Förberedelserna inför Europeiska rådets möte (den 24-25 mars 2011) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalande om förberedelserna inför Europeiska rådets möte den 24-25 mars 2011.
Enikő Győri
rådets ordförande. - (EN) Herr talman, ordförande Barroso, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag välkomnar varmt denna möjlighet att tala inför er före nästa möte i Europeiska rådet. Som ni vet kommer det att bli ett mycket intensivt möte till följd av de två senaste veckornas oväntade händelser.
Låt mig först gå igenom huvudfrågorna på Europeiska rådets dagordning tillsammans med er. Det finns tre huvudfrågor. För det första ett omfattande ekonomiskt paket som förhoppningsvis kommer att antas av stats- och regeringscheferna, sedan Libyen och det sydliga grannskapet och slutligen Japan.
Jag börjar med de ekonomipolitiska frågorna. Europeiska rådet kommer, hoppas jag, att anta detta paket för att bemöta den ekonomiska och finansiella krisen. Paketet har sex huvudsakliga delar, och den första är slutförandet av den första fasen av den europeiska planeringsterminen, med stöd för prioriteringarna i fråga om finanspolitisk konsolidering och strukturreformer. Som ni vet inleddes den europeiska planeringsterminen tidigt i år i och med att kommissionen lade fram sin årliga tillväxtöversikt. Översikten innehåller ett antal politiska rekommendationer som behövs för att stärka tillväxten, upprätthålla EU:s internationella konkurrenskraft och uppnå Europa 2020-målen.
Den första fasen av den europeiska planeringsterminen kommer nu att avslutas i och med att Europeiska rådet ger sitt stöd till prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer, i linje med de slutsatser som har utarbetats av Ekofinrådet och rådet för sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor. Temat för denna rapport - som togs fram av ordförandeskapet - välkomnades av rådet (allmänna frågor) i måndags. Medlemsstaterna kommer att ta hänsyn till dessa allmänna politiska rekommendationer när de utarbetar sina stabilitets- och konvergensprogram samt de nationella reformprogram som ska läggas fram i april.
På grundval av kommissionens bedömning kommer rådet därefter att lämna sin bedömning och vägledning till medlemsstaterna i juni, det vill säga vid en tidpunkt då viktiga budgetbeslut fortfarande befinner sig i den förberedande fasen i de flesta medlemsstaterna. Det ungerska ordförandeskapets mål är att avsluta den första europeiska planeringsterminen vid Europeiska rådets möte i juni 2011.
Den andra komponenten är stärkandet av den ekonomiska styrningen, och här har Europaparlamentet en avgörande roll. Rådet har redan tagit ett stort steg framåt eftersom ekonomi- och finansministrarna har enats om rådets allmänna ståndpunkt om de sex lagstiftningsförslagen om stärkande av den ekonomiska styrningen. Detta gör att ordförandeskapet kan börja förhandla med parlamentet.
Som ni vet måste rådet hålla en tidsfrist som satts av Europeiska rådet - juni 2011 - för att enas om paketet. Fyra av de sex förslagen är föremål för medbeslutandeförfarandet. Vi vet att den tidsfrist som fastställts av Europeiska rådet inte på något sätt är bindande för Europaparlamentet, men jag vill ändå ta detta högtidliga tillfälle i akt för att be om parlamentets samarbete så att vi kan nå en politisk överenskommelse till juni. Detta skulle sända lugnande signaler till marknaden och, viktigast av allt, till våra medborgare som förväntar sig att vi ska skydda euron och därmed EU-ekonomin. Så vi har ett gemensamt ansvar tillsammans med Europaparlamentet i den här frågan.
Vår premiärminister kommer snart att träffa de föredragande och samordnare som är ansvariga för paketet, och jag hoppas att vi kommer att ha ett ytterst givande samarbete med parlamentet.
Den tredje komponenten handlar om att återupprätta en sund banksektor genom det ambitiösa nya stresstestet.
Den fjärde komponenten är europakten, det vill säga att utöka den till att omfatta de medlemsstater som står utanför euroområdet som vill ansluta sig till pakten, och eventuellt framläggande av de första nationella handlingsplanerna för att genomföra den.
Den femte komponenten är slutförandet av arbetet med framtiden för den europeiska stabilitetspakten och stärkandet av den europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten (EFSF), på grundval av den överenskommelse som träffades vid ministermötet i den utökade Eurogruppen den 21 mars, och ni vet alla att det i riktlinjerna för den europeiska stabilitetspakten nämns att information kommer att lämnas till parlamentet. Jag blev särskilt glad över detta.
Den sjätte komponenten är fördragsändringen, som ni just har röstat om, och det formella antagandet av besluten om ändring av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt vad gäller inrättandet av den framtida europeiska stabilitetsmekanismen. Här vill jag tacka parlamentet för er positiva omröstning. Det var ett ytterst viktigt bidrag från er sida.
Som ni ser har konkreta framsteg gjorts i kampen mot krisen. Europeiska rådet kommer att slutföra detta arbete vid sitt nästa möte och anta ett omfattande åtgärdspaket för att bemöta krisen, bevara den finansiella stabiliteten och lägga grunden för en hållbar och sysselsättningsskapande tillväxt.
Låt mig nu gå över till Libyen och det sydliga grannskapet. På grundval av Europaparlamentets resolution av den 10 mars 2011, Europeiska rådets slutsatser av den 11 mars 2011 och FN:s säkerhetsråds resolution 1973 har rådet uttryckt sin oro över den nuvarande situationen i Libyen och fördömt de grova och systematiska brott mot de mänskliga rättigheterna samt det våld och brutala förtryck som regimen utsätter det libyska folket för.
EU:s huvudsakliga mål är att skydda civilbefolkningen och stödja det libyska folkets möjlighet att förverkliga sin önskan om ett demokratiskt samhälle. Överste Muammar Gaddafi måste därför omedelbart lämna ifrån sig makten. Hans regim har förlorat all legitimitet och är inte längre en samtalspart för EU. Så vilka åtgärder har rådet vidtagit i detta avseende?
Jag börjar med sanktionerna. Den 28 februari 2011, på rekordtid, antog rådet ett beslut om restriktiva åtgärder mot regimen. Den 10 mars lades ytterligare sanktioner till, inklusive frysning av tillgångar, ett utvidgat reseförbud, ett vapenembargo och ett embargo mot utrustning som kan utnyttjas för intern repression - åtgärder som går utöver de åtgärder som tidigare godkänts i resolutionen från FN:s säkerhetsråd.
Jag vill informera om en tredje komponent i detta: en tredje omgång med sanktioner. Enligt det mandat som rådet fick vid rådets möte (utrikes frågor) den 21 mars har rådet i dag genom ett skriftligt förfarande antagit det ungerska ordförandeskapets förslag om att utöka de restriktiva åtgärderna till att omfatta flera personer och enheter i Libyen, och dessa sanktioner har redan utökats till Libyens nationella oljebolag.
Vad har rådet gjort mer förutom att besluta om sanktioner? Det ungerska ordförandeskapet förde upp frågan om försörjningstrygghet i nödsituationer på dagordningen. Ministrarna diskuterade den politiska krisens inverkan på energimarknaden, energisäkerheten och försörjningen. De enades om att EU har tillräckliga olje- och gaslager. Under diskussionen betonade ministrarna dock återigen Europas sårbarhet och behovet av en ännu starkare gemensam energipolitik, inklusive åtgärder som diversifiering av försörjningsvägarna.
Rådet uttryckte sin tillfredsställelse över antagandet av FN:s säkerhetsråds resolution 1973 och framhöll sin beslutsamhet att bidra till dess genomförande. Rådet välkomnade också toppmötet i Paris som ett avgörande bidrag till resolutionens genomförande. Samtidigt som EU och dess medlemsstater bidrar på skilda sätt är de fast beslutna att agera kollektivt och kraftfullt med alla internationella partner, särskilt Arabförbundet och andra regionala aktörer, för att dessa beslut ska få full effekt. Rådet och EU:s medlemsstater kommer att stödja de åtgärder som fastställs i FN:s säkerhetsråds resolution 1973 för att skydda civilbefolkningen och områden med civil befolkning som hotas av attacker.
EU kommer även fortsättningsvis att lämna humanitärt bistånd till alla drabbade, och naturligtvis - i ett senare skede - måste vi hjälpa Libyen att bygga upp en demokratisk stat och utveckla rättsstatsprincipen.
EU förbereder sig för att tillhandahålla GSFP-stöd och humanitärt bistånd efter begäran av FN:s kontor för humanitära frågor (Ocha) och inom ramen för FN-samordning. Sådana insatser ska ske med full respekt för FN:s riktlinjer om användning av militära och civila försvarsresurser. Den höga representanten har uppmanats att, i överensstämmelse med FN:s säkerhetsråds resolution och Europeiska rådets uttalande av den 11 mars, arbeta vidare med planeringen av stöd till humanitära bistånds- och civilskyddsinsatser, inbegripet med maritima medel i detta syfte. Detta bör ske i nära samordning och komplementaritet med FN, Nato och andra aktörer. Som en del av denna process uppmanar rådet den höga representanten att fortsätta kontakterna med FN:s generalsekreterare och länderna i regionen, bland annat Egypten och Tunisien. Denna process bör inledas skyndsamt för att ge rådet möjlighet till ytterligare överväganden före veckoslutet.
Medlemsstaterna har dessutom återigen framhållit sin solidaritet med de medlemsstater som berörs mest av migrationsströmmar och upprepar sin beredvillighet att tillhandahålla det stöd som behövs i förhållande till hur situationen utvecklas. Det ungerska ordförandeskapet lade fram denna fråga för rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 24-25 februari 2011, och den gemensamma åtgärden Hermes har just inletts inom ramen för Frontex, där flera medlemsstater bidrar med resurser.
Jag vill även informera er om vad som har hänt med evakueringen. Så tidigt som den 23 februari aktiverade ordförandeskapet EU:s civilskyddsmekanism för att understödja evakueringen av EU-medborgare från Libyen - ett beslut som även stöddes av den höga representanten. Enligt principen om skyldigheten att skydda, som även anges i Europaparlamentets resolution, gör det ungerska ordförandeskapet sitt yttersta för att samordna det pågående arbetet, särskilt med avseende på flykting- och migrationsfrågorna. Den ungerske utrikesministern János Martonyi och kommissionsledamot Cecilia Malmström besöker för närvarande Egypten och landets gräns mot Libyen. Minister János Martonyi har varit vid gränsen och talat med de lokala myndigheterna, och i ett uttalande han gjorde där tidigare sade han att en outhärdlig situation hade kunnat utvecklas utan luftangreppen.
Nu är situationen under kontroll, tack vare de egyptiska myndigheterna. Det har inte skett någon utströmning av människor under tre dagar, och en del libyer har valt att återvända. Men situationen är naturligtvis fortfarande instabil och vi vet inte om det kommer att ske fler utströmningar eller inte.
Den 3 mars besökte jag gränsen mellan Tunisien och Libyen tillsammans med kommissionsledamot Kristalina Georgieva för att se hur läget var där. Situationen var då fortfarande mycket allvarlig: 1 000 personer per timme kom in i Tunisien via den gränsen. Evakuering var den viktigaste frågan den 3 mars, och det är fortfarande mycket viktigt att medlemsstaterna hjälper till med hemsändningen av icke EU-medborgare, mest migrantarbetare.
Eftersom det inte finns någon EU-delegation i Tripoli har den ungerske ambassadören i Tripoli företrätt EU. Han är där och kommer inte att lämna sin post, och samordnar de konsulära och diplomatiska insatserna för medlemsstaternas räkning.
När det gäller det sydliga grannskapet förklarade Europeiska rådet vid sitt extramöte den 11 mars att de sydliga grannländerna genomgår dramatiska förändringar orsakade av demokratiska folkresningar, vilket ger nytt hopp och möjlighet att skapa en framtid som bygger på demokrati, pluralism, rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter och social rättvisa. Det är viktigt att framhålla att aggressioner inte bara sker i Libyen. Vi måste vara medvetna om att folket både i Bahrain och Jemen också utsätts för angrepp och vi måste klargöra mycket tydligt att aggressioner inte är acceptabla någonstans.
Det är länderna i regionen som själva med fredliga och demokratiska medel ska avgöra sin framtid. EU kommer att stödja alla åtgärder som bidrar till en demokratisk omvandling, politiska system som medger fredlig förändring, tillväxt och välstånd och en proportionerligare fördelning av det ekonomiska välståndet. EU kommer att samråda med länderna i den berörda regionen om ekonomiskt och tekniskt stöd för att förbättra kontroll och förvaltning av gränserna och åtgärder för att underlätta migranters återvändande till sina ursprungsländer.
Rådet uppmanades dessutom att tillsammans med kommissionen före Europeiska rådets möte i juni lägga fram en plan för hur kapaciteten att hantera migrations- och flyktingströmmar ska utvecklas. Europeiska rådet välkomnade generellt kommissionens och den höga representantens gemensamma meddelande där de föreslår ett partnerskap för demokrati och delat välstånd med södra Medelhavsområdet, baserat på en differentierad och incitamentbaserad ansats där alla EU-instrument ingår. Rådet uppmanades att snabbt granska förslagen i meddelandet och i synnerhet villkoren för att öka EU:s stöd till dess partner.
Jag kommer att avsluta med en snabb presentation av de områden där vi nu måste agera mycket snabbt. Vi måste höja taket för Europeiska investeringsbankens (EIB) operationer för Medelhavsländer som genomför politiska reformer - här kommer parlamentet att ha en roll och jag räknar med ert samarbete. Vi måste anta kommissionens förslag om att låta EIB omplacera medel från tidigare operationer inom ramen för finansieringsmekanismen för partnerländerna i Medelhavsområdet (Femip). Vi måste tillsammans med andra aktörer diskutera villkoren för hur Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD) skulle kunna agera i det sydliga grannskapet, och vi måste utan dröjsmål anta förslaget om gemensamma ursprungsregler för EU och Medelhavsområdet, vilket är centralt för regionens ytterligare utveckling. Till sist anser jag att det är ett måste att vi senast i juni 2011 antar förordningen om stärkande av Frontex kapacitet.
Jag kommer att sluta här. Jag kommer inte att tala om Japan eftersom vi nu har en ny punkt på dagordningen. Jag är ledsen om jag talade lite för länge. Men det har hänt mycket och jag ville ge parlamentet en detaljerad bild av alla de olika frågorna.
José Manuel Barroso
kommissionens ordförande. - (EN) Herr talman! Som jag sade här i parlamentet förra veckan kommer det som EU kommer att inrätta vid Europeiska rådets nästa möte den 24-25 mars att ha en verkligt avgörande betydelse när det gäller ekonomisk styrning.
Med andra ord kommer detta att vara en hörnsten i vårt allsidiga åtgärdspaket för att bemöta krisen, och kommer att markera början på det fullständiga genomförandet i och med inrättandet av en ny ram för ekonomisk styrning - och förhoppningsvis en europeisk monetär union (EMU) som kan gå stadigt med båda benen (den monetära unionen och den ekonomiska unionen), utan att halta fram.
Varje medlemsstats ekonomiska politik blir nu en fråga som berör alla medlemsstater och alla EU-institutioner. I och med den europeiska planeringsterminen har vi för första gången de redskap vi behöver för en tidig och stark samordning av vår ekonomiska politik och våra strukturreformer, innan varje medlemsstat utformar sin egen politik och budget för nästa år. Vi har inte bara samordning på förhand, utan vi kan göra detta parallellt med den ekonomiska politiken och budgetpolitiken.
Den första europeiska planeringsterminen inleddes tidigare i januari i och med kommissionens årliga tillväxtöversikt, där vi lägger fram tio prioriteringar för i år, alla fast förankrade i Europa 2020-strategin för tillväxt och sysselsättning.
Syftet med prioriteringarna är att främja finanspolitisk konsolidering, rätta till makroekonomiska obalanser och säkra finansiell stabilitet - allt detta är nödvändiga förutsättningar för en sund tillväxt. Dessa politiska åtgärder kommer inte att skapa tillväxt i sig, men en sak är säker: om vi inte skapar dessa nödvändiga förutsättningar kommer vi inte att ha det slags tillväxt vi behöver, det vill säga en hållbar tillväxt för alla.
Europakten, som har överenskommits mellan stats- och regeringscheferna för länderna i euroområdet och är öppen för alla medlemsstater som vill ansluta sig, avspeglar de prioriterade åtgärderna i vår årliga tillväxtöversikt, men nu är europakten enligt överenskommelsen även fullständigt förenlig med fördraget och kommer att integreras helt i det europeiska systemet för ekonomisk styrning. Här vill jag också tacka parlamentet eftersom jag anser att de starka ståndpunkter som ni intagit var mycket viktiga för att se till att unionsstrategin även bekräftas i europakten. Kommissionens arbete med beskattning och finansiell reglering bekräftas också i europakten. Som ni vet arbetar kommissionen med ett förslag om beskattning av finanssektorn.
Varje medlemsstat måste följa kommissionens rekommendationer i genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten. Såsom beslutades förra veckan, och jag citerar: ”När rådet beslutar om stabilitets- och tillväxtpaktens steg förväntas det som regel att det följer kommissionens rekommendationer eller förklarar sin ståndpunkt skriftligen.” Detta är principen från den 11 mars 2011. Jag anser att det är en mycket viktig princip som kompletterar de viktiga rättsliga beslut som har fattats, och den kan även tillämpas på några av de beslut som ni nu förbereder.
Finanspolitisk konsolidering är inte ett självändamål. Men utan finanspolitisk konsolidering finns inget förtroende. Utan förtroende finns inga investeringar. Utan investeringar finns ingen tillväxt. Och som jag har sagt här i parlamentet många gånger tidigare så är tillväxt vårt mål: en hållbar tillväxt för alla.
För att uppnå tillväxt måste vi även förbättra affärsmiljön. Vi måste fullborda den inre marknaden. Ett av våra mål för den inre marknaden är just frågan om olika skattebaser. Därför har kommissionen utarbetat och nu lagt fram ett lagstiftningsförslag om en gemensam konsoliderad skattebas.
Vi måste verkligen utnyttja den inre marknadens fulla potential, och kommissionen kommer snart att lägga fram inremarknadsakten med en uppsättning med tolv prioriterade förslag för att omsätta vår viktigaste tillgång i praktiken, det vill säga att skapa tillväxt och sysselsättning och stärka EU:s konkurrenskraft.
Vi måste också göra mer för att främja sysselsättningen. Vi behöver ökad rörlighet i arbetslivet, inte minskad. Vi måste skapa fler skatteincitament för att få människor att stanna kvar i arbetet och vi vill ha en sysselsättningsfrämjande och sysselsättningsvänlig tillväxt.
Medlemsstaterna slutför nu i nära samarbete med kommissionen sina nationella reformprogram och stabilitets- och konvergensprogram. Att ha tydliga, konkreta, ambitiösa program på nationell nivå är centralt för ett framgångsrikt genomförande av den europeiska planeringsterminen. Så nu är det upp till varje medlemsstat att arbeta seriöst med detta och slutföra arbetet till slutet av april.
I förra veckan enades rådet om sin allmänna ståndpunkt om kommissionens lagstiftningspaket om förstärkt ekonomisk styrning. Jag vill återigen tacka det ungerska ordförandeskapet för alla insatser för en lyckad kompromiss.
Nu inleds förhandlingarna med parlamentet. Jag vet att kommissionen kan räkna med parlamentets starka stöd och jag hoppas att vi kommer att ha ett slutligt avtal till juni. Då kommer vår nya ekonomiska ram att vara slutförd och alla dess verktyg kan användas för att granska de nationella budgetarna, stabilitets- och konvergensprogrammen samt de nationella reformprogrammen till 2012.
Med den befintliga europeiska finansiella stabilitetsfaciliteten (EFSF) och den europeiska stabilitetsmekanismen (ESM) till 2013 kommer vi att ha ett backstop-system för att säkra hela euroområdets stabilitet om så behövs. I måndags enades finansministrarna om att inrätta den europeiska stabilitetsmekanismen från juni 2013 med en faktisk utlåningskapacitet på 500 miljarder euro. Detta är ett stort steg framåt för EU som kommissionen, vilket ni vet, har främjat. Enligt våra förslag klargörs kommissionens roll i processen samt Europaparlamentets deltagande tydligt i överenskommelsen om den framtida ESM.
Det är kommissionens uppgift att i samverkan med Europeiska centralbanken (ECB) bedöma om det föreligger en risk för den finansiella stabiliteten i euroområdet i stort och göra en analys av den offentliga skuldens hållbarhet i de berörda medlemsstaterna. Kommissionen kommer dessutom att ha det främsta ansvaret för bedömningen av de mottagande medlemsstaternas verkliga finansieringsbehov och på vilket sätt den privata sektorn kan delta. Kommissionen ska även lägga fram ett beslut för rådet om stöd för det makroekonomiska anpassningsprogrammet.
Kommissionen kommer tillsammans med IMF och i samverkan med ECB att ha ansvaret för att övervaka efterlevnaden av den politiska konditionalitet som krävs enligt ett makroekonomiskt anpassningsprogram.
De politiska villkor som fastställs inom ramen för utökad övervakning eller ett makroekonomiskt anpassningsprogram bör vara förenliga med ramen för EU:s övervakning och respekten för EU:s förfaranden måste garanteras, och därmed även Europaparlamentets roll.
I detta syfte avser kommissionen att lägga fram ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning som klargör de nödvändiga stegen i förfarandet enligt artikel 136 i fördraget så att de politiska villkoren skrivs in i rådets beslut och man förvissar sig om förenligheten med EU:s ram för multilateral övervakning. Rådet och kommissionen ska regelbundet informera Europaparlamentet om inrättandet av ESM och dess verksamhet.
Ärade ledamöter, jag vill bara bekräfta innehållet i en skrivelse från kommissionsledamot Olli Rehn och Eurogruppens ordförande Jean-Claude Juncker till parlamentets talman Jerzy Buzek. Jag anser att vi till slut kommer att få en överenskommelse som är fullständigt förenlig med unionsmetoden och jag vill återigen tacka parlamentet för ert intresse och engagemang i denna metod.
När det gäller finansiell stabilisering har medlemsstaterna slutligen insett att deras ekonomier är ömsesidigt beroende av varandra. EU har redan gjort mycket för att återställa banksystemet, men även här måste vi göra mer. Ett sunt banksystem är en nödvändig förutsättning för en hållbar ekonomisk återhämtning.
Nästa runda av EU-omfattande bankstresstest kommer att genomföras under de kommande månaderna av den nyligen inrättade Europeiska bankmyndigheten (EBA). Här är insyn centralt så att de politiskt ansvariga och investerarna kan göra välgrundade bedömningar samt viljan att följa upp detta med de nödvändiga tuffa besluten.
Med tanke på Enikő Győris mycket utförliga och bra redogörelse för det ungerska ordförandeskapets räkning kommer jag inte att gå närmare in på frågorna om Libyen och södra Medelhavsområdet.
När det gäller kommissionens behörighet på detta område vill jag emellertid säga att vi har spelat en viktig roll för att samordna EU:s reaktioner på den upptrappade humanitära krisen vid Libyens gräns. Vi har mobiliserat 30 miljoner euro för att tillhandahålla hjälp till flyktingar och migranter, och som ni vet har vi flera grupper ute på fältet och vi står i nära kontakt med både ursprungsländer och givare. Kommissionens civilskyddsmekanism fortsätter att understödja medlemsstaternas konsulära verksamhet, och kommissionsledamot Cecilia Malmström och kommissionsledamot Kristalina Georgieva har i nära samarbete med det ungerska ordförandeskapet också varit mycket aktiva i den här frågan.
Flygförbudzonen för militära aktioner, som genomförts enligt FN:s säkerhetsråds resolution 1973, har medfört nya omständigheter som måste vägas in för att det humanitära biståndet ska kunna tillhandahållas på ett säkert och effektivt sätt och nå de behövande, både vid gränsen och inne i Libyen. Det har ingett nytt hopp och bidrar till att rädda oskyldiga civilpersoners liv.
Samtidigt som vi hanterar de kortsiktiga problemen i denna snabbt föränderliga och ytterst komplexa situation förlorar vi inte vårt långsiktiga mål för demokratisk stabilitet och välstånd i södra Medelhavsområdet ur sikte på grundval av kommissionens förslag om partnerskap för demokrati och delat välstånd med södra Medelhavsområdet.
Genom civilskyddsmekanismen samordnar kommissionen även EU:s svar på Japans begäran om hjälp. Sedan i fredags har vi förstärkt vår närvaro på fältet med ett civilskyddsteam som består av logistik- och kärnenergiexperter.
Särskilt när det gäller kärnkraftsfrågorna är det viktigt att dra lärdom av händelserna i Japan. Därför har kommissionen föreslagit att säkerheten i kärnkraftverken ska kontrolleras och att en omfattande risk- och säkerhetsbedömning (”stresstest”) ska göras av alla kärnkraftverk i EU. Dessa stresstester bör emellertid även utföras i alla våra grannländer och utöver dessa, under ledning av Internationella atomenergiorganet (IAEA). Jag hoppas naturligtvis att Europeiska rådet kommer att bekräfta och stödja denna inriktning.
Ärade ledamöter! Som ni ser har vi en fullspäckad agenda inför nästa möte i Europeiska rådet och kommissionen har arbetat hårt för att utforma detta allsidiga europeiska svar på kriserna utanför våra gränser, men även när det gäller den ekonomiska situationen.
Tillsammans med Europaparlamentet kommer vi att spela en central roll i genomförandet av den allsidiga strategin för att hantera den ekonomiska krisen. Allt vi gör kommer att följa Lissabonfördragets anda, det vill säga i nära samordning med parlamentet. Och ni kan vara säkra på att vi alltid kommer att leva upp även till detta ansvar.
Joseph Daul
Herr talman, mina damer och herrar! Europeiska rådet förbereder sig för att samlas för andra veckan i rad i ett klimat av internationell osäkerhet och spänningar. Vi har den osäkra situationen i Japan, där antalet omkomna fortfarande inte har kunnat fastställas exakt, och osäkerheten i Medelhavsområdet när fler befolkningar gör uppror mot sina regimer, i Bahrain, och även i Jemen som du nämnde herr rådsordförande.
Alla dessa händelser får oundvikligen återverkningar på oss här i Europa. Våra medborgare har följt Japans drama i realtid. Förutom den medkänsla vi hyser med de tusentals familjer som är förkrossade av sorg, känner vi nu rädsla med tanke på problemen vid kärnkraftverket i Fukushima och vi känner fruktan för de faror vi skulle kunna ställas inför i en liknande eller jämförbar situation.
Alla länder som har kärnkraftverk bör verkligen tänka på dessa händelser och det är bra att parlamentet anordnar en debatt om kärnsäkerhet, även om vi inte får glömma att vi i EU måste öka och inte minska vårt ömsesidiga energiberoende. Vi kommer att återvända till den frågan under vår nästa sammanträdesperiod.
Denna helg kommer de 27 stats- eller regeringscheferna även att diskutera FN:s beslut att ingripa i Libyen för att rädda rebellerna från en hotande attack från regimen. Jag vill betona att det är EU-medlemsstater som har tagit initiativet i dessa operationer, och vi var de första att ingripa inom ramen för FN-mandatet, som i sig var ett initiativ från flera EU-medlemsstater. Det råder inget tvivel om att de lyssnade till vad vi parlamentsledamöter sade under vår senaste sammanträdesperiod här i Bryssel.
Min grupp vill att rådet utnyttjar denna möjlighet att vidareutveckla EU:s Medelhavsstrategi, samtidigt som man upprätthåller målet att hjälpa och stödja, men aldrig tvinga. Det är vår skyldighet som grannar.
Efter förra veckans toppmöte för länderna i euroområdet, där det förberedande arbetet gjordes, kommer rådets flaggskeppsåtgärder denna vecka handla att om att stärka euron och göra framsteg med den ekonomiska styrningen.
Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) är positivt inställd till att öka de tillgängliga medlen för att stödja euron och att göra det tillfälliga instrument som vi antog förra året för att hjälpa Grekland och Irland mer permanent. Denna politiska vilja är ett uttryck för den ansvarsfulla inställning som medlemsstaterna har intagit när det gäller att hantera denna exempellösa kris i vår gemensamma valutas historia.
Vi vill dock mycket tydligt betona att rådet inte får se de exceptionella omständigheter som den förlorade kontrollen över de offentliga finanserna har gett upphov till som ett tillfälle att ändra metoden för att hantera EU-frågorna. Unionsmetoden måste vara regel och den mellanstatliga metoden undantaget även i fortsättningen. En mycket stark majoritet i parlamentet stöder denna princip och vi har även stöd av Barrosokommissionen i denna inställning, helt enkelt eftersom detta är avgörande för Europeiska unionens framtid. Jag är övertygad om att ordförande Herman Van Rompuy kommer att lyckas övertyga stats- och regeringscheferna om detta.
Europakten bör också antas på fredag. Vi välkomnar den eftersom metoder införs som vi har begärt i flera månader vid det här laget, det vill säga konvergens mellan medlemsstaternas budget-, social och skattepolitik.
Jag kan inte betona detta nog. Europeisk solidaritet kommer endast att godtas av våra medborgare om de känner att detta är rättvist och välförtjänt. Så blir endast fallet om arbetsvillkoren uppfylls och våra företag kan investera och rekrytera enligt jämförbara skattevillkor.
Avslutningsvis begär vår grupp att rådet ska göra snabba framsteg med det ekonomiska styrningspaketet och vederbörligen beakta Europaparlamentets ståndpunkt som medlagstiftare i fyra av de sex förslag som diskuteras.
EU måste hitta tillbaka till vägen mot tillväxt och sysselsättning, och de åtgärder som vi nu vidtar är ett steg i den riktningen. På villkor att de planeras inom en unionsram, kommer de att ge EU en stabil grund för en nystart och en lovande framtid.
Martin Schulz
för S&D-gruppen. - (DE) Herr talman! För det första vill jag gratulera kommissionens ordförande på födelsedagen. Du är värd ett grattis på födelsedagen.
(Applåder)
Jag kan dock inte dela din positiva inställning inför detta toppmöte. Jag anser att detta toppmöte äger rum under den värsta tiden i EU, när EU är som mest illa ute. Det börjar med Libyen. Sällan har en militäraktion förberetts i en sådan hast och så ostrukturerat som denna, en aktion som faktiskt är en bra sak som ska hjälpa människor, men som nu håller på att bli en diplomatisk och - eventuellt, även om jag inte hoppas det - militär katastrof: brådstörtad, dåligt samordnad och oorganiserad. EU springer iväg från den i alla riktningar och Turkiet, vår anslutningskandidat, blockerar allt. Stort grattis!
I det här läget måste vi överblicka situationen. Krisen har pågått i ett år, och under det senaste året har vi gjort samma sak om och om igen. Först kritiserar man det som måste göras, bara för att göra samma sak fyra eller fem månader senare. För ett år sedan sade man att grekerna får klara av det här själva. ”Vi behöver inte hjälpa dem.” Fyra månader senare kom räddningspaketet. Sedan sade man att vi inte behöver ett räddningspaket. ”De pengar vi har gett räcker.” ”Vi behöver inte euroobligationer.” Euroobligationer är nonsens. Nu diskuterar alla euroobligationer. De kommer - det är jag helt säker på. Kanske om fyra månader. ”Vi behöver inte ekonomisk styrning, EU behöver inte ekonomisk styrning.” Samma människor som orubbligt vidhöll detta håller ett möte i Europeiska rådet och firar att vi nu äntligen har ekonomisk styrning. De tycker inte ens att det är pinsamt att de nu säger och gör raka motsatsen till det som de tidigare sade och gjorde.
Jag vet inte heller om vi har lyckats rädda unionsmetoden eller ej. Jag hoppas det och vi stöder dig i detta, José Manuel Barroso. Inte bara som en födelsedagspresent, utan för att EU måste värna om unionsmetoden, eftersom vi inser att om vi går över till den andra metod som förbundskansler Angela Merkel kallar den ”nya europeiska metoden” kommer det att bli exakt så som jag har beskrivit. Alla gör en sak och nästa dag gör man raka motsatsen till det som sades i förrgår. Så ser verkligheten ut. Det handlar inte om en kris för euron. Det handlar om en kris i regeringarna i euroländerna. Det är stor skillnad.
När det gäller Portugal talar alla om och hoppas att regeringen kommer att lyckas genomföra åtgärder som är osannolikt hårda. Dessutom agerar den portugisiska regeringen - precis som i Grekland - delvis mot sina egna väljares vilja, och sedan har vi taktiskt spel från oppositionspartiet, som ökar pressen på regeringen.
I Tyskland kommer finansministern - en EU-vän - med ett paket som vi alla behöver bara några dagar före toppmötet, och sedan säger utrikesministern och förbundskanslern att de måste diskutera det igen. I fredags hade jag tillfälle att diskutera med många ledande personer från den europeiska finansvärlden kring temat ”Finns det förtroende för euron?”. Svaret från dem i Frankfurt som jag talade med - inklusive Europeiska centralbankens ordförande och ordföranden för Eurogruppen men även många andra ledande bankirer - var: ”Ja, euron är en stabil valuta.” Det finns förtroende för euron, och vi har förtroende för den. Men vi har inget förtroende för regeringarna i de länder som har euron. Hur kan man känna förtroende för en regering som inte kan hålla sitt ord i tre dagar ens?” Det är det problemet vi brottas med i EU. Vi har valt fel kurs. Euron är en stark valuta. Den är också uttrycket för euroområdets ekonomiska kraft i konkurrensen med andra kontinenter. När euron infördes var den värd 1,17 US-dollar. Se vad den är värd i dag. Euron är en stabil valuta i den interkontinentala konkurrensen mellan ekonomiska områden, men den destabiliseras inifrån eftersom det inte finns en stabil styrningsform. Det är skälet till att unionsmetoden inte bara är föremål för diskussioner här i Europaparlamentet, utan även utgör grunden för att stabilisera valutan och är ett uttryck för euroområdets enorma ekonomiska kraft. Denna ekonomiska kraft kan emellertid inte utvecklas, eftersom den hanteras av personer som tycker att nästa opinionsundersökning inför nästa regionala val är viktigare än framtiden för den europeiska valutan. Det är den verklighet vi står inför.
Jag hoppas att allt går bra i helgen. Jag hoppas att det ni har aviserat kommer att genomföras. Jag hoppas att vi kommer tillbaka från ett framgångsrikt toppmöte. Jag har dock mina tvivel på det och jag fruktar att vi kommer att fortsätta i samma spår som det senaste året. Jag är ledsen, men jag måste säga att EU:s ledarskap stapplar fram.
(Applåder)
Guy Verhofstadt
Fru talman! Jag vill börja med att gratulera ordförande José Manuel Barroso. Han är vädur, precis som jag och Marielle de Sarnez och Joseph Daul. Jag har ett helt gäng vädurar kring mig här, och vi har alla något att säga om europakten.
Allvarligt talat är det bra att alla nu är överens om att vi behöver en ekonomisk union och verklig ekonomisk styrning, men vi måste ställa den avgörande frågan: Kommer pakten för Europa verkligen att skapa en ekonomisk union? Kommer pakten verkligen att skapa ekonomisk styrning?
Jag tror faktiskt inte det, av den enkla anledningen att kommissionen inte leder processen: det är fortfarande medlemsstaterna som gör det. Det är inte mina ord. Jag har texten från den 11 mars här, som kommer att godkännas i morgon och övermorgon. Vad står det där? Det står att målen kommer att beslutas av stats- och regeringscheferna, det är de som kommer att ingå åtagandena och utföra övervakningen. Kommissionen kommer i själva verket bara att delta i den tekniska övervakningen, inget mer. Det är rådet som har hela makten. Det är vad som fick Lissabonstrategin på fall, och det kommer att knäcka även den här strategin.
Ordförande José Manuel Barroso, jag ber dig än en gång: Det som kommer att godkännas kommer att godkännas, men sammanträffa med Olli Rehn så snabbt som möjligt för att utarbeta en verklig plan för ekonomisk styrning som grundas på en unionsakt som ger all makt till kommissionen och bygger på en konvergenskodex, och lägg fram den för rådet. Jag vet att de kommer att säga nej. De säger alltid nej. Men fortsätt att kämpa tillsammans med oss och godta inte det här förfarandet eller det befintliga förslaget, för det kommer inte att uppfylla syftena och kommer inte att stabilisera euron under de kommande månaderna eller åren. Det var det första jag ville säga.
För det andra vill jag ta upp upproren i arabvärlden och uppföljningen av den diskussion vi hade här för en vecka sedan. Vi kan redan nu göra en inledande bedömning av EU:s agerande, och jag måste säga att den inledande bedömningen är att EU har agerat halvhjärtat. För det första kommer ni alla ihåg att vi inte var särskilt villiga att tala om dessa uppror i arabvärlden, av rädsla för islamistisk fundamentalism. Det var vår första reaktion i EU-institutionerna.
Den bristande enigheten inom EU har visat sig i Libyenfrågan. Jag anser att det är förskräckligt att EU-medlemsstaterna inte intog samma ståndpunkt i FN:s säkerhetsråd: tre medlemsstater röstade för och en lade ned sin röst. Detta strider mot Lissabonfördraget. I artikel 34 i Lissabonfördraget anges att medlemsstaterna när det gäller utrikespolitiska frågor ska samordna sitt uppträdande inom internationella organisationer och vid internationella konferenser och uppnå en gemensam ståndpunkt. Gjorde de detta? Jag anser inte det och menar att de till och med överträdde artikel 34 i fördraget.
För det tredje, se på vad som händer nu. I går talade Catherine Ashton inför utskottet för utrikesfrågor, och jag anser att hon borde vara här i dag också när vi diskuterar en så viktig fråga. Personligen anser jag att det saknas en verklig strategi från EU:s sida gentemot upproren i arabvärlden. Vissa skandalösa beslut har fattats inom EU-institutionerna.
Vid utskottet för utrikesfrågors sammanträde i måndags sade en av Catherine Ashtons kolleger Robert Cooper till och med vid ett tillfälle att en sak som vi måste förstå när det gäller situationen i Bahrain är att myndigheterna gör rätt i att återupprätta lag och ordning, när fyra personer har dödats och 200 skadats. Är det EU:s ståndpunkt?
För att ge er ett annat exempel så sammanträdde unionens utrikesministrar i rådet i måndags, och vad sade de? De uppmanade också demonstranterna - i Bahrain alltså - att avstå från överlagda trakasserier. I stället för att EU stöder dessa revolutioner och dem som har gått ut på gatorna och har kämpat och dödats, har man gjort raka motsatsen. EU säger åt dem att hålla sig lugna och vara försiktiga.
Jag ber Catherine Ashton att komma hit under nästa sammanträdesperiod och förklara vilka ståndpunkter och strategier vi kommer att följa med avseende på Bahrain, Syrien och Jemen, och vilka sanktioner vi tänker införa och mot vem. Det är den ståndpunkten vi bör inta, i stället för den patetiska inställning som många europeiska ledare hittills har intagit i den här frågan.
Jan Zahradil
för ECR-gruppen. - (EN) Fru talman! Jag är ledsen över att behöva säga att det verkar som det förestående mötet i Europeiska rådet riskerar att medföra vissa farliga förändringar, och vi bör vara oroade över det. Under parollen ”ekonomisk samordning, ekonomisk styrning och stabilitet i euroområdet” ser vi en positiv inställning till en EU-omfattande skatteharmonisering och skattepolitisk konsolidering. Parlamentet har tyvärr spelat en mycket aktiv roll i detta.
Låt mig tala klarspråk. Kommissionens förslag om en gemensam konsoliderad företagsskattebas är ett riskabelt steg som kommer att undergräva den sunda skattekonkurrensen mellan medlemsstaterna, skada ekonomin och driva iväg företagen från dem som för den här politiken. Allt detta har gått för långt och måste stoppas.
De senaste dagarna har vi också sett försök från vissa medlemsstaters sida att ingripa i andra länders finanspolitiska och skattemässiga suveränitet. Ni vet vad jag talar om, de skandalösa trakasserierna mot Irland. Vi får inte låta det ske igen.
I Libyenfrågan har utvecklingen där återigen påmint oss om att vi inte får förvänta oss för mycket av EU:s så kallade gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik. Nationella ledare, inte EU-ledare, har visat internationellt ledarskap. Premiärminister David Cameron och president Nicolas Sarkozy har fattat och drivit igenom beslut - inte EU-företrädarna. Jag tycker att det tydligt visar att det finns gränser för integrationen på detta område - men inte bara där. Ingen medlemsstat ska känna sig tvingad att göra mer än man anser vara rätt. Detta gäller såväl för utrikespolitiken som för den ekonomiska politiken.
EU måste vara flexibelt när det är möjligt och inte längre drivas av enögda integrationsvänliga dogmer, och det är dags att förändra EU:s synsätt i integrationsfrågan. Det står klart. Det är också förståeligt, och jag hoppas att Europeiska rådet kommer att diskutera den frågan.
Philippe Lamberts
Fru talman! José Manuel Barroso har redan gått, men som han sade, förtroende är grunden för allt.
Jag kan berätta för er att våra medborgares förtroende dunstar bort lika snabbt som vattnet i bassängerna i Fukushimakärnkraftverket. Ja, våra medborgare vet att vissa saker måste förändras och att vi inte kan fortsätta som förut. Ja, vi måste sätta stopp för den snabba utvecklingen mot osäkerhet och ökad ojämlikhet. Ja, vi måste bli av med vårt beroende av fossila energikällor och farlig energi. Ja, vi måste återgå till en situation där finanserna tjänar ekonomin och ekonomin tjänar medborgarna, och nej, vi kan inte längre bygga våra ekonomier på skulder, vare sig offentliga eller privata, på underskott och spekulationer.
Våra medborgare vet allt detta. De vet också att det kommer att kräva djupgående och radikala förändringar från regeringarna, företagen och folket. De vet det och känner av det.
De vet att dessa radikala förändringar även är komplexa. Precis som Marianne Thyssen sade till mig i går, är de komplexa och vi kan inte göra allt på en gång. Men vi måste börja någonstans.
Problemet är bara att enligt våra medborgares åsikt börjar vi alltid på samma sätt. Vi börjar med att skära ned på de offentliga utgifterna, som vi vet är till störst nytta för de mest sårbara. Vi börjar alltid med att göra arbetsmarknaderna mer flexibla. När det talas om att ombalansera flexibilitet och säkerhet vet vi mycket väl att detta innebär mer flexibilitet och mindre säkerhet.
Våra medborgare är trötta på de dubbla måttstockar som ligger till grund för denna politik. Till syvende och sist innebär den här politiken att vi lämnar de som har gjort de största vinsterna på de senaste 20 årens kasinoekonomi ostörda.
Det vi vill ha från rådet - förutom alla andra frågor som behandlas i dag naturligtvis - är därför ett djärvt initiativ som är avsett att skapa en stabil, rättvis skatteinkomst för medlemstaterna och EU. Detta innebär självklart en skatt på finansiella transaktioner, plus energiskatter och företagsskatter - och försök inte lura oss med att den gemensamma skattebasen är a och o eller den ultimata finanspolitiken - och till sist innebär det att vi måste bekämpa bedrägerier och skatteparadis.
Utan ett sådant initiativ kan jag lova er att alla förslag om ekonomisk styrning kommer att kollapsa och ta euron med sig i fallet. Det finns inget historiskt exempel på en monetär union som har lyckats utan en stabil finanspolitisk union som kan stödja den.
Inga fler konsekvensbedömningar, inga fler undanflykter, ingen mer nationell egoism: agera för guds skull!
Avslutningsvis, och när det gäller finansbranschen, kommer nya stresstester inte att skapa ökad säkerhet, inte mer än de kommer att göra inom kärnindustrin, om jag får vara så framfusig. Vi har sett hur värdelösa stresstesterna var. Allt var bara frid och fröjd sade man, även i Irland. Det vi behöver är nya bindande regler, men inte regler som ska införas den 1 januari 2019 som vi får höra. Det är hög tid att finansbranschens demoner med sina rovgiriga metoder stoppas tillbaka i flaskan igen, och våra medborgare kommer inte att finna sig i att vi väntar längre.
Detta är det pris som vi måste betala för våra medborgares förtroende, och det är mycket viktigt att vi som européer har förtroende så att vi kan ta oss an 2000-talet med optimism och hålla huvudet högt.
Lothar Bisky
för GUE/NGL-gruppen. - (DE) Fru talman, mina damer och herrar! Den ekonomiska och monetära unionen kommer inte att fungera utan en effektiv samordning av den ekonomiska politiken. Stabilitets- och tillväxtpakten har misslyckats - det är många experter över partigränserna eniga om. Problemet är att politiken inte verkar ha gjort särskilt stora framsteg. Faktum är att inga nya politiska koncept finns i sikte.
Jag vill påminna om att stabilitetspaktens 3-procentsgräns har överträtts 73 gånger sedan 1999, 46 gånger på ett sätt som knappt är godtagbart enligt fördraget - och ändå har inte påföljder införts i ett enda fall. Denna dåligt fungerande pakt måste inte ses över, den måste helt enkelt tillämpas mer, eller rättare sagt tillämpas från första början.
Alla hushåll och alla företagare vet naturligtvis att det är mycket viktigt att ha en hållbar budget. Jag är dock rädd för att de kommande besluten om ekonomisk styrning och den europeiska stabilitetspakten bara kommer att handla om nedskärningar. Det är inte detsamma som en hållbar budget. Ingen stat som är så skuldsatt att den är på gränsen till att bli insolvent kan ta sig ur skuldfällan om den måste fortsätta att finansiera sin skuld genom att låna till höga räntor. Hur mycket staten än sparar kommer skulden emellertid att fortsätta att öka - och ännu mer om löner, arbetslöshetsunderstöd och pensioner måste minskas, arbetstiden förlängas och de offentliga investeringarna i infrastruktur, utbildning, hälsa och så vidare minskas. Om det inte finns någon konsumtion kommer även produktionen att kollapsa. Vi kommer därför varken att nå vårt mål genom att skärpa stabilitets- och tillväxtpakten eller genom en så kallad strikt villkorlighet i den framtida stabilitetsmekanismen.
Det som behöver betonas tydligare i det övergripande åtgärdspaketet är att behovet av investeringar är större, särskilt i krisdrabbade länder, och det krävs mer än små förlängningar av krediter och blygsamma räntesänkningar. Att tala om behovet av att minska de makroekonomiska obalanserna kommer dock att vara problematiskt så länge detta endast krävs av de ekonomiskt svaga staterna, medan de stater som har en stark ekonomi får fortsätta som förut. Det är inte bara det att nyckelordet ”solidaritet” inte finns med någonstans, utan man har även glömt att utgifter och handelsunderskott på ena sidan är inkomster och handelsöverskott på den andra.
Nikolaos Salavrakos
Fru talman! Kommissionens ordförande Barroso vill i grund och botten att den ekonomiska styrningen och eurons stabilitet ska förstärkas. Det innebär att genomförandet av politiken för ekonomisk styrning påskyndas i EU.
Det arbete som José Manuel Barroso gör med hjälp av kommissionsledamot Olli Rehn går väldigt bra och vi är positiva till det. Vi hoppas att den här pakten ska göra oss rustade att klara av de ekonomiska och finanspolitiska utmaningarna och sända ut rätt budskap till marknaderna. Tyvärr är det marknaderna som är problemet just nu.
Denna nya ekonomiska styrning kommer efter en kris, en kris som gick hårt åt medlemsstaternas statsskulder. När USA trycker upp över 3 biljoner dollar i nya pengar tycker jag inte att det finns någon anledning för Europa att inte lösa sina problem genom att trycka upp 1 biljon euro, inte för att pumpa ut pengarna på marknaden, utan för att inrätta en fond som vi kallar en stödmekanism. Hur som helst verkar tiden ännu inte vara mogen för en sådan idé, inte så länge Angela Merkels tankegångar härskar i Europa.
Vi måste dock än en gång framhålla att EU tvingas skapa nya system och värden under ogynnsamma omständigheter.
Att införa den monetära unionen utan en övergripande strategi för ekonomisk styrning och samordning mellan medlemsstaterna var ett riskabelt projekt som testades i praktiken och som följde generella linjer. Nu tycker jag att det är dags att unionen fattar djärvare beslut och gör de strukturella förändringar som behövs.
Som jag sade stöder vi förstås huvudsakligen rådets beslut om europakten, och vi anser att euron fortfarande är en bra valuta. Men vi måste dels se till att vi når målet om stabilitet i euroområdet, dels se till att vi når en hög tillväxt och konkurrenskraft i EU och att vi ökar antalet arbetstillfällen och behåller jobb för de europeiska medborgarna, särskilt de unga. Vi måste satsa på ungdomarna.
Hans-Peter Martin
(DE) Fru talman! Jag är en stor Europavän - i likhet med det stora flertalet av mina 500 000 direkta väljare - och har väldigt svårt att acceptera att ni har försatt er i den här knepiga situationen. Å ena sidan behöver vi stabilitet och måste göra någonting för att motverka spekulation, å andra sidan är ert sätt att göra detta ännu en ganska dramatisk illustration av det demokratiska underskottet i EU. Det här förfarandet påminner mer om krislagstiftning än om någonting som vi vill se i ett framåtsträvande Europa. Därför stödde jag givetvis med eftertryck ändringsförslag 34, som lades fram av vänstern och i vilket man kräver att det vanliga förfarandet för översyn av fördrag ska tillämpas. Så fort det är kris lyckas ni alltid göra någonting som faktiskt ökar klyftan mellan medborgarna ännu mer.
Jag vill också ta tillfället i akt att klart ta avstånd från det sätt på vilket Martin Schulz uppför sig mot mig här i kammaren.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Fru talman! Krisen i Nordafrika innebär att mekanismerna i Lissabonfördraget testas.
När den höga representanten talade i utskottet för utrikesfrågor i går framhöll vi de positiva aspekterna av EU:s agerande: Catherine Ashtons meddelande där hon skiljer mellan kort, medellång och lång sikt, det snabba genomförandet av FN:s säkerhetsråds resolution 1970, förmågan att förhandla med Arabförbundet och Europeiska rådets möte.
Men det är inte mer än rätt att nämna här i dag att det fortfarande finns en viss tveksamhet i den allmänna opinionen i Europa, och därmed hos våra medborgare.
Fru rådsordförande! Guy Verhofstadt har alldeles rätt. Hur är det möjligt att de fyra medlemsstater som ingår i FN:s säkerhetsråd än i dag inte röstar på samma sätt, utan helt olika?
Hur är det möjligt att vi än i dag diskuterar om FN-resolutionen tillämpas av Europeiska unionen, Nato eller den internationella koalitionen, när det handlar om samma resurser från samma skattebetalare, om samma fartyg och hur de används i samma operationsområde?
Det står klart att det fortfarande finns mycket att förbättra när det gäller vår samordningsförmåga och vår beslutsprocess.
Det finns en berömd filmreplik som lyder ”vi kommer alltid att ha Paris”. Det var någon som sade i den här debatten att EU hade förhastat sig. Om det inte hade varit för Frankrikes mod, beslutsamhet och fasthet - så måste man uttrycka det - när det gällde att erkänna upprorsmännen, skicka utrikes- och Europaministern till säkerhetsrådet, sammankalla Elysée-toppmötet och genomföra resolutionen skulle Muammar Gaddafis trupper redan ha gått in i Benghazi, fru Ashton.
Kristian Vigenin
(BG) Fru talman, mina damer och herrar! Jag ska inrikta mig något mer på ett av de högaktuella ämnen som vi ska diskutera i morgon, nämligen situationen i Libyen.
Mina kolleger har rätt när de säger att det känns som om beslutsfattandet och uppträdandet i EU, i synnerhet i medlemsstaterna, kännetecknas av totalt kaos eller åtminstone bristande förutsägbarhet. När vissa länder går med i koalitionen och sedan går ur den igen är det omöjligt att uppnå samförstånd i Nato.
Denna situation leder till en stor osäkerhet hos våra partner. De vet inte om vi är klara över vad vi egentligen vill uppnå och hur det ska gå till. Den leder också till stora problem för den europeiska allmänheten, som inte kan lita på att EU och dess nuvarande ledare klarar av att ta det ansvar de har gentemot våra partnerländer i södra Medelhavsområdet.
Jag hoppas verkligen att Europeiska rådet under de närmaste dagarna kommer fram till tydliga, sunda beslut om Libyen, och inte bara om Libyen utan också om de andra länder där situationen i grund och botten är densamma, såsom Bahrain, Jemen och i viss utsträckning Syrien. På något sätt glömmer vi bort att det som vi gör i Libyen också kommer att bedömas mot bakgrund av hur vi beter oss mot de andra länderna i regionen.
Jag hoppas att Europeiska rådet fattar tydliga beslut om vad EU vill uppnå i Libyen och att man också i stor utsträckning klargör hur vi ska uppnå detta. Jag anser att vi måste vara klara över att situationen i Libyen kommer att få många allvarliga konsekvenser också för grannländerna om den fortgår under lång tid.
Därför måste vi vara beredda att hjälpa både Egypten och Tunisien, och inte bara med att klara av den humanitära krisen. Vi måste också vara beredda att ge ekonomisk och finansiell hjälp bokstavligen under de närmaste dagarna, veckorna och månaderna, för situationen i Libyen kommer att påverka den ekonomiska situationen i båda dessa länder.
Alexander Graf Lambsdorff
(DE) Fru talman! Det har sagts här att det inte är euron som är i kris utan de medlemsstater som har dragit på sig skulder. Det är det som är krisens kärna - oansvarig skuldsättning som har pågått i många år. Det är det vi nu måste sätta stopp för. Det är därför som den europeiska stabilitetsmekanismen måste vara strikt. Det är också därför som det var rätt att den var det vid de räddningsinsatser som hittills har gjorts. Det är också därför som det är rätt att Irland inte får sänkt ränta.
Den här skuldsättningen måste stoppas. Än en gång hör jag samma socialdemokrater tala om att skilja mellan bra och dåliga skulder. Visst är det skillnad mellan investeringar och konsumtion, men förr eller senare blir för många bra skulder också dåliga skulder. Vi måste vara rättvisa mot framtida generationer, vi behöver hållbara offentliga finanser. Då blir euron stabil igen.
Europakten innehåller för lite av gemenskapsmetoden. Det har sagts här, och med rätta. Jag håller med om det.
Till sist ska jag säga några ord om Libyen. Rådet har ställt sig bakom resolution 1973. Nu måste vi se till framtiden. Jag håller med José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra om att Frankrike har tagit på sig en mycket bra roll. Men om Turkiet hade bjudits in till Elysée-toppmötet så hade vi inte haft dessa problem inom Nato, och allting hade varit betydligt lättare för oss alla. Dessutom hoppas jag att den nyutnämnda ledaren för övergångsregeringen i Libyen snart kommer och besöker oss här i Europa.
Konrad Szymański
(PL) Fru talman! Alla de mål som eurogruppen har satt upp för sig själv och som ibland är helt orimliga kan uppnås med hjälp av medlemsstaternas ekonomiska politik, socialpolitik och skattepolitik. Därför inställer sig frågan om varför vi i dag ändrar fördraget med expressfart i syfte att - åtminstone delvis - överföra dessa befogenheter till EU-nivå.
Jag tror att det finns två svar: som vanligt vill vi dela ansvaret för impopulära beslut med EU, eller ta tillfället i akt att bara överföra mer makt till Bryssel, kanske med reformer som förevändning. Jag tvivlar på att detta får de förväntade effekterna, om man betänker att de flesta medlemsstaterna i eurogruppen har större statsskulder och mindre konkurrenskraftiga skattesystem än de övriga medlemsstaterna.
Hotet om ett Europa med två hastigheter hänger förstås över den här diskussionen som ett mörkt moln. Jag vill varna dem som vill skynda på. Vi måste ha samma hastighet, men också rätt riktning. Om man rör sig i mycket hög hastighet men i fel riktning riskerar man att det slutar i en enorm ökning av katastrofens omfattning. Det är åtminstone vad jag ser på Europas vägar.
Miguel Portas
(PT) Fru talman! I dag kommer det portugisiska parlamentet att rösta emot det fjärde stabilitetsprogram som regeringen har lagt fram på tolv månader. De flesta ledamöterna i det portugisiska parlamentet kommer att rösta emot det här dokumentet på grund av paketets innehåll, men också på grund av att det lades fram i Bryssel innan det var känt, hade förhandlats om eller godkänts i Portugal.
Detta är bakgrunden till min första fråga till det ungerska ordförandeskapet: tänker ordförandeskapet efter den erfarenheten att tillsammans med sina partner försvara principen om att sådana dokument ska godkännas av parlamenten i förväg eller inte?
Min andra fråga är följande: I morgon ska rådet fatta beslut om en finansieringsmekanism för perioden efter 2013, men vi får inte veta någonting om dagens finansieringsmekanism, som är den som intresserar oss. När nu Portugal går in i en period med förtida val kommer statsskulden och räntorna oundvikligen att skjuta i höjden. Vad tänker rådet göra för att förhindra spekulation i den portugisiska statsskulden? Och säg inte att det är en fråga för portugiserna, för om vi ska strama åt beror det delvis på era beslut.
Bastiaan Belder
(NL) Fru talman! I går eftermiddag sade den höga representanten till utskottet för utrikesfrågor att hon ville ge det som vi har börjat kalla ”det nya Egypten” konkret stöd med att komma till rätta med den stora bostadsbristen. Ingen som har minsta insikt i den enorma socioekonomiska misär som den stora majoriteten av Egyptens folk lever i kan känna eufori längre. Det handlar om att visa verklig europeisk empati.
Därför välkomnar jag varmt alla europeiska försök att förbättra levnadsvillkoren i Egypten. Framför allt nu när landet går igenom en oviss övergångsprocess efter president Mubaraks avgång och landet tycks vara på väg rakt in i en finansiell kris och en livsmedelskris. Jag anser att EU:s stöd till Egypten bör åtföljas av fördubblade insatser från rådets sida.
I det nya Egypten måste alla medborgare, oavsett religion, vara lika inför lagen och ha samma rättigheter. Dessutom måste regeringen i Kairo respektera fredsfördraget med Israel och vidareutveckla det. Om vi ställer upp de två villkoren kommer både den interna och externa stabiliteten i det nya Egypten att stärkas.
Barry Madlener
(NL) Fru talman! Jag trodde att ni hade glömt mig. Tack för att jag fick ordet. Vi inrättar en stabilitetsmekanism, en permanent stödfond, som vanliga människor ska betala, de människor som inte kommer att få några gratispresenter. Mottagarna kommer däremot att få någonting gratis. Från och med nu belönar vi den som fuskar, bryter sina löften och mixtrar med siffror.
För tio år sedan undertecknades stabilitets- och tillväxtpakten högtidligen i syfte att hålla ordning på de offentliga finanserna. Denna pakt har Tyskland, Frankrike, Grekland och andra brutit emot. Stora underskott har inte åtgärdats. Nu avges det återigen högtidliga löften om att den nya pakten faktiskt ska fungera. Nu blir det makthavarna i Bryssel som avgör vad nederländarna får tjäna, när de får gå i pension och hur stora pensioner de får. Än en gång är det skattebetalarna, de människor som inte får några gratispresenter, som får ta räkningen.
Fru talman! Den permanenta fonden är en dyr leksak som gör att den politiska eliten kan dölja det faktum att en del länder inte är att lita på i en monetär union. Det finns länder som vill ha fördelarna av euron men som inte vill bära sin del av bördan, länder som inte håller ordning på sina finanser. Dessa länder bör lämna euroområdet, fru talman. Det är den enda ändringen av stabilitets- och tillväxtpakten som vi behöver göra.
Mario Mauro
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Det uppror som sprider sig i södra Medelhavsområdet får inte dra uppmärksamheten ifrån de ekonomiska och andra mål på medellång sikt som sattes upp för länge sedan. I stället bör den internationella turbulensen påskynda tillväxten i vår ekonomi: jag välkomnar att besluten att genomföra EU 2020-strategin ska fattas snabbt, redan vid mötet den här veckan.
Vi vet inte vad som händer efter konflikten i Libyen, men vi kan vara säkra på att ingenting någonsin blir som det har varit. Därför behöver EU verkligen ett åtgärdspaket som gör att medlemsstaternas ekonomier kan hämta andan innan de går in i en ny period av osäkerhet. Den viktigaste frågan är dock situationen i Medelhavsområdet. Ett krig i Medelhavsområdet är den värsta katastrof som världen kan tänka sig för närvarande. De länder som ansåg att det var viktigt att göra någonting under dessa omständigheter var kloka, men vi har fortfarande kvar den stora motsättningen i att det tycks finnas en obeslutsamhet, eller rent av en splittring, i fråga om vad EU ska göra.
Därför vädjar jag till det ungerska ordförandeskapet: parlamentet, och även kommissionen tror jag, står vid detta ordförandeskaps sida, ett ordförandeskap som nu har möjlighet att vända krisen till någonting som inte bara underminerar EU.
Vi har detta enorma ansvar att omvandla dagens kris till en möjlighet att producera, att låta en utrikespolitik som är värdig världen leva och andas. Med vårt ansvar, våra tvivel och våra misstag står vi inför epokgörande händelser, och jag tycker att vi ska ta detta ansvar till fullo och se till att de beslut som rådet fattar i morgon och i övermorgon är förnuftiga, men framför allt modiga. Tack.
Edite Estrela
(PT) Fru talman! Det har redan sagts att det kan hända att den portugisiska regeringen just nu tyvärr håller på att falla i parlamentet. Om regeringen faller är det resultatet av den politiska instabilitet som oppositionspartierna har skapat genom att inte stödja ett nytt åtstramningspaket.
Visst, det är det fjärde paketet på några månader. Det beror inte på att de föregående inte har fungerat, det har de. Det beror snarare på att de uppställda villkoren har blivit hårdare på grund av marknadernas så kallade vilja. Portugals genomförande av budgeten under januari och februari visade ett överskott. Utgifterna minskade med 3 procent och inkomsterna ökade med 11 procent.
De politiska krafter som skapade den här politiska krisen genom att tillbakavisa det åtstramningspaket som regeringen har lagt fram och som stöds av Europeiska kommissionen, rådet och Europeiska centralbanken kan vara mycket nöjda med detta. Men om de är nöjda med den här situationen så beror det bara på oförsiktighet, för det är fruktansvärt att ett land i euroområdet har skuldproblem. Det är fruktansvärt för landet, det är orättvist mot det portugisiska folket och det är ännu ett slag mot hållbarheten hos det stora projekt som den gemensamma valutan är.
Vi har inte en kris i euroområdet, vi befinner oss mitt i euroområdets stora kris. Jag vill fråga mina portugisiska kolleger vad alternativet är. Alla medlemsstater måste lämna in sina åtstramningsplaner senast i mars. Behöver Portugal fler åtstramningsåtgärder för att minska sitt underskott och sin statsskuld, för att minska underskottet med 3 respektive 2 procent 2012 och 2013, eller inte? Ni vägrade att förhandla, men ni lade inte fram några alternativ. Att tillbakavisa är ingen lösning, utan själva problemet, som tvingar det portugisiska folket till ännu större uppoffringar.
Marielle De Sarnez
(FR) Herr talman! Nästa rådsmöte blir förmodligen den sista chansen för Europas ledare att minnas att vi grundade EU för att slå vakt om värden och agera tillsammans när grundläggande värden står på spel. När ett folk är utlämnat åt en blodtörstig ledare står grundläggande värden på spel.
Tack vare Frankrikes och Storbritanniens insatser har en resolution antagits. Vi har lyckats stoppa Muammar Gaddafi från att nå Benghazi. Men splittringen i EU är bekymmersam. Rådet måste sända ut en stark signal i morgon. Det måste stödja den insats som pågår, erkänna de libyska rebellerna för att ge dem stöd och isolera Muammar Gaddafi ännu mer så att regimen faller.
Grundläggande värden står också på spel i Bahrain, Jemen och Syrien. Och när vi ser att våldsvågen flammar upp igen i Mellanöstern är det också grundläggande.
Europaparlamentet förväntar sig att Europas ledare agerar innan det är för sent. Det skapas historia i stora delar av världen. Att ha politiskt mod innebär att anta denna utmaning: det är just det vi förväntar oss av EU och av de som leder unionen.
Peter van Dalen
(NL) Herr talman! Nederländernas utfästelse om många miljarder euro fick den förre finansministern Ruding att säga att vägen till budgethelvetet är kantad av utfästelser. Och de utfästelser som har gjorts har verkligen varit för stora och för riskabla. De kommer inte att bidra till att avvärja krisen, eftersom de missar målet fullständigt.
Dagens kris i Europa orsakades av dem som på ett oansvarigt sätt tillät skulderna att öka och dem som inte respekterade gjorda överenskommelser. Om vi inte tar itu med dessa kärnfrågor kan vi göra så många utfästelser som helst, de kommer ändå inte att hjälpa.
Vi har en stabilitets- och tillväxtpakt. Redan 2004 gjorde Tyskland och Frankrike den till åtlöje. Vi hade möjlighet att förstärka pakten, i synnerhet med automatiska sanktioner, men vad händer? Sanktionerna är och förblir föremål för politiskt beslutsfattande. Det är otroligt. Den tyske författaren Hans Enzensberger förutsåg vad som skulle hända. Enligt honom kommer dagens situation att få medborgarna att betrakta den europeiska politiska eliten med cynism och förakt.
Ilda Figueiredo
(PT) Herr talman! Den väg som EU:s ledare har slagit in på är oacceptabel, med ökad exploatering av arbetstagare och nya antisociala åtgärder som förvärrar ojämlikheten, ökar arbetslösheten, otryggheten på arbetsmarknaden, fattigdomen och den sociala utslagningen. Allt detta gynnar Europeiska unionens ekonomiska och finansiella intressegrupper, vilkas vinster aldrig slutar att stiga.
Med krisen som förevändning vill de tvinga in de mer ekonomiskt bräckliga länderna i ännu en snara och använder de fastställda villkoren för tillämpningen av den europeiska stabilitetsmekanismen för att i praktiken omvandla suveräna stater till rena protektorat.
Därför vänder sig arbetstagarna och folken mot dessa åtgärder, som i Portugal i lördags vid en demonstration som över 300 000 människor deltog i och i dag i det portugisiska parlamentet där majoriteten av ledamöterna säkerligen kommer att säga nej till det fjärde åtstramningspaketet.
Men vi vill också säga nej till de bombningar som den internationella styrkan genomför i Libyen här, på samma sätt som vi sade nej till förtrycket av de kämpande folken i vartenda land i regionen, däribland Libyen, Bahrain och Jemen.
Jaroslav Paška
- (SK) Herr talman! En ansvarsfull förvaltning av finansiella resurser är en grundläggande förutsättning för att hushåll, företag som bedriver tillverkning eller handel, regioner, nationalstater och federationer av stater ska fungera väl och stabilt.
Därför är det naturligt att om en grupp EU-länder beslutar sig för att skapa en gemensam valuta så måste de hitta en mekanism som förhindrar att populistiska politiker tynger denna valuta med ohållbara åtaganden - skulder som används för att köpa väljarnas gunst på kort sikt. Konkurrenskraftspakten innehåller en del parametrar som särskilt länderna i euroområdet bör hålla fast vid. Problemet ligger dock i genomförandet av dessa välmenta regler.
Därför tycker jag att det nu är dags att tillämpa automatiska straffmekanismer när de överenskomna gemensamma reglerna för förvaltningen inte följs, så att dessa straff inte blir föremål för politisk kohandel i Europeiska rådet, där de politiska ledarna gottgör sina många olika politiska misstag genom att mildra varandras straff.
Jacek Saryusz-Wolski
(EN) Herr talman! Jag ska ta upp två frågor. För det första välkomnar jag Euro plus-paktens födelse, det är en lycklig tilldragelse. En ny struktur håller på att födas, nästan ett slags ekonomiskt Schengen. Det viktiga är att den blir öppen för alla som kan och vill delta, och att den inte skapar ett Europa med två hastigheter. Tyvärr kommer pakten bara att bli halvöppen, eftersom ändringsförslaget till artikel 136, som vi diskuterade och röstade om i utskottet för konstitutionella frågor, har fallit. Det lyder: ”Parlamentet anser att de medlemsstater som inte har euron som valuta men som vill delta i stabilitetsmekanismen bör ha möjlighet att göra det från starten.” Den blir bara halvöppen eftersom den kommer att kunna ta på sig skyldigheter. Den kommer inte att vara öppen för dem som står utanför euron och vill ha del av rättigheterna.
Det som förenar oss är den inre marknaden, i mycket högre grad än euron. Det här är inte någon eurokris, det är en kris i en del euro-medlemsstater. Alla medlemsstater som står utanför eurosamarbetet skulle kunna drabbas av samma problem med de offentliga finanserna. Så det finns brist på logik och brist på konsekvens.
Några ord om Libyen och södra Medelhavsområdet: För det första vill jag gratulera oss - eller egentligen inte unionen utan en del medlemsstater som går i bräschen för att försvara mänskliga rättigheter och demokrati i Libyen. Vi bör vara tacksamma för att Frankrike och dess ledare Nicolas Sarkozy tar täten.
Jag tror att detta är början på ett skifte i vår utrikespolitik, från en intressebaserad utrikespolitik till en värdebaserad utrikespolitik. Vi måste göra två saker: Vi måste omforma grannskapspolitiken och inrikta den på våra samhällen och regeringar för att åstadkomma någonting som vi i Central- och Östeuropa kallar övergång eller omvandling. Detta är också en väckarklocka, eftersom vi behöver omforma och förstärka den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken så att unionen får en gemensam kommandokapacitet och en gemensam militär kapacitet.
Liem Hoang Ngoc
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Morgondagen, den 24 mars, blir en symbolladdad dag. För det första på grund av den ändring av Lissabonfördraget som vi just har antagit och som gör att en permanent europeisk stabilitetsmekanism kan inrättas. Med hjälp av denna mekanism kan Europeiska unionen börja planera de första euroobligationerna, i syfte att finansiera utlandsskulder till låga räntor i händelse av spekulationsattacker.
I det avseendet är det synd att processen avstannade på halva vägen. Med tanke på marknadens irrationella översvallande glädje borde översynen av fördraget ha varit ett tillfälle att ge Europeiska centralbanken tillstånd att göra som USA och köpa tillbaka statsskulden i händelse av valutakursspänningar. Processen är ännu mer ofullständig eftersom den motprestation som krävs är att genomföra konkurrenskraftspakten, nu omdöpt till pakten för euron. Detta är den andra symbolfrågan under morgondagen. Den här pakten stöds enhälligt av rådet, kommissionen och Europeiska centralbanken.
Mina damer och herrar! Ni känner alla till konsensusprinciperna från Washington: dem älskade ni. Den 24 mars föds konsensusprinciperna från Bryssel. Konsensusprinciperna från Bryssel är en blind, urskiljningslös tillämpning av den nyliberala dogmen: man klämmer åt de offentliga tjänsterna och välfärdsstaten, för en hård lönepolitik och har en minimal reglering av finansmarknaderna.
Mina damer och herrar! Rådet, kommissionen och ECB har korta minnen. De föreslår att pakten för euron ska införlivas med styrningspaketet, så att samma politik som ledde till den ekonomiska krisen byggs in i vårt system. I Spanien, Storbritannien, Irland och andra länder har hushållens ökade skuldsättning, som finansindustrin driver på, orsakats av just den köpkraftskris som de senaste 20 årens återhållsamma lönebildning har lett till. Pakten för euron kommer tyvärr att permanenta denna återhållsamhet.
När det gäller statsskulderna så är orsaken dels den ekonomiska krisen, dels meningslösa skattesänkningar överallt, påhejade av liberaler och konservativa. Det var inte så att de offentliga utgifterna exploderade i Europa: tvärtom. Åtstramningarna på budget- och löneområdena i kombination med de räntehöjningar som Europeiska centralbanken redan har planerat kommer att ta död på den inhemska efterfrågan i EU och återhämtningen, utan att underskotten minskar. I morgon kommer vi att stå sida vid sida med arbetstagare som demonstrerar mot dessa konsensusprinciper från Bryssel. Det är den tredje symbolfrågan den 24 mars. Om vi inte vill att brunskjortornas gelikar ska komma tillbaka, de som EU skapades för att bekämpa, måste folkets valda företrädare stå på folkets sida och protestera mot politiska åtgärder som är både orättvisa och ineffektiva.
Anneli Jäätteenmäki
(FI) Herr talman! Det är motiverat att skapa en permanent krishanteringsmekanism för EU om det kommer nya kriser i framtiden. Ingen av oss vill att det ska komma några framtida kriser, men det kan hända. Men det är ändå olyckligt att planen är att inrätta den permanenta krismekanismen utanför EU:s institutioner. Mekanismen bör finnas så nära institutionerna som möjligt, så att de kan övervaka hur den används. Vidare bör eventuella sanktioner tillämpas automatiskt och inte vara resultatet av diskussioner och förhandlingar.
Jag ska säga några ord om vår så kallade utrikespolitik och Libyen.
Situationen i Libyen och i världssamfundet är förvirrad. Det var rätt att fatta beslutet om överflygningsförbud för att skydda civilbefolkningen. EU har också varit inblandad i detta. Nu när markstyrkor har attackerats tycker jag att det finns goda skäl att ifrågasätta om det var därför som överflygningsförbudet infördes. I detta avseende står vi nästan på tröskeln till ett krig.
Derk Jan Eppink
(EN) Herr talman! Martin Schulz sade att den militära insatsen organiserades för snabbt. Den kom tvärtom för sent. Väst väntade för länge. Vi kunde ha isolerat Muammar Gaddafi i Tripoli och tvingat honom att antingen avgå eller bli avsatt. Som det nu var kom vi precis i tid för att förhindra ett massmord i Benghazi.
Och hur gick det till? Frankrike och Storbritannien - två nationalstater - tog ledningen. Jag ber att få gratulera! Tyskland är uppenbarligen ett land med hård valuta och mjuka nävar. Försvarsministern har det mest riskfyllda jobbet i Tyskland. Under tiden går Turkiet emot Nato och USA backar och agerar som en åskådare.
Nu är jag rädd att vi - på samma sätt som på Balkan - inte kan bryta dödläget utan ett engagerat amerikanskt ledarskap - ett ledarskap som EU tyvärr inte kan tillhandahålla. Den ende politiker som kunde hantera Muammar Gaddafi var Ronald Reagan. Reagan hade rätt hela tiden.
Nikolaos Chountis
(EL) Herr talman! För exakt ett år sedan beslutade Europeiska unionens ledare och Greklands premiärminister att Grekland skulle spela rollen som ekonomisk och social försökskanin. Extrema, antisociala åtgärder vidtogs, med förevändningen att de offentliga underskotten och skulderna skulle minskas och konkurrenskraften ökas. Efter detta experiment är statsskulden strax under 150 procent, arbetslösheten 15 procent - 30 procent bland ungdomar - inflationen är nästan 4,4 procent och ekonomin har krympt med 6,6 procent.
Det grekiska experimentet är ett misslyckande, kommissionsledamot Rehn, och ni har tillintetgjort försökskaninen ekonomiskt, socialt och politiskt sett. Europeiska unionens ledare har samma öde i beredskap för andra medlemsstater som tar sin tillflykt till pakten för euron, den europeiska versionen av Greklands memorandum. Vi är emot den här pakten eftersom vi inte vill tillintetgöra arbetstagare, pensionärer och arbetslösa.
Kommissionsledamot Rehn! När Greklands memorandum undertecknades önskade du grekerna bon courage. I konsekvensens namn bör du också önska de europeiska arbetstagarna bon courage på fredag eller lördag.
Hans-Gert Pöttering
(DE) Herr talman, mina damer och herrar! Den amerikanske statsvetaren Samuel Huntington förutspådde en gång en civilisationernas kamp. Om vi hade lyssnat på honom skulle vi själva ha bidragit till denna civilisationernas kamp, eftersom det hade blivit en självuppfyllande profetia. Vi, Europaparlamentet, har alltid arbetat för att få till stånd ett samarbete med arabländerna och människor där. Nu ser vi att folken i arabvärlden kämpar för värden som vi också står för: demokrati, frihet och rättsstatsprincipen. Vem skulle bara för några veckor sedan ha förväntat sig att Arabförbundet skulle be oss, västvärlden och världssamfundet, att stoppa tyrannen i Libyen? Det är en fullständig förvandling av arabvärlden som pågår. Nu får vi inte göra några misstag. Vi får inte bara ge folken i arabländerna stöd i ord, vi måste stödja dem i handling.
I kväll åker jag till Tunisien för Konrad Adenauer-stiftelsens räkning - jag är dess ordförande - och för två och en halv vecka sedan var jag i Kairo. Jag ska upprepa vad Konrad Adenauer, Förbundsrepubliken Tysklands första kansler, sade: ”Vi står på frihetens sida.” Nu måste vi säga till arabfolken: ”Om det är vad ni själva vill så vill vi hjälpa er genom att visa solidaritet och ge råd i demokratifrågor, så att ni kan förbereda val.”
Vi hör med viss bestörtning att ett terrordåd genomfördes i Jerusalem i dag och att många människor skadades. Vi fördömer detta i starkast möjliga termer, vem som än är ansvarig. Men vi säger också att nu måste det bli fred mellan Israel och Palestina. Om frihetens vind blåser genom arabländerna måste vi ta tillfället i akt att mäkla fred mellan Israel och Palestina också, så att Israel kan leva inom säkra gränser och så att det palestinska folket, som förtjänar samma värdighet som israelerna, också kan leva inom säkra gränser. Detta är vår uppgift när denna stora förändring äger rum i arabvärlden: att dra vårt strå till stacken som Europeiska unionen och att göra det på ett enat och beslutsamt sätt.
(Applåder)
Pier Antonio Panzeri
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det har aviserats en del åtgärder, men jag undrar om den europeiska politiken är tillräckligt långtgående. Naturligtvis tar det tid för EU att skapa sig en ledande ställning, särskilt inom utrikespolitiken, men som vi vet uppstår det vissa situationer och tyvärr får vi inte all den tid som vi skulle vilja ha, utan måste agera snabbt och framsynt.
Nu visar det sig att vi fortfarande inte gör så mycket som vi borde i Medelhavsområdet och i synnerhet i Libyen: vi måste fundera lite mer och inse att vi kanske behöver vidta mer kraftfulla åtgärder för att förstå vad som har hänt och sjösätta en samordnad insats i Medelhavsområdet.
Det står klart för alla att om vi ser till Libyen så finns det en betydande skillnad mellan att hela EU vidtar gemensamma åtgärder och att åtgärder bara vidtas av de länder som vill, som läget är för närvarande. Nej, mitt budskap till företrädarna för rådet och kommissionen är att vi inte är där än.
Rådet har inte besvarat vissa frågor och måste nu snabbt göra det. Jag undrar om vi, bortsett från de humanitära insatserna, verkligen vet vad vi ska göra om resolution 1973 inte räcker och om en del länder gör mer än de har mandat för.
För det andra undrar jag vad rådet anser om frågan om operationsledningen: Nato har sagt att det har en teknisk funktion och inte ger någon politisk vägledning. Tror vi att vi kan klara oss på det sättet, utan att försöka skapa en starkare och mer enad roll för EU i stället för att lasta över jobbet på de få som har lust att utföra det?
Slutligen är det, inom ramen för de pågående insatserna och förbindelserna med Arabförbundet och Afrikanska unionen, viktigt att förhindra att våra insatser i slutänden betraktas som någonting negativt, med risk för att skapa osäkerhet och farliga förändringar. Är vi medvetna om det? Kanske inte helt: det finns frågor som inte förtjänar byråkratiska svar, utan lämpliga politiska åtgärder, till att börja med vid morgondagens rådsmöte.
Olle Schmidt
Herr talman! Kritiker mot euron i mitt hemland säger att Grekland och Irland visar att euron inte fungerar. De säger att det är bättre att stå utanför samarbetet. De har fel!
Eurosamarbetet har under sin tioåriga historia skapat stabilitet, låg inflation och faktiskt miljontals nya jobb. Den permanenta krismekanismen kommer att fungera som en allra sista utväg om ett land hamnar i stora ekonomiska problem.
Euron är inte orsaken till krisen som kommissionsledamoten mycket riktigt brukar påpeka. Tvärtom är den gemensamma valutan en viktig del av lösningen, och här kommer poängen också för ett land som Sverige. Jag beklagar därför djupt att det i Sveriges riksdag inte finns en majoritet för att Sverige deltar i europakten. Det minskar mitt lands inflytande. Vill Sverige tillhöra EU:s inre kärna, som den svenska regeringen säger sig vilja, så går det inte att sitta utanför sammanträdesrummen. Danmark, Danmarks regering och folketinget säger ja till euron. Det borde också Sverige kunna göra.
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Det grekiska kommunistpartiet fördömer det nya olagliga imperialistiska kriget som USA, Frankrike, Storbritannien och Nato har startat i Libyen.
Det är skamligt hyckleri att tala om att man ska ge humanitärt stöd. Imperialisternas verkliga mål är oljan, naturgasen och de välståndsproducerande resurserna i Libyen, Nordafrika och regionen i allmänhet. USA:s, Natos och EU:s imperialistiska angrepp ökar de risker som folket i regionen i allmänhet är exponerade för. Den nya pakten och den ekonomiska styrningen för att skapa enhet i euroområdet kommer att föra med sig massarbetslöshet och fattigdom. Den europeiska stödmekanismen är en mekanism för kontrollerad konkurs och säker insolvens för länder, för att värna om plutokratins vinster.
Detta är USA:s fria värld. Detta är Europeiska unionens demokrati och frihet. Det verkliga dilemmat är: kommer det att bli folket eller plutokratin som ställer in betalningarna? Folket ska inte behöva betala för konsekvenserna av imperialistiskt barbari och kapitalismens kris. Folket bör inte dömas till permanent arbetslöshet och fattigdom, och därför uppmanar vi folket att resa sig och bekämpa detta imperialistiska angrepp och kämpa för sina moderna rättigheter och för en alternativ väg till tillväxt som svarar mot gräsrötternas behov, inte monopolens vinstbehov.
Paulo Rangel
(PT) Herr talman! Först och främst vill jag framhålla det värde som Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och i synnerhet portugiserna i PPE-gruppen sätter på det kommande rådsmötet, den lösning som man har kommit fram till - och som uppriktigt sagt är bättre än förväntat - och särskilt det arbete som mina kolleger Elmar Brok och Roberto Gualtieri har gjort med att sammanställa parlamentets betänkande i linje med kommissionens ståndpunkter och göra fonden till någonting som tydligare överensstämmer med unionsmetoden, och komma bort från det som skulle ha varit den mellanstatliga lösningen.
Sedan vill jag säga till alla mina kolleger att det portugisiska socialdemokratiska partiet (PSD), som ingår i PPE-gruppen, är berett att regera efter valet vid en tidpunkt då Portugal genomgår en politisk kris. Dessutom kommer vi att regera efter samma kriterier som gäller för euroområdet, och uppnå alla fastställda mål och dessutom göra det som det portugisiska socialistpartiet (PS) inte har lyckats göra på 13, jag upprepar, 13 år.
Socialistregeringen är ett spektakulärt misslyckande. Allt det som händer i Portugal förutsåg PSD i valrörelsen 2009. Jag deltog i den och vi varnade för att det här skulle hända. Därför står vi nu här och säger att vi ger EU och i synnerhet våra partner i euroområdet fullständiga garantier för att vi kommer att uppfylla alla kriterierna, som kommer att vara krävande och tvinga det portugisiska folket till uppoffringar. Men för en gångs skull kommer vi att ha en trovärdig ledning, till skillnad mot den nuvarande portugisiska regeringen som var tvungen att lägga fram fyra stabilitets- och tillväxtprogram och som hela tiden söker nya lösningar utan att kunna ge marknaderna ett trovärdigt svar, ett svar som gagnar Portugals och Europas intressen.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Edite Estrela
(PT) Herr talman! Jag vill bara fråga Paulo Rangel om han inte tycker att det är barnsligt och oförsiktigt att provocera fram en politisk kris, med tanke på att han säger att nästa portugisiska regering kommer att föreslå samma åtstramningsåtgärder och förbinda sig att sträva mot samma mål som de som har förhandlats fram med Bryssel. Tror han inte att Portugal kommer att få betala ett för högt pris och att det kommer att krävas för stora uppoffringar av det portugisiska folket? Det vill jag veta. Är det inte makthunger som gör att de har den här inställningen?
Paulo Rangel
(PT) Herr talman! Jag ska gärna svara, även om jag inte ville förvandla en debatt i Europaparlamentet till en debatt om portugisisk politik. Om Edite Estrela vill diskutera portugisisk politik finns det en enkel lösning: vi måste hålla val, och om hon ställer upp som kandidat till det portugisiska parlamentet kommer hon att ha möjlighet att, som företrädare för oppositionen, diskutera vilken politik som Portugal ska föra med det portugisiska socialdemokratiska partiet.
Jag ska bara säga att vi inte kan ha en regering som har misslyckats fyra gånger på två år. Det är omöjligt, det är ohållbart och marknaderna tycker inte att det är trovärdigt: det finns inga flera lösningar med det portugisiska socialistpartiet i regeringsställning.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Jag kommer inte att få tillfälle att ställa den här frågan i det portugisiska parlamentet, så jag ställer den till dig direkt: varför stöder inte Portugals ledamöter i Gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) det här förslaget som är så viktigt? Hela euroområdet och Europeiska unionen kan hamna i en kris om besluten fördröjs. Varför stöder ni inte de lösningar som har föreslagits här och nu?
Paulo Rangel
(PT) Herr talman! Det portugisiska socialdemokratiska partiet (PSD) har tagit sitt ansvar och stött alla åtstramningspaketen, till skillnad mot många partier i andra länder i unionen. När regeringen nu har misslyckats så kapitalt - och inte längre har några ursäkter att komma med, den kan inte visa upp ett enda resultat efter två hela år - och marknadssituationen är den den är har PSD inget annat val än att peka på lösningen. Lösningen är nyval, en ny regering, ny trovärdighet för Portugal, liksom för EU och euroområdet.
Simon Busuttil
(MT) Herr talman! För två veckor sedan antog parlamentet en modig politisk resolution, som bland annat krävde inrättandet av ett område med överflygningsförbud över Libyen. För bara en vecka sedan, innan FN:s säkerhetsråd hade antagit den här resolutionen, hade vi en annan sittning där vi kände oss ganska desperata eftersom Benghazi höll på att falla och den revolution som kräver demokrati i Libyen därmed höll på att kollapsa. I torsdags, en dag senare, antogs resolutionen och den började tillämpas för fyra dagar sedan.
Herr talman! Jag tycker att det är viktigt att vi fortsätter att genomföra den här resolutionen och stödja det libyska folket, samtidigt som vi skyddar det mot fler massakrer och hjälper det under övergången till demokrati.
Vi måste också ta itu med två andra frågor. Först och främst måste vi fortsätta att ge omfattande humanitärt stöd till det libyska folket och till libyska flyktingar i främst Tunisien och Egypten. För det andra måste vi förbereda oss för en massiv flyktingström i riktning mot EU-länderna. Det här är trots allt inte bara en fråga för EU:s Medelhavsländer, utan för oss alla.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! I dag uppkallades PPE-gruppens mötesrum officiellt efter en av Europeiska unionens grundare: Alcide de Gasperi. På hans tid var lösningen på krisen en överstatlig strategi där man först tar hänsyn till de gemensamma europeiska intressena. Han var en av de statsmän som kunde utveckla en vision om det tjugoförsta århundradets Europa trots att de var födda på 1800-talet.
För att vända den ekonomiska krisen i dag krävs det ett statsmannaskap som inte är inriktat på nästa val och inte först och främst koncentrerar sig på att rädda enskilda länder, utan som bryr sig om kommande generationer och Europa som helhet. När det gäller Europeiska rådet välkomnar jag den nya texten om stabilitetsmekanismen och reformpaketet för euroområdet.
För det andra hoppas jag att konkurrenskraftspakten kommer att visa sig vara trovärdig och attraktiv också för de länder som inte är medlemmar av euroområdet. Det är viktigt att alla stater gör omfattande nationella insatser för att förbättra vår konkurrenssituation.
För det tredje, när det gäller den inre marknaden, är jag lite orolig för att de ambitiösa målen har beskurits och att de nästan inte får någon verkan. Därför bör vi, samtidigt som vi bestämmer hur vi ska gå vidare, visa politisk vilja och trovärdighet genom att fullborda de fyra friheter som det europeiska samarbetet bygger på, däribland den inre marknaden, och genomföra tjänstedirektivet fullt ut.
Wim van de Camp
(NL) Herr talman! Först och främst vill jag framföra min medkänsla och mina kondoleanser till Japans folk. Jag vet att vi snart ska ha en debatt om Japan, men jag hoppas att rådet också under den kommande tiden kommer att tillmötesgå eventuella framställningar från Japan om specialisthjälp. Vi talar ofta om utvecklingsländer, men här har vi ett katastrofområde i ett avancerat industriland, som kanske fortfarande behöver mer hjälp.
Min andra punkt gäller Libyen. Jag tror inte att de varma ord som har uttalats här i dag, inte ens det som kommissionen säger, kan förändra det faktum att EU inte har någon närvaro i Libyen och att vi för närvarande inte ens kan sätta stopp för krisen i städerna eller Muammar Gadaffis marktruppers framfart.
Jag vill gratulera Frankrikes president till att han i allra sista stund såg till att EU faktiskt kunde göra någonting i samråd med Nato, men folkets lidande är inte över än och det vore klokt av oss att tona ner vår roll i det hela. EU är bättre på att ge hjälp efter än under kriser, som jag har sagt tidigare.
Slutligen ska jag säga någonting om europakten. Jag anser verkligen att vi har gjort viktiga framsteg. José Manuel Barroso har kallat det en milstolpe, men jag tror inte riktigt att vi har nått den än. Under de kommande månaderna måste vi röra oss framåt. Det här är ingenting som kommer att lösas i morgon.
Seán Kelly
(EN) Herr talman! I likhet med José Manuel Barroso ska jag koncentrera mig på den ekonomiska situationen, i synnerhet eftersom mitt land för tillfället tar emot stöd från EU och IMF. Vi har dock en ny regering och nytt hopp i Irland. I sitt allra första anförande sade vår Taoiseach att han vill bygga broar till Europa, att vi ska betala för oss och dra vårt strå till stacken - och det är vi fast beslutna att göra.
Men för att kunna göra det behöver vi särskilt två saker. För det första är den ränta som tas ut fruktansvärt hög och inte hållbar. Vi skulle vilja ha den sänkt med minst 1-2 procentenheter. För det andra behöver vi också fortsatta finansieringsgarantier för våra banker tills de är funktionsdugliga igen. Vi behöver inte några påtryckningar om vår bolagsskatt och vi behöver i synnerhet inte några uppläxningar av människor som Nicolas Sarkozy, som verkar trivas så bra med ett effektiv skatt på 8,2 procent i Frankrike, när vår effektiva skatt i själva verket är 11,9 procent. Han borde kanske ta en titt på bjälken i sitt eget öga innan han vänder blicken till andra sidan av Irländska sjön.
Vilken är motprestationen? Ett: Vi ska införa ett åtstramningspaket, vilket kommer att förarga och plåga våra medborgare. Två: Vi kommer om det behövs att diskutera en skuldpakt, som den som finns i Tyskland sedan 2009. Tre: Vi kommer också att överväga att inrätta ett europeiskt oberoende finanspolitiskt råd. Detta är mycket viktigt, för jag tror inte att det finns någonting som heter ett oberoende nationellt råd.
Så här på José Manuel Barrosos födelsedag ber jag honom och hans kolleger att hjälpa Irland att hjälpa sig självt denna enda gång, så kommer vi inte att komma tillbaka och be er om några räddningsaktioner.
Krzysztof Lisek
(PL) Herr talman! Det är bra att EU:s ledare har ägnat så mycket tid åt det som händer i Libyen och andra länder i Nordafrika de senaste dagarna och veckorna. Jag är säker på att den här insatsen kommer att innebära att vi kan förhindra en massaker på civila, och jag är också säker på att libyerna kommer att avsätta tyrannen själva.
Man kan dock inte förneka att vi också måste tala om interna utmaningar - utmaningar som har att göra med hur EU och dess institutioner fungerar, utmaningar för vårt interna funktionssätt, vår gemensamma utrikespolitik och vår gemensamma säkerhets- och försvarspolitik. De åsiktsskillnader som har kommit i dagen mellan en del av EU:s medlemsstater visar hur långt vi har kvar till det målet om en verkligt gemensam politik i Lissabonfördragets anda.
Det är också en utmaning för hela världssamfundet. Det är bra att vi samarbetar med USA och andra Natomedlemmar, det är bra att vi för en dialog med Arabförbundet och Afrikanska unionen och det är bra att vi för en dialog med Israel. Jag tycker att Hans-Gert Pöttering betonade någonting mycket viktigt, nämligen att det som händer i Nordafrika, i Libyen och Egypten i dag kan få mycket allvarliga konsekvenser och att dessa konsekvenser också kan påverka fredsprocessens framtid. Det bör vi ha i minnet och tänka på.
Vi bör också tänka på dessa länders framtid och på främjandet av demokrati och mänskliga rättigheter och inte bara göra brandkårsutryckningar, och vi bör tänka på andra länder runt Europa där sådana processer - ödesdigra processer - kan sättas i gång.
Michael Gahler
(DE) Herr talman! I sin inbjudan till Europeiska rådets möte säger Herman Van Rompuy att vi ska inleda arbetsmiddagen med en uppdatering om händelserna i Libyen och i våra södra grannländer. Jag hoppas att ingen kommer att sätta i halsen då, utan att vi i stället kan sända ut tydliga budskap - enhetliga budskap - om våra syften till Muammar Gadaffi och Libyens folk, liksom till vår egen allmänhet, som är irriterad över bristen på enighet mot en diktator som klamrar sig fast vid makten.
Det är rätt att sätta upp vissa människor på vår svarta lista och att frysa det statliga libyska oljebolagets tillgångar. Jag hade dock också velat se att EU, inte Nato, hade kommit ihåg sina egna beslut om kapacitet och förmåga och kunnat genomföra vapenembargot med hjälp av medlemsstaternas marina styrkor. De är trots allt våra grannar. Om vi hade gjort det hade vi kunnat undvika påtryckningarna på Turkiet i Nato under den senaste tiden och minskat våra amerikanska allierades bördor.
Nu hoppas jag att man vid planeringen av EU:s humanitära insatser inte bara kommer att koncentrera sig på mottagningen av krigsflyktingar på de egyptiska och tunisiska sidorna av den libyska gränsen, utan att vi aktivt kan tillhandahålla humanitärt stöd i de delar av Libyen som redan har befriats från Muammar Gadaffis makt. Jag anser att det är nödvändigt för att visa regeringen i Tripoli vilka avsikter vi har.
Till kommunistledamoten från Grekland vill jag säga att jag nyss fick bud från Moskva om att Stalin är död. Nya direktiv från politbyrån är på väg, men de har tydligen inte hunnit fram än.
Cristian Dan Preda
(RO) Herr talman! Jag tror att vi alla är överens om det övergripande målet för de pågående insatserna i Libyen: att slutgiltigt sätta stopp för Gadaffiregimens oacceptabla maktmissbruk och våld mot civilbefolkningen.
Jag anser att punkt 8 i FN:s säkerhetsråds resolution 1973 ger en entydig rättslig grund för att med alla medel se till att det överflygningsförbud som har införts för att skydda civilbefolkningen respekteras. Jag vill nämna att Europaparlamentet var en av de första internationella institutionerna som krävde ett sådant förbud, innan resolution 1973 antogs, under det senaste plenarsammanträdet i Strasbourg.
Inför Europeiska rådets möte som inleds i morgon tycker jag att det finns två viktiga faktorer som kan göra att insatserna i Libyen blir framgångsrika. Jag anser att nyckelorden ska vara ”samordning” och ”tydlighet”. Jag talar först och främst om samordning av de humanitära frågorna på EU-nivå i Lissabonfördragets anda. Sedan har vi samordningen med Nato. Jag anser att våra åtgärder ska komplettera Natos. Slutligen är samordningen med Arabförbundet mycket viktig, eftersom ett kontinuerligt stöd från regionen är viktigt för vårt agerande i Libyen.
Till sist måste vi vara tydliga om att vi är beslutna att sätta stopp för våldet mot civila. Huruvida den här situationen får en lycklig utgång beror i stor utsträckning på hur tydligt vårt budskap är.
Ildikó Gáll-Pelcz
(HU) Herr talman, herr minister, kommissionsledamöter! De senaste ekonomiska rapporterna visar att EU är på väg ut ur krisen. Det kommande EU-toppmötet kan förstärka denna process ytterligare. Helgens rådsmöte kan bli ett genombrott i den europeiska politiken och föra upp europeisk solidaritet på en ny nivå. Ett viktigt inslag i det föreslagna åtgärdspaketet är den makroekonomiska samordningscykeln, den europeiska terminen, vars första fas avslutas med den sammanfattande rapport som det ungerska ordförandeskapet lägger fram. Denna rapport är också viktig eftersom den ger oss tillfälle att skissera en ekonomisk bild av ett konkurrenskraftigt EU efter krisen. Dessutom spelade det ungerska ordförandeskapet en viktig roll för antagandet av de övergripande riktlinjerna i paketet med sex lagstiftningsförslag i förra veckan, och tack vare det kan parlamentet börja ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman! Jag gratulerar det ungerska ordförandeskapet till dess arbete under de senaste veckorna. Det är en riktig framgångshistoria. Samtidigt är det emellertid en framgång för Europa. Nu är allt förberett för en slutlig överenskommelse om EU:s nya ekonomisk-politiska ram vid Europeiska rådets möte i slutet av veckan. Med en sådan kan hela den europeiska integrationen gå in i ett nytt skede. Den förnyade ramen för ekonomisk styrning innebär att vårt ansvar, och Europaparlamentets ansvar, är mycket stort, eftersom det vore bra om vi kunde anta dessa sex lagstiftningsförslag vid förstabehandlingen. Hela Europa kan förlora på en fördröjning. Jag gratulerar Elmar Brok och Roberto Gualtieri till dagens betänkande. Jag är tacksam för att rådet har visat flexibilitet, och nu kan Europaparlamentet inte bara ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Pat the Cope Gallagher
(GA) Herr talman! Jag stöder det som den irländska regeringen gör för att få till stånd en räntesänkning inom ramen för EU/IMF-programmet för Irland. Europeiska kommissionen har slagit fast att den är beredd att stödja en räntesänkning, och jag tror att de 27 medlemsstaterna kommer att komma överens om att se över detta.
(EN) Det ligger i både Irlands och Europeiska unionens intresse att se till att vår skuld är hållbar. Det är viktigt att prissättningen inom ramen för EU:s mekanism för finansiellt stöd är rimlig och rättvis.
Det rapporteras från flera håll att en del länder vill ha eftergifter av Irland i utbyte mot sänkt ränta. Det verkar till exempel förekomma påtryckningar om att Irland ska sänka sin bolagsskatt - jag hinner inte gå in på frågan om skillnaderna mellan effektiv skatt och bolagsskatt ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Andrew Henry William Brons
(EN) Herr talman! Europeiska rådet kommer alltså att fatta beslut om att ändra texten om den europeiska stabilitetsmekanismen i fördraget, men enligt uppgift hjälpa länder att hålla sig kvar i euroområdet. Naturligtvis kommer det att misslyckas: inte för att det saknas pengar att kasta efter problemet, utan för att problemet är endemiskt. Det här är en mekanism som försöker få vatten att flyta uppströms!
Det externa värdet på ett lands valuta bör återspegla efterfrågan på, och utbudet av, denna valuta, vilken i sin tur givetvis ska återspegla efterfrågan på dess synliga och osynliga exportprodukter och efterfrågan på dess synliga och osynliga import, samt kapitalrörelserna.
Samma valutakurs kan inte rimligen återspegla de ekonomiska förhållandena i 17 olika länder. Vi behöver ingen mekanism som håller kvar konkursmässiga länder i euroområdet, långt därifrån: vi behöver en mekanism som skyddar dem från det. Också de länder i euroområdet som har haft framgångar får det bättre utanför, med omvärderade valutor.
Petru Constantin Luhan
(RO) Herr talman! Jag tycker att det är viktigt att Europeiska rådet under sina diskussioner den 24-25 mars utformar ett trovärdigt lagstiftningspaket som förstärker den ekonomiska styrningen i EU.
I det avseendet är sammanhållningspolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken prioriterade områden inför förhandlingarna om EU:s nya budget för perioden efter 2013.
Det är viktigt att en stor del av EU:s budget för denna period avsätts för sammanhållningspolitiken, för att se till att EU når sina ambitiösa mål och stöder genomförandet av EU 2020-strategin.
Men sammanhållningspolitiken måste medföra att investeringar blir effektiva, främst med hjälp av en strategisk medelsplanering, en tematisk målkoncentration och förenklade genomföranderegler.
Zigmantas Balčytis
(LT) Herr talman! I dag antog vi ändringen av Lissabonfördraget, som kommer att göra det lättare att införa den permanenta stabilitetsmekanismen för euron. Vi visade solidaritet genom att godta ändringen av fördraget eftersom vi inser att vi befinner oss i en besvärlig ekonomisk och finansiell situation och måste vidta mycket speciella åtgärder för ekonomisk samordning och övervakning. Denna mekanism och garantifonden är bara avsedda för medlemmarna i euroområdet, medan länder som inte ingår i euroområdet blir åsidosatta. Detta innebär en risk för att Europeiska unionen delas och att gemenskapsmetoden slutar tillämpas. Europeiska unionen måste visa större solidaritet, genom att också ge stöd till länder som inte ingår i euroområdet, så att de blir medlemmar i klubben och återfår sin beslutsrätt i EU. Då eliminerar vi denna tillfälliga avvikelse från anslutningsavtalen med EU.
Monika Flašíková Beňová
- (SK) Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag ska ta upp två frågor som har med rådets kommande möte att göra.
Den första är att många av åtgärderna är odemokratiska till sin natur. De nationella parlamentens och Europaparlamentets roller som de enda valda organen kommer att försvagas och de centrala verkställande organens makt förstärkas. De strikta sanktionerna och automatiken i dem begränsar de nationella parlamentens möjligheter att påverka den ekonomiska politiken. Jag är också negativ till att kommissionen utformar en lagstiftning om makroekonomiska indikatorer utan att Europaparlamentet är delaktigt.
För det andra är många av de föreslagna åtgärderna kontraproduktiva. Hur tänker kommissionen återställa den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen? Ni föreslår politiska åtgärder som minskar den inhemska efterfrågan och förlitar er på exporten. Det är nästan säkert att en sådan kombination av åtgärder inte kommer att ta EU ur krisen. I stället för en odemokratisk och restriktiv politik vill jag lägga fram ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Liisa Jaakonsaari
(FI) Herr talman! Dagens dåliga nyhet var att de konservativa portugiserna tillbakavisar det här paketet i hopp om nyval. På så sätt kan hela euroområdet hamna i kris, eftersom en fördröjning just nu kan vara fatal. Marknaderna tittar också på, för att se om Europeiska unionen kan fatta beslut.
Det är mycket viktigt att vi hittar lösningar. Det här kommer att bli ett historiskt beslut, för nu övergår vi från ett urgammalt samordningssystem, där bara ett fåtal vill vara samordnade, till styrning - en splitterny form av europeisk ekonomisk struktur - och det är bra. Tyvärr fläckades hela det här projektets rykte ned av Nicolas Sarkozys och Angela Merkels nyliberala ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Olli Rehn
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Först av allt vill jag tacka ledamöterna för en mycket ansvarstagande diskussion om Europeiska rådets möte nästa vecka. Från kommissionens sida ska jag kommentera ett antal inlägg om Libyen och Japan, innan jag övergår till de ekonomiska frågorna. Som ni vet har inte kommissionen några befogenheter på säkerhets- och försvarsområdet, men vi har samordnat det europeiska svaret på den eskalerande humanitära krisen vid Libyens gränser. Det överflygningsförbud som upprätthålls med militära insatser i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolution 1973 har skapat nya förutsättningar som man måste ta hänsyn till när man tillhandahåller humanitär hjälp till de behövande vid gränserna och inne i Libyen på ett säkert och effektivt sätt. Det har också gett nytt hopp om att oskyldiga civila inte ska behöva sätta livet till.
Händelserna i Japan har visserligen inte några omedelbara följder för EU-medborgarnas hälsa, men det är viktigt att stämma av kärnsäkerhetspolitiken i EU och de beredskapsplaner och säkerhetsåtgärder som finns. Kommissionen använder sig av alla tillgängliga instrument för att övervaka konsekvenserna, också för vår framtida säkerhet. Jag tycker att Japan lär oss att risker kan bli verklighet. Någonting som vi trodde var omöjligt måste vi nu ta hänsyn till i vår planering. En europeisk strategi för en heltäckande bedömning av säkerheten och riskerna vid kärnkraftsverken skulle ge maximal effekt på EU-nivå.
Innan vi drar några slutgiltiga slutsatser måste vi göra en fullständig analys av olyckan i Japan. Bedömningen bör omfatta de viktigaste frågorna, såsom jordbävningssäkerhet och strömförsörjning för att kyla reaktorerna i en nödsituation.
Också i fråga om den ekonomiska politiken visade er debatt hur mycket som står på spel vid Europeiska rådets möte i morgon, och jag är säker på att man kommer att lyssna på era budskap i alla Europas huvudstäder. Det finns fog för att säga att Europeiska unionen kommer att ha utvecklats mycket när mars månad är till ända. Finanskrisen som blev en ekonomisk lågkonjunktur och sedan en utlandsskulds- och bankkris har tvingat EU att söka sig nya vägar, att överväga alla tänkbara alternativ och fatta beslut som får långvariga konsekvenser.
Som ordförande Barroso sade i sitt inledningsanförande kommer vi att klara utmaningen med hjälp av en heltäckande strategi som bygger på EU:s styrkor, värden och institutioner. Det är just sådana utmaningar som vi i dag står inför som Europeiska unionen skapades för: för att vi ska kunna rida ut stormar tillsammans och med gemensamma insatser gå ur kriser starkare än vi var tidigare.
Efter mycket långa samtal under åtskilliga månader finns det nu äntligen förutsättningar för unionens ledare att ge ett heltäckande ekonomipolitiskt svar och förbinda sig att arbeta för detta vid Europeiska rådets möte i morgon. Medlemsstaterna, särskilt de medlemsstater som tillhör euroområdet, strävar alla med stor beslutsamhet efter större budgetkonsolidering och tillväxtfrämjande strukturella reformer. Detta är nu den första och viktigaste hörnstenen för att kunna gå vidare med denna strategi.
För det andra håller både rådet och parlamentet sina löften om att behandla kommissionens lagstiftningspaket om ekonomisk styrning före sommaren. En förstärkt ekonomisk styrning är verkligen en hörnsten i vår heltäckande strategi.
För det tredje kommer den permanenta europeiska stabilitetsmekanismen att vara operativ från och med juni 2013 och ha en effektiv utlåningskapacitet på 500 miljarder euro. I och med det här beslutet kommer vi att ha ett finansiellt stöd som ger tillräcklig begränsningseffekt för att skingra minsta tvivel om vår förmåga att agera också i scenarier med stora påfrestningar.
Kommissionen kommer att ha en central roll när det gäller användningen av mekanismen, och kopplingen mellan mekanismen och EU:s institutioner, däribland förstås Europaparlamentet, kommer att fastställas mycket tydligt och bestämt. I sinom tid kommer vi att lägga fram förslag till en förordning som bygger på artikel 136 i fördraget och klargör villkoren för den här politiken och säkrar förenligheten med EU:s ramverk för landövervakning.
Sist men inte minst måste vi fortsätta att reparera banksektorn, för att trygga kreditgivningen till den reella ekonomin, företagen och hushållen. Nästa omgång stresstest för banker kommer att genomföras under de närmaste månaderna. Resultaten kommer att ligga till grund för den nödvändiga omstruktureringen och eventuella rekapitaliseringen av EU:s banksektor. Innan resultaten offentliggörs måste alla medlemsstaterna anta och presentera de strategier de behöver för att omstrukturera och rekapitalisera sina sårbara institutioner.
Det är verkligen viktigt att inse att de här två problemen måste lösas parallellt. Finanssektorns återhämtning måste påskyndas och bankerna måste omstruktureras och vid behov rekapitaliseras så snart som möjligt. Det är en förutsättning för att vi ska kunna återställa och förstärka förtroendet för den europeiska ekonomin, göra bankerna mer stabila och se till att vi tryggar ekonomisk tillväxt genom tillgång till krediter.
När Europeiska rådet, avslutningsvis, bekräftar att det ställer sig bakom alla dessa delar av vår heltäckande ekonomiska krisstrategi kommer Europeiska unionen att vara väl skickad att vända den ekonomiska utvecklingen i år, 2011. Det betyder inte att allt är bra och än mindre att vi kan luta oss tillbaka. Men det betyder att vi är beredda att ta itu med dagens och morgondagens utmaningar och förhindra framtida kriser.
Enikő Győri
Fru talman, herr kommissionsledamot, ärade ledamöter! Till att börja med tackar jag er för den här debatten. Jag är tacksam för att de flesta av er här i kammaren och dem som yttrade sig i debatten insåg behovet av de sex beståndsdelarna i Europeiska unionens gemensamma svar på den ekonomiska krisen, vilka stats- och regeringscheferna förhoppningsvis kommer att besluta om på torsdag och fredag. Därmed kan vi sätta stopp för krisen och skapa förutsättningar för att kraftigt kunna begränsa uppkomsten av liknande kriser i framtiden. Jag håller verkligen med de talare som sade att det inte var Europeiska unionen själv som var i kris, utan att en del av medlemsstaterna, en stor del, har dragits in i en skuldkris, en skuldspiral. Det är detta som vi måste sätta stopp för. Det har högsta prioritet för oss alla, för alla medlemsstaterna.
Vi lever emellertid i en gemensam union och har en gemensam penningpolitik och en gemensam valuta. Det är det som gör att varje enskild medlemsstats skuldkris är ett gemensamt problem för oss alla. Det är därför vi behöver gemensamma lösningar. Det har startats en intressant debatt som jag tror att vi måste hantera när vi nu inleder också formella förhandlingar om de sex lagstiftningsförslagen för ekonomisk styrning. Den handlar om skillnaden mellan bra och dåliga skulder. Finns det någonting som heter bra skulder? Det är en mycket spännande debatt. Kommissionsledamoten håller med mig, vi diskuterade detta i Europeiska rådet och rådet ställde sig mycket tvivlande till att det finns några bra skulder. Också här var det en ledamot som sade att skulder som ursprungligen är bra i väldigt många fall kan förvandlas till mycket dåliga skulder.
Vi bör fortsätta att diskutera detta, men jag tror att vi måste hitta andra sätt att stimulera ekonomin och få fart på tillväxten än att öka skulderna om vi vill ta oss ur skuldkrisen en gång för alla. Vi bör inte ha en vilja att göra bra investeringar på framtida generationers bekostnad. Därför tycker jag också att det är viktigt att säga att vi, som ordförande Barroso också nämnde, har verktygen: att fortsätta utveckla den inre marknaden, eliminera kvarvarande hinder och genomföra EU 2020-strategin.
Jag ska säga några ord om situationen i Portugal och Irland. Vi är alla medvetna om att detta kommer att diskuteras vid Europeiska rådets möte. När det gäller Portugal vill jag bara påpeka att Portugals planerade åtgärdspaket välkomnades av stats- och regeringscheferna vid EU-toppmötet den 11 mars, och det välkomnades också av ordföranden för Europeiska centralbanken. Så detta var i sig ett positivt budskap till marknaderna. Samtidigt är det mycket viktigt att säga att handlingsplaner inte är värda mer än de delar av dem som har genomförts. Vidare är det mycket viktigt att det finns ett politiskt engagemang och ett otvetydigt stöd för alla åtaganden.
När det gäller Irland vill jag bara nämna att företrädaren för den nya irländska regeringen var mycket samarbetsvillig vid mötet med rådet (allmänna frågor) i måndags och att jag är helt säker på att vi kommer att hitta en lösning på Irlands problem också vid Europeiska rådets möte. Många har ställt gemenskapsmetoden mot den mellanstatliga metoden och antyder att mellanstatligheten var skälet till att Lissabonstrategin misslyckades också. Jag anser att vi har gjort betydande framsteg sedan den 4 februari. Den 4 februari var ett stort antal medlemsstater och många av de ledamöter av Europaparlamentet som jag talade med oroliga för vart vi var på väg och vad som skulle hända med EU om vi lade ut viktiga frågor på entreprenad. Jag anser att situationen har förbättrats en hel del och att vi har gått tillbaka till gemenskapsmetoden. Från allra första början har ordförandeskapets uppgift varit att försöka driva på för att få till stånd en lämplig lösning för dem som vill lägga ut på entreprenad och dem som helt vill stanna kvar inom gemenskapens ram.
Ungerns premiärminister föreslog och krävde redan den 4 februari en skrivning i Europeiska rådets slutsatser om att det som då kallades konkurrenskraftspakten också skulle genomföras i enlighet med fördragen. Det gläder mig mycket att kunna säga att vi verkligen har gått tillbaka till gemenskapsmetoden. Europeiska kommissionen, ett av våra mest gemenskapsinriktade organ, har viktiga uppgifter när det gäller alla delar av vårt heltäckande ekonomiska svar med de sex lagarna, och därför har också Europaparlamentet fått garantier för att det kommer att få tillgång till information. Så vi har kommit en bra bit på väg i rätt riktning. Pakten för euron är också öppen och medlemsstater som min egen kan gå med om de vill. Det är ingen exklusiv klubb.
Slutligen vill jag som ett sista önskemål upprepa att jag hoppas att vi kommer att fortsätta debatten om paketet med de sex lagstiftningsförslagen för ekonomisk styrning i en så konstruktiv anda som möjligt. Vi är inställda på det och jag vill säga att vi har strävat efter att ta hänsyn till de betänkanden från parlamentsledamöterna som var färdiga redan i januari när rådet formulerade sin ståndpunkt.
För att övergå till Libyen och Medelhavet så är krig och instabilitet värsta tänkbara tragedi för de folk som lever i regionen och i Europeiska unionen. Jag tror att jag citerar Mario Mauro, som jag helt håller med. Vi har nu en möjlighet och i uppgift att förvandla den här krisen till en chans att se till att en liknande tragedi aldrig mer inträffar i Medelhavsområdet. Jag tycker att man kan säga, och jag tycker att man ska tala klarspråk, att parlamentet var snabbare med att fatta beslut om det här än rådet. I slutändan kunde koalitionen organisera en insats i sista minuten som sparade väldigt många människors liv i Benghazi.
När det gäller frågan om hur eniga vi är och hur effektiv EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik är ska jag också tala klarspråk. Vi är inte eniga till hundra procent. Däremot har vi under den senaste tiden lyckats komma överens om en hel del avgörande saker. Vid det toppmöte som hölls den 11 mars uttalade stats- och regeringscheferna klart och tydligt att Muammar Gadaffi måste avgå, att vi måste upprätta förbindelser med det nationella övergångsrådet i Benghazi och att de libyska myndigheterna måste uppmanas att släppa in humanitärt bistånd i landet. Redan då beslutade vi att vi måste se över våra förbindelser med våra södra grannskapsländer. En förutsättning för detta var att de inleder ett demokratiskt reformarbete.
Redan då kom vi överens om att vi måste öka det ekonomiska stödet och införa lämpliga villkor, om att handelsförbindelserna måste fördjupas och om att vi måste underlätta sociala förändringar i regionen. Vi måste göra framsteg i fråga om tillgången till marknader, rörlighet och pengar. Sedan upprepade utrikesministrarna, förvaltarna av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, sitt åtagande den 21 mars. Då hade FN:s säkerhetsråd antagit resolution 1973. Vi välkomnade den, liksom besluten vid toppmötet i Paris, som nu måste börja genomföras. Vi var väldigt snabba med att fatta beslut om sanktioner och framhöll vårt åtagande att hjälpa civilbefolkningen.
Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kanske inte fungerar perfekt, men jag tycker att en del mycket viktiga beslut har fattats, om än i sista minuten. Tack så mycket, fru talman.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
Ivo Belet
skriftlig. - (NL) Vårmötet är av avgörande betydelse för alla européer. Då kommer vi att lägga grunden för en stabil euro och en genomgripande förstärkning av det ekonomiska samarbetet i EU. Den pakt för euron som vi nu ska upprätta är lyckligtvis mycket mer balanserad än i de ursprungliga förslagen. Respekten för den sociala samrådsmodellen är central i den här pakten. Det är så det ska vara, för detta är grunden för vår europeiska Rhenlandsmodell.
Nu är det dags att ta nästa viktiga steg, eftersom det europeiska projektet inte bara får vara ett rent finansiellt/monetärt projekt. Det skulle vara förödande i slutänden och leda till att det folkliga stödet för EU vittrar sönder. Så EU behöver mer än någonsin ett tilltalande, nytt, framtidsinriktat projekt som åter igen fyller människor med entusiasm.
Vi behöver inte leta så länge, eftersom förslagen redan ligger på bordet. I synnerhet måste vi inrikta oss på gränsöverskridande investeringar i förnybar energi. Det blir möjligt om vi också öppnar dörren för euroobligationer. Detta skulle förstås vara en vitamininjektion för vår ekonomi, för sysselsättningen och för miljön, och är fullt genomförbart på grundval av kommissionens beräkningar i vägkartan för 2050. Det är bara att sätta i gång.
Zita Gurmai
Rådets möte är verkligen mycket viktigt. I sin offentliga inbjudan skriver ordförande Herman Van Rompuy att ”som en viktig åtgärd inom den nya ram som den europeiska terminen utgör bör vi fastställa riktlinjer för den nationella ekonomiska politiken i syfte att genomföra vår EU 2020-strategi”. Vi bör inte förbigå den punkten på agendan och tycka att den är mindre viktig än det ekonomiska paketet. Alla vet att nyckeln till ekonomisk tillväxt i EU är sysselsättning. EU 2020-strategin har en sysselsättningsgrad på 75 procent för män och kvinnor i åldern 20-64 år som mål. Alla är medvetna om, i teorin, att denna tröskel på 75 procent inte kommer att nås utan att kvinnorna deltar och tar sig in på arbetsmarknaden i stora skaror.
Därför ber jag rådet om två saker inför det kommande mötet. Den första är att vara ambitiös och explicit i fråga om riktlinjer för sysselsättningen, och i synnerhet kvinnors sysselsättning. För det andra ber jag er att bekräfta att ni håller fast vid europeiska mål och riktlinjer som möjliggör ett stort kvinnligt deltagande på arbetsmarknaden, särskilt Barcelonamålen om barnomsorg på dagtid, som vi vet långt ifrån har uppnåtts i EU.
Cãtãlin Sorin Ivan
Jag tycker att det är absolut nödvändigt att investeringarna i utbildning, forskning och innovationer omedelbart görs med stöd av alla medlemsstaterna, så att vi når målen för EU 2020-strategin och kan åstadkomma ekonomisk återhämtning. Som företrädare för EU-medborgarna stöder jag Francesca Balzanis betänkande. Jag håller med om att EU måste ha större finansiella resurser så att vi kan konkurrera på den globala politiska och ekonomiska arenan vid en tidpunkt då de aktuella utmaningarna kräver större konkurrenskraft av de globala aktörerna. Sist men inte minst bör främjandet av sysselsättning vara ett grundläggande mål, för att skapa en stark ekonomi. EU behöver skicklig arbetskraft på alla områden, människor med den sakkunskap som krävs, och högre produktivitet i alla sektorer.
Niki Tzavela
Under de närmaste dagarna kommer Europeiska rådet att finslipa pakten för euron. Det grundläggande målet för pakten är att främja konkurrenskraft som leder till ökad sysselsättning i länderna i euroområdet. För att vi ska nå dessa mål på EU-nivå föreslår jag att fastställandet av land- och havsgränser samt ekonomiska gränser mellan EU:s medlemsstater och kontrollen över dessa integreras med pakten. Det skulle skydda europeiska tillverkare mot förfalskade produkter som importeras från arbetsintensiva länder i öst. Det är inte bara olagligt att importera dessa billigt producerade varor, det hindrar också marknaden från att fungera som den ska, och därmed minskar de europeiska företagens vinster. Detta drar ned tillväxttakten och minskar de europeiska företagens och EU:s konkurrenskraft. Avslutningsvis behöver vi nya incitament för EU-medlemsstaterna att bilda exklusiva ekonomiska zoner. Vi behöver en EU-garanti för hela den europeiska exklusiva ekonomiska zonen som tredjeländer inte kan ifrågasätta.
Angelika Werthmann
skriftlig. - (DE) Det finns ingenting som heter bra eller dålig skuld och de ständiga ökningarna av statsskulderna måste stoppas. Tyvärr har inte rådet lyckats tillämpa stabilitets- och tillväxtpakten fullt ut. Våra medborgare kan dock inte belastas med ännu en strukturell kris. Dagens statsskuldsproblem kan bara lösas genom att man kräver en strikt budgetdisciplin. Medlemsstaternas användning av det påskyndade förfarandet måste tillbakavisas, men som Roberto Gualtieri sade måste vi koncentrera oss på innehållet om vi ska komma med motförslag. Jag skulle välkomna ett initiativ som innebar att de 143 kärnkraftverken i EU omedelbart kopplades bort från nätet och man i stället använde hållbara energikällor. En kort kommentar om de stresstest som ska göras av kärnkraftverken: eftersom de detaljerade säkerhetsarrangemangen vid kärnkraftverken - som man hela tiden framhåller - faller under de enskilda medlemsstaternas befogenheter kan jag inte reservationslöst stödja dessa stresstest på detta tidiga stadium i förhandlingarna. Mot bakgrund av de händelser som utlöstes av en simulerad kris i kärnkraftverket i Tjernobyl 1986 är jag mycket skeptisk till sådana test om de inte utförs av EU eller en jämförbar institution efter en ingående analys av de enskilda reaktorernas skick och vilken belastning de klarar av.
Véronique Mathieu
skriftlig. - (FR) Föredraganden ville lägga till ett stycke om Europeiska unionens decentraliserade myndigheter i kapitlet ”Hållbarhet och ansvarighet - centrala frågor för 2012 års EU-budget”.
Jag håller med om huvudtanken, att myndigheterna tillför EU-politiken ett mervärde på så skilda områden som yrkesutbildning, miljö, inre säkerhet och järnvägstransporter. Men jag delar också uppfattningen att byråsystemet kan förbättras i fråga om budgetmässig hållbarhet och ansvarstagande.
Myndigheternas uppgifter och befogenheter överlappar ibland varandra och en del av dem har höga driftskostnader till följd av de begränsningar som våra finansiella och budgetmässiga regler medför. Således kan de decentraliserade myndigheternas kostnader rationaliseras genom ett system med gemensamma tjänster för till exempel hjälp med budgetprocessen, upphandlingsförfaranden och juridisk rådgivning.
Avslutningsvis försökte parlamentet under det senaste ansvarsfrihetsförfarandet också framhålla att kommissionens och parlamentets kontroll över de decentraliserade myndighetena måste förstärkas, som erfarenheterna visar.
Marian-Jean Marinescu
EU måste dra lärdom av kärnkraftsolyckorna i Japan och garantera kärnkraftssäkerhet på hela kontinenten. Det är fortfarande medlemsstaterna som beslutar om energimixen. Kärnkraftssäkerheten behandlas dock i EU-rätten, vilken måste ses över, med hänsyn tagen till de test av kärnkraftverkens säkerhet som kommissionen nyligen föreslog ska genomföras. Vi får inte glömma att EU är oerhört beroende av importerad energi och att medlemsstaterna måste hitta lösningar som inbegriper deras egna energikällor. EU behöver en gemensam energipolitik, och den måste bygga på en idealisk balans mellan förnybar energi, ny teknik för konventionella energiresurser och behovet av att producera kärnkraft på ett säkert sätt. När det gäller Libyen måste rådet skapa ett nytt europeiskt partnerskap med de södra grannskapsländerna. Detta partnerskap bör inbegripa ett nära politiskt samarbete som innebär en övergång till demokrati i de här länderna. Vidare måste Europeiska kommissionen så snart som möjligt lägga fram en plan för hur migrantströmmarna ska hanteras, med hänsyn tagen till solidariteten mellan medlemsstaterna och en förstärkning av Frontex tekniska och operativa kapacitet. Denna plan får dock inte innebära att EU förlorar det östra partnerskapet ur sikte.
Czesław Adam Siekierski
Vi har just antagit ändringar av fördraget som kommer att möjliggöra införandet av en permanent stabilitetsmekanism för euroområdet. Vi har gjort stora framsteg med att klart uttrycka vårt stöd för gemenskapsmetoden som den huvudsakliga samarbetsformen inom ramen för mekanismen. Europeiska kommissionens centrala roll i utvärderingen av medlemsstaternas ekonomiska situation bådar gott för det framtida samarbetet, eftersom detta skyddar processen mot den instabilitet som skulle hota om vi valde den mellanstatliga metoden. Vi får hoppas att fördragsändringen kommer att ratificeras av medlemsstaterna när Europeiska rådet har godkänt den, så att den permanenta mekanismen kan införas som planerat. Att stabilitetsmekanismen införlivas med fördraget är bara en av de åtgärder som har vidtagits för att öka euroområdets konkurrenskraft på sista tiden. Vid mötet i morgon kommer rådet också att godkänna pakten för euron, som antogs vid mötet med medlemsstaterna i euroområdet den 17 mars. Jag är säker på att stats- och regeringscheferna kommer att nå en överenskommelse och att det här systemet kommer att träda i kraft, så att vi kan fördjupa det ekonomiska samarbetet på områden som sysselsättning och offentliga finanser. Det är bra att pakten har öppnats för alla medlemsstater som vill vara med, trots den rädsla som inledningsvis fanns bland de medlemsstater som inte tillhör euroområdet. Det garanterar, åtminstone i viss utsträckning, att mekanismen inte leder till ett EU med två hastigheter.
João Ferreira
Det här mötet med Europeiska rådet äger rum i ett speciellt sammanhang för Portugal. Landets ekonomiska och sociala kris har nått aldrig tidigare skådade nivåer till följd av den väg som EU:s medlemmar har valt och de åtgärder som de har dikterat och som har vidtagits på nationell nivå: åtstramningspolitiken har utökats, exploateringen av arbetstagarna har ökat och nya antisociala åtgärder som förvärrar ojämlikheten, ökar arbetslösheten, otryggheten på arbetsmarknaden, fattigdomen och den sociala utslagningen har införts. I det sammanhanget lägger regeringen, efter påtryckningar och påhejad av EU, fram ytterligare ett paket med åtstramningsåtgärder - det fjärde.
De styrande EU-krafternas avsikt är klar: att tvinga in de mer ekonomiskt bräckliga länderna i ännu en nyliberal snara, angripa deras suveränitet, med de villkor för tillämpningen av den europeiska stabilitetsmekanismen som ska införas. Allt detta med förevändningen att bibehålla de privilegier som de stora ekonomiska och finansiella intressegrupperna har - särskilt i de styrande länderna - och som ett antal EU-instrument bidrar till, såsom stabilitets- och tillväxtpakten, Ekonomiska och monetära unionen och euron. I detta läge gav de kämpande portugisiska arbetstagarna det svar de måste ge på detta i en stor nationell demonstration i Portugal i lördags.
