EU:s nya handlingsplan för Afghanistan och Pakistan (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om EU:s nya handlingsplan för Afghanistan och Pakistan.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Fru talman! De problem som Afghanistan och Pakistan står inför angår naturligtvis hela världen. Våldsam extremism sprider sig utanför regionen. Narkotika som odlas och produceras i Afghanistan finner sin väg till Europas gator. Bakom vårt engagemang ligger i första hand det nödvändiga i att förhindra att Afghanistan och Pakistan blir säkra tillflyktsorter för terroristverksamhet och brottslig verksamhet. Samtidigt vill vi förstås bidra till att skapa ett bättre land att leva i för de människor som bor i Afghanistan och Pakistan.
Mycket uppmärksamhet ägnas åt Afghanistan. Många av våra länder har trupper och ett betydande civilt engagemang i landet. Att vända utvecklingen i Afghanistan är en mycket stor utmaning. Även Pakistan står inför svåra utmaningar. Det kommer inte att bli någon lösning på konflikten i Afghanistan om vi inte också griper oss an situationen i Pakistan, och vice versa.
Det krävs ett helhetsgrepp. Vi måste alla göra mer och bättre. Rådet uppmanade i juni rådssekretariatet och kommissionen att ta fram konkreta rekommendationer och politiska prioriteringar för att stärka och förbättra vårt engagemang i regionen. Resultatet blev EU:s handlingsplan för ett stärkt EU-agerande i Afghanistan och Pakistan. Den antogs i oktober. Jag tror att denna handlingsplan är ett bra verktyg. Den grundläggande strategin finns redan på plats. Genom handlingsplanen anpassas de instrument som vi använder oss av till våra politiska prioriteringar.
Planen bygger på vårt nuvarande engagemang och anger en rad prioriteringar. Det är områden där vi tror att EU-åtgärder kan bli mest effektiva. Vi stärker därmed vårt engagemang och ger en enhetlig reaktion på de utmaningar som Afghanistan och Pakistan står inför. Vi sänder också ett budskap till regionen om att vi är uthålliga. Det finns ett regionalt perspektiv som är viktigt, och det är därför handlingsplanen lägger stor tyngd vid just regionalt samarbete.
Afghanistan går in i en avgörande period nu. Vi behöver inte prata mer om valprocessen. Den ligger bakom oss. Den var bristfällig och vi hoppas att den inte upprepas. Jag tror att det också är det afghanska folkets uppfattning. EU är berett att stödja det arbete som nu återstår, bland annat med rekommendationerna från EU:s valövervakningsgrupp som grund. En ny regering finns förhoppningsvis snart på plats. Det utgör ett tillfälle att enas om en ny dagordning och en ny överenskommelse mellan den afghanska regeringen och det internationella samfundet. President Karzais installationstal var ett välkommet löfte om en sådan nystart. Den konferens som snart äger rum i London kommer förhoppningsvis att innebära att det skapas ett momentum.
EU förväntar sig ett kraftfullt engagemang och ett ledarskap från president Karzai och hans regering. Fem år utan förändringar är inget alternativ. Nu måste fokus läggas på att se till att den afghanska staten gradvis tar över ansvaret och att det internationella samfundet intar en stödjande roll. Med detta menar jag inte ett tillbakadragande. Nästa år kommer det att finnas betydligt fler internationella styrkor i Afghanistan. USA skickar ytterligare en styrka på 30 000 personer, utöver den på 68 000 som redan finns i landet. Andra Natoländer och allierade har utlovat en extra styrka på minst 7 000 personer utöver de 38 000 som redan finns på plats.
Detta militära engagemang måste matchas av civila insatser. Det blir inget hållbart militärt tillbakadragande från Afghanistan om det inte finns en civil ram för stabilitet. Effektiva statliga institutioner, bättre styrelseformer, tillgång till grundläggande välfärd, rättvisa och en fungerande rättsstat är minst lika viktigt som den mer hårda säkerheten. Ingen ifrågasätter detta. Säkerhet, goda styrelseformer och utveckling måste gå hand i hand. Vi engagerar oss långsiktigt för Afghanistan. Men det afghanska folket måste se till att det är deras egen regering, inte internationella organisationer, som åstadkommer en förbättring av levnadsförhållandena. Det är det enda sättet för befolkningen att återfå förtroendet för sina ledare. Det internationella samfundet finns där. Vi kommer att behöva göra mer och bättre. Vi måste stödja den process som pågår, den afghaniseringsprocess som är så nödvändig för landet.
Det här är kärnan i vår handlingsplan. Vi förstärker våra insatser från EU för att förbättra den afghanska kapaciteten och samarbetar med regeringen för att främja effektiva statliga institutioner, som kan ställas till ansvar. Det gäller på lokal och regional nivå. Vi lägger stor vikt vid rättsstatsprincipen, goda styrelseformer, kamp mot korruption och förbättrad situation för de mänskliga rättigheterna. Dessutom är jordbruk och landsbygdsutveckling en viktig europeisk prioritering. Att levnadsstandarden förbättras för den stora majoriteten av afghaner som lever på landsbygden är mycket viktigt. Vi är också beredda att stödja en afghanskledd återanpassningsprocess av upprorsmakare. De som tidigare deltagit i strider måste erbjudas alternativ. Givetvis kommer också stöd till valsystemet att stå högt på dagordningen.
Jag vill också säga några ord Pakistan. Landet har genomgått viktiga förändringar de senaste åren. I och med de valen 2008 återinfördes demokrati och civilt styre. Övergången till demokrati har varit imponerande. Men den är skör och instabil. Samtidigt har de pakistanska talibanerna blivit ett verkligt hot mot fred och stabilitet i landet. Knappt en vecka passerar utan att media rapporterar om ytterligare självmordsattacker. Under den senaste veckan har mer än 400 personer dödats vid attacker som genomförts av militanta grupper.
EU vill hjälpa till att stödja de civila institutionerna i Pakistan. Särskilt viktigt är det att följa upp de rekommendationer som lämnades av Michael Gahler, vår valobservatör 2008. Det ger den grundläggande ramen för framtida demokrati, valreformer och institutionsuppbyggnad. Den pakistanska regeringen vet att detta måste göras. De måste meddela oss på vilka områden de vill samarbeta. EU kommer att utveckla det strategiska partnerskap med Pakistan som är ett resultat av ett framgångsrikt särskilt toppmöte i juni 2009. Vi vill stärka demokratin och uppnå stabilitet. Därför arbetar vi med rättsstaten, kampen mot terrorism och handel. Ett centralt inslag är förstås en fungerande regering som tar ansvar för sitt folk och visar det ledarskap som krävs för att föra landet framåt.
I partnerskap med Pakistans regering kommer EU att stödja förstärkningen av de demokratiska institutionerna och strukturerna. Det sker även genom ekonomisk utveckling och handel. Vi välkomnar att Pakistan tar ett större ansvar för sin egen säkerhet. Vi förväntar oss också att landet tillämpar samma inställning gentemot alla former av terrorism, inklusive de upprorsmakare som använder sig av pakistanskt territorium för attacker inne i Afghanistan. Regeringens arbete mot Pakistans talibaner är positivt. Samtidigt måste civila skyddas och folkrätten följas. Regeringen bör också vara uppmärksam på behovet av humanitärt stöd och återuppbyggnad i berörda områden.
Vi måste ta ytterligare steg i våra insatser i Afghanistan och Pakistan. Redan i dag tar EU ett kraftfullt engagemang i utmaningarna i regionen, och detta kommer att fortsätta. Mycket har uppnåtts i båda länderna. Både genom Afghanistans och Pakistans ansträngningar och genom det internationella samfundet. Strategier och dokument i sig kommer inte att förbättra situationen utan nu är det dags att omsätta det här till verklig handling tillsammans med våra partners i Afghanistan och Pakistan.
Catherine Ashton
Låt mig börja med Afghanistan. Vi befinner oss just nu vid en viktig punkt i våra förbindelser. Vårt framtida stöd måste bidra till att bygga upp en regering som är lyhörd för det afghanska folkets behov och intressen. Eftersom situationen är instabil behöver vi både arbeta med och påverka situationen på plats. Det är vad de internationella konferenserna, som inleds med en konferens i London nästa månad, handlar om.
Vi är redo att satsa ytterligare resurser. Kommissionen ökar sitt utvecklingsbistånd med en tredjedel till 200 miljoner euro. Vi behöver dessa extra resurser för att upprepa framgångarna, som t.ex. utvidgningen av systemet för primär hälsovård till att omfatta 80 procent av afghanerna - däribland en mycket bättre behandling av kvinnor och flickor - och den senaste framgången med att avlägsna vallmon från provinserna. Våra medlemsstater har också åtagit sig att hjälpa till att förstärka vårt program för utbildning av poliser.
Men allt detta är bara en början. Vi måste kunna tillhandahålla detta som en del av ett konsekvent EU-stöd inom ramen för ett samordnat internationellt svar. Detta svar måste innebära att afghaner arbetar tillsammans med - och i centrum av - FN.
Den handlingsplan som rådet enades om i oktober ger oss möjligheten att göra detta. Tillsammans med Förenta staternas insatser och Natos säkerhetsoperationer sänder den ett tydligt budskap till regionen och det internationella samfundet om vårt åtagande. Handlingsplanen sammanfaller också, givetvis, med de prioriteringar som fastställts av president Hamid Karzai, särskilt på området för förbättrat styre och korruptionsbekämpning.
I planen bekräftas att vi kommer att fortsätta prioritera nyckelsektorer såsom rättssäkerhet och jordbruk i våra insatser.
Vi håller redan på att hjälpa regeringen med att förbättra kunskapen hos administratörerna i Kabul. Vi kommer nu att börja sprida dessa kunskaper inom alla provinser för att hjälpa det afghanska folket att sköta sina egna affärer och se till att regeringen tillhandahåller dem tjänster.
Planen sänder ett budskap om att vi kommer att stödja integreringen av de upprorsmän som är redo att godta president Hamid Karzais uppmaning om att samarbeta med hans regering.
EU:s valobservatörsgrupp kommer också att lägga fram sin rapport i Kabul i dag, och jag skulle vilja ge mitt erkännande åt Thijs Berman och hans arbetslag för att ha utfört ett gott arbete under extremt svåra förhållanden. Vi kommer att säkerställa en uppföljning, eftersom det är uppenbart att regeringens och det politiska systemets trovärdighet grundar sig på en större genomgång av valsystemet.
När det slutligen gäller Afghanistan, och kanske viktigast av allt, håller vi på att rationalisera vår organisation på plats. Medlemsstaterna kommer att anpassa politiken till resurserna för att stödja den, och jag hoppas att EU:s särskilda representant och chefen för EU:s delegation kan slås samman till en gemensam tjänst snarast möjligt. Det skulle hjälpa oss att utarbeta en konsekvent strategi som kan tjäna som modell på annat håll.
När det gäller Pakistan är vårt dominerande intresse att landet ska bli en stabil demokrati fri från terror, och att landet ska kunna förena sig med sina grannländer för att försvara sig mot gemensamma hot.
I handlingsplanen understryker man detta, och utvidgar de befintliga åtaganden som gjordes vid toppmötet mellan EU och Pakistan i juni, däribland humanitärt bistånd, återuppbyggnadsstöd, stöd till polis och rättsväsende, stöd för att stärka demokratiska institutioner, det civila samhället och för att förbättra de mänskliga rättigheterna, samt överenskommelser om handel och socioekonomisk utveckling. Vi kommer att fortsätta att stödja genomförandet av rekommendationerna från 2008 års valobservationsdelegation.
Handlingsplanen backas upp av betydande ekonomiska resurser motsvarande knappt 500 miljoner euro från kommissionen fram till 2013, plus ett lån på 100 miljoner euro för förnybar energi från Europeiska investeringsbanken, samt åtaganden om att fördjupa våra handelsförbindelser och politiska förbindelser. I handlingsplanen anges också en ökad dialog om alla dessa frågor, och ett andra toppmöte kommer att äga rum nästa år inom ramen för det spanska ordförandeskapet.
I handlingsplanen klargörs att EU kommer att använda sin expertis om regional integration för att hjälpa Afghanistan, Pakistan och deras grannländer för att sätta fart på de ekonomiska förbindelserna, i synnerhet med Indien. Vi kommer inte att nå någon lösning över en natt på det nuvarande spända förhållandet, men vi måste börja övervinna misstron. De potentiella fördelarna med denna typ av regionalt samarbete när det gäller handel och investeringar skulle förkrympa allt det vi kan göra som EU.
Sammanfattningsvis är genomförandet av planen för Afghanistan och Pakistan centralt för våra framtida insatser i dessa länder. Den är ett gemensamt försök mellan medlemsstaterna och EU:s institutioner, och den första i sitt slag. Om den lyckas kan den bidra till att forma ett internationellt civilt bemötande av kriser som hittills huvudsakligen har definierats i militära termer.
Handlingsplanen innebär ett stort åtagande, inte bara för Afghanistan och Pakistan, men också för Syd- och Centralasien som helhet. Vi behöver emellertid mer än idéer för att kunna åstadkomma förändring. Vi behöver rätt personer och rätt kunskaper, och dessa personer behöver säkerhet för att kunna arbeta. Regeringarna i värdländerna måste göra mer kraftfulla politiska åtaganden, och det måste finnas en större sammanhållning mellan donatorer, däribland internt mellan medlemsstaterna.
Sydasien står dagligen inför extremism, vare sig det är på slagfältet i Helmand eller på gatorna i Peshawar, Lahore och Rawalpindi. Vi kommer inte att bekämpa detta enbart med hjälp av militära insatser utan genom att hjälpa till att bygga upp en säker och trygg miljö, som är fri från de spänningar och den ojämlikhet som föder extremism.
EU har mycket att erbjuda av vår egen erfarenhet. Handlingsplanen ger oss möjlighet att använda denna erfarenhet till att hjälpa andra, och jag hoppas att parlamentet kommer att stödja den.
Ioannis Kasoulides
Fru talman! Målet i Afghanistan var att bekämpa talibanerna, som erbjudit en säker tillflyktsort för al-Qaida. Afghanistan är inte längre en säker tillflyktsort, men talibanernas upproriskhet har inte besegrats. Det har nämligen bevisats att en seger inte kan uppnås genom enbart militära medel och att en övertro på militär makt genom att döda upprorsmän varit kontraproduktivt.
En strategisk omsvängning har skett för att skydda befolkningen, bygga upp den afghanska säkerhetsstyrkan, underlätta ett gott styrelseskick på central, och i synnerhet lokal, nivå samt för att främja utveckling. I detta sammanhang krävs främjande av en afghanledd försoningsprocess för dessa grupper av talibaner som hamnat på fel sida till följd av särskilda omständigheter.
I EU:s handlingsplan bemöter man alla dessa utmaningar, och EU kan spela en viktig roll på icke-militära områden. Jag hade emellertid förväntat mig en större betoning på narkotikafrågan, som ni nämnde herr minister, och tuffare varningsord när det gäller korruption och dåligt styrelseskick.
När det gäller Pakistan instämmer jag i handlingsplanen. Båda fallen är inbördes förbundna, och framgång på den ena sidan kräver också framgång på den andra. Pakistan borde ha möjlighet att vederbörligt bekämpa tillströmningen av upprorsmän från Afghanistan. Slutligen krävs diplomati för att undvika att den externa misstron mellan Indien och Pakistan blir ett hinder för en övergripande framgång.
Roberto Gualtieri
Fru talman, herr minister, höga representant, mina damer och herrar! Genom denna debatt försöker Europaparlamentet bidra till diskussionen om EU:s roll i en region som är avgörande för hela världens säkerhet och stabilitet.
Den nya militärstrategi som president Barack Obama tillkännagett, och som ännu tydligare fastställts i de efterföljande uttalanden som gjorts av Isaf-ländernas utrikesministrar, innebär att huvudmålet för de nya trupper som sänds är att skydda befolkningen och förstärka säkerhetsstyrkornas och de afghanska institutionernas kapacitet. Denna välkomna omställning innebär att man beaktat det meningslösa - och jag skulle gå så långt som att säga det kontraproduktiva - med en konventionell militär insats, där man enbart försöker undertrycka den talibanska gerillaverksamheten.
För att se till att denna nya ordning är produktiv, och leder till en övergång till ett säkert, välmående, stabilt och således självförsörjande Afghanistan, är det emellertid uppenbart att den militära dimensionen av det internationella samfundets ingripande måste åtföljas av ett större åtagande på det civila och politiska området. Vi bör dels främja ekonomisk utveckling och stärka institutioner, styrelseskick och rättssäkerhet, och dels underlätta processen för en intern försoning och hjälpa till att stabilisera situationen i Pakistan.
Det är här EU har sin uppgift och roll. EU har engagerat sig väsentligt för regionen under ganska lång tid, däribland genom att bevilja 1 miljard euro per år till Afghanistan, 300 miljoner euro till Pakistan, samt genom Eupols uppdrag, som utför ett ovärderligt arbete trots problem med personal, det internationella observationsuppdraget och också, givetvis, enskilda staters deltagande i Isaf-uppdraget.
EU:s förmåga att bidra till en väsentlig skillnad i regionen verkar ändå ojämförligt låg, mot bakgrund av de belopp av mänskliga och ekonomiska resurser som har satsats. Av denna anledning behöver vi förstärka vårt åtagande, det vill säga EU:s ledarskap, och göra det mer enhetligt och effektivt ur ett civilstrategiskt och politiskt perspektiv. I detta hänseende utgör handlingsplanen ett viktigt steg framåt. Gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater i Europaparlamentet stöder den och begär att den ska genomföras noggrant.
Samtidigt undrar vi huruvida de målsättningar som fastställts i planen också kräver att man utstakar särskilda åtgärder och överväger att utvidga målen och förstärka redskapen för GSFP/Eupols uppdrag. Europaparlamentet är redo att erbjuda sitt stöd till EU:s insatser på alla dessa fronter.
Pino Arlacchi
Fru talman! Vi är här för att diskutera EU:s handlingsplan för Afghanistan och Pakistan. Parlamentets utskott för utrikesfrågor har gett mig möjligheten att vara föredragande för en ny strategi för Afghanistan.
Vi behöver en ny strategi - eller kanske behöver vi bara en strategi, oavsett vilken - på den civila sidan, för hittills har EU:s insatser i det landet inte varit tillräckligt enhetliga och de tycks ha haft mycket begränsade effekter. Jag delar tyvärr inte ert inledande uttalande om Afghanistan, fru Ashton, eftersom det är alltför allmänt, byråkratiskt och saknar tydlig inriktning - liksom den nuvarande handlingsplanen. Jag anser att parlamentet bör bidra till att stärka strategin och göra den mer enhetlig.
Jag håller på att samla in all nödvändig information. För det första vill jag påpeka att det har visat sig vara mycket svårt att få tag på de mest grundläggande uppgifterna om hur mycket EU har spenderat i Afghanistan sedan ockupationen 2001, vad EU:s stöd har gått till och hur mycket av detta som kan redovisas. Vi vet att nästan 1 miljard euro spenderas årligen, vilket är ett mycket högt belopp. Afghanistans BNP är endast 6,9 miljarder euro. Vårt civila bistånd uppgår således till mer än 20 procent av Afghanistans årliga BNP, en summa som har möjlighet att vända landets händelseutveckling om den används korrekt.
För det andra kommer jag att inleda mitt försök att utarbeta en ny strategi för Afghanistan med att fastställa vad som har varit, och vad som borde vara, EU:s intressen i området. Jag kommer att inrikta en del av mitt betänkande på avskaffandet av opiumvallmo genom den alternativa utvecklingsstrategin.
Jean Lambert
Fru talman! Jag anser att det finns vissa saker som bör välkomnas i denna handlingsplan, men som några kolleger alldeles riktigt påpekat finns ett antal frågor som inte har besvarats.
Jag anser att när vi undersöker detta så är det alltid utifrån ett perspektiv där vi har våra problem för ögonen. Ibland tenderar vi att underskatta den dagliga verklighet som råder för människor i såväl Afghanistan som Pakistan, och som innebär ett stort antal döda, riktade mord mot hazarabefolkningen i delar av Pakistan, attacker mot flickskolor, polisväsende och många, många fler.
Den afghanska polisen beskrevs nyligen som utgörande i grund och botten kanonmat för talibanerna. Jag tror att många av oss fortfarande undrar vad vi i själva verket trodde oss kunna uppnå genom att gå in i landet. När det gäller den internationella reaktionen gläds jag över att höra kommissionsledamoten tala om att sätta fart på samarbetet, och i synnerhet med hänvisning till Indien. Den regionala strategin är viktig, och jag ser fram emot att höra hur vi kommer att hantera de olika områdena där förhållandena är spända, som t.ex. Kashmir, som den afghanska ambassadören häromdagen beskrev som ett verkligt problem för allt det som människor försöker göra i regionen.
Särskilt i Pakistan behöver vi också undersöka vad slags effektivt stöd vi erbjuder när det gäller landets tusentals internflyktingar, och lära av vårt bristande engagemang för de som tidigare tvångsförflyttats till Pakistans och Afghanistans gränser att ett vakuum kommer att fyllas. Därför måste vi också fästa uppmärksamhet vid utbildning, och fylla behoven hos den befolkning som också ser till dessa internflyktingar.
Charles Tannock
Fru talman! Vi har inte råd att låta Nato-Isafs militära uppdrag i Afghanistan misslyckas. Med tillräcklig politisk vilja, rätt militär utrustning och ett större antal soldater på marken från samtliga medlemsstater kan Nato besegra talibanerna, och detta måste också givetvis knytas till en kampanj för att vinna folkets ”själ och hjärta”. Men i grannlandet Pakistan håller en slumrande katastrof på att utvecklas - en kärnvapenstat som plågas av islamistisk radikalisering, korruption och ett svagt ledarskap, som vi ändå är tvungna att hjälpa av strategiska skäl.
Till exempel har inslag i den pakistanska underrättelsetjänsten länge misstänkts för att ge sitt tysta medgivande till de afghanska talibanerna, även om man numera motvilligt börjar inse de nationella farorna med en sådan hållning. Det hot som Pakistan utgör - i synnerhet som tillflyktsort för terrorister - gentemot Indien, till följd av Kashmirkonflikten, utgör också ett allvarligt hot mot hela regionen.
Om Pakistan ska fortsätta att få militärt stöd från EU:s länder för att motverka uppror från terroristiska jihad-anhängare, samt ekonomiskt stöd, måste landet ge orubbliga garantier för att stödet inte kommer att dirigeras om för att stärka landets konventionella styrkor på gränsen mot Indien.
Instabiliteten i Pakistan och Afghanistan kontrasterar slutligen starkt mot stabiliteten och återhållsamheten hos vår demokratiska allierade och partner Indien, som förtjänar EU:s fullständiga stöd.
Willy Meyer
Fru talman, fru nominerade vice ordförande! Min grupp har aldrig stött den strategi som Förenta staternas tidigare president George Bush intog i förhållande till Afghanistan. Vi stödde den aldrig, och tiden har visat att vi haft rätt.
Afghanistan har för närvarande en korrupt, illegitim regering. I landet finns oskyldiga offer och situationen för kvinnor har inte förändrats över huvud taget. Det skulle därför ha varit logiskt att byta strategi, och vi beklagar att president Barack Obama har valt en militär lösning och att han avser att placera ut ytterligare 30 000 soldater. Jag anser inte att EU bör följa denna handlingslinje, för det finns en verklig risk med att skapa ett nytt Vietnam på 2000-talet i Afghanistan.
I Afghanistan har historien visat att det inte finns någon militär lösning. Samarbetet måste i stället öka, och alla insatser för att nå en diplomatisk lösning bör utökas. I själva konfliktzonen, och i geostrategiska ordalag, bör vi välja respekten för internationell rätt genom en intern lösning i Afghanistan.
Nicole Sinclaire
Fru talman! För några veckor sedan hade jag nöjet att få träffa några brittiska soldater som återvänt från Afghanistan, och jag fick gång på gång höra samma historia om att de varit mycket dåligt utrustade. Ändå betalar Storbritannien 45 miljoner pund sterling per dag till denna korrupta institution. En del av pengarna skulle spenderas bättre på att utrusta våra styrkor i Afghanistan, styrkor som i själva verket utbildar den afghanska polisstyrkan osv.
Det är alldeles riktigt, som några av er har nämnt, att detta är ett viktigt område i världen, och ett viktigt område där vi behöver nå framsteg.
Mitt problem är den bristande erfarenheten hos vår höga representant för utrikesfrågor, Cathy ”vältra-över-ansvaret” Ashton, som utan tvivel har fler än ett par rubel i kassan. Vi behöver någon med mer erfarenhet. Hon har inte någon erfarenhet från något utrikesdepartement, hon har inte varit utrikesminister och jag tror inte ens att hon har haft ett deltidsarbete på någon resebyrå. Snälla ni! Detta är ett finkänsligt uppdrag, ett arbete där man behöver förändra förhållandena till det bättre, och hon har helt enkelt inte tillräckligt med erfarenhet.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru talman! Vid första anblicken tycks rådets slutsatser om Afghanistan utgöra en välkommen kontrast till den stridslystna hållningen hos Förenta staterna och Storbritannien. När man undersöker dem närmare är det i själva verket en blandning av naivitet och delaktighet i deras metoder. Rådet är alltigenom naivt när det försöker plantera den västerländska demokratins känsliga blomma i det afghanska stamsystemets ogästvänliga jord. Den vertikala uppdelningen i samhället, och stamlojalitetens dominerande ställning över personligt omdöme skulle göra detta omöjligt. Rådet vill avlägsna korruptionen, men man förstår helt enkelt inte att en byråkratisk modell för objektivt omdöme och objektiva beslut över ekonomi och resurser inte har en chans att respekteras. Detta beror inte på att afghaner är medfött oärliga utan på att man i det afghanska stamsamhället anser att det är en självklar dygd att var och en ska se om sin egen familj och stam.
Rådet vill motverka framställningen av opiumvallmo. Att avlägsna talibanerna från regeringen var emellertid inte det bästa sättet för att minska denna produktion. Den talibanska regeringen minskade produktionen med 90 procent, men alltsedan invasionen av Afghanistan är landet återigen världens ledande opiumproducent. I rapporten anges att ”osäkerheten i Afghanistan kan inte åtgärdas med enbart militära medel”. Detta kan bara betyda att militära insatser har en legitim funktion att fylla. Jag anser att det inte är så. Vi har haft tre misslyckade krig mot Afghanistan under 1900-talet och tidiga 2000-talet, och vi borde verkligen ha lärt oss vår läxa.
Talibanerna förtrycker kvinnor, ringaktar demokratin och dödar brittiska soldater. Det är en ytterst obehaglig organisation. Men vi skulle kunna hindra dem från att döda brittiska och allierade soldater i morgon genom att dra tillbaka våra trupper. Detta är ett blodtörstigt, meningslöst krig som helt enkelt inte kan vinnas.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Fru talman! Afghanistan är ett problem för det internationella samfundet, och inte bara för Förenta staterna. Det tog tre månader för president Barack Obama att utarbeta en global strategi som svar på general McChrystals larmrapport.
Det är allmänt känt att den nya strategin omfattar en tillfällig förstärkning av den militära närvaron, ett tillbakadragande 2011, ett gradvis överförande av ansvaret för delar av säkerheten till de afghanska styrkorna, bättre samordning mellan civila och militära insatser och koncentration till de större städerna.
Fru Ashton! Den stora utmaningen just nu är att utforma ett europeiskt svar, i första hand under Londonkonferensen. I ert uttalande nämnde ni två nyckelord. Ni sade att vår reaktion måste samordnas med andra internationella organ, och vi stöder samordning med FN. Ni sade också att vår reaktion måste vara konsekvent.
Låt mig säga två saker i det sammanhanget. Under 2005 hade jag förmånen att få leda en parlamentarisk valobservationsdelegation, och jag fick tillfälle att träffa chefen för den internationella säkerhetsstyrkan Isaf, generallöjtnant Graziano, vars tjänstgöringsperiod i FN:s interimsstyrka i Libanon, Unifil, nu börjar närma sig sitt slut. De 44 länderna i Isaf i dag (varav 28 är Natoländer) utgör en heterogen styrka som inte kan erbjuda ett effektivt svar i den nuvarande kampen mot rebellerna.
Den andra viktiga frågan, fru Ashton, är att kriget inte kan vinnas - och det pågår för närvarande ett krig i Afghanistan - om vi inte har civilbefolkningen på vår sida, på den internationella koalitionens sida. Jag tror att ett av Europeiska unionens huvudmål borde vara att koncentrera våra insatser, som slukar en miljard euro av Europeiska unionens pengar, på att garantera att civilbefolkningen står på vår sida.
Richard Howitt
(EN) Fru talman! Låt mig börja i dag med att påminna om korpral Adam Drane, 23 år gammal, från Bury St Edmunds i min valkrets. Adam tillhörde Royal Anglian Regiment och han dog i Helmandprovinsen den 7 december. Därmed var han den hundrade medlemmen av de brittiska väpnade styrkorna som dödats i år.
Våra tankar bör gå till Adams anhöriga och till alla de andra familjer, europeiska, afghanska och pakistanska, som har drabbats av likadana förluster.
Ställda inför sådana offer har vi i detta parlament en skyldighet att se till att vi gör allt vi kan för att främja fred och välstånd i Afghanistan. Om vi verkligen ska ta nyheterna i Lissabonfördraget och tanken på en äkta gemensam utrikespolitik för EU på allvar, finns det ingen plats där det är viktigare att visa vad det innebär än i sanden i Afghanistan. För det första måste vi se till att de olika medlemsstaternas aktiviteter samlas bakom denna nya strategi, och för det andra måste vi applådera den höga representanten Catherine Ashtons åtagande i dag att se till att vi får en kraftfull representant med dubbla funktioner på plats i Afghanistan så tidigt som möjligt under det nya året. Detta blir både ett lackmustest för ett effektivare EU under det nya fördraget och en markering som visar att vi verkligen vet vad vi vill med Afghanistan i framtiden.
Slutligen måste medlemsstaterna i samband med detta se till att Eupol rekryterar de 400 poliser som utlovats. Detta är absolut nödvändigt för att garantera att Afghanistans egen polisstyrka ska kunna göra sitt jobb på rätt sätt.
Charles Goerens
(FR) Fru talman! Låt mig omedelbart göra klart att jag tar totalt avstånd från det som Nicole Sinclaire just har sagt om Catherine Ashton.
Fru talman! Ett barn av fyra blir inte ens fem år gammalt i Afghanistan, ett land präglat av sociala och hälsomässiga brister. Till det kan läggas demokratiska och framför allt säkerhetsmässiga brister. Risken för en konfrontation med Pakistan ger talibanerna en anledning att mobilisera, vilket understryker behovet av att närma sig Afghanistans problem ur ett regionalt perspektiv. Oförmågan att lösa situationen med enbart militära medel innebär dessutom att Europeiska unionen, med dess omfattande uppsättning av olika verktyg, är förutbestämd att spela en central roll.
Nato, som i första hand har ansvaret för den militära aspekten, har snart uttömt sina möjligheter att möta den afghanska utmaningen. Europeiska unionens humanitära insatser, dess samarbets- och utvecklingsinstrument och dess betydligt effektivare diplomati, är naturligtvis ingen garanti för framgång, men utan det stödet är Natos insats dömd att misslyckas.
En ny kombination av alla dessa element kommer - förhoppningsvis - att resultera i en mer lovande framtid för Afghanistans befolkning. Även om Europeiska unionens ansvar i den nuvarande situationen är stort, är uppgiften för Afghanistan, som fortfarande är alldeles för korrumperat, splittrat och oorganiserat, fullständigt överväldigande.
Låt oss inte glömma bort att det partnerskap som erbjuds Afghanistan endast kan lyckas om tillräckligt många av landets medborgare stöder uppbyggnaden av sitt land. Och även om det är en kolossal uppgift, så finns det ingen anledning att luta sig tillbaka och låta landet falla offer för alla möjliga typer av fundamentalister.
Nicole Kiil-Nielsen
(FR) Fru talman! Ja, vi måste ta oss ur den afghanska fällan som vi ramlade ner i på grund av den politik som bedrevs av George Bush. Men frågan är inte när, utan hur, vi ska lämna Afghanistan.
Om vi inte ifrågasätter alla de fel som begåtts av det internationella samfundet riskerar vi att helt förlora den afghanska befolkningens förtroende och stöd, till förmån för talibanerna. Militariseringen av det humanitära biståndet och utvecklingsbiståndet måste upphöra, för det skapar förvirring i människors sinnen och misskrediterar de icke-statliga organisationerna.
Vi måste i mycket högre grad utnyttja det framväxande civilsamhället och de reformvänliga afghanerna. Varför är Europa i Afghanistan? Därför att USA sade att vi skulle vara det, eller för att rädda landet undan fundamentalism och våld? Vi måste stärka de effektivaste afghanska strukturerna, prioritera investeringar i offentliga tjänster - utbildning, hälsa och transporter - och stödja goda ledningsrutiner hos de lokala myndigheterna, eftersom kulturen i dessa länder tvingar oss att fundera över meningen med nationalstaten. Europa borde till exempel stödja Habiba Sarabi, guvernören i Bamiyanprovinsen. Utnämningen av henne är den första någonsin i detta land där vi som bekant gick in 2001 för att hjälpa den kvinnliga befolkningen.
Geoffrey Van Orden
(EN) Fru talman! När man läser EU:s handlingsplan för Afghanistan och Pakistan kan man få för sig att allt hänger på vad EU gör.
Jag tror att Europeiska unionen skulle kunna lämna ett nyttigt, praktiskt bidrag, men det måste ske inom ramen för den bredare, internationella insatsen och det bör inriktas på vissa specifika aktiviteter där EU:s engagemang kan tillföra ett verkligt mervärde. Detta är för allvarligt för att EU bara ska försöka visa framfötterna. I ett dokument på över ett dussintal sidor hittade jag bara fyra korta hänvisningar till Förenta staterna och, vilket kanske är ännu mera typiskt, endast en hänvisning till Nato. Och trots allt är Natos Isaf-uppdrag avgörande för att alla insatser ska lyckas.
Utan säkerhet och stabilitet kan man inte garantera gott styrelseskick eller några meningsfulla program för återuppbyggnad och utveckling.
På den civila sidan har de europeiska länderna och EU pumpat in 8 miljarder euro i Afghanistan sedan 2001, men detta enorma belopp verkar ha gjort liten skillnad. Har vi någon aning om hur mycket av detta som har kommit på avvägar?
Det krävs en heltäckande internationell plan för Afghanistan och Pakistan, men jag förstår fortfarande inte var EU:s bidrag passar in i detta bredare, internationell åtagande.
Cornelia Ernst
(DE) Fru talman! I dag, efter åtta år, vet vi alla att den tidigare strategin för Afghanistan, som byggde på militär styrka, i allt väsentligt har misslyckats. Den bristande balansen mellan militära operationer å ena sidan och de otillräckliga resurserna för civila syften, å den andra, utgör ett direkt hinder för möjligheterna att förbättra levnadsvillkoren i Afghanistan.
Det viktigaste budskapet från gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster är att vi behöver en radikalt förändrad strategi. Vi behöver en radikalt förändrad strategi som leder bort från den militära strategin och som framför allt leder mot en mer människocentrerad strategi. Fyrtio procent av alla afghaner är arbetslösa och över hälften av dem lever i yttersta fattigdom utan hälsovård eller adekvat utbildning. Vi måste betona den sociala frågan, och det är detta jag förväntar mig av rådet, kommissionen och alla de aktörer som är engagerade.
Detta omfattar naturligtvis att stärka gott styrelseskick, stärka jordbrukssektorn och integrera före detta talibankrigare. Men låt mig säga i all uppriktighet: om det bara blir en halvmesyr när vi gör detta och om vi än en gång litar till militär kraft, så kommer vi att försitta våra chanser. Tiden håller på att rinna ut!
Philippe Juvin
(FR) Fru talman! Jag tror vi måste hitta några mycket enkla idéer vad gäller dessa mycket komplicerade frågor.
Min första fråga är helt enkelt, varför gav vi oss in i Afghanistan? Vi kom till Afghanistan med ett enda mål: att få bort al-Qaidas träningsläger, som utgör baser för internationell terrorism, som hotade oss och som hotar stabiliteten i regionen. I dag finns inte de baserna längre.
Min andra kommentar är att oavsett om vi vill det eller inte, så betraktas dessvärre trupperna från Väst som satts in i Afghanistan i allt högre grad som en ockupationsstyrka och inte längre som vänligt sinnade styrkor. Detta är ett stort, vardagligt problem som vi måste ha i åtanke. Jag vill uppmana dem som säger nåt annat att resa till Afghanistan för att se vad som sker i landet.
Min tredje kommentar är att säkerhetssituationen har försämrats kraftigt. År 2004 kunde man promenera omkring i Kabul. I dag är Kabul ett enormt befäst militärläger. Vi vägrar att dra lärdom av ett operativt misslyckande på marken och tillämpar till syvende och sist enbart gamla metoder. Vi är med andra ord på väg att upprepa våra misstag.
Vad blir följden av allt detta? Jag tror faktiskt att vi måste erkänna att vi har desarmerat al-Qaida - det är ett konkret resultat - och att vi därför måste lämna landet. Kan vi ge oss i väg direkt i dag? Nej, för om vi lämnade landet skulle det utan tvekan leda till kaos, och kanske till att de läger som vi bekämpar kommer tillbaka. Vårt tillbakadragande måste därför vara förenat med vissa villkor.
För det första måste vi, som alla säger, lämna över nycklarna till afghanerna själva. Vi måste se till att konflikten blir en afghansk konflikt. För det andra måste vi inleda en dialog med samtliga rebeller, och observera att jag inte sade ”med talibanerna”, för ordet ”taliban” är mycket inskränkt. För det tredje måste vi acceptera en social nivå som inte är perfekt. Vi får inte tro att våra europeiska kriterier är kriterier som borde tillämpas i Afghanistan. Vi måste acceptera detta.
Fru talman! Det är alltid svårare att avsluta en militär insats än att starta den. För att kunna avsluta den här insatsen måste vi komma ihåg vårt ursprungliga mål, som var att se till att al-Qaidas läger upplöstes. Det målet har vi nått i dag.
Ana Gomes
(PT) Enligt rådet har situationen i Afghanistan och Pakistan en direkt påverkan på Europa. Detta är i själva verket det huvudbudskap som vi måste kunna föra ut till Europas medborgare på ett ärligt och modigt sätt. I det sammanhanget välkomnar jag EU:s nya handlingsplan för Afghanistan och Pakistan, som omfattar investeringar i ett enormt program för kapacitetsuppbyggande på alla nivåer i den afghanska administrationen.
Att effektivt genomföra denna handlingsplan som ett sätt att ena de europeiska insatserna i Afghanistan, är enda sättet att bidra till den uppbyggnad av staten som är nödvändig för att få slut på krig och underutveckling. Europa kan inte överge afghanerna, och vi är inte där för att amerikanerna har bestämt det. Den internationella militära och civila närvaron kommer att behövas också i fortsättningen under många år framåt.
Avslutningsvis vill jag kraftfullt fördöma den franska regeringens beslut att med tvångsmedel skicka tillbaka de afghaner som har flytt från kriget i sitt land.
Reinhard Bütikofer
(DE) Fru talman! Om det är en sak som verkligen inte behövs i den bittra verklighet som många upplever i Afghanistan, så är det pretentiöst prat. Jag tittar på er, Catherine Ashton, när jag säger detta. Ni nämnde att medlemsstaterna är engagerade i polisutbildningsuppdraget Eupol. Men är det verkligen så? Och om det är så, varför har vi då fortfarande inte ens 400 poliser på plats? Detta är en blandning av slughet och absurditet. Är vi verkligen ärliga med det vi säger?
Redan för två år sedan kunde vi läsa i den europeiska säkerhetsrapporten att det låga antalet polisinstruktörer gjorde att man kunde ifrågasätta hur seriöst den europeiska engagemanget egentligen var. Varför finansierar vi inte de utbildade poliserna för att förhindra att de ansluter sig till krigsherrarna eller till talibanerna? Det skulle inte kosta så mycket och det skulle bli mycket effektivt. Jag får intrycket, baronessa Ashton, att Europa är fullt av vackra fraser, samtidigt som det är skamligt att se hur små och otillräckliga dess åtgärder är.
Michael Gahler
(DE) Fru talman! Den rubrik man har valt, ”en ny handlingsplan för Afghanistan och Pakistan”, är verkligen lämplig. Men det som har presenterats här verkar mera vara två olika handlingsplaner, som presenteras den ena efter den andra.
Jag stöder i allt väsentligt det som sagts om de båda länderna. I Afghanistan hoppas jag att vi har lärt av misstagen i det förflutna och att vi kommer att anpassa vår politik och våra strukturer efter det. När det gäller Pakistan gläder det mig att den nya politiken ses som en uppföljning av min valobservationsrapport. I de länder där vi har genomfört valobservationsuppdrag tror jag det är helt riktigt att vi låter de rekommendationerna påverka utformningen av vår politik gentemot de länderna.
I svaret på denna diskussion från rådet och kommissionen skulle jag vilja att den gemensamma strategin för de båda länderna förklaras tydligare, eftersom vi till exempel måste inse att vi har en tusen kilometer lång gräns i regionen som inte kan kontrolleras ordentligt på någondera sidan, samtidigt som den politik vi bedriver på ena sidan av den gränsen kommer att få direkt effekt på andra sidan. Vilka strukturer vill vi alltså skapa? Hur vill vi upprätta en dialog mellan de afghanska och pakistanska regeringarna? Hur kan vi se till att vår politik accepteras av lokalbefolkningen där? Detta är frågor som vi fortfarande behöver få svar på, och jag hoppas att vi kommer att få de svaren
Ioan Mircea Paşcu
(RO) Fru talman! Handlingsplanen för Afghanistan och Pakistan som antogs i oktober förra året är i sig ett bra dokument. Syftet är att skapa förutsättningar för att lämna tillbaka ansvaret från det internationella samfundet, inklusive EU, till den afghanska staten, och med det internationella samfundet i en stödjande roll. Samma sak tänker sig USA när det gäller säkerheten. Förhoppningen är att de ytterligare 30 000 amerikanska soldaterna ska skapa en situation där ansvaret kan överlämnas till de afghanska styrkorna 2011 när det amerikanska tillbakadragandet inleds.
Även om både EU och USA har liknande mål, nämligen att skapa förutsättningar för den afghanska staten att ta ansvar för sina egna affärer, blir med nödvändighet tidsramarna för att nå de målen olika. En acceptabel säkerhet måste ha uppnåtts 2011, medan statsuppbyggnaden självklart kommer att ta längre tid.
Frågan blir då: om man antar att en acceptabel säkerhet antingen inte uppnåtts 2011 eller att säkerheten förvärras igen efter det amerikanska tillbakadragandet - kommer EU, som redan deltar i statsbyggandet, att vara berett att även ta över uppgiften att skapa säkerhet? Förmodligen inte, och då får vi problem.
Francisco José Millán Mon
(ES) Fru talman! Det gläder mig verkligen att det svenska ordförandeskapet har stärkt Europeiska unionens stöd för stabilitet och utveckling i Afghanistan genom handlingsplanen. Jag skulle naturligtvis vilja veta mer om hur denna plan ska finansieras när det gäller just Afghanistan.
Ett annat mycket viktigt ögonblick för Afghanistan blir Londonkonferensen i januari. Under den konferensen kommer vi att få höra om de speciella åtaganden som gjorts av Europeiska unionen och dess medlemsstater. Vi kommer också att få höra den nya afghanska regeringen redovisa de många åtaganden den måste göra inom områden som att bekämpa korruption och narkotikahandel. Jag blev ganska oroad över dagens pressrapporter om det tal som president Karzai gav i går i korruptionsfrågan.
Mina damer och herrar! Barack Obama fattade nyligen beslut om att förstärka USA:s militära närvaro med 30 000 man. Afghanistan befinner sig kort sagt i ett viktigt skede och Förenta staterna och Europa måste arbeta på ett mycket samordnat sätt.
Det som står på spel i Afghanistan är inte bara afghanernas välstånd och frihet, utan stabiliteten i hela regionen, bland annat i ett så viktigt land som Pakistan. Även vår egen säkerhet står på spel genom det fortsatta hotet från al-Qaida, som redan har påpekats.
Trovärdigheten för Nato och det som vi kallar Väst är också i stor utsträckning beroende av resultaten i Afghanistan. Vi får inte misslyckas. Men för att lyckas måste vi, som också redan har sagts, ha stöd från våra egna medborgare. Detta stöd kräver öppenhet och klarhet. Vi måste förklara att våra landsmän i Afghanistan är utsatta för stora faror, men vi måste också understryka betydelsen av uppdraget där och att ett misslyckande inte är något alternativ. Som jag redan har sagt är det många viktiga faktorer som står på spel.
Elmar Brok
(DE) Fru talman! En afghansk vän sade en gång till mig att det var bra att Väst invaderade Afghanistan, men man måste komma ihåg att i Afghanistans historia har alla som stannat längre än ett år blivit en ockupationsmakt, även om de kommit som befriare. Det var 2001. Nu är det 2009, och detta är exakt vad som har hänt.
Talibanerna kontrollerar i själva verket 80 procent av landet och den amerikanska militärledningen och de europeiska försvarsministrarna säger att detta krig inte kan vinnas med militära medel. Så vad är alltså målet? Ett land som vi inte kontrollerar kan inte förvandlas till en demokrati och allt annat från centrum, om det landet aldrig haft någon typ av central förvaltning. Skulle det med andra ord inte vara vettigt att koncentrera sig på al-Qaida och terrorismen och sedan dra sig ur landet? De här frågorna måste få ett svar.
Vi måste också få svar på de frågor som med all rätt ställdes av Geoffrey Van Orden i samband med integreringen av denna handlingsplan med de allmänna strategiska målen, Londonkonferensen, president Barack Obamas Afghanistanplaner etc. Kan alla de här sakerna förenas? Det är därför riktigt och nödvändigt att ha en kombinerad strategi för Afghanistan och Pakistan här, och att också inkludera det som sades sist i samband med Indien.
Det viktigaste är att vi håller ögonen på den interna utvecklingen. Jag har aldrig varit med om att tränade soldater och poliser, som inte har några egna mål, lägger inbördeskrigets ideologi bakom sig, något som faktiskt har ett mål, när det utländska militära trycket försvinner från ett land. Inbördeskriget segrar alltid! Historien visar också detta, och därför är jag mycket orolig över att det vi gör här kanske saknar kontinuitet. Vi borde verkligen fundera på vilken plan som skulle kunna få ut våra soldater på ett rimligt sätt och samtidigt få slut på terrorismen.
Lara Comi
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Säkerhetsläget i Afghanistan försämrades kraftigt nyligen på grund av bristen på fullständig kontroll på marken. Stora delar av landet styrs av stammar, och därför inte längre av nationella lagar. Känslan av osäkerhet har också spridit sig till de största städerna, trots Isaf-styrkornas ständiga engagemang och övervakningsaktiviteter.
Eftersom kampen mot terrorismen är nära knuten till aktiviteter som genomförs på marken står det klart att Förenta staterna, de allierade länderna och Nato inte kan dra sig ur. Vår fortsatta närvaro och möjligheterna att nå framgång i Afghanistan beror till stor del på en politisk och militär strategi som delas på internationell nivå och som syftar till en regional strategi på marken inom både Afghanistan och Pakistan.
I det avseendet utgör EU:s nya handlingsplan ett viktigt steg för att öka säkerheten, och i den delikata processen att bygga upp kapaciteten för regionens demokratiska institutioner och stärka mänskliga rättigheter och socioekonomisk utveckling.
Janusz Władysław Zemke
(PL) Fru talman! Jag anser att Europeiska unionens handlingsplan går i rätt riktning, för vårt stöd måste riktas in på två områden. Det första är en förbättring av säkerheten. Det andra är en förbättring av människornas levnadsvillkor. Man kan säga att framstegen inom det första området - det som gäller säkerheten - kommer att få positiv effekt på människornas levnadsvillkor, medan framstegen inom det andra området - det som gäller en förbättring av människornas levnadsvillkor - kommer att ge förbättrad säkerhet.
Men jag tror ändå att vi hela tiden måste fråga hur effektivt vårt stöd är. Det kunde vara betydligt effektivare om vi kunde räkna med stöd från staterna runt Centralasien. Jag vill framför allt uppmuntra Europeiska unionen, Catherine Ashton och Cecilia Malmström att ta kontakt med Ryssland och Tadzjikistan, för det är länder som skulle kunna bli till stor hjälp, framför allt när det gäller logistik och transport av förnödenheter till befolkningen.
Sajjad Karim
(EN) Fru talman! I dag förekommer terrorbombningar varje dag i både Afghanistan och Pakistan. Skolor, köpcentra, stadskärnor och till och med militärhögkvarter attackeras.
Pakistans militärer är framgångsrika när det gäller att pressa tillbaka afghanska infiltratörer i Pakistan, men jag måste fråga mig: varifrån får dessa terrorister sina vapen? Det är alldeles för enkelt att säga att detta är en intern pakistansk fråga. Det är mycket mer komplicerat än så.
Cecilia Malmström tog helt rätt upp frågan om regionalt samarbete. Kommer vi genom vår nya utrikespolitiska funktion, den höga representanten, att tala med Pakistans grannar för att uppmuntra dem att göra allt som står i deras makt för att hjälpa Pakistan genom denna svåra period?
Det stämmer också att våra framsteg kommer att bli mycket begränsade så länge som det råder en ömsesidig misstro mellan Pakistan och Indien - och jag stöder ivrigt tanken att föra samman dessa båda länder. Så länge som man inte har tagit tag i kärnfrågan om Kashmir, befarar jag att vi inte kommer att göra några större framsteg.
Ivo Vajgl
(SL) Handlingsplanen för Afghanistan kan bara fungera om den stöder vår europeiska politik, dvs. Europas strategi för Afghanistan. Vi är redan djupt engagerade där, och vi kan inte bara säga ja och amen till de beslut som fattas av våra allierade. Framför allt inte eftersom de överraskar oss med några av sina strategiska beslut.
Det jag tycker är viktigt med denna handlingsplan är att den klart prioriterar civila initiativ. Vi bör en gång för alla begrava tanken på en militär seger. Vi kan inte vinna i ett land vars befolkning betraktar alla oss som är på plats för att hjälpa som ockupationsstyrkor och talibanerna som så kallade frihetskämpar.
Jag vill förena mig med dem av er som har understrukit behovet av en regional lösning och behovet av ett ökat engagemang från länderna i regionen som gränsar till Afghanistan. Befolkningen i området har större förtroende för dem.
Arnaud Danjean
(FR) Fru talman! Mycket har sagts om handlingsplanen för Afghanistan. För egen del beklagar jag att man inte har lagt större vikt vid kopplingen mellan Eupol-uppdraget och Natos uppdrag i Afghanistan i de anföranden vi har hört i dag. Detta är ett uppdrag som vi måste genomföra. De kvantitativa och kvalitativa problem vi möter beror i första hand på kopplingen till Nato, och för att bli effektiva måste vi lösa dem så snabbt som möjligt. Jag hade gärna velat höra mer om detta.
Min fråga gäller Pakistan. Den kroniska instabiliteten i det landet är, som vi alla vet, en bidragande faktor till krisen för regionen som helhet och även för krisen i Afghanistan. Av handlingsplanen framgår att man räknar med samarbete med Pakistan inom området terroristbekämpning och säkerhet. I det landet finns det, som vi alla vet, viktiga ideologiska och ibland strukturella och organisationsmässiga band mellan radikala islamistiska rörelser som är aktiva i Kashmir och längs den afghanska gränsen. Jag skulle vilja vara säker på att metoder, utformning och tidsplanering i samband med det stöd vi planerar har avvägts korrekt för att förhindra att dessa band får extremt negativa och skadliga effekter.
Corina Creţu
(RO) I över åtta år har våra länder slösat människoliv, energi och enorma ekonomiska resurser i ett land som förötts av krig, ett land där två imperier, det brittiska och sovjetiska, redan hade kört fast. Dessvärre är den politiska och militära förstärkningen av talibanernas inflytande, fattigdomen som ödelägger landet, kvinnornas ställning, opiumhandeln och den grasserande korruptionen självklarheter som bara understryker att de operationer som för närvarande bedrivs i Afghanistan har misslyckats.
Jag tror att Europeiska unionens strategi måste möta det växande hotet om kaos och våld genom att stärka den militära närvaron och göra den effektivare, samt genom att öka insatserna när det gäller återuppbyggnad, utveckling och demokratisering av Afghanistan. Ett utökat utvecklingsstöd till Afghanistan innebär i grunden en investering i vår egen säkerhet. Därför måste vi göra allt som står i vår makt för att hålla denna misslyckade stat under armarna och garantera dess medborgare miniminivåer av fysisk och materiell säkerhet.
Piotr Borys
(PL) Herr talman! Situationen i Afghanistan är i dag det viktigaste problemet för de internationella institutionerna och nu, när Lissabonfördraget har trätt i kraft, framför allt för Europeiska unionen. Denna utmaning kan vi inte möta utan tre inslag i vår strategi: för det första en framgång för ett mycket ambitiöst, tvåårigt militärt uppdrag, som måste sluta med att al-Qaida besegras och att en del av talibanernas ledare går över till regeringssidan. För det andra krävs det stabilitet i Pakistan och regionen som helhet, inklusive Indien - detta är den andra huvudutmaningen - och för det tredje måste vi bygga upp civilsamhället. Trettio års krig är ett enormt problem. Detta är ett outbildat samhälle - över 90 procent av befolkningen är inte läskunnig. I samband med det krävs det enorma mängder socialt stöd för att bygga en stat med rättssäkerhet, gott styrelseskick och social omsorg.
Låt mig påpeka att antalet barn som går i skolan i Afghanistan har ökat från 700 000 till 7 000 000 i dag. I samband med detta är en av de viktigaste utmaningarna för Catherine Ashton just behovet av effektivt finansiellt stöd för att bygga upp civilsamhället i Afghanistan.
Martin Ehrenhauser
(DE) Herr talman! Ni kanske kan låta mig, som medlem av delegationen till Iran, lämna en kort kommentar. För ett tag sedan genomförde Europaparlamentet i Bryssel en diskussion med den iranska ambassadören i Bryssel. När han tillfrågades om varför antalet dödsdomar i Iran hade fyrdubblats sedan den nuvarande iranske presidenten tillträdde, så skyllde han på den ökande narkotikahandeln i gränsregionen mellan Iran och Afghanistan. Jag ville nämna detta för er, eftersom detta är ett problem som, tillsammans med korruptionen, även borde ägnas vederbörlig uppmärksamhet i handlingsplanen.
Cecilia Malmström
rådets tjänstgörande ordförande. - Herr talman! Rådet är verkligen tacksamt för det enorma engagemang som Europaparlamentet känner i denna fråga. Jag ska svara på några frågor.
Kasoulides: Handlingsplanen tar avstamp i det regionala perspektivet. Det är helt centralt. Den lägger - och det är det arbete som styr EU - väldigt stor tyngd på gott styrelseskick, arbete mot korruption och rättsstatens principer. Här kommer Afghanistan och Pakistan att behöva stöd under mycket, mycket lång tid. Kasoulides har rätt i att vi inte har ägnat tillräckligt stor uppmärksamhet åt narkotikafrågan. Vi stöder de ansträngningar som finns, till exempel Unidoc-samarbetet och tekniskt bistånd. Detta måste fortsätta. Viktigast av allt är förstås att stödja den afghanska regeringens arbete för att skapa bättre välstånd och gott samhällsstyre.
Till Arlacchi vill jag säga att vi håller med om att de ansträngningar som har gjorts hittills inte varit tillräckligt koordinerade. Det är ett problem för EU och därför är det så viktigt att vi har denna plan nu. Också det svenska ordförandeskapet har kämpat hårt under hösten med att få fram den typ av uppgifter som ni efterfrågar - vem som gör vad och hur mycket - och få en sammanhållen idé om detta. Nu har vi ett bättre grepp, och vi ser verkligen fram emot ert betänkande, som kan hjälpa oss i detta arbete när vi går framåt, och också emot ett samarbete med er och utrikesutskottet.
Till Danjean skulle jag vilja säga att Eupol är en mycket viktig del av samarbetet och den viktigaste delen för den afghanska regeringen när det gäller civilt polisarbete. Det har visat sig att det finns ett mycket starkt ledarskap på plats. Eupols kvaliteter erkänns av alla parter - afghanerna, USA och andra parter. Här har vi ökat styrkan med 280 internationella medarbetare. Tyvärr har inte medlemsstaterna kunnat ställa upp med de 400 personer som vi behöver, och en uppmaning till bidrag pågår för närvarande eftersom vi vill att medlemsstaterna ska bidra här.
Som det ser ut idag konsoliderar Eupol sin verksamhet på sex strategiska områden där vi tror att det kan ge ett mervärde: polisunderrättelser, brottsutredningar, befälstrukturen i polisen, kopplingar mellan polis och åklagare, kampen mot korruption samt mänskliga rättigheter och jämställdhet. Detta är de afghanska prioriteringarna. Nato kommer nu att engagera sig i polisutbildningen genom sitt utbildningsuppdrag och här måste vi naturligtvis intensifiera samarbetet.
Slutligen vill jag säga att handlingsplanen är oerhört viktig för att tillgodose att EU använder sina resurser på ett bättre och mer koordinerat sätt. Nu måste vi fokusera på att genomföra alla dessa goda idéer. Detta genom det regionala perspektivet, genom det egna ansvaret från Afghanistans och Pakistans regeringar och genom att fokusera på våra politiska prioriteringar, rättsstaten, demokrati och mänskliga rättigheter.
EU är en partner. En mycket viktig partner, men det finns även andra i regionen. Här måste vi naturligtvis samarbeta. Vi ser fram emot Londonkonferensen, där Karzai förhoppningsvis kommer att lägga fram sina planer, och att vi kan utöka stödet efter det.
EU:s stöd är långsiktigt och uthålligt och det ska vara hållbart. Det är denna signal som vi måste ge. Detta kommer att ta tid. Vi måste vara realistiska. Det är ett mycket, mycket omfattande arbete som ligger framför oss. Därför behöver EU:s engagemang finnas där. Vi måste ge signalen att vi kommer att finnas under lång tid, inte minst för kvinnornas och barnens skull, så som många ledamöter har tagit upp.
Catherine Ashton
kommissionens nominerade vice ordförande. - Herr talman! Låt mig bara kommentera ett par viktiga punkter som togs upp av parlamentets ledamöter.
Vi håller med ordförandeskapet när det gäller frågan om narkotikahandeln. Det vi har försökt åstadkomma är ett konsekvent svar som verkligen sammanför aspekterna som gäller landsbygdsutveckling och sociala frågor samt, naturligtvis, rättsstatens principer. Det är mycket viktigt att ta itu med detta ur samtliga dessa perspektiv.
Jag instämmer i det som sagts om vikten av de civila frågorna. Här har vi faktiskt gjort stora framsteg. Ett antal ledamöter var oroliga över detta. Låt mig ge ett exempel: år 2002 hade vi en hälsovård som täckte cirka 7 procent av befolkningen. I dag, 2009, är den siffran 85 procent. Jag kan ge fler exempel. Detta är bara ett område där jag tror att vi helt klart kan visa vad vi gör och hur effektivt det har varit på marken. Jag instämmer också i det som sades av ledamöter som Lambert om att utbildning är absolut avgörande för det vi gör när det gäller stöd åt barnen och naturligtvis också när det gäller yrkesutbildning för vuxna.
De ekonomiska resurserna: jag gläder mig åt att kunna säga att dessa medel faktiskt administreras mycket bra. De hanteras genom FN eller genom Världsbanken och jag tror att parlamentets ledamöter kommer att få en lägesrapport. Den senaste jag har här är från juli 2009. Vi kan se till att kopior av den skickas till dem av er som inte har sett den. Rapporten visar klart vart pengarna tar vägen, exakt hur mycket som betalas ut och vad vi hoppas uppnå med det. Men jag håller med om att vi måste bli effektivare. Det finns alltid utrymme för förbättringar. En av utmaningarna i min roll är att koordinera vad som sker på marken, se till så det blir konsekventare och så det fungerar effektivare. Ett antal kolleger har nämnt behovet av att se till att vi uppfyller våra åtaganden vad gäller Eupol.
Någon nämnde att vi måste samarbeta med Nato. Jag har redan haft ett möte med Natos generalsekreterare och jag deltog i mötet med general McChrystal och Richard Holbrook och med utrikesminister Hillary Clinton, för att tala om Afghanistan. Vi håller redan på att förbereda Londonkonferensen i vår dialog med dessa viktiga nyckelaktörer på marken.
Det som har sagts om de regionala aspekterna är naturligtvis extremt viktigt. Som ett led i handlingsplanen vill vi verkligen förstärka detta regionala samarbete. Arbete pågår, ett mycket praktiskt arbete för att utveckla det samarbetet, framför allt vad gäller järnvägsförbindelser etc. Men jag kan verkligen hålla med om att mer borde göras i det sammanhanget.
Londonkonferensen den 28 januari blir nästa viktiga milstolpe och jag kommer att ta upp frågorna om säkerhet, styrelseskick och social, ekonomisk och regional utveckling. Mycket viktiga frågor. Bland de frågor som jag vill ta upp återfinns utbildning, hälsa, ekonomisk utveckling, handel, rättssystemet och mänskliga rättigheter. Allt detta är frågor där jag vågar påstå att jag har en hel del erfarenhet.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Charalampos Angourakis  
Syftet med EU:s nya handlingsplan för Afghanistan och Pakistan är att genomföra EU:s strategiska ambitioner att spela en ännu mer aktiv imperialistisk roll i Afghanistan och Pakistan och i området som helhet. För Pakistans del omfattar planen ett frihandelsavtal som medger en ökad penetration för eurobaserade monopol i södra Asien. I Afghanistan är syftet att stabilisera EU:s närvaro ytterligare, både självständigt genom Eupols polisuppdrag i Afghanistan, och inom Nato, genom utvecklingen av en europeisk polisstyrka. Den imperialistiska kampen om en andel av bytet ökas, trots strategin som bygger på samarbete med USA och Nato. Med hjälp av ett kapital som motsvarar en miljard euro om året och olika ”utvecklingsprogram” försöker EU stärka det europeiska kapitalets position i utplundringen av landet och skapa en språngbräda för exploatering av befolkningar och rikedomar i området som helhet. Samtidigt försöker man genom ”export av demokrati” utöka det demokratiska stödet för den imperialistiska ockupationsstrukturen. Befolkningarna kan inte välja ”den bästa imperialisten”. De måste skärpa motståndet mot alla imperialisters planer för att skaka av sig ockupationsoket i Afghanistan och i området som helhet.
Elena Băsescu  
Problemen som Afghanistan och Pakistan plågas av är inte begränsade till enbart dessa båda länder. De påverkar faktiskt oss alla. Uppdraget som påbörjats i Afghanistan måste slutföras. Därför överväger Rumänien öppet möjligheten att öka sitt engagemang i det landet, inklusive förstärkningar för att utbilda armén och ge medicinskt och institutionellt stöd. Rumänien har för närvarande 1 020 soldater i Afghanistan vilkas bidrag för att garantera fred och stabilitet uppskattas av samtliga våra allierade. Vi måste inte enbart rikta insatserna mot den militära fronten, utan dessutom stärka den afghanska statens institutioner, bidra till gott styrelseskick på lokal och regional nivå, bekämpa korruption och narkotikahandel, utbilda poliser och tillhandahålla tekniskt stöd för utveckling av lantbruket. I det sammanhanget vill jag påminna om det uttalande som gjordes av Catherine Ashton om att öka de resurser som Europeiska kommissionen avsätter för utveckling i Afghanistan. Europeiska unionens insatser i Afghanistan och Pakistan måste samordnas. Situationen i båda länderna är nära knutna till varandra och framgång i det ena landet är beroende av framgång i det andra. Europeiska unionen måste fortsätta sitt partnerskap med Pakistan och hjälpa landet i dess kamp mot extremism och terrorism, samt när det gäller handelsförbindelser och att främja mänskliga rättigheter.
Ricardo Cortés Lastra  
En tillräckligt kraftfull internationell närvaro krävs för att kunna bidra till att skapa grundläggande förutsättningar för fred och säkerhet. På så vis kan man öka kapaciteten för landets styrelseskick, förstärka rättsstatens principer, bekämpa korruptionen och se till att de mänskliga rättigheterna respekteras.
När jag talar om styrelseskick menar jag också på lokal och regional nivå, den nivå som ligger närmast medborgarna, och styrelseskick i allmännare mening, vilket omfattar alla aktörer i Afghanistan. För att utveckla landet och dess jordbruk, infrastruktur och kommersiella struktur krävs ett klimat präglat av fred och stabilitet och, framför allt, skydd av medborgarna genom kamp mot straffrihet och den rättsosäkerhet som direkt påverkar dem.
Hur som helst får vi inte bortse från de dagliga, pressande problem som medborgarna ställs inför. Dessa problem är inte begränsade till säkerheten utan avser livsmedel, hälsa och utbildning. Afghanistan kommer att överleva, och det kommer det att göra tack vare det afghanska folkets egen styrka och egna insatser. Men vi måste sträcka dem en hjälpande hand, och framför allt får vi inte dra tillbaka den handen i förtid, när hjälpen behövs som bäst.
Jaromír Kohlíček  
Om det finns ett tydligt exempel någonstans i världen på EU:s oförmåga att inta en självständig hållning inför ett problem som skapats av Förenta staterna, så är det den nuvarande olyckliga situationen i Afghanistan: en krossad infrastruktur, flera generationer med minimala chanser att erhålla utbildning, medeltida förhållanden i samband med jämlikhet mellan kvinnor och män och en allmän, total korruption. Tillsammans med en produktion av över 70 procent av världens utbud av opium och ökad aktivitet från terroristgruppernas sida visar detta på ockupationsmaktens totala maktlöshet. De välkända exemplen på orättvisa, till och med mot valda företrädare, tillsammans med den amerikanska förvaltningens olagliga beteende, har skapat en instabil miljö. De ideliga hänvisningarna till bristen på respekt för mänsklig värdighet under sovjetisk ockupation är ömkliga försök att skyla över det kaos och den anarki som råder för närvarande. Med över två miljoner flyktingar i Pakistan och en dåligt bevakad gräns mellan de båda staterna finns det utmärkta förutsättningar för beväpnade grupper att tränga in i de södra och östra delarna av landet. De pashtunska stammarna har sedan länge levat på båda sidor av gränsen och det är svårt i det kaos som för närvarande råder att förstå vem som kommer varifrån. I Europaparlamentets resolution från 2008 beskrivs denna situation korrekt, men det måste sägas att optimismen är omotiverad. I nuvarande situation är det totalt meningslöst att stärka den militära närvaron och överföra ytterligare ekonomiska resurser och expertteam. Situationen har förvärrats kraftigt under det senaste året och Europeiska kommissionens optimistiska påståenden grundas inte på den aktuella verkligheten i Afghanistan.
Krzysztof Lisek  
Det är oerhört viktigt att vi vidtar åtgärder för att förbättra situationen i Afghanistan. Framför allt är det viktigt att utbilda poliser, militärer, personer som arbetar inom rättskipningen och lärarna, samt att bekämpa produktionen av och handeln med narkotika. Det kommer att göra det möjligt att stabilisera det sociala systemet i Afghanistan. Utan tvekan är det också nödvändigt att förstärka militär- och polisstyrkorna och fördubbla insatserna i områdena som gränsar till Pakistan, för att förhindra flödet av vapen och narkotika mellan de båda länderna. Det kan redan nu vara en bra idé att börja fundera på i vilken riktning den afghanska ekonomin borde utvecklas i framtiden, så att människor kan sluta odla vallmo och handla med opium. Militära och polisiära insatser bör med andra ord åtföljas av civila åtgärder: stöd för att upprätta strukturerna i en afghansk stat och utvecklingsstöd.
