansvaret for M'et, men i det omfang Ø'et er i regeringernes og Kommissionens hænder, må vi på dette område naturligvis tage hensyn til Ø'et som altid, som enhver uafhængig centralbank gør. Hvis den fiskale politik er sund og fornuftig, er kravet til den monetære politik om at levere prisstabilitet ikke stort. Hvis vi har en dårlig fiskal politik, så overbelaster vi de beslutninger, som centralbanken skal træffe.
Jeg vil gerne sige, at det samme gælder vores forbindelser med regeringerne, men vi er absolut uafhængige, og den omstændighed, at vi har måttet træffe en række foranstaltninger, der ikke er standard, havde, som jeg har forklaret, til formål at gøre det muligt for os at overføre vores monetærpolitiske impulser så godt som muligt under omstændigheder, hvor markederne ikke fungerede korrekt, og derfor blev de beslutninger, vi traf vedrørende rentesatserne, ikke overført korrekt til økonomien som helhed.
Dette er essensen i ikke standardforanstaltningerne for at hjælpe til at genoprette en mere normal funktion af de monetærpolitiske transmissionskanaler, og vi har skelnet meget klart - jeg gentog dette på et kollokvium for nylig, som Ben Bernanke deltog i - mellem standardforanstaltninger, som virkelig er det, der gælder med hensyn til monetærpolitiske holdninger, og ikke standardforanstaltninger, der har til formål at bidrage til transmissionen af den monetære politik.
Lad mig blot sige, at jeg også noterede mig det vigtige spørgsmål.
(FR) Med hensyn til hr. Gauzès' spørgsmål om kommunikation, som jeg mener andre har gentaget, er der i nogle kommunikationskanaler en tendens til at betragte Europa som en eller anden form for syndebuk. Hvis tingene går galt, er det Europas fejl. Vi ved, at dette ikke er rigtigt, og Parlamentet ved det naturligvis bedre end nogen.
Der er også en tendens til at sige, at hvis tingene ikke går godt, så er det Kommissionens fejl eller Den Europæiske Centralbanks fejl, eller endnu bedre euroens fejl. Dette er et klassisk syndebukfænomen. Euroen er den valuta, der har opretholdt sin interne og eksterne stabilitet bemærkelsesværdigt godt. Desuden har jeg endnu ikke sagt, at det er endnu mere bemærkelsesværdigt end noget andet, en centralbank nogensinde har gjort i de lande, der grundlagde euroen, i de seneste 50 år - det har jeg gemt til sidst, om jeg så må sige. Jeg mener, at vi her har en valuta, der rent faktisk er solid og også solid i historisk henseende. Lad os derfor passe på med dette syndebukfænomen.
Jeg må sige, at vi alle må arbejde meget hårdt med hensyn til kommunikation, men jeg vil også sende dette budskab til Den Europæiske Centralbank og til eurosystemet som helhed, med andre ord til alle de nationale centralbanker, der tilhører euroområdet. Desuden vil jeg gerne sige, at dette utvivlsomt også er et problem, som EU 27 står over for, og dermed et problem for EU som helhed.
(Bifald)
Formanden
Mange tak for Deres detaljerede svar, hr. Trichet. Jeg tror, at det på dette tidspunkt er nødvendigt at give et mere detaljeret svar, end det normalt er tilfældet her i Parlamentet.
Burkhard Balz
Fru formand! Også jeg vil gerne sige mange tak til hr. Trichet, til kommissær Rehn og frem for alt til medlemmerne af Parlamentet for en så åben og omfattende forhandling. Den har været meget objektiv, selv om vores kolleger fra Irland hen mod slutningen lod deres følelser skinne igennem - hvilket er helt forståeligt.
I den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg gerne nævne tre punkter. Det første er Den Europæiske Centralbanks uafhængighed. Jeg mener, at det var rigtigt og afgørende, at stats- og regeringslederne - under ledelse af Helmut Kohl, en anset borger i Europa og dengang tysk kansler - foranledigede ECB's uafhængighed. Den Europæiske Centralbank er euroens vogter. Jeg mener, at euroen har været så stabil, som den har været i de seneste måneders krise, netop fordi vi i sidste ende har sådan en ECB. Jeg vil derfor gerne bede hr. Trichet fortsætte med at handle så uafhængigt som muligt i de kommende måneder. Hvis folk giver udtryk for deres holdninger over for Dem, så lyt for alt i verden til dem, men i sidste ende må formanden og styrelsesrådet for ECB beskytte denne uafhængighed.
For det andet må vi være mere åbne over for EU's borgere. Dette er et vigtigt punkt. Vi bør først og fremmest ikke altid give dem information i Bruxellessprog, som vi er blevet kritiseret noget for, men på en sådan måde, at dem, vi sender budskabet til - nemlig Europas befolkning - virkelig forstår det. Det er for mig et meget vigtigt punkt.
Endelig nævnte hr. Trichet Basel III. Dette er en anden ting, som jeg helt sikkert gerne vil understrege. Vi vil gerne gennemføre Basel III hurtigt. Jeg ønsker dog kun at gennemføre Basel III hurtigt, hvis alle på G20-niveau gennemfører den samtidigt. Det går ikke, at Europa endnu en gang fører an og er den eneste banebryder til stor skade for vores internationale konkurrenceevne. Jeg vil derfor slå til lyd for, at Europa rent faktisk gennemfører dette sammen med sine partnere på verdensplan, eller overvejer alternativerne.
Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Băsescu
skriftlig. - (RO) Jeg vil også gerne lykønske hr. Balz med hans store indsats i forbindelse med udarbejdelsen af denne betækning. De krisepakker, der er foreslået, for at komme ud af krisen, bør ikke resultere i foranstaltninger, der vil kunne bringe det økonomiske genopsving i fare. Jeg mener, at der bør findes en balance mellem den økonomiske konsolideringsproces og beskyttelsen af investeringer via job og bæredygtig udvikling. Den lære, der kan udledes af de medlemsstater, der trådte uforberedte ind i euroområdet, bør foranledige os til seriøst at overveje fastsættelse af realistiske frister over tid. I den aktuelle situation kan en forsinkelse på et eller to år være acceptabel. Udvidelsen skal fortsætte under forudsætning af, at Maastrichtkriterierne er opfyldt. I denne henseende mener jeg, at en indførelse af euroen ikke bør ses som en momentan løsning, men bør udgøre en del af en vidtrækkende politisk strategi på mellemlang sigt.
Edward Scicluna
skriftlig. - (EN) Jeg hilser denne betænkning velkommen og støtter den. Vi bør dog holde os for øje, at når engang enhver snak om fiskal konsolidering, regulering og makroøkonomisk styring er slut, så skal vi undersøge, hvilken virkning dette har haft på den økonomiske aktivitet - som er formålet med enhver diskussion. Virkeligheden er, at vi har behov for en god og effektiv regulering og bedre økonomisk styring, så små og mellemstore virksomheder, som er den vigtigste drivkraft bag økonomisk vækst, kan udvikle sig og vokse. Den sørgelige sandhed er, at disse virksomheder har lidt meget i de seneste to år. Som et resultat har vi en høj og stigende arbejdsløshed. ECB's politik med at pumpe milliarder af euro i at hjælpe forgældede banker var det rigtige at gøre, men mange banker stoler for meget på ECB's likviditet. Så nu har vi en situation, hvor banker, der var for hurtige til at yde lån i opgangsårene, nægter at yde lån til små virksomheder. Hvis dette fortsætter, så vil vi ikke få den vækst, der er nødvendig for at nedbringe budgetunderskuddene og regeringernes gældsniveauer. Arbejdsløsheden vil stige, og vores økonomiske præstationer vil stagnere. Lad os handle klogt, hvis vi ikke ønsker at svigte Europas befolkning igen.
