Titkos letartóztatások és fogvatartottak jogellenes szállítása az Európa Tanács tagállamainak részvételével (Fava és Marty jelentés) (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai: titkos letartóztatások és fogvatartottak jogellenes szállítása az Európa Tanács tagállamainak részvételével (Fava és Marty jelentés).
Manuel Lobo Antunes
a Tanács soros elnöke. - (PT) Elnök úr, biztosok, hölgyeim és uraim, 2005 decemberében az Európai Parlament állásfoglalásában, amelyben kérte egy a foglyok szállítását és illegális fogva tartását vizsgáló ideiglenes bizottság létrehozását, idézem: "megerősíti elkötelezettségét a terrorizmus elleni harc iránt, de hangsúlyozza, hogy ez a harc nem nyerhető meg a terrorizmus által megsemmisíteni kívánt elvek feláldozásával, vagyis az alapvető jogok védelmével kapcsolatban nincs helye megalkuvásnak”.
A korábbi tanácsi elnökségeknek lehetőségük volt kifejezni itt a tisztelt Ház előtt e nézettel való egyetértésüket. Nem kezdhetem anélkül a mondandómat, hogy ne hangsúlyoznám, hogy a jelen elnökség is osztozik ebben a célban és szándékban. Szeretném megismételni, hogy a terrorizmus elleni harc során sem hozhatunk kompromisszumokat az értékeinkkel és az alapvető jogok védelmét illető elveinkkel kapcsolatban. Ez, véleményünk szerint, lényegbevágó kérdés. A terrorizmus elleni harcban csak akkor kerülhetünk a győztes oldalra, ha szabadok maradunk: ha megszabadulunk a félelemtől, és a félelem nevében elkövetett visszaélésektől, illetve manipulációtól. Leghatásosabb fegyverünk, és egyben leghatásosabb védelmünk maguk az értékeink és az alapvető jogok védelmére vonatkozó elveink.
Habár a Tanácsnak mint olyannak nem áll módjában, hogy véleményt bocsásson ki, az Európai Unió minden egyes tagállama elismeri az igazság kiderítése érdekében tett erőfeszítések és kezdeményezések fontosságát. Nem szabad elfelejtenünk, hogy azokról az alapelvekről beszélünk, amelyeken a mi európai demokrácián nyugszik. Az igazság felderítése teszi majd lehetővé a gyanakvás hangulatának eloszlatását. Ennélfogva lényeges, hogy az e témában folytatott vizsgálatok tiszta vizet öntsenek a pohárba, és ne további kételyeket vessenek fel. E tekintetben a korábbi elnökségek, amelyeknek módjukban állt megjelenni e tisztelt Ház előtt, a főtitkár, a főképviselő és terrorizmus elleni küzdelem európai koordinátora mind együttműködtek az Európai Parlament ideiglenes bizottságával.
Ennélfogva úgy vélem, méltánytalan volna az elkötelezettség hiányát feltételezni a Tanács vagy a külügyminiszterek részéről. Sőt, ki kell emelnem, hogy a különböző európai országok számos kezdeményezéssel, mind parlamenti, mind jogi kezdeményezéssel éltek e beszámolókat követően.
Ezért nagyon is megfelelő helyén való volt a szubszidiaritás elvének szellemében cselekedni. Ahogy azt Önök is tudják, a Bizottság által megvizsgált területek közül számos olyan van, amelyben magának az Európai Uniónak nem áll módjában fellépni. Itt most elsősorban, például, a titkosszolgálatok felügyeletére gondolok. Erre a tényre a korábbi tanácsi elnökségek és Solana főképviselő úr felhívta már a Parlament figyelmét. Sajnálkozhatunk, hogy ez a helyzet, de tény, hogy a jelenlegi Szerződések ezen a téren korlátozzák a Tanács hatáskörét.
Ami viszont a mi részünket illeti, biztosíthatom Önöket, hogy a portugál elnökség aktívan és tevőlegesen együtt fog működni. Itt szeretném emlékeztetni Önöket, hogy a portugál kormány teljes körű és átlátható együttműködést ajánlott, mind a Parlament ideiglenes bizottsága által végzett vizsgálatok idejére, amely ez év februárjában le is zárult, mind az Európa Tanács főtitkárának az emberi jogokról szóló európai egyezmény 52. cikke értelmében az állítólagos CIA repülőjáratokkal és a titkos európai fogva tartási központokkal kapcsolatban tett kezdeményezéseivel kapcsolatban.
Amint az köztudott, bár a Tanács nem nyilvánította ki álláspontját Fava úr és Marty úr az Európai Parlament, illetve az Európa Tanács égisze alatt elkészített jelentésével kapcsolatban, ez nem jelenti azt, hogy nem figyelmen kívül hagyta volna azokat. Sőt, a Tanács aktívan és határozottan védelmezi az emberi jogokat és a nemzetközi jogot az Európai Unió külpolitikájában.
Folyamatosan amellett érvelünk, hogy a terrorizmus elleni harc terén a nemzetközi jog alapvető értékeinek védelme komoly és mélyreható párbeszédet kíván meg az emberi jogokról. Ebben a tekintetben az EU hangsúlyozza, hogy tiszteletben kell tartani és meg kell őrizni az emberi jogokat, a menekültek jogait és a nemzetközi humanitárius jogot. A Tanács továbbra is szigorúan felügyeli az emberi jogok e téren történő fejlődését a terrorizmus elleni harccal kapcsolatban, és meg fogja hozni a védelmükhöz szükséges megfelelő intézkedéseket. Az EU továbbra is maximálisan elkötelezett a kínzás és a kegyetlen, embertelen és megalázó bánásmód teljes tiltása, valamint ezek büntetése mellett.
Ez a cél irányítja cselekedeteinket, és harmadik országokkal kapcsolatban mindig hangot is adunk az ezzel a problémával kapcsolatos aggodalmunknak. Az EU és tagállamai egyértelműen kijelentették, hogy bármilyen titkos fogva tartási központ, ahol a fogvatartottakat jogi vákuumban tartják, ellenkezik a nemzetközi humanitárius joggal. Az EU kínzásokkal kapcsolatos iránymutatásában egyértelműen kiköti, hogy a tagállamoknak be kell tiltaniuk minden titkos fogva tartási központot, ezáltal biztosítva, hogy minden szabadságától megfosztott személy hivatalosan elismert helyen legyen fogva tartva, s ismert legyen a tartózkodási helye. Az EU erre vonatkozó iránymutatásai azt is kimondják, hogy senkit sem lehet erőszakkal visszatoloncolni egy olyan országba, ahol fennáll a veszélye, hogy kínzás vagy rossz bánásmód áldozatává válhat.
Köztudott, hogy a szóban forgó kérdések, amelyek magukban foglalják a repülőtéri ellenőrzés, a felügyeleti szervek és a titkosszolgálatok hatáskörét, végső soron a tagállamok ellenőrzése alá esnek, és az ő hatáskörükbe tartoznak. Igaz, hogy a Sitcen időszakos elemzéseket végez a tagállamok által közreadott adatok alapján, de nincs műveleti hatásköre az úgynevezett titkosszolgálati fellépések fölött. Meg kell jegyezni, hogy az EU tagállamainak azzal az összetettséggel is szembe kellett nézniük, amely e tekintetben jellemzi a berepülésre, leszállásra és a földi ellenőrzési engedélyekre vonatkozó kérelmek kiválogatásának és feldolgozásának rendszerét. Ez mindenki számára új kihívást jelent. Ami a mi részünket illeti, a portugál kormány nem csupán véghezvitte az adatgyűjtés olykor igen bonyolult és rendkívül lassú feladatát, de létrehozott egy munkacsoportot, amely feladata az eljárások értékelése, valamint javításra irányuló javaslatok benyújtása, s amely jelentőségét a februárban e Parlament által elfogadott záróbeszámoló is elismerte.
Ki kell emelnem, hogy az Európa Tanács főtitkárának munkáját különösen fontosnak tartottuk, és kellő figyelmet fordítottunk a Marty úr által készített jelentéseknek. Az Európa Tanács főtitkára által az emberi jogokról szóló európai egyezmény 52. cikke értelmében kidolgozott kérdőív és ajánlások lehetővé tették, mind Portugáliában, mind - úgy hiszem - más tagállamokban, a nemzeti jogi keretek, garanciák és ellenőrző mechanizmusok egészének korábban nem tapasztalt értékelését, beleértve a kiválasztási folyamatok, az ellenőrzés, valamint a repülőgépek nemzeti fennhatóságú területekre való berepülési és leszállási engedélyére vonatkozó kérelmek elemzését.
Portugália esetében mindez valóban intézményi, műszaki és működési fejlesztésekhez vezetett. Az Európa Tanács főtitkára által az ellenőrzési garanciákra tett ajánlások tekintetében az Európa Tanács tagjai túlnyomó többségben úgy vélték, hogy a készülő kezdeményezéseknek nem kellene szükségtelen jogalkotási átfedésekhez vagy az Európa Tanács számára új hatáskörök kijelöléséhez vezetniük.
Másrészről, abban egyetértés van, hogy a fennálló mechanizmusokat lehetne még hatékonyabban alkalmazni és még alaposabban felügyelni. Úgy vélem, ha ezeket a vizsgálatokat még szigorúbban és még nagyobb higgadtsággal folytatnánk le, még eredményesebbek lehetnének. Bár mindig ajánlatos szigorúan eljárni, és nem összekeverni a tényeket az állításokkal, és némi önmérsékletet tanúsítani a szóban forgó értékek fontosságáról és az európai demokráciák jó hírnevéről folyó diskurzusban, az az igazság, hogy mindezen kezdeményezéseknek van érvényük és értelmük. Végre kell hát őket hajtani, különösen akkor, amikor nagyon fontos, hogy komolyan és nyíltan elemezzük a terroristafenyegetések által elénk állított új dilemmákat, mint például a biztonság kontra szabadság dilemmáját. Továbbá arra is egyre nagyobb szükség van, hogy a nemzetközi jog is választ adjon a korábban nem tapasztalt fenyegetettség elleni harc által felvetett bonyolult kérdésekre.
Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim, a német, portugál és szlovén elnökség 18 hónapot felölelő közös programjának egyik fő prioritása a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségnek a hágai programon és az ahhoz kapcsolódó cselekvési terven alapuló megszilárdítása. A terrorizmus elleni harc e tekintetben az egyik legnagyobb feladat, amellyel kapcsolatban a három elnökség azt a célt tűzte ki, hogy az EU terrorizmus elleni stratégiájának folyamatos alkalmazása révén erősíti az együttműködést. Amint azt Önök is tudják, Gilles de Kerchove úr nemrégiben kapta meg kinevezését a terrorizmus elleni európai koordinátori posztra, és ahogy elődei, ő is a tisztelt Ház rendelkezésére áll, bármilyen információra legyen szüksége ezzel kapcsolatban.
Szeretném most megragadni a lehetőséget annak hangsúlyozására, hogy az emberi jogok tiszteletben tartásának kérdése a terrorizmus elleni harc során a transzatlanti párbeszéd egyik kiemelt témája volt, nevezetesen az Európai Unió és az Egyesült Államok legutóbbi, áprilisi találkozóján, ahol az Európai Tanács 2006. december 11-i következtetéseiről is szó esett.
Portugália, tanácsi elnöksége ideje alatt nyíltan kifejezi elkötelezettségét e párbeszéd folytatása és kiszélesítése mellett, amelyet mindkét fél szempontjából kulcsfontosságúnak ítél.
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, köszönöm a Tanács képviselőjének. Hölgyeim és uraim, a Bizottság - és jómagam - a kezdetektől kezdve követjük és támogatjuk az Európai Parlament ideiglenes bizottságának ebben a jól ismert témában, a komoly vádakkal és a hozzájuk kapcsolódó komoly eseményekkel kapcsolatban folytatott munkáját.
Ezen események súlyos mivolta vagy akár csak maga az elképzelés, hogy ezek megtörténhettek, mindhárom intézmény, vagyis a Bizottság, a Parlament és a Tanács számára is elkerülhetetlenné teszi az együttműködést. Még egyszer meg kell ismételnünk - és én örömmel megteszem ezt -, hogy a terrorizmus elleni háborút az alapvető jogok és a jogrend teljes tiszteletben tartása mellett kell vívnunk. Ez a működő demokrácia két alapvető feltétele.
Ennek szellemében, úgy vélem, hogy a foglyok törvénytelen szállítása, és az a feltételezés, hogy léteznek többé-kevésbé titkos fogva tartó központok - már amennyiben ilyen események megfelelő módon bizonyítást nyernének -, kétségkívül súlyosan sértené a nemzetközi jogot és az alapvető emberi jogokat. Mindannyian tisztában vagyunk vele, hogy az Európai Unió tagjai, minden tagja, köteles betartani az emberi jogokról szóló egyezmény fontos alapelveit, különös tekintettel az 5. és 6. cikkre.
Természetesen reméljük, hogy a tagállamok alaposan kivizsgálják ezeket az eseményeket. A vizsgálatokat nyilvánvalóan az illetékes igazságügyi hatóságoknak kell lefolytatniuk. Egy dolognak világosnak kell lennie, de ezt már számos alkalommal világossá tette mind Fava úr, mind az Európa Tanács jelentése: egy parlamenti beszámoló megállapíthatja a tényeket, de a Parlamentnek természetesen nem kötelessége, és nem is tartozik a hatáskörébe, hogy bírósági vizsgálatot folytasson le.
Természetes, hogy amikor ismeretlen forrásból származó bizonyítékokat idéznek, a jogrend - amit tiszteletben kell tartanunk - azt kívánja meg, hogy a vizsgálatokat szabad, független bíróságok végezzék. Az ő kötelességük felfedni a vádak mögött meghúzódó forrásokat. Anélkül vádolni egy tagállamot vagy egy személyt, hogy felfednénk az ellene szóló vádak forrását, egy parlamenti jelentésben még elfogadható, de egy bírósági vizsgálat során semmiképpen sem az. Ezért remélem, hogy a bírósági vizsgálatok a továbbiakban is folytatódnak, ahogy az néhány tagállamban így is van, beleértve saját hazámat is. A jelentést azonban mindenképpen nyomon kell követni, így hát felsorolnám azokat a kezdeményezéseket, amelyek segítségével ez megtehető.
Július 23-án írásban fordultam a lengyel és román kormányhoz, emlékeztetve őket abbéli kötelezettségükre, hogy teljes körű, mélyreható vizsgálatot kell lefolytatniuk, és részletes tájékoztatást kértem tőlük arra vonatkozólag, hogy elkezdődtek-e, és milyen eredményre vezettek ezek az eljárások. Remélem, hogy mindkét kormánytól választ kapok. A válaszokat, természetesen, Önökkel is ismertetem majd, különösen, mivel úgy vélem, hogy az átláthatóság és az igazság megköveteli, hogy ha valakit megvádolnak valamivel, minden jogi eszköznek rendelkezésére kell állnia ahhoz, hogy magyarázattal szolgálhasson, és bebizonyíthassa a vádak alaptalanságát, vagyis, hogy a vizsgálat levezetését független bíróságra kell bízni. Véleményem szerint a vádakkal illetett fél érdeke, hogy egyértelmű válaszokat kapjunk.
Második pontom a következő: amint a legutóbbi ülésen elmondtam, összeállítottam egy kérdőívet a terrorizmussal kapcsolatba a tagállamok számára. A kérdőív minden egyes tagállam esetében rákérdez, hogy milyen intézkedéseket hozott a terrorizmus elleni harc érdekében, milyen eredményeket ért el a nemzeti jogszabályok hatékonysága terén, és legfőképp, az alapvető emberi jogok milyen mértékű védelmét biztosítják a nemzeti jogszabályok. Feltett szándékom, hogy elemezzem a válaszokat, majd beszámoljak a Tanács és a Parlament előtt a tagállamok terrorizmus elleni intézkedéseinek hatékonyságáról, illetve azoknak az alapvető jogok tiszteletben tartásának való megfeleléséről.
A harmadik pont, melyet megemlítenék, a légi közlekedéshez kapcsolódik. Ígéretet tettem az Európai Parlament Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottsága (LIBE) számára, hogy meg fogok vizsgálni egy különösen fontos jogi szempontot, amelyről eddig nem esett szó: hol húzódik a határ a civil repülőgép és a kormányzati repülőgép meghatározása között, más szóval, mikor nem kell alávetni egy gépet a civil repülőgépek esetében kötelező ellenőrzéseknek? Nos, ez a munka, ígéretemhez híven, jelenleg is folyik, és az Európai Bizottság hamarosan ki is adja közleményét az általános légi közlekedéssel kapcsolatban. Ezt a közleményt a Bizottság még ez év vége előtt, vagyis hamarosan el fogja fogadni, és természetesen javaslatot fogunk benyújtani abból a célból, hogy határozzuk meg pontosabban a kormányzati repülőgép fogalmát, amelyet gyakran úgy értelmeznek, mint valamit, ami kikerülheti a szükséges ellenőrzéseket.
Van azonban még egy kezdeményezés, amely a légi közlekedést érinti. Ez egy olyan átfogó megoldás részét képezi, amely általános, minden tagállamra vonatkozó szabályokat vezetne be minden olyan repülőgépfajtára vonatkozóan, amely repülési terv nélkül lép be az Európai Közös Légtérbe. Önök bizonyára tudják, hogy 2009. január 1-jétől az úgynevezett egységes európai légteret létrehozó szabályok minden tagállamtól megkövetelik a repülési tervek elkészítését, vagyis ezen a téren harmonizálni fogjuk a repülőgépek repülési tervére vonatkozó szabályokat, attól függetlenül, hogy belépnek az európai légtérbe vagy keresztül haladnak rajta. Ennek óriási haszna lesz, mert ezáltal csökkenthető az a megkülönböztető bánásmód, amelyet a berepüléssel és a leszállással kapcsolatban bizonyos tagállamokban megfigyeltünk.
Másik témám az Egyesült Államok és Európa közti kiadatási megállapodás ratifikálása. Ha lett volna, mint ahogy lehetett volna egy európai egyezmény - amelyet már aláírtunk ugyan, de még nem ratifikáltunk -, a foglyok kiadatása az Egyesült Államokból, illetve az Egyesült Államokba, lényegesen egyszerűbb lett volna. Olyan rabokról van szó, akik ellen terrorizmus gyanúja merült fel vagy emiatt folyik eljárás ellenük. Ezt a megállapodást még néhány tagállamnak - szerencsére már csak néhánynak - ratifikálnia kell. Ez ügyben benyújtottam még egy hivatalos kérést az igazságügyi minisztereknek, nevezetesen, hogy mielőbb ratifikálják az Egyesült Államok és Európa közötti kiadatási megállapodást.
Ezenkívül itt van még a titkosszolgálatok felülvizsgálatának kérdése. Erre mindkét jelentés kitér, ám ez egy igen kényes téma. Úgy vélem, itt mindenek előtt a nemzeti intézkedések lesznek döntőek, bár bizonyos általános követelmények megfogalmazhatóak. Az első követelmény a tagállamok parlamenti ellenőrzésének megerősítése. Vannak tagállamok, amelyek olyan nemzeti jogszabályokat fogadtak vagy fogadnak el, amelyek nagymértékben megerősítik nemzeti parlamentjeiknek a titkosszolgálatok tevékenységével kapcsolatos ellenőrzési jogát. Véleményem szerint mindnyájunknak ezen az úton kell elindulnunk, mert, ahogy azt Önök is láthatják, nem tudom elképzelni, hogy a jövőben közös európai jogszabályok szabályozzák a titkosszolgálatokat, bár úgy vélem, rendkívül hasznos e téma megvitatása.
Végezetül, elnök úr, úgy vélem, ezt a témát még tovább kell tárgyalnunk, szem előtt tartva a jogrend elvét, és természetesen az alapvető jogok tiszteletben tartását; az alapvető jogok azonban magukba foglalják azt a jogot is, hogy senkit ne vonjanak vád alá megfelelő eljárás során gyűjtött bizonyítékok híján.
Jas Gawronski
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, képviselőcsoportom a Marty-jelentéssel kapcsolatban alapos kritikát fogalmazott meg, a Fava-jelentést pedig elsöprő többséggel elutasította. Ami szégyen, mert ennek a Háznak legalább a terrorizmus és az emberi jogok ügyében le kellene tudnia küzdeni belső megosztottságát, és ki kellene tudnia alakítani egy közös álláspontot. Ám ha ez mégsem sikerült, annak az az oka, a Fava-jelentés sajnos egy előítéleten alapul: azon, hogy az Egyesült Államok bűnös! Így hát elvesztegettünk egy évet, amely alatt nem az igazságot kerestük, hanem ennek a bűnösségnek a bizonyítékait, elhallgatva vagy akár elrejtve azokat a tényeket, amelyek szembe mennének ezzel a feltételezéssel.
Engedjenek meg egy gyakorlati, és hadd mondjam, botrányos példát. Lengyelországi látogatásunk egyik oka az volt, hogy interjút készítsünk egy újságírónővel, aki egy évvel korábban elsők közt számolt be arról, hogy a CIA börtönöket működtet Lengyelországban. Mire találkoztunk vele, sajnos meggondolta magát, és amikor azt mondom, "sajnos”, ironikusan értem. Már nem volt biztos az egészben, és azt mondta, ma már nem írná meg azt a cikket. Nos, annak, hogy ő meggondolta magát, nyoma sincs ebben a jelentésben, amely viszont tele van olyan újságírók tanúvallomásaival, akik osztják az előadó feltételezéseit. A semmire vesztegettünk el egy évet, költve az adófizetők pénzét anélkül, hogy rájöttünk volna bármire is, amit már eddig is ne tudtunk volna a sajtóból, valamint a hivatalos és nem hivatalos amerikai forrásokból; és ha maga Bush elnök nem fedi fel a CIA börtönök létét, mi még abban sem lennénk bizonyosak.
Frattini biztos úr, Ön azt mondta nekünk az imént, hogy levélben fordult a lengyel és román kormányhoz magyarázatért, de még nem kapott választ. Mindig illetlenség nem válaszolni, de nem vagyok meglepve, mivel a vádak nem megalapozottak. Ön is feltételezett információra hivatkozik a levelében, s nem konkrét tényekre, és már mindkét ország kijelentette a legmagasabb szinten, hogy megvizsgálták a kérdést, és véleményük szerint nem léteznek CIA börtönök. Lehet, hogy ez igaz, lehet, hogy nem, és mindenki azt gondol felőle, amit szeretne, de ahogy Ön is mondta, Frattini úr, addig senkit sem vádolhatunk, amíg nincsenek bizonyítékaink.
Az az igazság, hogy mind a Fava-, mind a Marty-jelentés hemzseg az olyan frázisoktól, mint a "nagyon valószínű”, és a "nem zárható ki”, s ezek alapján aztán határozott következtetéseket vonnak le. Kérem, senki ne jöjjön azzal, igazolandó a bizonyítékok hiányát, hogy mi nem vagyunk bíróság, és hogy a miénk csak egy politikai dokumentum. Az már nem csupán politikai kérdés, ha azt kell megvizsgálnunk, hogy elég kivételesek-e a körülmények ahhoz, hogy az Európai Unióról szóló Szerződés 7. cikkéhez folyamodjunk.
Nos, tekintve, hogy úgy érzem, a tisztelt Ház szívesen összeállítana egy új CIA-jelentést, volna egy javaslatom. Ne gyártsunk a múltról több elfogult értelmezést; ne vizsgáljuk tovább ezt az ügyet, amellyel kapcsolatban nem nyomoztunk ki semmit. Hagyjuk ezt a bíróságokra - ahogyan azt a biztos úr is mondta -, valamint az újságírókra, akiknek az anyagiak is rendelkezésükre állnak a vizsgálódáshoz, és jobban is értenek hozzá, mint mi. Mi viszont összpontosítsunk a jövőre, a politikára és a Fava jelentés egyetlen elfogadható részére, az ajánlásokra.
Az Egyesült Államok kétség kívül követett el hibákat; néhány esetben emberi jogokat is sértett. De nagyon könnyű úgy nem hibázni, hogy valaki semmit sem tesz a terrorizmus leküzdése érdekében. A terrorizmus új jelenség, amelyet nem tűrnek el a törvényeink, s amelyek ellen most jogszabályokat kell hozni. Próbáljunk meg olyan jogszabályokat törvénybe iktatni, amelyek megelőzik az emberi jogok minden további sérelmét, hogy ezzel elkerüljük a múltbeli hibák megismétlődését, és hogy az új típusú globális fenyegetéshez igazítsuk szabályainkat és előírásainkat.
Helyes elképzelés, hogy a Bizottság próbáljon meg átfogó értékelést készíteni a tagállamok által elfogadott intézkedésekről; és Frattini úr által bejelentett és javasolt többi kezdeményezés is elfogadható. Mindemellett rengeteg tennivalónk marad még, ha globális, hathatós és koordinált módon szeretnénk kezelni a terrorizmus problémáját. Gondolok itt, például, az internetre, a bűncselekmények megelőzését és üldözését célzó intézkedésekre, hogy elkerüljük azt a paradox helyzetet, hogy míg a kormányok külön-külön, nemzeti szinten működnek, a terroristák globális szinten jelennek meg az internet, valamint a mindenfelé megtalálható sejtjeik révén.
A jövőnk függ attól, hogy képesek vagyunk-e leküzdeni a terrorizmust. Fogjunk hát össze, hogy megnyerhessük ezt a csatát.
Claudio Fava
a PSE képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, hét hónappal ezelőtt fogadták el a jelentésemet, s azóta csak az Egyesült Államokból érkezett jele annak, hogy bármi új történne. Egy ilyen jelet említett Gawronski úr: azt, hogy Bush elnök július 20-án elrendelte, hogy adminisztrációja bírósági határozat nélküli lefoglalások és terroristagyanús személyek fogva tartása formájában továbbra is törvénytelen CIA tevékenységhez folyamodjon az arra hajlandó harmadik országokban.
A másik fontos jel, hogy az Egyesült Államok Kongresszusa saját független vizsgálatot indított a rendkívüli kiadatással kapcsolatban. Ez arra enged következtetni, hogy itt nem a történelem egy fejezetével van dolgunk, hanem napjaink ügyeivel.
Jelenleg négy európai országban folyik bírósági eljárás: Spanyolországban, Portugáliában, Németországban és Olaszországban. Ez ideig 39 ideiglenes szabadságelvonással járó intézkedést hoztak ugyanennyi amerikai titkosszolgálati tisztviselő és ügynök ellen. A tisztelt Ház vizsgálata tényeket állapított meg, nem véleményeket. Tény, például, hogy néhány tagállamunk kormánya és titkosszolgálata együttműködött a CIA-val a rendkívüli kiszolgáltatások lebonyolításában. Szeretném emlékeztetni Frattini biztos urat, hogy ebben az esetben nem anonim forrásokra támaszkodtunk. Forrásaink, ahogy az a jelentésben is olvasható, a brit és a német kormány állításai voltak.
48 ajánlást tettünk, mindenekelőtt a Tanács részére; szeretnénk tudni, hogy ezek közül akár eggyel is foglalkoztak-e az elmúlt hét hónap során. Különösen két kérésünk volt: felkértük az európai intézményeket - többek közt a Tanácsot -, hogy mindegyikük vállalja fel a Szerződés 6. és 7. cikke alapján rá rótt felelősséget, és azt vártuk a Tanácstól, hogy a teljes körű és kimerítő tájékoztatás elérése céljából gyakoroljon nyomást az érintett kormányokra, ha szükséges, meghallgatások szervezésével is. Ez nem történt meg. Az nem igaz, hogy a Tanácsnak ne lenne hatalma, Lobo Antunes úr; a Tanácsot a Szerződés 6. és 7. cikke felruházza hatalommal.
A német és most a portugál elnökség minden bizonnyal eljárhatott volna a kérésünknek megfelelően. Értékeljük Frattini úr kezdeményezéseit, de nem vagyunk elégedettek ezzel a két hat hónapos elnökségi periódussal, amely valójában hagyta feledésbe merülni vizsgálóbizottságunk egy évnyi munkáját. Tekintettel arra, hogy országainkban a közvélemény követeli az igazságot, a Tanács hallgatása - és azt kell mondjam, hogy számos kormányunk hallgatása - egy lehetőség elvesztegetését jelenti Európa számára.
A Parlament azonban nem szándékozik meghátrálni. Sajnálom Gawronski úr, de ehhez a témához még vissza kell térnünk. Állampolgári Jogi Bizottság saját kezdeményezésű jelentéssel fog hozzájárulni a terrorizmus oly módon történő leküzdéséhez, amely során mindig, mindenhol és mindenki esetében tiszteletben tartjuk az emberi jogokat; az első számú emberi jog pedig, ahogy azt már évszázadokkal ezelőtt megtanultuk Cesare Beccariától, az ártatlanság vélelméhez való jog.
Ignasi Guardans Cambó
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, a Parlament elfogadott egy állásfoglalást a témával kapcsolatban, az Európa Tanács elfogadott egy másik szöveget ugyanezzel a témával kapcsolatban; minden téren tiszta és világos, de azok, akik rendelkeznek némi jogi ismerettel, jól tudják, és nem is lepődnek meg rajta - és ezt most némi iróniával jegyzem meg -, hogy van egy olyan jogi tétel, különösen a büntetőjogban, miszerint senki sem kötelezhető rá, hogy önmagára nézve terhelő vallomást tegyen. Ami viszont meglep bennünket, az az, hogy a Tanács és minden kormány alkalmazza is ezt önmagára nézve.
Ez esetben, ahelyett, hogy a tettek mezejére léptek volna, úgy döntöttek, hogy inkább csendben maradnak, úgy, mint a vádlott, aki nem védekezik, és azzal, hogy passzívan csendben marad, szembe sem néz az őt ért vádakkal.
Szégyenletes látni, ahogy a Tanács mint intézmény és minden tagja egyféleképp viselkedik, és egy emberként használja ki törvényt, amellyel a vádlottak szoktak élni a bíróságon. A felelősséget illető intézményes csend, legyen az aktív vagy passzív, eredjen tettekből vagy nemtörődömségből, meggyőződésből vagy az attól való félelemből, hogy egy szövetséges állam felől érkező kényszer hatására cselekedve problémák merülhetnek fel, nos, ez a csend napjaink demokráciájának egyik legnagyobb szégyene, amely mindenkit érint, akinek része van benne.
Ugyancsak nem egyszerű elindítani a felelősség gépezetét az Európai Unión belül, hiszen annak nem célja, hogy a magukat kölcsönösen védő tagállamok ellen használjuk.
Bizonyára senki sem képzelte a Szerződés megalkotásakor, amikor a 6. és 7. cikket szövegezték, hogy egy nap olyan helyzetben találjuk magunkat, hogy nem azt kell megvitatnunk, hogy egy kormány megsértette az alapvető jogokat, vagy passzív volt az alapvető jogok védelmével kapcsolatban, hanem azt, hogy egy európai intézmény járt így el: a Tanács mint olyan, passzív bűnrészes marad, s cinkosa ebben minden tagállam is. Ilyen helyzetet sosem képzeltünk volna el, és most ez szolgál a Tanács védelmére.
Nincs olyan jogi mechanizmusunk, amelyhez ebben a helyzetben folyamodhatnánk, de szeretném elmondani a Tanács képviselőjének, hogy a történelem tisztázni fogja ezeket az ügyeket, mert a történelem napvilágra fogja hozni ezeknek az időknek a szégyenét, amikor a szabadságunk védelme ürügyén kockára tettünk mindazokat az eszméket, amelyekre az Európai Unió alapjait helyeztük.
Konrad Szymański
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) A Fava-jelentés közvetett bizonyítékokra alapul, és határozott következtetések levonása helyett csupán a gyanú érzésété kelti fel bizonyos tagállamok iránt.
A Marty-jelentés még ennél is kevésbé felelősségteljes módon készült. Megállapításai anonim forrásokra alapulnak, amelyeket ennélfogva lehetetlen igazolni. Így arra sem lehet semmi biztosítékunk, hogy Marty úr munkája nem az olyan szolgálatok és szervezetek manipulációjának áldozata, amelyek az egyre jobban eluralkodó terrorizmus érdekében vonakodnak bekapcsolódni a transzatlanti együttműködésbe. Hálás vagyok Antunes úrnak, hogy rámutatott, hogy a nemzetközi jog nem rendelkezik kielégítő módon a terrorizmussal összefüggő problémákkal kapcsolatban. És ebben a tekintetben egyik most tárgyalt jelentés sem hoz semmi újat. A Lengyelország által benyújtott hivatalos vizsgálatok és magyarázatok összhangban vannak a titkosszolgálatok polgári ellenőrzésének általunk elfogadott elveivel. Ezenkívül, az elveink összhangban vannak az idevágó európai normákkal is. Ennélfogva nem látom okát, hogy megismételjük ezt a vitát.
Cem Özdemir
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, a Fava-jelentést 2007 februárjában fogadta el a tisztelt Ház. A jelentés ajánlások hosszú listáját fogalmazta meg, mind a jogi, mind a politikai aspektusokhoz kapcsolódóan. Szerettem volna látni, hogy a Tanács hivatkozik ezekre az ajánlásokra, és részletesen beszámol arról, hogy mi történt az eltelt időben. Ha a Tanácsnak esetleg nem lenne meg Fava úr beszámolója, szívesen a rendelkezésére bocsájtjuk azt. Akkor azonban nagyon szeretnénk hallani, mi mindent tettek a jelentés ajánlásainak tekintetében, nevezetesen ami a tagállamokkal való együttműködést illeti, de éppúgy a Tanács saját szerepével kapcsolatban is, amelyre a jelentés külön felhívja a figyelmet.
Dick Marty úr, az Európa Tanács előadója szintén elénk tárt egy jelentést ez év júliusában. Én most csak két dologra szorítkoznék. Azt állítja jelentésében, hogy néhány európai kormány nemcsak, hogy akadályozta az igazság kiderítését, de továbbra is így tesz azzal, hogy az "államtitok” fogalmát hangoztatja. Ez pedig nem más, mint a titkossággal való visszaélés a törvényszegők védelme érdekében. Sajnálattal mondom, hogy Marty úr épp az én hazámat, a NémetOrszági Szövetségi Köztársaságot és Olaszországot illeti ezzel a kritikával. Másfelől viszont pozitív példaként említi Bosznia és Hercegovinát, valamint Kanadát, amely megfigyelői státusban van jelen az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlésén. Egy következő pontban azonban nyíltan említi Lengyelországot és Romániát, mégpedig titkos fogva tartási központokkal összefüggésben. Ez szintén egy olyan pont, amellyel kapcsolatban szeretném, ha a Tanács beszámolna nekünk arról, hogy mi történt.
A tagállamok szubszidiaritására hivatkozni ez esetben nem elég, tekintettel arra, hogy közös európai értékekkel foglalkozunk. Szeretném felhívni a figyelmüket a Szerződések 6. és 7. cikkére. Ezek minden tagállamra érvényesek, függetlenül a szubszidiaritástól.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, én úgy írnám le azt, amit az úgynevezett "terror elleni háború” alatt megtapasztaltunk, mint az emberi jogokkal való visszaélés "kihelyezését”.
Úgy tartanak fogva embereket Guantánamóban, hogy a legalapvetőbb jogaiktól is megfosztják őket. Vannak, akiket kínzásokat folytató csoportok kezére juttatnak, mert mások nem akarják bepiszkolni a kezüket. Ahogy maga Bush elnök is elismerte, titkos börtönök működtek, Európa kormányai pedig nemes egyszerűséggel félre néztek, amikor a saját szuverén területükön a CIA rendszeresen visszaélt az emberi jogokkal.
Az Európa Tanács és az Európai Parlament sem hagyta szó nélkül ezeket a szörnyű tetteket; sőt, tényeket gyűjtöttek, kivizsgálták a visszaéléseket, valamint egyértelműen és egyöntetűen kritikával illették őket. Dick Marty mély elkötelezettséggel dolgozott ezen a témán, amiért szeretnék köszönetet mondani neki. A kollégánk, Fava úr jelentése, amelyet képviselőcsoportunk is támogatott, sürgősen felhív a napvilágra került gyakorlatok azonnali beszüntetésére - de mi történik ehelyett?
Khaled el-Masri esetében, például, saját kormányom hajolt meg az amerikai kormány akarata előtt, alig néhány nappal ezelőtt. Megtagadja a müncheni ügyészségnek az el-Masri elrablásával vádolt 13 CIA-ügynök kiadatására vonatkozó kérelmének továbbítását az Egyesült Államok adminisztrációja felé. Hogy miért? Egyszerűen azért, mert már maga e kérés teljesítése is bosszantaná Washingtont.
Nem tiltakozom az ellen, hogy a hazám és az EU erőiket egyesítve az Egyesült Államokkal karöltve próbáljon küzdeni a terrorizmus ellen, de ez vajon azt jelenti, hogy az emberrablás és a kínzás ezentúl nem számít bűncselekménynek? Biztos, hogy a CIA-ügynökök nem indulhatnak újra tiszta lappal, hogy azt csinálják, amihez csak kedvük van? És ez valóban az a transzatlanti biztonsági zóna, amelyről a német belügyminiszter épp a közelmúltban beszélt?
Alapvető értékeinket - és mindenekfelett az emberi jogok teljes körű védelmét - nem tehetjük közprédává az úgynevezett terror elleni harcban. Az Európai Parlament és az Európa Tanács helyesen hívta fel erre a figyelmet, és azt várom a Tanácstól és a Bizottságtól, hogy fenntartások nélkül támogassa ezt az elvet, és mindenekelőtt, cselekedetei során tartsa is szem előtt. Engedjék meg, hogy azt mondjam, hogy amit ma a Tanácstól hallottunk, az közel sem volt megfelelő. Én valóban azt várom a Tanácstól, hogy a saját maga által lefektetett elveknek megfelelően lépjen fel, és hogy tegyen lépéseket az Európai Parlament által tett ajánlásoknak megfelelően.
Johannes Blokland
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, már majdnem két éve, hogy a Parlament döntött az ideiglenes vizsgálóbizottság felállításáról; e döntését erős ellenállásba ütközve és alapos tiltakozások ellenében hozta meg. Most, két évvel később, ugyanazokat a kifogásokat hangoztatják. Ma két jelentésről folyik a vita: Marty úr és Fava úr beszámolóiról. Bár az utóbbi semmi újjal nem szolgál Marty úr jelentéséhez képest, amelyet pedig már jó ideje ismerünk.
Az Európa Tanács jelentése kiegyensúlyozott és óvatos volt a tagállamoknak címzett vádakkal kapcsolatban. A Parlament jelentéséről azonban ezt, sajnos, nem mondhatjuk el. Mondhatjuk, hogy már az haladás, hogy ma egyáltalán vitát folytatunk erről a két jelentésről. És az együttműködés terén tapasztalható haladás szerencsére az alapjogi ügynökség formájában is megnyilvánul.
A képviselőcsoportok vezetőinek konferenciája nagyon helyesen felhívott a Parlament és az Európa Tanács közti jó együttműködésre. Amikor az alapjogok forognak kockán, elengedhetetlen az együttműködés, hiszen azok védelme rendkívüli fontossággal bír. Ha ez a célja az amerikai titkosszolgálatok európai területen folytatott akciói vizsgálatának, akkor ez ügyben a Tanácsnak is erőfeszítéseket kell tennie. Születhetnek-e megállapodások transzatlanti viszonylatban a terrorizmus elleni harc terén, vagy továbbra is maradnak az egyoldalúan meghozott intézkedések?
A terrorizmus elleni intézkedések során gyakran nem szentelünk elegendő figyelmet az emberi jogoknak. Két lefolytatott vizsgálat után itt az ideje, hogy előre nézzünk, és megpróbáljuk egyenlőkként helyre állítani kapcsolatunkat az Egyesült Államokkal. Nagyon szeretném hallani a Tanácstól, hogy milyen konkrét tervei vannak a kapcsolatok helyreállítását illetőleg. Továbbra is megpróbáljuk rászorítani az Egyesült Államokat annak a kérdésnek a tisztázására, hogy valóban voltak-e titkos fogolytáborok az EU területén, vagy megpróbáljuk megakadályozni, hogy ilyesmi még egyszer előforduljon?
Végül, volna egy kérdésem az elnök úrhoz. A február 14-i vita alkalmával megkérdeztem, hogy megtudhatunk-e valamit az Ideiglenes Bizottság által lefolytatott vizsgálatok költségeiről. Nos, ezzel kapcsolatban a mai napig nem kaptunk semmiféle tájékoztatást. Elnök úr, elintézné, hogy a vizsgálati jelentés mellett pénzügyi jelentés is készüljön ez ügyben? Valamint lehetséges-e, hogy az Európa Tanács is tájékoztasson bennünket a Marty úr jelentésének alapjául szolgáló vizsgálat költségeiről? Gawronski úrnak ugyanis igaza van: az adófizetők pénzének elköltéséről van szó.
Jan Marinus Wiersma
- (NL) Elnök úr, szeretnék hozzáfűzni néhány megjegyzést az elhangzottakhoz a képviselőcsoportom nevében. Sajnálatos, hogy úgy kell lezárnunk a mai napot, hogy a Tanács nem igazán adott választ Claudio Fava januári jelentésében, részben a Parlament nevében feltett kérdéseire. Tulajdonképpen mit kezdett a Tanács az eredményekkel - a mi megállapításainkkal és az Európa Tanács megállapításaival? Nem volt valódi egyeztetés az ezen jelentésekben leírt gyakorlatok megismétlődésének megelőzése céljából?
A Bizottság válaszát kedvezőbbnek értékeljük. A Bizottság hozzálátott a terrorizmus elleni intézkedések és azok alkalmazásának az értékeléséhez. Nagyon örvendek a biztos úr azon bejelentésének, hogy mit lehet tenni annak megelőzése érdekében, hogy a jövőben olyan repülőgépek szálljanak le európai repülőtereken, amelyek törvénytelenül szállítanak valahová embereket; kell, hogy legyen egy rendszerünk, amely ellenőrzi ezeket az úgynevezett "állami repülőgépeket”.
A következő hozzáfűznivalónk, hogy természetesen örömmel vettük, hogy újabb terrorizmus elleni európai koordinátort neveztek ki, és sok sikert kívánunk neki. Gijs de Vries úr hirtelen távozásán azonban némileg meglepődtünk, bár sosem keltette azt a benyomást, hogy valódi elkötelezettje lenne a feladatának. Reméljük, hogy az új koordinátor viszont az lesz, hogy koordinátori pozíciója erősödni fog, és hogy az új koordinátor a jövőben szükség esetén választ tud majd adni a Parlament kérdéseire.
És most rátérnék a Marty úr jelentésében szereplő, lehetséges lengyelországi és romániai titkos börtönökre. Egyetértek az eddig elhangzott kommentárokkal, amelyek azt a tényt kifogásolták, hogy a jelentés anonim tanúk állítására alapul. Marty úrnak még magyarázattal kell szolgálnia arra vonatkozólag, milyen kritériumokat szab az Európa Tanács, milyen esetben lehet anonim forrást idézni; vagyis nem vagyunk igazán elégedettek azzal, ahogy Marty úr megközelítette a kérdést. Számos embert ültettek a vádlottak padjára, de semmilyen új tény nem került napvilágra. Úgy vélem, eljött az ideje, hogy Marty úr elárulja, hogy ki lehet-e törölni azt a névsort, különösen azért, mivel két kollégánk is szerepel rajta. Ezt már korábban is elmondtam, akkor, amikor a bizottság meghallgatta Marty urat.
Már csak egy megjegyzésem lenne. Természetesen nagyon fontos, hogy világossá tegyük az állampolgárok előtt, hogy a gyakorlat, amelyre néhány uniós tagállamban sor került - mint például az, hogy az Európai Unión kívüli titkosszolgálatok embereket raboltak el - nem ismétlődhet meg, valamint, hogy a CIA nem működhet Európában a nemzeti hatóságok felügyelete nélkül. Az amerikaiak, úgy tűnik, a miénktől eltérő szabályok szerint működnek. Azok a közelmúltban megismételt példák, hogy az amerikaiak megtagadták emberek kiadatását, illetve az Olaszországból és Németországból jövő kiadatási kérelmekhez való hozzájárulást, azt jelzik, hogy teljesen nyilvánvalóan más normák szerint működünk. E két példa kapcsán igencsak elgondolkodhatunk, hogy milyen is az Európai Unió és az Egyesült Államok közötti együttműködés jellege, ha a terrorizmus elleni küzdelemről van szó. Ugyanerre az egyensúlyra törekszenek az amerikaiak a biztonság és az emberi jogok terén is?
Sarah Ludford
Elnök úr, a Tanács elnöke széttárta karját, és azt mondta, az EU-nak nem áll hatalmában lépni, hogy a kínzásoknak, a repülőutaknak és a titkos börtönöknek "semmi köze hozzánk, emberek!” Majd azt mondta, hogy a Tanács aktívan propagálta az emberi jogok védelmét az Európai Unión kívül. Lassan tényleg felfordul a gyomrom, ahogy hallgatom az egymást követő elnökségeket, amint az európai értékekről papolnak, közben meg azt állítják, hogy nincs hatáskörük a felelősségre vonásra az EU-n belüli emberi jogokkal való visszaélések ügyében.
Íme két dolog, amit megtehetnének. Miért csak 12 tagállam írta alá az erőszakos eltüntetésekről szóló ENSZ-Egyezményt? Úgy, hogy az aláírástól olyan államok maradtak távol, mint Nagy-Britannia, Németország, Spanyolország, Lengyelország és Románia - furcsa egy lista, nem igaz? - csakúgy, természetesen, mint az Egyesült Államok. Másodszor, felszólíthatnák a tagállamokat, hogy fogadjanak be önként olyan Guantánamóban fogva tartottakat, akik helyzete tisztázódott, és szabadon engedik őket. Az Egyesült Királyságnak bíróságra kellett mennie, mielőtt megpróbálhatta volna elérni, hogy öt állampolgára visszatérhessen az országba. Ha az EU Guantánamo bezárására szólít fel, amit többé-kevésbé meg is tett, akkor hadd tegyék a tagállamok azt, amit mondanak.
Egyetértek Frattini biztos úrral abban, hogy a parlamenti vizsgálat nem elegendő. Lehet, hogy nem volt olyan hatáskörünk és olyan vizsgálati technikánk, mint a rendőrségnek vagy a bíróságoknak, de először is azt mondanám, hogy az áldozatok tanúvallomásai, valamint mások hozzánk került és közzétett vallomásai nyomatékosak, következetesek és meggyőzőek voltak. Másodszor, kissé visszás szemrehányással illetni egy parlamenti jelentést, amikor bizonyos tagállamok megtagadták, hogy rendőrségi vagy bírósági vizsgálatot indítsanak.
Az Egyesült Királyság Titkosszolgálati és Biztonsági Bizottsága, amelyet a miniszterelnök nevez ki, és amely a miniszterelnöknek tartozik beszámolni - nem a Parlamentnek - felrótta a brit biztonsági szolgálatoknak, hogy nem vették észre, hogy az általuk a CIA-nak átadott információval vissza fognak élni, és emberrabláshoz, eltüntetéshez és kínzásokhoz fogják felhasználni. Nos, ha a brit titkosszolgálat ennyire naiv, akkor én nemigen érzem magam biztonságban.
Örömmel halljuk Frattini úrtól, bár eső után köpönyeg, hogy véget vetünk az európai légtérrel való visszaéléseknek, hogy magángépek kerülik meg a kötelező ellenőrzéseket, vagy hogy repülési terv benyújtása nélkül közlekednek; ez azonban nem helyettesíti a felelősségre vonást, amelyre a korábbi engedélyekért, valamint az európai területeken áthaladó kínzás-járatok és az ott lévő titkos börtönök eltűréséért volna szükség.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Van egy közös jellemzője a Fava-jelentésnek és a Marty úr által az Európa Tanács számára készített jelentésnek: az, hogy minden bizonyítékot nélkülöznek. Csupán az előadók egy sor halovány, irreleváns elmélkedését tartalmazzák a terrorizmussal gyanúsítottak kiadatásáról, valamint a CIA feltételezett titkos európai központjairól.
A Fava-jelentés már számos alkalommal képezte vita tárgyát, és kár volna még több időt fecsérelni rá. Marty úrnak viszont szeretném kifejezni legmélyebb gratulációmat. A legelső pillanattól kezdve azon dolgozott, hogy ismertté tegye a nevét, és ebben kétség kívül sikerrel járt. Mindkét jelentése szánalmas színvonalat üt meg, ami, mint ügyvédet, nevetséges színben tünteti fel. De Marty úr bizonyára úgy ítéli meg, hogy megérte megfizetni ezt az árat azért, hogy ismertté váljon a neve a politikai berkekben. Többek között megtette, például, hogy nem hallgatott meg olyan személyeket, akik önként jelentkeztek nála, köztük olyan európai parlamenti képviselők is, akiket jelentésében megrágalmazott, ám időt nem tudott szakítani rájuk.
Marty úr a lengyel hatóságok többszöri meghívására is elmulasztott válaszolni. És a Parlament Külügyi Bizottsága előtt tanúsított viselkedésére sem tudott magyarázattal szolgálni. Marty úrnak komoly gondot okoz különbséget tenni a tények és a spekuláció között. Elismerem, hogy ha így tenne, az veszélybe sodorná a taktikai megközelítést és a stratégiai célt, amelyet már a kezdet kezdetén kitűzött maga elé, nevezetesen saját politikai felemelkedését. Sajnálatos, hogy saját ambíciói elérése érdekében az Európa Tanács jó hírét áldozta föl.
Hélène Flautre
(FR) Elnök úr, az Amnesty International ma kiadott közleményében megadta a hangot a mai vitánk lefolytatásához. Azt állítja ebben, hogy Németország megtagadja, hogy kérje bizonyos amerikai állampolgárok, a Khaled-el-Masri elrablásának és fogva tartásának megszervezésével, valamint azt követően kínzásával vádolt CIA-tagok kiadatását.
Egy politikai döntés által behatárolt jogi rendszernek nem áll módjában olyan esetekben igazságot szolgáltatni, ahol a terrorizmus elleni harc nevében állítólagosan megsértették az emberi jogokat. Pontosan ez az a helyzet, amely mai vitánk középpontjában áll.
Elnök úr, a Tanács soros elnöke, Ön olyan dolgokat mond, és olyan hipotetikus kijelentéseket tesz, mint például: "a terrorizmus elleni harcot az alapvető emberi jogokat tiszteletben tartva kell megvívni”. Ebben egyetértünk Önnel. Mai vitánk azonban azt mutatja, hogy a tények bebizonyosodtak: az Európai Unió bizonyos tagállamai bűnrészesek voltak a titkos fogva tartások programjában, amelyet a CIA folytatott az Európai Unió területén, s amely során törvényszegésre került sor. Ez mára bizonyságot nyert.
A mi kérdéseink ezzel kapcsolatban a következők: milyen kezdeményezéseket fog tenni ez ügyben? Milyen tanulságokat von le a történtekből? Mikor ítéli el végre egyértelműen a Tanács nevében ezeket az illegális tevékenységeket? Mikor kezd el végre nyomást gyakorolni a tagállamokra, hogy szolgáljanak mindenre kiterjedő, pontos részletekkel a nemzeti parlamenteknek és az Európai Parlamentnek is arra vonatkozólag, hogy mi történt valójában? Mikor bírja rá végre a tagállamokat, hogy úgy, ahogy van, utasítsák el a diplomáciai biztosítéknyújtást?
Üdvözlöm Frattini biztos úr bejelentését, miszerint jelentés készül a terrorizmus ellenei intézkedések hatékonyságáról és az emberi jogok tiszteletben tartásáról. Úgy hiszem, a Parlament nagy érdeklődéssel várja ezt a beszámolót, és én magam is alig várom már, hogy megvitathassuk. Ezennel szeretnék mindenkit felhívni, hogy vegyen majd részt abban a vitában.
Giusto Catania
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, véleményem szerint a tisztelt Ház figyelemre méltó munkát végzett azzal, hogy jóváhagyta Fava úr jelentését. Hasonlóképpen, úgy vélem, hogy az Európa Tanács Közgyűlése is jelentős mértékben hozzájárult az igazság kiderítéséhez, amely mára bebizonyosodott: vagyis, hogy több ezer repülőgép érkezett, több tucat emberrablás történt, és hogy mindebben európai kormányok és európai uniós titkosszolgálatok is közvetlenül részt vettek.
Szemtanúk vallomása és az Európai Parlament különleges bizottságának jegyzőkönyve támasztja alá azt a tényt, hogy európai kormányok ültek le az amerikai adminisztrációval, és vitatták meg a különleges kiadatásokat. Ez mára már bizonyított, köztudomású tény, amelyet, úgy vélem, azon kollégáknak is tiszteletben kell tartaniuk, akik a jelentés ellen tették le voksukat.
Már csak egy fekete lyuk maradt ezzel az üggyel kapcsolatban: a Tanács hallgatása. Ez meglehetősen zavarba ejtő, tekintve, hogy mindenki más nyilatkozott már. Íme, azonban egy anomália: míg a Tanács hallgat, a kormányok cselekszenek. Nem igaz, hogy a kormányok struccpolitikát folytatnak; mindent megtesznek, amit csak tudnak, hogy megelőzzék az igazság napvilágra kerülését. Az olasz kormány, például, jelen pillanatban is igyekszik elkerülni az igazságügyi intézkedésekbe keveredett CIA-ügynökök kiadatásának kérését, és még a hivatali titok intézményét is beveti, hogy lelassítsa az Abu Omar ügyben folyó bírósági eljárást. A kormányok tehát valójában cselekszenek, míg a Tanács továbbra is hallgat. Véleményem szerint ez helytelen! E tisztelt Ház kiváló munkája tiszteletet érdemel, és ennek a tiszteletnek mindenekelőtt a Tanácstól kellene érkeznie.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, mi a bizottságban elvégeztük a feladatunkat. Bizonyított tény, hogy a CIA elrabolt és jogellenesen elvitt embereket Európában. A milánói és müncheni ügyészek ezt minden kétséget kizárólag megállapították és bizonyították.
Milyen eljárás az, amikor a berlini és római illetékesek megtagadják egy letartóztatási parancs - ez a helyes kifejezés - átadását az amerikai kormánynak? Az emberrablókat - mert a CIA-ügynökök, akik Szkopjéban elrabolták Khaled al-Masrit pontosan azok - át kell adni a hatóságoknak. Egy jogállamban - s mi bizonyosan abban élünk - senki sem bújhat ki a törvények alól. Ez még akkor is igaz, ha, ahogy bizonyos magas rangú berlini biztonsági tisztviselők állítják, az amerikai kormánnyal való kapcsolatokat megkeserítik a müncheni ügyészek, akik egész egyszerűen a munkájukat végzik, mégpedig az előírt módon: és ez rengeteget elmond az emberek mentalitásáról és a jogállamisághoz való viszonyukról.
Igen, a nemzetközi terrorizmus ellen minden lehetséges eszközzel harcolni kell, de kérem, csak törvényes eszközöket vessünk be, ne a származási ország elve szerinti vadnyugati módszereket, amit a CIA alkalmazott. Nagyon szép, hogy a szövetségi kancellár, Angela Merkel az emberi jogok tiszteletére kéri a kínaiakat, és hogy fogadja a Dalai Lámát, de ez még nem elég. Európának is van még e téren házi feladata. À la carte módon nem lehet erős a jogrendünk, egy olyan jogrend, amelynek csak akkor szabad erősnek lennie, ha beillik a rendszerbe.
Hallván a kérdéseket, hogy mennyibe kerül a Bizottság, mennyibe kerül a demokrácia, hadd mondjak valamit e kérdések feltevőinek: kedves kollégák, a diktatúra sokkal olcsóbb - na de milyen áron! Azt az árat nem fizetjük meg!
Sophia in 't Veld
- (NL) Elnök úr, egyetértek az előttem szólókkal. A tagállamok együttesen léptek fel, mind a Tanácsban, mind a NATO-ban, így most a tetteinkről is együttesen, mint a Tanácsnak, kell számot adnunk; nem bújhatnak a hatáskör és a szubszidiaritás érvei mögé; és nem az a lényeg, hogy bűnbakot csináljanak két tagállamból. Az emberek azt ismételgetik, hogy nincs döntő bizonyíték. De ez nem is szükséges, először is, mivel van tanúnk, maga Bush úr, aki azt mondta: igen, igen, vannak kiadatások, és vannak titkos helyek. És továbbmegyek: szerintünk ez kitűnő ötlet. Mi több, a tények bírósági eljárások során nyertek bizonyítást, mind Németországban, mind Olaszországban, ráadásként az egyébként már az asztalon előttünk heverő tényekhez.
Mindemellett, a Parlament nem bíróság - ebben igaza van Frattini úrnak - a tagállamoknak azonban nem csak jogi, de politikai és erkölcsi kötelességük is számot adni cselekedeteikről, és nem csak a bíróságok, hanem saját állampolgáraik előtt is. Bele tud-e nézni a Tanács, bele tudnak-e nézni a miniszterek a saját állampolgáraik szemébe, és azt tudják-e mondani, továbbra is büntetlenül zajlanak majd Európában az emberi jogi jogsértések? Mert mindez ide vezet. Az állítások rendkívül súlyosak, és amennyiben, legalábbis a Tanács szerint, semmilyen valóságalapjuk nincs, akkor a Tanácsnak cáfolniuk kell őket. Ha azonban egy szemernyi igazság is van ezekben az állításokban, akkor az súlyos annyira, hogy vizsgálatot vonjon maga után.
Végül, azokkal is egyetértek, akik igent mondanak az Egyesült Államok és az Európai Unió közötti kiadatásokra; de nem csak akkor, amikor azokról van szó, akiket az Egyesült Államok tart gyanúsnak, hanem akkor is, amikor az Európai Unió tagállamai kérik CIA-ügynökök kiadatását.
Ryszard Czarnecki
(PL) Elnök úr, az előző felszólaló Bush elnökre hivatkozott. Szeretném felhívni a figyelmet, hogy Bush elnök nem tett említést Európáról, így őt jobb lenne, ha kihagynánk ebből. A Fava-jelentésre nem térnék ki, mivel már sok minden elhangzott róla. Koncentráljunk inkább a Marty-jelentésre.
Mintha csak egy absztrakt festményt elemeznénk ma itt. Azért élek ezzel a példával, mert az absztrakt festészet létezik, még ha nem is mindig érthető. Képtelenség igazolni, hogy van-e valóságalapja a CIA-műveleteket illető vádaknak és a fogva tartottak lengyelországi jelenlétének, mint ahogy a Himalájabeli Yeti és a skóciai Loch Ness-i szörny létezését illető közvetett bizonyítékok sem szolgáltatnak alapot e két lény létezésébe vetett hitnek.
A Parlament jelentése úgy utal a CIA-börtönökre, hogy lehet, hogy voltak ilyenek Európa területén található amerikai katonai bázisokon. Nos, lehet, hogy egy egész repülőszázadnyi UFO szállt le ma este a Parlament udvarára. Lehet, hogy leszállhattak volna, de nem tették meg. Persze, ha létrehozunk egy vizsgálóbizottságot, az lehet, hogy másképp találná.
Raül Romeva i Rueda
- (ES) Elnök úr, a Tanácsot és néhány kollégámat elhallgatva az a benyomásom támad, hogy még mindig 2006 januárjában vagyunk, mintha mi sem történt volna azóta; pedig azóta volt egy vizsgálóbizottságunk, készült számos jelentésünk, és ami a legfontosabb, hallottunk egy kijelentést az Egyesült Államok elnökétől, miszerint valóban folytattak efféle gyakorlatot.
Mi több kell még a kormányoknak és a Tanácsnak ahhoz, hogy végre elfogadható választ adjanak az európai polgárok számára, és hogy szerezzenek némi tekintélyt és hitelt ezzel az üggyel kapcsolatban? Az mindenesetre nyilvánvaló, hogy óriási szakadék húzódik a szavak és a tettek között.
Szükség van a kellő szigorra, egyetértek, de azt is el kell mondani, hogy a szigor a tényekkel és bizonyítékokkal kezdődik, tényekkel, amelyek újra és újra beigazolódnak; és mi most nem csak arra vagyunk kíváncsiak, hogy ki a felelős, hanem arra is, hogy meddig terjed a felelőssége.
Így hát szeretném egyenesen Lobo Antunes úrtól megkérdezni: mire várnak még, hogy kifejezzék azt a kívánságukat, hogy az európai kormányok és az amerikai kormány véget vessen e gyakorlatnak, amelyet már oly sok alkalommal elítéltünk? Mire várnak még, hogy megpróbálják visszaszerezni a Tanács és az Európai Unió egészének tekintélyét és hitelét, amelyből nap, mint nap veszítünk?
Jens Holm
(SV) Elnök úr, ahogy azt mindannyian tudjuk, a jelentésünk 1245 illegális CIA-repülőjáratot, 21 illegális elhurcolást és számos kínzást és visszaélést dokumentál. Kértük, hogy a Guantánamóhoz hasonló börtöntáborokat zárják be, és hogy az EU garantálja, hogy ezek a visszaélések sose ismétlődhessenek meg. És mit kaptunk? Sajnos csak nagyon keveset. Az USA tovább folytatja visszaéléseit az úgynevezett terrorizmus elleni harc jegyében. És lehangoló volt hallani a Tanács lényeges kéréseinkre adott válaszát.
Szeretném hallani, ahogy az Európai Tanács egyszer azt mondja, márpedig most nyomást gyakorlunk az Egyesült Államokra, hogy szüntesse be az emberrablásait, és zárja be minden börtöntáborát. Szeretném, ha az EU azt mondaná - és nem csak itt, az Európai Parlamentben -, hogy kiállunk az emberi jogokért. Szeretném, ha az EU kijelentené, hogy a terrorizmus elleni harcot sosem vívhatjuk törvénytelen fegyverekkel. Világos, hogy az emberi jogokért újra és újra, minden áldott nap meg kell harcolni. Figyeljünk továbbra is őrszemként, és gondoskodjunk róla, hogy egyetlen ártatlan ember se válhasson az úgynevezett terrorizmus elleni harc véletlen áldozatává.
Ana Maria Gomes
(PT) Az előtt a 2006. szeptemberi nap előtt, amikor Bush elnök megerősítette a harmadik országok-béli titkos börtönök létezését, a portugál kormány megbízhatónak ítélte meg azokat a Washington által adott garanciákat, miszerint európai szövetségeseinek szuverenitása és legalitása nem sérült.
Ez után a nap után azonban, miután bebizonyosodott, hogy bizonyos kiadatásokra került sor Európa-szerte, alapvetően fontos lett annak kiderítése, hogy Portugália vagy portugál ügynökök részt vettek-e ebben, és különösen, további részvételük megelőzése. Sajnálatomra és szégyenemre azonban, a Szocialista párt, az én pártom, a kormányzó párt, 2007. január 10-én a parlamenti vizsgálóbizottság felállítása ellen szavazott. Mostanra azonban bebizonyosodott, hogy több mint 100 alkalommal szálltak le portugál reptereken olyan repülőgépek, amelyek részt vettek a kiadatási programban. A SEF (a külföldi állampolgárok és határok portugál szolgálata) által azonosított leggyanúsabb járatok utasainak és személyzetének névsorát sosem adta át a portugál kormány sem a nemzeti, sem az Európai Parlamentnek, többszöri kérésre sem.
És azt sem engedélyezte a portugál kormány, hogy a titkosszolgálat igazgatóját, illetve annak 2002 óta hivatalban lévő elődeit kihallgassa az Európai Parlament küldöttsége, amely 2006 decemberében érkezett Lisszabonba. A portugál kormány a portugál területen áthaladó, Guantanamóból jövő vagy oda tartó civil és katonai repülőjáratok gyakran kért listáját sem adta át sem a nemzeti, sem az Európai Parlamentnek. 2006 decemberéig még tagadta is az efféle járatok létezését. E járatokat azonban rögzítették. A repülésekről összeállított listán az áll, hogy 2002 januárja és 2006. június vége között 94 átrepülést és 17 útmegszakítást hajtottak végre, leginkább amerikai civil és katonai repülőgépek.
Bizonyítékok támasztják alá, hogy ezek közül bizonyos repülőgépeken a törökországi Incirlik bázisról szállítottak foglyokat Guantánamóba, többek között a "boszniai hatokat” is. Amikor ez a lista az Európai Parlament elé került, a portugál kormány sem tagadta annak hitelességét, viszont azt állította, hogy a guantánamói fogva tartási központ nem egyezik meg a guantánamói katonai bázissal, és hogy a katonai bázisra tartó járatok feltehetően "normális” járatok voltak, és az ENSZ vagy a NATO égisze alatt repültek. A NATO főtitkára ezt később írásban cáfolta.
2006 januárjában arra vonatkozó bizonyítékok birtokába jutottam, hogy láncra vert rabokat láttak az Azori-szigeteken lévő Lajes bázison, amikor egy amerikai repülőgépre szállították át őket. Ezt a bizonyítékot újságírók is megerősítették, és az épületek fotóit tartalmazó jelentések is megjelentek az esetről.
Elnök úr, Portugáliában jelenleg bírósági vizsgálat folyik az ügyben. Sajnos ez nem a portugál kormány, hanem az én saját kezdeményezésemre kezdődött. Az igazságnak azonban ki kell derülnie, tekintettel az e Parlament által felfedezett, aggasztó tényekre, amelyek a Durão Barroso úr kormánya óta napjainkig eltelt időszakból erednek.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Elnök úr, felszólalásomban én is a Marty-jelentésre szeretnék összpontosítani, amelyre már sokan utaltak itt, a tisztelt Házban. Az az oka ennek, hogy a jelentésben meglehetős összevisszaság uralkodik az objektív igazság és a szubjektív értékelések tekintetében.
Én egy ellenzéki pártot képviselek, amely az előző kormány alatt is ellenzékben volt. Pártom támogatói nem szavaztak sem a mostani miniszterelnökre, sem az elődjére. Pártunk határozott védelmezője az emberi jogoknak és az alapvető szabadságoknak. Rendkívül hasznosnak találnánk, ha elérhető lenne számunkra valami efféle támasz, mivel arra törekszünk, hogy otthon, Lengyelországban legyőzzük politikai ellenfelünket. Sajnos azonban nem áll rendelkezésünkre efféle muníció, mégpedig azért, mert ilyen nem létezik. A lengyel Parlament égisze alatt egy állandó bizottság, amelyben az ellenzék is képviselteti magát, vizsgálatot is folytatott az ügyben. Nem leplezett le semmit; csakúgy, ahogy az Ombudsman vizsgálatai sem. Így hát nem szabad összekevernünk a tényeket a szubjektív megállapításokkal. Tények pedig nincsenek.
Giulietto Chiesa
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, sok hónap eltelt azóta, hogy a Parlament megtette jól dokumentált feljelentését azokkal a súlyos törvénytelenségekkel kapcsolatban, amelyeket különböző európai kormányok követtek el vagy néztek el, az amerikai titkosszolgálatokkal bűnrészességet vállalva. Már akkor megjegyeztük, hogy ugyanazok az európai kormányok kevéssé vagy egyáltalán nem működtek együtt a parlamenti vizsgálóbizottsággal az igazság kiderítése és a felelősök megtalálása érdekében.
A Bizottság és a Tanács kijelentéseinek fényében elmondhatjuk, hogy alig-alig haladtak előre a dolgok ahhoz képest, ahogy akkor álltak. Nagyon keveset vagy semmit sem tettek annak érdekében, hogy a tagállamok megfelelő tájékoztatást nyújtsanak titkosszolgálataik működéséről, kivéve persze azokat a dicséretes leveleket, amelyekre Frattini biztos úr utalt. Semmi nem történt annak érdekében sem, hogy az USA titkosszolgálatainak fennhatósága és parancsnoksága ismeretében újrafogalmazzuk néhány ország titkosszolgálatának szerepét és függetlenségét.
Tekintettel arra, hogy mit tudunk, például Olaszországról, Lengyelországról, az Egyesült Királyságról és Németországról, meg kell, hogy állapítsuk, hogy az európai biztonság néhány kulcsfontosságú központja az Egyesült Államok alárendeltje. De az európai szuverenitás eljátszásába bizonyára akkor sem egyeznénk bele, ha legfőbb szövetségesünk tiszteletben tartaná az európai törtvényeket és elveket!
Mindez azonban meglehetősen elfogadhatatlanná válik, ha egyszer felfedezzük, hogy legfőbb szövetségesünk birodalmi stílusban viselkedik irányunkban, a saját területünkön semmibe véve vagy kigúnyolva a törvényeinket. Ennélfogva szeretném kifejezni elégedetlenségemet a Tanács és a Bizottság kijelentéseivel kapcsolatban. A Parlament viszont folytassa továbbra is remek munkáját.
Proinsias De Rossa
Elnök úr, azzal, hogy nem veszünk tudomás a kínzásokról, és arról, hogy egy állam megsérti az emberi jogokat, még nem küzdjük le a terrorizmust. Ez csak tovább mélyíti a sértettség érzését, ami új embereket toboroz a terrorista akciók számára. Az észak-írországi viszály 30 évének ez a keserű tanulsága. Egy demokratikus állam nem dönthet úgy, hogy szemet huny az emberi jogok megsértése a kínzások fölött. Sőt, épp ellenkezőleg, ha véget akarunk vetni a terrornak, különösen fontos, hogy bizonyítsuk az igazság melletti elkötelezettségünk erejét.
Eléggé felháborító, hogy a tagállamok nem reagáltak e Parlament ajánlásaira. És azt kell mondjam, épp ilyen szomorú látni, hogy a tisztelt Ház jobb oldalán egyesek még mindig struccpolitikát folytatnak, és tagadják a nyilvánvalót. Az Egyesült Államok beismerte az illegális fogva tartások, fogolyszállítások és a gyanúsítottak kínzásának tényét, amelyek lehet, hogy mind a mai napig zajlanak. Ezt nem tudjuk.
Néhány tagállam szemet hunyt az emberi jogok ilyetén megsértése felett. Sajnálattal mondom, hogy Írország is elősegítette 147 CIA-gép írországi leszállását, amelyek közül néhány részt vett a foglyok kiadatásában. Írországban nem folyt ezzel kapcsolatban parlamenti vizsgálat; és nem vizsgálta a parlament az ír titkosszolgálatokat sem, mint ahogy a CIA-gépeket sem. Az Ír Emberi Jogi Bizottság bejelentette, hogy felülvizsgálja az ír kormánnyal ez ügyben kötött szerződéseit, és hogy ez év végéig javaslatokat fog tenni azok kezelésére vonatkozólag.
Végül, hadd válaszoljak Blokland úrnak, aki azt szerette volna tudni, mennyibe került az Európai Parlament vizsgálata. A kérdés jogos, de akkor hadd kérdezzem meg tőle, hogy milyen árat szabna meg az emberi jogok tekintetében? Mennyire értékelné a kínzások megakadályozását? Úgy vélem, ezek a dolgok nem mérhetők pénzben. Bármennyibe kerül is, meg kell tudnunk, hogy mi folyik itt, és véget kell vetnünk neki.
Manuel Lobo Antunes
a Tanács soros elnöke. - (PT) Rövid leszek, amennyire lehet, de sokan hozzászóltak ehhez a vitához, és számos kérdés felmerült. Bizonyára megérti, elnök úr, hogy a feltett kérdések közül néhánynak teljes figyelmet kell szentelnem, és válaszolnom kell rájuk. A vita során természetesen számos nézőpontra világítottak rá a képviselőtársak, melyek közül sok igen különböző. Mind tiszteletet érdemel, még ha nem is tudok mindegyikkel egyetérteni. Különösen nem tudok egyetérteni, például, azzal az egyébként saját országomból való képviselőasszonnyal, aki felszólalásában kizárólag a portugál helyzetet említette fel. Azzal a felszólalással semmilyen tekintetben nem tudok azonosulni. Véleménykülönbségem ellenére azonban biztos vagyok benne, hogy abban az alapvető pontban mindannyian egyetértünk, hogy a szabadság nevében köteleztük el magunkat a terrorizmus elleni harcban, amit csakis szabadon nyerhetünk meg.
Ahogy beszédem elején is mondtam, a nemzetközi terrorizmus elleni harcot csak közös összefogással vihetjük győzelemre, az Európai Unió és az Amerikai Egyesült Államok által osztott értékek és alapelvek tiszteletben tartásával.
Valóban szorgalmazták, hogy a Tanács tegyen valamit, de ahogy már mondtam, és ahogy a korábbi elnökségek is elmondták már, a Tanácsnak önmagának e területen semmilyen hatásköre nincs. Ezen lehet sajnálkozni, de ez a helyzet. A Szerződés 6. és 7. cikkét is említették ma. Mint azt tudják, ezek a cikkek megállaítanak bizonyos elveket és kifejeznek bizonyos értékeket, de nem jelölnek ki hatásköröket. Az intézmények, az úgynevezett "hatáskör-átruházás elvével” összhangban csak olyan hatáskörben járhatnak el, amellyel a Szerződések ténylegesen, világosan és kifejezetten felruházzák őket. Az Európai Unió intézményei eszerint működnek. A Bizottság azonban bemutatott ma számos javaslatot és kezdeményezést, melyek közül néhány már alkalmazásra is került, míg mások még bevezetés előtt állnak, ám természetesen teljes körű figyelmet és igyekezetet érdemelnek a Tanács részéről. A Tanács természetesen örömmel fogadja a Bizottság javaslatait.
Szeretném továbbá elmondani, hogy a tagállamok számos esetben kezdeményezték, általában Parlamentjükön keresztül, az Európai Parlament jelentése ajánlásainak megfelelő vizsgálatok lefolytatását. E tekintetben, külön utalva arra, ami most Portugáliában történik, ma a portugál kormányt képviselem itt, amelyet a szocialista párt alkot, amely párt híres és példaértékű volt Portugáliában az országunk demokráciájáért és szabadságáért vívott harcban. Természetesen sem a kormány, sem a Szocialista Párt nem értett, nem ért és nem is fog egyet érteni az emberi jogok megsértésével. Amint már említettem, üdvözöljük az igazság felderítésére tett erőfeszítéseket és kezdeményezéseket. Ennek érdekében azonban lényeges, hogy precízek legyünk, a precíz elemzés alapja pedig, hogy ne engedjünk az összevisszaságnak, és ne fogadjunk el tények helyett merő feltételezéseket.
Ami a szintén említett transzatlanti kapcsolatokat illeti, a Tanács ismételten kijelenti, hogy a terrorizmus elleni harcban, általában, csak az Egyesült Államokkal való szoros együttműködés keretében lehet a gyakorlatban kivitelezni az Európai Unió nem csupán egy tagállamára korlátozott, általánosított belső biztonsági intézkedéseket. Ezt az együttműködést természetesen fejleszteni kell, ahogy ez a legutóbbi, a német elnökség idején megtartott transzatlanti csúcs alkalmával is megállapításra került.
Franco Frattini
a Bizottság alelnöke. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, nem hiszem, hogy bárkinek itt a Házba kétsége lenne afelől, hogy ezek a tettek törvénytelenek. Véleményem szerint Fava úr jelentése annyi pluszt adott az eddigiekhez, hogy mindenkitől, mindhárom intézménytől várja annak biztosítását, hogy soha ne történhessék ilyesmi még egyszer. Ez az a kérés, amely számomra leginkább átjön a Fava jelentés következtetéseiből, és ez az a politikai pont, amelyet szerintem is hangsúlyozni kell.
Így tehát, véleményem szerint, két fontos aspektus van. Az egyik a stratégia, más szóval az, hogy a jövőbe nézvén gondoskodnunk kell arról, hogy soha ilyesmi még egyszer ne történhessék meg európai területeken, a másik, hogy bíróinkra kell bíznunk a múlt felderítését. Ahogy már mások is említették, senki sem hiszi, hogy pótolhatnánk a bírókat, akiknek a jogrenddel összhangban kell vizsgálódniuk, minden rendelkezésre álló bizonyíték figyelembevételével és, ahogy arra Fava úr is emlékeztetett bennünket, az ártatlanság vélelmének teljes tiszteletben tartásával. Múlt és jövő: ennek a két területnek kell szentelnünk a figyelmünket.
Hölgyeim és uraim, Európa és az Egyesült Államok tagadhatatlanul osztoznak a mindenki számára biztosított alapvető jogok hagyományában és alkotmányos hátterében. Ezért úgy vélem, hogy a kínzás, a törvénytelen fogva tartás és a személyek elfogása - még ha az érintettek terrorista gyanúsak is - önmagában véve szemben áll a demokrácia és a jogok általunk vallott transzatlanti hátterével. Én tehát azt a politikai következtetést vonom le, hogy a még nagyobb biztonság és még több jog biztosítása érdekében módot kell találnunk az euro-atlanti kapcsolatok megerősítésére.
Helytelen lenne ujjal mutogatni az Egyesült Államokra, amikor épp ellenkezőleg, annak a módját kellene megtalálnunk, hogyan vegyük fel közösen a küzdelmet, a jogrendre és az alapvető jogok tiszteletben tartására alapozva, a terrorizmus ellen. Személy szerint számomra ez a tanulsága a ma elhangzott számos ajánlásnak.
A következő kérdés, hogy hogyan támasszuk alá szuverenitásunkat. És ez igen komoly kérdés. Hogyan tudja Európa megerősíteni szuverén területét, hogy erősebb szövetséges legyen, és ne gyenge partner, az euro-atlanti együttműködésben? Egy példa erre az egységes európai légtér, amelyre korábban már utaltam. 2009 januárjától, amikor is érvénybe lép a 27 tagállamra egyaránt érvényes közös szabályozás, amely érinti az átrepülés jogát, a repülőgépek meghatározását, valamint az egységes európai légtér fölötti ellenőrzés jogát, Európa máris megerősítette szuverenitását. Mi több, akkor már a Bizottságnak is kétség kívül lesz koordinációs és felügyeleti hatásköre, hiszen a szabályozás onnantól kezdve nem nemzeti, hanem európai uniós szintű lesz.
Végezetül, elnök úr, a mai vita újabb okot szolgáltatott arra, hogy bevegyük az Alapjogi Chartát a leendő alkotmányos szerződésbe vagy intézményes szerződésbe, bárhogy is nevezzük majd. Mégpedig azért, mert ha belevesszük, vagyis, ha intézményes hivatkozás történik az Alapjogi Chartára, az hatalommal ruházza föl az EU intézményeit - többek közt ellenőrzési hatáskörrel, valamint, hogy keresetet nyújtson be a bírósághoz - olyan területeken, amelyek mindennapi életünk során mindnyájunkat érintenek.
Elnök
A vitát lezárom.
Claudio Fava
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretném tudni, hogy megoldható-e, hogy csatoljuk a Szerződés 6. és 7. cikkét jelen vitánk jegyzőkönyvéhez. Épp most hallottuk a Tanács részéről, hogy a 6. és 7. cikk bizonyos elvek megfogalmazására korlátozódik. Mint tudják, a 6. cikk elveket állapít meg, míg a 7. cikk az ezen elvek védelmét szolgáló szankciókat fogalmazza meg. Véleményem szerint, erre a tényre érdemes volna emlékeztetni a Tanácsot és kedves képviselőtársaimat is.
Elnök
Utánanézünk, hogy van-e erre lehetőség az eljárási jog szempontjából.
