Finansiell instabilitet och inverkan på den reala ekonomin (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om finansiell instabilitet och inverkan på den reala ekonomin.
Manuel Lobo Antunes
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Som ni förstår är det ännu för tidigt att utvärdera den senaste tidens turbulens på finansmarknaderna. Vi måste avvakta mer detaljerade ekonomiska uppgifter, och som ni vet har rådet inte sammanträtt sedan i slutet av juli. Jag håller dock med eurogruppens ordförande Jean-Claude Juncker om att man i nuläget inte kan se någon inverkan på tillväxtprognoserna i euroområdet som helhet.
Den europeiska ekonomin har fortsatt att uppvisa en stark och väl underbyggd tillväxt. I år har resultaten faktiskt varit mycket goda när det gäller minskning av budgetunderskott, eurons stabilitet, den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen.
Den oro på finansmarknaden som jag nyss nämnde måste ses mot denna bakgrund. Det är allt jag kan säga i frågan just nu. Jag är övertygad om att Ekofinministrarnas informella möte den 14-15 september i den portugisiska staden Porto såsom är brukligt vid dessa rådsmöten kommer att ägnas åt en närmare analys av EU:s ekonomiska och finansiella läge, på grundval av mycket mer fullständiga och aktuella uppgifter.
Jag kan också försäkra er om att det portugisiska ordförandeskapet kommer att fortsätta arbetet med att konsolidera den inre marknaden för finansiella tjänster. De fortsatt stora satsningarna på enhetliga övervakningsmetoder och den ständiga förbättringen av tillsynsramarna visar också tydligt att vi inte har underskattat vikten av ramar som främjar finansiell stabilitet.
Slutligen är ordförandeskapet generellt sett fast beslutet att gå vidare med genomförandet av Lissabonagendan. Genomförandet av agendan är det bästa bidrag vi kan ge för att öka den europeiska ekonomins tillväxtpotential och se till att den är väl underbyggd, och det portugisiska ordförandeskapet är fortsatt starkt engagerat på det området.
Joaquín Almunia
ledamot av kommissionen. - (ES) Herr talman, mina damer och herrar! De senaste veckorna har det rått stor oro på finansmarknaderna, något som från början orsakades av nedgången på den amerikanska bolånemarknaden.
Denna nedgång spred sig till samtliga finansmarknader via värdepapper och finansiella produkter baserade på dessa bolån. Sådana har på senare år köpts i stora mängder av finansinstitut över nästan hela världen.
Om vi tittar på korrigeringarna på aktiemarknaderna under de senaste veckorna har de inte varit större än tidigare marknadskorrigeringar de senaste två åren. Vad som hänt den sista tiden är dock ovanligt såtillvida att det gett upphov till en likviditetskris på interbankmarknaderna, vilket har gjort att centralbankerna tvingats skjuta till stora penningsummor. Likviditetsproblemen har ett tydligt samband med det minskade förtroendet till följd av brist på information om marknadsaktörernas globala exponering för produkter med koppling till nordamerikanska högriskbolån.
Följderna av denna turbulens kan komma att bli mer långtgående än vi hittills sett. Frågan kräver därför vår fulla uppmärksamhet och motiverar helt och hållet dagens debatt. Det är ännu för tidigt att säga hur stora konsekvenser krisen får för den reala ekonomin.
Den slutliga inverkan kommer främst att avgöras av tre faktorer. För det första får vi se vilken direkt effekt nedgången på den nordamerikanska bostadsmarknaden får för USA:s ekonomi som helhet. Det råder visserligen ingen tvekan om att effekten kommer att bli negativ och att den amerikanska tillväxten kommer att bli lägre än prognoserna hittills. Med tanke på den amerikanska ekonomins inflytande över den globala ekonomin kommer en tillväxtminskning i Förenta staterna i viss mån att påverka övriga världen, särskilt de europeiska ekonomierna. Denna effekt bör i princip vara begränsad i vårt fall, eftersom EU-ländernas handel främst sker inom EU. Dessutom är tillväxttakten i den globala ekonomin fortsatt hög, tack vare bl.a. tillväxtländernas dynamik. Tillväxtländerna har definitivt inte drabbats av krisen i någon större utsträckning.
Den andra faktorn av betydelse för en bedömning av de eventuella effekterna av den finansiella turbulensen är de ändrade finansieringsvillkoren för företag och hushåll. Vi ser redan en omvärdering av riskpremierna som innebär att de bättre överensstämmer med den verkliga riskbedömningen. På så sätt korrigeras en situation där likviditetsöverskottet lett till en viss avslappning i riskbedömningen. Detta är positivt i viss mån, men om finansieringsvillkoren skärps över en viss gräns kommer den ekonomiska verksamheten utan tvivel att drabbas av den begränsade tillgången på kapital.
Den tredje faktorn, som antagligen är viktigast och svårast att sia om, är följderna för förtroendet. Förtroende är en viktig drivkraft bakom investerings- och köpbeslut, men till skillnad från de tidigare nämnda faktorerna är det ett subjektivt värde som baseras på övergripande budskap och iakttagelser och den information som de ekonomiska aktörerna får. Det handlar bl.a. om budskap från de offentliga myndigheterna, oavsett om det rör sig om nationella parlament, parlamentariska företrädare eller internationella organisationer.
Jag ser därför denna debatt som ett bra tillfälle att inte bara bedöma de direkta följderna av det som hänt på marknaderna de senaste veckorna, utan också erinra om och betona att den europeiska ekonomin, som rådets företrädare nyss sa, fortfarande är väl underbyggd, och inte bör påverkas av den senaste tidens turbulens i någon betydande utsträckning. Vår ekonomi har därför goda förutsättningar att hantera den osäkerhet som uppstått.
Som jag sa tidigare är den globala ekonomin fortfarande oerhört dynamisk, och det finns därför fortfarande ett handelsöverskott i vår ekonomis externa sektor, vilket framgår av den senaste statistiken från Eurostat. Investeringarna, särskilt i kapitalvaror, ligger kvar på höga nivåer, vilket stöder den pågående ekonomiska aktiviteten och innebär att framtida produktivitetsförbättringar kan väntas. Den privata konsumtionen gynnas av att nya arbetstillfällen skapas, och enligt den senaste statistiken är arbetslösheten i euroområdet och EU nästan jämförbar med historiskt låga nivåer - i euroområdet är arbetslösheten under 7 procent. Inflationen är fortsatt stabil.
Allt detta gör att företagen nu går med vinst, vilket bör ge dem möjlighet att hantera eventuella kreditåtstramningar utan några betydande ändringar av investerings- och tillväxtplanerna. Kort sagt står det klart att årets och nästa års tillväxt i EU och euroområdet inte kommer att överstiga våra prognoser från maj i år, med tanke på att en av de risker för en tillbakagång som vi sedan en tid varnat för när vi offentliggjorde våra ekonomiska prognoser har förverkligats, nämligen risken för en nedgång på den amerikanska bolånemarknaden och dess konsekvenser för USA:s ekonomi.
Vi har dock goda skäl att fortsätta att förlita oss på att EU-ekonomin vilar på starka grunder och att den har förmåga att ta sig igenom den rådande turbulensen. Nästa tisdag, den 11 september, kommer jag på kommissionens vägnar att offentliggöra interimsprognoserna för 2007 års tillväxt för både euroområdet och EU, och vi kommer då att få en första antydan om krisens eventuella konsekvenser.
Samma dag kommer jag att få tillfälle att presentera dessa prognoser för er när jag framträder i utskottet för ekonomi och valutafrågor. Prognoserna för 2008 och därefter måste, som ni vet, i vanlig ordning vänta tills vi offentliggör våra ekonomiska prognoser i november.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Krisen på bolånemarknaden i USA med långivning till kunder med låg kreditvärdighet, de så kallade subprime-lånen, och krisens potentiella konsekvenser för EU har upptagit vår uppmärksamhet under de senaste veckorna. EU:s bolånemarknad skiljer sig från USA:s, så det är mindre sannolikt att lika omfattande problem uppstår i EU inom den närmaste framtiden. Subprime-utlåningen inom EU är mycket begränsad jämfört med USA, och vi har skyddsmekanismer mot detta, t.ex. lånebestämmelser och begränsningar av ”loan-to-value”, dvs. nivån på det lån som låntagaren kan få beviljat i förhållande till värdet på fastigheten.
Den senaste tidens turbulens har emellertid tydligt visat hur nära sammankopplade och globaliserade finansmarknaderna faktiskt är. Riskerna har spridits på ett förståndigt sätt. Det är positivt. Krisspridningen är dock ett problem. En del europeiska banker och tillgångsfonder är exponerade för säkerheter som är kopplade till subprime-utlåning. Det har uppstått verkliga problem, särskilt på grund av likviditetspressen på de tillgångsbaserade och kommersiella värdepappersmarknaderna.
Vad kan EU lära sig av den här krisen? Det är för tidigt att dra några exakta slutsatser, eftersom osäkerheten på marknaden är för stor. Det är också viktigt att reagera förnuftigt, och ta den tid som behövs för att bedöma läget. Alltför snabba politiska reaktioner kommer sannolikt inte att leda till bra resultat.
Vår preliminära bedömning av läget ger upphov till följande frågor:
För det första visar sammankopplingen av marknaderna hur viktigt det är med ett samlat och konvergerat synsätt på reglering, med sunda och kloka bestämmelser och lämpliga normer för att skydda investerarna. Detta gör kommissionens tillsynsdialog med USA och andra parter ännu viktigare. Stränga tillsynsnormer är nödvändigt på de globala finansmarknaderna med tanke på spill-over-effekterna, dvs. de externa effekterna.
För det andra går det inte att bortse från frågan om de amerikanska bolånen i det här sammanhanget. Jag instämmer visserligen i att man bör underlätta tillträdet till bomarknaden för personer som normalt sett inte skulle ha råd att köpa en bostad, men det är uppenbart att regleringens och konsumentskyddets lämplighet kommer att bli omdiskuterade. Man arbetar med att rätta till detta, men det kommer att ta lite tid att lösa problemet.
En av lärdomarna av krisen är hur viktigt det är med kontinuerlig upplysning om finansfrågor till medborgarna, samtidigt som man försäkrar sig om att utlåningen sker på ett ansvarsfullt sätt. Inom EU tittar vi redan på dessa frågor inom ramen för vårt pågående arbete med upplysningskampanjer om konsument- och bolånekrediter.
För det tredje har överföringarna av bolån till andra parter och riskerna i samband med detta stått i centrum för krisen. Ibland har dessa risker återgått till den ursprungliga banken när deras finansföretag inte har kunnat sälja av eller finansiera banksäkerheterna.
Det är mycket viktigt att vi noggrant granskar de mekanismer som berörs - det vill säga vilken roll som investeringsbolag, så kallade conduits, och SPV-bolag (special-purpose vehicles) spelar, och hur relevanta de är för de europeiska bankerna.
Svårigheten att bedöma hur komplexa värdepapperiserade produkter och marknadsklareringsmekanismer påverkar pressade marknadssituationer måste även analyseras närmare. Den senaste tidens kris på marknaden belyser även vikten av risker som rör anseende - och även likviditet - som viktiga pådrivande faktorer för att bedöma bankernas riskexponering för komplexa transaktioner på lämpligt sätt.
För det fjärde, hur är det med Basel II, det nya direktivet om kapitalkrav för banker? Genom Basel II förbättras bankernas och investeringsbolagens möjligheter att bedöma riskerna på lämpligt sätt och göra korrekta avvägningar av sitt obligatoriska kapital. Detsamma gäller Solvens II, som är den övergripande motsvarigheten till Basel II för försäkringssektorn.
Detta betyder emellertid inte att vi kan slappna av. Följderna av allt detta kommer att behöva granskas noggrant av tillsynsmyndigheterna. Frågan om kapitaljustering av komplexa produkter och bankernas förmåga att identifiera potentiella problem i krissituationer, däribland potentiell riskkoncentration inom vissa områden, måste undersökas närmare.
För det femte har många hedgefonder varit särskilt aktiva på de strukturerade kreditmarknaderna. Många av dessa hedgefonder och deras förmögna privata eller institutionella investerare kan ha gjort förluster - en del stora förluster - under de senaste månaderna. Så fungerar marknaderna.
Avancerade aktörer som arbetar med hedgefonder vet detta. Finansmarknaderna bygger på risktagande. Jag kritiserar inte de som gör sig en förmögenhet när tiderna är goda, men jag fäller inga tårar om de gör förluster heller. Det centrala i sammanhanget är emellertid att problemen med hedgefonderna inte tycks ha spridits till det bredare finansiella systemet. Reglerna för investeringsfonder (USIT) har stått sig. Med hjälp av våra tillsynsramar och bankriskkontroller har vi, som vi förväntade oss, kunnat förhindra att problemen med hedgefonderna utlöser mer omfattande systematiska rubbningar.
Hur mycket en del än vill svartmåla hedgefonderna är de inte orsaken till problemen på marknaden. Vi får inte glömma att den nuvarande krisen har sitt upphov i dålig kvalitet på utlåningen, vilket har förvärrats av värdepapperiseringen av dessa lån i så kallade off-balance sheet vehicles, dvs. olika redovisningstekniska åtgärder, vars risker få insåg. Det är dessa frågor som tillsynsmyndigheterna måste inrikta sig på under den närmaste tiden.
För det sjätte, vilken roll spelade kreditvärderingsföretagen i krisen? Jag har redan kritiserat deras långsamma nedskrivningar av kreditvärderingarna för strukturerade finansinstrument som backades upp av subprime-utlåningen. Hur kraftfull var deras metod? Hur väl förklarades begränsningarna för värderingarna av strukturerade produkter, jämfört med värderingarna från vanliga värderingsföretag, och hur väl förstod man detta?
Kreditvärderingsföretagens eventuella intressekonflikter är ett annat problem: å ena sidan agerar de som rådgivare till banker om hur de ska strukturera sitt utbud för att få den bästa värderingsmixen, och å andra sidan litar investerarna starkt på kreditvärderingsföretagens värderingar. Detta berör även tillsynsmyndigheterna, med tanke på hur viktiga kreditvärderingar är för beräkningen av bankernas kapitalkrav.
Det har påståtts att värderingsinflationen för strukturerade produkter var obefogad. Kreditvärderingsföretagens roll måste vara tydligare: det måste framgå vad de gör och inte gör, och i vilken utsträckning man kan lita eller inte lita på dem. Jag följer upp dessa frågor inom Europeiska värdepapperstillsynskommittén (EVTK), och kommer även att ta upp dem med våra internationella partner.
Vad vi behöver är tydliga, stabila och metodiska regler och principer som tillämpas strikt, och investerarna behöver ha en mycket djupare förståelse av användningsområdena och begränsningarna för kreditvärderingar och av hur tillförlitliga de egentligen är. Frågan om hur intressekonflikter påverkar värderingarna måste undersökas noggrant. Andra marknadsaktörer måste naturligtvis också kontrolleras noggrant. Hur stort spelrum fanns det? Bedömde företagen och de kreditvärderingsexperter som de anställde kvaliteten på de instrument som de köpte och sålde på ett konstant och objektivt sätt och bedömde de konsekvenserna av riskerna på instrumentens struktur, eller baserade de bara värderingarna på antaganden? Stannade de upp för att fundera över hållbarheten i de underliggande tillgångarna, bedrägeririskerna och de tidigare resultaten för de ursprungliga tillgångarna och trenderna på marknaderna? Ifrågasatte de värderingarna själva och hade de tillgång till de nödvändiga kvalitativa och kvantitativa uppgifterna för att kunna göra detta?
Jag hoppas att styrelserna i alla finansbolag nu ser över sina åtgärder och drar lämpliga slutsatser av detta. Vi anser att mjuk, principbaserad reglering är den bästa strategin för finanssektorn - den har visat sitt värde. Men vi måste fortsätta att vara vaksamma och lära av erfarenheterna. Alla parter måste ta sitt ansvar på allvar.
John Purvis
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Rådet sammankallades inte, men Europeiska centralbanken (ECB) arbetade åtminstone och jag anser att den kan ta åt sig en del av äran för att ha stoppat risken för ytterligare spridning inom EU. Vi får hoppas att ECB fortsätter att agera lika klokt, förståndigt och lyhört.
Det verkar emellertid ofta vara ett oundvikligt faktum i finansvärlden att jakten på konkurrensfördelar leder till överdrifter, som i sin tur leder till att bubblan spricker, vilket är förutsägbart. Detta tryck är i stor utsträckning skälet till att det är så bråttom att ta fram de innovativa finansinstrument som Charlie McCreevy beskrev, och som döljer sig bakom utvecklingen av denna kris på den amerikanska subprime-bolånemarknaden, som därefter har spridits till Europa.
Jag anser inte att denna situation motiverar en häxjakt på hedgefonder. Dessa fonder har kanske i viss utsträckning varit sofistikerade, eller naiva, offer för dessa moderna guldgruvor. På samma sätt har normalt sett konservativa men naiva banker lockats av de höjda räntorna som dessa förmodat högt värderade instrument betalar ut, och har satsat på detta, som uppenbarligen har visat sig vara för bra för att vara sant.
Det verkar som om få aktörer på finansmarknaderna, och antagligen även få tillsynsmyndigheter, har en tillräckligt stor förståelse för dessa instrument, dessa kreditderivat, dessa skuldobligationer med säkerhet. De har inte heller en fullständig förståelse för de eventuella riskerna och konsekvenserna. Det åligger följaktligen myndigheterna, både i USA och EU - och det gläder mig att Charlie McCreevy tar så allvarligt på denna särskilda aspekt - att göra sig mer förtrogna med dessa mekanismer och deras sammansättning och uppdelning, med hur dessa delar uppskattas, värderas, redovisas och marknadsförs, med likviditetsfrågan och med hur man handlar med dem.
Innovation är lika önskvärt i finansiella mekanismer som överallt annars. Detta får inte vara ett hinder, utan när så här allvarliga problem riskerar att uppstå är det mycket viktigt att fondförvaltare och tillsynsmyndigheter tar sitt ansvar och utvecklar en fullständig förståelse av dessa produkter och inför nödvändiga begränsningar om det krävs.
Robert Goebbels
Herr talman! Vi har ännu ingen uppfattning om kostnaden för augusti månads oro på finansmarknaderna. Vi har just fått höra att kommissionen förväntar sig negativa konsekvenser för tillväxten. De reala förlusterna för bankerna och andra aktörer på finansmarknaden kommer att visa sig när de upprättar sina årsbokslut.
Enligt kommissionsledamot Joaquín Almunia saknar vi fortfarande uppgifter om hur alla aktörer egentligen har drabbats. Det är sunt att de som tog alltför stora risker får stå för notan, men finansvärldens spekulativa aktivism skördar sina offer: de familjer som fastnar i bolånefällan efter löften om obegränsad tillväxt på fastighetsmarknaden och småinvesterare som tagit risker som undervärderats av alla som lever på feta provisioner, inklusive kreditvärderingsinstituten.
Den socialdemokratiska gruppen har i åratal efterlyst ökad övervakning av hedgefonder och alla specialinstrument som i oändlighet tillkommer på marknaderna. Som Carlo Ciampi säger finns det ingen som helst kontroll över den tumultartade utvecklingen av derivatprodukter. Inte ens direktörerna för de större bankerna har längre någon insyn i dessa ogenomskinliga instrument. De verkliga riskerna, t.ex. fastighetslånen, delas upp i oändlighet och införlivas gång på gång i investeringsfonder och instrument för den allmänna marknaden. Resultatet blir att ingen längre vet var den ursprungliga risken ligger.
Marknaden förväntar sig att centralbankerna ska rädda spekulanterna. Det gjorde också ECB, i sin roll som sista låneinstans. Man kan därför undra varför ECB har tvingats bidra med mer kapital än Federal Reserve när marknaden plötsligt blev illikvid, trots att bolånekrisen uppstod i Förenta staterna. Var de europeiska bankerna mer lättlurade? Gjorde tillsynsmyndigheterna ett dåligt arbete? Den socialdemokratiska gruppen kräver att kommissionen drar lärdom av finansmarknaden, som har blivit alltför ogenomskinlig och därför oerhört farlig för den reala ekonomin.
(Applåder)
Margarita Starkevičiūtė
Först och främst vill jag besvara Robert Goebbels fråga om varför ECB sköt till mer pengar än den amerikanska centralbanken. Det beror på att EU:s ekonomi nu är världens största. Det innebär en stor utmaning för oss alla. Jag blev både överraskad och bedrövad över att OECD och Europeiska kommissionen på samma dag gjorde olika bedömningar av följderna av de finansiella problemen på marknaden. Det betyder att kommissionen antagligen bör ändra sina ekonomiska bedömningsmodeller, särskilt som de sannolikt baseras på matematiska metoder. Det är oroväckande, eftersom förutsägelser om den ekonomiska politiken är ett komplicerat område och flexibla redskap måste användas.
Hur ska vi nu hantera de nya utmaningarna? Jag vill inte här gå in på de svårigheter som uppstår - det har mina kolleger gjort på ett utmärkt sätt. Det är bara en sak jag vill framhålla. För det första inträffade krisen på grund av den aggressiva penningpolitiken inom EU:s gränser när det gjordes försök att lösa problemen med Internetbubblan. Vi kan alltså inte påverka de beslut som fattas av tredjeländer. Vi kan stärka dialogen och samarbetet med tillsynsorgan, men EU står inför ett dilemma: just nu sker en global fusion mellan finansinstitut, och det är möjligt att vi inte längre kommer att ha någon inre marknad. Vi kommer att få en transatlantisk marknad på värdepappersområdet och kanske någon annan marknad för försäkringar. Det betyder att vi måste avgöra om vi ser EU som en inre marknad och ska kräva att alla överenskommelser ska träffas på EU-nivå. Kan vi godta pilotprojekt när en av våra marknader självständigt ger sig in på den globala scenen? Vi måste komma överens om detta, annars blir det mycket svårt att hantera krisen.
Jag vill framhålla en sak till. Finansmarknaderna är under återuppbyggnad. Vi har själva genom Sepa-direktivet erkänt rollen för finansinstitut utanför banksektorn. Vi måste inse att olika islamiska banker och stiftelser tillkommer och slutligen att nätverk för handelstjänster kommer in på finansmarknaden. Det är alltså nödvändigt att även införa gemensamma föreskrifter för finansinstitut utanför banksektorn, så att förutsättningarna blir desamma för banker och andra finansinstitut. Så ser det ut i dag.
Den tredje punkt jag vill betona är att det bekymrar mig att vi enbart utgår från modeller med hög risk. Denna riskbedömningsprincip har visat sig vara mycket subjektiv, och jag har därför betänkligheter när det gäller direktiven om Solvens II och Basel II. Vi kan inte lita på kreditvärderingsinstituten. Vi kan kritisera dem, men problemet kvarstår. Vi bör lita på marknadsinstrumenten - dvs. likviditet. Värdepapper som inte kan säljas på marknaden eller som sällan handlas kan inte värderas av något kreditvärderingsinstitut. Det måste vi inse, och vi måste begränsa lagstiftningens beroende av kreditvärderingsinstituten åsikter.
Avslutningsvis vill jag definitivt säga att finansinstituten inte behöver räddas. Mina egna erfarenheter av finanskrisen i Litauen säger mig att bankdirektörer som får tillbringa ett par veckor i fängelse mycket snabbt förstår hur banker ska skötas.
(Talmannen avbröt talaren.)
Brian Crowley
för UEN-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill be kommissionsledamöterna att besvara några frågor.
Händelserna på subprime-marknaden i augusti belyste ett antal frågor för oss alla. För det första att dagens finansmarknader är globaliserade, och frågan om hur snabbt regleringen eller tillsynen kan hålla takten med de nya produkter och koncept som utvecklas. Men jag kommer även att tänka på något som en gammal jordbrukare i västra Cork i sydvästra Irland en gång sade till mig: det finns ingen olja som får håret att växa - jag ber om ursäkt till de tunnhåriga i kammaren, det finns inga glasögon som gör att man kan se genom kläder och det föds en dåre varje dag. Verkligheten är att de produkter som tillhandahölls var högriskprodukter och det spelar ingen roll vad man säger, konceptet caveat emptor, köparens undersökningsplikt, skulle ha legat till grund för de beslut som banker eller andra fonder fattade om att investera i dessa högriskprodukter. Detta står i skarp kontrast till kreditvärderingsföretagens roll och deras ansvar, inte bara när det gäller deras rådgivning, utan framför allt när det gäller det faktum att de öppet måste informera oss om huruvida de representerar dessa fonder själva eller om de faktiskt ger klara, oberoende råd.
Kollegerna minns säkert att vi för ett antal år sedan diskuterade ett direktiv om konsumentkrediter. I den diskussionen var hela insynsfrågan och vikten av oberoende rådgivning till konsumenterna en nyckelfaktor. Det är faktiskt skrattretande att några av de största finansinstitutionerna i världen - och några i Europa -, som är de personer som har lagt ned så mycket pengar på att köpa in expertis och tala om för oss i Europa hur vi ska sköta våra ekonomier nu är de som har överraskats på grund av sin dåliga investeringspolitik.
Jag gratulerar kommissionsledamot Charlie McCreevy till att han är villig att ta upp denna fråga och gripa sig an dessa områden. Jag anser också att det är viktigt nu, inte bara när det gäller kreditvärderingsföretagen, utan även den risk som europeiska banker exponeras för på grund av denna investeringspolicy, och nästa vecka ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Alain Lipietz
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Krisen kräver att jag framhåller tre saker.
För det första har den sin grund i en besvärlig kris bland nordamerikanska offentliga företag. Vi måste inse att alla amerikanska offentliga företag har mycket stora underskott, det vi kallar USA:s dubbla underskott. Vi har haft denna kris och vi kommer att få se fler. Det blir antingen de amerikanska storföretagen, delstaterna eller kanske rentav den federala regeringen som drabbas. Vi bör räkna med fler mycket allvarliga kriser i Förenta staterna under de kommande åren.
För det andra ägde krisen rum i Förenta staterna i mars. Den spred sig över hela världen genom hedgefonder, varav de två första gick omkull i juni. De europeiska bankerna drabbades först i slutet av juli eller början av augusti. Vi hann inse att elden höll på att sprida sig. Angela Merkel, vår rådsordförande vid tiden för G8-mötet, bad oss vidta åtgärder i fråga om hedgefonderna, men ingen lyssnade till henne. Och ännu värre, Nederländerna håller på att utforma en politik för avreglering av etableringen av hedgefonder i landet. Samtidigt som EU uttalar sig mot hedgefonder uppmuntrar man deras utveckling på det egna territoriet. Detta visar att EU totalt misslyckats med försöken att införa övervakningsåtgärder och tillsynsregler.
Som tidigare föredragande för tillsynsregler och övervakning av finansiella konglomerat ser jag detta som ett personligt misslyckande. Jag erinrar om att vi behövde mer än en valperiod för att utarbeta förenklade prospekt för utgivning av värdepapper i EU. I dag är en bank oförmögen att läsa andra bankers komplicerade prospekt om innehållet i de fonder de säljer. Så långt har det gått.
Det tredje problemet, som jag uppmärksammade centralbanken på för flera år sedan, är att man inte kan reglera det monetära systemet enbart med åtgärder som avser utlåningsräntan. Enligt min mening påskyndades krisen i Europa av ECB:s räntehöjning i slutet av sista kvartalet. Jag anser inte det är tillräckligt att säga att räntan ska sänkas med 0,5 procent eller ligga kvar på samma nivå eller höjas med 0,5 procent. Vi har ett påtagligt problem att lösa, nämligen återinförandet av en selektiv lånepolicy, så att räntan kan fastställas till 0 procent för nödvändiga investeringar med anknytning till t.ex. bekämpningen av klimatförändringar och mycket högre för utlåning som avser spekulation.
Godfrey Bloom
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag vill rikta mina kommentarer till åhörarläktaren, där det sitter många fler än det sitter ledamöter i kammaren. Jag hoppas att ni har era hörlurar på er, eftersom beslut fattas här i dag av personer om inte har någon kunskap om internationella finanser överhuvudtaget.
Jag har arbetat med finansiella tjänster i 40 år, jag är utbildad ekonom - vi talar om hedgefonder, vi talar om internationella valutor. Om ni tar reda på vilken sakkunskap som Europaparlamentets ledamöter har tror jag att ni kommer att bli bittert besvikna. Men här är vi, och fattar beslut om globala finanser. City of London står för 40 procent av Storbritanniens BNP. Vi har personer från Polen, Tjeckien och Lettland som inte har några kunskaper om dessa saker överhuvudtaget, som beslutar om vad vi ska satsa på i den internationella handeln.
(Oro)
De vet inget om sådana här saker. Det vet inget alls om sådant här, inte mer än de vet om jordbrukspolitik, fiskeripolitik - hela rubbet - men så här ser det ut.
Mina damer och herrar på åhörarläktaren! Om ni vill få en inblick i internationella finanser, res till Dubai, New York, Los Angeles, till Bermuda. Ni ser personerna härnere - titta på dem. Inga av dem har någonsin haft ett riktigt arbete. Det här är en Musse Pigg-församling, och vi kommer att förlora alltihop.
Talmannen
Får jag uppmärksamma er på att ni, när ni talar i kammaren, vänder er till talmannen och ledamöterna, medan övriga närvarande vid sammanträdet är publik. Jag vill be er visa respekt för dem som visar er respekten att lyssna till er.
(Applåder)
Luca Romagnoli
för ITS-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Kollapsen på den amerikanska högrisklånemarknaden har gett chockvågor som fortfarande känns på aktiemarknaderna i dag och har kastat spekulanter och sparare i djup kris.
Det är allmänt känt hur aktörerna på den amerikanska fastighetsmarknaden agerade: de erbjöd högriskindivider lån som sedan inte kunde betalas tillbaka och orsakade därmed en kris inte bara för de finansiella produkterna utan även för många banker. I år har en mycket stor andel låntagare upphört med de utestående amorteringarna, vilket innebär kris för hela systemet.
I Italien tycks krisen, vid sidan av utvecklingen på aktiemarknaden, endast ha fått lindriga konsekvenser för det nationella banksystemet, eftersom italienska banker uppenbarligen inte har någon direkt exponering mot subprimelån. Så var det inte för många tyska, brittiska och franska banker, och det är därför vi håller den här debatten i dag. Det minsta vi kan hoppas på är således att en utredning ska inledas om de största internationella kreditvärderingsinstitutens roll i detta sammanhang och därmed åtgärder i fråga om finansiell instabilitet och inverkan på den reala ekonomin.
Låt mig berätta vad som händer i Italien, där lånen och bostadsköpen är omfattande, och låt mig redogöra för vad en viktig italiensk veckotidning, L'Espresso, skrev om moralen hos vissa italienska politiker (som för övrigt också varit våra kolleger) sett i förhållande till lidandet för så många sparare och människor som envisas med att betala för lån, när en enkel social inrättning som sociala lån skulle kunna göra det möjligt att äga ett hus. Lyssna mot denna bakgrund till vad L'Espresso avslöjar om vissa italienska vänsterpolitiker. Jag vill betona att det framför allt rör sig om vänsterpolitiker, även om en del mittenfigurer också förekommer.
Dessa herrar, vars för- och efternamn och adresser anges, utnyttjade de oerhört fördelaktiga villkoren för att köpa fastigheter i Rom. Ni kanske säger att rekommendationer är praxis, kanske godtagen praxis, och kanske gammal praxis i mitt land - och inte bara i Italien, utan kanske i hela världen. Men när en rekommendation efterfrågas och tjänsten ges av en bank eller ett försäkringsbolag undrar jag vad makthavarna ger i utbyte.
Enligt veckotidningen hade Romano Prodis företrädare Veltroni, Cossutta, dotter till en av de mest radikala och hängivna kommunisterna, Violante, tidigare premiärminister och en av de mest välkända domarna över andra människors moral, samt Marino, Mancino, Mastella, Casini, Proietti och Baccini köpt hus i Rom med ibland så många som 25-30 rum till högst en fjärdedel av marknadspriset. Dessa specialvillkor fick de av ägarna, som konstigt nog är banker och försäkringsbolag.
Demokratin har sitt pris, kanske ni säger, och precis som proletariatet hade sitt pris har även den progressiva socialismen det i dag. Av sina föregångare har man ärvt förmågan att vara konkret när det gäller att se om sina egna intressen. Om ni månad efter månad kvävs av era bolån och, precis som jag, har turen att plågas lite mindre av dem tack vare er plats här i parlamentet och er yrkesverksamma make som nu bidrar bör ni lägga skulden på kommunisterna, gamla som nya, som beslutat att liberalisera taxilicenserna och barberarnas öppettider och att sälja läkemedel i snabbköp, men låtit bankerna fritt avgöra vilka uppoffringar de ska kräva av era familjer och att inteckna er framtid och era liv.
Ni har er själva att skylla, italienska och europeiska medborgare, om ni beslutat att göra något annat än att ägna er åt en karriär inom något av de italienska partier som styr eller har styrt städer, regioner och nationer, och som i sin tur styrs av bankerna.
Cristobal Montoro Romero
(ES) Herr talman, herr rådsordförande, herrar kommissionsledamöter! Först och främst vill jag tacka för vad våra auktoriteter sagt om att behålla en optimistisk inställning när vi nu upplever en kris.
Samtidigt vill jag emellertid tillföra så mycket realism som möjligt i debatten, eftersom det bara leder till förvirring i fråga om lösningar om vi döljer situationens allvar.
För det första är det en förutsedd kris vi står inför. Krisen kommer inte som någon överraskning. Vi visste att detta skulle hända minst ett år i förväg, men vi har inte brytt oss tillräckligt mycket om det och saknat förmåga att reagera.
För det andra är det en allvarlig kris vi står inför. Bundesbanks ordförande sa det själv för bara drygt tre dagar sedan. Kanske är vi nära en klassisk bankkris med en förtroendeförlust.
För det tredje har EU nedlusats med finansinstitut i länder där man inte kunnat göra några vinster eftersom ekonomierna varit i viss stagnation. Man har därför sökt vinster till större risk. Det kan således sägas att de europeiska tillsynsmyndigheterna har misslyckats med att förhindra detta.
ECB är därför först med att ingripa i krisen och skjuter till mest pengar, just därför att den finns i hjärtat av EU där en ekonomisk återhämtning nu sker men där krisen hade kunnat bli allvarligast. Vi behöver därför mer klarhet i vilka de faktiska följderna är och hur omfattande krisen egentligen är.
Den fjärde faktor som utmärker det vi upplever och den situation vi befinner oss i är utan tvekan, kort sagt, reaktionen från våra monetära myndigheter, från Europeiska centralbanken.
Enligt min mening var likviditetstillskottet en riktig åtgärd, för det vi ser är ett likviditetsutflöde. Det stämmer emellertid också att det är paradoxalt att detta händer just när EU höjer räntorna för att begränsa likviditeten i systemet och begränsa krediterna. Det är en stor paradox som måste förklaras ordentligt, utan det kaos som uppstod till följd av de förklaringar som gavs under hela augusti månad.
Ett klargörande är nödvändigt, för det handlar om miljontals familjer och miljontals små och medelstora företag, som är beroende av rörliga räntor i EU och som nu skuldsätter sig. Vi måste därför bringa klarhet i ränteläget och uppmana till försiktighet när det gäller räntehöjningar i EU, så att den ekonomiska tillväxten stärks och vi kan skapa de arbetstillfällen som vi är i så stort behov av i detta skede av den europeiska integrationen.
Pervenche Berès
(FR) Herr talman, herrar kommissionsledamöter, mina damer och herrar! Vi måste vara realistiska - vi är visserligen en mäktig europeisk lagstiftare, men vi kan inte göra något åt orsaken till denna kris. Vi står maktlösa inför den amerikanska lagstiftningen, där ingen hänsyn tas till konsumentskydd i samband med bolån, oavsett om de beviljas av banker eller av andra institut.
Låt oss vara realistiska - vi står inför en kris vars effekter vi snarast måste korrigera, men vi måste också dra lärdom inför framtiden.
Låt oss tala klarspråk - våra EU-medborgare är, med rätta, oroade för krisens konsekvenser för finansieringen av den reala ekonomin. Låt oss tala klarspråk - våra medborgare förstår inte att offentliga institutioner som Europeiska centralbanken, för att kunna hantera några få aktörers risktagande, vars belöningsmetod inte följer någon som helst ekonomisk logik, i slutändan tvingas ingripa för att garantera marknadens likviditet.
Låt oss ta itu med situationen. Vi måste göra vad som krävs av EU och utgå från realism och förslag. ECB fullgjorde faktiskt sin uppgift som sista låneinstans. Som tillsynsorgan saknar den dock möjligheter att bedöma de verkliga risker som marknadsaktörerna tar. Vi måste förbättra EU-myndigheternas tillsynsbefogenheter, och det är er uppgift, herr kommissionsledamot, att spela en aktiv roll även här.
Låt oss ta itu med situationen - vi har i många år talat om verkligt värde, och just detta verkliga värde har i dag försämrat villkoren för värdering av bolån.
Låt oss ta itu med situationen - när det gäller kreditvärderingsinstituten uppfyller inte IOSCO:s uppförandekod de krav som den rådande situationen ställer. Vi behöver en verkligt konkurrensutsatt marknad, utan intressekonflikter och med större insyn.
Låt oss slutligen vara utopiska och hoppas att utnyttjandet av den finansbubbla som skapats på det här sättet till sist kommer att börja frigöra kapital för de långsiktiga investeringar som EU behöver för att kunna hantera utmaningarna på klimat- och energiområdet. Ibland kan utopi vara den bästa formen av realism.
Andrea Losco
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Nu står vi här i parlamentet på nytt inför ett problem som vi ställdes inför redan i juli. Då uttrycktes en del osäkerhet beträffande den kris som snart skulle drabba euroområdet. Det var en kris som kunde förutses mot bakgrund av nyheterna från USA.
Det hade redan en tid stått klart att fastighetspriserna i USA var alltför höga och att det amerikanska systemet gjorde att insolventa personer alltför lätt beviljades lån eller att lån beviljades till mycket höga räntor, vilket oundvikligen ledde till turbulens på den globala marknaden.
Vem har deltagit i detta spel? Investerare och medborgare från USA men även från Europa drabbas av de negativa konsekvenserna - medborgare, investerare och sparare. Frågan är alltså om parlamentet, och institutionerna i allmänhet, bryr sig om skyddet av spararna. Att skydda spararna innebär att förstå den roll som spelas av övriga aktörer på området, rollen för kreditvärderingsföretagen, som ofta är mycket inkonsekventa och upplever konflikter som ibland passerar opåtalt. Jag anser att reglerna och standarderna bör gälla allt detta.
Krisen har också tydliggjort en påfallande motsägelse vid en tidpunkt då ECB tvingats göra finansiella ingripanden på marknaden och samtidigt höja räntorna för att motverka inflationsrisken. Låt oss hoppas att denna situation inte är bestående.
Dessa händelser innebär dock att vi måste fråga oss hur de standarder som gäller för aktörerna på världsmarknaden - detta är ju en kris som återigen har belyst globaliseringsaspekten - borde styra varje enskild persons handlande.
Guntars Krasts
(LV) Herr talman! Den rådande finansiella instabiliteten bör inte ha kommit som någon överraskning, men när den blev verklighet kom detta som en chock för alla. Osäkra konsument- och fastighetslån ledde till en växande efterfrågan på likviditet. Marknadskorrigeringar sker eftersom penningvärdet länge har varit alltför lågt, vilket har urholkat standarderna för värdering av investeringar. Det bristande förtroendet för marknaden har skadat även attraktiva tillgångar, som inte borde ha omfattats av korrigeringen i form av en prissänkning. Vi kan nu vara övertygade om att lättillgängliga, billiga pengar inte ger en stabil tillväxt. Grunden för en stabil tillväxt är en aktiv reform av systemen, effektiva investeringar och friare och öppnare marknader. För tillfället gäller de största farhågorna likviditetskrisens övergång i en insolvenskris. Instabilitet som börjar som en likviditetskris kan urarta i en insolvenskris, eftersom marknadsaktörerna, som är övertygade om att de inte har tillräcklig kunskap, blir ovilliga att låna ut till varandra. Fastighetskrisen kan leda till allvarliga komplikationer i flera av EU:s medlemsstater, inte bara i Förenta staterna. Investerare och insättare kommer inte att återfå förtroendet för finansmarknaden förrän de är övertygade om att värderingarna är riktiga. Detta betyder att riskpremierna kan öka, vilket kommer att leda till att företagens och hushållens konsumtion minskar. Resultatet kan bli att investeringarna minskar eller i vissa fall upphör. EU:s beslutsfattare i finans- och penningpolitiska frågor måste vara beredda på detta. Det största ansvaret för att stabilisera situationen kommer att falla på beslutsfattare inom finanspolitiken. På det penningpolitiska området kan vi förvänta oss lägre räntor, vilket många europeiska politiker sett fram emot. Samtidigt bör inte marknaden behålla den vilseledande övertygelsen om att riskinvesteringarna kommer att fortsätta. Både låneräntorna och kravet på säkerhet bör begränsa den moraliska skada som en sådan övertygelse kan ge upphov till. På lång sikt måste centralbankerna förbättra tillsynsmekanismerna för finansmarknaderna, för att skapa större klarhet och säkerhet på dessa marknader. Tack.
Karsten Friedrich Hoppenstedt
(DE) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi känner ännu inte till den fulla omfattningen av den instabilitet som präglar de globala finansmarknaderna. De svaga punkterna i den globala finansvärlden är den dåliga kreditvärdigheten hos låntagarna på den amerikanska bolånemarknaden och misstagen i samband med bedömningen och/eller granskningen av kreditrisken för tillgångar. Man kan undra vad som hänt med Basel II i detta skede i Förenta staterna. Jag inser att reglerna inte införts ännu, men det hade varit bra.
I Förenta staterna har bolån till ett värde av 120 miljarder US-dollar justerats så här långt. Enbart den omständigheten har utlöst en räntejusteringschock av kända proportioner. Bolån för ytterligare omkring 700 miljarder US-dollar ska justeras under de närmaste två åren. En ökad känslighet hos investerarna har förvärrat problemet, och förtroendet och riskbenägenheten minskar. Till och med bankstyrelser medger nu att de inte visste vad de gjorde. Investerarnas bristande förtroende och avsaknaden av realistiska bedömningar står i dag i vägen för en återgång till normala nivåer - en process som oundvikligen kommer att ta en viss tid och som inte ens tjänstemännen vid banktillsynsorganen kommer undan.
Förtroende kan inte uttryckas statistiskt med matematiska formler. Insyn bidrar dock till att bygga upp och upprätthålla förtroende och underlätta riskkontroll. Kommissionsledamoten nämnde Solvens II. Riskerna i samband med hedgefonder och subprimelån har i princip hittills varit låga inom försäkringssektorn, och bör så förbli. Det är därför meningen att Solvens II ska ge de rätta förutsättningarna och incitamenten.
De aktuella förslagen går ut på att alternativa investeringar som hedgefonder och tillgångsbaserade värdepapper, som ofta också exponeras för subprimerelaterade risker, ska omfattas av ett kapitalkrav på 45 procent som en standardmässig följd av Solvens II. Detta kan verka högt vid en första anblick, men det ger företagen ett tydligt incitament att tvinga en planerad hedgefond att lämna ut information om sina investeringar till investerarna. Enligt min mening är det en princip som gäller här, och det är att endast de som själva har de nödvändiga kunskaperna bör göra kapitalinvesteringar med hög risk.
Europaparlamentet har länge krävt öppenhet om specifika produkter och mekanismer på finansmarknaden. Kommissionen borde redan ha agerat för att införa ytterligare insynsregler för de över 9 000 befintliga hedgefonderna. Insynsregler för kreditvärderingsinstitut behövs också. En mer realistisk bedömning av den globala kreditrisken skulle gynna båda parter.
De senaste åren har EU-ländernas budgetar och ekonomier dragits med stora skulder. Misstaget att ta lån till förledande låga räntor leder automatiskt till obalanser mellan det monetära och det realekonomiska resultatet.
Ieke van den Burg
Herr talman! Det finns mycket att säga om den här finanskrisen, men jag ska använda mina två korta minuter till att koncentrera mig på de tre punkter där jag tror att vi måste agera.
Den första är bristen på reglering. Många ledamöter har redan påpekat detta. Komplicerade nya produkter, och framför allt diversifiering och säkring av risker, är något som är centralt i denna kris. Det såldes till oss som en perfekt metod för att bli av med riskerna, men det står nu klart att diversifiering också innebär spridning av risker och den osäkerhet som numera finns överallt.
Den andra frågan som rör reglering är att dessa förfaranden i stor utsträckningen äger rum utanför den reglerade marknaden: OTC-verksamhet och hedgefonder, vilket tidigare nämnts. Jag tror faktiskt att vi måste undersöka vart dessa blinda punkter leder till. Jag vet att Charlie McCreevy inte håller med, men jag tror att det verkligen är hög tid nu att se över möjligheterna till reglering - inte för att överreglera i panik, utan för att undersöka saken grundligt. Det är vad kommissionen borde göra.
Ett annat problem är bristen på information och öppenhet. Det har också framhållits av många andra. Jag vill dessutom ta upp kreditvärderingsinstituten och de redovisningsregler som Pervenche Berès också nämnde - frågan om rättvis värdering. Detta är kopplat till min tredje punkt som är bristen på samordning och samarbete. Det är något som vi sett i de åtgärder som ECB nu vidtagit. ECB:s åtgärder ledde mycket riktigt till ökad likviditet, men ECB hade inte tillgång till information och saknade redskap för att straffa dem som orsakade krisen. Det borde finnas en mycket närmare koppling mellan ECB och dess kunskaper och tillsynsmyndigheterna. En mycket viktig del är samarbete och förbättring och förstärkning av tillsynsmyndigheterna på EU-nivå, som är dem som verkligen har inblick i dessa nya företeelser i högst upp på marknaden.
Jag har flera gånger nämnt att vi behöver en sådan tillsyn på EU-nivå. Sedan kan folk säga mig, även om de instämmer, att man måste vänta tills en kris dyker upp eftersom känslan av ett akut läge ännu inte finns. Jag tror att det nu är hög tid, och krisen är här så det är nu vi bör agera.
Olle Schmidt
Herr talman! Sommarens finansiella oro har på ett tydligt sätt visat hur intimt sammanflätade marknaderna är. Den globala finansmarknaden är bokstavligen i gång dygnet runt med miljontals transaktioner som påverkar oss alla. Den nya tekniken ger helt andra förutsättningar. Möjligheten att skapa bättre förutsättningar för utveckling i investeringar har ökat dramatiskt. Tillgången till riskvilligt kapital är i detta sammanhang vital. Och de av en del här i dag så ifrågasatta många nya finansiella instrumenten har i stort varit bra och ökat likviditeten och möjligheten till investeringar.
Att det är bra att Europa har en stark centralbank har visat sig under de gångna turbulenta finansveckorna. ECB kunde agera snabbare än sin kollega i Washington och kunde snabbt agera för att lugna marknaderna. För detta förtjänar ECB en eloge.
Än vet vi inte vilken fortsatt spridning den amerikanska bolånekrisen får. Hösten kommer att bli avgörande i takt med att ny statistik framkommer. Förhoppningsvis sker en normal marknadsanpassning utan större konvulsioner, vilket skulle kunna drabba den regionala ekonomin, som ju i grunden är sund inom Europeiska unionen. Jag hoppas - i motsats till en del av kollegerna här, uppenbarligen - att vi i Europa inte överreagerar och tror att lösningen alltid heter mer regleringar och beslutar i för stor hast precis som kommissionär McCreevy sa. Trots amerikanernas Sarbanes-Oxley Act så upptäcktes inte de riskfyllda bolånen i tid med vittgående regleringar. En väl fungerande finansmarknad kräver ett balanserat förhållningssätt. Svängrum för nya metoder kombinerat med lagstiftning som stärker konsumenternas intressen. Här tycker jag att MiFID är ett bra exempel.
Öppenhet och transparens är för mig som liberal nyckelord också när det gäller de finansiella marknaderna. Jag efterlyser också mer av samarbete mellan EU:s finansmyndigheter för att motverka och ha en handlingsberedskap inför krissituationer.
Herr talman, båda herr kommissionärerna, jag kan inte låta bli att undslippa mig en randanmärkning: När det blåser världen över visar det sig att en liten valuta och en liten marknad som den svenska påverkas blixtsnabbt. Sommarens händelser har givit mig ytterligare skäl för ett svenskt eurointräde.
Mario Borghezio
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Subprimekrisen har kastat en mörk skugga också över de europeiska bankerna. Många av bankernas fonder har på ett oansvarigt sätt köpt på sig mängder av derivatprodukter. Risken för att krisen ska sprida sig via riskkapital är överhängande. Bankerna har på ett ansvarslöst sätt prackat på institutionella placerare, och därmed sparare, tillgångssäkrade obligationer som har uppgetts ha kreditbetyget AAA, vilket i teorin innebär samma låga risk som nationella värdepapper. I stället hade de en mycket hög kreditrisk och ett exempel på det är bostadslån som överstiger fastighetens värde.
Spekulationen, som släppts fri att styra över den globaliserade finansmarknaden, har fått småspararna att tro att derivat är 2000-talets De vises sten. Ingenting kunde vara mer fel. Denna händelsekedja är definitivt inte över och de som verkligen bär ansvaret går fortfarande fria - storfinansens dolda ränksmidare. De som har yttrat sig här har nöjt sig med att peka anklagande mot kreditvärderingsföretagen, men varför har vi tillåtit att bedömningen av och kontrollen över de finansiella produkternas risker har överlåtits till företag som är tätt involverade med och har ett intresse av tillväxt på en marknad som står under spekulationens berusande inflytande?
Jag ber, ha modet att se sanningen i vitögat: olämplig användning av derivat är inte bara skadligt, utan derivat är också skadliga i sig själva. För den reala ekonomin är derivat detsamma som ocker är för sparande och den produktiva ekonomin, vilket den store amerikanske poeten Ezra Pound lär oss i sin dikt: ”With usura hath no man a house of good stone each block cut smooth and well fitting that design might cover their face, with usura seeth no man Gonzaga, no picture is made to endure nor to live with but it is made to sell and sell quickly, sin against nature. Pietro Lombardo came not by usura, Duccio came not by usura, nor Pier della Francesca, Zuan Bellin' not by usura, nor was 'La Calunnia' painted. Came not by usura Angelico. Usura rusteth the chisel, it rusteth the craft and the craftsman. Usura slayeth the child in the womb, it stayeth the young man's courting, it hath brought palsey to bed, lyeth between the young bride and her bridegroom.” Världen ska inte styras genom ocker, det är inte så man värnar om ärliga människors intressen, människor som arbetar, producerar och sparar.
(Talmannen avbröt talaren.)
Poul Nyrup Rasmussen
(EN) Herr talman! Denna finanskris är en varningssignal för oss alla, även för kommissionsledamot Charlie McCreevy. För bara några månader sedan försäkrade Charlie McCreevy oss att pratet om finansrisker och kriser var teoretiskt och att vi aldrig skulle råka ut för nya bubblor. Nu har vi just konfronterats med en bubbla, som har allvarliga följder enligt dagens Financial Times, OECD och andra kompetenta institutioner.
Jag har fyra frågor till Charlie McCreevy.
För det första, om vi ser på derivaten - kreditderivat och kreditmarknaden - så skyller ni på kreditvärderingsföretagen och säger att de inte gör ett tillräckligt bra arbete. Jag menar däremot att vi inte vet någonting om vad som pågår. Är ni beredd att föreslå en offentlig klassificering av de komplexa derivaten så att de offentliga och privata kreditvärderingsföretagen kan ge oss vägledning om de risker som är förknippade med dem? Det är nämligen omöjligt i dag.
Min andra fråga rör intressekonflikten. Om man ser på prime brokers, hedgefonderna och de privata aktiefonderna, ser vi att det finns en komplicerad mix av olika intressen. De tjänar pengar på varandra, de handlar med varandra, och vi vet inte vad som pågår. Är ni beredd att införa regler för insyn, offentliggörande och ansvarsskyldighet, som ger oss en verklig möjlighet att reglera marknaden?
Min tredje fråga handlar om pensionsfonder. Vi vet att löntagarna och arbetstagarna har gjort förluster till följd av att de investerat pengar i hedgefonder för att spekulera på derivatmarknaden. Är ni beredd att införa regler för att skydda pensionsfonderna och försäkringsbolagen som försöker förvalta löntagarnas pengar så att löntagarna får ett intresse av att spara och vet att förlusterna kommer att begränsas i framtiden?
Min sista fråga är: hur kan ni försvara att hedgefonderna, de privata aktiefonderna och investeringsbankerna är den sista utvägen när det gäller de internationella och finansiella marknaderna, utan att det finns bestämmelser på det här området? Vi har för vana att reglera bankerna och aktieandelsfonderna, och varför skulle de - hedgefonderna, de privata aktiefonderna och investeringsbankerna - vara räddningsplankan? Jag kan inte förklara det och det kan inte ni heller. Det är dags att sätta de gemensamma intressena först, och det är därför vi behöver reglering.
(Applåder)
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Herr talman! Orosmoln dröjer fortfarande kvar efter stormen och i all denna osäkerhet behövs ekonomisk stabilitet, finansiell säkerhet, tillväxt och nya arbetstillfällen.
Den här krisen ger en fantastisk möjlighet att vidta åtgärder inom fyra viktiga områden.
För det första måste vi agera för att begränsa krisens inverkan på ekonomin i dess helhet. Marknaden har reagerat med stora svängningar i aktiekurserna och stramare kreditvillkor. Europeiska centralbankens likviditetstillskott inverkade positivt.
Finansinstituten har redan höjt räntan för sina kunder, i avvaktan på de höjningar som väntas inom några månader med tanke på ekonomins tillväxt och ECB:s tillkännagivanden. Jag hoppas att centralbanken kommer att agera balanserat och försiktigt för vår ekonomi.
För det andra måste vi agera för att förbättra riskhanteringen och den ekonomiska styrningen. Det råder symmetri mellan en global marknad för finansiella tjänster och ett nationellt tillsyns- och övervakningssystem. Om vi inte främjar de här målen på ett samordnat sätt i EU kommer vi inte kunna föra fram dem globalt heller och vi kommer inte att kunna skydda våra medborgare eller försvara deras intressen.
För det tredje måste vi agera för att skapa större insyn på marknaden. Diversifiering och spridning av risker kan vara positivt om det inte hindrar riskerna från att kontrolleras på marknaden. Vi måste anta åtgärder för att kartlägga finansiella risker.
Slutligen måste vi agera för att öka aktörernas ansvar. Att skuldsätta människor med begränsade resurser och låsa dem vid dyra lån, som faktiskt kan beskrivas som rent ocker, i ett läge då räntorna är på väg upp och tillväxten på fastighetsmarknaden har avstannat kommer otvivelaktigt att skapa problem.
De banker som lättade på lånevillkoren tack vare möjligheten att överföra de här lånen, de kreditvärderingsföretag som inte gick ut och varnade om dessa värdepappers kvalitet, de investerare som köpte värdepapper på ett oförsiktigt sätt och de institut som beviljade investerarna finansiering utan ytterligare garantier - alla bär ett ansvar, och vi måste se till att detta inte sker igen.
Peter Skinner
(EN) Herr talman! Subprime-utlåningen har definitivt varit ett enormt problem som har orsakat den finansiella turbulens som vi har sett denna sommar. Det står klart, men däremot är det mindre klart vilka investerare och motparter som står under press och som fortsätter att göra det, och det är avgörande för oss att vi identifierar dessa aktörer.
Detta beror i stort sett, som vi har hört i dag, på komplexiteten hos de finansiella instrument som en del betraktar som guldgruvor. Vi måste emellertid noggrant och försiktigt överväga vad vi ska göra med dessa instrument och hur vi ska bemöta följderna av den turbulens som har uppstått. Att överreagera kan vara lika skadligt som det som redan har skett, eftersom vi ser att priset på krediterna stiger till följd av detta. Det är inte bra för Lissabonprocessen, det måste vi ha i minnet.
Vad är det då egentligen som har hänt i USA som gör att vi avskriver en del av de här frågorna? Det är som att stänga ladugårdsdörren när alla djuren har sprungit ut, och det är precis vad som har hänt. Generellt sett var dock subprime-bolånen ett oreglerat område. Det är ett faktum som man nu har agerat mycket direkt för att rätta till, eftersom regleringsinitiativ för finanssektorn och lagstiftningsinitiativ är på gång efter vad jag har hört. Samtidigt har en högnivåarbetsgrupp inrättats under Vita husets överinseende, som ska granska kreditvärderingsföretagen och avancerade finansföretag.
Den slutsats som vi kan dra av detta är att det är mycket viktigt att föra ett nära samarbete med Förenta staterna och andra globala marknader eftersom vi drar samma slutsatser om insynen på dessa marknader. Om vi inte samarbetar, på grund av att de globala marknaderna är för nära hopflätade, riskerar vi att förlora väldigt många av de fördelar som skulle kunna tillföras om vi gick ihop och samarbetade om den här frågan.
Vad har skett i EU och vad har skett i USA? Jag har ett visst förtroende för kommissionen, och naturligtvis för ECB och Federal Reserve i USA eftersom de har agerat helt riktigt. De har hjälpt till att stabilisera marknaderna, vilket var exakt vad vi behövde göra.
Jag håller med några av talarna här i dag om att det krävs proportionerliga svar och jag är övertygad om att man kommer att lyckas reda ut detta. Jag anser att värdepapperiseringen och SPV-bolagen, som kommer att granskas tillsammans med kreditvärderingsföretagen, måste öppnas för ökad kontroll och insyn, det står helt klart, som Pervenche Berès redan har påpekat. Men vi måste även ha klart för oss att många av oss har svårt att förstå komplexiteten hos finansinstrumenten, och kreditvärderingsföretagens roll är öppen.
(Talmannen avbröt talaren.)
Udo Bullmann
(DE) Herr talman! EU-medborgarnas andel av investeringarna på den marknad vi debatterar i dag är närmare 10 procent eller cirka 300 miljarder euro. Vi vet inte exakt hur stor del av dessa 300 miljarder euro som utgörs av högrisklån, men 300 miljarder euro är ingen liten summa. Det är nästan tre gånger så mycket som EU:s årliga budget, och effekterna av den nuvarande krisen märks redan av. I mitt hemland Tyskland, EU:s största ekonomi, har prognoserna för företagens framtidsutsikter justerats ned. Tremånaderslånen har blivit väsentligt dyrare, vilket innebär att företag som är sunda men behöver snabb finansiering kan räkna med problem.
Jag skulle vilja veta vilka lärdomar vi har dragit av detta. Nästan alla talare i debatten har nämnt kreditvärderingsföretagen. Som en medborgare som är intresserad av det aktuella läget i den här frågan fann jag följande på Internet, från ett tal som kommissionsledamot Charlie McCreevy höll i Dublin den 5 april 2005:
(EN) ”Kreditvärderingsföretagen kommer inte att bli föremål för EU-reglering för närvarande, sade Charlie McCreevy, kommissionsledamot med ansvar för inre marknaden, i ett tal i Dublin den 5 april 2005. Kommissionsledamot McCreevy sade att han inte hade för avsikt att ta fram särskild lagstiftning för kreditvärderingsföretag, men att möjligheten skulle 'ses över kontinuerligt'. Jag kommer att hålla branschen 'under uppsikt', varnade han.”
(DE) Herr kommissionsledamot! När är observationsfasen slutförd, när är vi redo att agera, när har vi förutsättningar att sprida lite ljus över kreditvärderingsföretagens mörka gömmor, så att vi kan göra en offentlig resultattavla över deras framgångar och misslyckanden? Vårt system är självrefererande, ineffektivt och en uppenbar kvarleva från det förgångna. Jag vill ha ett ärligt svar. Vi kan inte stå inför allmänheten vid valet 2009 och säga att vi faktiskt har haft en kommission, men att den ägnade fem år åt att göra ett fantastiskt arbete med att ta reda på var problemet ligger.
Harald Ettl
(DE) Herr talman! Det var ett klart och tydligt budskap till kommissionen. Vi ser redan nu att den amerikanska lånekrisen kommer att få kännbara konsekvenser även här. Volymen av obetalda bostadslån överstiger redan den amerikanska statsskulden. Till och med spekulation som bygger på framtida ökningar av fastighetsvärden och långa bolåneräntor har visat sig vara en bubbla. Nu blir oron för en recession allt mer uttalad i Förenta staterna. Trots allt börjar åtta av tio recessioner med en fastighetskris. Vi vet nu att krisen gick att förutse, men att kreditvärderingsföretagen inte gjorde sitt arbete att agera vakthund. Olika kapitalformer med hög risk kan tillfoga oss alla och ekonomin mycket stor skada, och kan därför inte lämnas åt sitt öde eller åt spekulation. Principerna om insyn och upplysningsplikt, men också kontroller, måste garanteras. Kommissionen måste nu lägga fram förslag om detta.
Benoît Hamon
(FR) Herr talman! Den här krisen är den tredje stora krisen på tio år. Kunde den ha undvikits? Det påstår Charlie McCreevy. För att klara det skulle vi ha behövt lära de fattiga att inte låna pengar när de inte har några.
Hur ser verkligheten ut? De institut som har beviljat subprimelån är de skyldiga aktörerna i denna kris. För att öka sin vinst har de riktat in sig på betalningssvaga hushåll. Hälften av de lån som beviljades under 2006 beviljades utan inkomstkontroll. De här långivarna har tjänat pengar på lån som aldrig borde ha beviljats. Långivarna har understötts av sina banker, som i sin tur kontrolleras av styrelser, revisorer och tillsynsmyndigheter. Detta har inte hindrat bankerna från att låna ut pengar till kreditinstituten eller från att sälja fördelaktiga, men riskfyllda, finansprodukter till sina kunder med bolånen som grund.
Dessa värdepapper, vars säkerheter återfinns på subprimemarknaden, köptes i stor skala av hedgefonder, som främst är baserade i skatteparadis och därmed inte omfattas av någon lagstiftning. Hela kedjan av tillsyn och övervakning har alltså brustit.
Min fråga är enkel: Vilka seriösa initiativ tänker kommissionen ta nu för att förhindra att det som hände på finansmarknaderna och den amerikanska fastighetsmarknaden inte drabbar nya tillgångsslag i morgon, med samma resultat som följd - börsras och därefter dålig tillväxt?
Elisa Ferreira
(PT) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Finanskriser berör aldrig bara finansvärlden. Den nuvarande krisen kommer att leda till ännu stramare kreditvillkor och priserna har redan börjat stiga i avvaktan på detta, oavsett vilket beslut centralbanken fattar i morgon.
Förtroendet för de ekonomiska aktörerna har också sjunkit kraftigt, och trots kommissionsledamot Joaquín Almunias optimism är den ekonomiska tillväxten varken generell eller garanterad. Det finns till och med många regioner med allvarliga ekonomiska problem.
Det är inte lätt att göra det i dag, men jag skulle vilja veta hur man ska förklara för medborgarna att den alarmerande ökningen av hushållens skuldsättning, hindren för offentliga investeringar och överskattningen av exporten av varor tillverkade i Europa till följd av räntestyrningen, bland många andra faktorer, är nödvändiga uppoffringar. Det har varit den traditionella medicinen för att kontrollera obefintlig inflation. Nuförtiden är alternativen mer begränsade när det gäller att hantera de helt och hållet förutsägbara resultaten av finansaktörernas överdrivna risktagande, som vi inte kunde eller ville reglera i tid.
Jag menar att två slutsatser kan dras av detta. För det första behövs bättre lagstiftning, insyn och samarbete på finansmarknaderna, vilket redan har påpekats. För det andra finns ett akut behov av att se över förhållandet mellan penningpolitiken och dess inverkan på den reala ekonomin, familjer, investeringar och sysselsättning.
Manuel Lobo Antunes
rådets ordförande. - (PT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag ska fatta mig mycket kort, framför allt eftersom jag redan i mitt första anförande har redogjort för rådets grundinställning i denna fråga.
Jag vill tacka alla här för era anföranden och förslag och säga att jag har tagit till mig dem och er oro, särskilt er sociala oro, det vill säga oron över de följder som den senaste tidens finansiella turbulens kan få för medborgarna. Vi ska ha den oro som flera ledamöter har uttryckt i åtanke.
Jag vill återigen bekräfta att vi inom ordförandeskapet och rådet kommer att fortsätta att verka för en samordning av tillsynsförfaranden och även system och mekanismer som gör det möjligt att ständigt förbättra tillsynsramen.
Både rådet och kommissionen har sagt här att alla tillgängliga uppgifter för närvarande visar att vi har nått våra ekonomiska och finansiella mål: underskotten, den ekonomiska tillväxten och även sysselsättningen stiger. Vi är fortfarande helt och hållet realistiska i detta avseende. Men jag vill också säga att ordförandeskapet och rådet kommer att vara realistiska, eftersom realism har nämnts här. Vi kommer att uppmärksamma alla dessa frågor och den utveckling som vi kan komma att få se i framtiden. När det är deras uppgift och när det är motiverat kommer ordförandeskapet och rådet att vidta lämpliga åtgärder och ta initiativ för att komma till rätta med eventuella farhågor och problem som kan uppstå.
Joaquín Almunia
ledamot av kommissionen. - (ES) Herr talman! När det gäller de effekter på den reala ekonomin som den finansiella turbulensen eller krisen, om ni vill kalla den det, har haft under de senaste veckorna så upprepar jag att enligt våra inledande uppskattningar - vi kommer att offentliggöra prognoser på tisdag - men också enligt yttranden från andra organ och offentliga och privata institutioner, så kommer turbulensens inverkan på näringsverksamheten, den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen i EU under 2007 att bli kännbar, men inte särskilt mycket.
En stor andel av resultaten för 2007 garanteras redan av resultaten från de första två kvartalen, av den information som finns om händelseutvecklingen i våra ekonomier under innevarande tredje kvartal och av den positiva trögheten i den ekonomiska återhämtningen baserat på den goda, stabila grund som vi ärvde från 2006.
Riskerna blir tydligare om vi blickar framåt mot 2008. I våra prognoser i maj var tillväxtsiffrorna för 2008 redan påverkade av en mognad i konjunkturcykeln och av centralbankernas penningpolitiska beslut. I Europa och på andra håll kommer denna finanskris, denna finansiella turbulens och den åtföljande åtstramningen av kreditvillkoren att öka, eller håller på att öka, riskerna för sjunkande resultat för 2008. Jag anser dock att det ännu är alltför tidigt för en slutlig analys som kan ligga till grund för några slutgiltiga slutsatser om denna fråga.
Vi måste hoppas att 2008 års resultat kommer att bli bättre eller mindre oroande än många tror att de kommer att bli, i den mån många av de faktorer som har bidragit till de senaste veckornas turbulens hänger samman med förtroende och vi kan återställa detta förtroende och alla bidra till en stark vision och analys av situationen, för att förbättra eller stärka förtroendet.
Jag tror att de flesta av talarna i stort sett håller med om vad som utlöste den ökade volatiliteten och turbulensen på finansmarknaderna, och jag tror också att det råder enighet om att lösningar måste hittas. Lösningarna är dock inte enkla och vi får inte överdriva.
Precis som skickliga skådespelare på teatern bör duktiga politiker inte överdriva i orostider. Vi måste göra en mer detaljerad analys och förstå fakta mer fullständigt, och vi måste försöka hitta effektiva lösningar på de problem som återstår, de problem som är uppenbara och de problem som vi ännu inte har upptäckt.
Om vi ser tillbaka på parlamentets debatter, valutafondens och centralbankens rapporter om den finansiella stabiliteten, kommissionens analyser och våra egna uttalanden nyligen så vet vi inte var eller när, men vi vet att den här typen av turbulens kan uppstå, med tanke på finansmarknadernas utveckling och de sofistikerade instrument och metoder som finansinstituten tillämpar.
Jag upprepar det jag sa inledningsvis, nämligen att den europeiska ekonomin fortfarande står på en stabil grund. Euron skyddar oss. Återigen har euron visat sin förmåga att skydda från och absorbera chocker som under andra omständigheter, före eurons införande, skulle ha gett oss väsentligt större problem, både monetärt och finansiellt och i vår reala ekonomi. Avslutningsvis anser jag att ECB tog sitt ansvar och agerade förnuftigt och korrekt i augusti.
Charlie McCreevy
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag ska fatta mig kort. Jag instämmer helt i att vi inte kan luta oss tillbaka med tanke på utmaningarna på tillsynsområdet när det gäller de allt mer komplexa finansprodukterna och de olika redovisningstekniska instrumenten (off-balance sheet vehicles). Vi får inte heller vara naiva och tro att Basel I, Basel II och Solvens II kommer att bidra till att lösa de problem som har uppstått. Det finns viktiga lärdomar att dra, som jag kommer att ta upp med alla berörda parter här framöver.
Som jag sade i mitt inledningsanförande anser jag att en mjuk, principbaserad reglering är den bästa strategin. Jag är övertygad om att mer reglering nu skulle vara det värsta vi kunde göra för finansmarknaderna. Jag anser alltså inte att det finns ett behov av mer reglering. Poul Nyrup Rasmussen blir kanske förvånad över att höra att jag instämmer i det han förespråkade, dvs. ökad insyn. Det finns emellertid andra sätt att åstadkomma detta än genom reglering.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Ilda Figueiredo  
skriftlig. - (PT) Syftet med den här debatten var att skapa klarhet i den centrala frågan just nu, nämligen skälet till den finansiella instabiliteten. Det räcker inte att identifiera problemet när det redan har blivit tydligt. Det hjälper ännu mindre att föreslå lösningar som i praktiken bara kan mildra vissa omedelbara effekter, men som på kort och medellång sikt inte kommer att ändra någonting.
Vi vet alla att den reala ekonomin bygger på produktion, distribution och konsumtion av varor utifrån människors behov, vare sig dessa är verkliga, inbillade eller skapade av reklam. Det innebär att de pengar som cirkulerar borde matcha denna reala ekonomi. Trots detta har girigheten hos personer som vill öka vinsten ännu mer lett till att aktiebörser och spekulativa vinster har skapats i en sorts casinoekonomi, vilket har knuffat ned produktionssektorn på andra plats och bäddat för en finansialisering av systemet.
Det är roten till det nuvarande problemet, som centralbankerna försöker dämpa genom att sätta ännu mer pengar i omlopp eller höja räntan. De åtgärderna har sina begränsningar och riskerar att skapa nya spekulationsbubblor eller skada den reala ekonomin ytterligare, med höjda kostnader för familjerna som följd.
