Udlæg i bankindeståender (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Kurt Lechner for Retsudvalget om grønbog om større effektivitet i fuldbyrdelsen af retsafgørelser i Den Europæiske Union: udlæg i bankindeståender.
Kurt Lechner
ordfører. - (DE) Fru formand! Det var en meget interessant forhandling. Nu bevæger vi os ind på et helt anderledes emneområde. Vi må se, om vi kan nå et resultat før eller siden.
Der findes et mundheld, som jeg formoder kan forstås over hele Europa, nemlig, at penge ikke bringer lykke, men bringer sjælefred. I den ånd vil jeg gerne indlede med at ønske alle vores borgere i Europa sjælefred.
Men hvis en anden skylder Dem penge som følge af et salg, erstatninger eller tilsvarende, giver dette ofte anledning til bekymring snarere end sjælefred. Vil debitor undslå sig sine forpligtelser? Vil han skjule sine penge eller sine aktiver, måske endnu senere end vores forhandling her i aften?
Alle medlemsstater har procedurer, der har til formål at forhindre, at dette sker. De omfatter udlæg, påkrav, arrest og beslaglæggelse: Der findes mange forskellige betegnelser. Procedurerne er vidt forskellige, og situationen er utroligt kompliceret, og der er naturligvis også sprogspørgsmålet. Enhver, der ønsker at gøre brug af medlemsstaternes forskellige grænseoverskridende procedurer, kan komme ud for, at fuglen er fløjet, eller som vi siger i Tyskland, at haren allerede befinder sig på den anden side af bakken. Med andre ord har debitor haft tid til at skjule sine aktiver.
Det er nu et udbredt problem på tværs af Europas grænser, og det bliver stadig mere presserende, fordi vi alle sigter imod et fælles betalingsområde med kontantløse transaktioner. Det betyder, at mulighederne for at skjule aktiver på den anden side af bakken vokser støt. Derfor har Kommissionen taget dette initiativ og det med rette, vil jeg gerne understrege. Den har fremlagt en virkelig god grønbog, der er omfattende og detaljeret, selv om visse punkter utvivlsomt vil kræve yderligere præcisering. Det ligger stadig foran os, og det er formålet med høringen. På nuværende tidspunkt kan Europa-Parlamentet ikke beskæftige sig med alle aspekter i detaljer, og det kan jeg heller ikke, så jeg vil blot nævne nogle centrale punkter.
Selv om man kan tage det for givet, drejer betænkningen sig kun om udlæg i bankkonti og midlertidig indefrysning af bankindeståender. Det drejer sig ikke om endelig opgørelse. For det andet drejer det sig kun om finansielle aktiver, der står på bankkonti. Det drejer sig ikke om pålæg eller beslaglæggelse af andre aktiver. Dette giver anledning til spørgsmålet om, hvorvidt vi virkelig får opfyldt vores målsætning gennem harmonisering af 27 forskellige systemer. Efter min mening vil det være en særdeles besværlig fremgangsmåde, som vil tage en evighed. Den berører så mange andre områder, at det ikke vil være til nogen nytte. Den rette metode er den, Kommissionen tænker på: en uafhængig og supplerende europæisk procedure, helst i form af en forordning, der findes sideløbende med de nationale bestemmelser, som fortsat skal være i kraft. Jeg vil også nævne "Bruxelles I"forordningen ved denne skillevej. Den eksisterende forordning er ikke tilstrækkelig. Kreditor skal ikke kun på troværdig og summarisk vis godtgøre, at han har et krav, men skal også påvise risikoen.
Vi skal især lægge vægt på at beskytte kreditor, og det er jeg enig i. Jeg ønsker ikke under nogen omstændigheder en situation, hvor kreditorer eller tredjemand lider skade, fordi vi har en europæisk forordning. Det vil ramme Europa selv som en boomerang. I nogle tilfælde kan udlæg uden gyldig grund ødelægge en persons levebrød. Jeg vil ganske enkelt nævne hovedpunkterne: at en kreditor kan hæfte for erstatningskrav over for debitor, at kreditor skal være forpligtet til at indlede hovedproceduren inden for en bestemt frist, at kreditor kan blive bedt om at stille sikkerhed, at debitor skal have appelret, at man ikke skal vælge en procedure, der tager en evighed, men som mere eller mindre er i overensstemmelse med den forudgående procedure, at der skal indføres foranstaltninger, der forhindrer, at for store pengebeløb fastfryses til fordel for kreditor, og at debitor skal garanteres økonomiske muligheder, som vedkommende kan leve af.
Så er der problemet med forvaltningskonti. Hvis der ikke er mulighed for udlæg her - og det vil jeg lade stå åbent - skal de bestemt have særlig beskyttelse. Det samme gælder fælles konti, selv om det ikke drejer sig om det samme; de to hænger rent faktisk ikke direkte sammen. Det centrale er, at det også er vigtigt at beskytte tredjemand, og der er behov for særlige beskyttelsesforanstaltninger for alle involverede tredjemænd.
Jeg vil blot nævne, at standardiserede formelle meddelelser vil være nyttige som bankmeddelelser og i denne forbindelse vil jeg slutte med at sige, at der uden tvivl vil være behov for sammenlignende undersøgelser af de gældende love og detaljerede analyser. Jeg vil også helt specifikt takke Kommissionen for disse omfattende analyser og undersøgelser og ligeledes takke alle mine kolleger. Vi har haft et virkelig godt samarbejde. Jeg går ud fra, at der vil være bred enighed om at støtte denne betænkning.
Franco Frattini
Fru formand! Jeg synes, betænkningen er et interessant bidrag til behandlingen af et meget kompliceret emne, nemlig vanskeligheden ved gældsinddrivelse på tværs af landegrænser. Jeg synes, at ordføreren, hr. Lechner, fortjener ros for at bane vejen for en overordnet europæisk løsning på den nuværende situation med fragmenterede nationale regler om håndhævelse, hvilket udgør en alvorlig hindring for gældsinddrivelse på tværs af landegrænser.
Situationen er særlig aktuel for en kreditor, der er så uheldige at opleve, at hans debitor hurtigt flytter sine penge ud af en kendt konto til en anden konto i samme eller en anden medlemsstat. Derfor hilser Kommissionen Parlamentets betænkning velkommen.
Jeg vil nøje overveje de centrale bekymringer, som ordføreren og Parlamentet har givet udtryk for i forhold til grønbogen. Især udformningen og omfanget af det mulige fællesskabsinstrument, virkningerne af kommende procedurer, den juridiske betingelse for at udstede en kendelse om beslaglæggelse, erstatning for udgifter og beskyttelse af debitorer er vigtige spørgsmål, der er blevet fremhævet af ordføreren. Jeg kan bekræfte, at en dybtgående vurdering og konsekvensanalyse i tæt samarbejde med Parlamentet vil gå forud for et eventuelt forslag eller meddelelse inden for dette område.
Sharon Bowles  
Fru formand! Jeg hilser grønbogen velkommen og ser frem til en hurtig opfølgning på mere konkrete forslag.
Det er tydeligvis til gavn for virksomheders handel på tværs af grænserne, at de kan være sikre på at kunne inddrive deres gæld. Borgerne har også brug for den sikkerhed på et personligt og privat plan. Min udtalelse nød enstemmig støtte i Økonomi- og Valutaudvalget, ikke fordi vi efter lange diskussioner nåede et kompromis, men fordi vi fra starten havde samme opfattelse. Det glæder mig, at næsten alt det, vi vedtog, har fundet plads i eller er omfattet af Retsudvalgets endelige betænkning, hvilket jeg takker ordføreren for.
To ting, der ikke kom med i betænkningen, er muligheden for at gøre brug af beslaglæggelse over for fælles konti og en undersøgelse af frivillig indenlandsk brug af den grænseoverskridende bestemmelse. Et ændringsforslag vedrørende fælles konti i en mindre konkret udformning har opnået tilslutning andetsteds. Der er tydeligvis tale om et smuthul, hvis en proformafælleskonto gør det muligt at undgå en kendelse om beslaglæggelse, men midler, der virkelig tilhører en tredjepart, skal beskyttes.
Hvad angår den frivillige indenlandske brug af den grænseoverskridende bestemmelse, bemærker jeg mig, hvad kolleger i Retsudvalget har sagt om, at foranstaltningen kun er mulig på tværs af grænser, uanset om det er af juridiske eller praktiske årsager for at opnå noget inden for en rimelig tid. Men medmindre der findes alternative retsmidler i de medlemsstater, hvor beslaglæggelse ikke er mulig eller er ekstremt vanskelig, kunne der opstå et konkurrencemæssigt misforhold, i det mindste fra et forretningsmæssigt synspunkt, med den temmelig usædvanlige situation, at en grænseoverskridende virksomhed er bedre stillet end en indenlandsk. Måske medlemsstaterne vil notere sig dette, og konkurrence vil sørge for det, vi ikke lovgiver om eller ikke kan lovgive om.
Panayotis Dimitriou  
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. -(EL) Fru formand! Jeg glæder mig over Kommissionens initiativ om den grænseoverskridende forordning om udlæg i og midlertidig indefrysning af bankindeståender. Jeg vil især lykønske Dem, hr. Frattini, som den kompetente kommissær for dette initiativ.
Kommissionens grønbog om dette spørgsmål indeholder procedurer for håndtering af problemet, som opstår, når man undgår fuldbyrdelse af domstolsafgørelser på grund af transaktioner og overførsel af bankkonti uden for landegrænserne.
Den foranstaltning, vi drøfter, er indeholdt i en strategien for udvikling af det retlige samarbejde mellem EU's medlemsstater. Foranstaltningen er et skridt i den rigtige retning; den skal gennemføres snart med indsendelsen af det relevante forslag. Retfærdigheden kan ikke ske fyldest, hvis civilretlige eller strafferetlige kendelser ikke kan fuldbyrdes. Derfor bidrager det forslag, der vedrører udlæg i og indefrysning af bankindeståender på tværs af grænserne, som vi behandler her, virkelig til udvikling og konsolidering af rettens gang. Europa-Parlamentet ser med rette positivt på Kommissionens initiativ og på den retlige procedure, man er i færd med at udforme.
Lechner-betænkningen og udtalelserne fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og Økonomi- og Valutaudvalget indeholdt de grundlæggende parametre for et afbalanceret forslag til Rådets afgørelse om dette emne.
Jeg lykønsker hr. Lechner med hans koncise, men meget informative og omfattende betænkning. Som ordfører for Udvalget om Borgernes Rettigheder er mine holdninger i alt væsentlig sammenfaldende med næsten alle hans synspunkter.
Det ventes, at betænkningen vedtages med overvældende flertal. Den understreger behovet for at opfylde kravene om udstedelse af en grænseoverskridende udlægsordre vedrørende bankkonti. Den understreger også det samtidige behov for at beskytte proceduren mod misbrug og for at give garantier for kompensation til den påståede debitor, hvis det viser sig, at ordren mod ham erklæres ugyldig.
Jeg tror, at en indefrysningsordre ved slutningen af domstolsproceduren kan fungere som en fuldbyrdelsesforanstaltning for en endelig eksekvaturkendelse. Det er ikke hr. Lechners holdning, men det skal overvejes alvorligt, når det relevante forslag fra Kommissionen fremlægges med henblik på at forhindre en unødvendig duplikering af procedurer.
Jeg opfordrer Kommissionen til straks at gå videre med udarbejdelsen af forslaget om dette spørgsmål.
Tadeusz Zwiefka
for PPE-DE-Gruppen. - (PL) Fru formand, hr. kommissær! Det er utvivlsomt en fejl, at de nuværende bestemmelser om fuldbyrdelseslovgivning tillader, at fuldbyrdelsen af retsafgørelser, der er erklæret eksigibel i en anden medlemsstat, fortsat udelukkende sker efter de nationale retsbestemmelser. I overensstemmelse med Fællesskabets gældende retsakter er det ikke muligt at opnå kendelser om udlæg i bankindeståender, der kan fuldbyrdes i hele EU.
Det synes derfor at være en meget god og nødvendig løsning at oprette et europæisk system for udlæg i bankindeståender, hvormed fordringshaveren får mulighed for at sikre gældsposten eller værdien af kravet, eftersom det ikke vil være muligt at tilbagetrække eller overføre midler, der er deponeret på en eller flere bankkonti i EU. Systemet skal skabes ved udarbejdelse af en selvstændig, supplerende procedure i EU, der gælder parallelt med de nationale regler, men den må kun anvendes i sager af en grænseoverskridende karakter. Det er her værd at understrege, at udlægget udelukkende skal have en sikringseffekt. Det skal altså resultere i en blokering af skyldnerens midler på bankkontoen, men ikke overførsel af midlerne til fordringshaverens konto.
Domstolene skal helt undlade at afhøre eller underrette skyldneren om en sag før udlæg i vedkommendes bankindeståender, for ellers kan det have en effekt, der ikke er tiltænkt.
Det udlagte beløb skal baseres på den sum, som fordringshaveren indberetter, men man må understrege, at skyldneren skal have mulighed for at appellere den afsagte kendelse. Den domstol, der har udstedt kendelsen, skal være den kompetente institution til at behandle appellen.
Man skal samtidig fastsætte kriterier for definition af beløb, der ikke kan gøres udlæg i, så skyldneren har mulighed for at dække sine og familiens basale behov. På dette tidspunkt er det naturligvis nødvendigt at fortsætte den komparative analyse, eftersom mange elementer skal undersøges nærmere. Det ændrer dog ikke ved, at det unægteligt vil være en milesten i oprettelsen af et europæisk retsligt og økonomisk område, hvis det lykkes at indføre denne EU-retsprocedure om europæiske kendelser om udlæg i bankindeståender, hvilket har til formål at effektivisere og skabe en bedre fuldbyrdelse af pengekrav.
Jeg vil til slut gerne lykønske hr. Lechner med den fremragende, velforberedte betænkning. Vi ved nemlig alt for godt, hvor svært det er at ændre fællesskabsbestemmelser, og da især på dette område.
Manuel Medina Ortega
Fru formand! Jeg vil begynde med at lykønske min kollega, hr. Lechner, for hans fremragende betænkning: Den er afbalanceret og afmålt.
Nuvel, på dette tidspunkt af aftenen kan jeg ikke lade være med at tænke over det, som udlæggene betyder. I praksis plejer kreditorerne at være store institutioner med stor økonomisk magt, og debitorerne plejer at være personer, der befinder sig i en meget svagere økonomisk situation. Faktisk handler et af de smukkeste digte på det spanske sprog om udpantningen af en stakkels fattig arbejder.
Det er rigtigt, at hvis der ikke findes udlæg - hvis kreditorerne ikke har mulighed for at inddrive lånet - vil de fattige heller ikke kunne optage lån. Da jeg tror, at vi keder os lidt, vil jeg fortælle dem en anekdote om et af de diktaturer, vi har haft i Spanien, nemlig general Primo de Riveras diktatur. Han mente, at det var en fornærmelse mod den militære profession, at man kunne gøre udlæg i militærfolks aktiver. Han forbød derfor udlæg i militærfolks aktiver. Som følge heraf holdt bankerne op med at låne penge ud til militærfolk, hvorfor de bad generalen om, at der igen blev givet mulighed for at gøre udlæg i deres aktiver.
Men det er blot en anekdote. Jeg synes, at hr. Lechner har sørget for, at der er balance i beskyttelsen af debitorernes rettigheder, men jeg har stadig et spørgsmål, og jeg tror, at hr. Frattini vil være opmærksom på det, jeg vil sige i den forbindelse.
Når alt kommer til alt, plejer de store debitorer, de mennesker, der gør store finansielle forretninger, og som ender med at skylde milliarder til tusindvis af forsvarsløse personer, ikke at have bankkonti i Belgien, Bruxelles eller Strasbourg, ikke engang i London. De plejer at have dem i skatteparadiser.
Dette er naturligvis ikke dækket af anvendelsesområdet for bestemmelserne i Kommissionens grønbog, men da jeg ved, at kommissær Frattini interesserer sig for dette emne, stiller jeg ham følgende spørgsmål: Ville det ikke være en god idé at udtænke en måde, hvormed man kan opnå, at disse store internationale forbrydere, der ender med at ruinere tusindvis af familier, også havde mulighed for at få foretaget udlæg i deres aktiver.
Jeg ved godt, at det falder uden for grønbogen og uden for det, vi drøfter her til aften, men da jeg mener, at de vigtigste områder allerede er blevet fremlagt meget tydeligt af de forrige talere og af kommissær Frattini selv, synes jeg, at det er noget, vi bør overveje. Jeg er sikker på, at kommissær Frattini har noget at tilføje i denne forbindelse.
Jeg vil slutte med at gentage min lykønskning af hr. Lechner. Jeg synes, at han har udarbejdet en afbalanceret betænkning, og at de stakkels debitorers stilling er blevet sikret, for næsten alle borgerne er jo debitorer. Jeg håber, at Kommissionen hurtigt vil forelægge en lovgivningstekst for os, der gør det muligt for det grænseoverskridende kreditmarked fortsat at fungere.
Diana Wallis
Fru formand! Jeg vil også gerne lykønske hr. Lechner med hans betænkning. Jeg vil gerne starte med en slags tilståelse. Før jeg kom til Parlamentet, var jeg advokat. Faktisk var jeg ikke bare advokat, men advokat beskæftiget med inddrivelse af gæld, ofte på tværs af grænser.
Min erfaring på området er, at de værste konsekvenser rammer mindre virksomheder, der har fundet mod til at drive forretninger på tværs af grænserne og derefter ruineres af en uerholdelig fordring og en professionel debitor, der gemmer sig i et andet land. Derfor betragter jeg dette initiativ som en måde, hvis vi kan gøre det rigtigt, til at give Europas økonomi et skub og fremme handel hen over grænserne.
Vi er nødt til at skrue bissen på. Betalingspåbuddet var et skridt i den rigtige retning. Dette er næste brik i puslespillet. Der er dog to ting, jeg er nødt til at sige. Allerførst har vi kun med grænseoverskridende tilfælde at gøre. Vi accepterer denne begrænsning som en realitet, men jeg ønsker ikke at opleve kreditorer, der er nødt til at indgive to begæringer til domstolene, én for debitorer i hjemlandet og derefter en anden i et andet land, grænseoverskridende. Det kan advare debitoren og medføre alle mulige former for komplikationer. Vi er derfor nødt til at sikre, at der findes sideløbende procedurer.
For det andet er der naturligvis tale om en balance mellem kreditorernes og debitorernes interesser. Vi har et godt system i England, hvor man, når man bevilges en sådan foreløbig foranstaltning, skal påtage sig en forpligtelse over for retten om erstatning for at respektere tredjeparters interesser. Det kan være den bank, der skal forestå beslaglæggelsen, eller en tredjepart, der måske er indehaver af en fælles konto. Jeg ville anbefale et system i den retning.
Jeg roser betænkningen og dens idéer. Jeg tror, det kunne hjælpe Europas økonomi godt på vej, hvis vi gør det rigtigt.
Marek Aleksander Czarnecki
for UEN-Gruppen. - (PL) Fru formand! Grønbogen om større effektivitet i fuldbyrdelsen af retsafgørelser i EU er yderligere et skridt mod at udvikle det europæiske justitsområde. Jeg er enig med den holdning, som ordføreren udtrykker i betænkningen, og jeg støtter indførelsen af en hurtig og effektiv procedure for udlæg i bankindeståender i EU. Navnlig på baggrund af den tiltagende integration med hensyn til betalinger i euro forekommer det påkrævet og fornuftigt at indføre sådanne regler.
I forbindelse med de mange farer, der findes, når krav gøres gældende ved domstolene, synes jeg, der bør indføres en selvstændig supplerende procedure i EU, der gælder parallelt med de nationale regler. Den bør kun gælde for grænseoverskridende transaktioner og bankindeståender, men ikke for andre formuegoder. Der er alene tale om at sikre fordringshaveren foreløbigt og ikke om at indfri vedkommendes krav endeligt. Et uberettiget udlæg kan få alvorlige og ligefrem eksistenstruende konsekvenser for skyldneren og svække tilliden til den europæiske retsorden.
Man skal derfor være særlig opmærksom på skyldnerens beskyttelse, bl.a. i form af krav om sikkerhedsstillelse fra fordringshaverens side, en appelmulighed, en beløbsmæssig begrænsning af udlægget. Fordringshaveren skal sluttelig være forpligtet til at anlægge hovedsagen inden for en bestemt frist.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Fru formand! Bestemmerne i fuldbyrdelseslovgivningen kaldes ofte for det europæiske retsvæsens akilleshæl i forbindelse med civilretlige processer. Der er hidtil ikke fremsat lovgivningsforslag for egentlige fuldbyrdelsesforanstaltninger. Fuldbyrdelsen af en retsafgørelse, efter at den er blevet erklæret eksigibel i en anden medlemsstat, sker fortsat udelukkende efter de nationale retsbestemmelser.
De nuværende afvigende regler for inddragelse af gældsposter i de forskellige EU-medlemsstater besværliggør i stor grad indkrævningen af gæld i udlandet. Fordringshavere, der ønsker at fuldbyrde en kendelse i et andet land, møder ukendte retssystemer, procedurekrav samt en sprogbarriere, der medfører yderligere udgifter og forsinkelser i fuldbyrdelsesproceduren. Vanskelighederne ved grænseoverskridende inddrivelse af gæld udgør en hindring for den frie bevægelighed for betalingspålæg inden for EU og dermed for et velfungerende indre marked. Betalingsforsinkelser og manglende betaling skader såvel virksomhedernes som forbrugernes interesser.
Kommissionens forslag om at indføre en fælles europæisk retsakt, der gælder selvstændigt og parallelt med de nationale regler, forekommer derfor fornuftig og endog nødvendig. EF-traktatens artikel 65, litra c), synes at være egnet som retsgrundlag.
Det bør i overensstemmelse med målsætningen i grønbogen til enhver tid være muligt for fordringshaveren at fremsætte en begæring om udlæg, altså også inden anlæg af hovedsagen. Man skal kræve, at fordringshaveren i en summarisk procedure sandsynliggør sit krav og godtgør, at der foreligger en uopsættelighed, der begrunder, at der foretages udlæg. Et uberettiget udlæg kan få alvorlige og ligefrem eksistenstruende konsekvenser for skyldneren.
Et andet vigtigt spørgsmål vedrører skyldnerens ret til appel og fastsættelse af udlæggets størrelse. Det forekommer ikke at være en god idé at indføre EU-regler om beløb, der ikke kan gøres udlæg i. Den lovgivende myndighed i skyldnerens hjemland skal have mulighed for art træffe denne beslutning.
I forbindelse med oversendelse af udlægskendelser er det vigtigt at sikre, at der indføres fælles standarder inden for EU for kommunikationen mellem retter og banker. Vedtagelsen af denne retsakt synes nødvendig for at regulere inddrivning af udenlandsk gæld. Man må dog ikke glemme behovet for at gennemføre en forudgående, tilbundsgående analyse af den allerede anvendte lovgivning i Fællesskabets forskellige stater og overveje effektiviteten af alternative løsningsmodeller til de europæiske bestemmelser.
Jeg vil sluttelig gerne lykønske ordfører Lechner med den meget velforberedte og afbalancerede betænkning.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Fru formand! Problemet med effektiv fuldbyrdelse af pengekrav i EU har stor betydning med henblik på at sikre, at det indre marked fungerer efter hensigten. Man bør overveje muligheden af at iværksætte fællesskabstiltag på dette område. Et meget interessant ordsprog, som jeg også har hørt i forbindelse med min advokatvirksomhed, lyder: Når man gør nogen en tjeneste, bliver man dennes skyldner. Det er til tider rigtigt. Betalingsforsinkelser og manglende betaling udgør en trussel for såvel virksomhederne som forbrugerne. Forskellene i effektiv gældsinddrivelse, som vi for tiden møder inden for EU, risikerer også at fordreje konkurrencen mellem virksomheder, der ikke alene er aktive i en bestemt medlemsstat.
Systemerne for tvangsfuldbyrdelse er forskellige i de forskellige stater. I nogle er de effektive, og i andre er de mindre effektive. I øjeblikket kan man konstatere, at skyldnerne nærmest øjeblikkeligt kan overføre midler fra bankkonti kendt af fordringshaveren til andre konti i enten det samme land eller i en anden medlemsstat. Fordringshaverne kan derfor ikke blokere midlerne. Fordringshavere, der søger at fuldbyrde en kendelse i en anden medlemsstat, konfronteres med ukendte retssystemer og procedurekrav. Sprogbarrierer og yderligere omkostninger er heller ikke uden betydning.
Jeg synes derfor, man skal forholde sig positivt til forslaget om at oprette et europæisk system for udlæg i bankindeståender. Navnlig på baggrund af den tiltagende integration med hensyn til betalinger i euro forekommer det påkrævet og fornuftigt at indføre sådanne regler. Jeg vil gerne lykønske hr. Lechner med betænkningen, og jeg tror virkelig, den vil udgøre en vigtigt retslig begivenhed for EU.
Franco Frattini
Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil blot komme med en kort bemærkning til hr. Medina Ortegas kommentarer og takke alle talerne. Dette europæiske instrument, nemlig den europæiske udlægskendelse, som vi taler om her, kunne virkelig supplere den nationale lovgivning og således gøre noget ved de alvorlige krænkelser af kreditorernes rettigheder, der finder sted på tværs af landene.
Jeg er helt enig med hr. Medina Ortega i, at vi også skal sørge for udlæg eller beskyttelse, når det gælder de mennesker, der gemmer sig i skatteparadiser.
Som De alle er klar over, har Europa selvfølgelig ikke nogen unilateral handlingsbeføjelse. Jeg tror, at det instrument, som vi skal arbejde med, er et forstærket samarbejde mellem retsmyndighederne, finanstilsynsmyndighederne og de store bankkoncerner, der opererer i de såkaldte skatteparadiser, og overbevise regeringerne i disse lande om, at det i bund og grund også er i deres interesse at samarbejde med EU.
Selv om vi i den nærmeste fremtid ikke får et aktivt og unilateralt instrument til at gribe ind i skatteparadisernes system, tror jeg således, at vi ved hjælp af et demokratisk instrument på den ene side og et instrument med retssamarbejde og finansielt samarbejde på den anden side vil kunne tackle det, der er et meget reelt problem.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
