Prie Libijos krantų nuskendę migrantai (diskusijos)
Pirmininkė
Kitas klausimas - Komisijos pareiškimas dėl prie Libijos krantų nuskendusių migrantų,
Jacques Barrot
Ponia pirmininke, Europos Komisiją nuliūdino žinia apie sekmadienį Viduržemio jūroje, prie Libijos krantų, nuskendusį laivą, į Europą vežusį migrantus. Anot kai kurių šaltinių, laivu plauk257 žmonės, didžioji dalis jų dingo be žinios.
Komisija nori išreikšti užuojautą aukoms dėl šios katastrofos ir pyktį tragedijos akivaizdoje. Be jokios abejonės, katastrofą sukėlne vienas veiksnys, tačiau pagrindinatsakomybtenka toms nusikalstamoms organizacijoms, iš Libijos krantų siunčiančioms nelegalus į mirtį ir lobstančioms žmonių skurdo sąskaita. Komisija mano, kad šis fenomenas, kuris bėgant metams tik auga, yra netoleruotinas. Ji kviečia visas suinteresuotas šalis sutelkti pastangas ir padaryti tam galą.
Libijai čia gali tekti esminis vaidmuo. Libija turi kur kas ryžtingiau ir veiksmingiau įsipareigoti kovoti su jos teritorijoje veikiančiais prekeiviais, krante imtis nelegalų išvykimo prevencijos, surasti ir išgelbėti jos teritoriniuose vandenyse į nelaimę patekusius laivus, migrantams, kuriems to reikia, suteikti tarptautinę apsaugą, kaip tai numatyta įsipareigojimuose pagal 1969 m. AVO konvenciją dėl pabėgėlių apsaugos, kurią Libija pati pasirašė.
Per pastaruosius penkerius metus Europos Komisija ne vieną kartą prašLibijos valdžios institucijų vykdyti įsipareigojimus ir, bendradarbiaujant su Europos Sąjunga ir jos valstybėmis narėmis, imtis veiksmingų priemonių. Turiu pasakyti, kad Libijai siūlėme padidintą finansinę paramą, ir akivaizdu, kad Libijos valdžios institucijoms jos reikia norint pagerinti kovos su migrantų ir kita kontrabanda savo teritorijoje priemones bei sustiprinti pietinių sienų apsaugą. Libijos valdžios institucijos taip pat privalo išplėtoti migrantų priėmimo sistemą, atitinkančią tarptautinę teisę.
Teisybė, Europos Sąjunga pasiruošusi bendradarbiauti ir prisidėti užkertant kelią tokių laivų kelionei Viduržemio jūra ir, jei reikia, juos gelbėjant. Europos išorinių sienų agentūros "Frontex" organizuojamos ir finansuojamos dvi jūrinės operacijos "Nautilus" ir "Hermes", kurios bus pradėtos ateinančiais mėnesiais, kainuos apie 24 mln. EUR. Komisija kviečia Europos Sąjungos valstybes nares bendradarbiauti jas įgyvendinant. Valstybės narės taip pat privalo praktiškai rodyti solidarumą Italijai ir Maltai, į kurias dažniausiai plūsta migrantų iš Libijos srautai. Be to, Libija turi vykdyti įsipareigojimus dėl pakartotinio nelegalių migrantų, kirtusių jos teritoriją, priėmimo.
Pastebėjome, kad Italijos valdžios institucijos mano, jog nuo gegužės 15 d. bus galima pradėti bendrą patruliavimą su Libijos laivynu Libijos teritoriniuose vandenyse, siekiant perimti nelegalius laivus arba suteikti jiems pagalbą. Mes džiaugiamės Italijos valdžios institucijų pagalba į šį tikslą nukreiptų Libijos laivyno galimybių plėtrai.
Tačiau Komisija mano, kad, be minėtų skubių priemonių, reikia imtis prioritetinių veiksmų visu šios problemos žmogiškuoju matmeniu. Migrantai, savo gyvybes patikintys jokių skrupulų neturintiems prekeiviams, dažniausiai yra nuo karo arba persekiojimų bėgantys žmonės. Tikimės, kad pastarųjų dienų įvykiai padės visoms valstybėms narėms suvokti šios problemos rimtumą ir kad mes kartu su valstybėmis narėmis ir remiant Europos Parlamentui paruošime Stokholmo programą, kurioje didelprioritetų dalis bus skiriama migrantų problemos sprendimui pasaulio mastu. Problemos sprendimas pasaulio mastu reikalingas rengiant ilgalaikę strategiją, skirtą migrantų srautams valdyti, kurioje bus labiau atsižvelgiama į aplinkybes ir kilmės šalies reikalavimus.
Be to, tokia strategija leistų mums plėtoti dialogą su Afrikos partneriais, ypač vykstant Rabato procesui, plėtojant santykius tarp Europos Sąjungos ir Afrikos Sąjungos. Mes privalome kartu parengti bendrą atsaką į šiuos sunkumus ir pasinaudoti legalios migracijos suteikiama galimybe, kuri iš esmės galėtų tapti galimybe tiek Europai, tiek kilmės šalims. Ši strategija taip pat turi padėti sutelkti papildomus išteklius, didinant bendradarbiavimą su kilmės šalimis arba siekiant išardyti žmonių kontrabanda užsiimančias organizacijas ir oriai, gerbiant migrantų teises, sprendžiant jų klausimus.
Galiausiai ši strategija turi mums leisti veiksmingiau valdyti ir tvarkyti legaliai į valstybių narių teritorijas atvykstančių prieglobsčio prašytojų srautus, toliau pabėgėlių apsaugos plėtros galimybes sujungiant su bendradarbiavimu su trečiosiomis šalimis.
Ponia pirmininke, ponios ir ponai, prieš dvi savaites lankiausi Lampedusoje ir Maltoje. Turiu pasakyti, kad galėjau savo ausimis ir akimis įsitikinti tų žmonių, kuriuos rizikuoti savo gyvybe plaukiant jūra paragina jokių skrupulų neturintys kontrabandininkai, tragiškomis gyvenimo istorijomis. Manau, galiu teigti, kad mes, atsižvelgdami į paskutinį įvykį, privalome labai rimtai vertinti šias problemas ir kiekvienoje valstybėje narėje pažadinti problemos rimtumo ir masto suvokimą, šio fenomeno, kai pasibaisėtinomis aplinkybėmis rizikuojama žmonių gyvybėmis, suvokimą.
Todėl norėčiau padėkoti Europos Parlamentui už tai, kad pareikalavo, jog Komisija padarytų šį pareiškimą. Padariau tai taip gerai, kiek tai leidžia mano žinios ir įsitikinimai, ir noriu dar kartą pakartoti Parlamentui, kad asmeniškai įsipareigoju ateinančiais mėnesiais išvengti tokios tragedijos pasikartojimo.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
Ponia pirmininke, šiandien mes visi apgailestaujame dėl tokios daugybės imigrantų žūties, kurie, nors ir atsidūrę beviltiškoje padėtyje, buvo kupini vilties, tačiau galbūt buvo apgauti. Tai nekaltos aukos, atsidūrusios padėtyje, kurios savanoriškai nepasirinko, tapusios primestų aplinkybių įkaitais. Problema man gerai žinoma. Daugybei žmonių, kurie nieko neturi, Viduržemio jūra ir Atlanto Kanarų pakranttapo pavojingu keliu į neegzistuojantį "Eldoradą", kurį pasiekus laukia nusivylimas ir baudos.
Europos Sąjunga ir valstybės narės turėtų būtų jautresnės, jei nori išvengti panašių tragedijų pasikartojimo. Darome daug, be nieko nepasiekiame. Rezultatai, kaip pamatėme Libijos pakrantėje, yra labai žiaurūs. Turėtume susimąstyti apie ribotą mūsų politikos veiksmingumą.
Stebuklingų receptų, kaip surasti veiksmingiausią sprendimą, nėra, tačiau mes turime atkaklią ir ryžtingą politiką. Turime paskatinti tvirtą bendradarbiavimo su kilmės ir tranzitinėmis šalimis politiką. Bendradarbiavimas ir pagalba turi būti išvien, kaip dvi tos pačios monetos pusės. Turime suderintu būdu geriau organizuoti ir skelbti legalios imigracijos teikiamą naudą, net ir sunkmečiu. Pagal išsamias sutartis privalome bendradarbiauti su kilmės ir tranzitinėmis šalimis jų sienų apsaugos srityje. Taip pat turime sumaniai ir pasitelkę specialias pajėgas išvaikyti kontrabandininkus iš jų tinklų, kartu griežtindami paskirties šalių baudžiamąją teisę. Reikia geriau parengti Išorinių sienų fondą. 1 820 mln. EUR per septynerius metus akivaizdžiai nepakanka.
Taip pat reikia stiprinti "Frontex" ir užtikrinti, kad įrangos katalogas CRATE (centralizuota turimos techninės įrangos apskaita) neliktų tik ketinimu, o taptų veiksminga priemone kritinės įtampos vietoms ar nelegaliai veiklai stebėti ir prižiūrėti.
Komisijos nary, operacijos "Nautilus", "Hermes" ir 24 mln. EUR reiškia dar didesnius įsipareigojimus ir dar daugiau įrangos. Reikia liautis kartojus "privalome" ir prisiimti atsakomybę (su pasaulio pritarimu arba be jo).
Pasqualina Napoletano
PSE frakcijos vardu. - (IT) Ponia pirmininke, ponios ir ponai, mes kalbame apie daugiau nei 500 gyvybių netektį - tai didžiausia tragedija jūroje nuo Antrojo pasaulinio karo. Skaičiai sukrečiantys, Europa ir jos valstybių narių vyriausybės atrodo suglumusios. Kai kurios šalys, įskaitant Italiją, manapsisaugojusios pasirašydamos dvišalius susitarimus, pvz., tokius kaip paskutinsutartis su Libija - tačiau tai netiesa. Minėta sutartis apima labai įvairius klausimus, pvz., dėl kolonializmo metu padarytų nusikaltimų pripažinimo, dėl investicinių pažadų, taip pat įsipareigojimus dėl migracijos kontrolės. Šiandien atrodo, kad labai miglotos Italijos investicijos į Libiją vilioja tūkstančius jaunuolių iš Vakarų Afrikos. Nesunku nuspėti, kad jeigu žmonės negaus žadėtųjų 5 mlrd. JAV dolerių, atvažiuos patys.
Ką tuomet galėtume pasakyti apie Prancūzijos interesus Nigerijoje, susijusius su urano kaupimu, kurstančius karą tarp tuaregų ir taip darančius paslaugą žmonių kontrabandininkams? Ir visa tai vyksta dienos šviesoje, nesibaiminant viską fiksuojančių žurnalistų.
Tai reiškia, kad kai kurių valstybių narių vyriausybės žaidžia su ugnimi. Jeigu tai greitai nepasikeis, jeigu Europa neapsispręs veikti pagal teigiamą politiką, išlaikydama savo vertybes, nebepakaks vien tik išjungti televizoriaus garsą, kaip darome dabar. Viduržemio jūra virsta masiniu kapu, prasilenkdama su ją idealizuojančiais paveikslėliais. Nepamirškime, kad ši jūra yra susijusi su pačios Europos likimu.
Gérard Deprez
Pone pirmininke, ponios ir ponai, savo frakcijos vardu norėčiau išreikšti pagarbą šioms skurdo, nusikaltėlių išnaudojimo ir valstybių cinizmo aukoms. Tačiau užuojautos nepakanka. Reikia išdrįsti pažvelgti tikrovei į akis.
Pone pirmininke, tikrovtokia, kad tikrosios Europos Sąjungos pietinės sienos priklauso nebe Europos, o Afrikos žemynui. Kai laivai palieka Afrikos krantus, nelaimingi keleiviai nebeturi pasirinkimo, drįstu sakyti, tarp mirties (jei aplinkybės bus nepalankios) ir nelegalaus imigranto statuso bei jį lydinčio skurdo, jeigu kartais netikėtai pasieks Europos krantus prieš juos pagaunant ir deportuojant, kas dažniausiai ir nutinka.
Pakartotinės tragedijos liausis tik tada, kai Europos Sąjunga įgis galios ir noro su kilmės ir tranzitinėmis šalimis derėtis dėl tikros partnerystės sutarčių, kurias sudarytų mažiausiai trys dalys: patikima sienų apsauga, tačiau (tai labai svarbu) nedraudžianti legalios imigracijos, ir bendra plėtra. Pone pirmininke, kol neturėsime tokių sutarčių, kapinės jūroje tik augs, visiškai nepaisant mūsų menkos ir bejėgės užuojautos.
Hélène Flautre
Pone pirmininke, kas buvo tie žmonės? Kiek jų buvo? Iš kur jie atvyko? Ar tarp jų buvo moterų, vaikų, pabėgėlių? Ar pakrantės apsauga sutrukdlaivų kelionę? Ar jiems pasipainiojo žvejai? Tiek daug klausimų, į kuriuos nėra atsakymų. Nežinoma, kiek žmonių gyvybių pareikalavo ši tragedija, tačiau aišku, kad šimtai jų prisijungprie kitų tūkstančių, nugrimzdusių į Viduržemio jūros dugną.
Elkimės mandagiai, kaip ir elgiamės šįvakar, ir nekaltinkime oro sąlygų. Šimtai migrantų pasirinko išeivystę nežmoniškomis ir labai pavojingomis sąlygomis. Kodėl? Todėl, kad jie bėga iš nuniokotų regionų, nes ne tokie pavojingi keliai jiems uždaryti, nes jie dar neprarado vilties.
Taip, iš tikrųjų yra prieš imigraciją nukreiptų mechanizmų, skatinančių migrantus, bėgančius I nusiaubtų gimtinių, rinktis kur kas rizikingesnius maršrutus. Ar tik ne minėti pareiškimai apie bendrus Libijos ir Italijos patruliavimus paskubino laivų išvykimą Europos link?
Taip, Europą apsėdusi mintis stiprinti pakrančių apsaugą ir ryžtas didžiąją administracijos naštą užkrauti trečiosioms šalims yra pavojingi. Pernelyg sureikšminta teisir tvarka, pakrančių patruliai ir spygliuotos vielos tvoros neįveiks troškimo pabėgti.
Taigi klausimas yra toks: ar Europa iš tikrųjų pasirengusi prisiimti atsakomybę už tokio pasirinkimo pasekmes? Ne, ji nepasirengusi, todėl Komisijos ir valstybių narių prašau:
pirma, padaryti viską, kas jų galioje, kad būtų surasti ir, jei įmanoma, išgelbėti jūroje dingę žmonės, ir ištirti laivo sudužimo aplinkybes;
antra, iš naujo patvirtinti tarptautinę jūrų teisę, pagal kurią reikia gelbėti kiekvieną, patekusį į bėdą, o septyni Tuniso žvejai to nepadarė;
trečia, sustabdyti visas derybas dėl migracijos klausimų su šalimis, kurios negerbia žmogaus teisių;
ketvirta, gerbti kiekvieno žmogaus teisę išvykti iš šalies ir paprašyti tarptautinės apsaugos kitoje šalyje. Jūs teisūs, jūroje pradingę žmonės nėra nelegalūs imigrantai;
penkta, padaryti galą suvaržytai visų politikai, kuri dažnai yra savavališka ir nesąžininga;
ir galiausiai remiantis trečiųjų šalių vystymusi, atidžiai ištirti visas Europos Sąjungos politikas, apimančias kasybos išteklių grobstymą, žemės ūkio dempingą, susitarimus dėl laisvos prekybos, prekybą ginklais ir pataikūnišką bendradarbiavimą su despotais.
Giusto Catania
GUE/NGL frakcijos vardu. - (IT) Pone pirmininke, ponios ir ponai, naujausias įvykis yra tik ilgai besitęsiančios gėdingos tragedijos pasekmė, kuri turėjo didžiulius atgarsius. Besistengiančių pasiekti mūsų krantus emigrantų mirtis jūroje, be abejonės, yra didžiausias gyvenimo pažeidimas, padarytas civilizuotoje Europoje. Šios tragedijos rodo, koks mūsų tvirtovės vaizdas yra baisus. Galbūt turime pradėti galvoti apie mūsų atsakomybę už vyrų ir moterų, kurių vienintelis siekis tebuvo rasti geresnį gyvenimą ir išvengti alkio ir karo, mirties.
Todėl turbūt turime išanalizuoti tai, kad asmenys žuvo Viduržemio jūros laivo avarijoje ne dėl nelegalios imigracijos priežastimi esančio mechanizmo anomalijos; greičiau ji yra numatoma Europos Sąjungos ir jos valstybių narių imigracijos politikos pasekmė. Žudynes Viduržemio jūroje sukėlrepresijos filosofija, žmones grįžti atgal į jūrą verčianti politika, spygliuotos vielos palei mūsų pakrantes, Europos Sąjungos ir jos valstybių narių, įskaitant Italiją ir Maltą, įgyvendinama prohibicionistinpraktika imigracijos politikoje. Kito kelio, kaip patekti į Europą, nėra; jokių teisinių kanalų, kaip patekti į Europos darbo rinką arba rasti sakralios prieglobsčio teisės pripažinimą, nėra. Viltis yra patikėta audringoms Viduržemio jūros bangoms; teisės perduodamos į nesąžiningų valtininkų rankas, kurie yra vienintelis būdas arba bent jau labiausiai prieinamas būdas patekti į Europos Sąjungą. Tai yra tikroji prieš kelias dienas įvykusios mirties Libijos pakrantėje priežastis. Todėl per praėjusius dvidešimt metų dešimtys tūkstančių migrantų žuvo stengdamiesi pasiekti Europą; beveidžiai, nežinomi vyrai ir moterys tapo žuvų maistu.
Prašiau Pirmininko Hanso-Gerto Pötteringo pradėti šiandieninį posėdį paminint šias aukas tylos minute kaip gedulo ženklu. Dėkoju, kad jis patenkino mano prašymą. Manau, kad privalėjome taip pasielgti, bet akivaizdu, kad tai yra nepakankama. Tai rodo mūsų pasipiktinimą, bet turime bandyti šiuose Rūmuose sukurti politiką, konkrečią politiką, kuria bus pradedama tvirtinti, jog niekada daugiau nebus žuvusiųjų Viduržemio jūroje.
Jacques Barrot
Pone pirmininke, aš trumpai. Svarbu imtis veiksmų, todėl kartoju, ką Gérard Deprez teigė. Neturime naudotis šiuo pasauliniu požiūriu, partnerystės susitarimais, nes mums nepasiseks vienašališkai išspręsti problemų. Esu pakankamai laimingas pripažindamas, kaip jūs pabrėžėte, kad kaip europiečiai turime pareigų. Taip pat dėl nelegalios migracijos klausimo, turime rodyti atvirumą. Taip pat turime įgyvendinti savo pareigą priimti žmones, kurie bėga nuo persekiojimo ir karo.
Tačiau man tai pasakius leiskite pakankamai teisingai toliau pasakyti ir priminti Parlamentui, kad atsakomybtenka taip pat daugeliui trečiųjų šalių, su kuriomis derybos yra labai sudėtingos. Ar tai reiškia, kad turime pasiduoti derėtis? Ne! Pvz., turime užtikrinti, kad pagaliau Libija turi prieglobsčio sistemą. Turime užtikrinti, kad Libija gali padėti mums sustabdyti daug kontrabandininkų, kurie verčia šiuos vargšus žmones prisiimti nereikalingą riziką. Asmeniškai girdėjau Maltos valdžios institucijos atstovus teigiant, kad Libija leido daugumai laivų palikti krantą baisiomis sąlygomis ir kad paskui Maltos karinis jūrų laivynas buvo priverstas išplaukti, ieškoti ir gelbėti vargšus žmones, kuriuos kontrabandininkai išnaudojo. Todėl iš tikrųjų turime prisiimti atsakomybę, bet tuo pačiu metu turime rodyti tam tikrą tvirtumą derybose su dauguma valstybių, kurios neįgyvendina savo tarptautinių įsipareigojimų.
Manau, kad pakanka mus visus suburti dirbti išvien, kad užkirstume kelią tokiems tragiškiems įvykiams.
Pirmininkas
Diskusijos baigtos.
