Livsforsikring
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0072/2001) af Inglewood for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om livsforsikring (KOM(2000) 398 - C5-0351/2000 - 2000/0162(COD)).

Harbour
. (EN) Hr. formand, jeg vil på vegne af lord Inglewood beklage, at han ikke kunne være til stede, men han blev opholdt i Det Forenede Kongerige af familie- og jobhensyn.
Betænkningen, som jeg glæder mig over at kunne præsentere på hans vegne og på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, er en vigtig del af udvalgets indlæg på vegne af Parlamentet til fremme af forenklede og forbedrede lovgivningsmæssige instrumenter i Fællesskabet. Kommissionen har i denne forbindelse bidraget betydeligt med inkorporering og forenkling af tre tekster om livsforsikring. Kildeteksten går helt tilbage til 1979, og ud over kodifikationsprocessen med inkorporering i lovteksten af ændringer fra den pågældende periode er årsagen til denne mere omfattende betænkning, at Kommissionen mener, at det er nødvendigt at foreslå en række ændringer, der afspejler ændringerne i den mellemliggende periode, og forbedre kvaliteten af teksten.
Jeg vil ikke spilde Parlamentets tid med tekniske detaljer. De parlamentsmedlemmer, der er eksperter på dette område, vil foretrække at læse Kommissionens egen tekst, og Kommissionen har udarbejdet en god og forklarende redegørelse til de parlamentsmedlemmer, der i modsætning til lord Inglewood ikke er dygtige advokater - det er netop derfor, at han har kunnet foretage denne dybdegående gennemgang af teksten på Parlamentets vegne.
I lyset af dette arbejde er det vores opgave at sikre, at der ikke opstår politiske spørgsmål til det, der stort set er tekniske ændringer. Lord Inglewood har fulgt industrien. Han har gennemgået teksterne til de seks ændringer for at sikre, at der ikke indføres principper uden for direktivernes oprindelige anvendelsesområde, og han ser ingen problemer i dette tilfælde. Han vil derfor i forbindelse med denne betænkning opfordre Parlamentet til at støtte Kommissionens forslag uden yderligere ændringer.
Jeg kan konkludere, at vi i Udvalget om Retlige Anliggender lægger stor vægt på klarlægning og forenkling af lovgivningen. Det er vigtigt at minde de kolleger i Parlamentet, der arbejder med lovtekster, om, at vi skal have dette princip i tankerne, når vi foretager ændringer til lovtekster. Når vi ser på arbejdet fra andre udvalg, fremgår det ikke altid, at kollegerne tænker på forenkling. Der bliver udarbejdet alt for mange komplicerede tekster i forbindelse med Parlamentets arbejde. Det er et vigtigt princip - det er måske ikke et kontroversielt emne, men princippet om kvalitet og enkelhed i lovgivningsmæssige instrumenter er vigtigt. Betænkningen er et godt eksempel på denne proces.

Karas
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne bidrage med to tanker i forbindelse med Inglewood-betænkningen. Først og fremmest glæder jeg mig over Kommissionens grundlæggende regel om forpligtende kodifikation af lovtekster, der allerede er blevet ændret flere gange og således ikke længere giver et samlet og kohærent billede.
Også i forbindelse med min netop udarbejdede betænkning om pensionsfondsdirektivet anser jeg en forenkling og sammenlægning af livsforsikringsdirektiverne for absolut nødvendig, fordi vi dermed skaber en mere klar afgrænsning mellem de forskellige aktivitetsområder og søjler. Der er mulighed for, at forsikringsselskaber, der opererer under tredje søjle og derfor også er omfattet af direktiverne om livsforsikringer, ved vedtagelse af direktivet om pensionsfonde fremover vil være underlagt pensionsfondsdirektivet i forbindelse med forretninger inden for erhvervsmæssig aldersforsikring. Eftersom denne mulighed vil foreligge, er det vigtigt, at det, vi gør, bliver så klart, så enkelt og så gennemskueligt som muligt. Derfor udgør Inglewood-betænkningen og den dermed forbundne forenkling og gennemskuelighed et godt bidrag til en bedre forståelse for borgerne og dermed et bidrag til et levende indre marked.

Formanden
Jeg vil gerne på vegne af Europa-Parlamentet byde Nordisk Råds udvalg om europæiske anliggender under ledelse af Øysten Jupedal, næstformand i Nordisk Råd, velkommen i den officielle loge.
Det er en glæde at byde disse kolleger, der repræsenterer de fem nordiske lande, Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige, velkommen.
Vi håber, at Deres besøg hos Europa-Parlamentet vil blive fornøjeligt og lærerigt, og vi ser frem til at se alle igen snart.
(Kraftigt bifald)

Bolkestein
. (EN) Forslaget til et direktiv til omarbejdning af de tre generationer af direktiver om livsforsikring er udarbejdet efter pres fra Parlamentet, Rådet, industrien og forbrugerne, faktisk alle, der dagligt er i berøring med Fællesskabets komplicerede forsikringslovgivning.
Formålet er at lette forståelsen og anvendelsen af forsikringsdirektiverne ved at omarbejde dem i en lovtekst, der er klar, sammenhængende og fuldstændig. Hr. Karas har blot anmodet om tekster, der er så klare og tydelige som muligt, og det var Kommissionens mål med nærværende tekst.
Ud over kodifikation af bestemmelserne har det været nødvendigt at indføre en række mindre ændringer, der ikke påvirker indholdet af teksterne. Denne proces rækker videre end en kodifikation og er derfor en "omarbejdet" version. Endnu en kodificeret tekst ville blot medføre gentagelser, uoverensstemmelser og forældede bestemmelser.
Jeg vil snarest forelægge Kommissionen, og, hvis Kommissionen accepterer det, Parlamentet et tilsvarende forslag til en omarbejdet - endnu en omarbejdet - version af direktiverne om skadeforsikringer. Fællesskabets forsikringslovgivning vil helt klart ikke blive stoppet på grund af kodifikationsprocessen. Der drøftes nye forslag, som, når de vedtages, vil kræve nye ændringer til de omarbejdede direktiver. Vi kan ikke forhindre lovgivningstræet i at gro, men vi kan beskære det, så det ikke bliver det forvoksede knudrede træ, som det har været tidligere. Jeg er meget taknemmelig for den effektive håndtering af denne sag af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked og ordføreren, lord Inglewood, som repræsenteres her af hr. Harbour. Hr. Harbour sagde netop også, at dette er et godt eksempel for andre lovgivningstiltag, og jeg er helt enig med ham. Det er et eksempel på effektivitet, som Parlamentet måske også skulle indføre på andre områder.
De har forstået, at forslaget, selv om det rækker videre end grænserne for kodifikation, ikke indeholder egentlige lovændringer. Det kan således behandles hurtigere end et almindeligt lovforslag, og det er det, der er sket her. De har henstillet til Parlamentet om at godkende forslaget uden ændringsforslag, og jeg vil gerne opfordre Parlamentet til at følge ordførerens henstilling og godkende forslaget uden ændringsforslag.
Kommissionen håber, at der vil blive vedtaget et direktiv snarest, om muligt efter en høring af Parlamentet. Det ville være et rigtig godt eksempel på en hurtig procedure.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.

Forvaltning af vandressourcerne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er følgende mundtlige forespørgsler til Kommissionen:
B5-0015/2001 af de Roo m.fl. for Verts/ALE-Gruppen;
B5-0020/2001 af Grossetête og Moreira Da Silvara for PPE-DE-Gruppen;
B5-0153/2001 af Olsson for ELDR-Gruppen;
B5-0154/2001 af González Álvarez for GUE/NGL-Gruppen
om forvaltning af vandressourcerne i Europa.

De Roo
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi har et udmærket rammedirektiv om vand, som fastsætter, at vandforvaltningen skal finde sted pr. afvandingsområde. Dette fornuftige økologiske princip står i den europæiske lovgivning. Den spanske regering har forgæves forsøgt at blokere for dette rammedirektiv om vand på grund af sin nationale vandplan. Denne gigantomane og tåbelige Aznar-plan vil tappe vand fra floden de Ebro og føre det langs kysten til Sydspanien over en strækning på mere end 900 kilometer. Udgifterne er på mere end 18 milliarder euro fra nu og til 2008. Aznar-regeringen ønsker, at Europa giver 1 milliard euro i støtte om året. Denne tåbelige plan er imod rammedirektivets ånd og ordlyd. Den er i strid med habitatdirektivet 82 gange og i strid med fugledirektivet 108 gange.
Aznar-regeringen vil naturligvis betegne planen som af national økonomisk betydning, men den skal endvidere bevise over for Kommissionen, at der ikke er alternativer. Der er imidlertid alternativer. Afsaltning af brak- og saltvand er 50% billigere for Central- og Sydspanien end Aznar-planen og er desuden meget mere fleksibel, mindre omfattende og mere efterspørgselsorienteret. En anden metode er at indføre udgiftsdækkende priser for vand og overrisle pr. plante i stedet for at oversvømme markerne og derved lade 90-95% af det kostbare vand fordampe. Israel er i den forbindelse et godt eksempel. Derfor skal Kommissionen afvise Aznar-planen og standse EU-pengestrømmen hertil.
Aznar-planen er 200 gange så dårlig som planen om et industriområde mellem Achen og Heerlen. Ved den tysk-nederlandske grænse har Kommissionen med rette lukket for EU-pengestrømmen, fordi den europæiske hamster trues. Det kan ikke være rigtigt, at Kommissionen som beskytter af traktaterne, ikke er upartisk.
Er Kommissionen klar over, at Aznar-regeringen har bedt 83 spanske videnskabsmænd om at gennemføre undersøgelser af denne tåbelige vandplan, og at samme regering nu nægter at offentliggøre de negative resultater? Mener Kommissionen, at det er i orden, at 60 landsbyer forsvinder fra landkortet? Mener Kommissionen, at det er acceptabelt, at et jordskred kan ødelægge Itoiz-dæmningen og true atomcentralen i Asco?

Grossetête
Hr. formand, vi er ikke her for at kritisere et bestemt land eller en bestemt regering. Vi er her for at forsøge at finde nogle svar og især for at kunne indgå i en dialog med Kommissionen om et vigtigt emne, der vedrører de europæiske vandressourcers ubalance i Europa, som hænger sammen med forskellige geografiske, geologiske og klimatiske forhold, men også med resultatet af menneskets aktivitet såsom urbanisering, afskovning og forurening.
Med hensyn til den nuværende ubalance er det naturligt at overveje eventuelt at overføre vand til visse områder. Det er ikke hensigtsmæssigt at lade nogle områder udtørre, når andre råder over tilstrækkelige ressourcer til at komme dem til hjælp.
Europa-Parlamentet fremsatte denne idé i januar 1998 i sit beslutningsforslag om den tekniske gennemførlighed af transeuropæiske vandnet.
Sammen med mine kolleger i Europa-Parlamentet har vi efter min mening med rette vurderet, at transeuropæiske vandnet til gennemførelse af meget omfattende overførsler af vand mellem vandbassiner måske kunne være en varig løsning til fordeling af vandressourcerne inden for EU. Det er imidlertid også indlysende, og det er vigtigt at understrege, at enhver overtagelse af en medlemsstats vandressourcer uden dennes udtrykkelige samtykke skal være fuldstændig udelukket.
Næsten tre år efter vedtagelsen af dette beslutningsforslag er der stadig uløste spørgsmål. EU har faktisk slet ingen erfaring med at etablere sådanne net. Derfor bør der for at rette op herpå foretages prospektive undersøgelser af gennemførligheden af sådanne net samt en analyse af de fysiske virkninger af sådanne transeuropæiske vandnet for vandmiljøet og andre områder, der er beskyttet af fællesskabslovgivningen.
Indtil videre er vi ikke blevet informeret om sådanne eventuelle resultater. Dette beklager jeg, og jeg ved ikke, om Kommissionen vil sige noget til os i dag i denne forbindelse.
Det er også vigtigt at holde sig sådanne eventuelle projekters uigenkaldelige karakter for øje. Det er svært at forestille sig, at der rejses tvivl om sådanne anlæg på kort eller mellemlangt sigt.
Det er således nødvendigt at overveje alle muligheder for optimering af eksisterende anlæg og overalt, hvor det er muligt, at anvende princippet om først at sikre en bedre forvaltning af vandet i stedet for at investere. Det er derfor vigtigt på sigt at indføre en ansvarsordning vedrørende det overførte vands kvantitet og kvalitet, hvis det skal overføres, og fastsætte kontrolbestemmelser.
Endelig har vi rammedirektivet om vand, og her tilslutter jeg mig min kollega i det mindste på dette punkt. Det er trådt i kraft. Vi skal sørge for at få det korrekt gennemført i national lovgivning og for, at det overholdes inden for den eventuelt mere tekniske ramme for iværksættelse af vandoverførsler mellem medlemsstaterne.

Gasòliba i Böhm
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, selv om denne forhandling formelt skyldes oversvømmelserne for nylig i forskellige stater i EU, er den hurtigt blevet drejet hen på Parlamentets støtte til den spanske regerings projekt om gennemførelse af en række store ændringer i systemet for forvaltning af vandressourcerne i Spanien, som vi kender som den nationale vandplan.
Som ordfører for Convergencia Democrática de Cataluña i Europa-Parlamentet vil jeg meddele, at mit parti - og ligeledes den catalanske regering, som vi er en del af sammen med Unió Democràtica de Catalunya - ikke er enigt i den spanske regerings forslag til nævnte plan. På det område, der indvirker mest på Catalonien, har vi foreslået en alternativ løsning, som er baseret på en vandoverføring - konkret fra Ebro-floden, som er blevet nævnt her - der er en femtedel af den vandoverføring, som den spanske regering foreslår, anvendelse af afsaltningsanlæg - som også er blevet foreslået her som et brugbart alternativ - bedre udnyttelse af de eksisterende kanaler og endelig vandoverføring fra Rhône-floden.
Og det er efter min mening her, at denne plan får europæisk dimension. Vi har i flere år påpeget, at et af de alvorligste problemer, som de mest udviklede samfund - f.eks. de europæiske - skal løse på mellemlangt og langt sigt, er den vandmangel, der skyldes udviklingen af vores bysamfund og nye økonomiske aktiviteter, hvilket kræver en ny måde at forvalte vandressourcerne på. Disse realiteter kan vi ikke flygte fra, og fordi realiteterne kræver det, er det også nødvendigt at se forvaltningen i et europæisk perspektiv.
Vi forstår ikke modstanden imod at begrænse vandoverføring mellem vandløb for at bevare statsgrænserne. I Spaniens tilfælde er den spanske regering helt afvisende over for denne mulighed, mens den accepteres i Portugal. Derfor understreger vi, at forvaltningen af vandressourcerne skal ses i et europæisk perspektiv, vandoverføring mellem vandløb skal være uafhængig af medlemsstaternes grænser, bl.a. fordi EU-projektet går ud på at skabe et Europa uden grænser.

González Álvarez
Hr. formand, jeg vil tillade mig at citere nogle afsnit fra en meddelelse fra Europa-Kommissionen, som vedrører den diskussion, der skal være i Miljøudvalget om det sjette miljøhandlingsprogram:
"Mange af de foranstaltninger, forskrifter og standarder, der behøves for at nå vores mål for vandkvalitet og -forbrug, er allerede på plads. Den vigtigste udfordring er at sikre, at den gældende lovgivning gennemføres fuldt ud, og at Fællesskabets vandkvalitetsmålsætninger integreres i andre sektorpolitikker som f.eks. landbrug, industri og regionalpolitik. Også medlemsstaterne skal tage skridt til at sikre, at vandkvalitetsmålsætningerne integreres i deres lokalplanlægning og arealplanlægning. F.eks. bør de nationale, regionale og lokale myndigheder træffe foranstaltninger for at effektivisere vandudnyttelsen og indføre ændringer i dyrkningsmetoderne med henblik på at beskytte vandressourcerne og disses kvalitet."
Der tilføjes nogle kommentarer om vandbesparelser, effektiv udnyttelse af vand, fysisk planlægning m.m. Det er rigtigt, at denne debat finder sted, fordi der har været mange oversvømmelser i Europa, som sandsynligvis skyldes dårlig forvaltning af vandressourcerne, men det er også rigtigt, at det vigtigste projekt i Europa i dag, der ændrer forvaltningen af vandressourcerne radikalt, findes i vores land. Vi gør effektivitet, nye metoder inden for landbruget og fysisk planlægning til centrum for vandbesparelserne, og deri bør den fremtidige spanske vandplan bestå. Det bekymrer os meget, hr. kommissær, at direktiver som rammedirektivet om vand, habitatdirektivet, direktivet om miljøvirkninger og fugledirektivet kan blive overtrådt. Disse fire direktiver danner i dag rammen om det kommende sjette miljøhandlingsprogram. Hvis de blev overtrådt, ville Europa-Kommissionen medvirke til, at den sjette handlingsplan ikke kunne gennemføres.

Liikanen
Hr. formand, det vandpolitiske rammedirektiv er udarbejdet til beskyttelse af vandet og forbedring af miljøet, f.eks. gennem kvalitetsstandarder for miljø, obligatorisk deltagelse fra det civile samfund og håndtering af forurening i startfasen. Her gælder forsigtighedsprincippet og princippet om, at forureneren betaler.
Direktivet forbyder ikke overførsel af vand generelt. Der pålægges dog et bindende retskrav om, at det ikke må være til skade for miljøet. Det er især vigtigt i denne sammenhæng, da der efter direktivets ikrafttrædelse den 22. december er indført en ingen-afvigelser-klausul for at forhindre gentagelse af tidligere fejl. Mulighederne for afvigelser er begrænset og skal foregå under iagttagelse af obligatoriske betingelser.
Direktivet understreger vigtigheden af at integrere beskyttelse og bæredygtig forvaltning af vandressourcer på andre fællesskabspolitiske områder. Hvis Natura 2000 påvirkes, skal den almindelige procedure som fastsat i artikel 6 i direktivet om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter være som følger: undersøgelse af alternative løsninger, vurdering af nødvendige hensyn til samfundsinteresser og i sidste instans kompensationsforanstaltninger.

Flemming
Hr. formand, lad mig supplere med et synspunkt. Europas vandsektor står over for massive forandringer som følge af rammedirektivet om vandressourcer. Direktivet giver dog også mulighed for at overveje den pågældende nationale forvaltning af vandressourcerne og lovgivningen på området grundigt og give nationale forsyningsvirksomheder og industrivirksomheder nye forretningsområder. Netop på vandområdet åbner der sig takket være åbningen af markederne enorme muligheder for erhvervslivet til at opnå større værditilvækst for alle. En forbedring af effektiviteten gennem nye samarbejdsformer inden for planlægning, opførelse og forvaltning af anlæg mellem den private industri og kommunale forsyningsvirksomheder udgør et første nødvendigt skridt.
Det næste skridt må så være en øget værditilvækst gennem eksport. Netop knowhow-området, hvor nogle medlemsstater allerede i dag kan fremvise nogle stærke virksomheder, giver mulighed for større eksport gennem øget bearbejdning af de udenlandske markeder - men eksporten skal selvsagt kun ske i et økologisk forsvarligt omfang. Men det ville alle nyde godt af. Kommuner og forbrugere sparer penge. Producenter finder nye markeder. Jeg tror, at eksport af vand, på samme måde som andre stater eksporterer deres guld i form af olie - vi i Østrig f.eks. har det hvide, det flydende guld, vand - ville være en gevinst for alle.

Sornosa Martínez
Hr. formand, mine damer og herrer, det glæder mig, at Parlamentet igen får lejlighed til at tale om den spanske vandplan og om fællesskabslovgivningen, og jeg siger igen, fordi der, som De nok husker, i mit navn allerede er blevet forelagt i alt tre mundtlige forespørgsler om emnet, men jeg beklager også, at den oprindelige forespørgsel udarbejdet sammen med Verts/ALE-Gruppen og GUE/NGL-Gruppen endte med ikke at blive opført på dagsordenen i dens oprindelige udformning og er blevet erstattet af disse individuelle forespørgsler.
Hvis vi vender tilbage til fru Wallströms tidligere svar, må jeg påpege over for fru García-Orcoyen, at jeg er overrasket over den pludselige holdningsændring, der synes at være mellem det, som kommissæren svarede os, og det, som medlemmet forsikrer, at hun svarede hende. Jeg anmoder hr. Liikanen om at afklare det på fru Wallströms vegne. Fru García-Orcoyen sagde, og sådan gengav nogle spanske medier det, at Kommissionen havde svaret hende, at den spanske plan ikke var i strid med fællesskabslovgivningen. Jeg må anmode Dem om, fru parlamentsmedlem, ikke at fordreje Kommissionens holdning. Det, som fru Wallström har erklæret, er, at Kommissionen aldrig har udtalt sig om, hvorvidt den spanske vandplan er i strid med fællesskabslovgivningen, fordi den mener, at planen stadig er et udkast, og at den ikke kan vurdere den, fordi de oplysninger, der er nødvendige for at foretage en bedømmelse, mangler. Lad være med at sige noget, som ikke er rigtigt, fru García-Orcoyen. Vær så venlig at lade være.
På den anden side vil vi meget snart få at se, om den spanske vandplan er i strid med fællesskabslovgivningen, ikke bare på grund af det anlægsarbejde, der er planlagt for LIFE-områder - for deres fauna og flora - og jeg takker GUE/NGL-Gruppen, som har taget dette spørgsmål op på basis af mine tidligere forespørgsler - men også på grund af mange andre indlysende forhold. Vil De have et eksempel? Af rammedirektivet fremgår det, at ingen overføring af vand kan finde sted, uden at man først indgående har undersøgt behovet for den, og uden at alle alternative muligheder er opbrugt. I går fik spanierne at vide, at regeringen nu har planer om at halvere vandoverføringen fra Ebro-floden gennem foranstaltninger såsom besparelser inden for landbruget og genanvendelse. Vi tvivler meget på, om denne reduktion er et alternativt forslag. Vi mener snarere, at det er en ændring af tilladelser for til sidst at fordele den samme mængde vand, men bortset fra det er det overflødigt at sige, at foranstaltninger som vandbesparelser og genanvendelse af vand er grundlæggende elementer i den alternative plan, som vores parti, det spanske socialdemokrati, har forelagt. Hvis vi antager, at den vandoverføring fra begyndelsen kunne have omfattet den mængde vand, der nu foreslås, altså halvdelen, viser det så ikke, at regeringen ikke har lavet en tilbundsgående undersøgelse af alle de samfundsøkonomiske følger, af alternativerne og af ressourcens tilgængelighed, før forslaget blev stillet?
Som De ved, fremgår det af rammedirektivet, at borgernes deltagelse er af største vigtighed, og hidtil har foreninger som ADENA, Ecologistas en Acción eller ekspertgrupper ikke modtaget et officielt svar på deres veldokumenterede påstande.
Vi skal også tale om forringelsen af vandet, et punkt, der behandles i rammedirektivets artikel 1 og 4. I disse artikler gøres det til et mål ikke at forringe vandets nuværende tilstand, og det tilføjes, at målet skal opfyldes fra datoen for direktivets ikrafttræden, det vil sige den 22. december 2000.
Det betyder, at den aktuelle spanske vandplan nu er uforenelig med rammedirektivet, fordi anlægsarbejderne i henhold til planen uden tvivl vil påvirke økosystemerne og vandkvaliteten voldsomt.
Lad mig til sidst kort gøre rede for, hvordan Den Socialdemokratiske Gruppe i Parlamentet ser på spørgsmålet om forvaltning af vandressourcerne. Vi mener, at vand er en fælles ressource og dermed et gode, som i højere grad skal forvaltes ud fra principper om solidaritet end ud fra principper om markedsføring. En hvilken som helst vandplan bør være mere end en samling infrastrukturer og vandoverføringer. Vandoverføringer bør være den sidste udvej, som kun tages i brug, når alle alternative muligheder er opbrugt, og når det kan påvises, at den ikke er til skade for miljøet. Enhver foranstaltning til forvaltning af vandressourcerne skal være ledsaget af planer for overrisling og skovressourcer, og der skal være taget højde for klimaændringer i den.
Jeg ved, at der er mange ting, jeg ikke har fået sagt, men jeg kan forsikre Dem om, at en ting, som fru Wallström sagde på mødet i februar, var, at EU aldrig vil finansiere, aldrig vil være enig i en plan, der ikke tager hensyn til miljøet.

Bautista Ojeda
Hr. formand, hr. kommissær, det sker ofte, at nogle forhandlinger, der i virkeligheden burde være tekniske, bliver politiske, som det er tilfældet med den, der finder sted i dag, om forvaltning af vandressourcerne og vandplanerne, som er nødvendige for konsolideringen og udviklingen af vores samfund, men ikke for enhver pris.
Man kan ikke ved lov fastlægge planer bag borgernes ryg og uden at tage hensyn til deres holdninger, de sociale aktørers, forskningsmiljøets og de berørte områders holdninger, med udviklingsovervejelser, der er mere rettet mod betonen end mod, hvor vandet skal komme fra, mod virkelig at vurdere, hvem der har brug for det, og til hvad.
Vi andalusiere, som er fra et af de tørreste områder i EU med et voldsomt vandbehov på grund af de to økonomiske hovedaktiviteter, landbrug og turisme, og med et helt uforudsigeligt klima, er bekymrede over projektets effektivitet, costbenefitforholdet, de reelle muligheder for, at disse projekter konsoliderer området og ikke er spire til konflikt mellem regionerne. Vores vandplan ville altid starte med ordet besparelse, og de sidste ord ville være vandoverføring og afsaltning.
Kære parlamentsmedlemmer, besparelse er det bedste vandreservoir. Vi er forpligtet til at anmode om vand, men også til at forlange, at der forinden gøres en indsats for at gøre de eksisterende ressourcer så rentable som muligt ved at værdsætte denne begrænsede ressource ordentligt, ved at forbedre overrislingsanlæggene inden for landbruget, ved at investere for at optimere effektiviteten af distributionsnettene - som ofte er forældede og medfører stort spild - ved at genoprette kontrollen med vandet og restaurere jorden og dækbeplantningerne.
Opmærksomheden skal især være rettet mod grundvandet, så det ikke overudnyttes, mod behandling af spildevand og mod de uundværlige og nødvendige miljøkonsekvensundersøgelser, især i områder som mit, hvor særligt beskyttede naturområder er det værdifulde gode, som skal bevares.
Det er ligeledes nødvendigt, at disse planer befinder sig inden for rammerne af fællesskabsdirektiverne om vand, Natura-nettet, habitatdirektivet, fugledirektivet osv. i sammenhæng med nationale overrislingsplaner, som bør være i overensstemmelse med den fremtidige revision af den fælles landbrugspolitik og udviklingen af landdistrikterne for at fremme en nødvendig bæredygtig udvikling.
Vi har mulighed for at gennemføre en bæredygtig, innovativ og forbilledlig plan. Lad os gøre det. Det er mere sandt nu end nogensinde før, at det aldrig regner til alles tilfredshed.

Queiró
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske dem, der har stillet disse mundtlige spørgsmål, for den interesse, betydning og relevans, som det rummer. Vand er et fundamentalt livsgode. Det er også en strategisk udviklingsfaktor og er som sådan en sag, der angår os alle, således som det allerede er blevet fremhævet så rigtigt her. Dette udgangspunkt nøder os derfor til at anlægge et helhedsperspektiv på forvaltningen og udnyttelsen af de fælles floder. Fra EU er det nye rammedirektiv, og fra FN er Helsinki-konventionen og mere specifikt dennes protokol om beskyttelse og anvendelse af grænseoverskridende floder og internationale søer, den folkeretlige ramme omkring denne nye opfattelse og disse nye principper.
Som bekendt har Portugal ydet en meget aktiv indsats ved udarbejdelsen af vandforvaltningsdirektivet, hvor det har søgt at hævde væsentlige synspunkter med hensyn til beskyttelse og bæredygtig udnyttelse af vandressourcerne på baggrund af de klimatiske og geografiske forhold på Den Iberiske Halvø. Det er forståeligt, at vi har gjort det, for Portugal og Spanien står i temmelig modsatrettede positioner, eftersom Portugal er et land ved det nedre løb, fordi der ikke er nogen floder, der løber herfra til Spanien, men floder derfra, der løber ind i Portugal.
Vores naboer kan derfor træffe foranstaltninger i deres forvaltning af vandressourcerne, som påvirker de portugisiske interesser, mens vi intet kan foretage os i forvaltningen af vores ressourcer, der direkte påvirker spanske interesser. Den fælles forvaltning af de fælles afvandingsområder, som dette direktiv pålægger ifølge folkeretten, er således en af de afgørende rettesnore for ansvarlige politikere, hvad angår dette vigtige spørgsmål, i såvel de bilaterale forhandlinger som multilateralt.
Spaniens nye vandplan forekommer os, for så vidt den ikke mere omfatter større indgreb i floderne Douro og Tejo, som Portugal og Spanien er fælles om, et skridt i den rigtige retning. Direktivet udgør et overordentlig vigtigt beskyttelsesnetværk, eftersom den lægger op til samordnede foranstaltninger i forvaltningen af fælles afvandingsområder ud fra det synspunkt, at sådanne ikke kan betragtes som enheder, der defineres af administrative eller politiske grænser. Idet målet er en integreret forvaltning af vandressourcerne, hvor hensigtsmæssigheden i de givne målsætninger skal øges under hensyntagen til de specifikke klimatiske forhold i EU's enkelte regioner, gør bestemmelserne i rammedirektivet både i dag og fremover det muligt i samarbejde med landenes regeringer at gennemføre vandplaner, der tager højde for så vigtige aspekter som vandkvalitet, bevaring af vandmængden, klima og beskyttelse af biodiversitet og miljø.

Kronberger
Hr. formand, jeg tror, der er enighed om, at vandspørgsmålet bliver et centralt anliggende i EU i dette århundrede. Man må også gå ud fra, at vi langtfra giver dette emne den opmærksomhed, det har fortjent. Det er dog en illusion, hvis man tror, at man kan løse vandproblemerne ved at pumpe vand fra områder, der formodes at have overskud af vand, til områder, der lider under vandmangel.
Hvis man spekulerer i, at der i dele af Europa af og til er højvande, og at dette vand måske kunne fordeles mere retfærdigt, skal man være opmærksom på, at alene det, at der optræder højvande, er et resultat af forkert udvikling inden for forvaltning af vandressourcerne. Det er på høje tid, at man giver den lokale og regionale forvaltning af vandressourcerne langt større opmærksomhed. Vandproblemer skal principielt løses på stedet og kun dér, og det inden for nogle acceptable finansielle rammer.
Der er et andet område inden for vandudvinding, der ligeledes bliver forsømt groft, nemlig omdannelsen af saltvand til brugs- og fabrikationsvand. Der er gigantiske fremtidsmuligheder i denne sektor. En fuldstændig liberalisering af vandet vil føre til en brug for industrien, der på langt sigt vil medføre gigantiske økologiske problemer. Det må vi forhindre på forhånd.

García-Orcoyen Tormo
Hr. formand, jeg vil indlede med at svare hr. de Roo, for det er anden gang - den første skriftligt og den anden mundtligt - at jeg hører ham sige usandheder om holdninger til rammedirektivet hos spanske parlamentsmedlemmer - uden undtagelse - og den spanske regering. Hr. de Roo, De erklærede for ca. to måneder siden, at den spanske regering og de spanske parlamentsmedlemmer stemte imod rammedirektivet. Enten var De ikke til stede ved den afstemning, eller også lagde De ikke mærke til, at der uden undtagelse blev stemt for rammedirektivet.
Jeg mener, at det er et rammedirektiv, der virkelig - og jeg er enig i det, som flere talere har sagt her - vil tilskynde til en ny vandkultur i de europæiske lande, som er baseret på kriterier om effektivitet og kvalitet af vandressourcerne. Det kan ingen nægte og slet ikke det spanske konservative parti eller den spanske regering selv.
Det forekommer mig, hr. de Roo, at Deres gruppe er særligt interesseret i den spanske vandplan. De kunne have stillet spørgsmålet mere direkte fra starten. Jeg vil for det første gerne vide, om De har læst planen. Kender De detaljerne i den spanske vandplan, eller giver De udtryk for andres holdninger og for en politisk opportunisme, som naturligvis kan være risikabel?
For det andet mener jeg, at fru Sornosa bør fortælle mig, hvornår hun har oplevet, at jeg har udtalt mig om, hvorvidt den spanske vandplan er i strid med rammedirektivet. Vandplanen er på nuværende tidspunkt et åbent projekt, der er sendt ud til høring hos alle de berørte parter, om end nogle af dem ikke har ønsket at gøre brug af denne ret. Derfor kan den meget vanskeligt være i strid med noget direktiv, og derfor er enhver oplysning både for og imod - som dem, der er kommet frem i medierne - helt ubegrundet. Det er sådan, jeg har fortolket Kommissionens holdning, og det er det, jeg hele tiden har sagt. Jeg har på intet tidspunkt sagt noget andet, fru Sornosa.
Under denne forhandling er der også blevet talt om alternative planer og om afsaltningsanlæg. Der er desværre ikke tid til, at jeg kan svare indgående på alt det.

Linkohr
Hr. formand, det spanske projekt er helt sikkert noget, som bringer følelserne i kog i Spanien, og det kan jeg også godt forstå. Men det er naturligvis først og fremmest et anliggende, der skal findes en løsning på i Spanien. Jeg må dog sige, at Sydens vandforsyning på længere sigt også er vores anliggende. Det kan ikke være rigtigt, at et så vigtigt problem overlades til spanierne alene. Jeg kan meget vel forestille mig, at vi om 10 eller 20 år må beskæftige os med helt andre projekter, som vi slet ikke tør tænke på i dag.
Der er imidlertid noget andet, som jeg gerne kort vil komme ind på, nemlig den stigende interesse i at privatisere vandsektoren. Det er der mange, der overvejer, formentlig også i Kommissionen. I Berlin har erhvervsministeriet nu lavet en undersøgelse om fordelene og ulemperne i disse anliggender. Jeg ville personligt være meget tilbageholdende over for en privatisering af vandsektoren. Jeg ved, at man allerede har erfaringer med det i Storbritannien, men det er i det mindste et emne, som vi må gå meget forsigtigt til værks med. Det ville skabe problemer, som også ville gribe dybt ind i forfatningerne i vores medlemsstater. Jeg kan nævne et lille eksempel: I Tyskland har vi ca. 4.000 kommunale vandforsyningsvirksomheder, i Frankrig har vi 2-3 store virksomheder. I det øjeblik, man privatiserer dem, bliver de små virksomheder ganske enkelt købt op, og det kan ikke være hensigten med en sådan liberalisering. Det er helt sikkert noget, vi ikke ønsker. Jeg vil ikke komme nærmere ind på det her, og desuden har jeg ikke tid til det, men jeg antager, at det er et emne, vi bliver nødt til at beskæftige os mere indgående med i de kommende måneder eller år.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne tydeliggøre et par punkter.
Den spanske vandplan er et generelt politisk dokument, der skal efterfølges af en lang række detaljerede projekter. Den spanske vandplan kan ikke sammenlignes med en plan for dæmninger i henhold til rammedirektivet. Planer for dæmninger kræver en forudgående omfattende analyse af miljøpåvirkning og økonomiske aspekter - en opgave, der skal udarbejdes under det vandpolitiske rammedirektiv inden slutningen af 2004.
Der gælder samtidig en streng ingen-afvigelser-klausul: Påvirkning og foranstaltninger, der resulterer i ødelæggelse af et vandområde, er forbudt, medmindre en medlemsstat anmoder om afvigelse i henhold til ingen-afvigelser-klausulen. Der er i denne forbindelse en række betingelser, som skal opfyldes, herunder den nævnte analyse af miljøpåvirkning og økonomi. Kun på baggrund af disse oplysninger kan Kommissionen vurdere, om foranstaltningerne under den spanske vandplan opfylder kravene i det vandpolitiske rammedirektiv og andre direktiver, f.eks. direktiver om beskyttelse af fugle og naturbevaring.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Den bioteknologiske industri
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0080/2001) af Purvis for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om fremtiden inden for den bioteknologiske industri (2000/2100(INI)).

Purvis
Hr. formand, vi lever i en spændende tid. Der har i vores livstid været store og fantastiske fremskridt inden for videnskab og teknologi. Der er udviklet nye industrier, som har givet bedre livskvalitet, højere levestandard, nye og bedre job og bedre arbejdsforhold.
For at Europa har kunnet beholde sin globale økonomiske førerposition og yde de standarder, som vi forventer, har det været nødvendigt at forstå omfanget af disse nye teknologier. Bioteknologien er endnu en af disse teknologier. Men vi viger tilbage for den - på eget ansvar. Der er naturligvis betænkeligheder som ved alle nye teknologier: miljømæssige, etiske og sikkerhedsmæssige betænkeligheder, som må drøftes indgående og åbent med offentligheden og overvåges og sikres gennem effektiv regulering.
Spørgsmål som privatlivets fred og fortrolighed i en tid med genetisk forudsigelighed kræver yderligere undersøgelse og eventuelt specifik lovgivning. Vi gør opmærksom på dette behov i betænkningen og har ingen forudindtagede holdninger. Det bliver først aktuelt senere efter en omfattende forhandling. Faktisk er ændringsforslag 9 og 27 forhastede, da de nedprioriterer sådanne hensyn. Det påhviler os at opmuntre vores videnskabsmænd, iværksættere og virksomhedsledere til at drage fuld fordel af bioteknologiens potentiale og videregive dette til befolkningen i Europa og verden, især de mindre udviklede lande.
Bioteknologi - biovidenskab - giver store fordele inden for medicin og sundhedsvæsen i forbindelse med forebyggelse og helbredelse af sygdomme og handicap, der så længe har plaget mange mænd, kvinder og børn i vores valgkredse og i hele verden. Bioteknologi giver store fordele inden for fødevareproduktion i Europa til fordel for landmænd og forbrugere. Bioteknologi er til gavn for de dele af verden, der kæmper med tørke og saltholdig jord og hastigt stigende befolkningstal. Bioteknologi giver mulighed for at dyrke afgrøder, der eliminerer mangel på A-vitamin og blindhed for millioner af mennesker. Med bioteknologi reduceres brugen af pesticider og ukrudtsmidler, og miljøet og de naturlige miljøområder forbedres.
Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi har med værdifulde udtalelser fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter og Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, som jeg gerne vil takke, vurderet sagen nøje, og opfordrer Parlamentet, Kommissionen og Rådet samt medlemsstaternes regeringer til at give denne industri den støtte, som den fortjener og har så hårdt brug for.
Efter flere år med tilbageholdenhed og ubeslutsomhed er vi noget bagefter vores største konkurrenter i USA. USA's udgifter til forskning og udvikling inden for bioteknologi er tre en halv gange større end Europas. Udgifterne til beskæftigelse er over tre gange større, og indtægterne fra bioteknologien er fire gange større.
Ikke blot USA, men også Brasilien, Canada, Kina, Indien, Israel, Japan, Thailand og Singapore, går stærkt ind for bioteknologien og fremmer aktivt deres industrier. Der er ingen tid at spilde, hvis Europa skal indtage en plads. Vi har videnskabsmænd, forskningsfaciliteter og det videnskabelige grundlag. Vi har grundlaget for en fremgangsrig industri med iværksættere, investorer og virksomhedsledere, som alt for længe har været bremset af negative og skeptiske holdninger i regeringen og de politiske kredse, offentligheden og medierne, af afvisende økonomiske ordninger, af en kultur, der er bange for risici, og tunge retssystemer.
På Det Europæiske Råd i Lissabon blev der givet et løfte om at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige og dynamiske vidensbaserede økonomi i verden. Vi må håbe, at Det Europæiske Råd i Stockholm vil opfylde løftet med hensyn til bioteknologi, som er et af de vigtigste redskaber til at opfylde den ofte citerede målsætning. Vi må opfordre Kommissionen til at gøre sig gældende, holde op med at være tilbageholdende og udarbejde en handlingsplan for bioteknologi i Europa. Vi må opfordre medlemsstaterne til at gennemføre de udestående direktiver og skabe et positivt miljø til udvikling og fremgang for deres bioteknologiske industrier. Vores videnskabsmænd og iværksættere følger alt dette nøje. Det, der sker i dag, i Stockholm i denne måned, i Bruxelles og i medlemsstaterne i de næste par måneder, er afgørende for, om de emigrerer eller skaber deres fremtid her i Europa.
Jeg vil opfordre mine kolleger i Parlamentet til at give betænkningen deres fulde støtte. Jeg vil bede Kommissionen om at reagere med styrke og beslutsomhed.

Pesälä
Hr. formand, kære kommissær, kære ordfører, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter har med interesse deltaget i dette arbejde, som sigter mod fremtiden. Vi har tilvejebragt en udtalelse, der er fremadstræbende og konstruktiv og dog samtidig afbalanceret. Vi vil gerne tage højde for forsigtighedsprincippet, hvad angår forbrugerne, kornavlernes arbejde og hele forædlingskæden for levnedsmidler. Vores højest prioriterede budskab er, at bioteknologien giver mulighed for at udvikle landbruget, der er i vanskeligheder. Den giver i nonfoodproduktionen mulighed for at producere nyt biobrændsel, plastic osv. Den giver mulighed for at benytte bekæmpelsesmidler i mindre grad end før og opnå positive miljøpåvirkninger.
For kornavlerne er det væsentligt, at de får økonomiske fordele ved indførelsen af ny teknologi. Det er ikke gået sådan i USA for de såkaldt førstegenerationsgenmanipulerede produkters vedkommende. Europæernes mål bør være, at vi ved at opnå bedre kvalitet og effektivitet ved hjælp af teknologien også forbedrer kornavlernes økonomi. Bioteknologien kan have stor regionalpolitisk betydning. Den skaber mulighed for regioner, hvor naturforholdene er svære. Dette gælder også for situationen i udviklingslandene.
På den anden side er en ny teknologi også forbundet med risici, som det er godt at kende på et meget tidligt tidspunkt i EU's beslutningsproces. Kornavlerne kan blive afhængige af store multinationale virksomheder i forædlingsbranchen. Til bekæmpelse af centraliseringen skal EU garantere tilstrækkelige, offentlige forskningsmidler og støtte forsknings- og udviklingsarbejdet i små bioteknologivirksomheder. At sikre konkurrencen er uhyre vigtigt.
Vores udvalg er tilfreds med det arbejde, som Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi samt hr. Purvis har udført, for der er taget hensyn til vores ændringsforslag i udvalgsfasen. Vi håber på, at Kommissionen omhyggeligt læser de anmodninger, som er fremført i betænkningen for bl.a. at måle miljømæssige nettopåvirkninger.

Sjöstedt
Hr. formand, som ordføreren påpeger, byder bioteknologien på enorme positive muligheder. Det fremgår formentlig allertydeligst på det medicinske område, men mulighederne findes også på en række andre områder. Bioteknologien rejser dog også en række nye meget vanskelige spørgsmål, som vi må besvare. Det handler om etiske spørgsmål på det medicinske område, om miljø- og forbrugerspørgsmål i forbindelse med dyrkning af genetisk modificerede afgrøder og globale spørgsmål om retfærdighed i forbindelse med patentret og store multinationale virksomheders dominans i branchen.
Man må tage disse spørgsmål alvorligt, hvis man vil opbygge en troværdig helhedspolitik på området. I Miljøudvalgets udtalelse peger vi på et par nøgleområder.
Patentretten skal respektere FN's konvention om biologisk mangfoldighed, hvor udviklingslandenes - ja, alle landes - ret til deres genetiske ressourcer slås fast. Der må finde en helt uafhængig og åben offentlig forskning sted, så der også forskes i det, som ikke er umiddelbart kommercielt interessant, og i de problemer og risici, der er forbundet med teknologierne. Det handler også om indblik i forskningen.
Når det handler om det kontroversielle spørgsmål dyrkning af genetisk modificerede afgrøder, må man erkende, at vedtagelsen af direktiv 90/220/EØF ikke betyder, at man har tilstrækkelig lovgivning på området i dag. Vi mangler stadig nødvendige regler om mærkning, sporbarhed og ansvar. Sådanne regler må være en forudsætning for at overveje at igangsætte en storstilet kommerciel dyrkning af genetisk modificerede afgrøder.
Desuden gør vi opmærksom på risikoen ved ikke at respektere den genetiske fortrolighed og risikoen for misbrug af muligheden for at tage genetiske fingeraftryk, f.eks. i form af at mennesker nægtes ansættelse eller forsikring. På denne måde øges ulighederne i samfundet jo. Vi mener, det er afgørende, at også den type problemstillinger belyses, netop for at kunne udvikle det positive potentiale, som findes på det bioteknologiske område.

Liese
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke hr. Purvis, ordføreren. Han har fremlagt en glimrende betænkning og gjort opmærksom på det store potentiale inden for bioteknologien. Vi må konstatere, at dette store potentiale inden for bioteknologien i Europa ikke har særlig gode udfoldelsesmuligheder. Vi har en række hindringer i EU. For mig er den vigtigste hindring det såkaldte de facto-moratorium for udsætning af genetisk modificerede organismer. Vi undersøger ikke, hvilke planter, hvilke organismer der er særligt farlige og derfor måske ikke kan godkendes, der gives derimod slet ingen godkendelse, og der skelnes ikke mellem de forskellige organismer. Denne ordning har været problematisk fra starten. Der har aldrig eksisteret et virkeligt retsgrundlag, og nu er det endnu mere problematisk, for Rådet og Parlamentet har vedtaget nye regler for udsætning af genetisk modificerede organismer, og jeg synes, det er uforståeligt, at nogle medlemsstater stadig ikke vil afslutte dette moratorium. Det skader jo netop de små og mellemstore virksomheder, der ikke kan forlægge deres arbejde til udlandet. Vi har gode regler for udsætning, og derfor kan vi også afslutte moratoriet nu.
Jeg tror, at faren ved den grønne genteknologi overvurderes meget. På samme måde tror jeg, at mulighederne ved medicinsk anvendelse overvurderes, at man maler tingene sort/hvide - genetisk modifikation på landbrugsområdet er dårligt, på medicinområdet er det per se godt. Jeg tror, der er muligheder og risici på begge områder, og det står der også i betænkningens punkt 32. Vi har også, eftersom vi nu har gode regler på planteområdet, brug for gode fælles regler på det medicinske område. Dér er der behov for forbedringer.
Jeg tror også, vi bliver nødt til at opstille etisk motiverede grænser for gen- og bioteknologi. Vi har allerede til dels gjort det i Europa, og nu findes der et udvalg for humangenetik, der skal gennemgå området nøje endnu en gang, for Europa er et værdisamfund. Det betyder ikke, at vi skal have de samme love overalt, at vi skal harmonisere alt, men vi må også i Europa blive enige om visse grundlæggende principper, og det vil jeg gerne reklamere eftertrykkeligt for.

Adam
Hr. formand, denne betænkning bør bifaldes for sin velfunderede angrebsvinkel. Betænkningen fremhæver Europas bioteknologiske industris enorme potentiale for bedre økonomisk vækst, jobskabelse og konkurrenceevne.
Men det handler ikke kun om vækst. Da vi lever længere, skal vi også sikre, at vi lever bedre, og ældre menneskers skavanker skal behandles. De bioteknologiske eksperter skal stadig forske i sygdomme som Alzheimer's, Parkinsons, diabetes, hjertesygdomme og kræft. Det er ikke blot et spørgsmål om at leve bedre, vi skal også leve sundere, så ældre mennesker kan fortsætte deres arbejde og bidrage til samfundets velstand. Der skal arbejdes for et langt og sundt liv.
Jeg er overbevist om, at de største udfordringer i det 21. århundrede ligger inden for biovidenskaben. Jeg går stærkt ind for det afsnit i betænkningen, som opfordrer til udarbejdelse af mere konkrete handlingsforslag fra Kommissionen og Rådet. Vi har brug for Kommissionen til at rapportere om industrien i de forskellige medlemsstater og formidle bedre information i forbindelse med fremtidige tiltag. Udviklingen af en plan for et bEurope - som et eEurope - med Kommissionens og medlemsstaternes aktiviteter til at gøre Unionen til en konkurrencedygtig del af den bioteknologiske industri er en hensigtsmæssig målsætning. Rådet bør også prioritere bioteknologien som en af de vigtigste nye teknologier, og det vil være oplagt at give udtryk for det på topmødet i Stockholm.
Den region, som jeg repræsenterer, har det laveste bruttonationalprodukt pr. indbygger i Det Forenede Kongerige. Det er ikke nogen behagelig position, og en af de vigtigste udviklinger i den regionale økonomiske planlægning er at støtte virksomheder og fremme væksten inden for de bioteknologiske industrier. Vi kalder det Bio-Science-North. Formålet er at trække på universiteternes forskning, starte virksomheder og stimulere væksten i allerede etablerede virksomheder. Vi mener, at det er et af de vigtigste instrumenter, som vi har indført inden for de seneste 2-3 år med støtte - naturligvis - fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling. Jeg ved, at vores region ikke er den eneste, og jeg mener, at det er noget, alle EU's regioner bør undersøge.
Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at vi bør styrke de miljømæssige muligheder inden for bioteknologien. Det bør anerkendes, at bioteknologien giver os fantastiske muligheder for at tackle forureningen og reducere opbrug af energikilder. Bioteknologien giver os også fantastiske muligheder inden for fødevaresektoren for at forbedre vores udbytte af landbrugsindustrierne. Jeg håber, at den bioteknologiske industri vil få et stort fremstød ved vedtagelse af denne betænkning.

Plooij-van Gorsel
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, jeg vil gerne takke hr. Purvis for hans initiativbetænkning, som med hensyn til indholdet anerkender den bioteknologiske sektors betydning for den europæiske økonomi, men som med hensyn til ordvalget kunne have været mere afbalanceret efter Den Liberale Gruppes mening. Derfor støtter vi ændringsforslag 1, 2, 25 og 27.
Bioteknologien er sammen med informations- og kommunikationsteknologien de mest lovende teknologier i det 21. århundrede. Disse sektorer vil i de kommende år skaffe mange nye arbejdspladser verden over. Betingelsen herfor er, at EU udvikler en gennemskuelig og innovationsfremmende lovgivningsramme samt fremmer forholdene for de erhvervsdrivende. Hidtil har den bioteknologiske sektor været forfordelt med hensyn til lovgivning om økonomisk bistand. Jeg hilser derfor det britisk-nederlandske initiativ om at gøre bioteknologien til et vigtigt punkt på dagsordenen i Stockholm velkomment. Hvis EU vil være den mest dynamiske og konkurrencedygtige vidensbaserede økonomi, er det på tide også at udvikle et bEurope ved siden af et eEurope. Jeg er glad for, at den nederlandske premierminister har indset dette. Forhåbentlig kan han overbevise sit parti i parlamentet om at trække Nederlandenes ankesag i forbindelse med direktivet om retlig beskyttelse af bioteknologiske opfindelser tilbage ved Domstolen. For uden en sufficient patentret foretager virksomhederne ingen nye investeringer, iværksættes der ingen bioteknologiske start-ups og altså ingen innovationer og heller ingen beskæftigelse.
Endelig håber jeg, at kommissæren hurtigt underretter Parlamentet om topmødet i Stockholm med hensyn til, hvad man har besluttet i forbindelse med bioteknologien. Han kan måske foreslå at ændre ordet GMO til GEM, genetically enhanced materials, for gems are precious stones, og det er, hvad bioteknologien i Europa skal blive.

Ahern
Hr. formand, ordføreren er klar over, at De Grønne har kritiseret betænkningen for at være unuanceret, og De Grønne er helt og aldeles for bioteknologi, utvivlsomt på grund af deltagelsen af Glaxo Wellcome - eller hvad de kaldes nu - i de indledende møder.
Betænkningen påvirker imidlertid ikke lovgivningsprogrammet, der omhandler spørgsmål som f.eks. sporbarhed, mærkning og ansvar. Betænkningen omhandler ikke alvorlige spørgsmål som etik i forbindelse med bioteknologi, offentlig sundhed, forbrugernes bekymringer vedrørende fødevarer og påvirkningen af miljøet.
De mest bemærkelsesværdige punkter i betænkningen er imidlertid henvisningen til markedet, flere økonomiske ressourcer og europæiske børser. Jeg troede, at hr. Purvis havde forstået, at børser ligger uden for kontrol, selv for en kommissær med så stor magt som hr. Liikanen, og jeg vil opfordre ham til at ignorere dette bemærkelsesværdige forslag om intervention.

Seppänen
Hr. formand, kære kommissær, det er kutyme her at lovprise og takke ordførere. Også jeg kan konstatere, at hr. Purvis har ret i én ting: Bioteknologiske applikationer udvikler sig hurtigt i de kommende år. Men der er ikke behov for alt det, som industrien vil have: patentering af gener, der findes færdige i naturen, frihandel med manipulerede gener, skattelettelser til virksomhederne og direktørernes optionsprogrammer, liberalisering af varemærkning, ensidig kommunikation samt bioteknologisk behandling udelukkende som industriarbejde, som et generaldirektorat for virksomheder på EU-plan er ansvarlig for. Hr. Purvis' betænkning har mange af den type synspunkter, og derfor er den ikke noget for vores gruppe.
Vi vil gerne se bioteknologien som en mulighed, der åbner nye dimensioner for videnskaben. Ved manipulering af naturen skal man dog være mere forsigtig, end hr. Purvis foreslår. Der skal afsættes tid til at klarlægge alle indvirkninger fra arter og underarter, der ikke er født i naturen, eller der ikke hører til her, på mennesker og resten af naturen. Vi støtter udviklingen af bioteknologien, og forskning i branchen må ikke blive generet af f.eks. datateknologien. Datateknologiens børsboble er bristet. Vi vil ikke gøre bioteknologien til en ny børsboble, der bygger på fejlagtige forventninger og på løfter uden garantier.
Når der er tale om grundlæggende aspekter, spørgsmål om menneskenes og resten af naturens arv, skal ansvaret ligge hos politikerne, fordi industrien ikke påtager sig ansvaret, industrien maksimerer kun værdien af aktierne.

Belder
Hr. formand, ordføreren har et for optimistisk syn på bioteknologien. På grund af en ensidet industriorienteret indfaldsvinkel slår han til lyd for at støtte den bioteknologiske industri. Det er forståeligt i betragtning af hans vision om, at Europas målsætning er at skabe rigdom og arbejdspladser. Jeg har imidlertid en række randbemærkninger.
Balancen mellem bioteknologiens fordele og ulemper er vanskelig at finde i betænkningen. Ordføreren mener, at den bioteknologiske udvikling er god for miljøet, fødevarekvaliteten, sundheden og udviklingslandene. Spørgsmålet er imidlertid, om udviklingslandene vil få gavn af denne udvikling. De bliver sandsynligvis mere afhængige af de hovedsageligt vestlige leverandører af frø og pesticider. Fødevareforsyningen er jo ud over et problem med teknologiske og biologiske mangler især et fordelingsspørgsmål. Ordføreren gør desværre USA til et eksempel til efterlevelse. Det økologiske landbrug i USA har bekendtgjort, at det ikke længere kan garantere, at dets produkter er GMO-frie på grund af krydsbestøvning.
En ligevægtig balance mellem fordelene og ulemperne skal også komme til udtryk i informationerne om bioteknologien. Hvis det overlades til sektoren, fører det til sammenblanding af etiske og økonomiske interesser.
Etiske bestemmelser skal træffes så tæt på borgerne som muligt. Det gælder også for bioteknologiens udviklingsretning. Betænkningen derimod instruerer sågar medlemsstaterne i finansiel bistand, skatteforanstaltninger, undervisning og immigration.
Derudover er det for tidligt, at ordføreren opfordrer medlemsstaterne til at indgå aftaler om et patent på liv, som der er etiske og juridiske indvendinger imod, såsom stridighed med internationale aftaler. Nederlandene og Storbritannien har anket sagen til Domstolen, og det er bedre at afvente dommen.
Betænkningen lægger ansvaret for tilladelse af GMO'er over på EU's Levnedsmiddel- og Veterinærkontor. Det har imidlertid kun en rådgivende funktion. Ansvaret for beslutningerne er stadigvæk politisk.
Unionens politik om den bioteknologiske industri skal baseres på medlemsstaternes holdninger. I lyset af denne manglende afstemning er det karakteristisk, at betænkningen kommer, før Det Midlertidige Udvalg om Humangenetik har aflagt rapport.
Det er endvidere underligt, at Europa, som gennemgående er imod statsstøtte, opfordrer medlemsstaterne til at støtte en industrisektor. Det er uklart, hvorfor denne industrisektor skal modtage støtte.
Betænkningen burde på dette stadie have været begrænset til de grænseoverskridende industrielle aspekter såsom udviklingsbarrierer eller undersøgelse af mulighederne inden for de forskellige politiske retninger uden at slå til lyd for støtte uden videre.
På grund af ovenstående indvendinger kan jeg ikke støtte betænkningen. Økonomiske motiver må ikke dominere den moralske vægtning. Europa, som vil fremstå som et værdisamfund, bør i den henseende være mere sensibelt.

Nisticò
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Purvis med det glimrende arbejde, han har udført i udvalget. Han har udført et dygtigt og fuldkomment stykke arbejde, hvor han har forstået at fortolke og respektere de forskellige synspunkter i udvalget, også de etiske synspunkter. Som videnskabsmand er jeg personligt yderst tilfreds med både betænkningens specifikke værdi i sig selv - den sætter endelig Europa på niveau med de lande, der investerer mest i videnskabelig forskning - og med de nye grænser, man har brudt i bekæmpelsen af nogle frygtelige sygdomme, f.eks. visse nervesygdomme, der angriber centralnervesystemet.
På landbrugsfødevareområdet er vedtagelsen af mit ændringsforslag om en obligatorisk test af genmodificerede fødevarer for mutagen- og kræftfremkaldende virkning og for toksicitet, før disse fødevarer markedsføres, desuden et skridt i den rigtige retning, når det gælder om endelig at genskabe borgernes tillid og navnlig deres tillid til institutionerne og politikerne. Jeg vil gerne takke John Purvis endnu en gang for, at han har gjort det muligt at vedtage en række ændringsforslag, som jeg har stillet, og som går i retning af en opprioritering og styrkelse af de menneskelige ressourcer, især de unge forskere, som man skal holde på ved hjælp af stimulerende karrieremuligheder, der kan konkurrere med dem, USA tilbyder.
Til sidst vil jeg gerne sige, at Purvis' betænkning efter min mening kan betragtes som en vigtig brik i det komplekse og farverige puslespil, der udgøres af det europæiske forskningsrum, vi på så glimrende vis er ved at indføre i Europa sammen med hr. Busquin og hr. Liikanen, så vi bliver konkurrencedygtige og kan tage denne globale udfordring op.

Linkohr
Hr. formand, hr. Purvis har gjort sit arbejde godt. Det er der allerede flere, der har sagt. Det er efter min mening en god betænkning.
Lad os forestille os, at vi forstår, hvordan alger frembringer brint ved hjælp af solens stråler. Det er det, der sker. Det kunne man efterligne. Det ville forandre vores energisektor fuldstændig. Det er f.eks. efter min mening en enorm udfordring at forstå det. Eller betragt søpindsvinets pigge under mikroskop. Derved får De en fantastisk byggeanvisning for nye materialer. At forstå, hvordan noget sådant sker, kan ændre vores industrikultur i væsentlig grad. Det forstår vi kun, hvis vi er nysgerrige, hvis vi giver os i kast med den nye teknologi, med en ny videnskab med nysgerrighed og ikke med angst. Det er John Purvis' budskab, og det vil jeg gerne støtte.
I øvrigt vil jeg gerne, hvad udviklingslandene angår, påpege, at der findes et udviklingsland, der har taget et enormt spring inden for bioteknologien. Det er Cuba. I ca. 40 år har Cuba investeret i bioteknologi på en måde, som næppe noget andet land har gjort det, og har i dag en omsætning inden for moderne bioteknologi på langt over 100 millioner dollars. Jeg vil blot nævne det, fordi man har nævnt nogle lande her. Det er, trods den kritik, man i øvrigt kan udøve af Cuba, en stor præstation.
Når det drejer sig om energi, er vi f.eks. gået den klassiske termodynamiks vej. Der er ingen levende væsener, der fungerer efter den klassiske termodynamik, ellers ville vi slet ikke blive så gamle, som vi er. Den irreversible termodynamik, altså små forandringer, vil måske vise os en helt ny vej på energiområdet. Det er også noget, vi må forstå. Så vil man måske en dag betegne det, vi hidtil har gjort, som en forkert vej. Jeg synes, vi skal gå i kast med denne teknologi med lidt større mod, overveje risiciene, men uden nysgerrighed, uden mod vil der aldrig finde fremskridt sted, heller ikke inden for bioteknologi.

Paulsen
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Purvis' betænkning er et udmærket dokument. Bioteknologien byder på store muligheder, men den er også forbundet med betydelige risici.
Vi lever i et demokrati. Det betyder, at borgernes frygt og angst skal tages alvorligt. Det kan vi kun gøre gennem omfattende og åben information og debat. Vi må dog ikke lade denne frygt for risiciene ved den nye teknologi overskygge de potentielle muligheder for mennesker og miljø.
Det siges, at vi kan mindske anvendelsen af bekæmpelsesmidler inden for landbruget. Jeg vil hellere have opmærksomheden henledt på muligheden for ved bioteknologiens hjælp at udvikle nye bekæmpelsesmidler og kemikalier, som fungerer dér, hvor de skal fungere, og nedbrydes, når de skal nedbrydes.
Vi skal have en virkelighedstro og åben attitude over for såvel muligheder som problemer. Når det gælder mad og landbrugsproduktion, må vi udvise dyb respekt for borgernes selvfølgelige ret til information om den mad, de spiser. Det grundlæggende i et demokrati er det frie valg, som borgerne er informeret om og har ansvaret for.
Jeg glæder mig meget over, at punkt 62 indgår i betænkningen. Heri tages beskyttelsen af individets personlige integritet ved anvendelsen af genetiske informationer op. Hvis bioteknologien anvendes rigtigt, kan den bidrage til økologisk, økonomisk og social vækst. Hvis den anvendes forkert, kan den, som al anden teknologi, blive farlig.

Schröder, Ilka
Hr. formand, kære kolleger, genteknologiindustrien har lovet os meget i de sidste årtier: Vi skal helbrede sygdomme, vi skal stille sult, og der skal skabes bedre mennesker. Hvad har vi set i løbet af denne tid? Der er opstået mange farer, mennesker er allerede døde under forsøg, sulten er ikke stillet, og der er heller ikke skabt bedre mennesker.
Jeg mener ikke, at disse problemer skyldes en teknologi, men derimod de magtstrukturer, der findes i dette samfund. For det første findes der dobbelt så mange levedsmidler i verden, som der er behov for til at brødføde alle mennesker tilstrækkeligt. Det er et spørgsmål om fordeling. For det andet gør miljøbetingelserne os syge, og det kan ikke ændres med en teknologi, men derimod ved, at betingelserne ændres. For det tredje kan vi kun få bedre mennesker, hvis vi tillader større selvbestemmelse, hvis vi giver folk større rum, men vi kan ikke bare opnå det med en ny teknologi.
Bioteknologi derimod skaber øget selektion og har allerede nu ført til en ny genracisme, og det må vi forhindre af alle kræfter. Betænkningen lægger fuldstændig magten i genteknologiens hænder, og vi kan derfor kun forkaste den.

Alyssandrakis
Hr. formand, hver gang en ny videnskab opstår, medfører den en betydelig forbedring af livskvaliteten, men den rummer også farer, som oftest er forbundet med interessegruppers monopolisering af nyskabelserne. I bioteknologiens tilfælde må vi ikke glemme, at livet er et yderst komplekst, materielt system, som har udviklet sig gennem millioner af år, og følgelig kan indgreb, som fremkalder ændringer i løbet af ganske få år, få utilsigtede følger for hele systemets balance.
Purvis-betænkningen ignorerer helt og aldeles disse farer og tilstræber at stille bioteknologien i den monopolistiske profits tjeneste. Den bioteknologiske industri skal ifølge betænkningen kunne fungere hæmningsløst og uden nogen som helst form for kontrol, og dens interesser vægtes højere end offentlighedens interesser.
Interessen for tredjeverdenslandene er yderst hyklerisk, og det på et tidspunkt, hvor medicinalindustrien trækker Sydafrikas regering for retten, og hvor den tredje verden stønner under vægten af sin gæld. Hele EU's holdning er hyklerisk, eftersom den forlader sin hidtidige tilbageholdende holdning i samme øjeblik, som de europæiske monopoler kommer op på et niveau, hvor de konkurrerer med de amerikanske. Europa-Parlamentets medlemmer fra Grækenlands Kommunistiske Parti vil stemme imod betænkningen, ikke kun fordi den er uacceptabel, men også fordi den ligefrem er farlig for menneskehedens fremtid.

Quisthoudt-Rowohl
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, betænkningen af vores kollega John Purvis er en særdeles vellykket - nemlig fuldstændig og afbalanceret - opgørelse over situationen inden for den europæiske bioteknologiindustri. Det fremgår ikke mindst også af det meget brede flertal, betænkningen har fundet i udvalget. Alle parter i Europa-Parlamentet tilsluttede sig især kravet om en koordineret europæisk handlingsplan, og det faldt åbenbart også i frugtbar jord i Ministerrådet og Kommissionen. Mange tak, hr. kommissær!
Europa-Kommissionen bekræftede på sit møde i denne uge, at den ville udarbejde en konsistent samlet strategi til fremme og udvikling af bioteknologien i Europa, som Parlamentet og Rådet skulle have inden årets udgang. Det glæder mig navnlig, at det var kommissær Liikanen og Busquin, der i den forbindelse understregede teknologiens betydning for den økonomiske og videnskabelige evne til at klare sig i fremtiden. Samtidig eller næsten samtidig krævede regeringscheferne Tony Blair og Wim Kok i et fælles brev til den svenske rådsformand en økonomipolitisk præget handlingsplan til fremme af den europæiske bioteknologiindustri og understregede dette krav med et katalog.
Hr. Liese har allerede sagt, at det ikke kun handler om økonomiske interesser, men også om andre spørgsmål, og vi vil som Parlament følge alle disse handlinger meget omhyggeligt. En vigtig og nødvendig forudsætning for denne handlingsplans succes er, at alle beslutninger træffes på grundlag af de bedste informationer, man har til rådighed. Derfor er det særlig vigtigt for os, at de forskellige rådgivende og videnskabelige udvalg, gennem hvilke de videnskabelige og økonomiske eksperter inddrages i forberedelsen af beslutningsprocessen og selve beslutningsprocessen, udnyttes i fuldt omfang. Det glæder mig derfor virkelig meget, at man i betænkningen kræver øget inddragelse af alle disse organer, og jeg opfordrer Kommissionen til i højere grad end tidligere at udnytte alle muligheder for høring og samarbejde også fra vores side.

Désir
Hr. formand, jeg tror, ligesom mange af mine kolleger har sagt før mig, at bioteknologien kan føre til det bedste, særlig på medicinalområdet, men jeg tror også, at det vil være naivt at forestille sig, at den vil kunne løse alle problemer i verden.
Når jeg hører bestemte indlæg eller læser visse passager i betænkningen, bliver jeg forbløffet og målløs. Sulten i verden, klimaforandringerne og miljøbeskyttelsen skulle blive klaret i morgen af bioteknologiens velsignelser. Jeg tror, at det ville være for naivt at ignorere risiciene, den skæve udvikling og eventuelle misbrug, da vi allerede er vidne til nogle af disse.
Disse risici og denne skæve udvikling kan blive bremset eller forværret i forhold til udviklingen i retsgrundlaget i EU og ligeledes på internationalt niveau. Jeg vil kun nævne to punkter. Det første vedrører patenter på medicin. Vi ser i dag, hvilke problemer adgangen til generiske lægemidler til bekæmpelse af aids i Afrika, Brasilien og Asien giver. I betragtning af medicinalindustriens tilbøjelighed til at udvikle bioteknologien i forbindelse med fremtidige lægemidler tror jeg, at dette problem vil blive forstærket, og at vi derfor skal sikre, at patentbestemmelserne ikke forhindrer produktion og parallelimport af generiske lægemidler til bekæmpelse af de store plager og sygdomme, som truer de fattigste lande.
Det andet punkt drejer sig om patenter på opdagelser på det genetiske område. Jeg tror, at man skal skelne skarpt mellem patenter på opfindelser og på opdagelser, så meget desto mere som den største biologiske rigdom findes i landene i syd i tropeområderne, da vi ellers vil være medvirkende til en ny udplyndring af disse lande til gavn for de store laboratorier i de industrialiserede lande. Under alle omstændigheder skal der sættes en stopper for "kommercialiseringen af det levende".
Endvidere - og jeg vil slutte med dette punkt - mener jeg, at de grundlæggende beslutninger, særlig om udsætning af GMO'er, fortsat skal være underlagt politisk ansvar. En europæisk fødevaremyndighed vil bestemt komme til at spille en meget vigtig rolle i forbindelse med vurdering, information og anbefaling, men det er de lovmæssige myndigheder, som på politisk niveau fortsat skal godkende udsætningen. Så længe problemerne med sporbarhed, mærkning og ansvar i tilfælde af erstatningskrav ikke er løst, og vi ikke har nogen garanti i forbindelse med risiciene, mener jeg, at det er legitimt at opretholde moratoriet.

Ainardi
Hr. formand, bioteknologien er uden tvivl et vigtigt middel til at bekæmpe visse sygdomme, begrænse anvendelsen af farlige kemikalier i landbruget og beskytte miljøet.
Hr. Purvis understreger med rette alle disse fordele. Men ved næsten udelukkende at gå ind for den bioteknologiske industris holdning, der prioriterer de teknologiske og økonomiske aspekter, giver betænkningen meget lidt plads til de store etiske spørgsmål og de sikkerhedsspørgsmål, der optager offentligheden så meget.
Hvis man betragter bioteknologien udelukkende ud fra en industriel og handelsmæssig vinkel, risikerer det at forværre alle de nuværende problemer såsom den handelsmæssige ubalance, overgrebene på miljøet, industrikoncentrationerne og arbejdsløsheden samt styrkelsen af de multinationale selskabers magt.
Jeg finder derfor betænkningen for ufuldstændig og endog ensidig. Den tager ikke de betænkeligheder ved GMO'er, der er givet udtryk for helt ind i Parlamentet, i betragtning. Den anfægter det moratorium, flere medlemsstater, herunder Frankrig, har indført. Jeg er enig i det, min kollega lige har sagt. Jeg tror, at i forbindelse med alle de problemer, vi står over for - og fordi jeg hørte nogen tale om at have mod for lidt siden - ville det at have mod være at fortsætte med at anvende forsigtighedsprincippet og tage sig tid til at undersøge forholdene. Samtidig med at jeg således erkender fordelene ved bioteknologien, kan jeg ikke gå ind for denne betænkning, som den foreligger. Jeg ønsker, at der foretages ændringer i den, særlig på grundlag af konklusionerne i Sjöstedts betænkning, der hovedsageligt er baseret på forsigtighedsprincippet.
I sit sjette forskningsrammeprogram har Kommissionen optaget bioteknologien og genteknisk forskning som prioriterede områder. Den vil udarbejde en strategisk meddelelse om bioteknologi inden udgangen af 2001. Jeg opfordrer Kommissionen til at gøre alt for at drage størst mulig fordel af bioteknologiens bidrag til den økonomiske vækst og miljøbeskyttelsen, men samtidig tage etiske, miljømæssige og samfundsmæssige spørgsmål fuldt ud i betragtning, som efter min mening kræver en dialog mellem politikere, videnskabsmænd og borgere.

Maat
Hr. formand, hr. Purvis' betænkning om bioteknologi kommer på det rigtige tidspunkt. Europa er bagud i verden og kan gå glip af muligheder. Det skyldes især en forholdsvis svag strategisk vision, besværlige godkendelsesprocedurer og uoverskuelig koordinering mellem europæisk og national lovgivning. Betænkningens store værdi er, at den klart beskriver, hvor der er brug for ekstra garantier for producenterne, forbrugerne, miljø og sundhedspleje. Hvad det angår, står betænkningen på en række områder helt i kontrast til den skrivelse, som den britiske premierminister Blair og den nederlandske premierminister Kok har sendt til Rådet. Denne skrivelse bliver i for høj grad hængende i den noget hule retorik om muligheder, mens hr. Purvis slår et slag for de i Europa så vigtige små og mellemstore virksomheder. Hvad det angår, er regeringen i mit land også blevet konfronteret med sørgelige eksempler på en zigzag-politik, sådan som det sidste år bl.a. var tilfældet ved brugen af genetisk modificerede kartofler til nonfoodproduktion.
Hr. formand, FAO har regnet ud, at verdensfødevareproduktionen skal øges 2,5 gange i løbet af 20 år, og at der mangler nye landbrugsområder til opdyrkning i verden. Endvidere at de, der ligesom den nuværende landbrugsminister i Tyskland, fru Künast, flygter til de små og økologiske landbrug, faktisk vender det internationale samfund ryggen. En god balance mellem nye teknikker, såsom bioteknologien, vedvarende teknikker og tilpasning heraf i en strategisk fødevarepolitik er nødvendig. I den forbindelse er en stærk europæisk fødevaremyndighed med tilsyns- og kontrolkompetence ligeledes uundværlig for sådan en politik.
Hr. formand, jeg må sige, at hr. Purvis med sin betænkning har skabt et fremragende oplæg til en ny debat i Europa.

Ford
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske hr. Purvis med hans betænkning om fremtiden for den bioteknologiske industri. Som hr. Purvis understreger, er denne industri af afgørende betydning for EU's fremtid. Den vil give mulighed for beskæftigelse og innovation i forbindelse med nye produkter og processer inden for områder som landbrug, lægevidenskab og medicin.
Vi har tildelt 2 milliarder euro til den bioteknologiske industri inden for det femte rammeprogram, og jeg håber, at beløbet vil stige inden for det sjette rammeprogram. Men vi er alligevel langt bagefter USA, der dominerer på det bioteknologiske marked med hensyn til indtægter, udgifter til forskning og udvikling, endda også med hensyn til beskæftigede - industrien er mellem tre og fire gange større end industrien i EU.
Hvis vi skal drage fordel af den bioteknologiske industri, må vi støtte den. Vi må investere gennem det sjette rammeprogram og andre forsknings- og udviklingsmidler. Afbalanceret regulering er afgørende. Det er tydeligt, at der ikke er offentlig tillid til forskning og teknologi, videnskabsmænd og ingeniører. Kriserne i forbindelse med BSE og mund-og-klovsyge har vist manglende tillid. Det er også tydeligt, at der er etiske hensyn. Der skal være oplysningspligt over for offentligheden og klare retningslinjer med støtte fra offentligheden. Med hensyn til forskning og genmanipulation er der mange af os, der støtter reparation af somatiske celler, men er betænkelige ved forøgelse af somatiske celler og meget betænkelige ved kimcellereparation.
Det er uacceptabelt for forsikringsselskaber at nægte dækning på baggrund af genetisk profil eller for virksomheder at ansætte personer med lav risiko for at udvikle kræft til risikofyldte job. Vi må indføre en afbalanceret form for regulering, der giver mulighed for udvikling af den bioteknologiske industri i fremtiden, og som opretholder forbrugernes tillid. Ellers vil offentlige hensyn drive de økonomiske aktiviteter over Atlanten.

Keppelhoff-Wiechert
Hr. formand, hr. kommissær, i det 21. århundrede står forskningen og samfundet over for store videnskabelige og etiske udfordringer. Et centralt punkt bliver anvendelsen af genteknologien. Jeg vil gerne rette en hjertelig tak til min kollega, hr. Purvis. Allerede i sidste valgperiode fremhævede jeg genteknologiens betydning med min betænkning om genteknologien og dens indvirkning på landbruget. Vi må nu omsider give grønt lys for den grønne genteknologi. For nu at blive ved farvelæren vil jeg gerne sige, at forbrugerne for længst har givet den røde genteknologi, det medicinske anvendelsesområde, grønt lys. Fordelene er håndgribelige og forståelige. Når det gælder den grønne genteknologi, det landbrugsmæssige anvendelsesområde, ser forbrugerne så at sige desværre stadig rødt.
Vi må også give de ekstreme holdninger det røde kort. Bio- og genteknologien må ikke længere blive behandlet som et stedbarn. EU skal stige på forsknings- og anvendelsestoget, ellers kører det endegyldigt uden os. Jeg er bekymret over tendensen til, at flere og flere små og mellemstore virksomheder trækker sig ud af bio- og genteknologiområdet. Det nuværende moratorium på EU-plan betyder, at der godt nok forskes, men at der i enkelte lande ikke gives tilladelse til produktets senere anvendelse. Virksomheder og dermed arbejdspladser forlader Europa. Lyskurven lyser efter min mening gult her. Der skal omgående skiftes til grønt.
Dog skal de etiske grænser for bio- og genteknologien, uanset om der er tale om den røde eller grønne genteknologi, formuleres klart. Jeg vil gerne tilslutte mig modstanderne af forskningen i det omfang, at vi har en moralsk forpligtelse til at udnytte de muligheder, de nye teknologier giver på det medicinske område og for forsyningen af verdens befolkning som helhed. Kun med information og gennemskuelighed og nogle helt klart afstukne etiske grænser for bio- og genteknologien får vi grønt lys fra befolkningen. Jeg appellerer også til industrien om at støtte os i vid udstrækning i offentlighedsarbejdet, således at accepten tiltager.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske hr. Purvis med hans omfattende betænkning. Kommissionen støtter den grundlæggende idé i betænkningen. Vi glæder os over den som en anerkendelse af den økonomiske, sociale og miljømæssige virkning af bioteknologien. Bioteknologi spiller en meget stor rolle i opfyldelsen af forpligtelsen indgået på Det Europæiske Råd i Lissabon til at udvikle en konkurrencedygtig vidensbaseret økonomi. Det er også grundlaget for jobskabelse i Europa.
Kommissionen har allerede givet udtryk for den prioritet, som bioteknologien vil få i forslaget til næste rammeprogram for forskning. Vi deler derfor betænkningens synspunkt om behovet for at fremme en konkurrencedygtig europæisk bioteknologisk industri. En undersøgelse af den europæiske bioteknologiske industri vil være klar senere på foråret, og jeg vil fremlægge denne for Parlamentet. Lad mig endvidere give udtryk for, hvor meget Kommissionen sætter pris på betænkningens omfattende gennemgang af alle større spørgsmål vedrørende bioteknologi. Jeg vil gerne lykønske ordføreren med den vellykkede betænkning.
I sin rapport til Det Europæiske Råd, der vil finde sted i Stockholm i næste uge, understreger Kommissionen vigtigheden af bioteknologi som pionerområde for vækst og beskæftigelse og som værktøj til bæredygtig økonomi. Kommissionen løfter også sløret for et bredt politisk dokument til etablering af en strategisk plan for biovidenskab og bioteknologi efter 2010, som vil være klar i slutningen af året. Det politiske dokument og handlingsplanen vil være Kommissionens reaktion på Parlamentets opfordring til initiativ. Vi kan nu i udarbejdelsen af dette politiske dokument tage højde for Europa-Parlamentets synspunkter som udtrykt i betænkningen.
Jeg er enig med dem, der mener at vi skal have en bred debat om etiske og sociale spørgsmål. Hvis og når vi ønsker at fremme den bioteknologiske industri og dennes muligheder, skal vi være åbne omkring det, ellers vil det ikke lykkes for os. Vi vil også basere vores rapport på resultatet af industriministrenes uformelle møde den 16. februar og eventuelle resultater fra Det Europæiske Råds møde i næste uge. Jeg forventer, at Rådet vil have en meget stærk holdning til dette spørgsmål.
Det er også helt klart, at vi skal bygge videre på den ekspertise, der allerede er inden for mange områder, samt konsultere et bredt udsnit af de involverede. Vi skal have drøftelser med både videnskabsmænd, eksperter og borgere. Der er ingen enkle svar på de behov og spørgsmål, som bioteknologien rejser, men det er Kommissionens hensigt sammen med Parlamentet at udvikle en gennemtænkt og omfattende strategi før slutningen af året.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Jeg foreslår at udsætte mødet ind til afstemningen.
(Mødet udsat kl. 11.40 og genoptaget kl. 12.00)

Dührkop Dührkop
Fru formand, i går gjorde formanden for min delegation, Rosa Díez, Parlamentet opmærksom på et nyt eksempel på, at et skriftligt svar fra Kommissionen på et spørgsmål fra spørgetiden sivede ud, før Parlamentet officielt modtog svaret fra Kommissionen. Det drejede sig om svaret på spørgsmål nr. 91 af fru García-Orcoyen om den nationale vandplan.
Efter at have fået fat i den pressemeddelelse dateret tirsdag den 13., som Det Europæiske Folkepartis Gruppe i går en halv time, før spørgetiden sluttede, uddelte til de spanske medier, der var til stede i Strasbourg, vil jeg meddele formanden for Europa-Parlamentet, at ud over svaret på fru García-Orcoyens spørgsmål sivede det fælles svar på spørgsmål nr. 92 af hr. Agag Longo og nr. 94 af fru Avilés Perea også ud. Derfor anmoder jeg på min delegations vegne igen formanden om at undersøge, hvad der er sket, og om at træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at denne situation ikke gentager sig.

Formanden
Fru Dührkop, jeg vil påtage mig dette. Jeg har noteret Deres indlæg til forretningsordenen, fordi det gør det muligt for parlamentsmedlemmerne at nå ind i mødesalen.

Barón Crespo
Fru formand, da det er anden gang på en måned, at disse lækager sker, og de altid sker i forbindelse med spørgsmål fra spanske parlamentsmedlemmer, anmoder jeg Dem om hurtigst muligt at informere Parlamentet om resultatet af den undersøgelse, som De lovede at iværksætte på min foranledning. Jeg henvendte mig også til kommissionsformand Prodi, som påtog sig at undersøge sagen i Kommissionen. Jeg synes, at det er helt skandaløst, at disse ting gentager sig.

Formanden
Hr. Barón Crespo, jeg er helt enig med Dem. Det er fuldstændig uacceptabelt, og jeg informerer Dem gerne om resultaterne af undersøgelsen.
Hr. Galeote, vi kan ikke indlede en forhandling nu. Jeg accepterer indlæggene til forretningsordenen, fordi alle endnu ikke er til stede, ellers skal de fremsættes efter afstemningen.

Galeote Quecedo
Fru formand, da hr. Barón Crespo på det seneste har været så besat af at modtage regler af enhver art, vil jeg bede Dem om også at sende ham de bestemmelser, der gælder for spørgsmål, som medlemmerne stiller Europa-Kommissionen, så han ikke bliver overrasket over, at det er spørgeren, der har modtaget svaret. Når spørgeren har modtaget svaret, kan han gøre med det, hvad han vil, og han kan derfor give det til medierne - det er han oven i købet forpligtet til. Det er, hr. Barón Crespo, demokratiets spilleregler. Men da De er rede til at modtage dokumentation, så send ham venligst også, fru formand, de bestemmelser, der gælder i dette tilfælde.

Barón Crespo
Fru formand, jeg har henvendt mig til Dem på grund af en uacceptabel lækage i forbindelse med spørgsmål stillet af medlemmer af min gruppe. Nu ved jeg, hvem der har stået for de lækager. Det har hr. Galeote lige sagt.

Formanden
Mine kære kolleger, De har accepteret den regel, jeg har foreslået, nemlig at indlæg til forretningsordenen fremsættes efter afstemningen. Vi går nu over til afstemning, hvorefter vi generelt kan genoptage denne sag, hvis De ønsker det.

AFSTEMNING
Kauppi
Fru formand, vi godkender først hele denne tekstversion ved den endelige afstemning ved navneopråb, men i den finske oversættelse af den fælles konklusion er der en lille fejl i punkt 17, det vil sige, at der i punkt 17 i den fælles konklusion fra Det Europæiske Råd i Stockholm på finsk står: "painottaa edistymistä pioneeriteknologian alalla", hvor der skal stå "bioteknologian alalla", her tales altså om pionerteknologi, skønt vi bør tale om bioteknologi. Jeg håber, at den endelige version, som vedtages, er rigtig på finsk.

Formanden
Udmærket, fru Kauppi, tak for denne præcisering. Vi vil undersøge det.
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Beslutningsforslag (B5-0172/2001) af Brok for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om styrkelse af Unionens kapacitet til forebyggelse af konflikter og de civile aspekter ved krisestyring
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Galeote Quecedo
Fru formand, jeg vil ikke fremkomme med et indlæg til forretningsordenen i henhold til forretningsordenes artikel 141, for som De har sagt, vil vi lade det ligge til forhandlingens afslutning, men jeg vil derimod fremsætte en personlig bemærkning i henhold til artikel 122. Hr. Barón Crespo har her rejst en ubegrundet beskyldning, og jeg anmoder Dem om, fru formand, at bede hr. Barón Crespo om at trække den tilbage.

Formanden
Nej, hr. Galeote Quecedo, et parlamentsmedlem, der ønsker ordet for en personlig bemærkning, bliver hørt efter forhandlingen af det pågældende punkt på dagsordenen. Det punkt, der behandles lige nu, er afstemning om betænkningerne. De får derfor i henhold til forretningsordenen ordet straks efter afstemningen.

Fælles beslutningsforslag om situationen ved grænsen mellem Kosovo og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Fælles beslutningsforslag (B5-0173/2001) af Randzio-Plath for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Vismandsudvalgets endelige rapport om regulering af de europæiske værdipapirmarkeder
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0082/2001) af von Wogau for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om den økonomiske situation i EU - rapport udarbejdet med henblik på Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik (2001/2008(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0060/2001) af Fava for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om meddelelse fra Kommissionen om EU-bistand til valghandlinger og valgovervågning (Hughes-proceduren) (KOM(2000) 191 - C5-0259/2000 - 2000/2137(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0083/2001) af Väyrynen for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om Den Europæiske Unions fælles strategi over for Ukraine (C5-0208/2000 - 2000/2116(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0063/2001) af Carraro for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet om Internettets organisation og administration - Politiske aspekter på internationalt og europæisk plan 1998-2000 (KOM(2000) 202 - C5-0263/2000 - 2000/2140(COS))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0057/2001) af Martínez Martínez for Udvalget om Udvikling og Samarbejde om arbejdet i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU i 2000 (2000/2106(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)
Betænkning (A5-0080/2001) af Purvis for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om fremtiden inden for den bioteknologiske industri (2000/2100(INI))
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Miranda
Fru formand, jeg beder undskylde, at jeg afbryder debatten, men jeg mener, at situationen berettiger det. Vi skal her i eftermiddag stemme om et beslutningsforslag, hvor der fremsættes en fordømmelse af en politisk gruppering i Angola, fordi den har tilbageholdt otte portugisiske statsborgere som gidsler. Sagen er, at der er repræsentanter for denne gruppering, der har påtaget sig ansvaret for at have bortført de otte portugisiske statsborgere, til stede iblandt os her i Europa-Parlamentet. Jeg mener, at det er uantageligt, og at der bør træffes foranstaltninger til, at det ikke er tilfældet. Vi kan ikke acceptere, at der i Europa-Parlamentet er repræsentanter til stede for en gruppering, der holder otte portugisiske statsborgere som gidsler, og som vi i dag fordømmer i en beslutning, der skal vedtages her i Parlamentet. Derfor beder jeg formanden om at træffe alle nødvendige foranstaltninger til, at de personer, der repræsenterer denne gruppering, straks forlader Europa-Parlamentet.

Formanden
Hr. Miranda, jeg har forstået Dem. Det er klart, at hvis disse personer er til stede i Parlamentets bygninger, er det helt uacceptabelt. Jeg vil foretage det fornødne for at få dem ud, hvis de virkelig er her.

Seguro
Fru formand, som opfølgning på det, min kollega, hr. Miranda, har sagt, vil jeg gerne bede Europa-Parlamentets Præsidium om, hvis det er muligt, efterfølgende at give os en skriftlig redegørelse for, hvorledes disse personer er kommet ind i Europa-Parlamentet.

Formanden
Helt sikkert, hr. Seguro, vi må bestemt undersøge det.
STEMMEFORKLARINGER
Betænkning af Kauppi (A5-0071/2001)

Fatuzzo
Fru formand, den betænkning, vi har vedtaget, drejer sig om en ændring af Rådets forordning med henblik på omklassificering af betalinger som led i swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler.
Jeg vil gerne opfordre til, at den italienske udgave af betænkningerne kommer til at indeholde en oversættelse af alle de ord, som er medtaget heri - og det siger jeg, selv om jeg holder meget af både engelsk og fransk - og herudover vil jeg gerne sige, at jeg stemte for fru Kauppis betænkning. Fru Kauppi har ved denne og mange andre lejligheder vist sin dygtighed og sin evne til at behandle Europas finansielle og økonomiske spørgsmål, navnlig de spørgsmål, der vedrører de ældre og pensionisterne, som investerer deres penge i bankerne og i de forskellige fonde for at sikre deres fremtid. Det gør fru Kauppi så godt, at jeg kunne udnævne hende til æresformand for Pensionistpartiet, hvilket ville kaste glans over vores parti, eftersom hun er et af de yngste kvindelige parlamentsmedlemmer i Europa-Parlamentet. Jeg ville ønske, at der var mange parlamentsmedlemmer, som interesserede sig for de ældre!

Ortuondo Larrea
Fru formand, omklassificeringen af swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler har været forsinket i mere end et år, eftersom Rådet (økonomi) i sin tid erklærede, at det ikke kunne acceptere Kommissionens oprindelige forslag, fordi den nye regnskabsmetode for disse operationer ikke afslørede eventuelle uforholdsmæssige store offentlige underskud.
For at slippe ud af den blindgyde er der blevet vedtaget to ændringsforslag, der skal sikre, at betalinger som led i swap-aftaler og fremtidige rentesikringsaftaler i de rapporter, som medlemsstaterne skal sende til Kommissionen i henhold til proceduren i forbindelse med uforholdsmæssige store offentlige underskud, anses for finansielle byrder på lige fod med renter og afdrag på gæld. Fra nu af vil de vigtigste beløb i forbindelse med disse operationer imidlertid blive betragtet som finansielle aktiver, der ikke tæller som offentlig gæld, hvilket kunne gøre det lettere at sminke eller skjule nettogæld og dermed uforholdsmæssige store offentlige underskud, hvilket er uacceptabelt.
Betænkning af Inglewood (A5-0072/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for direktivet om livsforsikring.
Som De ved, er der mange mennesker, som i løbet af deres erhvervsaktive periode også tegner livsforsikringer for at få pension, når de har nået en vis alder.
Da jeg stemte, kom jeg i tanke om, at min datter Cristina Fatuzzo - som nu er 24 - spurgte mig om noget, da hun var lille, nemlig 8-9 år gammel. Hun interesserede sig allerede dengang for mit arbejde og stillede mig følgende spørgsmål: "Hvorfor skal pensionisterne tilbagebetale en del af deres pension i form af skatter og afgifter, når de får pension fra staten? Ville det ikke være lettere at give dem et mindre beløb og så fritage dem for at betale skat? Hvorfor skal de betale skat?" I sin naivitet sagde hun noget, som jeg gerne vil gentage i dag: "Hvorfor ikke hjælpe pensionisterne på skatteområdet ved at fritage dem for at betale skat?"
Det Europæiske Råd i Stockholm

Fatuzzo
I sin redegørelse talte Kommissionens formand, Romano Prodi, længe om Europas ældre og om, hvordan vi skal løse pensionistproblemet. Jeg vil gerne fortælle Parlamentet, at Pensionistpartiet og jeg ikke giver op, før vi har opnået, at pensionisterne får en pension, der svarer til 100% af lønnen. Er der nogen, der kan forklare mig, hvorfor pensionisterne, som er holdt op med at arbejde, skal have en pension, som er lavere end den løn, de fik, da de arbejdede? Jeg vil desuden gerne sige, at jeg er træt af at høre, at der ikke er penge til pensionerne, fordi pensionisterne lever for længe. Man tager højde for det klima, vi får om 20 år, og man er bekymret over, hvor mange der dør af BSE, men tror De virkelig, fru formand, at man ikke vidste, at vores levealder ville blive forlænget? Det er efter min mening ikke andet end dårlige undskyldninger. Sandheden er nemlig, at der mangler penge, fordi de er blevet administreret forkert, og ikke fordi man lever længere.

Figueiredo
Det er beklageligt, at Parlamentet ikke har fundet det rigtigt over for Kommissionen og Rådet at gå i brechen for en ny type bæredygtig udvikling, der kan skabe kvalitetsarbejdspladser og sikre et højt velfærdsniveau, således som det fremgår af det forslag til beslutning, som vores gruppe har fremsat.
Det er en kendsgerning, at Kommissionens tekst til forberedelse af Det Europæiske Råd i Stockholm i sine retningslinjer konstant insisterer på at virkeliggøre det indre marked gennem en hurtigere liberaliseringsproces, styrkelse af finansmarkederne via pensionsfondene, en øget konkurrencedygtighed hos virksomhederne via mindre lønomkostninger, fleksibilitet og arbejdskraftens bevægelighed.
Samtidig kommer de vigtigste lovgivningsinitiativer, der skal gennemføres ifølge den sociale dagsorden, ikke videre, herunder initiativer, der skulle styrke lønmodtagernes individuelle og kollektive rettigheder og forbedre deres arbejdsvilkår.
Derudover er social- og beskæftigelsespolitikken fortsat underlagt stabilitetspagtens skrappe betingelser, og man ønsker at videreføre liberaliseringen af gas-, el-, post- og transportsektoren, hvilket bringer de mål i fare, der måtte være i forbindelse med kvalitetsarbejdspladser med rettigheder og indfrielse af de behov, som den vanskeligst stillede del af befolkningen har.

Krivine
Rådet har skiftet formandskab, men liberalismen er stadig drivkraften.
Det svenske program lovpriser konkurrenceevne, konkurrence og frihandel. Den sociale dagsorden og andre hilsener til solidaritet, som var det franske formandskabs foretrukne påskud, bliver der denne gang knap nok givet udtryk for til fordel for udelukkende økonomiske kriterier.
Det er kriterier for et asocialt Europa, som fastholder arbejderne, medlemsstaterne eller ansøgerlandene i usikkerhed og fattigdom under sloganet "fleksibel arbejdstid" og "modernisering af den sociale beskyttelse", som formodentlig kan tilfredsstille arbejdsgivernes middelalderlige holdninger. Beslutningsforslaget lægger for øvrigt ikke skjul på, at man vil skabe et klima, der er til fordel for virksomhederne. Under dække af hengivelse er EU rede til på kongevis at udbyde nye offentlige kontrakter på energi- og transportområdet, ja, endog for intellektuel ejendomsret.
Det er ligeledes kriterier for et kejserligt Europa, som er grundelementet i den kapitalistiske globalisering, og som man agter at gøre gældende inden for WTO i retning af konkrete privatiseringer. I dag som tidligere og både i Nice og Göteborg vil vi bekæmpe denne politik for at få indført et arbejdernes og folkets sociale Europa ved at begynde med at udligne de bedste EU-resultater opad.

Titley
Jeg går helhjertet ind for Kommissionens og Rådets erklæringer om at drøfte planer på topmødet i Stockholm den 23.-24. marts. På topmødet i Stockholm vil man bygge videre på de planer om en dynamisk, vidensbaseret og konkurrencedygtig økonomi, der blev fastlagt på topmødet i Lissabon sidste år.
Jeg har sagt det før, og jeg siger det igen: Det er arbejdspladser, det handler om. På topmødet i Lissabon fastsattes vidtrækkende mål for de næste 10 år - om at skabe verdens førende vidensbaserede økonomi i 2010, skabe 20 millioner nye arbejdspladser i Europa i 2010 og fremme økonomiske og sociale reformer, der kombinerer konkurrenceevne og social samhørighed, og som investerer i mennesker og øget uddannelse. Det betyder helt enkelt øget uddannelse og bevægelighed for Europas arbejdskraft, opfordring til iværksættelse, hjælp til små og mellemstore virksomheder og forbedring af EU-lovgivning. Det betyder også øget forskning og udvikling og sikring af livslang uddannelse.
Topmødet er utrolig vigtigt for vores borgere, og vi må forklare, hvad det vil betyde for dem. Vores højeste prioritet er først og fremmest beskæftigelsen. Vi vil forsøge at oprette virksomhedsledede arbejdsgrupper og jobdatabaser for at imødekomme mangelen på uddannelse. Vi må drage fuld fordel af Europas ældre arbejdskraft, fremme lige muligheder for mænd og kvinder på arbejdsmarkedet og opmuntre kvinder til at bliver iværksættere. Støtte til små og mellemstore virksomheder er af afgørende betydning for EU for at nå vores mål for beskæftigelsen, da små og mellemstore virksomheder udgør to tredjedele af alle job i den private sektor i Europa og 98% af alle virksomheder i Det Forenede Kongerige. Den rette lovgivning og mindre bureaukrati vil være meget vigtigt for små virksomheder og jobskabelsen.
Vi må endvidere gennemføre økonomiske reformer, og en prioritet på dagsordenen vil være liberalisering inden for energi, senest i 2003. Det vil ikke kun medføre en reduktion af priserne i Europa, men også opmuntre til øget effektivitet hos energileverandører.
Fru formand, dette er blot en lille smagsprøve på det, vi skal opnå i Stockholm. Jeg håber, at vi kan nå vores mål, så vores borgere kan drage fordel af en dynamisk og konkurrencedygtig økonomi.
Situationen ved grænsen mellem Kosovo og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien

Posselt
Fru formand, jeg tror, vi befinder os i en meget dramatisk situation med på den ene side hr. Kostunicas nationalistiske politik og på den anden side den meget europæiske, moderate holdning hos den makedonske regering, der yder en storartet præstation og fortjener vores fulde støtte. Men derimellem har vi Kosovo, og vi må en gang for alle understrege, at det ikke er nogle få ekstremister, der repræsenterer det albanske folk, og det tilmed ekstremister, hvis baggrund er uklar. Derfor må vi omgående afholde valg i Kosovo for at styrke hr. Rugovas position og understrege, hvor flertallet af albanerne står, og hvor de demokratiske kræfter står. Det mangler i vores beslutning. Derfor ville jeg gerne stemme for vores beslutning. Jeg frygter, at jeg har stemt forkert. Jeg anmoder Dem om at korrigere det og vil gerne understrege, at denne beslutning er uharmonisk, fordi den mangler det afgørende punkt, nemlig valget i Kosovo.

Krivine
Det fælles beslutningsforslag om begivenhederne ved grænsen mellem Kosovo og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien er et patetisk udtryk for EU's manglende evne til at behandle nationale spørgsmål positivt. Alle midler er ikke desto mindre blevet anvendt såsom magt i forbindelse med NATO's bombardementer, forhandlinger med de mange planer for "etnisk" deling af området.
Stridsspørgsmålene består, og det er ikke ved at kriminalisere et samfund ved at betegne det som terroristisk, ved hjælp af den serbiske hærs intervention eller magthåndhævelse af et dårligt kompromis, at det vil blive muligt at finde en varig løsning på Balkan.
Forudsætningen for at løse konflikterne i området er en fordømmelse af Milosevics og andre krigsforbryderes politik og af enhver militær intervention udefra, særlig fra NATO.
Det er befolkningen, der fuldstændig frit og uafhængigt skal vælge deres egen skæbne. Processen med selvbestemmelse, selvstændighed og forsamlingsfrihed skal efter vores mening gå forud for en bestemt regions territoriale ukrænkelighed. Det er ved at respektere alle befolkningsgrupper, herunder minoriteterne, at Balkan og særlig Kosovo kan komme ud af krisen.

Meijer
Rigtig konfliktforebyggelse kommer nedefra, fra mennesker, som ikke føler sig undertrykt af nogen, og hvor det store flertal er tilfreds med statens grænser. Ovenfra kan man derimod ikke holde sammen på nogen som helst stat varigt imod flertallet af indbyggernes vilje i et område eller håndhæve internationalt anerkendte grænser. Tværs igennem det område, hvor flertallet af indbyggerne er albanere, løber der statsgrænser, som albanerne aldrig har ønsket, og i Serbien og Makedonien udgør de imod deres vilje et etnisk mindretal. Albanerne mener, at man i 1913 gjorde dem uret ved ikke at give den dengang nye stat Albanien, som blev udskilt fra Tyrkiet, hele det område, som blev beboet af albanere. Det har siden da skabt grundlag for folkeoprør, som tager sigte på oprettelsen af et Storalbanien. Hvis det skal forhindres, kan det måske lykkes ved hurtigt i Makedonien at indføre en føderal statsordning efter samme model, som har ført til, at flamlænderne og vallonerne på ny har kunnet leve fredeligt med hinanden siden føderaliseringen af Belgien. De, der vil bekæmpe nationalismen, skal først fjerne grobunden ved at give folk en acceptabel løsning. Jeg støtter ikke beslutningsforslaget, fordi det ikke giver befolkningen håb om forbedring og ikke fjerner årsagerne til volden.
Forebyggelse af konflikter

Van Orden
.-(EN) De britiske konservative støtter EU's anvendelse af bestemte civile instrumenter til at forhindre eller afhjælpe kriser i tredjelande. Disse instrumenter omfatter humanitær- og udviklingshjælp, mineaktioner, valgovervågning, økonomisk og praktisk bistand til styrkelse af domstolene, lovgivningen og den civilretlige forvaltning samt målrettede økonomiske sanktioner, hvor det måtte være nødvendigt. EU-institutionerne bør fokusere på øget effektivitet i forbindelse med disse instrumenter. Vi er dog modstandere af idéer om at udvikle en "europæisk politistyrke". Vi mener, at det europæiske bidrag til militære udrykningsstyrker skal gennemføres via NATO, og at driftskapaciteten for begge disse aspekter er de enkelte nationers ansvar og ikke EU's.
Værdipapirer

Lulling
For en måned siden fremlagde ekspertudvalget under ledelse af Baron Lamfalussy en afsluttende rapport om reguleringen af de europæiske værdipapirmarkeder. Ud over de talrige fordele, et integreret indre marked for værdipapirer ville give, indeholder rapporten et forslag til reform af lovgivningsprocessen i værdipapiranliggender, som jeg anser for et stort skridt i den rigtige retning. Den nuværende lovgivningsproces er alt for langsommelig og ufleksibel til at kunne tilpasse sig værdipapirmarkederne, der udvikler sig langt hurtigere. Vi kan ganske enkelt ikke konstant sakke agterud i forhold til markedsudviklingen og samtidig sætte os så ambitiøse mål som det, man enedes om i Lissabon, nemlig at blive den største og mest dynamiske økonomi i verden på 10 år.
Jeg kan tilslutte mig de overordnede linjer i forslaget fra Lamfalussy-udvalget, men fastholder den såkaldte tilbagekaldsmekanisme (call back-mekanisme), der foreslås i Parlamentets beslutning, og som giver Europa-Parlamentet mulighed for, i tilfælde af en negativ udtalelse fra Parlamentet eller Rådet, at opfordre Kommissionen til at trække de forslag om gennemførelsesforanstaltninger, som blev forelagt Værdipapirudvalget, tilbage. Kommissionen vil skulle efterkomme denne opfordring og stille et forslag til retsakt som led i proceduren med fælles beslutningstagning.
Det vigtigste er dog, trods mundhuggeriet om magtfordelingen mellem Rådet og Parlamentet, at vi ikke mister målet om et integreret europæisk værdipapirmarked af syne. Vi havde valgt 2005 som skæringstidspunkt for et integreret indre marked for finansielle tjenesteydelser. Tiden går, og de konkurrerende markeder og økonomier sover ikke.
Betænkning af von Wogau (A5-0082/2001)

Fatuzzo
Fru formand, i går eftermiddags mødte jeg Karl von Wogau, hvis evner og dygtighed jeg beundrer, og som er en af min gode venner. Jeg stillede ham følgende spørgsmål: "Von Wogau, hvorfor skal jeg stemme for din betænkning?" "Fatuzzo dog", svarede han, "spørger du mig om det, fordi du gerne vil vide, om der er noget i den, der vedrører pensionisterne?" "Godt gættet, von Wogau!" Von Wogau svarede så, at jeg skulle se punkt 12 på side 7. Det gjorde jeg, og i punkt 12 på side 7 står der faktisk, at Europa-Parlamentet "understreger, at det er nødvendigt at tilpasse de nuværende sociale sikringsordninger for at garantere, at disse fungerer sikkert og effektivt."
Jeg kunne således ikke stemme imod en så god og klar betænkning, der er så fordelagtig for pensionisterne, som længe kun har ønsket sig én ting, nemlig sikkerhed for pensionerne. Denne sikkerhed har vi desværre mistet, men vi håber, at vi snart får den igen.

Alavanos
Denne slags betænkninger beskriver nødvendigvis alting i "gennemsnit", de afrunder virkeligheden, og som følge heraf skjuler de de økonomiske afvigelser, som visse økonomier fremviser.
Samtidig med at betænkningen f.eks. vurderer, at der på EU-plan er tale om høje beskæftigelsesrater og et fald i arbejdsløsheden, påpegede Europa-Kommissionen selv i begyndelsen af marts bl.a. stigningen i arbejdsløsheden i Grækenland, den høje procent i den strukturelle arbejdsløshed og langtidsarbejdsløsheden, den lave produktivitet i arbejdsprocesserne, det høje skattetryk af lavindkomsterne osv.
I dag fremlægges rapporten fra direktøren for Grækenlands nationalbank for det græske parlament. Den påpeger især den store stigning i landets underskud på fremmed valuta, som næsten er blevet fordoblet i 2000 og nu er på mere end 8 millioner euro, mens det i 1999 lå på ca. 4,5 millioner euro. Denne voldsomme stigning i underskuddet skyldes kun i lille grad prisstigningerne på olie. Data viser nemlig en betydelig stigning i importerede varers indtrængen i den græske økonomis traditionelle produktionsgrene med, hvad det medfører for produktionen, inflationen, beskæftigelsen og indkomsterne.
Jeg kunne forvente af denne betænkning, at den ville tage stilling til ØKOFIN's "anbefalinger" over for Irland. Men ville man også komme med "anbefalinger", hvis der i stedet for Irland var tale om Frankrig eller Tyskland eller et andet "lokomotiv" i Europa?
Jeg tror ikke, at sådanne betænkninger kan skjule det faktum, at der findes økonomier i EU, som ligger langt væk fra en "reel" konvergens.

Figueiredo
Trods titlen foretager von Wogau-betænkningen ikke nogen analyse af den økonomiske og sociale situation i EU, idet den begrænser sig til at gentage almindeligheder og udelukkende lægger vægt på den monetære politik, prisstabilitet og kontrollen med, at inflationsraten holder sig under de 2%, som Den Europæiske Centralbank har fastlagt, men uden at beskæftige sig med de realøkonomiske virkninger for især beskæftigelsen.
Den insisterer på, at der skal sættes fart i liberaliseringen af telekommunikation, posttjenester, energi og jernbaner uanset følgerne heraf for beskæftigelse, regional samhørighed, arbejdsvilkår og offentlige tjenesteydelser af kvalitet for alle borgere. Den forudser en fortsat god økonomisk situation trods de tegn på afmatning i EU's økonomi, som ordføreren selv nævner, når man også burde tage afmatningen i den amerikanske økonomi og den økonomiske recession i Japan og virkningerne på den europæiske økonomi med i betragtning.
Den insisterer også på et mere fleksibelt arbejdsmarked, når der er mere end 14 millioner arbejdsløse og omkring 65 millioner fattige i EU, indkomstforskellene er himmelråbende og beskæftigelsen stadig mere usikker, fordi de fleste nye arbejdspladser består i kort- eller deltidsansættelse. Den insisterer fortsat på vejen hen imod euroen, uden at der skabes de nødvendige mekanismer til at mindske de økonomiske og sociale omkostninger. Alting i den hellige konkurrenceevnes og den sociale markedsøkonomis abstrakte navn.
Derfor har vi stemt imod betænkningen. EU's og medlemsstaternes økonomiske og monetære politik burde i stedet have som mål fortsat at højne borgernes livskvalitet og tilfredsstille deres behov på en bedre måde.

Krivine
Denne betænkning er et rent miskmask, som genopliver det gamle begreb "social markedsøkonomi" for ikke at skulle indtage en helt nyliberal holdning. Den første og eneste konkrete anbefaling i betænkningen består i at opfordre til, at der tages de nødvendige skridt til at holde inflationsraten under de skæbnesvangre 2%. Men hvordan kan man stole på eksperter, som mener, at investeringerne udgør 5,3% af bruttonationalproduktet i Europa, når det nøjagtige tal er 20,5% i 2000? Hvordan skal man stadfæste det vedholdende krav, der på ny og stadig fremsættes om effektive og sikre reformer af de sociale sikringsordninger og om, at arbejdsmarkedet gøres mere fleksibelt?
Det politiske hykleri med at pynte en mere og mere uhæmmet kapitalisme med adjektivet "social" forværres her af en reel dumhed. Ved at gøre inflationen til det eneste barometer for økonomiens sunde tilstand risikerer man ganske enkelt at ødelægge det nuværende opsving og udskyde udsigten til igen at få fuld beskæftigelse til et absolut mindre "hensigtsmæssigt" tidspunkt. Det er, hvad de socialliberales tilpasning til den sukkersøde liberalisme fører til. Vi stemmer imod.

Lulling
Jeg har stemt for beslutningen om situationen for den europæiske økonomi, som Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål har foreslået i en betænkning, vi udarbejdede forud for Kommissionens henstilling om de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik.
Beslutningen indeholder en lang række fornuftige udsagn, som jeg også gerne vil understrege her, især fordi de ikke alle beskrives lige klart. Det er jo forbløffende, at medlemmer fra alle grupper mener, at den aktuelle demografiske udvikling nødvendiggør velegnede reformer, som kan garantere effektiviteten og sikkerheden for ydelser inden for de sociale sikringssystemer, og at der skal tilskyndes til incitamenter for ældre arbejdstagere til at forblive erhvervsaktive længere tid frivilligt.
Jeg vil også gerne understrege, at det glæder mig, at Europa-Parlamentet er af den opfattelse, at ikke alene EU's, men også medlemsstaternes økonomi- og valutapolitik bør følge princippet om social markedsøkonomi, hvis primære elementer er frihed og demokrati, konkurrence, prisstabilitet, bæredygtig vækst, subsidiaritet, solidaritet og privat ejendom.
Det er efter min mening også godt, i betragtning af de foruroligende tendenser til prisstigninger i flere medlemsstater, at der opfordres til, at man tager alle de nødvendige skridt til at holde inflationsraten i andet halvår af 2001 under 2%.
Det glæder mig især, at mit forslag blev godkendt, at der ikke skal foretages en overilet, men derimod velovervejet liberalisering af sektorerne inden for telekommunikation, post, energi og jernbane.
Det er yderst vigtigt, at der eftertrykkeligt kræves et mere fleksibelt arbejdsmarked, et arbejdsmarked, der skal kunne råde over den nødvendige humankapital med den bedst mulige uddannelse i forhold til kravene fra den internationale, vidensbaserede økonomi, hvilket forudsætter konsekvente investeringer i uddannelse og nye teknologier, hvis vi ønsker at nå det ambitiøse mål om at blive den globale økonomis motor i dette årti, sådan som den amerikanske økonomi var det i 1990'erne.
Jeg ville blot give udtryk for min tilfredshed og håber, at ikke alene Kommissionen, men også regeringerne i vores medlemsstater vil følge disse gode råd.
Betænkning af Fava (A5-0060/2001)

Fatuzzo
Fru formand, det er ikke, fordi jeg repræsenterer Pensionistpartiet, at jeg er kompetent til at udtale mig om spørgsmålet om vores udvalgs valgovervågning i medlemsstaterne, men fordi jeg har stiftet Pensionistpartiet i Italien. I de sidste 20 år har jeg praktisk taget befundet mig midt i alle papirerne, bestemmelserne og valgene. Der går nemlig ikke et år, uden at jeg deltager i et eller andet valg. Derfor vil jeg gerne understrege, at jeg stemte for betænkningen, og jeg vil især gerne anmode om, at man ikke alene rejser til de forskellige medlemsstater, hvor der stemmes, for at kontrollere, at valghandlingerne er korrekte, men at man også kontrollerer selve valgreglerne. Der er nemlig nogle lande, hvor det kun er de rige, der kan stille op med kandidater til valgene, og hvor det f.eks. kun er dem, der ejer fjernsynskanaler, eller som kan indsamle tusindvis af underskrifter fra en bestemt notar, der vinder valgene. Dette er ikke et ægte demokrati, og derfor bliver vi nødt til at kontrollere selve valgreglerne i disse lande.

Frahm, Seppänen, Sjöstedt
Vi finder det berettiget, at Europa-Parlamentets medlemmer deltager i valgovervågning. Men flere steder i betænkningen får man indtryk af, at disse observatørers opgave som missionærer for EU overskygger deres rolle som valgobservatører. Man får indtrykket af, at det vigtigste er at få EU ind på banen og helst overskygge andre parlamentariske forsamlingers observatører, som f.eks. OSCE og Europa-Rådet. Vi finder denne konkurrence om mediernes opmærksomhed højst upassende og mener, det ville være langt bedre med et samarbejde og en koordinering, der tager højde for ovennævnte organisationers ekspertise, idet de både har en stor erfaring på dette område og en bredere medlemskreds.

Krivine
Det er netop, fordi vi går ind for fremme af menneskerettighederne, særlig afholdelse af demokratiske valg, at vi ikke undlader at stemme om denne betænkning.
I betænkningen vedgår man for øvrigt, at det egentlige mål med disse parlamentariske opgaver er at sikre EU den klarest mulige profil. Lad os tale om det, når vi kender den rolle, staterne og de europæiske industrilobbyer som Elf spiller i forbindelse med støtten til de afrikanske diktatoriske styrer, som konsekvent overtræder de grundlæggende menneskerettigheder og medvirker til en udbredt korruption.
Hvis de parlamentariske missionærer bearbejder alle for at "oplyse" dem om det europæiske eksempel, burde de gøre holdt i Frankrig blot for at berette om visse parters hemmelige finanser.
I Porto Alegre i det sydlige Brasilien har man i mere end 10 år haft en slags deltagerdemokrati. Det giver ikke blot de derboende arbejdere ret til at tale, men også beføjelser til at udarbejde, træffe beslutning om og styre de store budgetprioriteter, således at de sociale behov opfyldes. En europæisk mellemlanding på dette sted ville sikkert være lærerig.
Betænkning af Väyrynen (A5-0083/2001)

Fatuzzo
Fru formand, De tror, det er løgn, men i forgårs mødte jeg en gruppe ukrainere, nemlig en delegation af unge mennesker fra Ukraine, som - da de fik at vide, at jeg ofte taler om pensionisternes problemer - næsten bønfaldt mig i kor: "Ved du godt, at pensionisterne i Ukraine har det meget, meget dårligt? Kan det virkelig være rigtigt, at I i EU ikke interesserer jer for, hvordan pensionisterne lever i Ukraine? Pensionisterne i vores land levede under kommunismen i mange år, dengang de var unge og arbejdede. De havde hverken frihed eller demokrati, men skulle bare arbejde og ikke andet. Nu er kommunismen blevet afskaffet, og så står de der med en elendig pension, som måske ikke engang er tilstrækkelig til, at de kan købe en liter mælk om dagen. Vi har store forventninger til jer, nemlig at I både interesserer jer for vores økonomi og for vores ældre, som nødig skulle længes efter kommunismen!"

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Hans Karlsson og Theorin
Vi svenske socialdemokrater mener ikke, at atomkraft er en økologisk bæredygtig energikilde.
Vi kan derfor ikke støtte finansiering af atomkraftværker, hvilket punkt 26 forudsætter. Vi tilslutter os derimod støtten til øget sikkerhed på eksisterende atomkraftværker.

Krivine
EU's fælles strategi over for Ukraine har udelukkende til hensigt at fremskynde indførelsen af liberalisme. Betragtningerne vedrørende overgangen til demokrati kan ikke skjule, at det egentlige ønske er at indføre markedsøkonomi og frihandel.
Vi er stærkt imod den tankegang, der opfordrer de ukrainske myndigheder til at prioritere fremme af "det private erhvervsliv" og "indenlandske investeringer", at etablere "et agentur for udenlandske investeringer" i Ukraine, selvfølgelig med hjælp fra europæiske og internationale finansielle institutioner, eller endvidere at fremskynde "reformen af landbrugssektoren" og omstillingen til "privat ejendomsret til jord".
De betragtninger, der medfører Ukraine til at styrke grænsekontrollen for at udvide Fort Europas pigtrådsområde endnu mere, kan kun forværre flygtningenes tragiske forhold.
Denne fælles strategi medfører kun arbejdsløshed, sociale og økonomiske katastrofer og fattigdom for størstedelen af den ukrainske befolkning og gør det muligt for de europæiske investorer at berige sig yderligere. Derfor har jeg stemt imod betænkningen.

Meijer
Man har i århundreder forsøgt at sammenlægge de områder, som bebos af ukrainere, og skille dem fra Østrig-Ungarn, Rusland, Polen og Tyrkiet. I 1991 var det pludselig så vidt. Den nye uafhængige ukrainske stat, der svarer til Frankrig med hensyn til indbyggertal og areal, befinder sig desværre i krise. Jeg besøgte landet i 1995 og så lukkede fabrikker, stinkende tog, ødelagte sporvogne, tiggere, værdiløse penge og en politisk polarisering mellem den centraleuropæisk orienterede vestlige del og den russisk orienterede østlige del. Det er ikke blevet bedre siden da. Der finder en magtkamp sted, som ikke hindres af nogen form for anstændighed, og det parlamentariske demokrati får ikke en chance for virkelig at udvikle sig. Generelt har det efter min mening intet formål at give undertrykkende regeringer penge og så håbe, at det dermed bliver bedre. Disse landes ledere vil gerne drage fordel af handel og støtte, men er absolut ikke villige til at tillade åbenhed og demokrati. Men situationen i Ukraine er stadigvæk ikke så alvorlig som i Rusland eller Tyrkiet, og modstanden imod den er større. Jeg støtter, at vi her forsøger at benytte muligheden for forbedringer.

Modrow
Betænkningen understreger den betydning, EU tillægger Ukraine. Den fremhæver de fremskridt, man har nået i landets udvikling og i partnerskabsforbindelserne mellem EU og Ukraine, men den undlader ikke at påpege kritiske punkter.
Jeg vil gerne komme ind på tre aspekter. For det første førte opløsningen af Sovjetunionen i december 1989 til en hurtig dannelse af suveræne, uafhængige stater - en proces, der forløb hurtigt, nærmest på en nat, men som dog ikke var i stand til at ophæve den specialisering og det samarbejde mellem økonomierne i de enkelte stater, der var vokset frem gennem årtier.
Uanset at der er tale om forskellige hastigheder, er den transformationsproces, som også EU pressede på for, forbundet med social nedbrydning og en ukendt fattigdom for store dele af befolkningen i Ukraine. EU burde fokusere mere på fjernelsen af dette problem i samarbejdet med Ukraine.
Mens EU og dets medlemsstater under parolen stabilitet især fulgte sine markedsinteresser, fik det mangeårige samarbejde mellem SNG-staterne kun lidt opmærksomhed, man kunne sågar sige, at det blev torpederet. Alene med udgangspunkt i sine egne interesser burde EU fremover i højere grad have opmærksomheden henledt på denne faktor og med sin forståelse for Ukraines inddragelse i den globale økonomi gå ud fra, at andre SNG-stater befinder sig i en lignende proces.
For det andet er antallet af råd, man giver Ukraine, ikke lille, og rådene er helt sikkert berettigede og nyttige på ganske mange områder. Politik er imidlertid også altid forbundet med interesser. Hvis udformningen af partnerskabet er præget af en stærk tendens til ensidige fordele, bliver det dog problematisk. Et partnerskab med Ukraine bør fremme økonomisk stabilitet og social sikkerhed samt forhindre spændinger eller bidrage til at begrænse dem. Her ligger de virkelig fælles interesser mellem EU og Ukraine.
For det tredje vil ingen bestride, at OSCE spillede en vigtig rolle i opretholdelsen af stabilitet i Europa under den kolde krig. Begge parter tog del i processen, begge parter fik gavn heraf. OSCE bør nu, et årti efter afslutningen på den kolde krig, især udvikles som et instrument til fredelig, til politisk løsning på konflikter. Men NATO følger den modsatte kurs og satser med sin nye strategi på styrke og magtudfoldelse uden for sine egne grænser, som rykker længere og længere østpå, og EU er i færd med at følge denne kurs. Det er efter min mening meget betænkeligt at inddrage Ukraine, der har en lang grænse til Rusland, i denne strategi. Ukraine - og det gælder også andre SNG-stater - burde i langt højere grad end tidligere integreres i politiske processer til løsning af konflikter. OSCE er velegnet til formålet. Netop med Unionens nye ydre grænser vil denne faktor, ikke mindst hvad angår Ukraine, få stadig større betydning.
Betænkning af Carraro (A5-0063/2001)

Fatuzzo
Fru formand, i hr. Carraros betænkning er der et mystisk engelsk ord, nemlig cybersquatter. Ved første øjekast ved man ikke, om det er et udryddelsestruet dyr eller noget i den retning, men i virkeligheden er der tale om internetpirater. Når man surfer, befinder man sig til havs, og derfor er det uundgåeligt, at der også er pirater. Der er tale om egentlige pirater, for hvis hr. Fatuzzo f.eks. finder på at oprette et internetsted, der hedder www.fatuzzo, risikerer der at være nogen, som får registreret dette navn og åbner stedet før ham, og så bliver det nødvendigt at betale for at kunne bruge sit eget navn. Men hvorfor er der ikke nogen, der har fundet på at skelne mellem adresserne ved hjælp af numre ligesom telefonnumrene, så man undgår pirater på Internettet?

Caudron
Den betænkning, vi drøfter i dag, drejer sig om medlemsstaternes og EU's plads i ICANN (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers), som blev oprettet i oktober 1998 for at imødegå USA's dominerende stilling i forbindelse med administrationen af Internettet, bl.a. DNS (styringen af domænenavnssystemer) og allokering af IP-adresser.
ICANN består af en bestyrelse med 19 medlemmer, hvor formanden og de eksterne medlemmer vælges med udgangspunkt i geografisk balance. ICANN omfatter endvidere fire rådgivende udvalg, herunder GAC, som er et mellemstatsligt rådgivende udvalg, i hvis arbejde Europa-Kommissionen og medlemsstaterne deltager.
Når disse elementer tages i betragtning, synes det indlysende, at EU skal bestræbe sig på at spille en afgørende rolle i den internationale administration af Internettet, og at ICANN's neutrale rolle bør styrkes gennem EU's stærke tilstedeværelse, og EU bør arbejde sammen med USA og de øvrige regeringer i det mellemstatslige rådgivende udvalg. Det er i øvrigt vigtigt, at ICANN's bestyrelse tager udgangspunkt i geografisk balance. Bestyrelsesmedlemmerne skal vælges, og Afrika bør nu få sæde heri, således at alle verdensdele er repræsenteret.
Jeg vil understrege, at administrationsstrukturen og de retlige rammer for ICANN's udvikling skal være baseret på gennemskuelighed, neutralitet og uafhængighed. Dette betyder, at man klart og gennemskueligt skal fastsætte et budget- og finansieringssystem. Det er kun på disse betingelser, at ICANN's levedygtighed kan sikres. EU skal sørge for, at ICANN overholder WIPO-protokollerne (Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret) og arbejder sammen med dette organ som forhandler og beskytter af rettigheder.
Jeg bifalder ordførerens understregning af vigtigheden af at bekæmpe den digitale kløft og tilbyde den bredest mulige adgang til Internettet. Når man gør opmærksom på udviklingen af de nye telekommunikationsnet, kan man ikke forbigå dette væsentlige mål.
Betænkning af Martínez-Martínez (A5-0057/2001)

Fatuzzo
Fru formand, jeg er meget tilfreds med Cotonou-aftalen, hvormed man oprettede Den Paritetiske Forsamling AVS-EU. Som repræsentant for Pensionistpartiet håber jeg, at dette eksempel vil blive efterfulgt af andre interparlamentariske forsamlinger, og jeg håber ikke mindst, at der bliver oprettet en arbejdsgruppe om de ældres og pensionisternes situation, liv og problemer i AVS-landene.
Det ligger os europæiske pensionister på sinde, at der også er gode levevilkår for pensionisterne i de lande, der har tillid til EU, og som går sammen i en interparlamentarisk forsamling for at løse de fælles problemer.
Betænkning af Purvis (A5-0080/2001)

Schierhuber
Fru formand, jeg stemte mod betænkningen om bioteknologi, da der ikke er taget højde for landbrugets grundlæggende interesser. Det betyder ikke, at jeg generelt er modstander af den innovative tilgang til bioteknologien, men landbruget kræver særlig behandling og kan på ingen måde sammenlignes med den situation, industrien befinder sig i.
Spørgsmålet om mærkning, sporbarhed og ansvar er afgørende for landmændene. Landmændene er i deres produktion henvist til at få leveret upåklagelige produkter såsom frømateriale. Skader, der måtte opstå som følge af genetisk modificerede produkter, kan landmændene ikke påtage sig noget civilretligt ansvar for. Det skal stå klart.
Da Europa-Parlamentet ikke går ind for en godkendelse af ændringsforslagene fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, kunne jeg ikke tilslutte mig betænkningen. For landbrugets vedkommende må princippet om en vurdering fra tilfælde til tilfælde gælde. En objektiv og omfattende undersøgelse skal indeholde fordele og ulemper ved anvendelsen af genetisk modificerede planter.

Fatuzzo
Fru formand, jeg stemte for betænkningen om bioteknologi. Pensionistpartiet og pensionisterne har store forventninger til bioteknologien. De ved, at man er ved at undersøge, hvordan man kan forlænge menneskets levealder. Jeg ved godt, at dette er en torn i øjet på regeringerne, som siger, at der ikke er penge til det, men vi vil gerne leve godt og længe. Dette er i høj grad sandt, hvis man kigger på John Purvis. Alene forberedelsen af hans betænkning har gjort ham yngre, om man så må sige, for han er i øvrigt evigt ung. Vi beundrer ham alle sammen for hans store engagement og store interesse i sit arbejde som parlamentsmedlem. Han er et konkret eksempel på en mand, som er evigt ung. Og det er han i endnu højere grad blevet med udarbejdelsen af denne betænkning. Så det er rigtigt nok, at bioteknologien vil forlænge vores levealder i fremtiden!

Berthu
Det beslutningsforslag, Europa-Parlamentet lige har vedtaget i fortsættelse af hr. Purvis' betænkning om fremtiden inden for den bioteknologiske industri, forekommer os for mildt og endog ofte som en fælde. Derfor har gruppen af franske parlamentsmedlemmer undladt at stemme.
I beslutningsforslaget, og særlig i stk. 32, forsøger man at slå spørgsmålet om genetisk modificering på medicinalområdet sammen med spørgsmålet om bioteknologi på landbrugsområdet, måske for lettere at kunne få sidstnævnte godkendt. Hvis der i virkeligheden i de to tilfælde er tale om genetisk modificering, drejer det sig om forskellige problemer. I forbindelse med medicin drejer det sig om at hjælpe bestemte personer, hvis liv ville være alvorligt truet, hvis der ikke blev grebet ind. På landbrugsområdet er målgruppen i modsætning hertil meget bred, ja, endog ubestemt og uendelig, da det jo drejer sig om at iværksætte produktioner, som kan få indflydelse på miljøet generelt eller millioner af forbrugeres helbred.
Modsat rejser genetisk modificering på medicinalområdet uden tvivl etiske spørgsmål, som er alvorligere end på andre områder. Vi mener, at hr. Purvis' betænkning i stk. 61 søger tilflugt i almindeligheder ved at undgå klart at tage hul på det for tiden mest aktuelle spørgsmål, som er terapeutisk kloning.
Under afstemningen har plenarforsamlingen ikke åbent ville opfordre til ophævelse af de facto-moratoriet om godkendelse af udsætning af genetisk modificerede organismer. Det har imidlertid alligevel vedtaget et stk. 34, som "beklager regeringsforanstaltninger, der har til formål at hindre eller forsinke godkendelsen af genetisk modificerede produkter af årsager, der ikke er baseret på et objektivt videnskabeligt grundlag", hvilket kan komme ud på ét, alt efter hvad man forstår ved "objektivt videnskabeligt grundlag". Vi ville være mere trygge, hvis beslutningsforslaget klart havde fastsat kriterier for, hvornår regeringernes forsinkelse af godkendelserne er strafbar.
En anden mangel i beslutningsforslaget er, at man i stk. 36 glæder sig over den aftale, der blev indgået for en måned siden mellem Parlamentet og Rådet, om godkendelsesproceduren for GMO'er. Vi har imidlertid selv kritiseret denne aftale, fordi den indfører godkendelsesprocedurer, uden at sporbarhed, ansvar og forsikringsforpligtelse for dem, der udsætter GMO'er, endnu er fastlagt. Beslutningsforslaget anmoder samtidig om garantier for testning og mærkning, men ændringsforslag 6 med krav om regler for ansvar og forsikring blev forkastet.
Som om dette ikke var nok, kræves der i beslutningsforslaget endelig, at en europæisk fødevaremyndighed får ansvar for at godkende udsætning af GMO'er, hvilket vi bestemt ikke er enige i, da vi ønsker, at hver medlemsstat bevarer sin ret til national selvbestemmelse på dette vigtige område.

Krivine
Med hr. Purvis' betænkning anmoder Udvalget om Industripolitik Europa-Parlamentet om at indrette sig efter holdningen hos de store private virksomheder i den bioteknologiske industri og fremme deres særinteresser. Udvalget opfordrer indtrængende medlemsstaterne til at tilskynde den private sektor til at få adgang før universiteter og offentlige virksomheder. Det opfordrer forskere til at deltage i etablering af private virksomheder. Det ønsker større mobilitet mellem universiteterne og den private sektor, glæder sig over finansmarkedernes fremgang og ønsker at fremme aktieoptioner. Det opfordrer virksomhederne til at spille en aktiv rolle i den offentlige oplysning om GMO'er - som om vi ikke allerede var udsat for massive kampagner med ideologisk reklame fra disse industrikoncerner!
Beslutningsforslaget fra Udvalget om Industripolitik taler for en produktion af GMO'er. Det hævder, at der ikke findes objektive videnskabelige grundlag, der kan bevirke, at de ikke godkendes. Det opfordrer til øjeblikkelig ophævelse af de facto-moratoriet, der hæmmer markedsføringen heraf. Det ønsker, at der gives tilladelse til markforsøg, samtidig med at ukontrolleret udsætning af GMO'er bliver uundgåelig. Et par betragtninger om nødvendigheden af at udarbejde etiske retningslinjer kan ikke skjule det væsentlige, nemlig at dette beslutningsforslag er et våben mod alle de borgerbevægelser, der i dag er aktive i forbindelse med dette spørgsmål.

Meijer
Tilhængerne af en videreudvikling og anvendelse af bioteknologi forventer mange fordele. De kan imidlertid ikke bevise, at det ikke giver store ulemper. Modstanderne af en hurtig anvendelse af bioteknologi kan heller ikke bevise, at ulemperne er så store, at der aldrig må finde nogen form for anvendelse sted. Sandheden kommer først frem på langt sigt, måske om 30 eller 50 år. I mellemtiden er tålmodighed og forskning nødvendig. Purvis-forslaget mangler netop tålmodighed. I forlængelse af, hvad vi aftalte i sidste måned i forbindelse med Bowe-betænkningen, vil han nu hindre medlemsstaterne ved den selvstændige overholdelse af forbuddet. Formålet er at skabe mulighed for hurtig kommerciel anvendelse overalt. Det er bemærkelsesværdigt, at de partier, som kalder sig kristelige, og som er forenede i PPE-DE-Gruppen, hermed åbner døren helt for noget, om hvilket de ikke med sikkerhed ved, om de senere skal forklare som en forbedring af Guds skabelse eller som et yderligere bidrag til den fremskridende ødelæggelse heraf. I stedet for at rette al kritik imod terapeutisk kloning og aktiv dødshjælp er det mere logisk, at disse partier netop er mere kritiske på dette punkt. Jeg er endnu mere imod Purvis-betænkningen, end det var tilfældet med Bowe-betænkningen.

Sacrédeus
Vi svenske kristelige demokrater vi gerne markere, at vi har stemt mod anden og tredje del i den delte afstemning om punkt 36. Heri hævdes - fejlagtigt - at "der for øjeblikket findes nogle klare rammer for udsætning af genetisk modificerede organismer i Europa, som garanterer størst mulig forbruger- og miljøbeskyttelse", og - hvilket også er fejlagtigt - at "det derfor ikke ville være berettiget at beholde det foreløbige moratorium for udsætningen af genetisk modificerede organismer".
Vi har også aktivt støttet bl.a. ændringsforslag 8, i hvilket der advares mod en udvikling, som fører til, at enkelte landmænd eller hele nationer bliver afhængige af visse store selskaber, der baserer deres virksomhed på genpatenter.
De svenske kristelige demokrater vil gerne understrege, at personlige genetiske informationer hører til de grundlæggende private rettigheder, og at de derfor skal beskyttes, således at tredjemand, f.eks. private forsikringsselskaber, arbejdsgivere, offentlige myndigheder, kommercielt interesserede og andre, ikke får adgang til eller kan anvende dem. Derfor har vi støttet ændringsforslag, der går i denne retning, ikke mindst ændringsforslag 27.

Scallon
Et Europa med værdier er forpligtet til at sikre etik, oplysning og gennemsigtighed som integrerede dele af vores aktiviteter. Vores borgere har inden for fødevareproduktion udfordret os til at garantere sikre fødevarer via tilstrækkelige forholdsregler samt straf ved overtrædelser, der resulterer i skade på personer eller miljø.
Vi lever i øjeblikket med de tragiske og ødelæggende resultater af BSE og mund- og klovsyge, og vi er i EU enige om, at vi må gennemgå grundlaget for vores landbrugsindustri endnu en gang: Der er i øjeblikket enighed om en gennemgang af den fælles landbrugspolitik og fremme og støtte af økologisk fødevareproduktion inden for vores institutioner.
I lyset af disse overvejelser mener jeg, at EU må udøve stor forsigtighed i forbindelse med den bioteknologiske industri, der skal være forbundet med stor omhyggelighed og omfattende sikkerhedsregler.
USA, der er langt foran inden for den bioteknologiske industri, oplever selv problemer i forbindelse med den hastige udvikling inden for genmanipuleret fødevareproduktion, hvor deltagelse fra den private sektor har ført til et marked domineret af globale selskaber og udslettelse af små producenter, der ikke kan konkurrere med "virksomhedslandbrug". De små og mellemstore landbrugsvirksomheder har tilsyneladende ingen beskyttelse eller støtte i en verden med genmanipuleret fødevareproduktion.
Der er en række punkter i Purvis-betænkningen, som jeg ikke kan gå ind for. Jeg mener, at løftet om helbredelse af sygdomme, bedre økonomi og miljø osv. skal bevises først. Jeg har forstået, at mange genmanipulerede afgrøder i USA har vist sig ikke at give bedre resultat, men måske endda dårligere. Omfattende genmanipulation af afgrøder og fødevarer vil helt sikkert føre til intensivering af landbruget. Men hvad med sundhedsrisici i forbindelse med genmanipulerede produkter? Europa-Kommissionen har forbudt anvendelse af BST (genmanipuleret væksthormon til kvæg, som anvendes til at øge mælkeproduktionen i USA) af sundhedshensyn. BST er ikke tilladt i andre lande end USA. Der er en dokumenteret stor stigning i allergier over for soja, der nu er 50% genmanipuleret.
Med hensyn til den foreslåede ophævelse af fredningsperioden for genmanipulerede afgrøder er genoverførsel nu et faktum. Hvordan undgår man kontamination af denne type i beskyttede ikke-genmanipulerede afgrøder i mit eget land, Irland? Hvordan skal vi fortsat kunne dyrke økologiske afgrøder som hvede og korn?
Hvordan kan vi bestemme, om fremtidige forslag til mærkning og overvågning er tilstrækkelige, hvis vi endnu ikke ved, hvordan det bliver?
Med hensyn til Cartagena-protokollen skal det understreges, at Kommissionen forsøgte at undgå bestemmelser til indførelse af Cartagena i direktiv 90/220.
Denne betænkning afskriver desværre økologiske fødevarer som værende umulige at producere til hele Europas befolkning på nuværende tidspunkt, da det ikke er omkostningseffektivt. Økologiske producenter forsikrer mig om, at de kan tilbagevise denne erklæring.
Der er mange andre punkter, herunder et næsten ubegrænset patentsystem, som tvinger mig til at stemme imod betænkningen.
Endelig har den amerikanske model, som vi bruger som reference, med hensyn til etiske problemer omkring genmanipulation uden tvivl ført til den mangelfulde beskyttelse af menneskers værdighed. EU står nu over for forskning på medlemmer af vores egen menneskeslægt og kloning af børn på fosterstadiet.

Varaut
Jeg vil først lykønske ordføreren, hr. Purvis, der har udarbejdet en fuldstændig betænkning med en meget grundig analyse af den bioteknologiske industris forskellige områder fra medicin til landbrug og de forskellige aspekter fra det industrielle til det etiske aspekt.
Når dette er sagt, vil jeg dog give udtryk for min mistillid til en utilitaristisk tankegang, som hævder, at målet helliger midlet, og at man i sidste ende skal lade virksomhederne være i fred, og så regulerer markedet det hele.
Jeg vil også give udtryk for mistillid til en fremskridtsideologi, som nazisterne og stalinisterne også påberåbte sig. Jeg indrømmer, at de etiske overvejelser i dette spørgsmål ikke er en biting, men at de skal være væsentlige, for bioteknologien berører livets kerne, og det, der er mest gådefuldt og helligt i livet. Bioteknologien er et meget stort område, som strækker sig fra den uskyldige anvendelse af gæring, man har kendt siden tidernes morgen til fremstilling af brød og øl, til genmanipulation af mennesker, som berører selve essensen i menneskeheden, det mest personlige og dets arv, og går således ud over individet til det udødelige.
Hr. Purvis' betænkning er udtryk for en grænseløs begejstring for bioteknologien, fra hvilken han forventer de største velsignelser for menneskeheden. Den fremhæver ganske vist risiciene ved bioteknologien samt de etiske problemer, den rejser, men jeg vil gøre opmærksom på, at indtil videre står det tilbage at bevise disse velsignelser. Det virker, som om disse velsignelser i dag udelukkende kommer virksomhederne til gode, mens risiciene tilfalder borgerne og miljøet.
Jeg vil slutte med at citere to små artikler fra hr. Purvis' betænkning for at understrege dem, og fordi de fortjener at blive fremhævet:
Artikel 60: "[Europa-Parlamentet] ser gerne, at teknologien udnyttes til samfundets fordel i overensstemmelse med de europæiske borgers grundlæggende værdier og etiske principper, deres kultur og civilisation, og indser behovet for at udvikle etiske retningslinjer;"
Artikel 61: "... understreger, at offentlighedens ønske om etisk begrundede grænser for gen- og bioteknologi er berettiget."

Figueiredo
Det er vigtigt, at Europa-Parlamentet udtaler sig om den bioteknologiske industri, ikke fordi det bliver en central industri i fremtiden, men først og fremmest på grund af de etiske og samfundsøkonomiske spørgsmål, denne industri rejser i forbindelse med f.eks. genetisk modificerede fødevarer, genetik og lægemidler.
Desværre behandler Europa-Parlamentets betænkning, udarbejdet af hr. Purvis, ikke disse spørgsmål, fordi den partisk og farligt giver stemme til de store multinationale selskabers interesser. Den går ind for liberalisering og i gode sagers tjeneste for en almindelig udbredelse af produkter, hvis afgørende følger for miljø og sundhed er ukendte, og som derudover rejser dybtgående etiske spørgsmål om eksempelvis de genetisk modificerede organismer og patenteringen af liv og miljø, der tilhører vores fælles arv.
Rentabilitets- og profitlogikken får industrien til uden den nødvendige vurdering, men for at dække de høje forskningsomkostninger ind, at ville markedsføre produkter, hvis sikkerhed ikke er garanteret, men som omvendt medfører økonomisk afhængighed hos brugerne, således som det sker for landbruget, hvad angår de genetisk modificerede organismer.
Derudover fører lægemidlerne og disses patentering til, at udviklingslandene og de fattigere dele af befolkningen udelukkes, således som det helt utilladeligt sker gennem de multinationale selskabers adfærd i Brasilien og Sydafrika.
Derfor forkaster vi denne betænkning. Det er et af de områder, der burde høre under det offentlige og ikke styres af private interesser, fordi de positive resultater skal sikres ligeligt fordelt, og der skal foretages nøje vurderinger af risici.
(Mødet hævet kl. 13.06 og genoptaget kl. 15.00)

AKTUEL OG UOPSÆTTELIG DEBAT
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.

Aids-patienters adgang til medicin i udviklingslandene
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0182/2001 af Sauquillo Pérez del Arco, Glenys Kinnock, Carlotti og van den Berg for PSE-Gruppen om adgangen til hiv/aids-medicin i udviklingslandene;
B5-0195/2001 af Dybkjær, Thors og Maaten for ELDR-Gruppen om hiv/aids-patienters adgang til medicin i udviklingslandene;
B5-0202/2001 af Rod, Lannoye, Lucas og Maes for Verts/ALE-Gruppen om aids-patienters adgang til medicin i Sydafrika;
B5-0212/2001 af Wurtz, Miranda, Eriksson, Vinci, Manisco, Alyssandrakis og Frahm for GUE/NGL-Gruppen om aids-patienters adgang til medicin i udviklingslandene;
B5-0221/2001 af Maij-Weggen, Johan Van Hecke og Corrie for PPE-DE-Gruppen om den sag, som 30 farmaceutiske virksomheder har anlagt mod den sydafrikanske regering vedrørende lavprisimport af hiv/aids-medicin.

Scheele
Hr. formand, en rimelig adgang til lægemidler, der kan bekæmpe hiv og andre sygdomme er efter min mening et meget vigtigt emne. Hvis man tænker på, at 50% af alle nye tilfælde af aids i Sydafrika rammer unge mennesker under 25 år, det vil sige, at en 15-årig sydafrikaner i dag har 50%'s risiko for at blive inficeret, og hvis man tænker på, hvilken virkning denne situation - at den mest aktive del af befolkningen er ramt - har på både disse unge mennesker og udviklingen i landet, så er det efter min mening yderst påkrævet, at vi ytrer os om dette emne og sender et signal i den rigtige retning.
Det er vigtigt for os at støtte og skabe rimelig adgang til lægemidler og vacciner. Vi glæder os derfor meget over holdningen hos kommissær Lamy, der vil arbejde for udviklingslandene og deres ret til at indføje en beskyttelsesklausul i WTO- og TRIPs-aftalerne.
Vi må arbejde for, at disse livreddende lægemidler står til rådighed til de lavest mulige priser. Det har for Europa også den konsekvens, at der skal gives støtte til videregivelse af teknologi og støtte til den lokale produktionskapacitet. Hvis vi mener det alvorligt med en global udvikling, skal Europa og alle involverede stille væsentlige krav og tage væsentlige skridt.

Maaten
Hr. formand, resultaterne af behandlingen med lægemidler imod aids afhænger bl.a. af, om midlerne gives på den rigtige måde, det rigtige tidspunkt, i den rigtige dosis og under sagkyndig vejledning. Her spiller betingelser såsom en god lokal infrastruktur og en stabil sundhedspleje en meget vigtig rolle. Medicin virker optimalt, hvis kontinuiteten ved tildelingen og den sagkyndige vejledning under behandlingen sikres. Ellers opstår der en reel fare for forkert behandling eller underbehandling. For bekæmpelsen af aids er en strukturel forbedring af sundhedsforholdene på stedet og bistand fra Verdenssundhedsorganisationen nødvendig, og Unionens arbejde herfor er derfor af største betydning. Kun på den måde arbejdes der på en langtidsudvikling. På kort sigt dør der alt for mange mennesker, og derfor er det nu en prioritering at anbefale billige lægemidler, sådan som der slås til lyd for i beslutningsforslaget.
Beslutningsforslaget vedrører det stærkt forarmede Afrika. Det Caribiske Område og også Sydøstasien, hvor problematikken ligeledes er stor, må ikke glemmes i denne debat.

Lannoye
Hr. formand, jeg tror, at vi kan være tilfredse - min gruppe er det i alle tilfælde - med, at denne debat finder sted på et vigtigt tidspunkt, hvor der foregår en proces, som mobiliser den internationale presse. Denne proces er for tiden afbrudt i Sydafrika, men har en symbolsk værdi, fordi spørgsmålet er, om de fattige befolkninger har førsteret til adgang til medicin, der kan lette deres lidelser eller redde dem fra døden.
Det drejer sig om et væsentligt problem, og jeg glæder mig dobbelt over, at de største grupper her i Parlamentet er blevet enige om en fælles tekst, der indeholder et stærkt budskab. Det første budskab gælder medicinalindustrien og opfordrer den til at trække sit sagsanlæg mod Sydafrika tilbage, hvilket er vigtigt. Det andet budskab er, at vi inden for rammerne af TRIPs-aftalen om intellektuel ejendomsret ønsker en klar fortolkning, ja, endog en revision af denne aftale. Man kan sandelig glæde sig over, at Europa-Kommissionen gennem hr. Lamy forpligter sig hertil. Jeg tilslutter mig følgelig de parlamentsmedlemmer, der tidligere har haft ordet.
Et sidste tal inden jeg slutter. Vedrørende aids skal man vide, at patentmedicin koster næsten 100 gange mere end de generiske lægemidler med samme virkning, som fremstilles i lande, hvor der endnu ikke er indført patentregler. Det er særlig tilfældet i Indien. Dette bør i høj grad få os til at overveje, om det er hensigtsmæssigt at have en ordning til beskyttelse af intellektuel ejendomsret på et område som dette, hvor det er af afgørende betydning, at folk har lægemidler til rådighed. Jeg tror, at denne proces vil sætte fornyet gang i debatten, og at Europa-Parlamentets tiltalende holdning vil sætte endnu mere gang i den.

Sylla
Hr. formand, den franske forfatning, der stammer fra revolutionen i 1789, indeholder en pligt til at gøre oprør, hvilket på en udmærket måde synes at sammenfatte vores debat. Det er de 34 millioner, der er ramt af aids, der har pligt til at gøre oprør. De fleste af dem - mere end fire millioner smittede - bor i Sydafrika.
Hvad er mere normalt, når man står over for en katastrofe, alle er enige om at betegne som humanitær, sundhedsmæssig, demografisk, økonomisk og social, end at man vil gøre alt for at redde sine egne. Det er vist ikke nødvendigt at erindre om, at takket være behandling er livet for de syge i Vesten blevet betydeligt forlænget og forbedret, mens de syge i Afrika og Brasilien dør, fordi kun 5% af dem bliver behandlet på grund af den for høje pris på lægemidler.
Derfor blev der i Sydafrika i 1997 vedtaget en lov, der gør det muligt for de syge at få en passende pleje. Jeg mener, at det er uansvarligt af medicinalindustrien, at de har blokeret for denne lovgivning. Rent faktisk er 400.000 sydafrikanere i denne periode blevet smittet med aids.
Ved at angribe Brasilien, som ved hjælp af landets egen behandling har fået reduceret aids-epidemien med godt halvdelen inden for WTO, har USA udvist en lige så beklagelig kynisme. Ikke kun skal disse forfølgelser standses, men hvad der er endnu vigtigere, skal de internationale handelsregler også revideres hurtigst muligt, så de bliver til større gavn for menneskets sundhed. Kvinder med mand og børn, der ikke har adgang til retrovir, sætter aids-smittede børn i verden, som er dømt fra fødslen. Er dette opfattelsen af den humanisme og solidaritet, vi påberåber os i vores beslutninger?
Jeg tror, at vi må tage til genmæle, hr. formand, over for de 34 medicinalvirksomheders ligegyldighed og stadfæste princippet om humanitær undtagelsestilstand. Hvis der ikke blev erklæret humanitær undtagelsestilstand, ville vi opfordre Kommissionen til at standse investeringstilskuddene til den europæiske medicinalindustri, hvis den ikke trækker sagen mod Sydafrika tilbage. Endvidere skal vi fremskynde etableringen af en international solidaritetsfond, der skal medfinansieres af medicinalindustrien. For når vi konfronteres med medicinalindustriens ligegyldighed og i betragtning af dens store udbytte, skal vi tvinge den til at investere i forskning og fremstilling af en vaccine, hvilket har førsteprioritet.

Maij-Weggen
Hr. formand, 39 medicinalvirksomheders retssag imod den sydafrikanske regering om salget af billig medicin imod aids er et drama og samtidig et dilemma. Et drama, fordi omfanget af problemet i Sydafrika, hvor millioner af mennesker lider af aids, næsten ikke er til at begribe. Sydafrika er et af de mange lande, der konfronteres med disse problemer. 95% af de hiv-smittede bor i udviklingslandene. Afrika har mere end 25 millioner aids-patienter og Sydafrika 4 millioner. Levealderen vil i Afrika falde med 20 år op imod år 2010. I Sydafrika har halvdelen af de unge allerede nu risiko for at dø af denne sygdom. Det er et drama, som alle disse lande slås med.
Så er der dilemmaet for medicinalindustrien, som i mellemtiden har udviklet lægemidler, som har fået antallet af aids-dødsfald i Europa og USA til at falde med 75%. Denne medicin er imidlertid så dyr - efter nederlandske forhold 30.000 gylden årligt pr. patient - at de afrikanske aids-patienter ikke kan betale den. Det er derfor forståeligt, at de afrikanske lande leder efter løsninger, f.eks. gennem efterligningsmedicin og parallelimport. Det drejer sig jo om liv og død for millioner af mennesker. Prisforskellen er i størrelsesordenen fra 30.000 til 450 nederlandske gylden.
En retssag er efter vores mening ikke den rigtige måde at løse problemerne på. Gennem samråd skal der findes løsninger, sådan som de i mellemtiden er fundet i Senegal, Côte d'Ivoire og Uganda, hvor fem medicinalvirksomheder sammen med tre regeringer arbejder på en væsentligt billigere medicin. I øvrigt overdriver medicinalindustrien ofte sine omkostninger, for denne sektor opnår en enorm fortjeneste, især på kosmetik, beroligende midler og vitaminer. Aids-medicinen udgør kun en lille del af omsætningen. Vi slår altså til lyd for, at retssagerne i Sydafrika standses, og for en acceptabel løsning og anmoder Kommissionen om at trække sin tidligere skrivelse til den sydafrikanske regering tilbage, hvori man støtter medicinalindustriens retssag, og i stedet for gøre en indsats for at anvende TRIPs-aftalerne i Verdenshandelsorganisationen. Europa skal være solidarisk med aids-patienterne og ikke støtte de stærkestes og rigestes ret.

Khanbhai
Hr. formand, bekæmpelsen af aids er ikke blot et spørgsmål om prisen på medicin. Der skal være økonomiske midler til infrastruktur med prøver på patienten, diagnosticering og overvågning af patientens fremskridt. Så er der adgangen til medicin. Prisen er naturligvis væsentlig. Lægemiddelbranchen har sat priserne ned. Men ønsker vi at finansiere medicin, selv om prisen er 10 amerikanske dollars for behandling af en patient? Vi lader følelserne styre os i denne sammenhæng. Vi skal sikre, at vi har en strategi til finansiering af medicinen. Regeringer i de fattige lande har ikke midlerne, selv om det kun er 10 amerikanske dollars for behandling af en patient.
De gode nyheder er, at priserne er lavere, og at de kan blive endnu lavere, hvis vi får lægemiddelbranchen over på vores side. De dårlige nyheder er, at vi har brug for midler til organisering. Jeg håber, at jeg som ordfører kan udarbejde en leveringsdygtig pakke, som vil gavne de fattige, der lider, uden at lade følelserne styre os og uden at anbefale en løsning, som kræver milliarder, og som jeg ved er umulig at levere.

Corbey
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, aids er en af de alvorligste tragedier i verden. Bekæmpelse af aids i Afrika skal have førsteprioritering. Vigtig medicin imod aids og andre alvorlige sygdomme såsom malaria og tuberkulose skal være gratis eller disponibel til meget lave og altså overkommelige priser i udviklingslandene. Derfor støtter jeg beslutningsforslaget fuldt ud.
Derfor skal vi hurtigt og utvetydigt støtte den sydafrikanske regering i dens kamp for billig medicin. Jeg er helt enig med den forrige taler i, at vi ikke kan bekæmpe aids udelukkende med billig medicin. Der skal udvikles en medicinal infrastruktur, så man kan kontrollere afgivelsen af medicin. Der skal være flere laboratorier og sagkyndigt personale. Endvidere er der brug for simple ting som køleskabe. Det er imidlertid heller ikke tilstrækkeligt.
Der skal ligeledes appelleres til den sociale infrastruktur. Kvindeorganisationer, fagforeninger og skoler skal i langt højere grad sættes ind i kampen imod livstruende sygdomme. Der er altså behov for utroligt mange penge samt et nyt initiativ. Jeg foreslår, at der oprettes et europæisk partnerskab, som skal finansieres med europæiske og nationale midler fra offentlige og private bidrag, altså en kombination af forskningsmidler og penge til udviklingssamarbejde. Forskningsmidlerne skal bruges til videnskabelig undersøgelse og udviklingssamarbejdsmidlerne til opbygningen af en social og medicinal infrastruktur. Denne forenede indsats muliggør afgørende fremskridt.
Dette emne vil fortsat stå på dagsordenen i de kommende måneder, og jeg ser frem til et bredt samarbejde i Parlamentet.

Marset Campos
Hr. formand, vores gruppe støtter forslaget fuldt ud.
Jeg udtaler mig for det første som læge og professor ved det medicinske fakultet, og jeg mindes, at vi tog fat på medicin og videnskab, ikke for at tjene penge, men for at redde menneskeliv gennem sundhed. For det andet udtaler jeg mig som europæer, og jeg vil sige, at Europa står i dyb historisk gæld til Afrika, fordi det står bag en 100-årig proces, der har forarmet det afrikanske kontinent. Derfor bør vi bidrage til at løse de meget alvorlige problemer, som vi har udløst. For det tredje tilhører jeg venstrefløjen, og i den egenskab vil jeg påpege, at når der opstår en konflikt mellem befolkningens velfærd og behov og nogle få virksomheders monopolistiske interesser, skal befolkningen forsvares og de forskellige interesser forenes. Jeg vil også påpege, at Den Internationale Valutafonds strukturtilpasningsfonde har bidraget til at forværre situationen.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne komme med følgende kommentarer til adgangen til hiv/aids-medicin i udviklingslande eller det, vi foretrækker at kalde debatten om adgangen til centrale lægemidler til en overkommelig pris. Jeg henviser grundlæggende til det, som mine kolleger, kommissær Nielson og Lamy, allerede har sagt på tidligere møder.
Kommissionen har i over et år arbejdet på en løsning på grund af det presserende behov for handling vedrørende smitsomme sygdomme, der har en så dramatisk effekt på mange menneskers liv, især de mest sårbare i de fattigste lande eller områder i verden. Kommissionen godkendte en meddelelse om hiv/aids, malaria og tuberkulose inden for rammerne af et accelereret tiltag i september sidste år og vedtog for nylig det efterfølgende handlingsprogram.
Fællesskabets nye politiske rammer drøftes i mange internationale fora og på nationalt og regionalt plan med udviklingslande, det civile samfund, industrien, Europa-Parlamentet, medlemsstater, FN-organisationer, den amerikanske regering, G8 og mange andre. Denne høringsproces fortsætter, indtil Kommissionen formulerer specifikke arbejdsplaner med alle involverede parter.
Et af hovedspørgsmålene i disse drøftelser er adgangen til centrale lægemidler til en overkommelig pris. Dette vil muligvis kun kunne opnås på bekostning af vigtige foranstaltninger til forebyggelse, styrkelse af sundhedssystemerne i udviklingslandene og langsigtede løsninger på problemerne som f.eks. udvikling af en aids- eller malariavaccine.
Vi har inden for vores nye politiske rammer bestræbt os på at kombinere de forskellige behov for indgriben, både med hensyn til forebyggelse og behandling - og endog helbredelse i tilfælde af malaria og tuberkulose - og med hensyn til det pågældende land, område, på internationalt eller globalt plan.
Man skal i forbindelse med spørgsmålet om centrale lægemidler til overkommelige priser også fokusere på forebyggelsestiltag, forskning og udvikling. Alle disse områder hænger sammen, og vi vil forsøge at give dem samme prioritet.
Vi støtter fuldt ud den internationale forpligtelse til at sænke priserne, da det er den mest effektive måde på kort sigt at opnå overkommelige priser på. EU vil gennem sine programmer til teknisk bistand og udvikling støtte forbedring af lægemiddelpolitikker og globale produktionskapaciteter i udviklingslandene for på mellemlangt sigt at opnå mere overkommelige priser.
Vi vil insistere på at have så bred en debat som muligt, herunder målrettede tiltag til fordel for de millioner af mennesker, der lider og dør af malaria og tuberkulose, og som - ligesom mennesker med hiv eller aids - ganske enkelt ikke har råd til medicin.
Som alle ved, kan malaria og tuberkulose behandles, uanset hvor komplicerede tilfældene er. Det koster mellem 10 og 25 amerikanske dollars at behandle en patient, der lider af tuberkulose. Behandling af hiv/aids er alt for dyrt for de fattigste mennesker.
Endelig vil jeg opfordre Parlamentet til ikke at glemme behovet for udvikling af en aids- og malariavaccine. Krisen vil forværres, hvis vi ikke fortsætter foranstaltningerne til forebyggelse. Der vil gå noget tid endnu, inden der er udviklet vacciner. Vi er dog på rette vej, og vi har stærkt brug for udvikling på dette område.

Afghanistan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0184/2001 af van den Berg m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Afghanistan, herunder ødelæggelse af kulturarven;
B5-0194/2001 af Dupuis m.fl. for TDI-Gruppen om situationen i Afghanistan, herunder ødelæggelse af kulturarven;
B5-0196/2001 af Malmström og Di Pietro for ELDR-Gruppen om ødelæggelse af de antikke statuer i Afghanistan;
B5-0203/2001 af Vander Taelen m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om situationen i Afghanistan, herunder ødelæggelse af verdens kulturelle og kunstneriske arv;
B5-0213/2001 af Fraisse m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om situationen i Afghanistan, herunder ødelæggelse af kulturarven;
B5-0219/2001 af Muscardini m.fl. for UEN-Gruppen om situationen i Afghanistan, herunder ødelæggelse af kulturarven;
B5-0222/2001 af Pack m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Afghanistan.

O'Toole
Hr. formand og hr. kommissær, det er sørgeligt, at jeg må lægge ud med at understrege, at statuerne er ødelagt. Begivenhederne taler deres tydelige sprog. Vores beslutning holder dog i forbindelse med denne meget sørgelige handling og advarsel til verden. Undertrykkelsen af kvinders rettigheder i Afghanistan fortsætter. Jeg kommer fra en anden kultur og religion end det folk, der skabte Bamiyan Buddha-statuerne i det andet århundrede, men vi deler alle arven og retten til fri bevægelighed, uddannelse og beskæftigelse, uanset køn.
Med hensyn til statuerne var denne destruktion mere end blot en tåbelig voldshandling fra et regime, der tilsyneladende ønsker at sende os tilbage til middelalderen. Vi mistede alle, uanset tro, nationalitet eller politisk holdning, en uerstattelig del af den fælles arv, der binder os sammen her på jorden.
Et af Unionens grundlæggende principper er, at religiøs og kulturel tolerance er integreret i et demokratisk og civiliseret samfund. Denne forhandling viser derfor ikke blot vores afstandtagen til Taleban, den er også en påmindelse om, at der er kræfter, som vi må værne imod. Taleban ser muligvis blot destruktionen af Buddha-statuerne som en nedrivning af sten, men vi i Europa ved bedre. Vi ved, at afbrændingen af bøger betød meget mere end blot afbrænding af bøger. Det symboliserede noget helt andet. Jeg opfordrer Parlamentet til at støtte beslutningen og håber, at vi i Unionen kan fortsætte vores samarbejde med alle regeringer og andre styrelser, der ønsker at forhindre disse handlinger, og at vi sammen kan forhindre lignende katastrofer.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg tror, at det er nødvendigt først at præcisere, som fru Garaud sagde, at der ikke er tale om et beslutningsforslag primært om statuerne, men om situationen i Afghanistan. Som vi ved, er hele befolkningen taget som gidsler af det fanatiske præstestyre, og episoden med statuerne er kun endnu et bevis på dette styres fanatiske karakter. Det er et styre, der nærer sig og vokser inden for dets madrasa, de såkaldte skoler, som i sidste ende kun underviser i en enkelt ting, nemlig intolerance.
Den anden ting, som efter min mening er vigtig, er, at man skal gøre op med en almindelig følelse af, at der ikke er ret meget at gøre, for så vidt angår Afghanistan. Jeg mener, at det modsatte er tilfældet. Der er tre ting, der kan gøres.
Den første er sandsynligvis den vigtigste. Den Europæiske Union, Kommissionen og De, hr. kommissær, skal indtage en yderst fast holdning over for Pakistan, for uden Pakistan ville der ikke være noget Taleban-styre. Det er en helt grundlæggende forudsætning. EU skal lade forstå, at hvis Pakistan holder fast ved, som det gør, at ville hjælpe og støtte Taleban-styret, bliver der ingen mulighed for at udvikle forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Pakistan.
En anden aktionsmulighed, og i denne forbindelse mener jeg, at vi kan takke en foregangsmand her i Parlamentet, general Morillon, er hinsides ethvert hykleri at støtte general Massoud udtrykkeligt. Jeg mener ikke, at vi længere kan skjule os bag påskud. Jeg mener, at dette er den eneste organiserede modstand mod det nuværende styre, og at vi skal give den magt.
Den tredje aktionsmulighed, som kan forekomme lidt mere indirekte, men som også er grundlæggende, vedrører FN's bistand ­- som ydes temmelig indirekte, men heller ikke mere - via UNDCP, FN's internationale narkotikakontrolprogram, der ledes af hr. Arlacchi. FN har således ydet en væsentlig støtte til Taleban-styret gennem programmer, som angiveligt har til formål at udrydde bestemte afgrøder, men faktisk kun har bestået i at flytte disse nogle hundrede meter eller et par kilometer længere væk, således at talebanerne har fået adgang til både FN's bistand og fortjenester fra dyrkning af forbudte stoffer. Man skal derfor sætte UNDCP stolen for døren. Jeg tror også, at vi skal arbejde for at forhindre, at hr. Pino Arlacchi genvælges i juli. Denne mand skal begynde at studere sociologi og befri os for hans tilstedeværelse i en organisation af denne vigtighed.
Det er nødvendigt, at FN og EU, som finansierer dette program, samt medlemsstaterne, som finansierer UNDCP, klart og tydeligt opfordrer til at standse ethvert program for bistand til Afghanistan til udryddelse af dyrkning af stoffer. Det er også nødvendigt, at få russerne, som generelt har infiltreret kredsen omkring hr. Arlacchis og har en række mildest talt tvivlsomme forbindelser - jeg siger ikke mere - til at forstå, at de skal tage hjem, således at vi igen kan få en sund forvaltning af FN's særprogram og herved holde op med at støtte det nuværende styre.

Sörensen
Hr. formand, kære kolleger, hvor er vi henne med vores beslutningsforslag, konventioner, traktater og rettigheder til beskyttelse af den kulturelle arv, med sloganet "kvinderettigheder er menneskerettigheder", når en gruppe mennesker ganske enkelt ødelægger kulturel arv i en ekstremistisk religions navn, når kvinder dagligt tvinges til at fornægte sig selv, gemme sig bag tunge tørklæder med et fængselsgitter for øjnene! Kvinder, som næsten bevæger sig svævende fremad, som sættes adskilt bag gardiner i de offentlige transportmidler, som forpligtes til at opgive deres arbejde - hele tiden adskilt, særskilt, særskilt, hele tiden ydmyget, mishandlet og undertrykt. På den måde tvinges folk faktisk til at flytte, migrere, på grund af den umenneskelige situation i Afghanistan.
Hvad skal der ske for at få Taleban-styret på andre tanker? For mange statuer er det faktisk for sent. Det er dramatisk, og efter min mening var det godt, at det internationale samfund protesterede imod denne statueødelæggelse i 2001. Protesten kom ikke kun fra Vesten eller Dalai Lama, men også fra egne trosfæller, som indså, at det drejede sig om kulturel arv og ikke om udelukkende religiøse symboler. Protesten var højrøstet. Det er godt, at problematikken om undertrykkelsen og den uværdige behandling af kvinder i Afghanistan samtidig får den længe fortjente opmærksomhed. Det skal der også protesteres imod i hele verden.
Taleban-styret undertrykker ikke kun sine egne kvinder. Den lokale britiske rapporter for BBC blev for nylig udvist. Hendes kritik af statueødelæggelsen var lidt for skarp, og derfor skulle pressekontoret, som eksisterede siden 1950, lukkes. Jeg er altså meget lidt optimistisk, for ikke at sige pessimistisk, med hensyn til det gehør, som dette beslutningsforslag vil vinde hos Taleban-styret. Forhåbentlig er der ingen, der finder på at yde styret finansiel bistand eller levere våben. Sådan ser man, hvad det kan føre til, når et dogme bliver til lov. Det er godt, at Parlamentet reagerer. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance støtter beslutningsforslaget fuldt ud.

Fraisse
Hr. formand, kære kolleger, er der virkelig ingen forbindelse mellem disse to spørgsmål: ødelæggelse af en arv og den systematiske undertrykkelse af kvinder? Tillad mig at forklare disse to punkter i vores fælles beslutningsforslag.
"Arv" er ikke det rigtige ord, fordi det betegner selve arvestykket. Jeg foretrækker at genoptage den skelnen, en fransk filosof, Jean Luc Nancy, beskrev for to dage siden i et dagblad, mellem symbolet og afguden. Symbolet er muligheden for at udtrykke mennesket, hvis evne til sandhed aldrig udtømmes. Symbolets form er naturligvis statuerne, som også tjener som afguder. Afguden er selve symbolets fulde og hele, men temmelig begrænsede tilstedeværelse. Det er den måske omvendte fremstilling af symbolet. I begge tilfælde smelter symbolet og afguden imidlertid sammen i afbildningen og menneskets adgang ud over ham selv. I begge tilfælde er kvinderne i Afghanistan fuldstændig berøvet disse to ting.
Tillad mig at forklare, hvad berøvelse er. Jeg vil ikke beskrive berøvelse, men sætte passende ord på. Ordet "forskelsbehandling" i vores fælles beslutningsforslag ligesom i Rådets fælleserklæring fra januar og i FN's og de internationale organisationers tekster generer mig, for forskelsbehandling finder sted i et rum, som skal indeholde et fælles minimum for, at der kan være tale om forskelsbehandling. Forskelsbehandling følger efter udelukkelse.
Vi står over for nogle kvinder, som er forment adgang til beskæftigelse og uddannelse, og som er udelukket fra det offentlige rum. Dette kræver negative ord. Det er sådanne ord, der skal anvendes.
Jeg har svært ved at tro, at hængning eller slag i offentlighed hører under forskelsbehandling.
Lad mig sige, at vi efter min mening er fanget i en sproglig formildelse, som jeg ikke synes er tilfredsstillende, og vi parlamentsmedlemmer skal være meget opmærksomme på dette. For bag alt dette, bag alle disse ord og bag dette internationale sprog, hvor der anvendes de samme ord for de vestlige demokratier som for det, der foregår i Afghanistan, ligger vores manglende evne til at gøre noget. Hvem beskytter talebanerne? Hvem støtter dem? Pakistan. Hvem beskytter dem? Behøver jeg at svare? Kan De svare sammen med mig? Hvorfor tog vi ud for at kæmpe mod Sadam Hussein? Hvorfor indleder vi sanktioner mod Irak? Hvorfor indleder vi ikke sanktioner mod Afghanistan?

Mann, Thomas
Hr. formand, hvad foregår der i terroristers hoveder? Efter ordre fra Taleban-chef Mohammed Omar blev de to verdensberømte Buddha-statuer i Bamian fuldstændig ødelagt, uden hensyntagen til alle internationale protester. Disse årtusinder gamle skatte, der hører til den fælles kulturarv, er uerstattelige. Ikke engang løftet om yderligere bistand til dette fuldstændig forarmede land kunne afholde de selvudnævnte gudskrigere fra deres skændige handlinger. De behersker Afghanistan, fordriver anderledes tænkende, udnytter landet, menneskerettigheder bliver trådt under fode, kvinder har ingen muligheder for at gå i skole - det har mine kvindelige kolleger påpeget - og optræde offentligt. Befolkningen lever i den mørke Middelalder. I Koranen står der, at religions- og samvittighedsfrihed foruden retfærdighed udgør centrale elementer i den islamiske samfundsorden. Disse bud blev fortolket forkert af mullaherne, et misbrug, der er utilgiveligt. Pakistan greb som talebanernes nærmeste allierede ind uden held. Hr. kommissær, her må EU gå aktivt ind. Vi fra PPE-DE-Gruppen mener, at det internationale samfund bør fordømme denne fanatisme og vandalisme!

Ducarme
Hr. formand, jeg vil gerne kort forklare vores holdning i denne sag med fire punkter.
For det første er det uacceptabelt, at vi skal kunne gå ind for, hvad jeg ganske enkelt vil kalde et område uden ret og anerkendelse af grundlæggende humanisme. Jeg tror ikke, at Europa på noget tidspunkt kan finde sig i en sådan situation, og jeg tror, at alle føler det uanset tilhørsforhold via de to aspekter, fru Fraisse allerede har nævnt.
For det andet er det klart, at reduceringen af antallet af symboler, som hænger sammen med, hvad kvinder og mænd må tro, er et afgørende element, men hvad der er endnu mere alvorligt, bør det, at man nægter kvinderne enhver værdighed med hensyn til deres rettigheder få os til at handle fuldt ud, og dette punkt fortjener naturligvis helt sikkert at blive taget op.
Det tredje punkt er islam. Jeg mener, at man også skal turde sige, at en række personer, der kender islam godt, har protesteret mod den nuværende situation i Afghanistan, og vi må ikke i de vestlige værdiers navn afvise den sandhed, at en række kvinder og mænd med tilknytning til islam er imod de begivenheder, der finder sted i Afghanistan i dag.
Fra nu af skal budskabet om pluralisme i idéer og holdninger, som skal være Europas budskab, afgjort spredes. Der er således ingen, der skal lægges for had, men det drejer sig udelukkende om hensynet til intervention.
For det fjerde og som konklusion henstiller vi i punkt 12 i vores beslutningsforslag til FN om straks at nedsætte en uafhængig kommission, der skal undersøge menneskerettighedskrænkelserne i Afghanistan. Vi skal aftale et møde. Hvis FN ikke ønsker eller tør nedsætte en sådan kommission, er det måske op til Europa-Parlamentet at tage initiativ til at nedsætte en sådan på baggrund af de værdier, som er vores. Det er der Europa er ventet, for det har sine værdier og sin tolerance, det skal vise beslutsomhed, og måske er mødet aftalt. Hvis FN ikke handler, er det op til os at gøre det. Det drejer sig om et meget tydeligt budskab til talebanerne, et budskab, det forhåbentlig er lykkedes mig at formidle til Dem.

Morillon
Hr. formand, offentligheden blev med rette oprørt først over udsigten til og dernæst bekræftelsen af ødelæggelsen af kæmpestatuerne i Bamiyan-dalen.
De pågældende iagttagere har ikke undladt at gøre opmærksom på, at denne indignation kom lidt sent, og at man burde have givet udtryk for den ved talebanernes magtovertagelse på grund af det gammeldags og brutale styre, de indførte uden hensyn til det afghanske folks mest grundlæggende rettigheder.
Denne kritik har ikke kunnet undgå at nå Parlamentet, som har reageret flere gange, sidste gang den 30. november 2000, hvor vi med det nødvendige eftertryk protesterede imod det nuværende styre og trykkede på alarmknappen i forbindelse med hele befolkningens tragiske humanitære situation.
Fru formand for Rådet, Parlamentet glæder sig over de fælles holdninger, der blev vedtaget den 22. januar og især den 21. februar i år, men vi spørger os selv, om tiden ikke er inde nu til åbent at yde den nødvendige politiske støtte til de eneste styrker, der under kommandant Massouds ledelse fortsat yder modstand, og jeg vil være Dem taknemmelig for et meget klart svar herpå.
Hr. kommissær, De ved, at vores bekymring også angår den tragedie, der truer 1 million mennesker i Afghanistan med sult, selv i henhold til FN's vicegeneralsekretær for humanitære anliggender. Under den foregående debat her i Parlamentet har jeg allerede spurgt Dem herom.
Tillad mig at spørge Dem, hvor vi står i dag i forbindelse med, hvilken hjælp Unionen kan yde alle truede befolkninger, herunder de mest isolerede befolkninger nordpå? Mener De ikke, at faldskærmsnedkastning af fødevarer i denne forbindelse ville kunne og måske burde overvejes?

Liikanen
. (EN) Hr. formand, den civiliserede verden er chokeret over den nylige bekendtgørelse fra lederen af Taleban, Mullah Omar, om, at de to statuer af Buddha i Bamiyan skulle destrueres, da de var ugudelige og ikke-islamiske. Det fremgår nu af pressemeddelelser, at statuerne er destrueret trods appeller fra verdensledere, FN's Generalforsamling og internationale organisationer, herunder EU.
Det internationale samfund har trods enighed om dette spørgsmål ikke kunnet gøre andet end at appellere til Mullah Omar om at ændre holdning. Han har ikke været villig til at møde repræsentanter for UNESCO, der var rejst til Kandahar for at møde ham. EU's trojka har også forsøgt at få et møde i stand fra Islamabad, men uden held. Taleban-gruppen er isoleret af FN-sanktioner og har gentagne gange fået at vide af det internationale samfund, at militær sejr ikke medfører diplomatisk anerkendelse for Taleban-organisationen i Afghanistan. En fredsaftale med alle parter i konflikten vil være det eneste grundlag for holdbare løsninger på tragedien for Afghanistans befolkning.
Kulturel vandalisme som den i Bamiyan i denne uge ansporer ikke det internationale samfund til at indlede en dialog med denne gruppe. I mellemtiden fortsætter de menneskelige tragedier i Afghanistan som følge af den værste tørke i landet i 30 år og naturligvis som følge af konflikten, der er fortsat gennem hele vinteren. Man regner med, at der er mindst en halv million fordrevne personer i Afghanistan. I de seneste måneder har 170.000 forladt Afghanistan og søgt tilflugt i flygtningelejre i Pakistan, og man regner med, at 1.000 mennesker krydser grænserne fra Afghanistan til Iran om dagen.
Kommissionen fortsætter gennem ECHO og budgettet til hjælp for fordrevne mennesker med at yde humanitærhjælp via FN og ngo'er, både i Afghanistan, Iran og Pakistan, herunder til desarmering af miner. Det har beløbet sig til over 400 millioner euro i de sidste 10 år. ECHO har allerede fastsat 2,5 millioner euro til støtte af programmer for integreret udvikling i Afghanistan samt flygtninge i Pakistan i år. Der er planlagt yderligere støtte til områder, der er ramt af tørken eller konflikten.

Formanden
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Menneskerettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Situationen i Zimbabwe - B5-0183/2001 af Glenys Kinnock m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0197/2001 af Mulder m.fl. for ELDR-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0204/2001 af Maes og Lucas for VERTS/ALE-Gruppen om situationen i Zimbabwe;
B5-0214/2001 af Morgantini for GUE/NGL-Gruppen om Zimbabwe;
B5-0223/2001 af Van Orden m.fl. for PPE-DE-Gruppen om situationen i Zimbabwe.
Børn, som er blevet bortført af den ene af deres forældre- B5-0185/2001 af Van Lancker og Terrón i Cusí for PSE-Gruppen om børn, som er blevet bortført i et andet land;
B5-0198/2001 af Ries for ELDR-Gruppen om børn, som er blevet bortført af den ene af deres forældre;
B5-0205/2001 af Jonckheer og Lannoye for VERTS/ALE-Gruppen om internationale børnebortførelser;
B5-0215/2001 af Di Lello Finuoli m.fl. for GUE/NGL-Gruppen om børn, som er blevet bortført af den ene af deres forældre;
B5-0224/2001 af Banotti for PPE-DE-Gruppen om børn, som er blevet bortført i et andet land.
Cabinda- B5-0186/2001 af Soares m.fl. for PSE-Gruppen om bortførelsen af tre portugisiske statsborgere i Cabinda i Angola;
B5-0206/2001 af Maes for VERTS/ALE-Gruppen om Cabinda (Angola);
B5-0216/2001 af Miranda for GUE/NGL-Gruppen om bortførelsen af portugisiske statsborgere i Cabinda, Angola;
B5-0225/2001 af Pacheco Pereira og Graça Moura for PPE-DE-Gruppen og Queiró og Ribeiro e Castro for UEN-Gruppen om bortførelsen af tre portugisiske statsborgere i Cabinda i Angola.
Situationen i Kalimantan- B5-0187/2001 af Candal m.fl. for PSE-Gruppen om situationen i Kalimantan (den indonesiske del af Borneo);
B5-0199/2001 af Maaten for ELDR-Gruppen om situationen i den indonesiske provins Central Kalimantan;
B5-0207/2001 af McKenna m.fl. for VERTS/ALE-Gruppen om situationen i den indonesiske provins Central Kalimantan;
B5-0217/2001 af Vinci og Frahm for GUE/NGL-Gruppen om volden i Kalimantan;
B5-0226/2001 af Maij-Weggen og Posselt for PPE-DE-Gruppen om volden i Indonesien, særlig i Kalimantan.
Situationen i Turkmenistan- B5-0188/2001 af Sakellariou m.fl. for PSE-Gruppen om Turkmenistan;
B5-0192/2001 af Belder for EDD-Gruppen om situationen i Turkmenistan;
B5-0200/2001 af Thors for ELDR-Gruppen om Turkmenistan;
B5-0208/2001 af Staes for VERTS/ALE-Gruppen om menneskerettighederne i Turkmenistan.
Situationen i Zimbabwe

Mulder
Hr. formand, Europa har i mange år kæmpet for Zimbabwes uafhængighed, hvor frihed og demokrati skulle dominere til trods for folkets hudfarve. Med det demokrati skulle der etableres et uafhængigt retsvæsen og en adskillelse af den politiske og retlige magt.
20 år efter Zimbabwes uafhængighed kan vi kun konstatere, at Mugabe-regeringen ikke har opnået ret meget. Økonomien går tilbage, og med hensyn til menneskerettighederne er spørgsmålet, om det er meget bedre end for 20 år siden. Det mest mærkelige er, at resten af Afrika og især det sydlige Afrika ser tavst til fra sidelinjen. Min gruppe mener, at Kommissionen skal optræde lige så hårdt over for dette styre, som den gjorde tidligere over for andre regeringer i det sydlige Afrika, som krænkede menneskerettighederne. Hvis ikke, kan denne problematik brede sig til resten af Afrika, og det kan få katastrofale følger.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, siden Zimbabwe besluttede at deltage i krigen i Congo, er den økonomiske situation i landet blevet værre dag for dag. Landet kan ganske enkelt ikke tillade sig denne krig, men i stedet for at trække sig tilbage valgte regeringen i Zimbabwe åbenbart at skabe nye problemer og finde syndebukke. Den måde, som landreformen blev grebet an på, har forværret den økonomiske og sociale situation, og nu, hvor oppositionspartierne har succes, til trods for alle intimideringsforsøgene, som vi selv har været vidne til, søger hr. Mugabe tilflugt i menneskerettighedskrænkelser. I Zimbabwe hersker der ikke kun kaos, men også terror. Et statsoverhoved, som kaster sit eget land ud i kaos og forfølger sit eget folk, fortjener faktisk ikke vores respekt. Dialogen mellem EU og Zimbabwe inden for rammerne af AVS skal altså bruges til at ændre situationen. Vi mener derfor, at enhver officiel kontakt med Mugabe kun er acceptabel, hvis formålet er at få genoprettet retsstaten og håndhæve menneskerettighederne, og hvis den finder sted inden for rammerne af fredsforhandlingerne i Centralafrika. I den henseende distancerer vi os fra punkt 16 i kompromisforslaget, fordi vi har forståelse for den belgiske regering, den franske præsident og hr. Nielson, som har modtaget præsident Mugabe inden for rammerne af disse fredsforhandlinger. Vi støtter derfor Den Liberale Gruppes ændringsforslag, men befolkningen i EU og i Zimbabwe forventer så hurtige resultater. Vi forventer, at presset øges således, at der sættes en stopper for Mugabes kyniske holdning, som stadigvæk støttes af sine gamle fæller, og at retsstaten i stedet for genoprettes.

Van Orden
Hr. formand, som initiativtager til denne beslutning mødtes jeg her til morgen med medlemmer af modstandsbevægelsen i Zimbabwe - Movement for Democratic Change. De fortalte, at Zimbabwe gennemlever et sandt helvede. Europas bestræbelser på at skabe diplomati har kun givet negative resultater. Mugabe er leder af en stat, der dag efter dag udsætter uskyldige mennesker for ulykke, mord, brutalitet og trusler. De har indtrængende anmodet om samme normer for demokrati, lovregler og menneskerettigheder i Afrika som i Europa. De har fortalt mig, at de ikke ønsker andenrangsstatus i denne henseende. De ønsker Mugabe arresteret, så snart han sætter sine ben i en europæisk stat. Der er tilsyneladende en norm i Europa for behandling af højreorienterede diktatorer og en anden for tyranner og terrorister som Mugabe. I stedet for håndjern får han champagne i Bruxelles og Paris.
I vores stærke beslutning, som er godkendt af de repræsentanter for Moverment for Democratic Change, som vi har mødt i dag, fordømmer vi Mugabe og hans regime og anmoder om ophævelse af EU-bistand gennem Zimbabwes regeringskanaler, identifikation af Mugabes omfattende oversøiske aktiver, påkaldelse af procedurerne i Cotonou-aftalens artikel 96 og krav om, at Zimbabwes regering respekterer sine egne love. Vores budskab er klart og tydeligt. Jeg anbefaler denne beslutning uden ændringer.

Deva
Hr. formand, to politikere fra Zimbabwe lytter til vores forhandling i dag. De har tidligere været udsat for tortur, og deres kolleger er dræbt. Under frokosten fortalte de stille og roligt, at de er her nu, men at de vil blive arresteret og slået ihjel, når de vender hjem. De har allerede overskredet tiden. De skulle have været dræbt for to uger siden.
Vi sidder her og vrider vores hænder, udarbejder beslutninger, taler om menneskerettigheder, men vi er tilsyneladende dobbeltmoralske. Hvis den sorte befolkning dræber hinanden, kigger vi væk og lader dem fortsætte. Det er i orden, at en højreorienteret diktator som Pinochet bliver arresteret for krænkelse af menneskerettigheder i Chile. Hvorfor behandler vi mennesker med en anden hudfarve anderledes? Vi bør have samme norm for alle. Vi skal ikke blot være en global økonomi, men en global familie. Men er det sådan, vi opfører os? Vi må gøre noget ved det.

Ducarme
Hr. formand, jeg er enig med fru Maes.
Jeg fortsætter på fransk for at vise, at vi rent faktisk bør have en fælles holdning.
Det står klart, at der er nationalt kaos i Zimbabwe. Man lader hånt om menneskerettighederne. Skal man derfor lave en karantæneafspærring, der bevirker, at der ikke finder en dialog sted? Nej. En sådan afspærring er nødvendig, men den skal tydeligt vise, hvad man ønsker, når man møder disse forhandlingspartnere. Jeg vil sige til vores kollega, som lige har haft ordet, at der ikke blev skænket champagne i Bruxelles, men der blev opfordret til fasthed og erindret om værdier, for hvis vi vil bevare befolkningens interesser, skal vi fortsætte med at markere vores holdning også over for myndighederne i Zimbabwe.
Jeg kunne godt tænke mig, at det ændringsforslag, vi har stillet for at understrege, at vi hver gang skal erindre om retten, skal beskrive det reelle omfang af menneskerettighederne. Det er et vigtigt element. Lad os ikke allerede nu fordømme dem, der forsvarer dette synspunkt, men lad os opfordre hele Det Europæiske Fællesskab, hvad enten det er Kommissionen, Parlamentet eller medlemsstaterne, til på dette vigtige område hver gang at erindre om, hvor vigtige menneskerettighederne og rettigheder generelt er. Derfor håber jeg inderligt, at Parlamentet vil vedtage vores ændringsforslag.

Gahler
Hr. formand, Zimbabwe-beslutningen taler sit tydelige sprog og efterlader ingen tvivl om, at vi drager præsident Mugabe personligt til ansvar for tilstandene i landet. Han er desværre ikke modtagelig for rådgivning og forslag, som stammer fra hans eget land eller fra udlandet, medmindre de ledsages af konkrete foranstaltninger. Derfor opfordrer vi EU til at suspendere alt samarbejde, der forløber gennem regeringens organer. Herudover er det et vigtigt budskab at sende til Mugabe, at der ikke længere findes en relevant politisk lejr i Europa, der kan agere politisk sponsor.
Jeg kunne dog godt tænke mig, at der blev talt et fælles tydeligt sprog fra Kommissionens og Rådets side. Bilateralt blev udviklingssamarbejdet godt nok i høj grad neddroslet, men jeg vil gerne anmode rådsformandskabet om at understrege nødvendigheden af en fælles fremgangsmåde over for især Jospin-regeringen. Hvis Frankrig ønsker større indflydelse i regionen, bør landet snarere satse på fremtidens kræfter. I denne del af Afrika lykkes det ofte det civile samfund selv at overvinde autokratiske strukturer, og derefter husker man, hvem i Europa der spillede på den forkerte hest. Vi må ikke vente, til det hele bryder sammen dernede!

Wallis
Hr. formand, dette er en af de få gange, hvor jeg faktisk har talt om et aktuelt eller presserende emne i Parlamentet, men jeg er motiveret af chokbølgerne, og eftervirkningerne af begivenhederne i Zimbabwe har nået selv min valgkreds i Yorkshire i Nordengland på en række områder inden for de seneste uger.
Det startede med et besøg af en ung mand fra Zimbabwe hos vores lokale asylsøgerorganisation. Han var et aktivt medlem af Movement for Democracy Change. Han og hans forlovede er flygtet i frygt for deres liv, først til Sydafrika, hvor der ikke var sikkert, og derefter til Det Forenede Kongerige, men desværre vil hans forlovede formentlig blive sendt tilbage - til hvad, ved vi ikke, men vi frygter det værste.
Og i sidste uge i Ripon i Yorkshire blev jeg bedt om at deltage i et møde med et medlem af Zimbabwes parlament, en skyggeminister. Han talte lavmælt om sine håb for Zimbabwe, et land med stort potentiale, men hvor demokrati og menneskerettigheder nægtes, som alle ved, og hvor loven tilsidesættes. Han fortalte, at han har været udsat for vold, at han hver dag frygter for sin kone og sin familie, og som vi netop har hørt, frygter for, hvad der vil ske ham, når han vender tilbage den 17. marts.
Når mennesker flygter fra en anden verdensdel af frygt for deres liv, og når demokratisk valgte politikere frygter for deres liv, skal Europa vise omverdenen, at det er helt uacceptabelt. Jeg mener, at vores beslutning er klar og tydelig, og jeg håber, at den får al den støtte, den fortjener.

Børn, som er blevet bortført af den ene af deres forældre

Van Lancker
Hr. formand, i dag behandler vi under den aktuelle og uopsættelige debat en sag om børnebortførelse, nemlig den om Limet-børnene, som ikke har besøgt deres far i årevis til trods for domsafsigelser og diplomatisk indsats. At denne sag står på listen over hastesager i dag, skyldes, at der er mulighed for, at den på kort sigt genoptages takket være den belgiske regerings indsats og Kenyas præsident Arap Mois løfter, og den har nu brug for et lille skub af Parlamentet for at komme på det rigtige spor. Men det, at vi i dag behandler denne sag, må ikke få os til at glemme, at bortførelsen af Limet-børnene kun er toppen af isbjerget. Mange af os er involverede i sager om forældres børnebortførelser, nogle gange som mæglere for et land. Jeg har kendskab til mange sager om forældre i Belgien, hvis børn er blevet bortført til Tunesien, Marokko, Libanon og sågar til USA, og også i EU fratages mange børn deres ret til en af deres forældre. I en nylig rapport læste jeg, at der er mere end 1.800 verserende sager om børn under Haag-konventionen, og det drejer sig kun om de 47 lande, som har ratificeret konventionen, og ikke engang om de sager, som behandles under Luxembourg-konventionen. Alle disse børn har krav på to forældre, og Parlamentet har sørget for, at det er medtaget klart og tydeligt i Unionens charter om grundlæggende rettigheder, som blev offentliggjort i Nice, sågar klarere end i New York-konventionen. Det er endnu en grund til at sørge for, at dette charter medtages i traktaten.
Jeg håber, at vedtagelsen af dette beslutningsforslag hjælper med at sikre Limet-børnene deres ret til begge forældre, men jeg er lige så overbevist om, at Parlamentet, og forhåbentlig også Kommissionen, skal tage mange initiativer for at give alle disse andre børn og deres forældre deres rettigheder tilbage. Jeg er overbevist om, at Parlamentet har den politiske vilje til at gøre det.

Beysen
Hr. formand, jeg vil på vegne af fru Ries understrege beslutningsforslagets betydning. Beslutningsforslaget behandler ganske vist kun én sag, men reflekterer alligevel over problematikken med en europæisk og endda international dimension. Det er kendsgerninger, som desværre forekommer mere og mere, og som betyder en krænkelse af de internationale aftaler. Det drejer sig om ødelæggelsen af en fars eller mors liv, af børnenes og de tilhørende omgivelsers liv. Hr. Limet har kæmpet i mere end to år for sine børn, som han havde forældremyndigheden over, og som blev bortført af hans ekskone og ført til Kenya. Børnenes mor blev for nylig idømt et års ubetinget fængsel for børnebortførelse, men til trods for de juridiske skridt og både de belgiske og europæiske politiske myndigheders indblanding, især hr. Prodis, er chancen for, at hr. Limet ser sine børn igen, næsten nul. En løsning er derfor påkrævet, og med hensyn til dette præcise tilfælde anmoder jeg Kommissionen og Rådet om at opfordre regeringen i Kenya til at lade retten ske fyldest.

Sörensen
Hr. formand, kære kolleger, i forbindelse med det vanskelige menneskelige problem, som fremlægges i beslutningsforslaget, nemlig forældres børnebortførelser, vil jeg understrege to ting.
Vi kender alle de mange konventioner, artikel 24 i Unionens charter om grundlæggende rettigheder, Haag-konventionen og også de mange eksempler fra praksis, som fru Van Lancker allerede har nævnt. Der er to store problemer, som står i vejen for en løsning. For det første at mange af de eksisterende aftaler mellem lande og sågar inden for Unionen er forskellige og ikke harmoniserede, hvorfor det er umuligt eller næsten umuligt at finde en løsning. Det skal der gøres noget ved. For det andet er en løsning ofte udelukket, hvis en forælder, som bortfører et barn og har bopæl i f.eks. Tyskland, rent faktisk bor i Grækenland. Det medfører, at de professionelle ngo'er, som Belgien har mange af, selv må på undersøgelse og forsøge at finde og bringe børnene tilbage. Derfor håber Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, at beslutningsforslaget ikke gemmes væk, og at det kan være det nødvendige incitament.

Banotti
Hr. formand, som Parlamentets mægler for børn, der er bortført på tværs af grænser, har jeg i et stykke tid været involveret i de Brouwer-Limet-sagen. Jeg vil først og fremmest gerne berolige ofrenes forældre, som har udtrykt bekymring for, at denne beslutning omhandler en specifik sag, med, at alle tragedier er af lige stor betydning. Mit primære mål i dag er at sikre, at kommunikationsvejene, som synes at være åbne for første gang siden Limet-tragedien, styrkes, og at der sker fremskridt, så børnene kan vende hjem så hurtigt som muligt. Det er hovedformålet med beslutningen.
I medlemsstaterne behandler politiet og andre myndigheder alt for ofte bortførelsen af et barn som et familieproblem frem for en kriminel handling. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke de kenyanske myndigheder og især præsident Moi for enhver hjælp, de kan give for at sikre et positivt resultat. Det er min klare holdning, at børnene har ret til at kende begge forældre, og denne ret blev nøje respekteret indtil august 1998, hvor børnene ikke vendte hjem til deres far i Belgien. Siden da er børnene nægtet adgang til den ene af forældrene, i dette tilfælde faderen. Han har givet udtryk for, at børnene, når de returneres til ham, stadig kan besøge deres mor, og dermed genoprettes børnenes ret til et forhold til begge forældre.
I næste uge vil jeg deltage i Haag-konferencen, hvor en særlig kommission vil mødes for at gennemgå den praktiske gennemførelse af Haag-konventionen om civilretlige virkninger af internationale børnebortførelser. Vi har en stor opgave foran os, men jeg vil gerne benytte lejligheden til at understrege, at alle, der har undertegnet Haag-konventionen, har accepteret ikke blot at beskytte deres egne borgere, som kan blive ofre for børnebortførelser, men også at hjælpe ofre for børnebortførelser begået af personer fra deres eget land. Processen går begge veje. Hvis konventionen skal være en succes, er fuldt samarbejde af alle, der har tiltrådt konventionen, afgørende.

Soares
Hr. formand, forholdene i Cabinda, som optager den offentlige mening i Portugal, Angola og andre lande, er virkelig uacceptable, og alle de portugisiske medlemmer af de forskellige politiske grupper her i Parlamentet er enige om at stille et beslutningsforslag, som vi anbefaler vedtaget. Det er et moderat beslutningsforslag, hvis formål er at fordømme det uacceptable i, at uskyldige er blevet bortført for at opnå politiske mål. Det er ikke de dybereliggende forhold, der tages op, men der sættes spørgsmålstegn ved, om det er legitimt, at en organisation, der kalder sig revolutionær, bortfører uskyldige fra andre lande og benytter disse bortførelser til at lægge pres på den politiske ledelse i andre stater for at opnå en vis anerkendelse. Dét kan ikke accepteres!
Det kan bestemt heller ikke accepteres, at der er politiske flygtninge - og jeg føler meget for politiske flygtninge, for jeg har selv i mange år været i eksil - der benytter sig af de lande, hvor de opholder sig, i dette tilfælde f.eks. Frankrig, og truer med repressalier over for andre lande, f.eks. Portugal, for at opnå et politisk mål. Det kan virkelig ikke accepteres. Derfor appellerer jeg i første række til organisationen FLEC om at indse, at den ved at benytte disse terroristiske metoder mister anseelse og ikke på nogen måde når sine mål. Derefter appellerer jeg til Europa-Parlamentet om, at det sammen med Rådet og Kommissionen på det indstændigste fordømmer disse metoder, der kan sprede sig. Der er mange lande med store konflikter, men individets rettigheder må der altid værnes om.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi tilslutter os gerne beslutningsforslaget. Af humanitære grunde kan vi ikke gøre andet end at fordømme gidseltagning af borgere på det strengeste. Vi støtter derfor beslutningsforslaget i håb om, at de involverede mennesker løslades hurtigst muligt og kan vende hjem til deres familier. I den forbindelse må vi dog ikke glemme, at hele Angolas befolkning allerede i mange år er holdt som gidsel af en borgerkrig, som ikke ser ud til at få ende. Det er en skandale, som allerede har varet alt for længe, at både de væbnede regeringsstyrker og væbnede grupper fra oprørsbevægelserne gang på gang hævner sig på civilbefolkningen. Jeg håber derfor, at det pres, som Unionen kan udøve til fordel for fredsprocessen, også sætter en stopper for de umenneskelige forhold i Angola.

Miranda
Hr. formand, jeg vil gerne som det allerførste udtrykke min bekymring over den svære og vanskelige situation, som de otte portugisere, der er gidsler hos forskellige fraktioner af FLEC, befinder sig i, udtale min solidaritet med deres familier og mit dybtfølte ønske om, at de hurtigst muligt bliver frigivet uden betingelser, hvorfor jeg mener, at den portugisiske regering bør udfolde alle sine bestræbelser for at nå dette mål. Det var i øvrigt i præcis denne hensigt og i allerstørste diskretion, at jeg ved en passende lejlighed skrev et brev til det svenske formandskab om muligheden for, at de forskellige medlemsstater i samarbejde med den portugisiske og angolanske regering kunne træffe foranstaltninger til at befordre eller styrke mulighederne for en hurtig frigivelse af gidslerne.
I mellemtiden har jeg fundet det nødvendigt, at disse handlinger fra FLEC's side fordømmes offentligt og umisforståeligt. Vi står over for kriminelle handlinger, hvis formål er at forværre den politisk-militære situation i Angola, og som også skal tjene til at skabe international opmærksomhed om en gruppering, der ikke holder sig tilbage fra disse metoder for at nå sine separatistiske mål, der ligeledes er fuldstændig uacceptable.
Det er værd at erindre om, at Angolas territoriale integritet nøje skal respekteres, også fordi sådanne separatistiske mål ikke finder den mindste støtte hos det internationale samfund, herunder OAU og FN.
Til slut kan jeg ikke undlade at give udtryk for min dybe undren over, med hvilken lethed repræsentanter for organisationer, der foretager den slags handlinger og truer med at blive ved, kan bevæge sig rundt, udstede erklæringer og demonstrere i fuld frihed og uden at blive strafforfulgt, således som det jo er sket her i dag. Jeg vil i den sammenhæng gerne takke formanden, fru Fontaine, og Præsidiet for den hurtige og beslutsomme måde, hvorpå de har grebet ind og tvunget de tre repræsentanter for FLEC, der befandt sig her i formiddags, til at forlade Parlamentets område.

Pacheco Pereira
Hr. formand, mellem maj 2000 og marts 2001 er otte portugisere blevet taget til fange i Cabinda. Det er arbejdere, som af nød har forladt deres land, men det er også EU-borgere, for hvem alle Unionens regeringer har et ansvar. Det er derfor særdeles positivt, at Parlamentet på vores initiativ diskuterer denne sag. Vi har en helt klar principiel holdning: Det er ikke acceptabelt at tage fredelige borgere til fange for at stille politiske krav. Jeg appellerer derfor herfra til alle, der tilbageholder disse portugisere, om straks at frigive dem, som en humanitær gestus, der er det eneste, som kan tjene deres sag.
Vores landsmænds skæbne står indlysende nok vores hjerter nær, og for at få dem fri vil vi gøre alt det, vi overhovedet formår inden for vores principper. Det er imidlertid ikke ensbetydende med, at vi overser, at der er mange konflikter, som på grund af vores manglende opmærksomhed over for Afrika ikke har offentlighedens bevågenhed, heriblandt konflikten i Cabinda. Vi er klar over, at situationen i Cabinda er meget vanskelig og meget hård for områdets befolkning. Ved siden af magtfulde internationale interesser er der i et område, der producerer flere hundrede millioner tønder olie, den mest ekstreme fattigdom og elendighed. Man skal ikke tage fejl, for de velstandsghettoer, hvor store internationale firmaer holder til ude ved kysten, beskyttede af lejesoldater og regeringstropper, ligner fuldt og helt tidligere kolonitiders samfund. Vi er også klar over, at der ikke findes ægte politisk frihed, ytringsfrihed, frie muligheder for udvikling af befolkningens kulturelle og religiøse identitet i Cabinda, så den legalt og med fredelige midler kan kæmpe for det, den har kært. Vi er klar over, at der er krig i en stor del af området, og at menneskerettighederne krænkes for befolkningen i Cabinda, således som det tydeligt fremgår af alle internationale rapporter.
Man behøver blot læse Amnesty Internationals rapporter, der omtaler henrettelser uden dom, systematisk brug af tortur, drab på civile og ødelæggelser af landsbyer i Cabinda. Det er kendsgerninger, som det er hyklerisk at lade uvidende om, men som det passer mange at holde skjult. Men det agter vi ikke! På samme måde, som vi appellerer til dem, der tilbageholder vores landsmænd, om straks at frigive dem, appellerer vi også til myndighederne i Republikken Angola om, at de på baggrund af mulighederne for en sådan frigivelse ikke indleder eller forstærker militære operationer, der kan sætte de portugisiske fangers liv på spil. Den foreliggende situation er den også ansvarlig for, og vi holder øje med, hvad der foregår. En konstruktiv holdning fra den angolanske regerings side vil indlysende nok blive hilst velkommen af det internationale samfund. Der har i øvrigt for nylig været kontakter og forhandlinger mellem den angolanske regering og uafhængighedsfolkene i Cabinda, hvilket er en udvikling, som det internationale samfund kun kan støtte. Uanset hvilke bevæggrunde mænd og kvinder i Cabinda måtte have, er det ikke ved at lade portugisiske arbejdere lide, at de tjener deres sag. Dette er en enestående lejlighed til, at de kan blive frigivet foran det internationale samfund. Vi appellerer på ny til, at det kommer til at ske.

Queiró
Hr. formand, vi har indfundet os her for at erklære vores støtte til Europa-Parlamentets beslutningsforslag om bortførelsen af otte portugisiske borgere i Cabinda med det ene formål at gøre alt for at udvirke deres frigivelse så hurtigt som muligt. På denne baggrund tager de fejl, der i vores initiativ har villet se en mediemæssig udnyttelse af en situation, der helt berettiget bekymrer hele det portugisiske samfund og givetvis også det internationale samfund, eller en skærpelse af politiske stridigheder mellem partierne, hvilket er fuldstændig ved siden af i denne sammenhæng. Vi er her på grund af principper, og fordi vi ønsker et resultat.
De principper, vi med klarhed kan fastslå, er, at vi overalt og uanset bevæggrunde finder det uacceptabelt at ty til bortførelser for at fremføre politiske synspunkter. Det betyder, at vi ikke vil samarbejde om nogen opmærksomhed på de politiske forhold i Cabinda, uden at portugiserne bliver frigivet.
Resultatet tvinger os til at rette en oprigtig og helt upartisk appel til konfliktens parter i Cabinda. Fra denne talerstol appellerer vi indtrængende til det humanitære sindelag hos lederne i FLEC med henblik på, at de frigiver vores landsmænd, hvoraf nogle har været holdt fangne i omkring ni måneder under meget svære vilkår for deres overlevelse. Hvis jeg må udtrykke mig således, skal FLEC ikke nære den mindste tvivl om reaktionen hos det portugisiske og det internationale samfund med hensyn til de historiske krav, der ligger bag deres kamp. Kun en frigivelse af gidslerne, deres brødre fra Portugal, netop det land, som FLEC ønsker at knytte forbindelser til, der blev afbrudt for 25 år siden, vil kunne formidle en positiv reaktion og en større opmærksomhed fra disse samfunds side over for FLEC's historiske og politiske krav. Vi for vores del vil i det øjeblik, hvor frigivelsen sker, ikke glemme det, som vi nu siger, netop fordi vi kender den vanskelige situation, som befolkningen i Cabinda lever under. Frigivelsen af portugiserne er i den sammenhæng også udtryk for politisk fornuft, og det er faste principper om humanitært sindelag og politisk fornuft, som vi alle behøver for at få løst denne ulykkelige sag.

Seguro
Hr. formand, jeg vil gerne prise alle de bestræbelser, der er blevet udfoldet, lige siden den første portugiser blev bortført, både de fuldt offentlige bestræbelser og de mere diskrete, som ikke mindst den portugisiske regering har stået for med henblik på at få gidslerne frigivet.
Jeg vil også gerne tilslutte mig den appel, som alle de portugisiske medlemmer her i Strasbourg retter til FLEC om, at denne organisation straks og betingelsesløst frigiver de otte portugisere, som den holder som gidsler, overholder menneskerettighederne, tænker på gidslernes familier, der lever med frygt og ængstelse, og på ny lader disse mennesker føre en normal tilværelse, så de frit kan bevæge sig rundt i det land, hvor de har besluttet at udføre deres erhverv. Jeg ser også gerne, at det nu står klart for FLEC, at ingen politisk sag, om man er enig med den eller ej, kan retfærdiggøre, at man tyr til bortførelse som middel i sin kamp.
Situationen i Kalimantan

Maaten
Hr. formand, den mindste ting er i det nuværende urolige og usikre Indonesien nok til at udløse en eksplosion af etnisk eller religiøs vold. Urolighederne i Kalimantan er ikke nogen undtagelse. Næsten hvert eneste samfund i Indonesien med samfundsmæssige eller etniske forskelle er et potentielt urocenter nu, hvor underdistrikterne, distrikterne og provinsgrænserne på ny udstikkes eller bestrides. De lokale tvister om naturlige kilder bliver ligeledes stadig heftigere. Et forbud imod alle administrative ændringer af grænser eller lokale administrative omstruktureringer er velkomment, især indtil lov og orden genoprettes på en troværdig måde, og situationen i Jakarta bliver mere stabil. Militær intervention er ikke et middel. General Suhartos underforståede hentydning om, at et militærkup imod den nuværende civile regering forberedes for at genoprette lov og orden, skal derfor fordømmes på det strengeste.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, med afsky har vi set billederne af de uhørt grusomme mordhandlinger, som finder sted i Kalimantan. Det drejer sig her klart om etniske spændinger, som er brudt ud forskellige steder i Indonesien, f.eks. i Timor, på Molukkerne og Irian Jaya.
I Vestkalimantan udbrød urolighederne allerede i 1997 og 1999, og overalt skyldes de faktisk det påtvungne forflytningsprogram fra 1960. Men under diktaturets kyndige knut blev alle spændingerne tidligere holdt nede, og nu eksploderer de pludselig med vold. Jeg mener, at det internationale samfund skal være meget opmærksom og sørge for, at det er parat til at yde den nødvendige bistand til den lovmæssige regering, for fattige rejser sig her imod fattige, og det drejer sig i sidste ende om et fattigdomsproblem.

Maij-Weggen
Hr. formand, volden i Indonesien fortsætter. Allerede i en række år har vi været konfronteret med problemer i Timor, og i øjeblikket er det især i Vesttimor, på Molukkerne, i Atjeh og Irian Jaya og nu også i Kalimantan. Det gamle Suharto-styre tvang førhen mere end 8 millioner indonesere til at flytte fra overbefolkede områder til områder med et lavt befolkningstal. Et par hundredtusinde mennesker flyttede fra øen Madura til Kalimantan, det forhenværende Borneo. I den forbindelse fik migranterne ofte mange fordele, f.eks. jord og boligfaciliteter, hvilket indimellem skete på bekostning af den oprindelige befolkning. Det var tilfældet i Irian Jaya og på Molukkerne og endvidere med befolkningen fra Madura i Kalimantan. Det er derfor forståeligt, at der opstår problemer, og det er heller ikke svært at få spændingerne mellem befolkningsgrupperne til at eskalere. Der er desværre en del mennesker og grupper, som har interesse i, at spændingerne mellem regionale befolkningsgrupper eskalerer for på den måde at destabilisere regeringen i Jakarta. Dette har i mellemtiden resulteret i hundredvis af døde og titusinder af flygtninge ved siden af de mere end 1 million interne flygtninge, som allerede var i Indonesien. Det er et kæmpeproblem, som den indonesiske regering er ved at miste kontrollen over.
Vi anmoder i beslutningsforslaget Kommissionen om at henvende sig til den indonesiske regering for at standse volden, og vi anmoder endvidere Kommissionen om at gennemføre beslutningsforslaget.

Bowis
Hr. formand, 240 millioner mennesker lever i et øhav, der strækker sig fra London til Bagdad. Indonesien er enorm, både geografisk og befolkningsmæssigt. Det er verdens største muslimske land. Det har et enormt potentiale, men bryder det sammen, vil følgerne for nabolandene være katastrofale.
Jeg var der for to uger siden. Det er et ungt demokrati, der er opstået efter de undertrykkende år med Suharto. Habibi indførte pressefrihed, som stadig eksisterer, Wahid kom ind som et symbol på bekæmpelsen af bedrageri og korruption, og der er stadig store forhåbninger til overlevelsen af hans politik. Han er under pres fra parlamentet og gadedemonstranter og de personer, der gerne vil tage hans plads.
En af fordelene ved diktaturer er naturligvis, at der lægges låg på sociale, religiøse og racemæssige spændinger. Desværre sker der det, når et diktatur ophører, at låget lettes for disse spændinger. Timor, Molukkerne, Aceh, Papua og nu Borneo-Kalimantan er alle tydelige beviser på det. Situationen i dele af Kalimantan er forfærdelig, og jeg støtter dette beslutningsforslag fuldt ud. Men det, Indonesien har mest brug for nu, er vores støtte til landets bestræbelser på at finde og finansiere løsninger, og enhver kritik fra os skal være konstruktiv.
Situationen i Turkmenistan

Lage
Hr. formand, kære kolleger, denne samling har nærmest karakter af et bønnemøde for demokratiet, men selv om vores protester kun måtte lyde svagt og få beskeden effekt langt herfra, vil de dog altid kunne give håb til nogen, der ikke har frihed, og irritere tyranner som den aktuelle præsident i Turkmenistan, der har ladet sig vælge til præsident på livstid af sit parlament med alle stemmer. Valget til den lovgivende forsamling i Turkmenistan er ikke engang blevet godkendt af OSCE. EU-landenes diplomati må være aktivt i dette land med 4,5 millioner indbyggere, der er udsat for religiøs undertrykkelse, censur i massemedierne og stadige krænkelser af menneskerettighederne. Dette land ligger i en del af verden, hvor store strategiske og energimæssige interesser støder sammen, det ligger ud til Det Kaspiske Hav og har store gasreserver. EU må ikke være ligeglad med dette område, for intet menneskeligt bør være os fremmed, som den klassiske humanisme siger det.

Belder
Hr. formand, "Man skal bare ikke tænke på, hvordan landet regeres. Så er alt i orden. Hvis man tænker over det, begår man en fejl." Afslørende ord, i to henseender, fra en tysk forretningsmand, som arbejder for alle turkmeneres leder, præsident Saparmurat Nijazov.
Turkmenistan, en republik i Centralasien, som har store olie- og gasreserver. Det er ikke mærkeligt, at statsoverhovedet Nijazov lovede sit folk et "Altyn Asyr", et gyldent århundrede.
Dette løfte holder Turkmenbasji - kælenavn for landets store leder - imidlertid slet ikke. Tværtimod! Præsident Nijazov sparer hverken på udgifterne eller kræfterne til prestigebygningsværker til forherligelse af sig selv. Efter sigende er der på hvert gadehjørne i hovedstaden Asjgabat en buste af Turkmenbasji i guld og bronze. En passant må den almindelige borger bare forsøge at overleve i et samfund, som er gennemsyret af korruption.
Endvidere vækker Nijazov-regeringens fuldstændige forsømmelse af den nationale sundhedspleje og undervisning forargelse. Tænk på regeringens lukning af sygehuse i provinserne og den truende fyring af tusindvis af lærere på trods af de overfyldte klasser.
Turkmenbasjis storhedsvanvid og vanrøgt har skabt en generel angststemning i landet. De, der tør sige noget, kommer med det samme i fængsel i flere år. "Menneskerettigheder gælder overhovedet ikke her", siger en turkmensk professor. Logisk nok foretrækker denne åbenhjertige borger at være anonym.
De fleste af hans skæbnefæller foretrækker at undgå åbne samtaler om de forfærdelige forhold i deres fædreland. Når alt kommer til alt er den politiske ledelse i Turkmenistan også afhængig af Turkmenbasji Nijazovs luner. For åben skærm gør præsidenten ministre til skamme over for offentligheden og fyrer dem efter forgodtbefindende.
Som gammelkommunist har præsident Nijazov det mærkeligt nok fint med den sunnitiske islam - han har allerede foretaget en pilgrimsrejse til Mekka - og den russiskortodokse kirke. Medlemmer af andre religiøse samfund i landet udsættes derimod for direkte forfølgelse, hvilket er helt i strid med deres grundlæggende ret til religionsfrihed.
Det foreliggende fælles beslutningsforslag anmoder inden for denne ramme om særlig opmærksomhed for den dømte baptistiske præst Sjagildy Atakovs situation. Ifølge de seneste beretninger er denne fange på grund af sin tro i øjeblikket indlagt på et fængselshospital i byen Mary. Der får han meget smitsomme og beroligende indsprøjtninger. Jeg anmoder derfor Kommissionen om at indhente oplysninger om Sjagildy Atakov og mægle for ham hos de turkmenske myndigheder.
I går i Nederlandene afholdt de protestantiske kirker en bededag. I den forbindelse overlod man sammen med de turkmenske kristne hele det turkmenske folk til Guds vilje. I denne ånd og af hensyn til mennesket som Guds skabelse anmoder vi Rådet og Kommissionen om at anvende alle diplomatiske midler til at forbedre den generelle situation i Turkmenistan.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, som formand for Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Centralasien og Mongoliet, altså også Turkmenistan, modtager jeg ugentligt beretninger om den vedvarende krænkelse af menneskerettighederne i Turkmenistan. Det er en af grundene til, at delegationen for et par måneder siden besluttede ikke at tage til Turkmenistan midt i juni for at oprette det parlamentariske samarbejdsudvalg.
Jeg støtter fuldt ud kravet om ikke at lade interimsaftalen træde i kraft, så længe menneskerettighedssituationen i Turkmenistan ikke forbedres. Hr. Liikanen, Jeg anmoder Dem på det kraftigste om at underrette Deres kolleger og især hr. Patten om beslutningsforslaget og især det punkt, som vedrører Tacis-programmet. Jeg anmoder om, at Kommissionen anvender alle disponible midler til at styrke det samfundsmæssige midterfelt og et rigtigt flerpartisystem samt frie og uafhængige medier.

Maat
Hr. formand, som ordfører for en ny interimsaftale mellem EU og Turkmenistan har jeg i samråd med Industriudvalget forsinket den parlamentariske behandling på trods af Udenrigsudvalgets tøvende positive udtalelse. Det havde jeg følgende grunde til: Demokratiet bliver mere og mere en lang næse, og der er sågar en præsident, som har ladet sig selv udnævne på livstid. Der eksisterer ingen politisk vilje til reformer i Turkmenistan. Det skyldes krænkelserne af menneskerettighederne, især religiøse mindretals rettigheder, både islamitternes og de kristnes. Desuden hindres en fornuftig gennemførelse af Tacis-projekterne med europæiske midler af dårlig ledelse, mangelen på tilstrækkelig information og god regnskabsaflæggelse.
Hr. formand, det er klart, at enhver begyndelse er vanskelig for et demokrati, men krænkelser af menneskerettighederne tolereres ikke og er ikke i overensstemmelse med en ny interimsaftale mellem EU og Turkmenistan. Som medlem af Parlamentet og som ordfører anbefaler jeg klart mine kolleger at støtte den uopsættelige erklæring.

Liikanen
. (EN) Hr. formand, jeg vil starte med Zimbabwe. I 1999 tog Kommissionen skridt til at fokusere sit samarbejde med Zimbabwe på foranstaltninger i den sociale sektor - sundhed, uddannelse og aids, demokrati og støtte til det civile samfund. Kommissionen og medlemsstaterne sætter sin lid til fortrolig politisk dialog i henhold til artikel 8 i Cotonou-aftalen for at påvirke Zimbabwes regering og opnå forbedringer med hensyn til grundlæggende principper for menneskerettigheder, demokrati og lovgivning.
Sanktioner er ikke tilstrækkelige på dette tidspunkt. Kommissionen mener, at sanktioner skal være sidste udvej for at undgå store tilbageskridt som f.eks. ophævelsen af forfatningen eller annulleringen af præsidentvalget i 2002. Præsident Mugabe er tæt forbundet med disse uheldige begivenheder, og den offentlige kritik af ham giver bagslag, da det fremmer støtte fra afvigende grupper i Zimbabwes African National Union/Patriotic Front og af nabostater.
Fremhævelse af de hvides problemer medfører risiko for en genopblusning af temaet om uafhængighed, som støttes af mange sorte i Zimbabwe og Sydafrika. Det tilsidesætter problemerne for den fattigste del af den sorte befolkning i Zimbabwe.
Kommissionen er med hensyn til børn, der bortføres til andre lande, enig i de punkter, som det ærede medlem gav udtryk for i forbindelse med internationale børnebortførelser, ofte af en af forældrene. Bruxelles II-forordningen trådte i kraft den 1. marts i år i EU. I forordningen er der fastsat regler om kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager samt i sager vedrørende forældremyndighed over forældrenes fælles børn. Medlemsstaternes afgørelser om forældremyndighed på skilsmissetidspunktet kan derfor håndhæves i hele EU i henhold til Bruxelles II-forordningen. Forordningen er endnu ikke vidtrækkende nok, da den er begrænset til afgørelser om forældremyndighed, der er truffet på skilsmissetidspunktet.
Senere på måneden har Kommissionen planer om at præsentere et arbejdsdokument om gensidig anerkendelse af afgørelser om forældremyndighed, der skal følges op af et forslag til en forordning, der udvider anvendelsesområdet for Bruxelles II-forordningen til at dække alle børn og situationer.
Med hensyn til sager, der går ud over EU's grænser, støtter Kommissionen endvidere ratifikation eller korrekt anvendelse af Haag-konventionen af 1980 om civilretlige virkninger af internationale børnebortførelser, der helt klart er et værdifuldt instrument.
Med hensyn til Cabinda er Kommissionen enig og beklager dybt situationen for de otte europæiske borgere, der er kidnappet i Cabinda. Kommissionen håber, at der hurtigt findes en løsning, så de kan blive frigivet.
Om Kalimantan i Indonesien deler Kommissionen det ærede medlems bekymringer om konflikten i Kalimantan, der har resulteret i beskadigelser og tab af menneskeliv. Flere faktorer har helt tydeligt haft indflydelse på voldsudbruddet og massakren: en 10 år gammel og mangelfuldt gennemført politik om migration, reel fattigdom i dele af området, dårlig administration og provokatører, der af grunde, vi kun kan gisne om, ansporer til vold.
For at løse problemet med fattigdom i denne region har Kommissionen etableret udviklingsprojekter i det sydlige og østlige Kalimantan, som omfatter støtte til bæredygtig forvaltning af tropiske skove. De indonesiske ledere står over for nogle meget vanskelige politiske valg. De skal etablere midlertidige lejre for flygtninge i Kalimantan. De skal imidlertid også overveje, hvordan de bedst hjælper de mennesker, der ønsker at forlade Kalimantan permanent og vende tilbage til Madura. De skal også have styrke til at genindføre lov og orden og retsforfølge forbrydere. Hvis de ikke gør dette, afgiver de negative signaler om indonesiske lederes overholdelse af lovgivningen.
Kommissionen følger situationen og er parat til at hjælpe. Vores vurdering i øjeblikket er, at de fleste af de 50.000 flygtninge ønsker at vende tilbage til det sted, de oprindeligt kom fra - Madura - hvor de har familier, der vil kunne forsørge dem.
Med hensyn til Turkmenistan er Kommissionen bekendt med sagen om hr. Atakov, en baptistpræst, der blev idømt fire års fængsel. Kommissionen har støttet EU-formandskabets og medlemsstaternes demarche i Ashgabat i februar i år, hvori der anmodes om løsladelse af hr. Atakov. Kommissionen har udtrykt sin bekymring for menneskerettighedssituationen i Turkmenistan. Den støttede formandskabets demarche tidligere på året til løsladelse af hr. Nurberdy Nurmamedov. Præsident Nijazov gav senere tilladelse til løsladelse af disse to fanger i et amnesti til løsladelse af 12.000 fanger. Kommissionen støtter fuldt ud Parlamentets beslutninger. Det er nødvendigt med kontinuerligt eksternt pres for at opnå resultater i kampen for menneskerettigheder og religionsfrihed i Turkmenistan.
Som svar på hr. Staes' spørgsmål om hjælp gennem Tacis-programmet vil jeg gerne tilføje, at EU-bistand gennem Tacis-programmet hovedsagelig er rettet mod landbrugsudvikling, som befolkningen drager direkte fordel af. Kommissionen udvikler endvidere demokratiprojekter under tacis-programmet via lokale ngo'er til forbedring af det civile samfund. Jeg vil som anmodet henvise dette til hr. Nielson og hr. Patten med henblik på yderligere tiltag.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Ukontrolleret handel med lette våben
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
B5-0189/2001 af van den Berg for PSE-Gruppen om ukontrolleret handel med håndvåben og lette våben;
B5-0201/2001 af Malmström og van den Bos for ELDR-Gruppen om ukontrolleret handel med håndvåben og lette våben;
B5-0209/2001 af McKenna, Maes, Elisabeth Schroedter og Rod for Verts/ALE-Gruppen om FN-konferencen i juli 2001 om ulovlig handel med håndvåben og lette våben i alle aspekter;
B5-0218/2001 af Morgantini, Herman Schmid, Alavanos og Manisco for GUE/NGL-Gruppen om FN-konferencen i juli 2001 om ulovlig handel med håndvåben og lette våben i alle aspekter;
B5-0227/2001 af Van Hecke for PPE-DE-Gruppen om håndvåben og lette våben.

Rocard
Hr. formand, hr. kommissær, 6.000 års menneskehistorie, som vi kender nogenlunde, 10.000, krige og menneskeheden har altid opfordret til våbenproduktion.
En vis bevidsthed begynder at se dagens lys i menneskeheden. I 1972 bandlyste man de biologiske våben. I 1993 bandlyste man de kemiske våben. I 1997 bandlyste man landminerne. Spredningen af atomvåben er nogenlunde under kontrol, selv om vi har befundet os i en dårlig fase siden underskrivelsen af traktaten om ikke-spredning af kernevåben i 1968, eksigibel i 1970. Men i verden i dag er de våben, der dræber mest, de lette våben. Deres spredning evalueres til en halv milliard over hele jorden. De dræber 200.000 mennesker om året, det vil sige 20 gange så mange som landminerne, og det er i Afrika, at man tæller mere end halvdelen af ofrene.
Det er derfor ikke så mærkeligt, hvis FN's generalsekretær, der i øjeblikket er afrikaner, har sat forhandlingen om en konvention på dagsordenen for FN's Generalforsamling, der samles i juli dette år i New York, for at forsøge at begrænse denne farlige og forfærdelige strøm. Idéen er at identificere våbnene for at kunne følge dem, føre dem til protokols, opfordre alle stater til at gøre kontrollen og deres interne lovgivninger om eksport og geneksport strengere, organisere efterforskning på og sanktion af den provision, der opnås ved våbenhandlen, og endelig finansiere og støtte de nationale programmer om indsamling og tilintetgørelse af våben.
Over for sådan en indsats ville EU, der for tre år siden på britisk opfordring vedtog en indstilling af våbensalget, gøre sig ære ved at føre en fælles effektiv politik og spille hele sin rolle. Jeg vil hylde den kendsgerning, at seks politiske grupper har været i stand til at stille et beslutningsforslag, der er et udmærket kompromis, som falder på det rette tidspunkt.
Jeg siger ikke mere derom. Det skal støttes, det passer perfekt ind i perspektivet om vores adfærdskodeks i forhold til, hvad der allerede er blevet besluttet internt af Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde (OSCE), og det passer perfekt ind i perspektiverne om FN's næste konvention.
På tidspunktet for afstemningerne stiller jeg, hr. formand, to mundtlige ændringsforslag, som jeg allerede ved, at alle er enige i. Det første i betragtningerne, jeg oplyser dets plads på det tidspunkt dér, for at tilføje en henvisning til erklæringen - det er en stor historisk nyhed - Bamako-erklæringen fra sidste måned, hvor 52 afrikanske nationer indtog samme holdning, der stemte perfekt overens med vores adfærdskodeks. Og ændringsforslag 2 skulle bare være at tilføje henvisningen til mærkning af våben i vores kompromisbeslutningsforslag. Jeg ved, at der er enighed i forbindelse med dem, og jeg støtter dem, når tidspunktet er inde.

Schroedter
Hr. formand, kære kolleger, denne plenaruge står i konfliktforebyggelsens navn. Der er blevet sagt mange kloge ord, men det vigtigste i denne forbindelse er EU's initiativ til en FN-konference om illegal handel med lette våben. Vi ved, at netop denne handel er en afgørende årsag til konfliktens opblussen, og at den udenforstående civilbefolkning udgør den største del af ofrene. Det positive ved EU's forslag er, at begge parter inddrages, både brugerne og producenterne, og at EU tilstræber, at der indgås forpligtelser med bindende virkning. Denne konference skal være et første skridt hen imod en afskaffelse af våbeneksport. En permanent kommission skal imidlertid så også foretage kontrol. Det ville være godt, hvis EU ikke kun krævede dette, men også gennemførte det som det første inden for egne rækker.

González Álvarez
Hr. formand, Parlamentet har ved adskillige lejligheder talt om adfærdskodeksen for eksport og overførsel af våben. Først for at få en adfærdskodeks, senere for at sikre, at den følges.
Vores beslutning i dag har et hovedformål: at bidrage til, at FN's konference i juli bliver en succes. I den hensigt foreslår vi flere punkter i beslutningen. Med den tid, jeg har til rådighed, vil jeg nøjes med at gøre rede for tre. For det første et forbud mod eksport eller overførsel af våben til lande eller grupper, der krænker menneskerettighederne. For det andet en international konvention om handel med og forsendelse af våben, som er bindende for alle lande. Og for det tredje gennemskuelighed og parlamentarisk kontrol af den handel, der tydeligvis, og det kan konstateres de dage, hvor vi har debat om uopsættelige spørgsmål, skaber mere eller mindre alvorlige konflikter.
Hvis de våben ikke eksisterede, ville konflikterne naturligvis ikke opstå. Derfor må Parlamentet håbe, at FN's konference i juli bliver en succes.

Van Hecke
Hr. formand, siden afslutningen af Den Kolde Krig er spredningen af lette våben blevet et verdensomspændende problem. Det drejer sig om et fænomen, som både skaber gadekriminalitet hos os og borgerkrige i den tredje verden. FN-konferencen kommer derfor nærmere for sent end for tidligt. Jeg mener, at EU skal tage initiativet i New York. Den europæiske adfærdskodeks fra 1998 kan være et eksempel på en verdensomspændende aftale om eksport og overdragelse af våben. Kodeksen har vist sin nytte, men den har to væsentlige mangler. For det første er den ikke lovmæssigt bindende. Europa skal insistere på, at en international aftale bliver bindende. For det andet omfatter kodeksen ingen kontrol med slutbrugerne af eksporterede våben. I Afrika f.eks. er Togo og Burkina officielle slutbrugere af våben fra Bulgarien, mens de faktisk sluses videre til Liberia og oprørerne i Sierra Leone. Europa skal slå til lyd for strengere kontrol med og straf til denne type transferlande. Spredningen af lette våben er i øvrigt ikke kun et problem for den tredje verden. Våbenbesiddelsen stiger også i Europa og Nordamerika. Halvdelen af alle amerikanske familier har et våben. Selv om det ofte er lovlige våben, forårsager de lige så stor skade som f.eks. i sidste uge i Californien. Derfor skal FN-konferencen også kunne diskutere problematikken omkring lovlige håndvåben, og Europa skal slå til lyd for et totalforbud imod våbenreklame.
Hr. formand, FN-medlemsstaterne står over for et vanskeligt dilemma. De skal vælge mellem enten våbenindustrien og de økonomiske interesser eller menneskelig sikkerhed, stabilitet og fred. Vi forventer, at det svenske formandskab styrer det forberedende møde i den rigtige retning, og at det belgiske formandskab træffer de rigtige valg på konferencen.

Liikanen
. (EN) Hr. formand, EU er forpligtet til at bekæmpe ukontrolleret ophobning af lette våben i mange dele af verden. I EU's fælles aktion om lette våben foreslås vedtagelse af en række foranstaltninger til styrkelse af tilliden, herunder foranstaltninger til fremme af øget gennemsigtighed og åbenhed. Unionen vil også yde økonomisk og teknisk bistand til lande, internationale organisationer og ngo'er, der anmoder om støtte til disse foranstaltninger.
En række projekter, der udspringer af den fælles aktion, er undervejs eller under overvejelse. Den økonomiske gennemførelse af disse projekter udføres af Kommissionen. EU tillægger den kommende FN-konference om ulovlig handel med lette våben stor betydning. Der var nogle fremskridt under det andet forberedende udvalgsmøde, men der er stadig mange vigtige spørgsmål, som skal behandles.
Vi går ind for det reviderede forslag til handlingsprogram, som blev forelagt af formanden for det forberedende udvalgsmøde, og som er et godt grundlag for yderligere drøftelser. Vi vil fortsat konsultere vores partnere under den forberedende proces og arbejde tæt sammen med henblik på vedtagelse af politisk og juridisk bindende instrumenter samt omfattende internationale programmer for tiltag i forbindelse med lette våben.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.

Katastrofer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende beslutningsforslag:
Oversvømmelser i Mozambique - B5-0176/2001 af Miranda, Boudjenah og Vinci for GUE/NGL-Gruppen om oversvømmelser i Mozambique;
B5-0190/2001 af Marinho, Seguro og van den Berg for PSE-Gruppen om oversvømmelser i Mozambique;
B5-0210/2001 af Maes for Verts/ALE-Gruppen om oversvømmelser i Mozambique;
B5-0220/2001 af Queiró og Ribeiro e Castro for UEN-Gruppen om oversvømmelser i Mozambique;
B5-0228/2001 af Cunha, Coelho, Johan Van Hecke og Bastos for PPE-DE-Gruppen om oversvømmelser i Mozambique.
Humanitær katastrofe i Mongoliet- B5-0191/2001 af van den Berg og Lage for PSE-Gruppen om den humanitære katastrofe i Mongoliet;
B5-0193/2001 af Dupuis, Pannella, Bonino, Dell'Alba, Turco, Della Vedova og Cappato for TDI-Gruppen om den økonomiske og humanitære katastrofe i Mongoliet;
B5-0211/2001 af Staes for Verts/ALE-Gruppen om den humanitære katastrofe i Mongoliet;
B5-0229/2001 af Maat og Posselt for PPE-DE-Gruppen om den humanitære katastrofe i Mongoliet.
Oversvømmelser i Mozambique

Miranda
Hr. formand, endnu en gang og ligesom sidste år står vi over for alvorlige oversvømmelser i Mozambique, der har betydet mange omkomne og enorme materielle skader. Og endnu en gang ønsker vi at give udtryk for vores solidaritet med befolkningen, hvor vi appellerer til Fællesskabet og medlemsstaterne om at øge nødhjælpen til landet. Jeg vil gerne benytte lejligheden til at nævne, at kommissær Poul Nielson straks stillede sig til rådighed for Udvalget om Udvikling og Samarbejde med oplysninger i denne sag, og i særdeleshed den meddelelse, som han har givet om ekstraordinær bistand til Mozambique.
Alligevel vil jeg gerne fremhæve, at man skal finde frem til hurtigere måder at koordinere i større omfang og mere effektivt mobilisere ressourcerne på, især fra medlemsstaternes side, så der kan gribes ind i nødsituationer som den aktuelle og særlig sikres, at der kan foregå evakuering af de ramte befolkninger og dem, der risikerer at blive det. Sluttelig vil jeg gerne henlede opmærksomheden på, at der snarest muligt må ske en annullering af Mozambiques gæld.

Marinho
Hr. formand, de initiativer, som nogle portugisiske medlemmer, deriblandt jeg selv, har taget med henblik på denne fælles beslutning, har allerede fået nogle positive virkninger. For det første selve den fælles beslutning og for det andet den finansielle bistand, som Kommissionen har stillet i udsigt. Ulykkeligvis, hr. formand, har vi endnu en gang på vores dagsorden en katastrofe, som har ramt det unge demokrati i Mozambique. Efter en borgerkrig, som gjorde det af med en betragtelig del af befolkningen og efterlod landet i den dybeste elendighed, ser vi nu magtesløse til, når naturens ødelæggelser vedbliver med at plage dette folk. Landet står over for en meget bekymringsvækkende situation. Zambezi-floden har ganske vist en stabil vandmængde, men det kan ændre sig hvert øjeblik, det skal være, på grund af den nedbør, der er faldet, eller som kan forudses at ville komme. Cabora Bassa-dæmningen er nær sit mætningspunkt, og nedbøren vil kunne forværre situationen. At opretholde minimumsbetingelser for overlevelse kræver omgående foranstaltninger både i form af fødevarehjælp, ly, rednings- og genopbygningsudstyr samt lægemidler. Udsendelse af sundhedspersonale er særdeles påkrævet, da de første tegn på epidemier som malaria og dysenteri er opdaget i befolkningen.
Hvis befolkningens umiddelbare behov skal kunne tilfredsstilles, er der imidlertid en lang række vanskeligheder at overvinde, for broer og jernbaner står under vand. Det er nødvendigt at anvende helikoptere, som Mozambique råder over, men langt fra i et tilstrækkeligt antal. EU, og særlig Kommissionen, må spille en særdeles vigtig rolle i gennemførelsen af nødhjælpsprogrammerne, hvilket jo er en meget væsentlig side af EU's udenrigspolitik. De 2 millioner euro, der allerede er stillet til rådighed, er et godt indicium på Kommissionens samarbejdsvilje, men de er klart utilstrækkelige til at klare de behov og problemer, som landet står over for. Det, som vi til syvende og sidst beder om, er, at vores fælles beslutning forstås af Kommissionen og læses af Rådet i den mest omfattende og solidariske mening overhovedet.

Maes
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er skræmmende. Et land som Mozambique, som allerede har været ude for så mange ulykker, rammes nu for anden gang af store oversvømmelser. På ny viser det sig, at nødhjælpen ikke kommer frem i tide, at mange mennesker ikke kan evakueres i tide, og desuden er det spørgsmålet, hvordan sådan et fattigt land kan komme ovenpå igen efter denne katastrofe.
For et par år siden kunne vi glæde os over den hurtige økonomiske genrejsning i nogle dele af Mozambique, men indlandet er så ufatteligt fattigt - befolkningen har slet ingenting - at det er en skandale, at en række lande stadigvæk ikke vil eftergive Mozambiques gæld. Jeg mener, at Europa i den forbindelse skal være et eksempel. Landet behøver ikke at betale gælden. Det skal allerede betale et så stort offer til naturen, at det er nødvendigt med størst mulig solidaritet.

Queiró
Hr. formand, kære kolleger, ja, det ser ud som en cyklus, for i morgen er det præcis et år siden, at vi her i Parlamentet stemte om et beslutningsforslag om samme emne: oversvømmelserne i Mozambique. Vi lægger igen hovedvægten på de ramte befolkninger, som denne gang især befinder sig i provinserne Tete, Sofala og Zambezi, med tusinder af døde og forsvundne, omkring 1 million, der er berørt, og næsten 100.000, der har måttet flygte. Lidelserne er enorme for disse mennesker, som allerede er meget svækkede, og problemerne er særdeles alvorlige: mangel på drikkevand, fødevarer og brændstof samt truende epidemier.
EU må derfor udtrykke sin solidaritet med Mozambique, men det må ikke kun blive ved ordene, og vi må ikke glemme befolkningens indsats, den befolkning, der under store omkostninger har været i gang med at befæste sin overgang til demokrati, en proces, der endnu langt fra er overstået. I denne sammenhæng vil jeg gerne pege på det, der står sidst i punkt 5 i den fælles beslutning, som vi skal stemme om, og som drejer sig om at sikre, at der er de nødvendige betingelser til stede for, at hjælpen når frem til rette modtager. Det er et krav, som vi er forpligtet til at stille. Det er en ret, som den, der behøver hjælp, har. At være solidarisk må være vores mål, at hjælpe effektivt må være vores forpligtelse.

Bastos
Hr. formand, endnu en gang er befolkningen i Mozambique ramt af frygtelige oversvømmelser. En halv million er berørt, mere end 80.000 har måttet forlade deres hjem, og der er hundreder af døde og forsvundne samt meget store materielle skader, især i provinserne Tete, Manica, Sofala og Zambezi. Ud over at have ødelagt infrastrukturen har disse oversvømmelser medført mangel på drikkevand og fødevarer, ligesom der er reel fare for epidemier lige så byrdefulde og dødelige som oversvømmelserne selv. Denne katastrofes dramatiske og gigantiske omfang overstiger langt de lokale myndigheders isolerede, men effektive indsats for at løse de alvorlige økonomiske, sociale og sundhedsmæssige problemer, især fordi Mozambique i forvejen er et land, der har brug for hjælp.
EU og særlig Europa-Parlamentet må ikke se med ligegyldighed på denne tragedie og må heller ikke udtrykke sin deltagelse blot med en simpel erklæring om solidaritet. Vi appellerer derfor til Kommissionen og medlemsstaterne om at styrke deres nødhjælp til Mozambique, og vi beder dem om at samordne deres hjælp med tredjelande og med internationale organisationer. Vi anmoder medlemsstaterne om, at de i Rådet og sammen med Kommissionen definerer et program for strukturstøtte til Mozambique. Vi beder endelig det internationale samfund om ikke at spare på anstrengelserne, hvad angår de menneskelige og materielle ressourcer, om så hurtigt som muligt at mobilisere den meget påtrængende nødhjælp og om at vedtage økonomiske og finansielle foranstaltninger, der kan bidrage til genopbygningen af de ramte områder og af Mozambiques økonomi, som har lidt et meget hårdt slag.
Humanitær katastrofe i Mongoliet

Lage
Hr. formand, billederne fra dette fjerne land, Mongoliet, med kun 2,7 millioner indbyggere fordelt på et umådeligt territorium på 1,5 millioner km2, udsat for iskolde vinde, med en fortvivlet befolkning af hyrder, der venter det værste, og med deres dyr, som er ved at dø af sult og kulde, disse billeder, som når os via fjernsynet, er gribende og bevægende. Der må aldeles omgående ydes støtte og hjælp til dette halvt mytiske land, der har formået det mirakel at indføre demokrati under så tilsyneladende ugunstige vilkår. Ud over værdien i sig selv af udviklingsbistand og umiddelbar hjælp til Mongoliet, til dets mennesker og dyr, må vi støtte en usædvanlig demokratisk udvikling, som viser, at demokratiet ikke kender grænser af hverken fysisk eller geografisk, religiøs eller kulturel art, ligesom det heller ikke kender grænser, der er betinget af anderledes leveformer, eftersom en del af landets befolkning fører en tilværelse som nomader. Her er en god sag, hr. formand og kære kolleger, for Kommissionen og for EU.

Dupuis
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Lage sagde det før mig, Mongoliet er helt afgjort det land blandt landene fra det tidligere Sovjetunionen, der har gjort størst fremskridt med hensyn til forstærkning af demokratiet og retsstaten, og desværre ser det også ud til, at det er et land, der glemmes lidt af guderne. Det har faktisk i vinteren 1999-2000 haft ekstremt hårde vejrforhold med temperaturer ned til -50º. Disse vejrforhold har gentaget sig i år med i mellemtiden tørke sidste sommer. Alt dette har forårsaget flere millioner stykker kvægs død. Kvæg er Mongoliets vigtigste ressource, og De har uden tvivl i le Mondes eftermiddagsudgave i går læst, at ud over disse plager er Mongoliet ramt af mund- og klovsyge. Man kan sagtens forestille sig, hvilke skader det kan fremprovokere i et land, hvis økonomi hovedsageligt bygger på opdræt.
Kommissionen havde under punkt 8 i sidste års lovgivningsprogram forpligtet sig til at tildele nødhjælp af betydelig størrelse til Mongoliet. Det har den kun gjort meget delvist indtil nu. Den har kun sendt et par hundredtusinde dollars, der lægger sig til et par andre hundrede tusinde dollars fra andre givere, herunder Israel og Folkerepublikken Kina. Behovene beløber sig til 8 millioner dollars. Det haster derfor med, at Kommissionen gør en indsats, der står mål med den plage, med den katastrofe, som Mongoliet i dag er ramt af.

Staes
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, engang var hele verden meget bange for de mongolske nomadehære under ledelse af Djengis Khan. I dag er de fjerneste slægtninge til disse frygtede horder dømt til stor fattigdom. To frygtelige vintre i træk betyder sandsynligvis enden på en hyrdenation og den økonomiske udvikling i Mongoliet. Jeg håber, at denne debat gør op med det internationale samfunds ligegyldighed.
Midt i januar modtog jeg og hr. Maat Mongoliets premierminister. Vi var imponerede over den åbne og bestemte måde, som han henvendte sig til Parlamentet på. Jeg vil gerne minde Kommissionen om Parlamentets ønske fra forrige år om at give Mongoliet den nødvendige bistand. Hr. kommissær, jeg anmoder Dem om at yde Mongoliet mere strukturel hjælp og økonomisk bistand gennem ECHO og Tacis. Det ville jeg være taknemmelig for.

Maat
Hr. formand, Mongoliet udvikler sig til Centralasiens demokratiske perle. Uden olie eller andre råstoffer forsøger det at erhverve sig en plads i den nye globaliserede økonomi. Landet manifesterer sig på sportsområdet, som for nylig i mit eget land under skøjteløbene, og kan godt klare politiske jordskred, som det viste sig ved det seneste valg.
I den hårde kamp om en plads i verden er landet for andet år i træk blevet ramt af ekstrem kulde efter en for tør sommer. Hundredtusinder af familier og 12 millioner kvæg trues af sultedøden. Det problem er forværret, fordi Mongoliet tidligere leverede meget oksekød til bl.a. Rusland og Finland. Finlands tiltrædelse til EU lukkede for en stor del det finske marked, og den store europæiske fødevarehjælp til Rusland satte også Mongoliet ud af spillet på det marked.
EU skylder altså Mongoliet noget. ECHO-midlerne er på deres plads her, og det ville klæde EU, hvis der blev anvendt flere Tacis-midler til fremme af denne demokratiske sjældne fugl i Centralasien. Også i demokratisk henseende vil et godt eksempel føre til noget godt.
Jeg vil endvidere gerne vide, hvad Kommissionen konkret vil foretage sig med hensyn til ECHO-midler, ekstra midler, nødhjælp, men også og især med henblik på det demokratiske incitament, måske foregribende budgettet for 2002, for dette land ved at stille ekstra penge til disposition via Tacis-programmet? Jeg føler mig i godt selskab med hr. Staes, men også med hr. Wiebenga, der ligeledes gør en indsats for denne region. Hvad det angår, hr. kommissær, kan De i dag gøre mange mennesker lidt gladere.

Formanden
Jeg var også imponeret over Mongoliets vicepremierministers beslutsomhed og demokratiske velvilje. Jeg modtog ham på vegne af fru Fontaine.

Liikanen
. (EN) Hr. formand, med henblik på oversvømmelsen i Mozambique følger Kommissionen udviklingen. Kommissionen er meget bekymret for de mange fordrevne mennesker og tab af menneskeliv, og jeg er enig i meget af det, De sagde: Landet har allerede lidt mere end rimeligt i de sidste mange år.
ECHO er i tæt kontakt med Kommissionens delegation i Mozambique, regeringen og ngo'er i landet. Kommissionens vurdering bekræfter, at der er et behov for yderligere humanitær hjælp i Mozambique. Der iværksættes i øjeblikket støtte for ca. 2 millioner euro. Situationen overvåges nøje. Kommissionens tiltag egner sig bedst til hjælpefasen fremover, da det er mest hensigtsmæssigt, at eftersøgnings- og redningsarbejdet udføres af luftvåben fra Sydafrika og Mozambique på grund af afstanden. Kommissionen vil kunne hjælpe efter den indledende fase. Nabolande som Malawi, Zambia og Zimbabwe påvirkes også af unormalt voldsom regn. Situationen i Mozambique vil fortsætte i adskillige uger endnu, da der stadig udledes vand fra damme i Kariba og Cabora Bassa.
Mangelen på fødevarer vil formentlig fortsætte indtil efteråret i år, selv hvis der ikke kommer mere regn. Verdensfødevareprogrammet sørger allerede for føde til 80.000 mennesker og forventer at sørge for føde til 150.000. Kommissionen tildelte en hjælpepakke på 73,5 millioner euro til genopbygningsprogrammet efter oversvømmelserne i 2000, herunder et samlet beløb på 10 millioner euro fra ECHO-midler. Der er tildelt 63,5 millioner euro, hvoraf 23 millioner allerede er fordelt.
Med hensyn til Mongoliet har ECHO i henhold til sit mandat ydet humanitær hjælp til de mennesker, der lider under de ekstreme vejrforhold i Mongoliet, der har hersket siden sidste år. ECHO tildelte sidste år næsten 2 millioner euro til nødhjælp for at opfylde de grundlæggende fødevarebehov for de mest udsatte familier, der led under Mongoliets strenge vinter i 1999-2000 og efterfølgende sommertørke. I 2001 har ECHO som reaktion på Mongoliets appel om international hjælp og baseret på vurderingen af behov for humanitær hjælp udarbejdet af FN's Organisation for Ernæring og Landbrug og Røde Kors fremlagt et beslutningsforslag om nødfinansiering på 1 million euro. Dette beslutningsforslag, der afventer vedtagelse, vil sørge for fordeling af fødevarer, landbrugshjælp og lægemidler til de hårdest ramte områder. Bistanden leveres af Røde Kors og to ECHO-partnere, Red Barnet fra Det Forenede Kongerige og Premier Urgence fra Frankrig. ECHO overvåger nøje den generelle situation i landet for at afdække yderligere behov for humanitær bistand.

Formanden
Jeg giver ordet til hr. Maat.

Maat
Hr. formand, jeg vil ikke genoptage debatten, men parlamentsmedlemmerne stillede en række klare spørgsmål om strukturelle investeringer med flere Tacis-midler, bl.a. på grund af den særlige demokratiseringsproces, som udvikler sig i Mongoliet. Kommissæren har ikke svaret på dem. Jeg mener, at Parlamentet har krav på, at han kort kommer ind på dette.

Formanden
Jeg ser på kommissæren, idet vi ikke er i tidsnød. Jeg ser, at kommissæren kort vil behandle dette punkt.

Liikanen
. (EN) Hr. formand, jeg har slet intet hastværk. Jeg er her hele aftenen. Men jeg vil videregive de irrelevante spørgsmål, hvortil jeg ikke kan - lad os sige - improvisere et svar, til dem af mine kolleger, der er ansvarlige for disse emner, og de vil derefter besvare de ærede medlemmers spørgsmål.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 18.30.
(Mødet udsat indtil kl. 17.30 )

Vedtægten for medlemmernes medarbejdere
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (B5-0010/2001) af Rocard for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender til Kommissionen om Kommissionens forslag vedrørende vedtægten for medlemmernes medarbejdere.
Jeg vil gerne bede forfatteren til denne forespørgsel, hr. Rocard, om at indføre os i emnet.

Rocard
Hr. formand, hr. kommissær, i henhold til Europa-Parlamentets forordning er Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender kompetent "med hensyn til beskyttelse af leve- og arbejdsvilkår og herunder arbejdsmiljø". Denne smukke definition giver os derfor lov til at undersøge vores medarbejderes situation. Ja, den pålægger os det ligefrem. Det skulle være mærkeligt, om det udvalg, som jeg har æren af at være formand for, er kompetent for alle arbejdstagere i Europa på nær medarbejderne i Europa-Parlamentet. Det er i øvrigt den mærkværdige situation, vi har kendt hidtil.
Dog lå det os meget fjernt at misbruge Europa-Parlamentets specifikke organers kompetencer! Det er grunden til, hr. kommissær, da vi afholdt prøve for medarbejdernes repræsentanter, at vi gjorde det under tilstedeværelse af og i samarbejde med næstformand Onesta, der af Europa-Parlamentets Præsidium har fået til opgave af følge op på disse problemer. Beskæftigelseudvalget vil gerne yde sit bidrag til eftersøgningen på kreative løsninger. Størstedelen af vores kolleger kender udmærket de problemer, som vores medarbejdere støder ind i, lige fra usikre arbejdsforhold til vanskeligheder ved retlig integration på det belgiske territorium, hvor mange af dem bor.
Europa-Parlamentets Præsidium har allerede taget en uundgåelig intern beslutning, der skal gøre forvaltningen af sekretariatstillægget mere gennemsigtig. Dette punkt figurerede i hr. Onestas betænkning. Jeg hylder denne beslutning. Den gør det muligt for medarbejderne at nyde godt af en lovformelig arbejdskontrakt, social dækning - ikke alle havde en sådan - og en arbejdsskadeforsikring. Men der er andre uløste problemer. De går hovedsageligt på parlamentsmedlemmernes medarbejderes specifikke situation. De er de fakto arbejdstagere i grænseområder uden at have de rettigheder, der følger med.
Det er grunden til, at den ekspertbetænkning, der er bestilt af Europa-Kommissionen, havde påtænkt at anvende den eksisterende EU-lovgivning med hensyn til fri bevægelighed og deri integrere parlamentsmedlemmernes medarbejderes specifikke situation. Dette spor forekommer at være både realistisk og fornuftigt. Det er realistisk, fordi den famøse forordning 1408/71 - alle vores kolleger i Parlamentet kender den - der giver regler for bl.a. arbejdstageres, studerendes og pensioneredes frie bevægelighed - ikke er en lovtekst, der for altid er støbt i marmor. Den har i over fem år af Rådet været underlagt et simplificerings-, afstøvnings- og forbedringsarbejde, der burde afsluttes - det er i hvert fald, hvad Europa-Parlamentet håber på - under det belgiske formandskab.
I år bliver vi præsenteret for ændringer af denne lovtekst. Under sidste mødeperiode har jeg endda kunnet forstå, at et stort antal af vores kolleger ønskede en gennemgribende reform af denne lovtekst, mere end tekniske forbedringer. Vi har dog godkendt den sidste ændring, som Rådet og Kommissionen havde anmodet om sammen i februar. Sagt på en anden måde kunne denne lovtekst sagtens blive ændret og tilpasset medarbejdernes situation, og den kunne gøre det muligt for dem at vælge tilhørsland med hensyn til socialt bidrag og sikre deres øvrige rettigheder til social sikring.
Dette realistiske spor er også fornuftigt. Rådet ønskede, at Parlamentet skulle reformere sit forhold til medarbejderne i al gennemsigtighed. Dette første skridt er blevet fuldendt med den beslutning, jeg nævnte. Det lægger ikke op til at komme ind på skattespørgsmålene. Anvendelsen af forordning 1408/71 påbyder det ikke. O.k.! Rådet ville ikke give medarbejderne status som tjenestemænd. Vores anmodning sigter ikke mod dette, den er meget anderledes. Den sigter bare mod at garantere deres grundlæggende rettigheder til social sikring. Sagt på en anden måde er alle betingelser i dag samlet for, at der kan gøres afgørende fremskridt på dette område, og, hr. kommissær, det er grunden til vores spørgsmål til Kommissionen, idet denne altid har udtrykt sin vilje til at gøre fremskridt på dette område side om side med Parlamentet. Kommission tager det politiske initiativ, men vi anmoder den i dag om at bruge det og formelt stille et ændringsforslag til forordning 1408/71 for at tilføje et enkelt afsnit, der skal omhandle medarbejdernes situation. Derefter er det op til Rådet at påtage sig sit ansvar og at fastholde eller ikke at fastholde vores medarbejdere og os selv i en situation med retlig og social uvished.
Parlamentet er allerede internt begyndt at arbejde på dets indførelse. Resten afhænger af den normale lovgivningsprocedure. Det er op til Kommissionen allerede nu at stille et forslag, så Parlamentet kan afslutte sit arbejde for at nå frem til en intern regelfastsættelse for at kunne behandle spørgsmålet om medarbejderne.
Dette retfærdiggør altså vores spørgsmål til Kommissionen. Inden for hvilken frist, hr. kommissær, vil denne uundværlige lovtekst blive foreslået? Den bedste løsning ville være, før det belgiske formandskab begynder, eftersom vores medarbejdere arbejder i Belgien. Det er en sag, der haster, for den vedrører også etikken og Parlamentets billede udadtil.

Liikanen
Kommissionen tillægger sagen om vedtægten for medlemmernes medarbejdere stor betydning. I 1988 udarbejdede Kommissionen med Parlamentets godkendelse et forslag til ændring af betingelserne for ansættelse af andet personale, så Parlamentets medarbejdere kunne få status som hjælpeansatte. Jeg var den kommissær, der havde ansvaret for dette område på det tidspunkt.
Det ville have sikret lige behandling for medarbejdere med hensyn til løn, ansættelsesforhold og beskatning og mulighed for et socialsikringssystem. Som De ved, blev forslaget imidlertid ikke accepteret af Rådet.
Kommissionen iværksatte efter aftale med Europa-Parlamentet og Rådet en ekspertundersøgelse med forskellige løsningsmodeller, der ville være forenelige med EU-lovgivningen og medarbejdernes og parlamentsmedlemmernes interesser. Eksperterne foreslog, at et af aspekterne af medarbejdernes retsstatus kunne behandles i henhold til et andet EU-instrument, nemlig forordning 1408/71, som koordinerer medlemsstaternes socialsikringsordninger. Medarbejderne dækkes allerede af denne forordning, og det bringer dem principielt ind under socialsikringssystemet for den medlemsstat, for hvilken de arbejder.
Næstformand Onesta har kontaktet min kollega, kommissær Diamantopoulou, og foreslået, at Kommissionen udarbejder et forslag til Rådet og Parlamentet om en ændring til forordningen, som giver medarbejdere mulighed for at vælge mellem den medlemsstat, som de arbejder for, den medlemsstat, hvor de sidst var forsikret, eller den medlemsstat, som de tilhører. En lignende mulighed eksisterer allerede for institutionernes ansatte.
En sådan ændring vil kun løse en meget specifik og lille del af medarbejdernes retsstilling og vil ikke udelukke dem fra de nationale loves forpligtelser vedrørende arbejdsforhold, beskatning og socialsikring. Kommissionen har imidlertid forpligtet sig til at finde løsninger, der er i både medarbejdernes og parlamentsmedlemmernes interesse. Den foreslåede ændring kan faktisk klarlægge medarbejdernes retsstilling med hensyn til socialsikringsrettigheder. Anvendelse af forordning 1408/71 ved denne kategori af arbejdstagere giver stadig nogen usikkerhed, som kan fjernes med ændringen. Når først de har truffet et valg, bør der ikke være nogen usikkerhed om, hvilken medlemsstat de er underlagt.
Det virker fornuftigt at afvige fra de generelle regler i forordningen i forbindelse med personer, der arbejder på midlertidig basis for medlemmer af EU-institutionerne, som f.eks. hjælpeansatte. I mit daværende udkast udtalte jeg, at Kommissionen om kort tid har i sinde at forelægge Parlamentet og Rådet forslaget til ændring af forordning 1408/71. Hvis man spørger, hvad "kort tid" betyder, kan jeg sige, at det vil være inden sommer. Det betyder, at der kan træffes en afgørelse om dette spørgsmål under det belgiske formandskab.

Posselt
Hr. formand, siden 1979, siden det første direkte valg, har jeg deltaget i alle Europa-Parlamentets plenarmøder, det vil sige her i Strasbourg fra mandag til fredag, heraf 15 år som medarbejder for vores uforglemmelige kollega Otto von Habsburg og nu syv år som parlamentsmedlem. Tidligere beskæftigede jeg mig med dette emne som avisjournalist. Jeg mener altså, at jeg kender emnet fra alle de tre sider, som udviser stort engagement her. Derfor skal det hilses velkomment, at vi med vores provisoriske ordning har fundet frem til nogle bestemmelser, som på den ene side bevarer fleksibiliteten og på den anden side giver sikkerhed og også accepteres af Revisionsretten som et fornuftigt og bæredygtigt system, selv om jeg mener, det er problematisk, at man ændrer forretningsgrundlag midt i en periode. Jeg mener, at det egentlig altid bør afklares i begyndelsen af en periode.
Nu handler det om den endegyldige vedtægt for medlemmernes medarbejdere, og vi hilser naturligvis en sådan vedtægt for medlemmernes medarbejdere velkommen. Jeg vil dog gerne advare mod overbureaukratisering og manglende fleksibilitet. Der forlyder rygter om, at alle medlemmernes medarbejdere så at sige bliver underkastet belgisk lovgivning. Det ville ikke alene være problematisk for de mange medarbejdere i vores valgkredse, fordi det netop gælder om at styrke forbindelsen til valgkredsene, det ville heller ikke være i overensstemmelse med Europa-Parlamentets arbejdsstruktur, for Parlamentet har i henhold til Rådets afgørelse sæde i Strasbourg og afholder sine plenarmøder her. Altså er det for parlamentsmedlemmer fra f.eks. Sydtyskland og Frankrig ofte mere hensigtsmæssigt at beskæftige en medarbejder for Strasbourg og for den pågældende valgkreds end at hente Bruxelles-medarbejderen til Strasbourg.
Parlamentet har sæde i Strasbourg. Altså er det ufornuftigt at underkaste medarbejdere, der arbejder her, belgisk lovgivning. Bruxelles er en vigtig arbejdsby, men det er jo kun en arbejdsby som f.eks. Luxembourg. Derfor mener jeg, at systemet skal udformes fleksibelt, at der skal være valgfrihed, som både tilgodeser Parlamentets tre arbejdsbyer og sædet i Strasbourg samt tager højde for nødvendigheden af, at der ydes et stykke arbejde i valgkredsene. Derfor mener jeg, at Rådet, Kommissionen og Parlamentet skal finde en ordning, der giver vores medarbejdere sikkerhed, men som, som sagt, tager højde for Parlamentets specifikke arbejdsbetingelser, som Parlamentet jo ikke selv har fastlagt, og gør det muligt for parlamentsmedlemmerne at sørge for eller skabe en ordning i henhold til lovene i den medlemsstat, de er valgt i, en ordning, der tager højde for både deres arbejde, deres arbejdsstruktur og konceptet i deres arbejde og vores medarbejderes berettigede sociale interesser.

Gillig
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg tror for det første, at vi kan glæde os over her i salen i dag at kunne tage et spørgsmål op, som har været pinefuldt alt for længe. Hvordan kan man undgå at være overrasket over denne mangel på kompetence til at løse problemet med de usikre arbejdsforhold, som angår vores medarbejdere, mennesker, der bistår os i det daglige, når vi har kompetence til at lave love for visse aspekter i arbejds- og levevilkårene for alle borgerne i de 15 EU-stater?
Det drejer sig faktisk om at finde løsninger på væsentlige og grundlæggende problemer, der vedrører social sikring, arbejdsmæssige vedtægter, arbejdsulykker og alle disse spørgsmål om social dækning, som vi kender godt nok til at kunne behandle dem for alle arbejdstagerne i de 15 EU-lande.
Det drejer sig ligeledes om at gøre en indsats omkring klarlæggelsen af definitionen af deres arbejdsvilkår, hvilket snarere hører ind under interne møder, det er jeg enig i. Dette spørgsmål har i lang tid været rejst af vores politiske gruppe, men også af andre grupper, som vi lige har mindet Dem om.
I den forudgående valgperiode var forslagene til formalisering af en vedtægt stødt imod Rådets tilbageholdenhed med hensyn til at overgå til tjenestemandsansættelse og indbefatte problemets skattemæssige dimension.
Men jeg tror, at vi i dag ikke skal tage fejl af vores mål. I dag figurerer disse krav ikke længere på dagsordenen på den måde. Det er klart, at vi ikke ønsker at gøre vores medarbejdere til fællesskabstjenestemænd, ligesom det ville være malplaceret at knytte spørgsmålet om medarbejdernes vedtægt til spørgsmålet om parlamentsmedlemmernes status.
Hvilken interesse har man i at komplicere, om kap forekommer det mig, et spørgsmål, hvis betingelser er så klare, så berettigede, som Michel Rocard så fint udtrykte det, og som der kan findes løsninger på takket være procedurer, som vi kender så udmærket, og som er tilgængelige og enkle?
Den sande udfordring ved dette her er i dag at finde ud af, på hvilken måde Kommissionen vil tilegne sig det arbejde, som den har bedt en ekspert om at udføre omkring dette spørgsmål. Ganske vist er de nylige beslutninger truffet af Europa-Parlamentets Præsidium, leveringen af lovformelige kontrakter, dokumentation for medlemskab af en social sikringsordning og forsikring i tilfælde af arbejdsulykker, gode beslutninger, men de udtømmer ikke hele emnet, og det er meget vigtigt f.eks. at kunne kontrollere de indsamlede oplysninger.
Men det forslag, der er stillet om at betragte vores medarbejdere som rigtige arbejdstagere i grænseområder og følgelig at kunne anvende forordning 1408/71, som man kan nøjes med at udvide med et punkt, for at de er omfattet deraf, forekommer mig at være fuldt ud tilpasset.
Hr. kommissær, vores medarbejdere venter på, at Kommissionen spiller sin rolle som initiativtager på dette område. Det næste belgiske formandskab ville gøre sig selv ære ved at fuldende denne sag, men De har lige fortalt os, hr. kommissær, at der vil blive stillet forslag inden sommeren. Det takker vi Dem for, vi venter på dem. Vi takker Dem i særdeleshed for samtlige medarbejdere i Europa-Parlamentet.

Attwooll
Hr. formand, hr. kommissær, kolleger, hvis jeg må starte med en personlig bemærkning, er det nu næsten to år siden, at jeg under min valgkamp understregede behovet for en tilstrækkelig vedtægt for medlemmer og deres medarbejdere. Det er ganske enkelt pinligt at skulle indrømme over for offentligheden derhjemme, hvor langsom denne proces har været med hensyn til begge vedtægter. Jeg er mest flov over vedtægten for medarbejderne, da det er en sag, hvor vi som parlamentsmedlemmer er direkte ansvarlige for spørgsmål, der påvirker andres liv.
Min gruppe er Kommissionen taknemmelig for dennes henvendelse til professor Vandersanden og for de forslag, som han har udarbejdet. Vi har endnu ikke drøftet hans omfattende forslag om Parlamentets egen forretningsorden i detaljer. Derfor er vi muligvis heller ikke enige i alle detaljer i forslagene. Vi mener dog, at hans metodologi, der skelner mellem det, der kan opnås med disse regler, og det, der faktisk kræver lovgivning, er et lovende fremskridt.
Vi glæder os over resultaterne i forbindelse med trialogen og Kommissionens erklæring i dag om at udarbejde forslag til revision af forordning 1408/71. Vi vil dog gerne tilføje, at den ordning, som vi vedtager, skal have visse egenskaber. Den skal for det første være enkel. Den skal både være enkel i sin udformning og i administrationen heraf. For det andet skal der være retssikkerhed. Det betyder, at ordningen skal være omfattende i sin dækning af beskæftigelsesforholdet. Det behøver ikke at medføre ufleksibilitet eller ensartethed. Det betyder blot, at alle medarbejdere skal være tilstrækkelig dækket, f.eks. i forbindelse med ulykker, der sker på arbejdspladsen.
For det tredje skal den være gennemsigtig. Det er min egen personlige holdning, at vi skal have et system, hvor der er lige løn for lige arbejde. Men da medarbejderne kan være ansat forskellige steder og have meget forskellige opgaver, kan det være vanskeligt at opnå. Vi bør dog i det mindste forsøge at sikre, at ingen ligger under et specificeret minimum, og at årsagerne til differentiering er tydelige. Jeg mener, at der i det lange løb ikke vil være nogen erstatning for en god vedtægt, men nu har vi i det mindste nogle retningslinjer. Jeg håber, at vi følger dem så hurtigt som muligt.

Formanden
Hvis De ikke allerede ved det, vil jeg gerne meddele Dem, at næstformanden for Præsidiet, hr. Onesta, har fået til opgave på Præsidiets vegne at fremme vedtægten for medlemmernes medarbejdere. Jeg vil gerne, uden at foregribe hans ord, sige, at vi alle er meget tilfredse med det engagement, han personligt udviser i denne sag. Derfor er vi nu meget spændt på, hvad hr. Onesta har at sige til os.

Onesta
Tak, hr. formand, og tak til Dem, Michel Rocard, for takket være Deres rolle som formand for specialudvalg at bære Parlamentets ord i Deres retning, hr. Kommissær, for det er klart, at med hensyn til denne vedtægt er vi først lige kommet frem af mørket. Efter at Parlamentet har eksisteret i så mange år, prøver vi stadig at løse dette problem, som vi burde have slettet af vores kalender for mange år siden.
De har fortalt os en god nyhed. Farten sættes op. Det kan vi alle glæde os over. Hvordan ser forholdene ud på nuværende tidspunkt? Rådet har anmodet os om at opgive at ansætte medarbejderne som tjenestemænd. Det er gjort. Vi har fjernet det dokument fra forhandlingsbordet, der havde skabt så mange problemer for Rådet. Rådet har anmodet os, Parlamentet, om at fjerne enhver skattemæssig dimension fra denne sag. Det er gjort, og medarbejderne erkender selv, at de er parate til at opgive dette punkt på betingelse af, at de får en ordentlig vedtægt.
Rådet har ligeledes anmodet os om at gøre alle de nødvendige tiltag for at sikre gennemsigtighed, og som vores kolleger har mindet om, er vi i færd med at gøre det. Om nogle uger er der faktisk intet parlamentsmedlem, der kan få adgang til budgetposten for at betale medarbejdere, hvis han ikke forinden har afgivet erklæring til administrationen, og jeg har gjort min pligt som arbejdsgiver her i eftermiddag. Han får altså ikke adgang til sin budgetpost uden forinden at have givet kopi af alle sine lovformelige kontrakter, hvilket er bevis for, at der er fuld social dækning for hans medarbejdere, og at disse er ordentligt beskyttet i tilfælde af arbejdsulykker.
Endelig kan hele EU om nogle uger få at vide, hvad vores medarbejdere hedder. Vi har virkelig tænkt os at komme frem af mørket, for i øjeblikket er der ingen i Parlamentet, der er i stand til at levere denne famøse liste over alle disse mennesker, der dog udfører et uundværligt stykke arbejde for EU's virke.
Så vi er altså nået hertil. Vi har taget de skridt, vi er blevet anmodet om. Vi ville ikke kunne forstå, hvis Kommissionen ikke nu gjorde det, som den hele tiden har sagt, at den ville gøre under vores mange og varierede samtaler, nemlig at den var klar, på det udvalgte tidspunkt, til at tage det afgørende skridt for endelig at give os mulighed for at have et rigtigt retsgrundlag for at kunne gøre fremskridt. Vi ville ikke kunne forstå, når først dette skridt er taget af Kommissionen, hvis Rådet, der hele tiden har sagt til os, om det så har været under finsk, portugisisk, fransk og nu svensk formandskab, at det også var parat, når tiden var inde, til at gøre sin del af arbejdet, ikke gjorde det. Parlamentet har gjort sit. Nu er det op til de øvrige institutioner at gøre deres.
Hvilket stykke arbejde kan gøres? Jeg mener klart nok, at Vandersandens betænkning, som Kommissionen havde bestilt og sendt ud, danner et godt arbejdsgrundlag. At ændre forordning 1408/71 er den rigtige metode, eftersom vi i det tilfælde dér har noget enkelt og sammenhængende for endelig at kunne give vores medarbejdere en vedtægt, der ikke er genstand for nogen forhandling på det lovmæssige plan. Det drejer sig ikke om en forespørgsel om harmonisering af socialsikringssystemerne, men om en simpel koordinering af politikkerne, som denne forordningsændring muliggør.
Kom ikke og fortæl os, at det er vanskeligt, ligegyldigt om der så skal opnås enstemmighed i Rådet, for siden 1997 har det været muligt at lave hele fem ændringer af denne forordning, og hver gang enstemmigt. Giv os et retsgrundlag. I den arbejdsgruppe, som jeg leder, hvor samtlige politiske grupper er repræsenteret, har De kunnet konstatere, at Parlamentet endelig taler om denne sag med én stemme. Vi er her, på tværs af alle politiske grupper, for at bede Dem tage dette afgørende skridt.
Når først De har taget dette afgørende skridt, og, håber vi, Rådet har fulgt Dem, har vi jo ikke af den grund en rigtig medarbejdervedtægt. Der mangler stadig et deontologisk kodeks, en overenskomst og sikkert også et fordelingssystem til at sikre lighed mellem alle medarbejderne, for at de for det samme arbejde får den samme løn, som min kollega fra Den Liberale Gruppe var inde på. Dette lighedssystem kan vi indføre via en fordelingsskasse på parlamentsniveau.
Giv os dette retsgrundlag, og vi gør resten. Vi har brug for dette afgørende skridt. Kollegerne har sagt det. Lovmæssighed, enkelhed, gennemsigtighed og social sikring på højt niveau. Giv os lovmæssighed, og vi sikrer Dem enkelhed, gennemsigtighed og social sikring på højt niveau.

Wurtz
Hr. formand, hr. kommissær, jeg er helt enig med hr. Onesta. I alt for lang tid har parlamentsmedlemmernes medarbejdere arbejdet uden at være beskyttet af en vedtægt. Selv om størstedelen af parlamentsmedlemmerne sikrede dem ordentlige arbejds- og lønvilkår, må vi erkende, at visse af vores kollegers fremgangsmåde gav et lidt dårligt billede af Parlamentet udadtil. Mangelen på kontrol og på gennemsigtighed i forvaltningen af sekretariatstillæggene havde åbnet for misbrug. Og som Jacques Loyau, formand for medarbejdernes forening, beklagede sig over i sin tid, var alt muligt, hvis der ikke var kontrol med dem, der kan finde på hvad som helst, og ulighederne var store.
Den undersøgelse, som medarbejdernes forening stod for for mere end et år siden, havde blottet sløret for en foruroligende situation. 14% af dem havde ingen arbejdskontrakt, 12% af dem havde kun kontrakter som eksterne konsulenter, selv om de arbejdede på fuld tid. 53% af dem havde hverken social dækning eller forsikring i tilfælde af ulykker. Denne undersøgelse har tjent som grundlag for den aktion, der er blevet ledt af parlamentsmedlemmernes medarbejdere og deres forening, som vores gruppe har støttet lige fra starten. De første resultater er opnået i Parlamentet med Præsidiets vedtagelse af ændringen af artikel 14 i bestemmelserne om parlamentsmedlemmernes udgifter og godtgørelser. Som vores formand, Nicole Fontaine, understregede det: "Der er gjort konkrete og betydningsfulde fremskridt i sagen om medarbejderne. De overgangstiltag, der er blevet vedtaget, afspejler Europa-Parlamentets vilje og beslutsomhed med hensyn til mere gennemsigtighed og lighed på dette område."
Disse tiltag, der trådte i kraft 1. januar 2001, har faktisk gjort det muligt at forstærke kontrollen med brugen af sekretariatstillægget og at sikre hver medarbejder en arbejdskontrakt, en sygesikring og en arbejdsskadeforsikring. Dette fremskridt, der er opnået takket være medarbejdernes forenings udholdenhed og vores næstformand Gérard Onestas effektive arbejde, har tjent som grundlag for at indlede forhandlinger med Rådet. Men, som det er blevet sagt, så sagen på trods af vores anstrengelser ud til at stagnere i månedsvis. Det er derfor, at jeg med interesse hører, at der er opnået principiel enighed mellem Kommissionen og Parlamentet om at ændre forordningen om "fri bevægelighed" i den af medarbejderne ønskede retning. Det glæder jeg mig over. Vejen ser nu ud til at være fri til, at vi snart kan opnå den famøse EU-vedtægt, der garanterer medarbejderne en ensartet situation, der stemmer overens med deres arbejde, for at bruge de ord, som Parlamentet havde valgt i sin stillingtagen af 11. marts 1999.

Blokland
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Liikanen, hr. Rocard og hr. Onesta for deres indsats i dag og for alt det arbejde, de har udført indtil nu. Det betyder naturligvis ikke, at medlemmerne ikke i første omgang selv er ansvarlige for gode arbejdskontrakter til deres medarbejdere, herunder social sikkerhed, gode arbejdsvilkår og forsikringer. Det er i første instans op til os at ordne det godt. Desværre kan vi konstatere, at det har vi ikke gjort, og at der nu er ekstra brug for en god vedtægt for vores medarbejdere. EDD-Gruppen støtter fuldt ud medarbejdernes berettigede ønsker.
Jeg har én bemærkning. Alt for store forskelle mellem Parlamentets fastansatte personale, gruppernes midlertidige personale og medarbejderne er ikke retfærdigt, især ikke hvis de for en stor del udfører det samme arbejde. Rådet skal overveje, hvad uretfærdige forskelle præcist er. Vi skal til enhver tid afvise forskelsbehandling. Medarbejdernes frihed til selv at vælge, hvilket socialt system de vil omfattes af, er efter min mening meget vigtig.
Jeg tilslutter mig hr. Posselt, der har advaret imod for meget bureaukrati. Det er allerede nu meget indviklet og tidsrøvende at handle korrekt. Medlemmerne skal også have frihed til at have medarbejdere i deres egen medlemsstat eller Bruxelles, og det må ikke begrænses i fremtiden.
Hr. formand, jeg har lidt taletid tilovers, men hr. Liikanen har for en stor del stillet mig tilfreds. Jeg ønsker ham held og lykke, og jeg håber, at arbejdet afrundes inden sommerferien.

Pittella
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne rette en varm tak til hr. Rocard for, at han med sin mundtlige forespørgsel har bragt vedtægten for assistenterne på bane igen. Det var rigtigt af ham, at han med sin autoritet bragte dette spørgsmål på bane igen på en klar og ufravigelig måde efter de gentagne bestræbelser, Parlamentet har gjort sig i den retning. Når det gælder beslutsomheden i disse udtalelser, vil jeg gerne minde om Socialdemokraternes rolle. Navnlig i Budgetudvalget har de hvert eneste år kæmpet for, at disse bestræbelser blev medtaget i retningslinjerne for selve budgettet, og det vil de også gøre i forbindelse med dette regnskabsår.
Her i aften har vi fået meddelelse om, at Parlamentets Præsidium, næstformanden og kommissær Liikanen vil gøre en værdifuld indsats. Denne indsats går i den rigtige retning, selv om den stadig kun udgør en delvis løsning på problemet. Det er nødvendigt med en endelig og samlet løsning for bidragsindbetaling, beskatning, løn, pligter og rettigheder i forbindelse med en stilling, selv om den kun er midlertidig.
Vi skal gå hurtigt frem, eftersom det er vores pligt at sikre den størst mulige gennemsigtighed og fuld lovformelighed for et forhold, hvor der i nogle tilfælde stadig er nogle gråzoner, som går ud over respekten for arbejdstagernes rettigheder og de principper, som vi ønsker at stadfæste for alle, og som vi skal værne om, ikke mindst når det gælder vores ansatte. Vi har pligt til at sikre disse fagfolk - hvis bidrag i øvrigt er meget værdifuldt set ud fra et kvalitativt synspunkt - at deres værdighed respekteres.

Marinho
Hr. formand, jeg tror, at det er første gang, at debatten om medarbejderne får lov til at foregå åbent, altså i plenarforsamlingen. Jeg vil derfor gerne først prise det initiativ, som vores kollega Michel Rocard her fremsætter, fordi det giver lys og stemme til en debat, for hvilken gennemsigtighed er absolut påkrævet.
Kære kolleger, også jeg har det personlige synspunkt, at der skal være fælles vedtægter for medlemmernes assistenter på grundlag af de gældende tjenestemandsstatutter. Den revision, som kommissær Neil Kinnock humoristisk har skitseret, kunne såmænd være en god anledning til at træffe en principiel beslutning. Jeg fornemmer imidlertid, at vi er langt fra at være nået så vidt. Vi må derfor arbejde med det, vi har, og med løsninger, der, selv om de bygger på EU-forordninger, blot er én af de veje, der kan føre til en fremtidig europæisk statut.
Vi er alle klar over, at de nye regler, som Parlamentet har vedtaget om assistenterne, blot er intern ret. Der må sikres åbenhed om kontrakterne, at de offentliggøres, og der må stilles krav om en ordentlig pensionsordning, og at der betales skat i medlemsstaterne. Det er regler, der er udtryk for vores politiske vilje, men som også viser Parlamentets ringe evne til at fastsætte en samlet statut for medlemmernes assistenter, der jo ikke blot omfatter disse spørgsmål. Når disse regler er vedtaget, er jeg sikker på, at der i Parlamentet - det ses i Præsidiet, i kontaktgruppen og af de indlæg, der her er kommet - er et stort flertal, som ønsker lovgivning fra Rådets side om det, der med udelukkende interne følger allerede foregår i kraft af ændringen i forordning 1408/71, de generelle bestemmelser for vandrende arbejdstagere. Vi ønsker med andre ord gennem en i sit grundlag modificeret forordning, gældende i alle medlemsstater, at assistenterne som de vandrende arbejdstagere, de er, får mulighed for at vælge det lands lovgivning, der passer bedst til det arbejde, som de faktisk udfører, og som fordeler sig i tid mellem Bruxelles, Strasbourg og Luxembourg samt medlemmets hjemland. Vi er i dag blevet gjort bekendt med, og det er vi blevet gennem kommissær Erkki Liikanen, at Kommissionen endelig vil tage fat på denne sag. Vi vil så kunne se et lys for enden af tunnellen, hvis det belgiske formandskab får afsluttet den. Senere skal vi så efter det belgiske formandskabs succes gøre arbejdet færdigt, men det bliver, hr. formand, kun hjemmearbejde.

Rocard
Hr. formand, hr. kommissær, alt er sagt. Europa-Parlamentets Udvalg for Beskæftigelse og Sociale anliggender forfulgte tre mål, da det tog beslutningen om at stille Dem dette spørgsmål under et plenarmøde.
Det første var at forsikre vores medarbejdere, på offentlig vis, om Europa-Parlamentets varetagelse af sagen. Dette mål er nået.
Det andet mål var at sikre os, at Kommissionen, som selv havde bemyndiget eksperten hr. Vandersanden, forberedte sig på at kapitalisere sit arbejde og følge præcist op på dette ud fra et administrativt synspunkt. Det har De lige forpligtet Dem til.
Vores tredje mål var at have en tidsplan bl.a. på grund af den kendsgerning, at det belgiske formandskab ligger forude, og at der hovedsageligt er et problem forårsaget af den belgiske socialsikring. Derfor må sagen forelægges belgierne, når de får formandskabet. De må ikke slippe udenom, men det forberedende arbejde skal så også gøres. Det har De lige forpligtet Dem til, tak.
Vores ven Pittella bad lige før med rette om, at vi opnår en fuldstændig og definitiv løsning på medarbejdernes problem, og det gør han ret i. Men vi ved alle, at det tager tid, at der vil være forskellige etaper og anstrengelser, og at de tre institutioner skal medvirke dertil, Kommissionen, Rådet og os selv, Parlamentet, og at vi først kan færdiggøre vores arbejde efter Dem. Som sædvanlig er den nært forestående etape den væsentligste. Tak fordi De har forpligtet Dem til at hjælpe os med at gennemføre den.

Liikanen
. (EN) Jeg takker Parlamentet for dette klare budskab. Jeg vil give det videre til min kollega, kommissær Diamantopoulou, og til kommissionsformand Prodi for at sikre, at vores interne procedurer vil være hurtige, så forslaget kan fremlægges under det belgiske formandskab.

Formanden
Vi forventer ellers altid, at kommissæren taler i 10 minutter, men i dag talte han kun i 10 sekunder. Dermed befinder vi os i den situation, at vi må udsætte mødet indtil afstemningen. Hr. Posselt har en bemærkning til forretningsordenen.

Posselt
Hr. formand, jeg ved, at taletiden aldrig kan planlægges helt nøjagtigt, men vi oplever relativt ofte, at vi efter debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål må holde en pause og igen én før afstemningen. Under debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål i eftermiddags havde vores gruppe som Parlamentets største gruppe kun 12 minutter til fordeling, bortset fra de minutter, forslagsstillerne har til rådighed. Det var ualmindelig vanskeligt at tage hensyn til alle ønsker. Vi var nødt til at skuffe en lang række af vores kolleger. Med udgangspunkt i disse erfaringer vil jeg gerne anmode om, at grupperne fremover tildeles noget mere taletid under debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål, end det er tilfældet for øjeblikket. Den beregningsmetode, man anvender nu, er tydeligvis ikke helt realistisk.

Goodwill
Hr. formand, jeg er sikker på, at De er enig i, at en af funktionerne for en politiker er at være et godt eksempel. Jeg tog i morges sporvognen i Strasbourg for første gang. Jeg var meget imponeret over transportsystemet, og det er jo ikke overraskende, da sporvognene faktisk er bygget i Det Forenede Kongerige. Det forekommer mig dog lidt ironisk, at vi hele ugen har haft afstemninger om at redde verden, mens vi stadig kører rundt i limousiner med chauffør.
Måske kunne Parlamentet overveje at give medlemmerne udførlige instrukser om, hvordan man benytter denne transportform, og måske endda give os nogle gratis billetter til at få os i gang. Det er et fremragende system, og vi kunne rent faktisk spare nogle af skatteydernes penge ved at bruge det.

Formanden
Kære kolleger, jeg vil bede Dem tage forretningsordenen alvorligt!

Cushnahan
Hr. formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at nogle af os faktisk er meget miljøbevidste. Vi spadserer faktisk.

Formanden
Det er endnu sundere!

AFSTEMNING
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er afstemning om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning.
Inden afstemningen om Kalimantan

Ribeiro e Castro
Hr. formand, jeg tager ordet ganske kort for at henlede Præsidiets opmærksomhed på punkt 4 og for at pege på den modsigelse, der er mellem det, som vi netop har stemt om, nemlig, at beslutningen også skal meddeles lederne af Befrielsesfronten for Enklaven Cabinda, FLEC, og af FLEC-fornyerne, og den efter vores opfattelse overilede fremgangsmåde - der kan få alvorlige humanitære følger, hvilket vi meget beklager - at nogle personer er blevet smidt ud af Europa-Parlamentet, fordi de netop skulle tilhøre samme FLEC, som Præsidiet har til opgave at meddele den beslutning, som vi har stemt om. Vi agter i brev til formanden at give udtryk for vores uenighed i denne fremgangsmåde.

Formanden
Vi tager det til efterretning, men det er sædvane i Europa-Parlamentet, at teksterne til beslutningerne gives til alle, der nævnes deri.
  
Inden afstemningen om lette våben

Rocard
Hr. formand, som jeg angav under forhandlingen lige før og efter at have forhørt mig hos samtlige grupper, der ser ud til at have givet deres samtykke - det vil blive bekræftet - vil jeg meget gerne stille to mundtlige ændringsforslag, der ikke kommer med noget nyt, men som er blevet glemt på grund af travlhed.
Det første kan indsættes i slutningen af betragtning E og består i at citere: "ligeledes Bamako-erklæringen fra 52 medlemsstater af Organisationen for Afrikansk Enhed om lette våben og våben af lille kaliber". Det er en erklæring, der er tilstrækkelig vigtig til, at man citerer den - det er den generelle holdning - den var simpelthen blevet udeladt.
Det andet mundtlige ændringsforslag kan indsættes under punkt 2 under 4. underpunkt. Det består i at henvise til mærkning af våben, og det er takket være vores venner fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og deres politiske underfundighed, at der er blevet taget hånd om dette ændringsforslag, som jeg stillede, og det er dem, der har fundet en mere velegnet plads til det i denne lovtekst. Jeg takker Gruppen for Det Europæiske Folkeparti. Sagt på en anden måde kan dette ændringsforslag sættes ind efter "fremstilling" i tredje linje under 4. underpunkt under punkt 2. Man skal derfor læse: "med hensyn til f.eks. fremstilling, mærkning, overførsel og levering af våben af lille kaliber og lette våben".
(Ingen indsigelser mod de mundtlige ændringsforslag)
Formanden. Dermed har vi arbejdet os gennem denne uges dagsorden. Jeg ønsker alle god hjemrejse! Frankrigs grænser er lukkede!

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 18.45)

