Az Európai Tanács eredményei (Brüsszel, 2008. március 13-14.) (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a 2008. március 13-14-i brüsszeli Európai Tanács eredményeiről szóló európai tanácsi jelentéssel és bizottsági nyilatkozattal kapcsolatos vita.
Janez Janša
soros elnök. - (SL) Elnök úr, bizottsági elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Tanács márciusi ülése az Európai Parlament elnökének, Hans-Gert Pöttering úrnak a felszólalásával kezdődött; az elnök úr beszéde jó alapot teremtett számunkra a fő témákról szóló vitához és döntéshozatalhoz. Három fő téma volt, mégpedig a gazdasági növekedés folytatása és a munkahelyteremtés, az éghajlatváltozásra adandó válasz, valamint a pénzügyi piacok stabilizálása.
Az eredmények az ülésen hozott három határozatban foglalhatók össze. Útjára indítottuk a lisszaboni stratégia ambiciózus és korszerűbb hároméves ciklusát, amely jobb egyensúlyt kínál egyrészt az emberekkel és a környezettel való törődés, másrészt a versenyképes, tudásalapú piacgazdaság között. Másodsorban megerősítettük az energia- és klímacsomag elfogadásának alapelveit és ütemtervét. Harmadsorban pedig a pénzügyi piacok stabilizálása érdekében további intézkedéseket határoztunk meg.
A lisszaboni stratégia új ciklusa mindenekelőtt a reformok végrehajtására helyezi a hangsúlyt. A közelmúltban gyakran szembesültünk olyan hibás elképzelésekkel, melyek szerint a kiskereskedelmi árak emelkedésének és a labilis pénzügyi piacoknak az oka az lenne, hogy az Európai Unió gyenge gazdasági alapokon áll. Az igazság ezzel pontosan ellentétes: éppenséggel az európai gazdaság viszonylag szilárd alapja a magyarázata annak, hogy a globális pénzpiaci bizonytalanságoknak, valamint a nyersolaj és más áruk árának miért volt kevesebb hatása az Európai Unióra, mint lett volna az Európai Unió gazdasági alapjának gyengesége esetén.
Vessünk néhány pillantást egyes gazdasági mutatókra. Az Európai Unió államháztartási hiánya 2005 óta több mint felével csökkent. Az államadósság 60% alá csökkent. A gazdasági növekedés 2007-ben majdnem elérte a 3%-ot. A munkaerőpiac 6,5 millióval több munkahelyet kínál, mint két évvel ezelőtt. Ezek az eredmények nagymértékben a megújult lisszaboni stratégiának köszönhetők. Ezen adatok visszafogott büszkeségre és nagyobb önbizalomra adnak okot, ám önteltségre nem. A világgazdaság szüntelenül fokozódó kiszámíthatatlansága idején helytelen magatartás lenne, ha a babérjainkon csücsülnénk, és nem vinnénk tovább a reformokat.
A lisszaboni stratégia második ciklusának vagy a második lisszaboni ciklusnak az elindításakor az Európai Tanács kiemelte, hogy a 2008 és 2010 közötti időszakban összes erőfeszítésünket mindenekelőtt a reformok következetes megvalósítására kell összpontosítanunk. Támaszkodhatunk a még mindig érvényes integrált iránymutatások stabilitására, valamint az elfogadott különleges ajánlásokra, amelyeknek a talaján minden egyes tagállam még gyorsabban lesz képes megújítani és megvalósítani nemzeti reformprogramját. A kiemelt területek ugyanazok maradtak: tudás és innováció, a vállalkozási képesség élénkítése, a munkaerőpiacok modernizálása, valamint az éghajlatváltozás és az energia.
E területek mindegyikére egy olyan felismerésen alapuló konkrét intézkedéseket határoztunk meg, melyet Francis Bacon négyszáz évvel ezelőtt közismerten úgy foglalt össze, hogy a tudás hatalom. A mai Európai Közösségben a tudásnak olyan nagy, vagy még nagyobb jelentősége van, mint amit annak idején a szénnek tulajdonítottak. A tudás a gazdasági növekedés, a szerkezeti átalakítások és a társadalmi befogadás katalizátora.
Az Európai Tanács ezért a tudás és az innováció területén bevezette az "ötödik szabadságot”. Az "ötödik szabadság” meg fogja szüntetni a tudás szabad áramlása előtti akadályokat. Az "ötödik szabadság” mobilitást kínál a tehetséges emberek számára, valamint a tudáshoz és az innovációhoz való nyílt hozzáférést, ami bizonyára még több európait ösztönöz majd az alkotó folyamatokban történő részvételre. Az új Európai Innovációs és Technológiai Intézetnek az Európai Parlament által két héttel ezelőtt megerősített létrehozása szintén új lehetőségeket nyújt Európa kutatási és fejlesztési potenciáljának kihasználásához.
A gazdasági társaságok, különösen a kis- és középvállalkozások versenyképességének erősítése céljából az Európai Unió az egységes piacon való ügyletek megkönnyítését és a fejlesztés felgyorsítását célzó intézkedéseket tervez. Tekintettel arra, hogy a kis- és középvállalkozások alkalmazzák a legtöbb munkavállalót és jelentős erőt képviselnek a kutatás-fejlesztésben, megfelelő jogszabályokat, a finanszírozási forrásokhoz való könnyebb hozzáférést, valamint mindenekelőtt az innovációban való intenzívebb együttműködést kell részükre biztosítani.
Az Európai Tanács ezen ülésén erőteljes hangsúlyt kapott a lisszaboni stratégia társadalmi dimenziója. Úgy gondolom, máig ezen az ülésen kapott a legerősebb támogatást. Újfent megerősítettük a humán erőforrásba történő befektetés fontosságát. A tanuláson és a képzésen keresztül megszüntethetjük az egyenlőtlenséget és a szegénységet, csökkenthetjük a fiatalok munkanélküliségét, új és jobb munkahelyeket teremthetünk, és megkönnyíthetjük a tudásalapú gazdaságba történő átmenetet. Ezért felkértük a Bizottságot arra, hogy készítsen felmérést az Európai Unió 2020-ig szóló tudáskövetelményeiről.
A tagállamok ezzel egy időben kötelezték magukat a rugalmas biztonság, az erősödő társadalmi befogadás, valamint a gazdaság-, a foglalkoztatás- és a szociálpolitika következetes összekapcsolása közös elveinek végrehajtására. Az elfogadott következtetések az Európai Parlament és az európai szociális partnerek állásfoglalását tükrözik.
A tudás az éghajlatváltozás kezelésében is központi jelentőséggel bír. Az Európai Tanács múlt év tavaszi ülésén elfogadott ambiciózus célkitűzéseket csak az új technológiák segítségével tudjuk megvalósítani. Ezen a területen az összehangolt európai politika alapját a stratégiai energiatechnológiai terv képezi, amely az ökológiailag elfogadható zöld ipar alapjául szolgál majd. Miként azt az Európai Tanács ülésének keretében tartott háromoldalú csúcson szociális partnereink megerősítették, az éghajlatváltozás mindenki számára, azaz a vállalkozások és a munkavállalók számára egyaránt lehetőségekkel jár. Csak az ökoipar évente 5%-os növekedést produkál, és ma már 3 400 000 embert foglalkoztat.
Az energia- és klímacsomagon belül megállapodásra jutottunk az alapelvekről és az ütemtervről. Ez talán az Európai Tanács ezen ülésének legszámottevőbb eredménye. Törekvéseink az éghajlatváltozás és az energia területén újra megerősítést nyertek. Fontos, hogy a csomag január 23-i nyilvánosságra hozatala után kevesebb, mint két hónappal megegyezésre jutottunk az alapelvek és az ütemezés előmozdításának két kulcseleméről szóló vitáról.
A tagállamok vezetői vállalták, hogy 2008 végéig, vagy legalábbis a Európai Parlament jelenlegi mandátumának lejártáig megállapodásra jutnak, ily módon téve lehetővé a csomag határidőn belül történő elfogadását. Hölgyeim és uraim, a siker Önöktől is függ. Valamennyi európai polgár várakozásainak csak akkor felelhetünk meg, és partnereinknek a világban csak akkor küldhetünk pozitív üzenetet - főként a jövő évi koppenhágai átfogó Kiotó utáni megállapodásra irányuló tárgyalásokra tekintettel, ha a csomagot határidőn belül elfogadjuk. Ezt az utolsó pontot külön is hangsúlyozni szeretném.
Az Európai Tanács három alapvető elvet erősített meg, amelyek a tagállamok közötti feladat- és célmegosztásban vezérelni fognak bennünket. Az első a gazdasági sikeresség és költséghatékonyság, a második a szolidaritás és igazságosság, a harmadik pedig az átláthatóság. Örültem, amikor azt tapasztaltam, hogy a tagállamok e folyamatot többé nem tehermegosztásnak, hanem a fejlődés új lehetőségének tekintik.
Jól tudom azt is, hogy az Európai Tanács milyen nagy eredményt ért el akkor, amikor sikerült megállapodnia egy egységes európai kibocsátáskorlátozási és -kereskedelmi rendszer felállításáról, jutalmazva ezáltal a jelenlegi nemzeti korlátozó rendszert. Az Európai Tanács a nemzetközi tárgyalások kudarca esetére a nagy energiafelhasználású ágazatok megsegítésének lehetőségét is fontolóra vette, mert az alacsonyabb környezetvédelmi normákat alkalmazó országokba történő áthelyezésük uniós munkahelyek elvesztésével járhat, miközben általánosságban növeli az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását.
A napirend fontos pontja volt a belső energiapiac liberalizációjának kérdése. Már akkor, amikor a Bizottság a kilencvenes évek elején közzétette első irányelvjavaslatait, világos volt, hogy nem lesz könnyű az egységes piac kialakítása, és ez elhúzódó folyamat lesz. Tizenhét évvel később, amikor az Európai Tanács ez év júniusára kitűzte a politikai megállapodás elérését, közeledünk a célhoz. A siker kulcsa ez esetben is az Európai Parlamenttel való megerősített együttműködés lesz.
Az olvadó gleccsereknek, az elhúzódó szárazságoknak és a csapadékviszonyokban tapasztalható változásoknak közvetlen hatásuk van a geostratégiai és biztonsági érdekekre. A főképviselő, Solana úr, valamint a Bizottság jelentése az éghajlatváltozás biztonsági vetületeiről valósághűen mutatja be a helyzetet és az Európai Uniót fenyegető veszélyeket. Ez volt az első ilyen jellegű megvitatott dokumentum. Az Európai Tanács támogatta ezt a jelentést, mivel ez a további fellépés alapját képezheti.
Az Európai Unió és a harmadik országok vagy térségek, konkrétan Japán, a latin-amerikai és karib-tengeri országok, az Orosz Föderáció és az Amerikai Egyesült között 2008. június végéig tartandó valamennyi jövőbeli csúcstalálkozó fő témáját az energiával és az éghajlattal összefüggő kérdések képezik majd. Annak érdekében, hogy egy véleményt képviselhessünk, és egyhangúlag cselekedhessünk, az elkövetkezendő néhány hónapban közelítenünk kell álláspontjainkat.
Most pedig néhány szót a pénzpiacokról. A pénzpiaci válságra válaszul az Európai Tanács egyhangúlag megerősítette, hogy négy intézkedésre van szükség: elsősorban az átláthatóság fokozására, másodsorban az értékelési normák javítására, harmadrészt a hitelképesség erősítésére, végül pedig a piaci hatékonyság javítására és szerkezeti ösztönzők kialakítására.
Az állami eszközalapok még ezekben a bizonytalan időkben is pozitív szerepet játszanak a tőke és a likviditás biztosításában. Ugyanakkor olyan új szereplők megjelenése, akiknek a befektetési stratégiái nem teljesen átláthatók, gazdaságidegen gyakorlatok gyanúját veti fel. A tagállamok vezetői megállapodtak abban, hogy kezdeményezik az ilyen alapok önkéntes etikai kódexének kidolgozását.
Az Európai Tanács sok időt szentelt a barcelonai folyamat erősítéséről szóló megállapodásnak. Véleményem szerint jelentős sikerként könyvelhető el, hogy intézményi keretbe sikerült helyeznünk egy olyan vitát, mely ezidáig informális és zárt volt, vagy zárt körökre és informális csatornákra korlátozódott. Az Európai Tanács legutolsó ülésén elért megállapodás értelmében az Európai Unió valamennyi tagállama és más földközi-tengeri országok fognak részt venni a barcelonai folyamatban, vagyis a Mediterrán Unióban. A barcelonai folyamaton belüli szokásos gyakorlat ismeretében teljesen érthető, hogy az Európai Parlamentet, mint az Euro-mediterrán Parlamenti Közgyűlés rendkívül jelentős szereplőjét, megfelelően bevonják majd a jövőbeli lépésekről szóló vitába.
Minthogy a szlovén elnökség az Európai Unió valamennyi szomszédjával kiegyensúlyozott megközelítésre törekszik, szeretnénk rámutatni a szomszédaink felé irányuló európai politikák keleti dimenziójára, melyet a mediterrán dimenzióval párhuzamosan erősíteni kell. Az Európai Tanács júniusi ülésétől azt várjuk, hogy a lengyel kollégáink által előterjesztett javaslat alapján részletesen vitassa meg ezeket a kérdéseket.
Hölgyeim és uraim, a háromoldalú szociális csúcs és az Európai Tanács tudatában van annak, hogy egyetlen intézkedés sem lehet önmagában hatékony anélkül, hogy ne épülne be értelmesen más intézkedésekbe. Ugyanakkor az integrált intézkedések, legyen szó a lisszaboni stratégiáról vagy az energetikai és klíma-intézkedésekről, nem elegendőek, hacsak valamennyiünkben nem tudatosul teljesen a jelentőségük, és hacsak mindannyian nem járulunk hozzá a megvalósításukhoz. Hosszú távon ezek a témák a személytelen intézkedéseknél sokkal többet követelnek, szokásaink alapvető megváltoztatását és átalakítását, azaz életmódunk megváltoztatását igénylik.
Konfuciusz imígyen szóla: "Ha egy évre előre gondolkodsz, vess el egy magot, ha tíz évre előre, ültess fát, ha pedig száz évre előre, neveld az embereket.” Valamennyiünknek együttesen meg kell tanulnunk alkotóbb életet élni. Meg kell tanulnunk a gyors információcserét, és környezetbarát szokásokat kell felvennünk. A leghatékonyabb tanítási módszer a jó példa. A tagállamok kormányai ezért az Európai Tanács ülésén megegyeztek abban, hogy csökkentik saját épületeik és gépkocsiflottájuk energia-felhasználását, és az összes iskola részére 2010-ig gyors Internet-kapcsolatot biztosítanak.
Az Európai Tanács márciusi ülése után elmondhatjuk, hogy a vitákat és a következtetéseket napjaink legsürgetőbb európai témái vezérelték. A média azonban nem találta nagyon vonzónak ezt az ülést, mert - és én ezt sikerként könyvelem el - sikerült bizonyos vitákat elkerülnünk, melyek figyelmünket elvonták volna a kulcsfontosságú fejlesztési témákról anélkül, hogy bármilyen megoldásra jutottunk volna. Ez volt az egyik oka annak, amiért sikerült néhány újabb lépést előre megtennünk, jóllehet teendőnk akad még bőven.
José Manuel Barroso
az Európai Bizottság elnöke. - Elnök úr, az elmúlt néhány év során számos alkalmunk volt a partneri kapcsolatok jelentőségének megvitatására. Annak megvitatására, hogy az Európai Uniónak olyan nagyra törő tervei vannak, hogy az európaiakat minden szinten be kell vonnia. Hogy közös elképzeléssel kell rendelkeznünk arról, merre is tartunk. Hogy az Európai Unió intézményeinek együtt kell dolgozniuk, ha meg akarnak felelni polgáraink elvárásainak.
Az Európai Tanács tavaszi ülését követően az év hátralevő részére és még későbbre is világosan látjuk, mik a teendőink. Szeretnék gratulálni a szlovén elnökségnek és Janša miniszterelnök úrnak az Európai Tanács elmúlt ülésének felettébb hozzáértő elnököléséhez. Azt hiszem, most már jobban láthatjuk, hogy a partnerség miként fog előrevinni bennünket, mégpedig a konkrét teljesítmények tekintetében.
Ennek az évnek az "Eredmények Európájára”, a polgáraink érdekében konkrét eredmények elérésére irányuló törekvésünk tekintetében tényleg döntő jelentőségű évnek kell lennie. Bizonyítanunk kell, hogy Európában megvan az erő ahhoz, hogy kiállja a globális nyomást és megfeleljen a globális kihívásoknak, és hogy erejét mindezekre összpontosítani is tudja. És demonstrálnunk kell, hogy az Európai Unió megfelelő út a szükséges változások megvalósításához.
Az Európai Tanács tavaszi ülése az igazság pillanata volt. Azok a törekvések, melyeket kedvezőbb gazdasági körülmények között alakítottunk ki, mint például az új lisszaboni stratégia növekedést és munkahelyteremtést célzó törekvései, de energetikai vagy klímapolitikánk törekvései is, a viharosabb időkben vajon továbbra sem inognak meg? Az Európai Tanács ülése előtt sokan kételkedtek ebben. Én magam is arról beszéltem, hogy Európának be kell tartania a kötelezettségvállalásait, ha hitelesek akarunk lenni. Az Európai Tanács ülése után örömmel mondhatom, hogy kiváló, érdemi vitában vettünk részt, melynek során az Európai Tanács nem csak megerősítette, hogy továbbra is teljes mértékben elkötelezett az általa felállított energetikai és éghajlat-változási célkitűzések mellett, de ezeket pontos határidők megállapításáról szóló megállapodással meg is támogatja. Az Európai Tanács a növekedést és munkahelyteremtést célzó új lisszaboni stratégia célkitűzéseit szintén megerősítette.
Hadd térjek ki részletesebben néhány megtárgyalt kérdésre, kiemelve különösen azt, hogy a Bizottság miként szándékozik továbbvinni a munkát.
A tavaszi ülések hagyományának megfelelően az Európai Tanács felmérte az európai gazdasági helyzetet.
A kibontakozó kép vegyes: míg Európa gazdasága szilárd alapokon nyugszik, az USA gazdasági tevékenységének lassulása következtében a világgazdasági kilátások romlanak. Ezért a jövő kezelésének képességébe vetett önbizalmunknak éberséggel kell párosulnia. Önbizalom és éberség.
Ez a továbbra is viharos nemzetközi pénzügyi piacok kontextusában is igaz. Az Európai Tanács üzenete világos: az Európai Unió összes hatósága készen áll arra, hogy szükség esetén szabályozó és felügyeleti intézkedéseket hozzon. Most az ECOFIN-Tanácson áll, hogy gyorsan és erélyesen végrehajtsa a múlt ősszel elfogadott, a pénzügyi piacok átláthatóságának és működésének erősítésére irányuló menetrendet. Az Európai Uniónak éberen kell követnie a helyzet alakulását, és ébernek is kell látszódnia.
Örülök annak is, hogy az Európai Tanács jóváhagyta a nemzeti vagyonalapokról szóló bizottsági dokumentumot, kifejezve ezzel, hogy támogatja egy közös európai megközelítés szükségességét, valamint azt a célkitűzést, hogy létrejöjjön a nemzeti vagyonalapokra vonatkozó önkéntes etikai kódexről szóló nemzetközi szintű megállapodás, és a fogadó országok számára nemzetközi szintű elveket határozzanak meg.
Az Európai Tanács ezen túlmenően újólag hitet tett azon elkötelezettsége mellett, hogy a felülvizsgált lisszaboni stratégia teljes végrehajtásán keresztül kitartó reform-erőfeszítéseket tesz. Az ezen prioritás körüli európai tanácsi konszenzus felettébb impresszív volt. És az ambiciózus új ciklus megindításával újabb lökést adtunk a lisszaboni folyamatnak.
Örültem annak, hogy az Európai Tanács magáévá tette azon javaslatunkat, hogy különösen hangsúlyozni kell az emberekbe történő befektetést, nevezetesen a korai iskolaelhagyók számának, valamint azon fiatalok számának csökkentését, akik nem tudnak rendesen olvasni.
A rugalmas biztonság szintén kulcsszó. A szociális partnerek között a közelmúltban létrejött igen pozitív megállapodásra kell építenünk, és gondoskodnunk kell arról, hogy ezek az elvek az Európai Unió tagállamaiban eredményekben öltsenek testet.
Másik példa az "ötödik szabadság” célkitűzése, a tudás mozgásának szabadságáé. Az Európai Tanács meghozta a szükséges kulcsintézkedéseket annak érdekében, hogy ez valósággá váljék. Például 2010-re a szélessávú internetkapcsolat minden iskola rendelkezésére áll majd, és a háztartások hozzáférése érdekében is nagyszabású célokat fogunk kitűzni.
Most határozottan előre kell lépnünk annak érdekében, hogy a reformok gyümölcse minden szinten érezhető lehessen. A célkitűzéseket - mint az emberekbe történő befektetés, az üzleti potenciál felszabadítása, a belső piac működtetése, a kutatás-fejlesztésbe való beruházás - az emberek és a vállalkozások által helyi szinten érzékelhető javulásokkal kell megtámogatnunk. Ezt a pontot is sokan kiemelték Önök közül az Európai Tanács ülését megelőző parlamenti vitában. Számítok e Ház folyamatos támogatására annak érdekében, hogy az európai és nemzeti szintű fellépések meghozzák a gyümölcsüket a saját magunk elé kitűzött célok tekintetében.
Az Európai Tanács ezenfelül a folyamatban lévő jogalkotási munka vonatkozásában is világos menetrendet állított fel és új lökést adott e munkának.
Én Janša miniszterelnök úr nyomán különösen az Európai Tanács által meghatározott két kulcsfontosságú határidőt szeretném megemlíteni, mégpedig a belső piaci energiaügyekre vonatkozót, valamint a klíma- és megújulóenergia-csomagra vonatkozót. E határidők nem csupán a jövő évi intézményi változásokat megelőző "rendcsinálás” kategóriájába tartoznak, hanem a lehető leghamarabb lényeges változásokkal járnak annak érdekében, hogy az Európai Unió ebben az igen jelentős ügyben a világon vezető tényezővé váljék.
A belső piaci energiaügyi csomag tekintetében megállapodásra kell jutnunk azért, hogy megmutassuk: az intézmények képesek a polgárok, a fogyasztók és a vállalkozások érdekében teljesítményt felmutatni, és e téren köteleztük magunkat, hogy 2008 júniusáig megkísérlünk politikai megállapodásra jutni. A Bizottság továbbra is azon az állásponton van, hogy az előrelépéshez a legjobb út a teljes tulajdonjogi szétválasztáson keresztül vezet, de továbbra is világossá tettük, hogy készek vagyunk e lehetőséggel egyenértékű más működő változatok mérlegelésére is. És a fennmaradó hiányosságok kiküszöbölésének elősegítése végett továbbra is szorosan együtt fogunk működni e Házzal és az Európai Tanáccsal.
Ami a megújuló energiákra vonatkozó és a klímacsomagot illeti, nemzetközi partnereink felé ez a lehető legegyértelműbb jel, annak a jele, hogy Európa komolyan gondolja a vállalásait, az ez év végéig kialakítandó politikai megállapodás lesz. Ez még a Parlament mandátumának lejárta előtt, 2009 elején lehetővé tenné a javaslatok elfogadását. Ez életfontosságú, hiszen már a jövő évben az éghajlatváltozásról Koppenhágában megkötendő nemzetközi megállapodást célzó folyamat célegyeneséhez érkeztünk.
Ez a nemzetközi megállapodás kiemelt prioritásunk, és az egyedüli legjobb mód a világméretű gázkibocsátásának visszaszorítására, valamint annak biztosítására, hogy a nagy energiafelhasználású ipari ágazatainknak meglesz a számukra szükséges egyenlő játéktere.
Ezzel egyidejűleg a felülvizsgált kibocsátáskereskedelmi rendszeren belül ki kell fejtenünk azokat a lépéseket, amelyeket arra az esetre tartalékolunk, ha egyes ágazatokban vagy alágazatokban, ahol a túl magas költségek miatt fennáll a "szénszivárgás" veszélye, problémák merülnek fel. A Bizottság valamennyi érdekelttel és különösen a szociális partnerekkel együtt fokozni fogja a munkát az adatgyűjtés érdekében, valamint annak érdekében, hogy a jövőben az ilyen esetekben alkalmazandó szükséges megoldást meghatározzák.
Tudom, hogy az Európai Parlament különös figyelmet fordít erre a két ügyre. Remélem, hogy a határidők vonatkozásában csatlakozni tudnak majd az Európai Tanácshoz, és ily módon világszinten hitelessé tehetjük tárgyalási álláspontunkat.
Az Európai Tanács közölte, hogy egy sor területen várja az elkövetkezendő hónapokban a Bizottság egyedi javaslatait. Ízelítőt szeretnék adni Önöknek három területből, amelyen dolgozni fogunk annak érdekében, hogy még a nyár előtt javaslatokkal álljunk elő.
Az első a szociálpolitikai menetrendünk megújítása. Célkitűzésünk egyengetni az utat a XXI. századi Európa új szociális jövőképének kialakítására irányuló széles európai konszenzus felé:
egy olyan szociális jövőkép felé, amely megfelel az olyan új kihívásoknak, mint amilyen a globalizáció és a demográfiai változások;
egy olyan jövőkép felé, amely azon az elven alapul, hogy lehetőségeken, hozzáférésen és szolidaritáson keresztül mindenkinek "életesélyt" kell adni;
egy olyan jövőkép felé, amely a társadalom egészét érintő társadalmi kihívásokra reflektál, amely foglalkozik olyan kérdésekkel, mint a fiatalok helyzete, az oktatás, a migráció, az elöregedés, valamint a kultúraközi párbeszéd;
egy olyan jövőkép felé, amely természetszerűleg külön figyelmet szentel a szegénység problémájának, mellyel Európánkban még mindig szembe kell néznünk.
A szociális kérdések helyzetének felmérését követően a jelenleg folyó egyeztetésekre fogunk építeni, és konkrét javaslatokat fogunk tenni - pontosan ugyanúgy, ahogy múlt év novemberében a belső piac felmérésekor tettük. A szociális menetrendről májusban megrendezendő fórum jó lehetőséget nyújt számunkra e megközelítés kipróbálására.
A második a közeljövőben benyújtandó "kisvállalkozói törvényre" vonatkozó javaslat. Elgondolásunk kulcsa az, hogy a kis- és középvállalkozások egész életciklusát tekintetbe kell venni. A kezdő vállalkozások segítésének kevés haszna van, ha utána megakad a kkv-k növekedése.
Az üzleti világ teljesen világossá tette, hogy a kisvállalkozásoknak nem újabb politikai nyilatkozatra, hanem valódi cselekvésre van szükségük. Ez a növekedést gátló akadályok felszámolását, a szabályozás egyszerűsítését, az e-kormányzat előmozdítását, a közbeszerzésekhez való hozzáférés elősegítését, valamint a felesleges időhúzás és általánosságban a bürokrácia kiiktatását jelenti. Várakozással tekintek a Parlamenttel való egyeztetés elé arról, hogy ezeket az elgondolásokat miként lehetne továbbvinni.
A harmadik terület, amelyen hamarosan javaslatokat terjesztünk elő, a Mediterrán Unió témája. A Bizottság erőteljesen támogatja az iránti elkötelezettségünket, hogy földközi-tengeri politikánknak friss lendületet adjunk.
Örülök, hogy mára konszenzus alakult ki arról, hogy ez a projekt mind a 27 tagállam részvételével fog tovább fejlődni, és ily módon a barcelonai folyamat egy lépéssel előrébb halad. És nagyon büszke vagyok arra, hogy az Európai Tanács a Bizottságba vetett bizalmát fejezte ki akkor, amikor felkért bennünket, hogy terjesszük elő a Mediterrán Unió létrehozásának módozataira irányuló szükséges javaslatokat. Az Európai Tanács elismerte, hogy a Bizottság van a legjobb helyzetben a Szerződéssel, valamint a már meglévő tevékenységi körökkel és fórumokkal összeegyeztethető intézményi felépítés kigondolásához. Gyorsan fogunk munkálkodni annak érdekében, hogy megtaláljuk a megfelelő, új törekvési szintet nyújtó intézményi felépítést, egy olyan felépítést, amely hozzásegít bennünket ahhoz, hogy földközi-tengeri partnereinkkel kézzelfogható projektekben egyhamar előreléphessünk.
Ámde tévedés ne essék: az intézmények és az eszközök maguktól nem fognak teljesíteni. A szándék cselekvéssé alakításához leginkább politikai akaratra van szükségünk, mégpedig a Földközi-tenger mindkét partján. Előállhatunk új intézményi megállapodásokra vonatkozó javaslatokkal, de ha mindkét oldalon nincs meg a politikai akarat, nem fogunk konkrét eredményeket produkálni.
Tudom, hogy ezt az aggályt sok tisztelt parlamenti képviselő osztja, és természetesen a további munkába továbbra is teljes mértékben bevonjuk Önöket. Egyébként e hét második felében Athénben alkalmam lesz felszólalni az Euro-mediterrán Parlamenti Közgyűlésen.
Úgy vélem, hogy az Európai Tanács ülése valóban fontos előrelépést jelentett. Most az EU-partnerségnek kell teljesítményt felmutatnia, és a 2008-as évet az európai építés történetének mérföldkővé tennie.
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, soros elnök úr, bizottsági elnök úr, képviselőtársaim, az Európai Tanács legutóbbi ülése nagyrészt a lisszaboni stratégia új ciklusának meghatározásával foglalkozott, és igen nehéz nemzetközi gazdasági és pénzügyi körülmények között zajlott le. Az Unión belüli mutatók ugyanakkor elégé biztatóak: több a munkahely, 2007-ben a növekedés üteme 2,9%-os volt, s az egyes tagországok költségvetési hiánya csökkent.
Ez az eredmény mindenekelőtt természetesen a vállalkozások szerkezetátalakítási erőfeszítéseinek köszönhető, de köszönhető a legtöbb tagállam reformpolitikájának és egészséges gazdálkodásának is. Ezen erőfeszítéseket a Bizottság bátorította, amelynek üdvözlöm a határozottságát és az ez irányban kifejtett kitartó munkáját. A tengerentúlról fújó szelek nem jó híreket hoznak, és a 2008-as növekedésre vonatkozó előrejelzések a várakozásaink alatt maradnak.
Ilyen körülmények között nagy a kísértés a magunkba zárkózásra, a reformok felfüggesztésére és jobb időkig a határok védelmére. Nagy a kísértés - és politikai ellenfeleink túl gyakran engednek neki - a nem létező pénz elköltésére és az európaiak abban a hitben való ringatására, hogy minden úgy mehet tovább, ahogy eddig. Parlamenti képviselőcsoportunk viszont valóban a felelős politika, a haladás, a reform és a szolidaritás politikája mellett tör lándzsát.
Arra kérjük a Bizottságot, hogy ismertesse a Parlamenttel gazdaság- és foglalkoztatáspolitikai iránymutatásait ezek mihamarabbi elfogadása érdekében. A nemzeti hatóságoknak jobban el kell magyarázniuk a közvéleménynek a lisszaboni stratégia keretében tervezett reformok jótéteményeit. E reformokat ugyanis gyakran eltorzítják, és nem kellően hajtják végre. A reformok elfogadtatása egyelőre nehézkes. Képviselőcsoportunk azonban továbbra is a reformok védelmére kel, és ellenszegül azoknak, akik választóik kegyét keresve igyekeznek azokat elbagatellizálni vagy sohanapjáig elnapolni.
Sőt, mi még tovább menve nagyobb sebességbe akarjuk kapcsolni az európai tudáspolitikát. Javasoljuk a kutatók, a diákok és a tudományos erők szabad mozgásának előmozdítását, valamint a szellemi tulajdonjogok védelme egységes rendszerének elfogadását. Az oklevelek kölcsönös elismerése előtti akadályok felszámolása, valamint uniós pénzügyi támogatással európai egyetemeink korszerűsítése mellett emeljük fel szavunkat.
Képviselőtársaim, az Európai Tanács ülésének második feladata azon feltételek tisztázása volt, melyek mentén az éghajlatváltozás elleni küzdelem 2007 márciusában elhatározott ambiciózus célkitűzései megvalósulnak majd. E részletekre feltétlenül szükség volt annak érdekében, hogy az érintett vállalkozások számára a megfelelő időtávra biztosítsuk a tervezhetőséget. A gazdaság "szénmentesítését” célzó jelentős erőfeszítések ugyanis nem vezethetnek a nagy energiafelhasználású iparágak versenyképességének csorbításához.
Végezetül üdvözlöm a megállapodást a Franciaország által a Mediterrán Unióról a Tanács elé terjesztett kezdeményezésről, mely abból a megállapításból indult ki, hogy a barcelonai folyamat nem hozta meg a várt eredményt. A kezdeményezés új lendületet kíván adni az euro-mediterrán kapcsolatoknak. Mindannyian jól tudjuk, hogy az érintett országok fejlődése, migrációs folyamatai és politikai stabilitása által keltett kihívások mennyire közvetlenül érintenek bennünket. És azt kívánjuk, hogy ez a projekt fordulópontot jelentsen majd a Földközi-tenger melléki országokkal fennálló kapcsolatainkban, melyeknek konkrétabbá, hatékonyabbá és mindenekelőtt politikaiabbá kell válniuk annak érdekében, hogy a Közel-Keleten valód béke köszöntsön be.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, tisztelt Ház, az Európai Unió gazdasági helyzete stabil ugyan, ámde veszélyeknek van kitéve. Az Európai Tanács legutóbbi ülésén erre a következtetésre jutott. A növekedés még stabil és folyamatosan nő a foglalkoztatottság, mindazonáltal veszély leselkedik rájuk. A kérdés az, hogy miből ered ez a veszély? A veszély az Egyesült Államok gazdasági tevékenységének lassulásából származik, amely az USA legnagyobb kereskedelmi bankjai - más szóval befektetési bankjai - pénzügyi válságának az egyik következménye.
Barroso elnök úr, Ön azt mondta, hogy a Tanács egyik következtetésében leszögezi, miszerint nekünk itt az Európai Unióban készen kell állnunk arra, hogy a nemzetközi pénzügyi piacok fenti fejleményeire válaszul szükség esetén szabályozó és felügyeleti intézkedéseket hozzunk. Hadd kérdezzem meg Önt: ezen intézkedéseket mikor kellene kezdeményezni, ha nem most? Most jött el az ideje annak, hogy tüzetesen megvizsgáljuk azokat a mechanizmusokat, melyekkel a nemzetközi pénzpiaci befektetők "vadnyugati” kapitalizmusa fenyegeti az európai növekedést. Meglátásom szerint az Európai Tanács legutóbbi ülésének következtetéseiben sokkal részletesebb módon kellett volna körülírni, hogy e felülvizsgálatot milyen eszközökkel kellene elvégeznünk.
(Taps)
Elnök úr, tudomásul vettük, hogy az Európai Tanács ezen ülése igyekezett kissé részletesebben beszélni Európa társadalmi dimenziójáról. Ugyanakkor egységes koncepció helyett ezt inkább "eseti” alapon teszi. Az ötödik szabadság például, Janša miniszterelnök úr, a szociálpolitika része. Igaza van, a tudás hatalom, ez teljes mértékben igaz. A tudás azonban a világ gazdasági fejlődéséhez való hozzáféréshez is lehetőséget teremt, és lehetőséget teremt arra is, hogy a polgárok részesei legyenek az egyre sokrétűbbé váló munkaerőpiacnak is.
Az összes foglalkoztatási ágban a legjobb helyzetben az a munkavállaló van, aki jól képzett, aki hozzáfér a tudáshoz, és aki olyan helyzetben van, hogy folyamatosan frissítheti a tudását. Éppen ezért a tudáshoz való hozzáférés a társadalmi igazságossághoz való hozzáférést is jelenti. Amikor Európa társadalmi dimenziójáról beszélünk, számunkra ez azt jelenti, hogy átfogó megközelítést kell alkalmaznunk. Nem csak annyit tesz, hogy időnként elszórunk néhány megjegyzést a szociálpolitikáról. Ezért a mi nézőpontunkból - a szocialisták képviselőcsoportja szempontjából - a Tanács újfent nem felelt meg az európai társadalmi dimenzióval összefüggő elvárásainknak.
Ezért hallgattuk nagy érdeklődéssel az Ön kijelentését, miszerint a Bizottság idén nyáron következetes felmérésbe kezd majd a belső piac társadalmi dimenziójáról, az Európai Unió társadalmi dimenziójáról, és e folyamat eredményéről majd beszámol nekünk. Ezt az Önök teljesítményének mércéjeként fogjuk használni. Az Önök célja az előrelépés, mi pedig figyelni fogjuk, miként fognak megfelelni ennek. Az Önök teljesítményét azonban más értelemben is mérni fogjuk. Nem elfogadható ugyanis, hogy a Tanács - és most Önhöz fordulok, Janša miniszterelnök úr, és Önhöz, bizottsági elnök úr - folyamatosan mellőzze az Európai Parlament véleményét.
Kezemben tartom a Tanács elé terjesztett hivatalos dokumentumok jegyzékét. Ebben található különböző tanácsi formációk által benyújtott nyolc anyag, az EGSZB egy véleménye a kiemelt népességcsoportokban történő foglalkoztatásról (a lisszaboni stratégiáról), valamint a Régiók Bizottságának egy állásfoglalása. A listában nincs egyetlen európai parlamenti anyag sem, még az sem, amelyet a lisszaboni stratégiáról állítottunk össze. Képviselőcsoportom véleménye szerint ez felettébb sajnálatos, mivel azt mutatja, hogy Önök a társadalmi dimenziót, magát az Európai Parlamentet és e Ház véleményét sem veszik kellőképp komolyan.
(Taps)
Bizonyos előrelépés azért történt: ezt képviselőtársaim mondták, amikor a képviselőcsoport ülésén megkérdeztük őket, hogy mit gondolnak az klímapolitikáról. Valóban igaz, hogy a legfőbb kihívás, mellyel szembe kell néznünk, az éghajlatváltozás, és az Európai Tanács legutóbbi ülésén ezen a téren érdemi előrelépés történt, mivel egyensúly teremtődött egyrészt a klímapolitikai követelmények, másrészt az ipar elvárásai között. Ezen egyensúly megteremtése minden intézmény feladata.
Csak a félreértések elkerülése végett: egyes ipari lobbisták a Tanács ilyenfajta bejelentéseit úgy értelmezhetik, hogy az ipart nem ellenőrzik eléggé és nincs rajta elég nyomás. Valójában épp az ellenkezője az igaz. Éghajlati célkitűzéseinket csak akkor érjük el, ha az ipar is kiveszi a részét a folyamatból. Ebből viszont az is következik, hogy csak akkor érhetjük el célkitűzéseinket, ha hagyjuk, hogy az ipar kivegye a maga részét. Mindkét vetület lényeges. Ha kezelni akarjuk az éghajlatváltozást, ezt Európában kell megtennünk, és a nemzetközi megállapodások ezért adnak joggal esélyt az európai iparnak arra, hogy a világon máshol működő termelő ágazatokkal egyenlő eséllyel versenyezzen. Ez volt a helyes következtetés, és mi ezt melegen üdvözöljük.
Hadd tegyek egy utolsó megjegyzést a következtetések 19. oldalán említett Mediterrán Unióról, amely már magában is üzenetértékkel bír a Tanács részéről. Örülünk annak, hogy ez a kérdés tisztázódott, és Önnek igaza volt abban, amit a földközi-tengeri térségben folytatott szomszédságpolitikáról mondott. Janša miniszterelnök úr helyesen mutatott rá, hogy az itteni partnerségi politikának a másutt folytatott partnerségi politikával kell együtt járnia. Képviselőtársam, Swoboda úr, képviselőcsoportunk nevében nemsokára különösen a keleti dimenzióra fog kitérni, mivel e kérdésről saját javaslatcsomagot fogunk előterjeszteni.
Hadd fejezzem be egy értékeléssel. Ez egy szokásos Európai Tanács volt. Szociálpolitikai tekintetben fiaskót jelentett: ez sajnos ma már a megszokott az Európai Unióban, de ez kezelhető. A Mediterrán Unió vonatkozásában "a szokásos ügymenet” jött be: megint a "helikopteres módszert” vetették be: "kavarj porfelleget, és mielőtt a por leülepedne, a helikopter újból felszáll”. Önöknek teljesen igazuk van: valami megfoghatóbbra van itt szükségünk. Ha megfogható eredményeket akarunk produkálni - és ezt az utolsó mondatot Önhöz intézem, elnök úr -, ezeket az Európai Parlamenttel való együttműködésen keresztül kell elérni. A helyzet ugyanis az, hogy bármit, amit a Mediterrán Unió keretében elhatároznak, ahhoz az Európai Parlament pénzügyi támogatása szükségeltetik, és emiatt rendkívül fontos, hogy a következtetésekben leszögezzék, hogy a Mediterrán Unió jövőbeli szervezeteibe az Európai Parlament teljes mértékben be lesz vonva.
Nagyon köszönöm figyelmüket. Rendíthetetlenül vidám CSU-beli képviselőtársainknak is szeretnék köszönetet mondani, amiért ilyen türelmesen végig kellett hallgatniuk.
(Taps)
Adina-Ioana Vălean
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, egy dolog bizonyos: a közös fellépés és az elszámoltathatóság nyomása nélkül a tagállamoknak nemigen lenne ínyére tenniük az éghajlatváltozás ellen, pedig a kellemetlen igazság az EU számára az, hogy a csúcsok következtetései sokszor kövérek a retorikában, de soványak az eredményekben. Már láthatunk arra utaló jeleket, hogy egyes tagállamok keresik, miképpen bújhatnának ki a múlt évben vállalt politikai kötelezettségeik alól, jóllehet a 2006-os Stern-jelentés figyelmeztetett arra, hogy ha most cselekszünk, annak a költsége jóval kevesebb lesz, mint a tétlenkedés későbbi ára. A végkövetkeztetés megfogalmazásában valami azt súgja, hogy az éghajlatváltozásra adandó válasz sürgőssége és kötelező volta kezd elillanni. Ez pedig éghajlatunkra és szavahihetőségünkre egyaránt katasztrofális hatással lenne.
E vitában kissé elsikkadt az energiahatékonyság kérdése, amely pedig összkibocsátásunk csökkentésének a legegyszerűbb és a legköltséghatékonyabb módja. Míg a tanácsi következtetések egy korai tervezetében még az volt olvasható, hogy a tagállamok kötelesek kormányzati épületeik és gépkocsiflottájuk energiafelhasználását 10%-kal csökkenteni, ez a megfogalmazás mára "érdemi előrelépéssé” zsugorodott. Pedig ez kicsi, ámde jelentőségteljes gesztus lenne, amely azt illusztrálná, hogy a kormányok példát mutatnak. A környezettudatosabb viselkedést ösztönző adóeszközöket is fel kellene használni. A kibocsátáskereskedelmi rendszer bebizonyította, hogy megállja a helyét, és világviszonylatban a kibocsátáscsökkentés gazdasági ösztönzőrendszerének normájává vált. A zöldadóknak, például a csökkentett HÉA-kulcsoknak a kisfogyasztású gépjárművek és háztartási berendezések iránti kereslet ösztönzése révén szintén lehet hasonló hatása.
Ami a csúcs gazdasági vetületeit illeti, a következtetések azzal dicsekszenek, hogy az EU gazdasága továbbra is szilárd, ezt azonban sok polgárunk másképp látja: ők magasabb számlákkal és növekvő eladósodottsággal kénytelenek szembenézni, ami a túlzott optimizmus ellenében minket is óvatosságra kell, hogy intsen.
Érdemes emlékeztetni a lisszaboni stratégia mögött megbúvó elvekre: strukturális reformok, adófegyelem és a termelő területekbe történő célzott beruházások, melyek a jövőbeli növekedést generálják majd. A tagállamok - egy vagy két tiszteletreméltó kivételtől eltekintve - jóval elmaradnak attól a vállalásuktól, hogy GDP-jük 3%-át költsék a K+F-re. Amikor ma a tudás és az innováció ötödik szabadságáról beszélünk, nem szabad megfeledkeznünk arról, hogy még az eredeti négy szabadságot sem sikerült teljes mértékben megvalósítanunk, különösen ami a munkavállalók és a szolgáltatások egész Európában való szabad mozgását illeti.
Végezetül a kkv-k támogatását helyénvalóan határozzák meg a gazdasági növekedés és innováció kulcsaként. Képessé kell tennünk a kkv-kat arra, hogy teljes mértékben élvezhessék a belső piac előnyeit, és a Tanács sokat tehetne az európai versenyképességért azzal, hogy az európai szabadalomról és a magántársaságok alapszabályáról szóló elhúzódó viták végére sikeresen pontot tesz. A tanácsi következtetések óvatosan fogalmaznak, amikor kijelentik, hogy a kihívás a teljesítésben rejlik. A Parlament a maga részéről teljesíteni fog.
Brian Crowley
az UEN képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, szeretnék köszönetet mondani a soros elnök úrnak és a Bizottság elnökének mai felszólalásukért. Milyen érdekes, hogy amikor a növekedésre és a gazdaságra leselkedő veszélyekre kerül a sor, sokan visszahúzódnak a kiindulási pontjukhoz: vagy a kapitalizmus mellett, vagy a kapitalizmus ellen foglalnak állást. Nem látják, hogy van egy köztes út és egy cselekvési tér is. A beruházási platformban van egy régi mondás: "Ha az utcán vér folyik, ütött a pénzcsinálás órája.”
A valóság az, hogy az Európai Unión belüli munkahelyteremtésre és gazdasági növekedésre az igazi veszélyt nem annyira az amerikai másodlagos piacok válsága jelenti, hanem a saját cselekvésképtelenségünk azzal kapcsolatosan vagy vonakodásunk attól, hogy ezen válságos területeken kockázatot vállaljunk és a lehetőségek felkutatásában újítsunk.
Érdekes, hogy az elmúlt 100 évre visszatekintve az ipari fejlődés és a gazdasági fejlődés minden egyes szakaszában vagy az USA vagy az Európai Unió azért volt az új iparágak és az gazdasági fellendülés motorja, mert egyes területeken nehézséget észleltek, amelyet más területeken lehetőségként megragadtak.
Az Európai Tanács ülésének egyik sikere az, hogy a Tanács érzékelte, vannak kockázatok és veszélyek - legyen szó az éghajlatváltozásról, az innovációs és technológiai követelmények növekedéséről, vagy a kkv-kra háruló szabályozási terhekről -, de vannak lehetőségek is. Ha cselekszünk, hosszú távra gondolkodhatunk, miként ezt a miniszterelnök úr Konfuciuszt idézve mondta: ha fát ültetünk, 10 évre gondolkodhatunk előre.
Ez az igazi módja annak, hogy az Európai Unióban rövid távon igazi növekedést és fejlődést érjünk el, valamint hosszú távra szilárd alapokat fektessünk le, még akkor is, ha az Önök előtt lévő szalagcímek negatív dolgokat sugallnak is. Az egyik újság mai szalagcíme arról tudósít, hogy egy indiai gazdasági társaság felvásárolja a Jaguárt és a Land Rovert, és ez azt példázza, hogy a gazdasági hatalom miként csúszott át Nyugatról Keletre. A valóság az, hogy a vállalati értékalapok és a nemzeti vagyonalapok az iparba és a vállalkozásba fektetnek be. Meg kell találnunk a módját annak, hogy szavatoljuk: nem csak hasznosítsuk ezt a gazdagságot és ezeket az alapokat, hanem azt is szavatoljuk, hogy ezek a nyereséget vissza is forgatják gazdaságainkba, fokozván ezzel a gazdasági növekedést és a több munkahely megteremtését.
Az innovációra és a technológiára rátérve fontos emlékeztetni arra, hogy az Európai Unióban 2017-ben majd dolgozó munkaerő 73%-a már megvan. Annak a technológiának azonban, melyet 2017-ben használni fogunk, ma csak 10%-a létezik. Ezért létfontosságú az embereink oktatásába, szakmai ismereteik napra késszé tételébe, az új képzésekbe és az új gazdaságokban való boldogulást célzó ismeretek nyújtásába történő további beruházás követelménye.
Az utolsó megjegyzés, melyet tenni szeretnék - és Schulz úr nagyon jelentőségteljes módon tapintott rá erre - az, hogy az Európai Unió elmúlt 20 évi sikere a gazdasági növekedés és a szociális fejlődés és védelem ikerpályás megközelítésén alapult. Az egyik nem létezik a másik nélkül. Gazdasági fejlődésünk valamennyi szakaszában nem csak azt kell biztosítanunk, hogy a gazdag még gazdagabb legyen - ez amúgy is bekövetkezik -, hanem hogy nagyobb lehetőségünk nyíljék arra, hogy az emberek felé nagylelkűnek és szolidárisnak mutatkozzunk - nem csak az energiapiacokon és nem csupán a pénzügyi piacokon - annak érdekében, hogy mindannyian részesülhessünk a növekedés és teremtés hasznából.
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, soros elnök úr, bizottsági elnök úr, a vita folyamán az volt az érzésem, mintha két teljesen különböző eseményről beszéltünk volna. Képviselőcsoportom nevében megfigyelőként vettem részt a Tanács ülésén, de nem volt az a benyomásom, mintha ez az esemény például bármiféle új, haladóbb, nagyszabású közös klímapolitikai kezdeményezésekre irányult volna.
Nyilván emlékeznek rá: az Európai Tanács ülése előtt röviddel Javier Solana biztonsági szemszögből tárta elénk klímaforgatókönyvét. Ha a Zöldek valami ilyesmivel álltak volna elő arról, hogy az éghajlatváltozás miként vonja maga után a világon a konfliktusok eszkalálódását, ami különösen a fejlett világra gyakorol fokozott nyomást, valószínűleg mindenki így nyilatkozott volna: "A Zöldek megbolondultak, hogy ilyen apokaliptikus forgatókönyveket eszelnek ki.”
Pedig a helyzet az, hogy a Solana-dokumentum sok igazságot tartalmaz, és meg vagyok lepve, hogy a Tanács az abban található érvényes megállapítások egyikét sem tűzte napirendjére. Valójában olyan területeken, ahol a múlt évben ismertetetthez képest következetesebbnek kellett volna lennie, nagyobb következetlenségeket találunk. Konkrétan épp szövetségi kancellárunk, Angela Merkel asszony, akire múlt évben oly büszke voltam, volt az, aki időhúzásért, lassításért és mentességekért harcolt. Ne ringassuk magunkat illúziókba: ha - ami jelenleg a Tanács központi témája - az európai ipart mentesítő szabályozást fogadunk el, akkor kezdettől fogva azt kell feltételeznünk, hogy a tanácsi ülés eredménytelen volt. Úgy gondolom, a világ többi része számára rendkívül negatív üzenet az, ha a következő évtizedre vonatkozóan mentességekről beszélünk. Ilyen körülmények között hogyan érhetjük el azt a nagyszabású célt, hogy a világ többi részét Poznanban vagy Koppenhágában egy táborba tereljük?
Véleményem szerint - és hadd szögezzem le ezt nagyon egyértelműen képviselőcsoportom nevében - itt egy önbeteljesítő jóslatról van szó. Mi megfelelő kibocsátáskereskedelmet, nem pedig mentességeket akarunk. Mi inkább külső határain védenénk egy fenntartható európai ipart, mintsem hogy az éghajlat-folyamat ezen döntő jelentőségű válaszútján engedjünk az acél- és gépjárműgyártók, valamint más lobbisták nyomásának, akik - miként ez egy közelmúltbeli jelentésből kiderül - már közvetlen, sőt túlzott hatást gyakorolnak a brüsszeli döntéshozatalra.
Véleményem szerint ez nem ambiciózus, hanem bátortalan csúcs volt. Ez nem csak Angela Merkel új szerepének volt betudható, aki felhagyott az éghajlat-kancellár szerepével, hanem annak is, hogy oly sok európai ország a saját útját járja. Egyesült Államok országok külön tárgyalnak a vízum-megállapodásokról. Mások saját rakétavédelmi megközelítésükről egyeztetnek az amerikaiakkal. Nincs egység Koszovó ügyében vagy az energiabiztonság tárgyában: a németek maguk üzletelnek az orosz Gazprommal, és az olaszok meg a magyarok is önállóan üzletelnek. A Mediterrán Unió voltaképpen csak Sárközy elnök úr ötlete volt, és azt a célt szolgálja, hogy a fegyver- és technológiaexportért cserében megőrizzék a Franciaországba irányuló urániumimportot. Meglátásom szerint e csúcs általános kerete rendkívül szegényes volt, végkimenetelét pedig negatívan befolyásolta a túlságosan is sok "különút” és a túlságosan is kevés közösségiség. Számomra az ambiciózus megközelítés egy dolog, a bátortalanság egy másik, és e csúccsal kapcsolatban az általános benyomásom a bátortalanság volt. Ez bizonyosan nem jó dolog, ámde ami még ennél is rosszabb, az az, hogy ebben a Házban ma erről ennyire őszintétlenül beszélünk.
Dimitrios Papadimoulis
Elnök úr, bizottsági elnök úr, soros elnök úr, bizonyos pontig érthető, hogy Önök idejönnek, és megpróbálják fehérre mosni a csúcs eredményeit. Önöktől azonban nagyobb őszinteséget és nagyobb szerénységet vártam volna.
Ahelyett, hogy egyszerűen gratulálnak egymásnak és dicsérik egymást, azt is elvárnám, hogy a politikájuk hiányosságairól és a kudarcaikról is beszéljenek. Elvárnám Önöktől, hogy a szociálpolitikai menetrendről beszéljenek, meg a szociális fiaskóról, amely a csúcs megbeszélésein hiányával tüntetett: a 70 millió szegényről, akikből 20 millió gyerek.
Annak hangoztatása helyett, hogy "munkahelyeket teremtettünk”, azt kellene elmondaniuk, hogy ezek változó foglalkoztatási feltételű, rosszul fizetett munkák, és az Európai Unióban 20 millió munkavállaló szegény. Barroso úr, Önnek a saját lisszaboni célkitűzései időközi áttekintéséről kellene szólnia: a lisszaboni stratégia három pilléréből (versenyképesség, környezetvédelem, kohézió) Ön kiiktatta a szociális, regionális és területi kohéziót, a környezeti témákat pedig visszaminősítette.
Az éghajlatváltozás témája kapcsán maga a soros elnök is elismerte, hogy egy sor, a Tanács keretében tanácskozó tagállam a versenyképesség nevében kezdettől megpróbált kihátrálni az Ön javaslatcsomagjából, Barroso úr. A Bizottság és a Tanács ahelyett, hogy azon iparkodna, hogy a koppenhágai tárgyalásokra miképp tehetné a célkitűzéseit még ambiciózusabbá, azon igyekszik, hogy az ipar és a gazdaság széles ágazatait mentesítse.
Végezetül szeretném hangsúlyozni, hogy egy olyan időszajban, amikor még a világ legfanatikusabb neoliberálisai is felfedezik az állami intervenció értelmét, a zuhanó tőzsdék és a zajos hitelösszeomlás időszakában a Tanács és a Bizottság még most is megengedi a dogmatikusan egyoldalú és ellenőrizetlen Központi Banknak, hogy csupán az inflációval törődjön, megfeledkezvén a recesszió vagy a nulla növekedés miatt az európai gazdaság felett tornyosuló viharfelhőkről.
(Taps)
Johannes Blokland
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) A múlt évi tavaszi csúcson az Európai Tanács kifejezte a feszes klímapolitikára irányuló szándékát. Január 23-án ezek jogalkotási javaslatok formájában konkrét formát öltöttek, melyet e Ház melegen üdvözölt. Meggyőződésem, hogy a hatékonyság szavatolása céljából gondoskodnunk kell arról, hogy még Poznan előtt konstruktív megállapodás szülessék a Tanács és a Parlament között, ezért el kell kerülnünk azokat az eljárásokat, melyek az első olvasatban történő megegyezést lehetetlenné tennék. Egy ilyen megállapodás a Parlament részéről és természetesen a Tanács részéről is rugalmasságot követel.
Az Európai Unió erőfeszítései értékesek ugyan, de még értékesebbek lennének, ha az egész nemzetközi közösség azon igyekezne, hogy megoldja a környezetvédelem és az éghajlatváltozás problémáját. Baliban fontos lépésre került sor. Nagyon örülök annak, hogy a Tanács továbbra is kemény erőfeszítéseket tesz az összes poznani résztvevővel történő megegyezés tető alá hozása érdekében.
A múlt évi tavaszi csúcs folyományaként a lisszaboni stratégia erőteljes végrehajtásának vagyunk tanúi. Ez jó hír. Azt sugallja, hogy az állam- és kormányfők látják, hogy szükség van a társadalmi dimenzióra. A Tanács elnöke, Janša úr, tud-e többet mondani erről? Számíthatunk-e újabb javaslatokra?
Végül a szólásszabadság jó dolog. A bölcs felnőtt magatartását jellemzi. Hollandiában egy országgyűlési képviselő vitatott filmet forgat az iszlámról. Remélem, hogy ha a film esetleg váratlan zavart okozna, Európa egyként fog kiállni mellette.
Roger Helmer
Elnök úr, az Európai Tanács elnökségi következtetései az összes megszokott közhelyet tartalmazzák a társadalmi dimenzióról és a kkv-król, és egyáltalán nem foglalkoznak az európai gazdaságok fő problémáival, melyek a következők: Európa túladóztatott és túlszabályozott, ezért képtelen a világméretű versenykihívásoknak megfelelni. Úgy is mondhatnám, hogy a jelentés amiatt is figyelemre méltó volt, ami kimaradt belőle. Sokat hallunk a lisszaboni folyamatról, de édeskeveset a Lisszaboni Szerződésről, amely, miként mindannyian tudjuk, az elvetélt Alkotmánnyal azonos.
Az európai polgároknak tett valamennyi ígéret ellenére elhatároztuk, hogy a legtöbb tagállamban népszavazás nélkül ratifikáljuk e Szerződést. Azért döntöttünk így, mert tudjuk, hogy az emberek nem adnák a hozzájárulásukat. Az én régiómban egy közelmúltbeli postai közvélemény-kutatásból az derült ki, hogy az embereknek közel 90%-a ellenzi a Szerződést. Ez a demokrácia iránti bizalmatlanság jele.
Ma délután Tibetről fogunk vitázni, de mielőtt túl szigorúan bírálnánk, talán közelebbről meg kellene vizsgálnunk, hogy mi hogyan is állunk a demokratikus elszámoltathatóság témájával. Közben valóban megvizsgálhatjuk Tibet ügyét, és elítélhetjük Kínát felháborító magatartásáért és a jogok semmibevételéért. Úgy vélem, eljött az idő, amikor komolyan meg kell fontolnunk, hogy szabad nemzetek vajon részt vehetnek-e az idei pekingi olimpiai játékok közelgő ünnepségein.
Giles Chichester
Elnök úr, amikor üdvözlöm a tanácsi következtetéseket, megjegyzéseimet az "Éghajlatváltozás és energia” című szakaszra szeretném összpontosítani. Sokan e témákat azon legfontosabb témákként határozták meg, melyekkel a világnak ma szembe kell néznie, és jó, hogy az EU az éghajlatváltozás elleni küzdelem élére áll.
Ugyanakkor visszaköszön a múlt, amikor olyan felettébb ambiciózus célokat fogadunk el, melyek elérése eddig nehéznek bizonyult. Ezért üdvözlöm a szöveg egyes részein átütő óvatos hangot. Támogatom az alacsony szénfelhasználású gazdaságra való oly módon történő áttérésre való felhívásokat, mely összeegyeztethető az EU fenntartható fejlődésével, versenyképességével, az ellátás biztonságával, a rendezett és fenntartható államháztartással, főként akkor, ha ehhez a szénszivárgás vagy az európai munkahelyek delokalizációja veszélyének elismerése járul, és a megújuló nemzeti célkitűzések rugalmasságára való felhívással kapcsolódik össze. Azon a véleményen vagyok, hogy a megújuló energiaforrásokat mint célt túlhangsúlyoztuk a cél elérésének eszköze rovására, mert egészen bizonyos vagyok abban, hogy a megújuló energiák nem az egyedüli megoldást jelentik. Úgy tűnik számomra, hogy inkább a tényleges célkitűzésünkben kellene gondolnunk, ami szerintem a széndioxid-kibocsátás 2050-re történő legalább 60%-os csökkentése, és azután kellene egy sor, a cél elérését szolgáló lehetőséget számba vennünk. A tehermegosztás elvén keresztül már elismertük, hogy a különböző tagállamok nagyon eltérő energiahelyzetben vannak, így miért ne szorítkozhatnánk pusztán e cél kitűzésére, és miért ne engedhetnénk meg a tagállamoknak, hogy saját maguk döntsenek arról, miként érik azt el? Ebben az összefüggésben akár hitelt is adhatok a brit kormány atomenergia-kilátásokról szóló bejelentéseinek, ami számomra általában nem könnyű dolog.
Hannes Swoboda
Elnök úr, sokkal jobb és sokkal több ok van a brit kormány támogatására, de inkább a tárgyra térnék.
(DE) - Szeretnék két olyan pontra kitérni, melyekkel kapcsolatban én is úgy gondolom, hogy a csúcs eredményei meglehetősen alulmúlták a várakozásainkat, ez pedig az energia külpolitika és az energiabiztonság. Bizottsági elnök úr, amikor a Bizottság megalakult, a külkapcsolatokért és az energiáért felelős biztosokat arra kértük, hogy e területeken nagyon kezdeményező szerepet játsszanak.
A Tanács részéről is kevés volt a bemeneti oldal, és itt csak általánosságokat látok. Emlékezetem szerint Thomas Ilves strasbourgi európai parlamenti látogatásakor rámutatott, hogy Oroszországnak van szomszédságpolitikája és van energia külpolitikája. Nekünk sajnos nincs, és versenyképességünk szempontjából ez hátrány. Ideje az általánosságokat magunk mögött hagyni, és gyakorlati intézkedéseket hozni. Remélem, hogy a következő júniusi csúcsig összehangoltabb fellépést célzó valódi javaslatok benyújtására kerül sor.
A második pont, melyre már Martin Schulz is rátapintott, a Mediterrán Unió és a Fekete-tengeri Unió kérdésével kapcsolatos. Aggódom azért, mert nincs egyensúly a földközi-tengeri térséggel és a fekete-tengeri térséggel fennálló együttműködésünk között. Vajon az olyan országok, mint Ukrajna, a Moldovai Köztársaság, Grúzia, és más országok, például a Dél-Kaukázus országai valóban kevésbé fontosak lennének? Vajon a földközi-tengeri országoknál kevesebb joguk van az intenzívebb együttműködésre? Nem hiszem.
Martin Schulzcal és képviselőcsoportom többi tagjával egyetemben az "erőltetett” barcelonai unió vagy barcelonai folyamatként felfogott Mediterrán Unió erős támogatója vagyok. A Bizottságtól azonban azt vártam volna, hogy kidolgozott javaslatokkal álljon elő, és kezdettől fogva egyértelművé tegye, hogy az Európai Unió és a földközi-tengeri országok közötti uniónak működnie kell és működni is fog, és hogy ennek az uniónak a szíve igazgatási és politikai értelemben egyaránt az Európai Unió. Valami hasonlót tervezünk a fekete-tengeri térségben is, hiszen az olyan kérdések, mint az energiabiztonság, a migráció és a környezet nem csak a földközi-tengeri térséget érintik, hanem a fekete-tengerit is, és ugyanolyan mértékben.
Emiatt, soros elnök úr, képviselőcsoportunk saját javaslatokat fog benyújtani Önnek, és Önhöz is, bizottsági elnök úr. Reméljük, hogy a júniusi csúcs lehetőséget kínál majd az egyensúly helyreállítására, hiszen Önnek, mint országa miniszterelnökének és a Tanács soros elnökének is fontos, hogy egyszer s mindenkorra egyértelművé tegye, hogy mindkét közösség egyforma jelentőséggel bír. Bizottsági elnök úr, meglehetősen meglepődtem azon, hogy Ön csak a Mediterrán Unióról beszélt, és a fekete-tengeri térséget meg sem említette. Mi úgy gondoljuk, hogy mindkét téma egyaránt fontos. Mi új minőségű alapokon nyugvó szomszédságpolitika megteremtése mellett szállunk síkra. Képviselőcsoportunk ezért megfelelő időben ismertetni fogja a saját javaslat-csomagját.
Lena Ek
Elnök úr, szeretnék gratulálni az elnökségnek a tavaszi csúcs eredményeihez és ahhoz, hogy az új lisszaboni megállapodások részletei valódi fenntartható gazdasági növekedésen alapulnak, amiről úgy gondolom, hogy feltétlenül szükséges.
Jelenleg a pénzügyi piacokon tapasztalható nehézségekkel kell szembenéznünk. Az éghajlatváltozás problémáival kell szembenéznünk. Ezeket gyakran "az európai ipar problémáiként” tüntetik fel, pedig szeretnék emlékeztetni arra, hogy csak a korszerű, energiahatékony, tudásalapú ipar az életképes. Ezért több pénzt kell az innovációba és a kutatásba fektetnünk, és remélem, hogy a költségvetési egyeztetések idején ezt szem előtt fogják tartani, és jobban követik az innovációt és kutatást finanszírozó parlamenti vonalat.
Arra is szeretném emlékeztetni Önöket, hogy jelenleg új ipari forradalmat élünk, amely ahhoz hasonlít, amikor a gőzhajtásról a villamos energiára tértünk át. Hol lenne most Európa, ha kényelmesen hátradőltünk volna a fotelben, és azt mondtuk volna: "Mi aztán az ujjunkat sem mozdítjuk addig, amíg az Egyesült Államokat nem villamosítják.”
Megint csak oda lyukadunk ki, hogy túlélni csak a modern, energiahatékony ipar fog. Ezért az éghajlattal összefüggő kérdésekben is keménynek kell lennünk, mert ez mozdítja elő az innovációt, és nem csak a jobb környezetet. Természetesen az egységes energiapiac is rendkívül hatékony.
Van azonban egy probléma mind az ismertetett energiacsomaggal, mind a klímacsomaggal kapcsolatosan, és ez összefügg a kkv-k helyzetével. Ugyanis ha - különösen a klímacsomagot -a kkv-k szemszögéből nézzük, sok tisztogatnivalónk van a csomag egyszerűsítése, valamint az éghajlat és az európai kkv-k eltűrését, sőt előmozdítását összehangoló szabályok és eljárások egyszerűsítése terén. Nagyon remélem, hogy a következő csúcs ebben a tekintetben eredményeket tud majd felmutatni.
A remény kiváló reggelire, de pocsék vacsorára, úgyhogy eredményekre számítunk.
Elnök
Ek asszony, figyelemreméltó, hogy e Házban milyen elmélyült tudásról tesz tanúbizonyságot.
Mario Borghezio
(IT) Elnök úr, képviselőtársaim, a világ első 500 számon tartott gazdasági társasága között az európaiak a lemaradásukkal tűnnek ki, szemben az egyesült államokbeli és feltörekvő országokbeli társaikkal. Nem könnyű finanszírozáshoz jutni, főként a kis- és középvállalkozások számára nem, tekintve, hogy a kkv-knak csak a közbankok adnak kölcsönt; a kkv-ket ezért inkább támogatni kell, semmint akadályozni.
Ezen túlmenően, miközben mi itt e Házban felszólalunk, a száműzetésben lévő tibeti képviselőház szóvivője drámai hangon bejelenti a mészárlásokat, melyek aközben történnek, miközben mi itt békés Európánkban felszólalunk. Tibetben, ahol embereket mészárolnak le, az olimpiai játékokon való részvételről szóló bölcs szavai, elnök úr, értékes és bátor nyilatkozatként értelmeződnek. Solana úr viszont bejelenti, hogy ő elmegy Pekingbe. Kíváncsi volnék, hogy kit fog ott képviselni: a bankok Európáját az üzlet és a kereskedelem Európáját, de nem az emberek Európáját.
Mi Padániában a szabadságáért és önrendelkezési jogáért harcoló tibeti néppel vagyunk, amely jogot az ENSZ emberi jogi chartája és az EU is szentesített.
Ilda Figueiredo
(PT) Míg különböző uniós országokban romlik a szociális helyzet, a Tanács a lisszaboni stratégia neoliberális politikáinak, valamint a stabilitási és rugalmas biztonsági paktum alkalmazásának kiterjesztését szorgalmazza, miközben jól tudja, hogy a társadalmi és területi egyenlőtlenségeket ez csak elmélyíti.
Ennek következtében a gazdasági és pénzügyi csoportok profitja és nyeresége egyértelműen nagyon magas szinten állandósul, miközben az átmeneti foglalkoztatottság és az alulfizetettség egyre szélesebb méreteket ölt. A szegénység és a társadalmi kirekesztettség a jövőben a jelenlegihez hasonló magas szinten állapodik meg, és különösen több tízmillió nőt, gyermeket és idős embert érint. Ugyanakkor azt látjuk, hogy a Tanácsot és a Bizottságot ez nemigen izgatja. Ők megelégszenek némi retorikával, ami ellen mi csak hevesen tiltakozhatunk.
Valójában ezen politikák szüneteltetésére lett volna szükség azért, hogy a gyengébb gazdasággal rendelkező országokat támogatni lehessen, és a szegénység, valamint a társadalmi kirekesztettség elleni harcban alapvetően fontos közszolgáltatások javítását és kiterjesztését célzó közberuházások növekedjenek. Ez hozzájárult volna a jogokkal társuló munkahelyek megteremtéséhez, valamint a mikro-, kis- és középvállalkozások fejlődéséhez is. Az Egyesült Államok pénzügyi válságának, valamint a fosszilis tüzelőanyagok és bizonyos mezőgazdasági termékek magas árának különösen súlyos következményei lesznek a szegénység és a társadalmi kirekesztettség alakulására, és a gyengébb gazdaságú országok ezt meg fogják sínyleni. Ezért ezen politikák megváltoztatása megkerülhetetlen annak érdekében, hogy az Európai Unióban megelőzhessük e politikák következményeit, elkerülhessük a szociális helyzet rosszabbodását, és válaszolhassunk a lakosság problémáira.
Következésképp szakítanunk kell a lisszaboni stratégia neoliberális politikáival, a stabilitási paktummal, az Európai Központi Bank magas kamataival, valamint a bioüzemanyagok mezőgazdasági terményekből történő előállításával egy olyan időszakban, amikor az élelmiszer-ipari termékekből hiány mutatkozik. Alternatív politikákra kell átállnunk.
Jens-Peter Bonde
Elnök úr, ez az egyik utolsó beszédem az Európai Parlamentben. Ügy döntöttem, hogy május 9-ével megválok tisztségemtől, és helyemet utódomnak, Hanne Dahl miniszter asszonynak engedem át azért, hogy a dán Júniusi Mozgalomban nem- és nemzedékváltás következzék be. Politikai munkámat ettől függetlenül tovább kívánom folytatni, a több tagállam képviselőit magában tömörítő Demokrácia Képviselőcsoport elnökeként az átláthatóságért, a közelségért és a demokráciáért folytatott egész életen át tartó küzdelmemet nem hagyhatom abba.
Rengeteg mindent elértünk. A Bizottság belső telefonkönyve többé nem titkos dokumentum. A Bizottság tanácskozásainak napirendje és jegyzőkönyve már nem titkos, és igaz, hogy csak franciául, de a neten megtalálható. A Bizottság elnökének, Barroso úrnak köszönhetően a Bizottság 3000 titkos munkacsoportja letölthető például az én webhelyemről is. Jövő évtől kezdve a tanácsadók nevei is felkerülnek a netre. Jövő évtől a mezőgazdasági kiadások valamennyi kedvezményezettjének teljes listája is rendelkezésre áll majd. Hosszú az átláthatóságért vívott harc győzelmeinek listája.
A Tanács azonban még mindig nem okult. Az összes európai jogszabály nyolcvanöt százalékáról még mindig zárt ajtók mögött döntenek a 300 titkos tanácsi munkacsoportban. E Parlament és a nemzeti parlamentek választott tagjai nem követhetik a Tanácsban a jogalkotási folyamatot. A kevés számú hivatalos tanácskozáson és nyilvános szavazáson a nagyközönség és a média nem vehet részt. Jogalkotási folyamatunkat sürgősen felül kell vizsgálnunk. Sem a Parlamentben, sem a Tanácsban nem szabadna látható szavazattöbbség nélkül európai törvényt elfogadni. A polgároknak meg kell adni a lehetőséget, hogy a törvényalkotókat elszámoltathassák. Lehetővé kell tenni számukra, hogy a következő szavazáson megjutalmazzanak vagy megbüntessenek bennünket.
A demokrácia veleje a választások tartásának, az új többség megszerzésének, utána pedig az új törvény megalkotásának a lehetősége. Valamennyiünket ez a demokratikus alapelv egyesít. Akkor meg miért feledkezünk meg róla, amikor megosztjuk a szuverenitásunkat? Miért ne tegyük lehetővé a jogalkotási folyamat teljes átláthatóságát? A Bizottságon és a Tanácson belül miért rejtegetik még mindig a jogalkotási folyamat nagy részét, még az úgynevezett "együttdöntés” leple alatt is, amelynek során nem kapunk megfelelő tájékoztatást az Önök tanácskozásairól és a tagállamok megosztottságáról? Én kívülről fogom folytatni közös harcunkat az átláthatóságért, és remélem, hogy Önök pedig, kedves képviselőtársaim, a csatákat e Parlamenten belül fogják tovább vívni.
Irena Belohorská
(SK) Köszönöm, elnök úr. Képviselőtársaim, üdvözlöm az Európai Tanács tavaszi csúcstalálkozójának eredményeit, mely a lisszaboni stratégia továbbvitelére összpontosított, és a 2008 és 2010 közötti időszakra a növekedésről és a foglalkoztatásról szóló megújult lisszaboni stratégia új ciklusának megindítására helyezte a hangsúlyt.
Minthogy minden képviselő tudja, hogy a stratégia mely pontja a leglényegesebb a saját tagállama számára, az ismertetett következtetések közül én is azt választottam ki, amely véleményem szerint jelenleg fontos Szlovákia számára, mégpedig a tudásba és az innovációba történő beruházást.
Szomorúan kell megállapítani, hogy jóllehet 2004 óta a személyek szabad mozgását biztosító Európai Unió teljes jogú tagjai vagyunk, noha a schengeni övezetbe tartozunk, és tudomásom szerint hamarosan a gazdasági és monetáris unióba is belépünk, polgáraink a mai napig akadályokkal és a foglalkoztatási átláthatóság hiányával találják szemben magukat, és végzettségi szintjük ellenére gyakran kerülnek a képesítésüknél alacsonyabb munkakörbe, vagy kollégáiknál sokkal rosszabb pénzügyi feltételek mellett dolgoznak.
A másik problémát az egészségügyi ellátáshoz való hozzájutás eddig tudomásul nem vett nehézségei jelentik: ez jelentős tényező, melynek kihatása van a munkavállalók, a diákok és a tudományos kutatók közötti egyenlőségre. Ezért támogatom a kutatók, diákok, tudósok és egyetemi oktatók közötti határokon átnyúló mobilitás fokozásán alapuló "ötödik szabadság” megteremtését. Hiszem, hogy ez javítani fogja egyetemeink színvonalát és hitelességét, és hogy Szlovákia a globalizáció keretén belül szintén hozzá fog járulni az Európai Unió tekintélyének öregbítéséhez.
A régi és az új tagállamok közötti egyenlőtlenségek felszámolásával meg fogjuk valósítani azt, amit az Európai Unió alapítói elterveztek. Ne felejtsük el, hogy egy lánc csak olyan erős, mint a leggyengébb láncszeme.
Othmar Karas
(DE) Elnök úr, képviselőtársaim, az az érzésem, hogy közülünk egyesek állandóan valamiféle szenzációra éheznek. A kiinduló pont és a tárgyalt témák fényében ez nem szokásos csúcs volt, sokkal jobb volt, mint amitől egyes más csúcsok esetében tartani lehetett. Jó csúcs volt, és üdvözlöm az eredményeket, de az is igaz, hogy a polgárok cselekvést várnak, és a hitelesség kérdésével is foglalkoznunk kell.
Azon a napon, amikor a csúcstalálkozó eredményei ismertté váltak, egy iskolás lány azt kérdezte tőlem, miért bízom ezekben az eredményekben, hiszen ezeket pont azok alakították ki és fogadták el, akik nem tartják be a kiotói célkitűzéseket, és akik képtelenek a lisszaboni stratégia céljait teljes mértékben megvalósítani. Ezért ragaszkodtam ahhoz, hogy egy konkrét pontot emeljek ki: az Európai Unió hitelessége a polgárok szemében azon áll vagy bukik, hogy amit papíron elfogadunk, azt ténylegesen átültetjük-e a gyakorlatba. Most az elfogadott időkereten belül közös és kézzelfogható cselekvésre, nem pedig nemzeti civakodásra van szükségünk.
A határozatok valóra váltása rengeteg kemény munkát igényel. Ha rendesen végezzük a dolgunkat, a csúcs hatásaként megerősödik majd az innováció, és fokozódik a versenyképesség és a növekedés, valamint nő a foglalkoztatottság, és a szociálpolitikának ez a legjobb formája. A szociális dimenziót politikánk szerves részének tekintjük. Ezt nem azon lehet lemérni, Schulz úr, hogy a dokumentumban hányszor jelenik meg a "szociális” szó, hanem azon, hogy mennyi felelősségteljes szociális kötelezettségvállalást tartalmaz.
Linda McAvan
Elnök úr, felszólalásomat a klímacsomag köré építettem.
A PSE képviselőcsoport teljes vállszélességgel támogatja az éghajlatváltozásról szóló következtéseket. Melegen üdvözöljük, hogy elismerték: idén teljesítményt kell felmutatni. A vállalásokra tavaly került sor, az egész világ azonban most azt figyeli - miként erre a Bizottság elnöke rámutatott -, hogy Európa vajon teljesíti-e az elmúlt év márciusában vállalt kötelezettségeit. Mi örülünk ennek. Miként Ön is, mi is azt reméljük, hogy e parlamenti ciklus lejárta előtt jelentős előretörést tudunk elkönyvelni - természetesen akkor, ha a megfelelő csomagot kaphatjuk meg. Ezen rajta fogjuk tartani a szemünket.
Három konkrét pontra szeretnék kitérni, először is a széndioxid-lekötésre és -tárolásra. Igaza van Önnek akkor, amikor ezt a kérdést rendkívüli jelentőségűként emeli ki. Ámde sehol sem beszél arról, hogy miként fogjuk finanszírozni a demonstrációs projekteket, melyekre Európának az elkövetkezendő néhány évben szüksége lesz. Remélem, hogy Ön és a Bizottság nagyon sürgősen figyelmét erre fordítja majd. Finanszírozás nélkül ezt a technológiát nem fogjuk tudni felállítani és működtetni.
A második megjegyzésem a bioüzemanyagokra vonatkozik. Úgy gondolom, széles körű megegyezés van abban a tekintetben, hogy fenntartható bioüzemanyag-stratégiára van szükségünk, és ha nincs ilyen, akkor újra meg kell vizsgálnunk a kitűzött célokat.
A harmadik pont a kibocsátáskereskedelmi rendszer. Önök két súlyponti elv mellett kötelezték el magukat: az egyik az egységes európai legfelső küszöb, a másik pedig a kibocsátások lefelé ívelő tendenciája. E két összetevő nélkül nincs életképes kibocsátáskereskedelmi rendszer. Az első szakasz összes problémája abból adódott, hogy e két összetevő nem volt meg, ezért aztán most rendkívül örülünk nekik.
Ön a szénszivárgás problémáját is elismerte. Tudjuk, hogy ez tényleges gond a polgárok, az érdekvédelmi szervezetek, a munkáltatók számára, és ezzel a kérdéssel foglalkoznunk kell. Képviselőcsoportom nagy jelentőséget tulajdonít annak, hogy továbbra is biztosítani kell az európai versenyképességet és az európai munkahelyek megtartását.
A 20. bekezdésben Ön a rugalmasságról is részletesen szól, ezt a témát három ízben említi. De remélem, hogy mindannyian pontosan tudjuk, miről beszélünk, amikor a rugalmasságról szólunk, ugyanis a rugalmasságot nem szabad összetévesztenünk a tényleges cselekvéssel. Kint lobbisták armadája toporog, akik valamennyien a saját külön ágazatukat tolják előtérbe. De csak egy dolgot lehet előtérbe tolni, ez pedig a Föld nevű bolygó. Erről egyikünknek sem szabad megfeledkeznie. Minden egyes gazdasági társaságnak, minden egyes országnak és minden egyes polgárnak erőfeszítést kell tennie. A vitának arról kell szólnia, hogy ezt az erőfeszítést hogyan tegyük meg, és nem arról, hogy megtegyük, vagy se.
Diana Wallis
Elnök úr, valóban, polgáraink aggódnak, idegesek, bizonytalanok az éghajlatváltozás és az energiabiztonság miatt - előttem mások már felvetették ezt -, de a pénzügyi biztonságuk miatt is. És mi milyen választ adunk erre? Nézzük csak.
A következtetésekben nem sok szó esik polgáraink befektetői, nyugdíjasi és fogyasztói jogairól. Márpedig a fogyasztói és a kis- és középvállalkozói bizalom sok mindent tehetne. Ez lehetne a sikeresebb gazdaság kulcsa. "Igen” az új elképzelésekre, melyekből számos található a következtetésekben, de mi van a fogyasztóink és a kkv-k bizalmát építő fennmaradó projektekkel? Mi van a Tanácsnál megrekedt európai szabadalommal? A Tanácsnál megrekedt szerződési jogi projekttel? A Tanácsnál megrekedt betegmobilitással? Az európai magántársaságok alapszabályára vonatkozó elképzeléssel - a Tanács belevág-e abba, hogy velünk együtt e parlamenti ciklus végéig keresztülvigye őket? Ez lenne a valami.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
(PL) Elnök úr, szeretném a vita kínálta lehetőséget megragadni arra, hogy csupán két, az úgynevezett klímacsomaggal összefüggő kérdésre felhívjam a figyelmet.
Először is, az éghajlatváltozás elleni küzdelem terhe nagyon igazságtalanul lett elosztva az Európai Unión belül. A széndioxid-kibocsátási határértékeket anélkül osztották el az egyes tagállamok között, hogy megfelelően tekintetbe vették volna, hogy egyes tagállamok mennyire lemaradtak a fejlődésben. E megközelítés következménye az lett, hogy az olyan országokra, mint Lengyelország, alacsonyabb határértékeket osztottak ki. A másik következmény az lett, hogy a lengyel erőművek kénytelenek voltak kezdettől fogva árveréseken beszerezni határértékeik egy részét, minek eredményeképpen a villamos energia ára 10 és 20% között megemelkedett. Ha a lengyel erőműveknek 2013-tól az összes határértéket árveréseken kell beszerezniük, a villamos energia ára több tíz százalékponttal fog megugrani, és a lengyel gazdaság számos ágazatának versenyképessége ettől meg fog szűnni.
Másodsorban az Európai Bizottság saját becslései szerint a klímacsomag végrehajtása évente körülbelül 50 milliárd euróba fog kerülni, és mindez egy olyan időszakban, amikor a világ legtöbb országa, konkrétan az Egyesült Államok, semmiféle módon nem lép fel a globális felmelegedés ellen. Komolyan előfordulhat, hogy az európai ipar többé nem lesz versenyképes a világpiacon. Ez az európai gyártóipar védelmét célzó rendelkezések bevezetését igényli, azét a gyártóiparét, amelyre ilyen magas többletköltségek terhe hárul.
Philip Claeys
(NL) Engedjék meg, hogy újfent kifejezzem csodálkozásomat afölött, hogy a legutóbbi európai csúcson semmi sem hangzott el a törökországi problémákról. A fejkendőviselet a török egyetemeken nagy alkotmányos válságot idézett elő, és ez a válság teljességgel előrelátható volt. Ma az a helyzet, hogy az AKP-t, a kormányon lévő iszlám pártot, betilthatják, és a miniszterelnököt, valamint Törökország elnökét is az a veszély fenyegeti, hogy elveszítik politikai jogaikat. Tagjelölt államban eddig soha semmi hasonlót nem tapasztaltunk még.
Rehn biztos azt állítja, hogy az egész válságnak semmi kihatása nem lesz a csatlakozási folyamatra, ami szépen fogalmazva is átgondolatlan kijelentés. Hogy mondhat ilyet, amikor még azt sem tudja, hogy a közeljövőben esetlegesen kivel kell tárgyalnia? Mi a Tanács álláspontja a kérdésről? Úgy tűnik, mintha a törökországi problémák már senkit sem érdekelnének. Viszont ha azt hisszük, hogy a problémák saját maguktól elmúlnak, és ha sehogyan sem reagálunk rájuk, attól tartok, hogy számtalan kellemetlen meglepetésben lesz részünk.
Elmar Brok
(DE) Elnök úr, bizottsági elnök úr, soros elnök úr, időnként kiderül, hogy olyan témák, melyeknek látszólag semmi közük egymáshoz, valójában kibogozhatatlanul egybefonódnak. Amikor éghajlatváltozásról beszélünk, akkor migrációról beszélünk, és ha migrációról beszélünk, akkor a Mediterrán Unióról is szó van. Kiderül, hogy a témák gyakorta erősen összefüggenek, így meg kell találni a megfelelő megoldásokat. Ez azonban, Harms asszony, azt jelenti, hogy meg kell próbálnunk megtalálni a megfelelő egyensúlyt minden egyes témában, mivel például az éghajlatváltozás kérdésében fellépésünknek nem szabad semmi olyan nem kívánatos hatással járnia, amely társadalmi következményeket vonhatna maga után. Ezért kell egyensúlyt találni az iparban is annak érdekében, hogy a fejlődés ésszerű módon mehessen végbe.
A Mediterrán Uniót kulcsfontosságú kérdésnek tartom, és úgy gondolom, e térségek biztonsága és gazdasági fejlődése érdekében fontos nagyobb nyomást gyakorolni az ügyben. Saját érdekünkben hatékonyabb és intenzívebb mediterrán térségi politikát kell kialakítanunk. Ezzel párhuzamosan erősítenünk kell kelet-európai szomszédaink felé irányuló szomszédságpolitikánkat, mely végül is mindezen politikák alapja. Meg kell találnunk a módot arra, hogy ezen földközi-tengeri és kelet-európai országok számára - főként, ha Ukrajnához hasonlóan kilátásuk van az belépést az Európai Unióba való belépésre - lehetővé tegyük a számukra lényeges hazai fejlesztések beteljesítését. Hozzátenném, hogy saját biztonsági érdekünk is azt diktálja, hogy ezekben az országokban javuljanak a szociális feltételek, erősödjék a demokrácia és a jogállamiság.
E politika felelőssége azonban az Európai Unió egészét terheli. Miként Németországnak fel kell vállalnia a felelősséget Marokkóért a földközi-tengeri térségben, ugyanúgy Spanyolországnak is fel kell vállalnia a felelősséget Ukrajnáért. Ezért nem fordulhat elő az a helyzet, hogy - miként azt eredetileg tervezték - egyes országok részt vesznek, mások pedig nem. E politikát az egységes Európai Uniónak kell folytatnia. Bizottsági elnök úr, Önt szerencsére felkérték, hogy foglalkozzék a júniusi csúcs részleteivel. A Bizottságnak egységesen kell itt felelősséget vállalnia. A teljes felelősséget az Európai Parlamentnek is fel kell vállalnia, máskülönben költségvetési problémákkal találják magukat szemben.
Világos üzenetet kell küldenünk, miszerint az Európai Unió egységes kül- és biztonságpolitikát folytat, és még egyszer arra kérném Önöket, ellenőrizzék, hogy a Tanács elnöksége valóban mindig a Tanács elnökségeként, és nem csak pusztán az egyik tagállam által delegált önálló rotációs szervként jár-e el. Véleményem szerint még mindig ez a koncepció rákfenéje, és úgy gondolom, ezt felül kell vizsgálni azért, hogy ellentmondásmentes helyzetet teremtsünk.
Udo Bullmann
(DE) Elnök úr, Karas úrhoz fordulnék, hogy megkérjem, adja át az Európai Parlament üdvözletét annak az iskolás lánynak, akit említett. Abból, amit a gyerek kritikai gondolkodásáról mondott, arra következtethetek, hogy akár szép politikai pályát is befuthat, hiszen az elméjét még nyilvánvalóan nem homályosították el az egy kaptafára készülő szövegek végeláthatatlan tömkelegével, melyeket elénk terjesztenek, és melyeknek a gyakorlati politikai végrehajtást tekintve semmi, de semmiféle kimenete nincs. A lisszaboni stratégia központi témáiról, a gazdaság- és szociálpolitikáról szóló európai tanácsi állásfoglalással kapcsolatban azon tűnődtem, hogy ez a szöveg vajon miként vihet előre bennünket, tartalmaz-e a jövőre nézve különbséget az előző évekhez viszonyítva, és vajon ténylegesen megfelel-e az általunk beazonosított gazdasági helyzetnek. A válasz: nem! Ha a helyzetet pusztán gazdasági szemszögből vesszük szemügyre, az USA-ban recesszió, vagy legalábbis stagnálás van. Ázsiában lassul a növekedés, és nincs olyan szereplő a láthatáron, amely átvehetné a hajtóerő szerepét. Az Európai Unióban kemény csapások várnak ránk: a megcélzott 3%-os növekedés már a múlté, de 2,9% se lesz, helyette lesz 1,3% vagy 1,6%, esetleg 1,8%, ha minden jól megy. Ami annyit tesz, hogy a valószínűsíthető termelékenységi tendenciák mellett a munkanélküliség a legtöbb országban megint nőni fog.
Ha ezt a szöveget nézem - amelyet, Barroso úr, a bizottsági szolgálatok ismét úgy állítottak össze, hogy a tanácsi állásfoglalásokban semmi új sincs - azt szeretném tudni, mi az alternatíva. Hol van gazdaságunk motorja? Európa képes erre? Felkínálhatunk-e magunknak valamilyen perspektívát? A válasz igen, felkínálhatunk, mert az európai munkavállalók képesek rá, mert az üzleti világ képes rá, mert a kis- és középvállalkozások a politikusoktól valamiféle "gyorsstart”-mechanizmust várnak. Azonban nincs olyan politikai vezetés, amely ezt megvalósítaná. Nincsenek kiigazító mechanizmusok. Egy rendes járműben van egy motor, amely meghajtja, amit viszont Önök kínálnak, az egy űr a motor helyén, semmi más, csak egy üres hely. Önök nem teremtenek kapcsolatot a közberuházásokkal és nem növelik a magánberuházások szintjét, és úgy látszik, semmi kapcsolatuk sincs a munkavállalókkal és igényeikkel; azokról a munkavállalókról van szó, akik - legalábbis a legtöbb európai országban, a gazdasági növekedés kiindulópontjául szolgáló központi országokban - szenvednek attól, hogy az elosztásban semmi rés sincs. Szó sem esik a minimálbérekről, és arról sem, hogy a szociális jogok bármilyen piacgazdasági tevékenység szerves részét képeznék annak érdekében, hogy a mindenkire kiterjedő jólét felé mozdulhassunk el. Azt gondolom, ez a lisszaboni stratégia szempontjából elmulasztott lehetőség, és azt remélem, hogy együtt orvosolhatjuk ezt a helyzetet. Bizonyosan nem véletlen egybeesés, miként arra Schulz úr már rámutatott, hogy az Európai Tanács elé egyetlen parlamenti dokumentumot sem terjesztettek elő.
Mojca Drčar Murko
(SL) Egyetértek az Európai Tanács azon következtetésével, hogy az éghajlatváltozás veszélyes valósága elleni harc kimenetele az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésétől függ. Ezért rendkívül fontos a Kiotói Jegyzőkönyv értelmében kihasználni minden lehetőséget a természetes erőforrások használatától való tartózkodásra és a gázkibocsátás korlátozására.
A háztartási hulladékból származó gázkibocsátás visszaszorítása egyike a ki nem használt lehetőségeknek. 2005-ben ez az összes kibocsátás 2%-a volt. Az egyik ilyen gáz, a metán, főként a hulladéktelepeken keletkezik, amelyek a hulladékkezelés legrosszabb módját jelentik. Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség nemrégiben kiszámította, hogy értékelhető mértékben csökkenteni lehetne a kibocsátást, ha a hulladékkezelés szorosabban kapcsolódna az éghajlatváltozás hatásait enyhítő politikákhoz.
Most megkaptuk erre a lehetőséget, mivel jelenleg éppen a 20 éves hulladékirányelvet frissítjük. E lehetőséget az újrahasznosítás fokozására, valamint a maradék villamos energiát és meleget termelő elégetésére kell kihasználni. E tevékenységek során pedig be kell tartani a legszigorúbb környezetvédelmi normákat.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Tény, hogy Önök folyamatosan előrelépnek az energiával és az éghajlattal összefüggő nagy jogalkotási csomagokkal. Mindezt támogatom. Örülök ennek az egyértelmű eredménynek, és a holland küldöttség tagjaként támogatom is Önöket az energetikai cégek teljes tulajdonjogi szétválásának, azaz az energiahálózati és termelői politika és végrehajtás szétválasztásának tárgyában.
Regionális politikai koordinátorként örülök, hogy a lisszaboni menetrend szövege nagyon egyértelműen fogalmazza meg a régiók és a városok helyzetét. Az innováció itt, a polgárokhoz közeli helyeken történik, és alapjaink, a strukturális és kohéziós alapok, de a kutatási alapok felhasználására is itt kerül sor. E prioritások, melyeket a Parlament állásfoglalásában leszögezett és melyekről a Régiók Bizottsága is állást foglalt, most már jól megfogalmazódtak.
Épp csak egy megjegyzésem lenne. A Lisszaboni Szerződésben első alkalommal szerepel a területi kohézió. Eddig hiányzott - és erre csak egy helyen történik utalás - az ezzel kapcsolatos tanácsi és bizottsági álláspont. Eredetileg az volt a terv, hogy a Tanács ezen a területen is előrelép, ebben az ügyben a szeptemberre ígért fehér könyv hozhat újat.
Ezzel kapcsolatban még egy megjegyzést szeretnék tenni. A kohézió, különösen a globalizációra válaszul, annyit jelent, hogy egyrészt "igent” mondunk területünk bizonyos részein a kutatás-fejlesztés, valamint egyes fontos tevékenységek - például a repülőgépgyártás vagy a nanotechnológia - koncentrációjára, másrészt viszont a többiről koncepciónknak kell lennie. Ez annál is fontosabb, mivel a globalizáció várakozásaink szerint tovább folytatódik. Ezért remélem, hogy a koncepció még a következő csúcs előtt kialakul, és a vonatkozó döntések - ideértve a Bizottságon belül hozandó döntéseket is - kedvezőek lesznek.
Genowefa Grabowska
(PL) A szlovén elnökség általánosságban bebizonyította, hogy képes az országok és polgáraik számára fontos ügyekre összpontosítani. Szeretnék ezért gratulálni neki. A legutóbbi csúcs, mely olyan jelentős kérdésekkel foglalkozott, mint a lisszaboni stratégia, a gazdasági növekedés, a foglalkoztatás, az államháztartás állapota és az éghajlatváltozás elleni küzdelem, e képesség megerősítéséről tanúskodott.
Mindazonáltal szeretném feltenni a kérdést, hogy ez a csúcs tulajdonképpen milyen eredménnyel zárult az Európai Unió átlagpolgára számára? Az általam imént említett jelentős kérdések tárgyalásakor figyelembe vették-e a hatalmas társadalmi és gazdasági különbségeket? Számoltak-e a folyamatos megkülönböztetéssel, és azzal, hogy a XXI. század hajnalán Európa óriási területein igazi szegénység uralkodik? Szomorúan kell megállapítani, hogy a csúcsnak nem sikerült ezekre a kérdésekre választ adnia. Az elnökség következtetéseiben csak elvétve történik utalás a szociálpolitikára, amely valójában a legjobb esetben a főbb vitatémák melléktermékeként jelenik meg.
Azt gyanítom, hogy az európai polgárok nem lesznek elragadtatva ettől a megközelítéstől, mert ez azt jelenti, hogy az európai parlamenti választások előtt egy évvel e következtetésekben csak három pontot tudunk nekik felajánlani. Ezek a következők: a 14. pont, melyben az Európai Tanács várakozással tekint a megújult szociális menetrend elé, a 15. pont, melyben sürgeti a tagállamokat, hogy tegyenek konkrét lépéseket, valamint a nagyon hosszú 16. pont, amely bizonyos megoldásokat javasol és régi, jól ismert mechanizmusok mellett tör lándzsát. E javaslatok nem fognak eljutni az Európai Unió polgáraihoz. A szövegezést felül kell vizsgálni. A javaslatok nem elegendőek: cselekvésre van szükség, és a cselekvéshez most kell hozzáfogni.
Anneli Jäätteenmäki
(FI)Elnök úr, az emberek aggódnak az éghajlatváltozás és annak hatásai miatt. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem azonban az előre jelzettnél sokkal olcsóbb lesz.
A tanulmányok azt mutatják, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése annyival, amennyi a legrosszabb forgatókönyvek megelőzéséhez szükséges, vagyis mintegy 1%-kal fogja lassítani világszerte a gazdasági növekedést. Ha nem cselekszünk, a gazdasági növekedés lassulása akár ennek tízszeresét is kiteheti.
Az éghajlatváltozás elleni küzdelem óriási piacot fog teremteni a tiszta környezettechnológiák számára, valamint ezek különböző formákban történő felhasználására. Most nekünk az Európai Unióban sürgősen többletberuházásokra van szükségünk a termékfejlesztésben és a marketingben azért, hogy az európai gazdasági társaságok a környezeti technológiák világpiacán egyértelmű vezető pozícióba kerüljenek. Semmi hasznunk nem lesz abból, ha lomhán mozdulunk és csak nyomorúságos összegeket teszünk a termékfejlesztésbe, mivel a technológiai fejlődés folyamatosan rohamléptekkel halad előre, és más országokban is, hacsak az EU nem lép.
Avril Doyle
Elnök úr, másokhoz hasonlóan én is üdvözlöm a lehetőséget, hogy támogathatom a csúcs következtetéseit, főként, ami a klímacsomagot illeti. Megállapítom, hogy az ütemterv feszített, és biztosíthatom Önöket arról, hogy mi itt a Parlamentben a saját részünkről minden lehetőt el fogunk követni az ütemezés betartására; tudatában vagyunk ugyanis annak, hogy Poznań, és főként Koppenhága előtt szükség van - noha kívülről ránk kényszerített, mégis felettébb üdvözlendő szükség - nagyon egyértelmű uniós álláspontra a kibocsátáskereskedelmi rendszerről, ahogy ezt mostanában nevezzük. Az én feladatom jelentést tenni az Európai Parlament nevében a csomagnak erről a rendkívül fontos részéről. Örülök ennek a feladatnak, és sok terhet elbírok. Remélem, hogy meg tudok majd felelni a belém vetett bizalomnak, és várakozással tekintek az összes képviselőcsoport előadóival folyó munka elé, melynek célja, hogy a lehető leghamarabb egyeztetett álláspontot alakítsunk ki.
Ma csak két aggályt szeretnék megosztani Önökkel. Mindenekelőtt a széndioxid-megkötés, és különösen (a megelőzött erdőirtástól megkülönböztetett) erdőtelepítés elismerésének hiányát: az erdőgazdálkodás és a karbon hitelkeret elismerésének hiányát. Ez óriási hiányosság. Az elnökön keresztül szeretném a Bizottság elnökétől hallani, vajon tudunk-e valami érdemlegeset tenni ez ügyben. Tudok arról, hogy a Bizottságon belül valahol egyeztetések folynak, de megtalálni, hogy ki, mit és hol csinál a Bizottságban olyan, mint egy tű után kutatni egy szalmakazalban. Valahányszor a széndioxid-megkötésről, és különösen az erdőtelepítésről, valamint a megelőzött erdőirtásról esik szó, megpróbálják másra terelni a témát. Tudom, hogy nehéz kérdés, de ezt nem kerülhetjük meg.
A másik pont, melyről szólni szeretnék, az az, hogy a Bizottság - miután bejelentette, hogy el fogja dönteni, mely nagy energiafelhasználású iparágak fognak, legalábbis kezdetben és nemzetközi megállapodások híján, ingyenes mentesítésben részesülni, valamint bejelentette, hogy 2010 közepére a Bizottság el fogja dönteni, mely iparágak tartoznak majd ebbe a körbe, azután pedig még egy év, mire választ dolgoz ki a szénszivárgás problémájára - hatalmas felzúdulást okozott a valószínűleg nagy energiafelhasználású iparágak körében, melyek több és korábban jövő jogbiztonságot követelnek. Nem akarjuk, hogy e döntés további késedelmet szenvedjen, mert különben e területeken elmaradnak a beruházások vagy a beruházást visszatartják, és más térségek felé vándorolhat el. Kérem, adjanak ki minél hamarabb politikai iránymutatást ezen a nagyon nehéz területen.
Péter Olajos
(HU) Köszönöm szépen, elnök úr! Én két témáról szeretnék beszélni: a klímaváltozásról, illetve a kutatás-fejlesztésről. Barroso elnök úr azzal kezdte, hogy a tavaszi csúcs az igazság pillanata volt. Javaslom, hogy folytassuk ebben a hangnemben.
Az EU intézményei által létrehozott célok, útitervek és különböző politikák, azok szerintem jók és elégségesek e területen, a célok kellőképpen ambiciózusak. A probléma inkább a végrehajtás területén látható. A tagállamok végrehajtási hajlandósága vegyes, sok esetben kiábrándítóan alacsony.
Szeretném felhívni a figyelmet az Európai Környezetvédelmi Ügynökség legutóbb megjelent jelentésére, amely leszögezi, hogy 2000 óta Európában nemhogy csökkent volna, hanem növekedett a széndioxid-kibocsátás. Legyünk őszinték, javaslom. A tagországok hozzáállása és viselkedése távol áll az egységestől és a kívánatostól is, sajnos.
Európa keleti fele nem tesz gyakorlatilag semmit. Abból él, hogy ipara 1990 után összeomlott, így jelentős tartalékai vannak még mindig. Európa nyugati fele nemhogy csökkentette volna a kibocsátást, de növelte, szemben azzal, amint azt Kiotóban ígérte. Csak néhány ország: Németország, az Egyesült Királyság, Svédország teljesítette a széndioxid-kibocsátás csökkentésével kapcsolatos kiotói vállalásait. Itt meg kell jegyeznünk, hogy a rugalmasság, az nem lehet egyenlő a semmittevéssel.
Ugyancsak az Európai Környezetvédelmi Ügynökség jelentése alapján láthatjuk, hogy 2,9 milliárd eurót kell fizetni majd az európai tagországoknak a tiszta fejlesztési mechanizmusnak - a kiotói eszköznek - a használatáért az idei évtől kezdődően.
Kutatás-fejlesztésben is egyre inkább lemarad Európa. A 3%-os GDP-arányos célkitűzés már csak egy álom. Az Egyesült Államok és Japán elhúz, és több tagország, és közte az én tagországom is, még az 1%-ot sem éri el. Ébresztő! Az ambiciózus tervek már léteznek, most az ambiciózus végrehajtás kell.
Jerzy Buzek
Elnök úr, a csúcs második témája, az klíma- és energiacsomag továbbra is némi ellentmondásban van az elsővel, a lisszaboni stratégiával avagy az EU versenyképességével. Az EU kevésbé fejlett tagállamaiban a kibocsátási határértékek rendkívül alacsonyak, és nem veszik figyelembe ezen országok jövőbeli GDP-növekedési rátáját.
Ennek ellenére nagyon erőteljesen támogatom a csomagot. Támogatom, jóllehet tudom, hogy ez jelentős lépés lesz gazdaságunk számára, és évente 60 milliárd euróba fog kerülni. Ha ez a helyzet, akkor miként segíthetjük a gazdaságunkat? Csak egy módot látok erre, amely talán a legegyszerűbb: az olcsó, hatékony, új alacsony szénfelhasználású technológiákat. Ezt rövid távon uniós pénzügyi támogatás nélkül nem tudjuk megvalósítani. Az új technológiák támogatását célzó közös európai alapok először is partnerséget jelentenek. Ön beszélt erről a felszólalásában, elnök úr. Másodsorban az ötödik szabadságról és a tudásáramlásról is szólt. Harmadsorban az innovációs hozzáadott érték kezdeményezőbb Európát jelent. Negyedsorban olyan erős politikai jelzést kell küldeni az európai ipar felé, kezdve az említett technológiák együttfinanszírozásával, hogy felelősek vagyunk értük. Ezekre az új technológiákra az energiahatékonyság, a megújuló energiák, a nulla kibocsátás, a szénfelhasználás és az atomenergia miatt van szükségünk. Évente legalább 2 milliárd euróra van szükségünk. Ez mostantól 2013-ig 10 milliárdot jelent, tulajdonképpen előre. Ily módon gazdaságunk számára csökkenthetjük a klíma- és energiacsomag költségét. Ezen túlmenően a jövőben technológiáinkat harmadik országoknak is felajánlhatjuk a feltörekvő gazdaságok fejlesztésére, és - nem csak elméletben, hanem a gyakorlatban is - bolygónk megmentésére.
Végezetül szeretném hozzáfűzni, hogy hiszek prioritásainkban - az energiapolitikában, az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, a lisszaboni stratégiában -, de prioritásainkhoz némi uniós pénz szükségeltetik.
Zita Pleštinská
(SK) Elnök úr, köszönöm, hogy lehetőséget kaptam a felszólalásra ebben a vitában. A Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottság március 16. és 21. között lezajlott kínai munkalátogatása, melyen én is részt vettem, megerősítette azt a meggyőződésemet: legfőbb ideje, hogy Európa berobbantsa tudásalapú gazdaságát, és az európai gazdaság jövőbeli fejlődése érdekében ösztönözze a kis- és középvállalkozások kreativitását és innovációs képességeit.
Személyesen tapasztalhattam, hogy a kínai exportgazdaság mennyire virágzik köszönhetően a kutatásba, innovációba és az oktatásba történt befektetéseknek, melyek javítják a munkaerő alapvető technológiai készségeit, valamint a szállítási infrastruktúrát. A kínai kormány nagyon erőteljesen támogatja a kínai cégeket.
Ezért örülök, hogy az idei tavaszi uniós csúcs a tudás határokon átnyúló mobilitásán alapuló "ötödik szabadságot” tervezi, és a képesítések és oklevelek elismerésére, valamint arra összpontosít, hogy a tudást hozzáférhetőbbé kell tenni. Népeink életminőségét csak ezen az egyetlen módon lehet javítani, és ez az egyetlen esély arra, hogy versenyképes tudásalapú gazdasággá váljunk. Köszönöm.
Evelyne Gebhardt
(DE) Soros elnök úr, bizottsági elnök úr, parlamenti elnök úr, egy dologban egyetértek Karas úrral, mégpedig abban, hogy nem az a lényeg, hogy a "szociális” szó hányszor fordul elő, hanem a szöveg szelleme a lényeg. Mégis ellent kell mondanom neki. A szövegből pontosan ez a szellem hiányzik, még ha a "szociális” szó időnként fel is bukkan. Az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjaként azt kívánjuk, hogy a szociális dimenziót ne csak a szöveg szentesítse, hanem azok a politikák is, melyeknek formába öntésénél bábáskodunk. Tovább nem tartható egy olyan helyzet, melyben a szociális dimenzió a vagonnak mintegy az ötödik kereke, mert ilyenképp jelenik meg a tanácsi szövegben; az európai politikák mozgatórugójának a szociális egységnek kell lennie. Csak ekkor tudjuk meggyőzni polgárainkat arról, hogy valami számukra hasznosat cselekszünk. A mi üzenetünk ez.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Elnök úr, az, hogy a klímavédelemben nem született rossz kompromisszum, az egy nagyon fontos dolog. Szeretném felhívni Barroso úr figyelmét, hogy a megújuló energiaforrásokról most készülő direktíva, amely 2008 őszén lesz kész, csak akkor fog eredményt elérni, ha kellőképpen figyelembe veszi, hogy Európának közösen kell technikát, technológiát fejleszteni, hiszen túlságosan drága ma még a megújuló energia, és a 20%, az tulajdonképpen illúzió lesz.
A másik dolog az átjárhatóság és a rugalmasság. Kérem, vegyék figyelembe, hogy az új tagállamok 1990-től leépítették az iparukat, és mi azt szeretnénk, hogy az 1990-2020 közötti időszak emisszió-csökkentését számítsák be, mert így lehet igazságos. Mi nem akarunk kevesebbet csökkenteni, hanem ugyanannyit, mint a régiek, csak nálunk más volt a sajátosság. Köszönöm a figyelmet.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Soros elnök úr, bizottsági elnök úr, parlamenti elnök úr, a jégsapka olvad, és ma reggel Pachauri úr, az IPCC Nobel-díjas elnöke félelmeiről beszélt nekünk. A tengerszint lehetséges hirtelen megemelkedéséről szólt, és tudatában vagyunk annak, hogy ez milyen következményekkel járna. Természetesen gyorsan és hatékonyan kell cselekednünk, és a 10%-os bioüzemanyag-célkitűzésnek negatív hatása lesz, bár amikor a legjobbra számítunk. Tisztelt képviselőtársaim, meg kell előznünk ezt a vérszegény határozatot, és helyette pozitív megközelítést kell választanunk: szabaduljunk meg a 10%-os céltól.
Végezetül, Barroso úr, Önhöz szeretnék egy kérdést intézni. Szeretném tudni, miért nem világosította fel Sárközy elnök urat, hogy az Európai Uniónak már van európai szomszédságpolitikája, és teljes mértékben fölösleges erre egy új struktúrát kitalálni, vagyis egy olyan szervezetet, amelyről végül kiderül majd, hogy egy 20 fős iroda, akiknek az lesz a feladata, hogy bármiféle egyeztetés nélkül megoldják a földközi-tengeri térség problémáját. Ugyanis személyes véleményem az, hogy mediterrán partnereink számára sértés, hogy őket nem kérdezték meg a Mediterrán Unió tervének kialakításáról, egy olyan unióról, mely számunkra, az Európai Unió tagjai számára jelképes jelentőséggel bír.
Ewa Tomaszewska
(PL) Elnök úr, örülök, hogy a Barroso úr által említett és a fejlődésnek a tudáson keresztül történő előmozdítását célzó egyik intézkedés az volt, hogy minden egyes iskolát Internet kapcsolattal lássanak el. Ez rendkívül fontos, mivel minden gyerek és fiatal számára egyenlő lehetőségeket biztosít. Ugyanakkor felmerül a kérdés, hogy a szegényebb tagállamok miként birkózzanak meg ezzel a kihívással, és az Unió milyen segítséget tud nyújtani. A másik ügy, melyet szeretnék megemlíteni, az Európai Innovációs és Technológiai Intézet felállításának kérdése. Úgy gondolom, hogy érdemes lenne befogadni a wroclawi ajánlatot, Wrocław ugyanis az intézet megfelelő székhelye lenne.
Janez Janša
soros elnök. - (SL) Szeretnék köszönetet mondani valamennyi parlamenti képviselőnek, akik megosztották velünk az Európai Tanács legutóbbi ülésén elfogadott következtetésekkel kapcsolatos meglátásaikat. Meg kell mondanom, hogy némelyik a lényegre tapintott. Különösen hálás vagyok Daul úrnak és másoknak, akik kiálltak a lisszaboni reformok folytatása mellett. Véleményem szerint helytelen lenne a pénzügyi piacok és általában a világpiac jelenlegi kihívásaira azzal reagálni, hogy felhagyunk a reformokkal, vagy ideiglenesen megszakítjuk őket. Nagyon örülök, hogy támogatják a lisszaboni stratégia második ciklusát.
Ami az európai tanácsi következtetésekben szereplő szociálpolitikát illeti, el kell mondanom, hogy már négy éve veszek részt személyesen az Európai Tanács munkájában, és előtte soha nem beszéltünk ennyit a lisszaboni politika társadalmi dimenziójáról. Ez az összes következtetésre, és nem csak a 14. pontra érvényes. A szociálpolitikát szükség szerint minden pontba beépítettük.
Ugyanakkor még mindig tény, hogy az európai jóléthez valódi gazdasági növekedésre van szükség. A megfelelő szociálpolitikát csak valódi gazdasági növekedésre lehet alapozni, és a növekedést a lisszaboni reformokon keresztül fogjuk elérni. A jóléti állam iránti valamennyi kötelezettségvállalás hiábavaló, ha nincs növekedés, és ha a szociálpolitika számára nincsenek források, így azt gondolom, hogy ezek ebben a sorrendben jönnek egymás után.
Azt is hozzáfűzném, hogy a szociálpolitikát számos más projektbe is beépítettük. A szlovén elnökség alatt egyes kérdésekben nagyon közel jutottunk a megoldáshoz. Például remélem, hogy rövidesen tető alá hozzuk a kiegészítő nyugdíjbiztosítási jogok átviteléről szóló irányelvet. Az e kérdésre vonatkozó konszenzustól már csak egy lépés választ el bennünket. Remélem, hogy ez a projekt hamarosan sikeres véget ér.
Az Európai Parlamenttel együtt azon dolgozunk, hogy a 2010-es évet a szegénység és a társadalmi kirekesztettség elleni küzdelem évének nyilvánítsuk. Ez nagyobb súlyt adna az Európai Tanács mostani ülésén kialakított, a szociálpolitikával összefüggő egyes következtetéseknek.
Ami az éghajlatváltozást és az éghajlatváltozásra vonatkozó következtetésekkel kapcsolatos néhány szkeptikus megjegyzést illeti, meg kell mondanom, hogy az Európai Tanács mostani ülése semmit sem változtatott a múlt évben tett kötelezettségvállalásokon, így nem lehetne azt állítani, hogy ez az ülés kevésbé volt nagyra törő. Egy lépéssel közelebb kerültünk, amikor megállapodtunk a környezetvédelmi és energiacsomag elfogadásának ütemtervéről, és természetesen akkor, amikor megegyeztünk a kulcsfontosságú elvekről. E megállapodás nélkül konkrét előrelépés nem elképzelhető.
Szeretném felhívni figyelmüket arra, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelem csak világméretekben lehet sikeres. A számok magukért beszélnek: az Egyesült Államok 5,817 milliárd tonna szén-dioxidot bocsát ki a légkörbe, az Európai Unió 5,177 milliárd tonnát, Kína 5,059 milliárd tonnát, az Orosz Föderáció 1,543 milliárd tonnát, és India 1,147 milliárd tonnát. Még ha az Európai Unió beszüntet is mindenféle üvegházhatásúgáz-kibocsátást, a világot még mindig az éghajlatváltozással járó veszélyek fogják fenyegetni. Ezek az arányok világosak, és a kulcsfontosságú célkitűzés nem csak az Európai Uniótól származó kibocsátás csökkentése, hanem globális megállapodás elérése - enélkül semmilyen eredményre nem jutunk.
Ha az egy főre eső CO2-kibocsátást nézzük, azt láthatjuk, hogy az Egyesült Államokban az egy lakosra jutó kibocsátás 20 millió tonna, az Európai Unióban 10 millió tonna, az Orosz Föderációban 10 millió tonna, Kínában 3,2 millió tonna, Indiában pedig 1,2 millió tonna. Ezek a számok azt jelentik, hogy közülünk azoknak, akik egy lakosra számítva jelentős ideig több szén-dioxidot bocsátanak ki, nagyobb változtatásokat kell eszközölniük. Az Európai Unió múlt évben kötelezettséget vállalt ezek mellett a nagyobb változtatások mellett, idén pedig megterveztük, hogy ezeket miként valósítsuk meg.
Úgy gondolom, hogy megalapozatlanok a félelmek, miszerint egy lépést tettünk volna visszafelé, amikor aggályunkat fejeztük ki amiatt, hogy a nagy energiafelhasználású iparágak Európából alacsonyabb normákkal rendelkező környezetekbe települnek át. A nagy energiafelhasználású iparágak áttelepülése alacsonyabb ökológiai normákkal rendelkező területekre európai munkahelyek elvesztésénél többet jelent. Azt is jelenti, hogy semmivel nem járultunk hozzá a kibocsátáscsökkentéshez, hiszen ezek a gyárak üvegházhatást okozó gázaikat valahol máshol fogják a levegőbe engedni.
Ezért bárhogy forgassuk is a dolgot, mindig oda lyukadunk ki, hogy csak akkor lehetünk sikeresek, ha az egész bolygón sikert érünk el. Az Európai Unió ezen a téren tett előre nagy lépést a tavaly vállalt kötelezettségek terén, amikor a világ sok változáson ment keresztül. Például Ausztrália csatlakozott a kiotói megállapodáshoz. Az Egyesült Államokban is kedvező változásokat tapasztalunk. Kína, amely az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának tekintetében rövidesen megelőzi Európát, a közelmúltban szintén bizonyos pozitív jelzést adott. Mindez azért, mert Európa megtette az első lépést, és az Európai Uniónak továbbra is az élen kell haladnia.
Ami az Európai Tanács határozatait és következtetéseit, és ezeknek az európai polgárokra gyakorolt hatását illeti, úgy gondolom, kevés következtetésnek lesz olyan nagy és hosszú távú hatása az egyénre, mint a mostaniaknak. Ha sikeresek akarunk lenni, módosítanunk kell a szokásainkat, és változtatnunk kell az életmódunkon. Ez nagyon megerőltető, de a körülmények rákényszerítenek. A következtetések ezért minden egyes emberre hosszú távú hatással lesznek. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem jelentőségéről folyó múlt évekbeli vitákra alapozva az a véleményem, hogy az Európai Unióban olyan a hangulat, hogy tovább folytathatjuk ezen az úton.
Végül a Mediterrán Unióra vonatkozó megjegyzésekre szeretnék reagálni. Ez az Európai Tanács által elfogadott nyilatkozat volt, és nem következtetés. Szeretném emlékeztetni azokat, akik januárban meghallgatták a szlovén elnökség prioritási nyilatkozatát, hogy ez a nyilatkozat, mellyel kapcsolatban a Tanács teljesen egységes volt, mindent magában foglalt, amiről úgy ítéltük meg, hogy egy jó projekt kritériumait képezi.
Ebben az Európai Unió összes tagállama részt vesz, a jelenlegi intézményeknek nem kettőződnek meg. Ezért nem az Európai Unióról, hanem a barcelonai folyamatról beszélünk, azaz a Mediterrán Unióról. Már létező dologra épül, ami annyit tesz, hogy nem kell megkettőznünk az adminisztrációt, és nem jelent majd többletköltséget sem. Harmadsorban az Európai Bizottság további előkészületekben is részt vesz, ami természetesen biztosítja az egész Európai Unió gyakorlati és működési bevonását. Az Önök közül egyesek által kiemelt problémát az Európai Tanács ülése is hangsúlyozta.
Az európai szomszédságpolitika keleti, azaz fekete-tengeri dimenziója is megfelelő figyelmet kapott. Lengyel kollégáink e projekttel, jobban mondva ezzel a résszel kapcsolatosan javaslattal éltek, és mi azzal a feladattal bíztuk meg őket, hogy konkrétabb javaslatot tegyenek le az asztalra. Az időközben megvalósítandó előkészületek alapján az Európai Unió e vitát júniusban napirendjére tűzi. Úgy vélem, hogy az Európai Tanács teljes figyelmet szentelt az Európai Parlament által a Mediterrán Unióval kapcsolatban megfogalmazott aggályoknak és véleményeknek.
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, úgy gondolom, hogy a vita általánosságban az Európai Tanács következtetéseinek támogatását mutatja. Ugyanakkor a célkitűzések szintjét illetően egyértelmű különbségek rajzolódtak ki. Teljesen őszintén hadd mondjam meg: úgy gondolom, hogy nem szabad alábecsülnünk az éghajlatváltozással, a megújuló energiákkal, és általánosságban az energiapolitikánkkal összefüggő, imént megismételt feszített célokat. Ne feledjük el, hogy 27 különböző tagállam közös politikájáról beszélünk, amelyeknek eltérő az energiamixük, eltérőek a prioritásaik, néha eltérőek az ellátásbiztonsági gondjaik, valamint - legyünk még szókimondóbbak - az éghajlat-változási és a környezeti kötelezettségvállalási problémákkal kapcsolatban nagyon gyakran eltérő a tudatosságuk szintje is.
Ezért nem könnyű feladat közös megközelítést kialakítani a közös energiapolitikára és az éghajlatváltozás elleni küzdelem ambiciózus céljaira. Túl szigorúan ítéljük meg magunkat, amikor alábecsüljük a német elnökség alatt az Európai Tanácsban elért eredményeket, melyeket most az Európai Tanács pontosabb célkitűzésekkel a szlovén elnökség alatt megerősített.
A teljesítéssel kapcsolatos aggályokat is megértem, annál is inkább, mivel az Európai Tanács ülése előtt én magam is hangot adtam ezeknek. Teljesítjük-e vagy sem a szóban forgó kötelezettségeinket? Ez valóban komoly gond. E Ház tisztelt tagjainak azonban azt tanácsolom, hogy ne legyenek pesszimisták, mert sok fog Önökön múlni. Sok fog múlni az Európai Parlament szerepén, mert már megvannak a javaslatok, és az Európai Tanáccsal együtt Önök a jogalkotók. Ezért ahelyett, hogy kételkednénk abban, milyen messzire jutunk, ragaszkodjunk a vállalásainkhoz és konkrét jogalkotói munkával mutassuk meg ambíciónkat. Üdvözlöm mindazok - például Doyle asszony és mások - megjegyzéseit, akik megemlítették a kötelezettségvállalást, valamint az akaratot adott cél elérése érdekében időben történő munkára.
Néhány konkrét kérdésre válaszolva, kezdve Doyle asszonynak a nagy energiafelhasználású iparágakkal kapcsolatos kérdésével: beszéljünk világosan: a mindenki által jól ismert okok miatt a cél továbbra is egy nemzetközi megállapodás kialakítása. Nemcsak Európában melegszik az éghajlat, hanem az egész világon. A globális kihívásra globális megállapodás a válasz. És miközben a világméretű megállapodás érdekében dolgozunk, az irányelvnek egyértelműen artikulálnia kell a nagy energiafelhasználású iparágak érdekében bevezetendő azon mechanizmusokat, melyeket részben vagy egészben alkalmaznánk, amennyiben a nemzetközi tárgyalások nem hoznák meg a várt eredményeket. Ezt leszögezhetjük, ámde hogy milyen módszert vetünk be és kinek az érdekében, az a nemzetközi tárgyalások kimenetelétől függ. Ezért ma még nem tudjuk pontosan és részletekbe menően megállapítani az iparunk e különleges ágazataira alkalmazandó konkrét mechanizmusokat.
Amit azonban akarunk, és már meg is fogunk tenni, az a jogbiztonság szavatolása. Értem a lényeget: jogbiztonságot adhatunk és adunk is az érdekelteknek. Az általunk előterjesztendő irányelvre irányuló javaslat ezért fog teljes jogbiztonságot nyújtani a nagy energiafelhasználású ágazatoknak, és ily módon ezek tudni fogják, hogy vagy az irányelv, vagy egy ezzel egyenértékű nemzetközi megállapodás fog rájuk vonatkozni. A Bizottság szándéka mindig is ez volt.
Én magam bizottsági kollégáimmal együtt már egy ideje egyeztetek az európai ipar egyes vezetőivel, és általánosságban elfogadják ezt a megközelítést. Ők arról akarnak megbizonyosodni, hogy ha esetlegesen nem jönne létre a megállapodás, lesz valamilyen, a versenyhelyzetük megőrzését segítő mechanizmus. Úgy gondolom, hogy ez a tisztességes eljárás, nem csak az üzleti partnerekkel szemben, akikről most beszélek, hanem a szociális partnerekkel szemben is. Aztán ott van az Európai Szakszervezeti Szövetség is, melyről már szintén beszéltünk.
Bennünket nagyon aggaszt ez a kérdés, és hisszük, hogy megvalósítható, de nem azáltal, hogy most lejjebb szállítjuk törekvéseink szintjét. Ha most ezt tennénk, a külső - amerikai, kínai, indiai vagy egyéb - partnereinkkel folytatandó tárgyalások során többé nem lennénk hitelesek. Ők nagyon elkötelezettek, és mellesleg jegyezném meg, hogy részükről tapasztalható némi előrelépés, nem elegendő de mégis némi előrelépés.
Az erdőtelepítés konkrét kérdése nagyon lényeges. Miként Önök is tudják, Bali szigetén leszögeztük, hogy kötelezettséget vállalunk az erdőtelepítés előmozdítására. Ami az erdőtelepítéshez nyújtandó hiteleket illeti, nem vagyunk a hitelek ellen, sőt épp ellenkezőleg, elvileg mellette vagyunk. A következtetésekben még azért nem szerepel a hitelek kérdése, mert némi módszertani nehézség merült fel. Ezért ezt a kérdést előkészítjük, és természetesen készen állunk az Önök hozzájárulásának megvitatására. Mások hozzájárulását is üdvözölni fogjuk. Most az érdekeltekkel való egyeztetés folyamatát éljük.
Másik kérdés, melyet Önök közül néhányan felvetettek, konkrétan Buzek úr és mások is, a technológiákba és az innovációba történő jelentősebb befektetés szükségessége. Igazuk van. Ezért javasoltuk azt, többek között, hogy az új Európai Technológiai Intézet első tudás- és innovációs közössége az éghajlatváltozásnak, az energiának és a környezetbarát ipari tevékenységeknek szentelje magát, mivel lényegi kérdésről van szó, és most az Európai Unió költségvetésén belül és a rendelkezésünkre álló források figyelembevételével egyes programjainkat ésszerűsíteni kell ahhoz, hogy e terület nagyobb hangsúlyt és kiemeltebb kezelést kapjon.
Ez nyilván hatalmas erőfeszítést fog követelni. Soha nem állítottuk, hogy mindez könnyű feladat lesz. Nagyon is nehéz feladat lesz. Nagyon igényes és kihívásokkal teli feladat vár ránk, de azt hiszem, hogy igazi elkötelezettséggel - olyan elkötelezettséggel, melyet a Parlament a múltban mutatott -, innovációval, több technológiai beruházással és természetesen a fő partnereinkkel való együttes munkálkodással teljesítményt tudunk majd felmutatni.
A lisszaboni stratégia másik kérdésével kapcsolatban, miként Janša miniszterelnök úr már említette, úgy gondolom, a szociális dimenzióval kapcsolatban ma már sokkal nagyobb a tudatosság. Tudomásul vettem a Schulz úr által ma és a múltban is már elmondottakat. Ezért nagyon jelentős csomagot készítünk elő a hozzáférésről, a lehetőségekről és a szolidaritásról, mely még a nyár előtt készen lesz. Önökkel, e Parlament valamennyi politikai erejével ilyen módon szeretnénk dolgozni.
Ámde szeretném figyelmeztetni Önöket valamire. Ne kérjék az európai intézményeket olyasmire, amire nem képesek. Vannak olyan felelősségi területeink, melyeket fel kell vállalnunk, viszont vannak más területek, melyek elsősorban a tagállamok felelősségi körébe tartoznak. Senki sem kéri, hogy a szociális biztonsággal, a foglalkoztatással és a nemzeti egészségügyi szolgáltatásokkal összefüggő felelősségek európai szintre kerüljenek. Mi annyit tehetünk, hogy a szociális célok előmozdítása, valamint a foglalkoztatottság érdekében - ahogy ezt eddig a lisszaboni stratégián keresztül tettük - javítunk egyes európai eszközökön azáltal, hogy többet fektetünk beléjük. Amikor európai gazdasági növekedésről beszélünk, én ez alatt természetesen fenntartható növekedést értek. Olyan növekedést, mely szociális és környezeti szempontból is fenntartható. Szerintem ez teljesen nyilvánvaló.
Rá kell ébrednünk, hogy az európai szinten rendelkezésre álló eszközök végesek. Biztosan emlékeznek arra, hogy amikor ez a Bizottság egy "globalizációs alkalmazkodási alapra", egy új eszközre tett javaslatot, szubszidiaritási szempontból bizonyos ellenérvek merültek fel az eszköz ellen, és olyan kérdések is megfogalmazódtak, hogy egy teendő miért csak európai szinten képzelhető el. Végül egyezségre jutottunk, és örülök annak, hogy ez az eszköz, még ha szerény is, már létezik és konkrét jele annak, hogy vállaljuk a gondoskodást azokról, akik nem nyertesei a globalizációnak.
Az igazi Európa-pártiaknak és az európai építés támogatóinak egyikeként úgy gondolom, óvatosnak kell lennünk, nehogy az Európai Uniót olyan helyzetbe hozzuk, amelyben nem teljesít bizonyos olyan kötelezettségeket, melyeket az Európai Unió mint olyan a tagállamok és kormányaink támogatása nélkül nem teljesíthet. Sok mindent nemzeti szinten kell elvégezni. Ezért - miközben hangsúlyozhatjuk ezt az aggályt és Önök természetesen előterjeszthetnek jogalkotási és egyéb javaslatokat a májusi csomagunkhoz - lényeges, hogy ezt annak tudatában tegyék, hogy mi az európai intézmények felelőssége, és mi nemzeti kormányaink felelőssége.
Végezetül a Mediterrán Unió kérdésében úgy vélem, hogy ebből a projektből jó európai projektet tudunk faragni, amely tolmácsolja a földközi-tengeri térség iránti megújult elkötelezettségünket. Igaz, hogy még többet is tehetnénk, miközben reményeink szerint az Európai Uniót együtt tartanánk, és nem megosztanánk. Természetesen, amikor az Európai Unióról beszélek, akkor nem csak a tagállamokról, hanem az európai intézményekről is szólok. Az Európai Parlamenttől természetesen azt várjuk, hogy a Mediterrán Unióban lényeges szerepet játsszon. A barcelonai folyamatot és szomszédságpolitikánkat így tehetjük még ambiciózusabbá.
(Taps)
Elnök
A vitát berekesztem.
Írásbeli nyilatkozatok (142. szabály)
Jean-Pierre Audy  
írásban. - (FR) Először is gratulálni szeretnék az Európai Unió soros elnökének, a kiváló Janez Janša szlovén miniszterelnök úrnak, kormányának és igazgatásának a csodálatosan elvégzett nehéz munkához. A 2008. március 13-14-i Európai Tanács eredményeire térve, örülök az euro-mediterrán kérdésben kialakított politikai konszenzusnak. Ezenfelül üdvözlöm a tudásnak az ötödik közösségi szabadságként való létrehozása irányában történt elmozdulást. A pénzügyi piacok jelenlegi zűrzavara kapcsán sajnálom, hogy az Európai Tanácsnak, az Unió e magas szintű politikai szervének nem volt ereje, bölcsessége és éleslátása ahhoz, hogy a pénzügyi piacok szabályozását szolgáló európai szintű minimálpolitikát indukáljon; gondolok itt a belső piac jelentős ágazataiban (energetika, posta, távközlés, auditálás, bank, biztosítás stb.) európai szabályozók létrehozására. Végezetül a valutapiacok jelenlegi káoszának kontextusában nem értem, hogy ezeket a működési zavarokat miért nem vizsgálták, vagy miért csak kevéssé vizsgálták: sürgősen értelmezni kell a Szerződés 105. cikkében említett és az Európai Központi Bank megbízatásába tartozó árstabilitást, és a Nemzetközi Valutaalapot (IMF) világméretű monetáris párbeszédre kell felhívni.
Titus Corlăţean  
írásban. - (RO) A 2008. március 13-14-i Európai Tanács következtetései és az Európai Parlament 2008. március 26-i vitái kiemelik az EU szomszédságpolitikájának jelentőségét és jóváhagyják a Mediterrán Unió elvét, amely az EU tagállamai, valamint az Unió déli szomszédságában lévő nem tagállamok közötti érdemibb együttműködési mechanizmus lenne.
Úgy vélem, hogy az EU prioritásainak a szomszédságpolitika keleti kérdéseire is ki kellene terjedniük; ebből a célból ki szeretném emelni a Moldovai Köztársasággal való szorosabb együttműködés szükségességét. Következésképp támogatom az EU és a Moldovai Köztársaság közötti új együttműködési megállapodás megkötését, mely egyértelműen és szigorúan megemlítené, hogy Kisinyovban hőn óhajtott az előrelépés a demokrácia, a szövetségi állam és az emberi jogok megszilárdítása terén.
Az EU elvárásainak a valódi kisinyovi sajtószabadság szavatolására kell irányulniuk. A közelmúltban ugyanis gyakran hallottunk a sajtószabadság durva megsértéséről például a "Besszarábia hangja” rádióállomás újságírói, vagy egyes, Kisinyovban működő román nyelvű televíziós csatornák, illetve kiadott újságok kapcsán. Az ilyen hírek nem hagyhatják hidegen az Európai Tanácsot és a Bizottságot.
Őszintén remélem, hogy az Európai Tanács és a Bizottság politikai fellépése számára a keleti szomszédságban folytatandó következetesebb uniós politika a jövőben elsőbbséget élvez majd.
Bairbre de Brún  
írásban. - Olyan összehangolt, hosszú távú politikára van szükség, amely ágazatonként vázolja fel az éghajlatváltozás kezelésének módozatait. A Barroso elnök úr által az Európai Parlament elé terjesztett csomag egy lépést jelent előre, és biztató, hogy a Tanács elismeri: az EU-nak 2008 vége előtt megállapodásra kell jutnia számos politikáról.
Üdvözlöm a megújuló, fenntartható energiák felhasználásának 20%-os növelését, az energiahatékonyság javítására pedig szintén ki kellene tűzni egy célt.
A csomagnak tartalmaznia kell azt a célkitűzést, hogy 2020-ra a széndioxid-kibocsátás 30%-kal csökkenjen, és tagállami szintre is le kell bontani a széndioxid-kibocsátás éves célszámait. E célkitűzéseknek jogszabályokban kell testet ölteniük. Úgy tűnik, hogy csak egy ilyen jogi szabályozás szavatolhatja, hogy a széndioxid-kibocsátást a politikacsinálás és a politikai döntéshozatal minden oldala szempontjából megfelelően kezeljük.
Vigyáznunk kell, hogy a részlegesen bioüzemanyagból álló motor-üzemanyagok célkitűzése ne okozzon kárt.
Ha az éghajlatváltozást nem világszinten kezeljük, katasztrófa lesz, amely környezetünknek, gazdaságainknak és társadalmunknak is károkat okoz majd.
Pedro Guerreiro  
Az Európai Tanács határozatai nyomán csak egyetlen apró megjegyzésem van, amely a különböző tagállamokban követendő foglalkoztatáspolitikákra vonatkozó iránymutatásokkal kapcsolatos.
Az Európai Tanács (nem meglepő módon) megerősítette a munkaerőpiacok liberalizációja újabb szakaszának betetőzését, valamint a munkavállalók kizsákmányolásának fokozását és a tőkenyereség növelését célzó jelenlegi uniós iránymutatásokat.
Így kell értelmezni ezeket az iránymutatásokat, melyek a rugalmas biztonság csalóka leple alatt a munkaerőpiacok, a munkaszervezés és a munkaviszony rugalmassága fokozásának célkitűzését követik, ideértve azt is, hogy a munkajognak a munkaidőre vonatkozó különböző szerződési feltételek és rendelkezések adott esetben történő felülvizsgálatával való módosítása mellett szállnak síkra. Az eredmény: hosszabb lesz a munkaidő, gyorsabb lesz a munkaritmus, kevesebb a fizetés, a munkavállalók kevesebb joggal és kisebb munkahelyi biztonsággal rendelkeznek majd, és mindez pusztán a munkáltatók érdekét szolgálja.
A munkaerőpiacok, a munkahelyek védelmére szolgáló mechanizmusok, a közigazgatás és a szociális jóléti rendszerek állítólagos korszerűsítésének ezen trójai falovával az EU megerősíti, hogy célja a munkavállalók gazdasági és szociális győzelmeinek felbomlasztása és szétverése.
E célok ismeretében miként lehetséges a javasolt Szerződésről szóló népszavazások megkerülése?
Monica Maria Iacob-Ridzi  
írásban. - (RO) A lisszaboni stratégia új, 3 éves ciklusának megindítása a mostani európai csúcs központi kérdése volt. A tanácsi javaslatok közül ki szeretném emelni a tudás Európai Unión belüli szabad mozgása elvének a jelentőségét.
E szabadság bevezetését a folyó év során a Bizottság által benyújtandó jogalkotási javaslatokkal kell kiegészíteni. Emlékeztetem Önöket, hogy a lisszaboni stratégiával párhuzamosan a közös oktatási térség 2010-ig történő megteremtését célzó bolognai folyamatot is a lehető leghamarabb végre kell hajtani. A tudás szabad mozgása megvalósításához az egyetemi oklevelek és egyéb, formális és informális képesítések kölcsönös elismerése, az európai mobilitási programok, mint az Erasmus, a Comenius vagy a Leonardo kiterjesztése és megfelelő finanszírozása, valamint a tagállamok által közösen kidolgozott újgenerációs oktatási tantervek és intézmények elindítása járulhat hozzá.
A közösségi jog ezen új elvének ellentmondásmentességét javítandó, jól meghatározott határidőkkel megtűzdelt programot is ki kell dolgoznunk a tudás szabad mozgása előtt álló összes jelenlegi akadály felszámolására. Úgy vélem, hogy a szellemi tulajdonjogi charta 2008 végéig történő elfogadására irányuló kötelezettségvállalás megfelelő lépés ebben az irányban.
Magda Kósáné Kovács  
írásban. - (HU) A márciusi csúcs tanulsága, hogy a világ pénzpiacai, a globális áru- és tőkeáramlás Scylla és Charybdis között egyensúlyoz, s a növekvő bizonytalanságot, az Unió gazdaságának megrendülését csupán a közösségi politika felelős stratégiai gondolkodása segíthet elkerülni.
Ezek a törésvonalak - tudjuk - nem csupán a globális gazdaságot tagolják. A tanácsülés elnökségi következtetéseiben hangsúlyos szerepet kap a komplex módon értelmezett kohézió, amely részben közösségi forrásokra támaszkodhat, de figyelmeztető a felhívás: gyorsabb ütemben kell a nemzeti politikáknak csökkenteniük a hiányt és az adósságot, és a nem várt többletbevételeket is erre a célra kell fordítani. Más szóval a költségvetés kilyukasztása nem csupán tagországi ügy, hanem akadálya az uniós kohéziós politika végrehajtásának is.
A szép kijelentések után a döntések, a kötelező érvényű szabályok ideje következik, még akkor is, ha ezek olykor fájdalmas sorrendek kimondásával járnak együtt. Számomra vitathatatlanul első a fiatalok tudástőkéjének növelése. Azé a tudásé, amelyik a szegényekhez, a romákhoz, a bevándorlókhoz is eljut. Azé a tudásé, amelyik európai, konvertálható, és azé a kohéziós politikáé, amelyik nem fosztja meg a szegényebb tagországokat szellemi tőkéjüktől agyelszívással, hanem megtalálja a módját a globálissá váló és folyamatosan áramló tudás-tőke szolidáris újratermelésének is. Így az emberekbe való beruházás sajátos komparatív előny a globális piacon, a tudás-tőke mozgása pedig nem újfajta delokalizációval fenyeget, hanem európai méretű gazdagodás forrása lesz.
Rareş-Lucian Niculescu  
írásban. - (RO) A tanácsi következtetések közül öt olyan témára szeretnék rámutatni, amelyre románok ezrei, és talán sok más európai is gondolt, mielőtt ma munkába indult volna.
1. Az uniós jogszabályok értelmében az adminisztrációs terhek csökkentése. Valamennyi tagállamnak le kell vonnia a tanulságot, például Romániának is, ahol a bürokrácia költségének 1%-os csökkentése egymilliárd euro megtakarítást eredményezne.
2. A kisvállalkozói törvény elfogadása - a kis- és középvállalkozásokkal kapcsolatos kezdeményezés -, valamint a kisvállalkozásokat figyelembe vevő hatálybaléptetés elve. Ez jó elgondolás Románia számára, ahol a kkv-k termelik meg a GDP 70%-át, és a foglalkoztatott népesség 60%-át is a kkv-k foglalkoztatják.
3. A munkanélküliség aránya a fiatalok között: ebben a tekintetben Románia a fiatal munkanélküliek 21%-ával uniós szinten a második helyen áll.
4. A minőségi, megfizethető gyermekgondozási struktúrák biztosítása. A nagy román városokban az óvodák a szülői igényeknek kevesebb, mint 70%-át tudják csak kielégíteni.
5. Az energiahatékonyság javítása. E cél elérésének egyszerű módja az épületek hőszigetelésének felújítása. Romániában több mint 80 000 energiafaló és pazarló tömbház van. Az elmúlt hat év folyamán a román fővárosban két olyan tömbház-rehabilitáció kezdődött meg, melynek során a hőszigetelő rendszert újítják fel.
Daciana Octavia Sârbu  
írásban. - (RO) A Tanács kifejezte abbéli szándékát, hogy a klíma- és energiacsomagot 2009-ig, megbízatásának lejártáig tető alá hozza, ezért az Európai Uniónak törekednie kell e vállalás betartására, és továbbra is a globális felmelegedés elleni harc vezetőjének kell lennie. A cél az, hogy 2009-ben Koppenhágában a 2012 utáni időszakra ambiciózus megállapodást lehessen megkötni az éghajlatváltozásról, és ily módon az EU nemzetközi szinten megőrizze a hitelességét.
Az európai tanácsi ülés másik lényeges megvitatott témája az olyan nagy energiafelhasználású iparágak által történő széndioxid-kibocsátás áthelyezésének veszélye volt, melyek nemzetközi versenynek vannak kitéve, és melyek a kevésbé szabályozott, olcsóbb munkaerővel bíró piacokra települhetnek át. Az Európai Unió elkötelezett az európai iparágak versenyképességének védelme és impliciten az ezen iparágak által fenntartott munkahelyek iránt, és ez a kérdés bele fog kerülni a problémát megoldó nemzetközi megállapodásba.
A Bizottság által ismertetett ambiciózus javaslatcsomag valódi kihívást jelent az Európai Unió számára, és mi itt az Európai Parlamentben arra fogunk törekedni, hogy a csomag 2009-ben végleges formát öltsön.
Richard Seeber  
írásban. - (DE) A múlt évben kemény és feszített célok mellett köteleztük el magunkat, most pedig eljött az idő, hogy szembenézzünk a célok megvalósításának kihívásával. Az EU-nak azonban feltétlenül anélkül kell elérnie környezeti céljait, hogy gazdasági öngyilkosságot hajtana végre. A környezetvédelmet nem szabad a gazdaság ellen kijátszanunk. Ezért üdvözlöm a mostani csúcson meghatározott kompromisszumot.
Az éghajlatváltozás elleni küzdelem természetesen költséggel jár. A tétlenkedés költsége viszont jóval meghaladja a megkövetelt enyhítő intézkedésekét. Mindazonáltal biztosítani szükséges azt, hogy a széndioxid-kibocsátás csökkentésének terhét igazságosan osszuk meg a tagállamok és az ipari ágazatok között, és véleményem szerint az is fontos, hogy szavatoljuk: azok a tagállamok, melyek már többet tettek az éghajlatváltozás elleni küzdelem érdekében, mint mások, ne szenvedjenek hátrányt.
A nagy energiafelhasználású ágazatoknak szintén hozzá kell járulniuk a CO2-kibocsátás visszaszorításához. Követelnünk kell, hogy termelési folyamataikat ezek is a legújabb környezetbarát technológiákká alakítsák át. Az európai gazdaság versenyképessége érdekében azonban minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak megelőzéséért, hogy nagy CO2-kibocsátású ágazatok az EU-n kívüli országokba telepedjenek át. Ha az európai klímamozgalom olyan fejlődő országokat tudna ösztönözni, mint Kína vagy India, hogy ők is kivegyék részüket, ez üdvözlendő fejlemény lenne.
Esko Seppänen  
írásban. - (FI) Nem hihető a soros elnökséget ellátó ország képviselőjének azon sugalmazása, hogy összefüggés van az EU kedvező gazdasági növekedése és a lisszaboni stratégia között. A lisszaboni stratégiának egyetlen olyan adatokkal alátámasztott ismérve sincs, mely magyarázná a költségvetési hiányok és az államadósság csökkenését, vagy 6,5 millió új munkahely teremtését. Mindez a tagállamok javára írandó. A lisszaboni stratégia bármiféle szociális dimenziójának hiánya a tagállamok gazdaságában válik szembetűnővé.
Napjaink felkapott kifejezése a "rugalmas biztonság”. Azt jelenti, hogy a munkakörülmények rugalmasabbá tételét a munkahely biztonságával kellene jutalmazni. Az idők szellemének jellemzéséhez azonban jobban illene a "rugalmas bizonytalanság” kifejezés. Az Unió polgárait ugyanis elbocsátás fenyegeti, ha netalán nem egyeznek bele a rájuk kényszerített rugalmasságba.
Silvia-Adriana Ţicău  
írásban. - (RO) Az Európai Uniónak az éghajlatváltozás elleni harc vezérévé kell válnia. A szennyezéscsökkentő politika elfogadásával a 490 millió európai polgár életminősége javulna.
A tagállamoknak az energiabiztonságot és az éghajlatváltozás elleni küzdelmet célzó politikákat és fellépéseket kellene kidolgozniuk, melyek fenntartható gazdasági fejlődéshez és munkahelyteremtéshez vezetnek.
Az Európai Tanács különböző iránymutatásokat dolgozott ki: befektetés a kutatás-fejlesztésbe, a környezetkímélő szállítási módok előmozdítása, az energiaadóztatásról szóló irányelv felülvizsgálata, az energiahatékonyság fokozása, valamint mindenekelőtt az európai polgárok számára információ nyújtása az éghajlatváltozásról, és a polgárok bevonása az éghajlatváltozás elleni küzdelembe.
A 2008 márciusában tartott Európai Tanács rámutatott az EU energiaellátási biztonsága javításának jelentőségére. Az Európai Tanács 2007-ben tartott ülésén kijelentette, hogy a Nabucco-terv az Unión belüli energiaforrás-diverzifikáció és energiaellátási biztonság szempontjából európai érdekű projekt. Várakozással tekintünk a felülvizsgált stratégiai energiapolitika 2008 novemberi előterjesztése elé, amely az energiaellátás biztonságára, a hálózatok összekapcsolására és az Unió energetikai külpolitikájára fogja helyezni a hangsúlyt.
Gratulálok az Európai Tanácsnak az ötödik szabadság, "a tudás szabad mozgása” bevezetéséhez. Olyan nagy kihívás ez, melyre az emberi erőforrásokba, a kis- és középvállalkozásokba, valamint a szociális Európába való beruházás útján az Uniónak válaszolnia kell.
