Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 1 mars 2001.

Parentation
Talmannen
Mina kära kolleger! Det är med stor sorg jag vill meddela er att jag i förra veckan fick veta att två av våra före detta kolleger, å ena sidan, fru Bloch von Blottnitz och å andra sidan, herr Lambrias, har avlidit. Båda avled den 3 mars.
Fru Bloch von Blottnitz var en framstående personlighet i det tyska partiet De gröna och en aktiv kärnkraftsmotståndare. Hon var ledamot av församlingen från 1989 till 1999 och framför allt vice ordförande i Gruppen De gröna i Europaparlamentet. Hon förde en äkta politisk kamp och även de som inte delade hennes övertygelser respekterade alltid hennes starka engagemang.
Herr Lambrias var ledamot av kammaren i 15 år från 1984 till 1999. Han tillhörde Europeiska folkpartiets grupp och var dess vice ordförande. Alla kolleger som kände honom uppskattade hans humana egenskaper och hans beslutsamma engagemang till fördel för den europeiska integrationen.
Jag skulle vilja uttrycka mina kondoleanser till de båda avlidna kollegernas familjer, Gruppen De gröna samt Europeiska folkpartiets grupp och jag uppmanar er att iaktta en tyst minut till minne av våra två avlidna kolleger.
(Kammaren höll en tyst minut)

Meddelanden från talmannen
Talmannen
Mina kära kolleger! Ni vet att sedan den senaste sammanträdesperioden har terrorismen på nytt drabbat Spanien. Inaki Totorika Vega, medlem av Ertzaintza, den baskiska regionala polisen, dödades genom en bilbombsexplosion i Hernani natten till den 8 mars. Jag vill å mina och Europaparlamentets vägnar uttrycka vår djupa medkänsla och våra kondoleanser till det nya offrets anhöriga. Jag har också meddelat de spanska myndigheterna att vi fullständigt stöder dem i kampen mot terrorismen och jag uppmanar er att iaktta en tyst minut för att hedra Inaki Totorika samt alla personer som ingår i säkerhetsstyrkorna och ofta med fara för eget liv modigt kämpar för fred i Baskien.
(Kammaren höll en tyst minut)

Talmannen
Såsom ni också vet, har en fruktansvärd katastrof ägt rum i norra Portugal då bron Entre-os-Rios rasade samman och vållade 70 personers död. Jag uttryckte omedelbart å Europaparlamentets vägnar kondoleanser till Portugals premiärminister, Guterres, och försäkrade honom om vår fullständiga solidaritet i denna mycket tragiska prövning.
Och jag uppmanar er att iaktta en tyst minut till minne av offren.
(Kammaren höll en tyst minut)

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från sammanträdet den 1 mars har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Schulz
Fru talman! Jag hänvisar till min kollega Manuel Medina Ortegas inlägg under förra plenarsammanträdet och har följande vädjan till er. Alltsedan min kollega Medina Ortega gjorde detta inlägg om yrkandet att immuniteten för våra kolleger Berlusconi och Dell'Utri skall hävas har det förekommit en rad tillkännagivanden i pressen, och en mängd rykten är också i omlopp här i kammaren. Vi i den socialdemokratiska gruppen tror att det vore klokt om ni, fru talman, gör slut på dessa rykten genom att - även om jag vet, fru talman, att ni inte är förpliktad att göra det - efterkomma den vädjan, som jag skulle vilja lägga fram, nämligen att tillåta mig att ställa er tre korta, mycket precisa frågor om detta förlopp, och vi hoppas att svaren kommer att klarlägga detta. Jag tror att det ligger i kammarens eget intresse och även är till gagn för er ämbetsutövning, fru talman!
Jag skulle därför vara mycket tacksam om ni - jag upprepar att ni inte är förpliktad att göra det - på grund av frågans politiska känslighet kanske ändå kan uppfylla min vädjan.

Talmannen
Herr Schulz! Förlåt mig, men jag förstår inte riktigt vilken del av protokollet ni åsyftar. För ögonblicket behandlar vi justeringen av protokollet. Har ni något att rätta till?

Schulz
Fru talman! Det handlar om min kollega Medina Ortegas inlägg med hänvisning till artikel 6.1 i arbetsordningen beträffande förslaget från den spanska högsta domstolen att häva immuniteten för kollegerna Berlusconi och Dell'Utri.

Talmannen
Det är inte protokollet från den 1 mars. Jag vill gärna besvara samtliga frågor som ni vill ställa men inom ramen för förslagen som rör förfaranden. Jag tror inte att det skulle vara klokt att i smyg återupprätta förslagen som rör förfarandet före godkännandet av föredragningslistan, eftersom det förefaller mig att det är en innovation som vi gjorde till nästan samtliga kollegers belåtenhet.

Schulz
Fru talman! Får jag förstå er så att ni på nytt kommer att ge mig ordet när arbetsplanen skall fastställas?

Talmannen
Nej, vid slutet av fastställandet av arbetsplanen. Där vi nu har förslag som rör förfaranden.

Goebbels
Fru talman! När det gäller protokollet, förekommer jag inte på närvarolistan från den 1 mars 2001. Jag glömde troligen att signera registren, men jag var närvarande och jag deltog i samtliga omröstningar.

Talmannen
Vi skall rätta till misstaget.
(Protokollet justerades)

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är behandling av det slutliga förslaget till föredragningslista som upprättades av talmanskonferensen torsdagen den 8 mars i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen.

De Rossa
Fru talman! Jag vill ta upp en fråga som inte finns - men som borde finnas - på föredragningslistan för denna vecka, dvs. mul- och klövsjukekrisen i Europa. Det verkar märkvärdigt att detta parlament, som företräder Europeiska unionens folk, inte tar upp frågan under denna vecka med tanke på den fördjupning av krisen som skett sedan kommissionen senast uttalade sig.
Jag är särskilt orolig därför att krisen hotar en livsmedelsindustri som omsätter 15 miljarder euro i Irland, p.g.a. de åtgärder vi tvingades att vidta för att se till att mul- och klövsjukan inte får fäste där. Jag tycker att detta är en fråga för alla i Europa, inte bara för irländarna.
Jag uppmanar er, fru talman, att ta initiativ och begära att kommissionären skall komma till parlamentet i veckan och göra ett uppdaterat uttalande om krisen. Jag är övertygad om att vi kan avsätta åtminstone 30 minuter, så att kommissionären kan göra detta uttalande, och visa att detta är ett trovärdigt politiskt forum för Europas folk.

Talmannen
Tack, herr De Rossa. På grund av arbetsordningen har jag inte befogenhet att ta detta initiativ. En diskussion ägde rum under talmanskonferensen för att besluta om frågan skulle tas upp under denna sammanträdesperiod. Jag vill påminna er att en diskussion ägde rum redan under den senaste sammanträdesperioden den 28 februari och talmanskonferensen föredrog slutligen att låta kommissionen följa frågan och vid lämplig tidpunkt ordna en debatt. Denna fråga har således i hög grad upptagit talmanskonferensens intresse. Men det finns inte någon begäran om ändring.

Doyle
Fru talman! Jag uppmanar er att uppmärksamma den situation som nu råder i Förenade kungariket i förhållande till mul- och klövsjukan. Jag respekterar er förklaring att detta diskuterades under talmanskonferensen i förra veckan, och att man med hänsyn till situationen vid denna tidpunkt beslutade att inte ta med frågan på föredragningslistan för denna vecka.
Får jag bara påpeka att antalet utbrott i Förenade kungariket i går var högre än vid någon annan tidpunkt under de tre veckor som passerat sedan krisen startade. Situationen är nu okontrollerbar, och även om den brittiske jordbruksministern betonar att det inte råder någon kris, ser hela EU med fasa vad som sker i Förenade kungariket. Irland har ett särskilt intresse, men det har också Frankrike, liksom alla andra 15 medlemsstater och ännu fler länder. Situationen har förändrats så mycket sedan frågan diskuterades under talmanskonferensen, att jag uppmanar er att avsätta tid - kanske under diskussionen om den förordning ni just hänvisat till - så att vi kan få en uppdatering från kommissionen under veckan här i parlamentet.
(Applåder)

Hyland
Fru talman! Jag instämmer med de som uppmanar till en brådskande debatt om mul- och klövsjukekrisen i Förenade kungariket, som blir allt värre.
Jag tar inte upp detta ämne i syfte att på något sätt genera den brittiska regeringen, men jag är oerhört orolig för de europeiska jordbrukarna, för de brittiska jordbrukarna, som för tillfället får bära den största skulden för krisen. Jag är särskilt orolig för jordbrukarna i Irland.
Ni känner till att Irland mer än någon annan medlemsstat är beroende av Europeiska gemenskapen när det rör nötköttsindustrin. Vi exporterar 90 procent av vår produktion. Av detta skäl är det oerhört viktigt att de strängaste restriktionerna träder i kraft i Förenade kungariket. Jag anser att ni bör bjuda in kommissionären, så att han kan ge oss sina synpunkter på den överväldigande kris vi går igenom just nu. Jag vill be er att avsätta tid till en brådskande debatt om denna fråga - något som ni alltid gjort tidigare.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Hyland. När jag lyssnar till er skulle jag ändå med tanke på de nya faktorer, som påtagligt förvärrat situationen under de senaste timmarna, frestas att föreslå er att ta upp denna begäran till omröstning. Men jag kommer inte att ta initiativet. Det är församlingen som kommer att bedöma om denna begäran är tillåtlig. Det skulle naturligtvis vara ett undantag, eftersom vi aldrig har gått till väga på detta sätt. Ingenting avses i arbetsordningen för denna typ av situation. Men det är i varje fall församlingen som skall besluta.

Swoboda
Fru talman! Med all respekt för talmanskonferensen - där jag, som ni helt riktigt har påpekat, också deltar då och då - borde det ändå finnas möjlighet till spontana yttringar från ledamöterna i denna kammare, framför allt när något nytt har framkommit. Jag tror därför att vi, så som ni också har sagt, i dag i en fri omröstning absolut kan rösta om huruvida vi ändå inte, tvärt emot det ursprungliga konferensbeslutet, bör sätta upp en rapport på föredragningslistan. Men det finns ett problem. I huvudsak uppmanas naturligtvis också rådet att säga något om det, och därför skulle jag vilja be om, såvida det är möjligt, att det behandlas i närvaro av en företrädare för rådet, ty då får vi förhoppningsvis också den information som är avgörande för vår beslutsprocess. I den andan vill jag uttala mig för mina kollegers stöd.

McMillan-Scott
Jag håller helt och hållet med Swoboda. Jag anser att det är mycket viktigt att vi har någon form av mekanism i kammaren för att justera föredragningslistan när en akut situation som denna uppstår.
Det tråkiga är att, även om denna specifika sjukdom bara påverkar djur, så kan den överföras via luften över en sträcka på ca 200 kilometer, och därför är alla Europeiska unionens medlemsstater sårbara, och det gäller även länder utanför unionen. Det är därför en brådskande fråga. Kommissionen borde göra ett uttalande, antingen i rådets närvaro eller inte, och jag uppmanar er att ta hänsyn till parlamentet i detta sammanhang.

Lannoye
Mitt inlägg går givetvis i samma riktning, fru talman. Vi har redan fått en förklaring från kommissionen vid en tidpunkt då situationen skenbart inte var lika allvarlig. Det blev ingen omröstning om en resolution. Skall vi den här gången inte bara få en förklaring utan också en resolution? Personligen skulle jag vara för det.

Murphy
Fru talman! Naturligtvis vill kammaren fatta sitt eget beslut i denna viktiga fråga, men jag vill betona att den brittiska regeringen aldrig har sagt sig att inte acceptera att detta är en kris som inte bara drabbar de brittiska jordbrukarna och den brittiska landsbygden, utan att den kan drabba jordbruket över hela Europeiska unionen.
Sjukdomsutbrottet är emellertid inte okontrollerat, som vissa personer här påstår. Saken är faktiskt den att när kommissionär Byrne talade i kammaren, gratulerade han den brittiska regeringen till dess snabba, direkta agerande i frågan. Samarbetet fortsätter mellan den brittiska regeringen, de ansvariga tjänsteenheterna hos kommissionen och de behöriga myndigheterna i unionen, för att se till att sjukdomen hålls under kontroll, begränsas och utrotas så snart som möjligt.

Corbett
Fru talman! Enligt arbetsordningen, som vi måste hålla oss till, behöver ni inte samråda med kammaren. Enligt artikel 37 framstår det som helt klart att kommissionen när som helst kan anhålla om talmannens tillstånd att göra ett uttalande. Om kommissionen är redo att göra ett sådant uttalande, behöver ni inte ta upp saken med kammaren. Ni har befogenhet att själv fatta beslut i egenskap av talman.

Talmannen
Nej, för ögonblicket har kommissionen inte begärt någonting, men jag är övertygad om att den kommer att instämma.

Poettering
Fru talman! Jag ville ju egentligen inte yttra mig. Jag var närvarande när vi i talmanskonferensen sade att vi inte ville ha någon debatt denna gång, eftersom vi talade om mul- och klövsjukan redan förra gången. Men efter att kollegan Corbett nu inte precis fråndömer kammaren rätten, men säger att det inte är lämpligt att vi beslutar här, vill jag säga för min grupps räkning: Eftersom situationen har vidareutvecklats, är vi alla enhälligt av den åsikten att vi bör ha denna debatt. Vi vill inte vänta tills kommissionen vänligt erbjuder oss denna debatt, utan vi uppmanar kommissionen att komma hit till kammaren för att diskutera med oss. Samma vädjan riktas också till rådet, och där är jag ännu mer bestämd än kollegan Swoboda: Vi bör inte be rådet å det hövligaste, utan vi förväntar oss att rådet också tar ställning, så att vi gemensamt i Europaparlamentets kammare kan företräda medborgarnas och konsumenternas intressen!
(Applåder)

Talmannen
Vem är för att denna debatt skall äga rum?
(Parlamentet biföll denna begäran)
Således har vi godkänt att debatten skall äga rum och vi kommer att bestämma med rådet och kommissionen vid vilken tidpunkt vi kan räkna med de båda institutionernas närvaro.

McKenna
Fru talman! Jag har sedan länge visat min önskan om att få uttala mig. Det är ganska orättvist att man inte kan få uppmärksamhet om man sitter långt bak i kammaren eller inte är minst en och åttio lång.
Jag vill bara ta upp en sak i förhållande till hela frågan om mul- och klövsjukan. Som en av mina kolleger från Irland sade, kan man inte se på den som en isolerad företeelse, p.g.a. den volym som Irland exporterar. Europeiska unionens skattebetalare finansierar exporten av levande djur, vilket bara förvärrar situationen. Vi måste stoppa exporten av levande djur. Det är faktiskt denna som bär ansvaret för att den kommit till Nordirland. Lyckligtvis har den irländska regeringen kunnat begränsa omfattningen; samma sak gäller för Förenade kungariket. Vi måste alltså få ett slut på användandet av skattemedel från Europeiska unionens medborgare för den grymma och inhumana exporten av levande djur.

Dupuis
Fru talman! Jag begärde ordet för en kvart sedan. Ni såg mig inte. Ni tittar inte ofta åt det här hållet.
Innehållsmässigt har jag ingenting att säga. Jag tror att det finns många goda skäl för att ha en debatt. Formellt sett är jag inte överens med Poettering:. man röstar inte emot sin arbetsordning. Man fattar inte ett majoritetsbeslut mot sin egen arbetsordning. Det fanns likväl en fullt möjlig lösning genom samförstånd, utan omröstning: om det inte fanns ett motstånd, kunde vi eventuellt föra upp denna fråga på föredragningslistan. Därmed röstar man förvisso inte emot bestämmelserna i arbetsordningen, och jag skulle vilja att vi noterar det.

Talmannen
Vi går inte emot arbetsordningen. Vissa kolleger har uttryckt en begäran. Denna begäran har uppenbarligen ett ganska brett samförstånd och jag tar upp den till omröstning. Det är fullständigt regelmässigt.
När det gäller tisdagen:
Jag har fått en begäran från Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om att lägga till en punkt på tisdagens föredragningslista om ett uttalande av kommissionen om systemet med kryptering av konfidentiella uppgifter som för närvarande gäller vid Europeiska kommissionen och dess förbindelser med Förenta staternas säkerhetstjänst.
Lannoye har lagt fram begäran för Gruppen De gröna.

Lannoye
Fru talman! Sedan några månader tillbaka har de europeiska medborgarna rätt att undra över om deras kommunikationer per telefon, telefoni och elektronisk post är konfidentiella. Vi vet nu att Echelon-systemet finns och att Förenta staternas säkerhetstjänst med all sannolikhet är systemets främsta aktör.
I vår egenskap av ledamöter av Europaparlamentet har vi sedan några dagar tillbaka rätt att undra över om kommissionens interna kommunikationer är konfidentiella. Vid ett sammanträde i det tillfälliga utskottet med uppdrag att granska Echelon-ärendet sade nämligen en hög tjänsteman med ansvar för kryptering av konfidentiella informationer följande: "Jag har alltid haft mycket goda kontakter med säkerhetstjänsten i Washington. Den har för vana att kontrollera våra system för att se om de är ordentligt låsta och om de används på rätt sätt". Han sade sig vara mycket nöjd med att den amerikanska underrättelsetjänsten på två veckor inte hade lyckats forcera krypteringen.
Jag tror att man lite skämtsamt skulle kunna föreställa sig att bankmän skulle anlita kassaskåpssprängare för att kontrollera om bankens kassaskåp är ordenligt låsta och om de bekräftar att de faktiskt är det, tror de dem på deras ord. Jag tror att vi befinner oss i en ganska likartad situation.
De förnekanden och tillrättalägganden som tjänstemannens överordnade chefer lämnat har knappast varit övertygande. Jag tror inte att de har övertygat någon av våra kolleger. Det förefaller mig således att här gäller det ett politiskt problem och inte bara en otrolig historia och att denna fråga måste klargöras i plenarsammanträdet. Därför begär vi att kommissionsledamot Patten, som är ansvarig i kommissionen, förklarar situationen för oss och därefter kommer vi att få se vilken uppföljning vi kommer att kunna ge frågan.

Wurtz
Fru talman! Om jag gör mitt inlägg nu borde jag inte på nytt ta till orda för min grupp. Vi kommer således att slå två flugor i en smäll. Jag kommer inte att upprepa det som min kollega Paul Lannoye så väl uttryckte: Jag är fullständigt överens med honom. Jag vände mig till er, fru talman, i samma ärende i början av månaden. Jag tror att vi måste bemöta ett trefaldigt krav som talar för att denna fråga skall tas upp på föredragningslistan under denna sammanträdesperiod.
I första hand har vi kravet på aktualitet. Det handlar nämligen om en fråga som direkt rör gemenskapens liv och som togs upp förra månaden, som tur var, av det tillfälliga utskottet och dess föredragande Gerhard Schmid. Vi kan således inte invänta september, såsom en del föreslår, och det tillfälliga utskottets rapport för att diskutera den.
Därefter har vi ett sanningskrav: i de svar som lämnats av kommissionsledamot Patten till föredraganden i det tillfälliga utskottet, Gerhard Schmid, motsäger en del förklaringar den berörda tjänstemannens uttalanden. Vi måste således få det klargjort och det skall göras nu och inte i september.
Jag vill slutligen nämna kravet på trovärdighet när det gäller parlamentet. Såsom Paul Lannoye påminde, har pressen lagt beslag på denna fråga och om vi skulle besluta, samtidigt som frågorna ligger på bordet, att inte tala om det och inte lämna vår del av svaret skulle vi, på sätt och vis mot vår vilja, misstänkas för att antingen vilja dölja något eller att vara inkonsekventa. För att inte utsättas för denna dubbla risk tror jag att det bästa vi kan göra är att sätta upp denna fråga på föredragningslistan.

Swoboda
Fru talman! Jag har stor förståelse för de båda föregående talarnas innehållsrika argument. Det som man fick höra i Echelon-utskottet från kommissionens medarbetare var i själva verket skrämmande. Om bara en fjärdedel av det som han sade är sant, då är det ytterst problematiskt. Men jag anser, och det är min grupps åsikt, att uppgiften för Echelon-utskottet är att noga undersöka sakerna och gå till grunden med dem.
Jag skulle också vilja anhålla om att Echelon-utskottet om nödvändigt får utvidgad behörighet för att noggrant undersöka också dessa saker, som ju har lagts fram för det - även om de delvis har tagits tillbaka - och sedan kommer hit till kammaren med resultatet av denna undersökning. Vi i gruppen skulle anse att det är det bästa sättet. Sakerna är allvarliga, vi ser mycket allvarligt på dem, men de bör också efter en detaljerad undersökning läggas fram här och behandlas av oss.

Talmannen
Jag tror inte att vi kan inleda en diskussion. Det finns en begäran som lagts fram av företrädare för de två berörda grupperna.
Herr Lannoye, ett förslag som rör förfaranden?

Lannoye
Fru talman! Jag fuskar inte: det är inte ett förslag rörande förfaranden, jag skulle bara vilja säga ett ord.
Swoboda säger med rätta att vi måste göra en utredning. Jag vill ändå meddela att Echelon inte är en utredningskommission utan ett tillfälligt utskott.

Talmannen
Herr Lannoye har just gjort ett klargörande till oss alla för att var och en skall kunna bestämma sig fullständigt fritt.
(Parlamentet förkastade begäran)   

Corbett
Fru talman! Jag vill ta upp en ordningsfråga som har att göra med Nassauer-betänkandet. I normala fall sker det samråd med parlamentet om ett förslag från kommissionen. Med undantag av detta kan vi, enligt artikel 61, även behandla förslag som läggs fram av en medlemsstat. I detta specifika fall även om parlamentet skall avge ett yttrande om en ståndpunkt som antagits i rådet. Det hade sitt ursprung i en medlemsstat, men vi avger inte ett yttrande om det faktiska förslag som lades fram för rådet.
Jag försöker inte att fördröja Nassauer-betänkandet, men jag vill uppmana till att frågan i framtiden återförvisas till utskottet för konstitutionella frågor, eftersom det är ett mycket viktigt prejudikat. Om vi i framtiden skall behandla det rörliga mål som det senaste dokumentet i rådet utgör, i stället för det förslag som inleder lagstiftningsförfarandet, som vi sedan vanligtvis försöker att ändra och där författaren kan ta hänsyn till våra ändringsförslag, kan vi vara ute på hal is. Detta kan utvecklas på ett olyckligt sätt, och jag ber er att uppmana utskottet för konstitutionella frågor att undersöka saken.
Jag hoppas att - till skillnad mot vad som hände för fem minuter sedan - denna faktiska ordningsfråga för att se till att arbetsordningen tillämpas på ett korrekt sätt, inte feltolkas som en politisk manöver för att se till att någonting hamnar eller inte hamnar på föredragningslistan. Jag försöker inte att få bort Nassauer-betänkandet från föredragningslistan. Jag försökte inte heller att förhindra att vi nu diskuterar mul- och klövsjukan. Jag försökte bara att se till att vi följer arbetsordningen, eftersom denna är grunden till kammarens befogenheter och immunitet.

Talmannen
Tack, herr Corbett. Det handlade i själva verket om en allmän iakttagelse om en punkt på föredragningslistan och vi noterar det.

Corbett
Det var en begäran om att ni skulle återförvisa detta till utskottet för konstitutionella frågor.
  

Buitenweg
Fru talman! Mitt inlägg handlar om det tillfälliga utskottet för avlyssningssystemet Echelon. Jag var mycket glatt överraskad av de visa orden från Swoboda. Jag tolkar dessa som att han är för en utvidgning av det nuvarande Echelon-utskottets mandat. Kan Gruppen De gröna räkna med hans stöd om vi lämnar in ett förslag om detta?
När det gäller torsdagen: Talmannen. När det gäller torsdagen och debatten om muntliga frågor till kommissionen om vattenförsörjningen i Europa, vill inte Europeiska folkpartiets grupp och Europademokraterna att debatten skall avslutas med en resolution.
Finns det någon som vill uttala sig för Europeiska folkpartiets grupp?

Lannoye
Fru talman! Det var vi som hade tagit initiativ till begäran om ett uttalande av kommissionen. Jag vill uppmärksamma några kolleger på att den fråga som tas upp här inte bara avser vattenförsörjningen i medlemsstaterna, i detta fall Spanien, eftersom alla vet att det finns en mycket ambitiös hydrologisk plan som uppenbarligen gäller fram till år 2008 och tydligt bryter mot ett antal europeiska direktiv, vari det ramdirektiv ingår som vi antog för inte så länge sedan.
Problemet gäller emellertid inte bara Spanien: Det finns ett antal projekt av samma typ i Italien, Frankrike och Portugal. Vi anser således att det skulle vara synd att Europaparlamentet inte uttalar sig tydligt, i synnerhet när de europeiska direktiv som vi har röstat om inte bara är hotade utan tydligt riskerar att överträdas.

García-Orcoyen Tormo
Fru talman! Jag bad inte om ordet tidigare, eftersom jag inte ansåg det vara nödvändigt att förklara skälen till att vår grupp anser att ett resolutionsförslag om en fråga som, vilket har sagts här, faller under medlemsstaternas egna behörighetsområden, nämligen regleringen av staternas vattenresurser, inte är nödvändigt för närvarande. Jag har dessutom just lyssnat till ett helt ogrundat uttalande, där det togs för givet att en medlemsstats vattenplan - vilken inte har utvecklats än, och som fortfarande är ett öppet projekt som håller på att berikas med nya uppslag - går emot ett ramdirektiv.
Jag är absolut övertygad om - vilket också framgår av kommissionär Wallströms svar på en muntlig fråga om den saken - att den spanska regeringen inte bara fullständigt följer alla aspekter av ramdirektivet när det gäller vattenplanen, utan att den också helt och fullt respekterar det, och att ramdirektivet kommer att bli ett oundgängligt komplement till utvecklingen av vår plan. Därför, och på grund av att den här frågan handlar om en resurs som enbart förvaltas av medlemsstaterna, anser jag att det är fullständigt onödigt med en resolution.

Talmannen
Vi skall således rösta om begäran om att det inte skall bli en resolution i slutet av debatten.
(Parlamentet biföll denna begäran)
Arbetsplanen är sålunda fastställd.
  
Inlägg om förslag som rör förfaranden

Schulz
Fru talman! Jag återkommer till den fråga till er som jag uppenbarligen ställde vid fel tillfälle: Jag frågade tidigare - och jag vill upprepa det - om ni är beredd att, med tanke på den tilltagande diskussionen om förfarandet när det gäller förslaget att kollegerna Berlusconis och Dell'Utris immunitet skall hävas, besvara de tre korta frågor, som jag gärna skulle vilja ställa till er. Fru ordförande, jag upprepar att ni säkert inte är förpliktad att besvara dessa frågor, men jag tror - det kommer ni att förstå av frågorna - att de oklarheter som uppenbarligen finns kan undanröjas med hjälp av frågorna och de eventuella svaren. Därför frågar jag som sagt er om jag får ställa dessa frågor, och om ni kan besvara dem?

Talmannen
Visst kan ni det, herr Schulz, och jag skulle glädja mig åt att kunna ge er fullständiga klargöranden i denna fråga.

Schulz
Fru talman! När jag tittar på den hittillsvarande skriftväxling som jag kunnat se, och uppenbarligen också de brev som ni i dag har låtit lägga i postfacken beträffande det förslag som här lämnats in via den högsta spanska domstolen om att häva immuniteten för kollegerna Berlusconi och Dell'Utri ser jag att ni uppenbarligen har hyst tvivel om att detta förslag är formellt korrekt - antingen ni eller er kanslichef, det kan jag inte avgöra.
Den första fråga som jag vill rikta till er är följande: Varför har ni i fråga om tveksamheten när det gäller formaliteterna inte meddelat parlamentets rättstjänst respektive kammaren detta? Det normala förfarandet vore enligt min åsikt att denna kammares rättstjänst, som ju står till förfogande för er som talman, rådfrågas i sådana tveksamma fall.
För det andra föredrog ni att höra med den spanska ambassaden respektive Spaniens representation i Europeiska unionen om er tveksamhet beträffande lagligheten. Förfarandet gick uppenbarligen tillbaka till denna representation. Min andra fråga till er lyder därför: Varför har ni under sju månaders tid inte åter begärt ett svar på er fråga? Om jag har förstått tidsföljden korrekt lämnade ni i augusti år 2000 tillbaka förfarandet till den ständiga representationen. Ni tvekade uppenbarligen till mitten av februari innan ni begärde ett svar på er fråga. Det är ju flera månader! Varför gjorde ni detta, och vad tror ni är orsakerna till förseningen?
Den tredje frågan lyder: Vore ni med tanke på det nuvarande utgångsläget beredd att nu inbegripa det behöriga utskottet i kammaren - när det gäller immunitetsfrågor är det utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden - och lämna över ansvaret till det, eller vill ni även i fortsättningen personligen behålla ansvaret?
Tack så mycket, jag gläder mig åt ert svar.

Talmannen
Tack, herr Schulz. Jag skall svara er mycket exakt i fråga om de tre punkter som ni har nämnt.
Först och främst vill jag påminna om att det tydligt avses i arbetsordningen att begäran skall komma från den behöriga myndigheten i medlemsstaterna och Europaparlamentets talman skall besluta om hänvisning till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden samt meddela sitt beslut i plenarförsamlingen. Det är således Europaparlamentets talman som skall besluta, vilket innebär att han eller hon skall försäkra sig om begärans tillåtlighet.
I föreliggande fall hade jag starka tvivel eftersom denna begäran kom direkt till mig från ordföranden i Spaniens högsta domstol och samtliga anmodanden om upphävande av parlamentarisk immunitet som sedan år tillbaka överlämnas till oss - det är nämligen ett välkänt förfarande för oss - har kommit från de berörda medlemsstaternas regeringar, med ett undantag, Portugal. Den portugisiska regeringen var för övrigt tvungen att bekräfta oss att när det gäller Portugal är det nämligen de rättsliga myndigheterna som är den behöriga myndigheten.
Men i fråga om Spanien, rörde de tidigare fall som vi har haft anmodanden från den spanska regeringens ständiga delegation och den spanska justitieministern. Det är således självklart att jag löpte en risk för besvär mot beslutet, om jag bestämde mig för att inte ta hänsyn till frågan om behörighet när det gällde den myndighet som överlämnade begäran till mig. Det är således inte ett rättsligt problem på europeisk nivå: det tillkommer ett lands regering och inte, det anser jag, Europaparlamentet eller Europaparlamentets rättstjänst att avgöra vilken myndighet som är den behöriga myndigheten.
Den mest uppenbara lösningen var att vända sig till det berörda landets regering, eftersom jag hade mer än starka tvivel, och ställa följande fråga: "Kan ni bekräfta att ordföranden i högsta domstolen får sända denna begäran direkt till mig, eftersom denna instans i ett tidigare fall gick via regeringen några år tidigare och det inte förekommit någon ändring av den spanska lagstiftningen sedan dess i detta avseende?"
När det gäller den andra frågan, var det min kanslichef som sände en skriftlig begäran i slutet av augusti på min uppmaning, vill jag klargöra, därför att jag själv var på officiellt besök i Polen. Vi har inte för vana att förnya vår begäran till regeringar i ett land då de inte svarar. Inom vilken tid för övrigt, jag tror att det skulle finnas mycket att säga på området.
I varje fall är det tydligt att problemet finns där eftersom, såsom ni säkert vet, jag just har fått ett svar från den spanska regeringen som meddelar mig att frågan är så komplicerad och invecklad att den har hänvisats till det spanska lagrådet i syfte att en gång för alla få ett beslut om vilken myndighet som är behörig att sända anmodanden om upphävande av immunitet. Detta bekräftar ju att jag skulle ha varit mycket oförsiktig om jag hade beslutat själv eller med min rättstjänst, det spelar ingen roll, att det var den ena eller den andra myndigheten som hade denna behörighet.
Ni frågar mig om jag nu är beredd att hänvisa frågan till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Jag svarar er mycket klart och tydligt, herr Schulz: nej. Jag anser att då en fråga, som verkar mycket känslig, har hänvisats till en medlemsstats lagråd skulle det vara synnerligen oförskämt att inte ta hänsyn till den behandling som äger rum i lagrådet och att fatta ett annat beslut.
Herr Schulz! Däremot kan jag säga följande: Så snart som jag har de nödvändiga klargörandena, och lagrådet har uttalat sig - jag hoppas att det blir så snart som möjligt - och den spanska regeringen klargjort huruvida ordföranden i högsta domstolen är behörig eller ej, och om det visar sig att han de facto är behörig, förbinder jag mig inför er att inom de närmaste timmarna meddela er i plenarsammanträde att jag hänvisar begäran om upphävande av immunitet för våra två kolleger till utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. Det är vad jag kan svara er.

Poettering
Fru talman! Jag vet inte för vem kollegan Schulz har talat. Jag kan bara mycket väl erinra mig att Napoletano, ställföreträdande ordförande i den socialistiska gruppen, den 28 februari under sammanträdet i Bryssel förklarade att detta inte var någon debatt för Europaparlamentets plenum. Därför förklarar jag till att börja med, fru talman, och jag gör det för hela Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater: Ni har i denna fråga uppträtt helt korrekt, och ni har vår grupps förtroende! Det var den första punkten.
(Applåder från höger)
För det andra: Kollega Schulz, det har förekommit en brevväxling mellan er gruppordförande och talmannen i Europaparlamentet. Jag förmodar att era kontakter med er gruppordförande är sådana att ni känner till denna brevväxling. Dessutom ingrep ni i Bryssel, och därför har talmannen lämnat de svar som krävs. Kärnpunkten är att det för er handlar om att två månader före valen i Italien genomföra en valkampmanöver i Europaparlamentet för att hjälpa era socialistiska vänner i Italien!
(Applåder från höger)
Herr Schulz, ni var en dålig förlorare redan i Österrike, ni och era partivänner, och nu skall samma spel börja i Italien. Om det är så ni vill ha det, så kommer ni att ha oss som era synnerligen beslutsamma motståndare, även här i Europaparlamentets kammare!
(Applåder från höger)
Jag skulle önska, herr Schulz, jag vill nu ställa det på sin spets, att ni skulle ställa samma frågor, som ni här inkvisitoriskt upprepade gånger ställt till talmannen, till Cossuta, er bundsförvant i Rom, en gammal stalinist, som alltid stöder regeringen i Rom. Ställ samma frågor till honom som ni ställer här till nackdel för våra partivänner i Italien. Herr Schulz, jag har också fått veta att man har mycket olika åsikter i denna fråga hos er i gruppen. Det kan ju vara både möjligt och naturligt, men jag vill säga er att om ni inte bibehåller den goda traditionen i detta parlament, att låta bli att genomföra nationella valkamper här, utan inför denna nya stil här, då kommer ni att få höra av oss!
(Applåder, tillrop)

Medina Ortega
Fru talman! Jag vill ta upp den skrivelse som konungariket Spaniens ständiga delegation har mottagit och som ni just nämnde. Jag har varit ledamot av detta parlament sedan Spaniens inträde i Europeiska unionen den 1 januari 1986, och för första gången har parlamentet fastställt ett prejudikat om att en begäran om upphävande av immunitet från en högsta domstol inte översänds till det behöriga utskottet, utan besvaras genom talmannens kanslichef, och skrivelsen från Spaniens ambassadör adresseras till kanslichefen, som om den personen vore en andra talman. Skrivelserna från högsta domstolen besvaras inte av parlamentets talman, utan av talmannens kanslichef, och Spaniens ambassadör vänder sig till talmannens kanslichef.
Ärendet vidarebefordras till den spanska statens lagråd, vilket efter att ha undersökt det, ger ett formellt svar på denna begäran. Om jag vore medlem av lagrådet skulle jag skriva ett brev och fråga Europaparlamentet om talmannens kanslichef är den behöriga instansen för att förhöra sig om vilken myndighet som är den behöriga myndigheten i detta ärende.

Talmannen
Nej, herr Medina Ortega, ni gör ett litet misstag. Det finns flera tidigare fall. Såsom ni kommer att få se och det kommer för övrigt att vara mycket intressant, har Enrique Barón Crespo sänt mig en skrivelse i vilken han uttrycker sin önskan att ett uttömmande dokument skall utarbetas om samtliga anmodanden om upphävande av parlamentarisk immunitet och just om de reaktioner som dessa anmodanden gett upphov till. Jag tror att detta dokument kommer att vara mycket intressant för församlingen liksom för de särskilt berörda utskotten. Det kommer än en gång att visa att nästan samtliga anmodanden, med undantag av de portugisiska anmodandena, har kommit från regeringarna och att mina företrädare i flera fall har tvingats vidta samma åtgärder som jag och begära klarlägganden. Vi hade i synnerhet fallet med den brittiska ledamoten, Balfe. Vi har haft ett antal fall där mina företrädare, såväl José Maria Gil-Robles som Klepsch, var lika försiktiga som jag, ser ni. Jag tror att det verkligen är en mycket intressant och mycket viktig fråga därför att den rör samtliga ledamöter i ett sammanhang där parlamentets befogenheter - det måste sägas - ökar. Skyddet av ledamöterna är en särskilt allvarlig fråga som skall behandlas mycket noggrant och - det säger jag med stort allvar - genom att fullständigt bortse från personligheten hos de kolleger som kan beröras av dessa anmodanden. Oberoende av varifrån anmodandena kommer, och det är för min del en regel och kommer att förbli det.

Swoboda
Fru talman! Ni har svarat kollegan Schulz. Jag är tacksam för att ni har lämnat ett svar. Vi måste acceptera det. Vi är inte införstådda med svaret. Kollegan Medina har också gett uttryck åt detta. Vi kommer att hålla fast vid detta. Vi kommer verkligen att noga undersöka varför det har tagit så lång tid. Det är ju inte bara åtgärderna som är oförståeliga, utan det är tidsrymden som är fullständigt oförståelig. Men jag vill nu här i debatten inte fortsätta att diskutera detta med er, fru talman, utan säga något till kollegan Poettering. Jag är mycket förvånad över hans ställningstagande.

Ja! Mycket förvånad, eftersom jag uppskattar honom och anser att han är en rättvis partner. Men här är jag mycket förundrad. För det första är det helt klart att kollegan Schulz har talat för gruppen. Kollegan Schulz har talat för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och ställt frågor, och detta på ett mycket hövligt och moderat sätt. Den som känner kollegan Schulz, han vet att det inte alltid är så lätt för honom att uppträda så moderat och förbehållsamt, men det gjorde han, för att i gruppens namn säga det mycket entydigt och klart.
(Tillrop)
Fullt stöd för kollegan Schulz!
För det andra, kollega Poettering, vill jag säga följande: Förra gången i Bryssel begärde jag inte ordet. Ni sade i Bryssel något som är mycket farligt. Ni sade att denna grupp har agerat mot Österrike. Vet ni vem som argumenterar på det viset? Det finns bara en som argumenterar på det viset och det är Jörg Haider, som alltid säger "Den som kritiserar den österrikiska regeringen, han agerar gentemot landet".
(Applåder från vänster)
Jag värjer mig mot detta inte bara som österrikare, utan som nuvarande talare för gruppen absolut mot att någon som kritiserar en regering, agerar gentemot landet. Vår grupp har aldrig agerat gentemot landet, aldrig gentemot Österrike.
(Applåder från vänster)
För det tredje, kollega Poettering, det som jag är mycket förvånad över: Om ni hade gott samvete måste ni ju verkligen med all kraft sträva efter att det redan före valen i Italien fattas ett beslut och att detta beslut inte fördröjs här i parlamentet. Det har aldrig varit vår grupps avsikt eller avsikten från de italienska kollegers sida som har talat mot detta. Kollegan Napoletano har inte sagt att vi är negativa till att det diskuteras. Hon var bara mot att det argumenteras på detta sätt, nämligen partipolitiskt. Våra italienska vänner har överhuvud taget inget intresse av att politisera detta, men vi kan bara inte acceptera att man låter det ta så lång tid. Just om ni, kollega Poettering, är intresserad av att det fattas ett beslut, då måste ni vara intresserad av att beslutet fattas nu här i parlamentet, utan hänsyn till de italienska valen, ty annars kan man misstänka att ni vet att det skulle kunna bli farligt för Berlusconi och att ni helst skulle vilja skjuta upp det till efter valen. Denna misstanke, kollega Poettering, kan ni bara skingra om ni förespråkar ett snabbt beslut här i parlamentet!
(Applåder från vänster)

Wurtz
Fru talman! Poettering har ofta kraftigt protesterat här mot de personliga attacker som åsyftar andra kolleger i parlamentet.
Jag har alltid respekterat denna attityd från hans sida, bortom de politiska övertygelser som gör oss till motståndare. I det polemiska inlägg som han nyss gjorde mot den socialdemokratiska gruppen, förolämpade han emellertid en kollega i min grupp, Armando Cossuta. Jag tror att det skulle hedra Poettering att avhålla sig från denna typ av olämpligt uttalande i framtiden.

Schulz
Fru talman! Ni har i själva verket torterat mig länge, jag tvingades vänta länge, och Swoboda har ju redan sagt något om mitt temperament. Era ord, fru talman, skiljer sig verkligen välgörande från det Poettering sagt under eftermiddagen. Ni har gått in sakligt och koncentrerat på mina frågor. Jag har hållit på med politik tillräckligt länge för att veta att man är på rätt spår, om en gruppordförande är upprörd och ingriper när man ställer frågor till en talman.
(Applåder från vänster)
Därför vill jag, fru talman, om ni så tillåter, också be er att besvara de av mina frågor som ni inte har svarat på. Jag ställde tre frågor. Det var frågan hur ni kan förklara att ett så explosivt förfarande kan bli liggande så länge hos de spanska myndigheterna utan att behandlas. Ni har ju riktat en förfrågan till de spanska myndigheterna, och sedan har man helt ohövligt låtit er vänta på ett svar i flera månader. Vad tror ni det beror på, och varför har ni inte påmint dem?
Och sedan ber jag er att också besvara följande frågor: Är ni absolut säker på att fallet Berlusconi/Dell'Utri, dvs. där Spaniens högsta domstol direkt har riktat en begäran till Europaparlamentet, är ett unikt fall som aldrig uppträtt tidigare, dvs. kan ni definitivt utesluta att det i det förflutna redan har förekommit att Spaniens högsta domstol har vänt sig direkt till parlamentet och att parlamentet genast har satt i gång det förfarande som är vanligt här? Alltså en exakt fråga: Har det tidigare förekommit något fall liknande detta, som ni har varit tveksam om, alltså direkt kontakt mellan högsta domstolen och parlamentets talman, och har parlamentet redan någon gång vid någon annan tidpunkt accepterat detta förfarande? Jag ber er besvara denna fråga därför att det här inte handlar om den interna italienska valkampen, utan om att garantera att alla ledamöter i denna kammare behandlas lika, vare sig de heter Dell'Utri, Berlusconi, Poettering eller Schulz. Det är det som det handlar om, inte om något annat!
(Applåder från vänster)

Talmannen
Herr Schulz, jag tackar er för denna fråga. Den tvingar mig nämligen att säga att för mig är det bara en enda punkt som inte är klarlagd i denna fråga, det vill säga varför ordföranden i högsta domstolen inte, såsom han gjorde några år tidigare, gick via den spanska regeringens ständiga delegation för att överlämna begäran till oss. Jag måste säga er att jag undrar. Ni kommer att säga att det inte är min affär och att det inte är min sak att undra, medan det skulle ha varit så enkelt. I så fall skulle vi nämligen ha sparat in minst fyrtiofem minuter i eftermiddag och inte hålla på att diskutera om det. Nu frågar ni mig, varför har den spanska regeringen tagit så lång tid på sig att svara? Ja, jag antar - eller konstaterar i dag - därför att det finns ett verkligt behörighetsproblem, låt oss säga behörighetskonflikt...
(Schulz ställde en fråga till talmannen som svarade) sänt av justitieministern och av den spanska ständiga delegationen genom regeringen. Det är mycket enkelt. Än en gång kommer ni att få se att det dokument som ni kommer att få, och jag önskar att det är uttömmande, verkligen är mycket intressant och kommer att informera er om de lösningar som hittats för samtliga situationer som uppstått i de olika länderna, och den behöriga myndigheten kommer alltid att vara angiven.
Jag tror inte att man... ni överdriver en aning, herr Schulz, ursäkta mig. Jag har varit mycket tålmodig. Jag är beredd att möta er så länge som ni önskar, liksom jag möter samtliga kolleger i församlingen som begär det. Om ni vill kan vi bestämma en tid för att fortsätta denna diskussion.
Många yrkanden om förslag som rör förfaranden har lämnats in.

Stenzel
Fru talman! Jag ville bara helt kort säga till ledamoten Swoboda att det i fråga om honom ibland är svårt att skilja mellan om han här talar för den socialdemokratiska gruppen, som Wienpolitiker eller som f.d. Wienpolitiker. Man får ibland det intrycket att hans inlägg snarast har att göra med att val till kommunfullmäktige äger rum i Wien den 25 mars.

Speroni
Fru talman! Frågan om parlamentarisk immunitet är verkligen kontroversiell, kanske på grund av att de normer som finns i fördragen tillkom för trettio år sedan och att det nu - enligt min mening - är dags att uppdatera dem. Dessvärre är detta inte parlamentets uppgift, utan någon annans. Men under alla omständigheter bör också vi anpassa vår arbetsordning efter de nya omständigheterna, en arbetsordning som inte heller den är särskilt tydlig.
När det sedan gäller denna diskussion, så har någon sagt att man vill skydda parlamentet, att detta inte har något att göra med valet i Italien. Kanske är det en ren tillfällighet, men denna debatt äger rum en vecka efter det att man har utlyst val i Italien.

Lehne
Fru talman! Jag ville bara helt kort kommentera kollegan Schulz påpekande när det gäller lika behandling. Jag är en av de tre ständiga föredragandena i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik när det gäller immunitetsfrågor. Jag kan bara säga att hos oss behandlas faktiskt alla lika. Jag anser att även ert förfarande i fråga om Berlusconi och Dell'Utri bara är ett uttryck för likabehandling.
Jag arbetar själv helt konkret med ett fall i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, där vi nu i nio månader anhållit om ett yttrande från de tyska myndigheterna och inte fått någon reaktion på detta. Det betyder att sådana förlopp är helt och hållet normala, de är inte på något vis ovanliga. Jag kan bara eftertryckligen stödja er inställning i fråga om dessa immunitetsfrågor. Jag tror att frågan om behandling av immunitet verkligen inte är någon fråga som bör diskuteras politiskt i denna kammare. Här handlar det om rätt och inte om politik. Det är en stor skillnad som bör beaktas i debatten, och jag är mycket tacksam mot er för er inställning!

Balfe
Fru talman! Angående en ordningsfråga. I er rättsliga tour d'horizon verkar det som om ni antyder att de brittiska myndigheterna uppmanat till att min immunitet skall upphävas - så förmedlades det i varje fall genom tolkningen. Jag försäkrar er att detta aldrig har hänt, även om jag har vittnat i ett mål som rörde en ledamot vars immunitet man hade begärt skulle upphävas.

Talmannen
Herr Balfe! Det handlade om att höra er som vittne. Min företrädare tvivlade på att den myndighet som bad henne om möjlighet att höra er som vittne verkligen är den behöriga myndigheten. Den brittiska justitieministern svarade att han inte motsatte sig att ni skulle höras, jag vill klargöra, som vittne.

Varela Suanzes-Carpegna
Fru talman! Jag måste tyvärr än en gång be om ordet för att meddela er och kammaren om en ny tragedi som har inträffat till havs. Förra veckan förliste det tyskflaggade fiskefartyget Hansa, med spansk och portugisisk besättning, i Nordatlanten utanför den skotska kusten. Av de 16 besättningsmedlemmarna har 6 dött. Havet skördar nya offer bland de yrkesverksamma inom det europeiska fisket.
Jag vill att såväl ni, fru talman, som våra kolleger, skall veta att fiskeriutskottet förra veckan antog ett betänkande om denna fråga, vilket kommer att läggas fram, hoppas jag, i kammaren under nästa sammanträde. Det är vårt bidrag till detta oerhört svåra yrke som blir allt mer riskfyllt.
Jag vill å fiskeriutskottets vägnar be er, fru talman, att ni tar kontakt med offrens familjer för att uttrycka parlamentets solidaritet och kondoleanser, och jag vill också tala om att alla dödsoffren kom från Galicien. Jag skulle också vilja be er att ni tackar den brittiska sjöräddningstjänsten, som med risk för sina egna liv har räddat ett stort antal andra liv.

Talmannen
Herr Varela, jag åtar mig gärna den uppgift ni ber mig om.

Nogueira Román
Fru talman! Jag begär också ordet än en gång för att tala om tragiska dödsfall som hade kunnat undvikas. Denna gång för att här påminna om de sex galiciska sjömän som omkom i en tragisk olycka när de dessa dagar arbetade i skotska vatten. De kommer att begravas i sin jord i eftermiddag. Jag riktar nu en vädjan till unionens verkställande myndighet och till parlamentet om att vidta nödvändiga åtgärder för att förbättra livs- och arbetsvillkoren inom fisket och för att så lång som möjligt undvika denna typ av olyckor som i dag särskilt de galiciska sjömännen drabbas av.
  

Gorostiaga Atxalandabaso
Fru talman! För mindre än fjorton dagar sedan uttalade ni er om ett tidigare mord i Baskien. Sedan dess har 57 personer arresterats. Konflikten i Baskien har vissa likheter med den som pågår i Nordirland. Trots många olikheter kan jag säga att de baskiska nationalisterna har försökt att följa den irländska modellen. De spanska och franska regeringarna har olyckligtvis inte gjort det. De är av den åsikten att den enda möjliga inställningen till väpnad kamp och den underliggande nationalismen är att krossa dessa företeelser.
Fram till dess de förhållningssätt som regeringarna i London och Dublin antagit blir huvudmodell för regeringarna i Madrid och Paris, verkar det som det politiska landskapet förblir oförändrat. Ni, fru talman, kommer att fortsätta att stödja den spanska strategin och jag kommer fortsätta att säga det som mina spanska kolleger ogillar mest av allt. Detta är ett mycket tråkigt faktum.

Ortuondo Larrea
Fru talman! Jag vill be om ordet för att närmare utveckla vad ni sade i början av sammanträdet, och för att påtala att det senaste dödsoffret för ETA:s grymhet, Iñaki Totorika, som var polisman i den baskiska autonoma polisstyrkan, tillhörde Partido Nacionalista Vasco, (Baskiska nationalistpartiet), den politiska kraft som har majoritet i Baskien. Som ni ser slår terrorismen urskillningslöst, och den slår även mot de demokratiska nationalisterna.
Förutom att uttrycka mina kondoleanser och min solidaritet med den avlidne Iñakis närstående familj, vill jag än en gång i Europeiska unionens parlamentariska forum ge uttryck för vårt allra mest kraftfulla fördömande av detta nya attentat och av alla andra mord och våldshandlingar som terroristorganisationen ETA har utfört och utför med målet att påtvinga oss sina åsikter genom terrormetoder.
ETA säger sig försvara arbetarklassen och stödja en process av självbestämmanderätt och fred för det baskiska folket, och jag frågar ETA om de anser att morden på kommunpolitiker, kockar, arbetare och "ertzainas" (poliser ur den baskiska polisstyrkan), kidnappningar, utpressning och att våldföra sig på folket, är deras fredsplan. Hur kan någon ha tilltro till en plan i vilken inte de mänskliga rättigheterna respekteras, inte ens rätten till liv?
Det baskiska folket, vilket jag tillhör, vill framför allt ha fred, och denna fred kan endast uppnås genom en ömsesidig demokratisk respekt. Därför har inte ETA:s aktioner, eller vilka våldsaktioner det än vara månde, någon plats i sökandet efter denna efterlängtade fred, de är överflödiga, de varken hjälper eller försvarar någon och det bästa som kan hända oss är att de upphör en gång för alla, så att vi skall kunna bana väg för den fria politiska debatten och för att alla basker, utan undantag, skall kunna fatta fria demokratiska beslut för att besluta om vilken den bästa framtiden är för vårt folk, och vilken framtid vi önskar.

Vidal-Quadras Roca
Fru talman! Jag ser att Gorostiaga inte längre sitter kvar på sin plats. Som sina ideologiska likar, vilka mördar och sedan flyr, sprider han sitt gift över denna församling, för att sedan fegt försvinna.
Gorostiaga har erinrat om att den spanska demokratiska rättvisan under de senaste dagarna har genomfört en rad anhållanden. De personer som har anhållits är anklagade för mycket allvarliga brott, för samarbete med en beväpnad grupp och försvar av terrorismen, för medhjälp till organiserad brottslighet.
Dessa personer, vilka har anhållits på order från en oberoende och demokratisk domare, kommer att åtnjuta alla processuella garantier, de kommer att kunna försvara sig, man kommer att lyssna till dem, de kommer att få en rättvis rättegång, och deras värdighet som personer och medborgare att kommer hela tiden att respekteras. Så är inte fallet med offren för Gorostiagas vänner, vilka tystas genom ett skott eller en bomb, naturligtvis utan att kunna uttrycka sig fritt från kyrkogården, dit de skickas av Gorostiagas vänner.
Inom en snar framtid kommer Baskien att få tillfälle att tala fritt genom valurnorna, och då kommer herr Gorostiaga att kunna bekräfta vad den fasa som han för med sig till denna församling står för.
Fru talman, på samma sätt som Gorostiagas inlägg är en skam för denna församling, är de avskyvärdheter som hans vänner inom ETA utför, och vad han står för, en skam för mänskligheten.
(Applåder)

Bautista Ojeda
Fru talman! Jag kommer inte att göra en ordningsfråga av detta, men tillåt mig fästa er uppmärksamhet på något som för närvarande pågår i Spanien. Företaget Sintel, som är ett dotterbolag till telefonbolaget Telefónica, befinner sig i en mycket svår situation som medför att 2 000 av företagets anställda för närvarande har barrikaderat sig eller sover ute i det fria under mycket svåra förhållanden. De begär en rättvis lösning för sina arbeten. I arbetstagarnas namn ber jag er att ni vidarebefordrar denna oro till berört utskott.
  

Morgantini
Fru talman! Jag kom tillbaka från Gaza i Palestina i går. Där deltog jag i den palestinska lagstiftande församlingens plenarsammanträde, ett sammanträde som kunde genomföras för första gången på sex månader, även om det skedde på mycket speciella villkor: ledamöterna i det palestinska parlamentet var tvungna att resa in i Gaza med israeliska allmänna transportmedel, de kunde inte använda sina egna bilar, de utsattes för förhör och många av dem kunde inte komma eftersom de hindras av att territorierna var avstängda.
Den sjunde, mitt i natten, stängdes trettiotre palestinska byar hermetiskt - mellan Ramal och Birzeit, där det ligger ett universitet - av israeliska soldater, som även använde sig av tanks, grävde skyttegravar och förstörde 400 meter asfalteringar. 65 000 personer låstes in på dessa platser. Detta är enligt min mening åtgärder som vi absolut inte kan acceptera. Jag uppmanar därför talmannen att vända sig till Solana och lägga fram en protest över att universitetet i Birzeit har stängts. Från Birzeit har inga studenter eller lärare skjutit, de har inte tagit några initiativ. De var bara där för att studera.
Situationen är nu dramatisk! Israel får inte fortsätta kränka de internationella konventionerna från Genève och kollektiv bestraffning är orättvis.
Jag kan inte godkänna militära åtgärder eller terrorism från enskilda palestiniers eller organisationers sida, men den kollektiva bestraffningen måste upphöra, för det innebär en primitiv vendetta snarare än en reaktion.
Jag uppmanar därför talmannen att framföra en protest till den israeliska regeringen och att man ber Solana ingripa omedelbart så att man upphör med avstängningen av de ockuperade territorierna och de kollektiva bestraffningarna av den palestinska befolkningen, att man på nytt öppnar Birzeit och universitet och återställer detta folks rätt att studera och leva.

Talmannen
Tack, fru Morgantini. Jag vill gärna vidta de åtgärder som ni önskar.

Säkerhet vid transport av radioaktivt avfall
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0040/2001) av Hatzdidakis för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens meddelande om rapporten från den ständiga arbetsgruppen för en säker transport av radioaktivt material i Europeiska unionen
(KOM(1998)0155 - C4-0034/1999 - 1998/2083(COS))

Hatzidakis
. (EL) Fru talman, herr kommissionär! Först skulle jag vilja tacka vår kollega Isler Beguin, som ursprungligen var föredragande för detta betänkande, för det arbete som hon har lagt ned. Jag beklagar att hon inte kunde fullfölja sitt uppdrag och att jag som utskottets ordförande i stället fick åta mig uppdraget, då innehållet i betänkandet i sin slutliga form inte uttrycker den ursprungliga föredragandens intentioner.
Den fråga som detta betänkande bör behandla är, som ni förstår, speciellt brännande och den splittrar den allmänna opinionen i många av Europeiska unionens medlemsstater. Kärnenergin är i sig en fråga som redan tidigare splittrat Europaparlamentet, av uppenbara orsaker. Men jag skulle redan från början vilja säga att utskottet för regionalpolitik, transport och turism handlat helt korrekt, då det valt att inte diskutera principfrågan inom ramen för detta betänkande, som utskottet hållit på med länge och redan före valen till Europaparlamentet. Principfrågan gäller ju om det bör finnas kärnenergi eller inte. I stället har utskottet valt att endast behandla frågan om transport av radioaktivt material i Europeiska unionen. Skälet till detta är bl.a., även ur rättslig synvinkel, att Europeiska unionen inte har behörighet att avgöra om vi bör använda kärnenergi eller inte, detta är en nationell behörighet. Jag tar inte upp denna fråga nu, men sådan är i alla fall situationen. Vi inom utskottet för regionalpolitik, transport och turism har ingen anledning att ägna oss åt frågor utanför vårt behörighetsområde. Betänkandet gällde transporter av radioaktivt material, och det är följaktligen dessa vi bör koncentrera oss på.
Dessutom, herr talman, vet vi att vi på internationell nivå har Internationella atomenergiorganet (IAEA), som redan 1961 i sin säkerhetsserie Safety standards nr 6 utfärdade rekommendationer om säkerheten vid transport av radioaktivt material, och även om dessa föreskrifter inte är bindande, har de införlivats i de nationella lagstiftningarna i samtliga medlemsstater. I IAEA:s regler fästs stor vikt vid förpackningen av det radioaktiva materialet, vilket innebär att de emballage som är underställda IAEA:s regler skall kunna garantera att det material som skall transporteras förblir väl inneslutet såväl under normala förhållanden som vid olyckshändelser, och att de personer som exponeras inte utsätts för några risker.
Jag håller naturligtvis helt med om att säkerheten har absolut prioritet framför upparbetningens ekonomiska lönsamhet och att kärnkraftsindustrin strikt bör följa de internationella reglerna om transporter. Vi får inte glömma att radioaktivt material transporteras ofta och över stora avstånd, inte bara inom Europeiska unionen utan också från eller till andra kontinenter. Jag skall inte ta upp några konkreta exempel, det räcker att jag nämner två ord, två platser, som är speciellt laddade, La Hague i Frankrike och Sellafield i Storbritannien, platser för upparbetning av radioaktivt material.
Det finns fyra punkter i betänkandet, som är speciellt viktiga, och jag skulle vilja nämna rubrikerna, för jag har inte så mycket tid till mitt förfogande som jag skulle önska.
För det första: I betänkandet understryks att Europeiska unionen bör anstränga sig för att minska volymen och transportsträckorna för det radioaktiva materialet. Det är närhetsprincipen, och den uttrycks i en äldre resolution, som Europaparlamentet utfärdade redan 1996.
För det andra: Det är mycket viktigt, vilket också speciellt framhålls i betänkandet, att det sker ett samarbete med länderna i Central- och Östeuropa och att dessa länder rättar sig efter Internationella atomenergiorganets regler. Anledningen är att det, oavsett om utvidgningen kan äga rum mycket snart, som vi alla hoppas, eller inte, finns stora problem i dessa länder, problem som kan vara ett hot mot de europeiska medborgarnas säkerhet och hälsa.
För det tredje: Det framhålls i betänkandet att befintliga regler och bestämmelser måste följas av alla som har ansvar för transporter av radioaktivt material. Det räcker inte med lagstiftning, den måste också följas.
Och, för det fjärde; informationen om transporter av radioaktivt material är också en fråga som har behandlats, och vi har sagt att de regionala och lokala myndigheterna bör hållas informerade.
En sista punkt, herr talman, gäller de protester som framförts från olika aktörer i denna fråga. Vi är alla anhängare av yttrandefrihet för alla europeiska medborgare, men det är viktigt att undvika våld. Och detta är också en punkt som betonas i det här betänkandet. Jag vill gärna tala om att betänkandet har fått stöd från en stor majoritet i utskottet, de båda stora politiska grupperna är överens, och av den anledningen måste jag med beklagande säga till parlamentet att jag inte kan ta emot ändringsförslag i enskilda frågor från mina kolleger.

Chichester
. (EN) Herr talman! Jag träder in i stället för min kollega Mombaur - som inte kan närvara, eftersom han är sjuk - för att redovisa yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Utskottets yttrande antogs ursprungligen i april 1999 under föregående parlament, och antogs återigen av utskottet i detta parlament med en överväldigande majoritet med den ursprungliga ordalydelsen. Föredraganden, Mombaur, noterade att endast två saker har förändrats under de två gångna åren. Jag skulle vilja återge hans kommentarer i detta sammanhang: "För det första, har den tyska federala regeringens politik att sluta med elproduktion vid kärnkraftverken efter ytterligare 32 år tydligt visat att åtminstone när det gäller transport av använda bränsleelement finns det inte några säkerhetsproblem. För det andra har det klargjorts att ett regeringsskifte i en medlemsstat inte ger en rättslig grund till att säga upp avtal som slutits på mellanstatlig nivå."
Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi antog sex slutsatser, som i stort sett var av teknisk karaktär, som betonade vilka låga radioaktivitets- och exponeringsnivåer det rörde sig om, särskilt i jämförelse med den naturliga bakgrundsstrålningen. Jag uppmärksammar slutsatserna 1 och 2, rörande den ständiga arbetsgruppen om säkerhet vid transport av radioaktivt material, som inrättades 1982 på parlamentets begäran, som begär att få fortsätta sitt arbete och att dess överläggningar blir offentliga.
Det är intressant att se kommissionär Lamy här i eftermiddag. Innebär detta att kommissionen har för avsikt att utvidga handeln med kärnmaterial till länder utanför Europeiska unionens gränser.

Ferber
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Jag vill å PPE-gruppens vägnar tacka alla kolleger i utskottet för regionalpolitik, transport och turism som har gjort det möjligt för oss att diskutera kommissionens meddelande om säker transport av radioaktiva ämnen på ett så sakligt sätt. Frågan lämpar sig inte för politisering. Jag vill helt tydligt uttrycka mig som så: Det allra farligaste vi i dag har när det gäller transport av radioaktivt material, är demonstranterna i utkanten av dessa transporter, som sågar i järnvägsräls, urholkar banvallar och liknande saker. Nu provar man i Tyskland just att lägga sig på järnvägsrälsen på vissa sträckor. Det är väsentligt mer farligt än själva transporten.
Av kommissionens meddelande framgår det också tydligt att vi i Europa i huvudsak har att göra med material med låg radioaktivitet, som transporteras och används till gagn för människor - nämligen i form av medicintekniska produkter. Det kommer inte heller någon att protestera mot. Vi i PPE-gruppen kommer att rösta emot alla - det säger jag här uttryckligen - ändringsförslag som lämnas in av kollegerna i kammaren, eftersom vi anser att vi i utskottet har arbetat fram en utmärkt kompromiss, som är värd att försvaras också i kammaren.
Jag vill än en gång påpeka: Det är inte Europeiska unionens uppgift - föredraganden, min vän Konstantinos Hatzidakis har berört detta - att föreskriva för enskilda medlemsstater vilka primärenergikällor de skall använda. Men om majoriteten av medlemsstaterna i dag förespråkar kärnenergi, måste det här också finnas motsvarande säkra och lämpliga förfaranden. Jag hoppas att medlemsstaterna också verkligen hörsammar informationsplikten i meddelandet. Här kommer nästa prövosten i Tyskland när det i mars gäller att transportera upparbetat material från La Hague till slutförvaring i Tyskland.
(Applåder)

Simpson
Herr talman! I dag måste vi utvärdera det som tas upp i detta betänkande, dvs. säker transport av radioaktivt material. Det är ett svar på kommissionens meddelande om nyligen gjorda förändringar av Internationella atomenergiorganets transportbestämmelser. Jag säger detta eftersom det fanns tidpunkter under diskussionen i utskottet, då den centrala frågan om transport av radioaktivt material verkade gå förlorad i den bredare diskussionen mellan de lobbygrupper som är för eller emot kärnkraft.
Vi bör emellertid tacka Isler Béguin för att hon inledde arbetet, och naturligtvis vår ordförande Hatzidakis för att han avslutade det, så att vi kan ha denna debatt här i dag. Kommissionen anser att risken i samband med transport av radioaktivt material är liten, men att man bör ta initiativ för att informera allmänheten och räddningstjänsten om transportförfarandets säkerhet. Gemenskapen bör också anta en flerårig plan. Vi stöder i det stora hela denna ståndpunkt.
I den förra föredragandens betänkande hade hon tyvärr ett förhållningssätt som inbegrep all farlig radioaktivitet, gick emot upparbetning av radioaktivt material och rekommenderade att Euratomfördraget skall upphöra och att kärnkraftssektorn skall omfattas av ett energikapitel i fördraget.
Vi i PSE-gruppen ansåg, som jag nämnde tidigare, att detta var ett betänkande om transport av radioaktivt material och som inte hade någonting att göra med kärnkraftsindustrins fel eller förtjänster. Detta är skälet till varför vi kompromissar, och jag anser just nu att vi fått ett balanserat betänkande som vi alla kan stödja.
På PSE-gruppens vägnar kan jag därför säga att vi kommer att stödja de två ändringsförslag som vi lagt fram under sammanträdet, men förkasta huvuddelen av ändringsförslagen som försvarar kärnkraftsindustrin som om det inte fanns några problem, eller förbannar den som om den vore någon form av industri som styrs av djävulen själv.
Min grupp anser att betänkandet i sin nuvarande form, även om det inte är fulländat, åtminstone är balanserat, realistiskt, objektivt och att man tar upp de frågor det är tänkt att man skall ta upp, dvs. transport av radioaktivt material.

Isler Béguin
Herr talman, herr kommissionär! Än en gång har Europaparlamentet försummat tillfället att säga sanningen i fråga om kärnkraften. Än en gång undviker man en grundläggande debatt om säkerhet vid transport av farliga ämnen, som om experter och nukleokrater hade ensamrätt på kärnkraften i Europa och diskussion ovillkorligen innebär passion och polemik.
Jag försökte mig på denna diskussion i min egenskap av föredragande vid den offentliga utfrågningen den 21 januari 2000, men den allsmäktiga kärnkraftslobbyn drog än en gång i trådarna. Även om det första betänkandet av Maurice aldrig lades fram under den förra mandatperioden, skulle nämligen det betänkande vi diskuterar ha kunnat vara ett steg framåt, men det kommer inte att vara det.
Den resolution som antagits i utskottet för regionalpolitik, transport och turism med fullt stöd av utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi avslöjar ingenting om oron inom den allmänna opinionens när det gäller de i hög grad känsliga frågorna om transport av radioaktiva ämnen, medan mitt första betänkande var i nivå med utvecklingen av de europeiska folkens känslor när det gäller dessa frågor.
Denna dramatiska vändning - för det är det - gör det möjligt att avslöja det skickliga spelet i fråga om avtalen av de stora politiska grupperna som manipuleras av den kärnkraftsvänliga lobbyn. Trots det arbete som vi har lagt ner, går sålunda det framlagda resolutionsförslaget emot de inledande förslagen och jag kan inte i min egenskap av parlamentsledamot acceptera att följande ingår i en resolution: tystnad kan jämställas med ett brott.
Medan jag hade lyckats uppnå flera kompromisser med de kolleger som hade arbetat med frågan och ingivit ändringsförslag, sprang detta arbete i bitar dagen före omröstningen i utskottet för regionalpolitik, transport och turism eftersom de stora grupperna vägrade att rösta våra kompromisser.
Det betänkande som lagts fram för er är en stympad version när det gäller de väsentliga frågorna om transport av radioaktiva ämnen, öppenhet, säkerhet samt framför allt på vilket sätt de skall minskas. Det betänkande som omarbetats av ordföranden i utskottet för regionalpolitik, transport och turism är bara ett ode till kärnkraftsindustrin. Till bevis för kärnkraftslobbyns inflytande över utarbetandet av denna ändring har vi de, ord för ord, identiska ändringsförslag som lagts fram såväl av de konservativa som av socialdemokraterna samt lobbyns tack till de ledamöter som inlåtit sig i spelet. Man vill låtsas att transport av radioaktiva ämnen inte berör kärnkraftsindustrin och att vi, De gröna, diskuterar fel ämne: Vi måste stoppa hycklandet!
Även om en stor del av det radioaktiva avfallet gäller små paket avsedda för laboratorier och sjukhus, är det inte de farligaste. Det är nämligen transporterna av radioaktivt avfall som utgör den största faran med tanke på den höga radioaktiviteten. Att säga motsatsen innebär manipulation.
Att ställa frågan om förpackningen av dessa radioaktiva paket är följaktligen inte provocerande, när man vet att hela politiken för säkerhet vid transporter av radioaktiva ämnen grundar sig på en förpackning som skulle motstå alla påfrestningar.
Vi vet likväl att många radioaktiva produkter, och de allra giftigaste såsom plutonium, rullar på de europeiska vägarna. Är det ett majestätsbrott att vilja avskaffa dessa rullande bomber?
I mitt betänkande försökte jag besvara dessa frågor och ställde den centrala frågan om ursprunget till transporter av radioaktiva ämnen. Det är här vi berör frågan om kärnkraftsindustrin, i synnerhet frågan om upparbetning av kärnavfall, därför att det just är upparbetningen i fabrikerna i La Hague och Sellafield som orsakar de mest radioaktiva transporterna. Utan upparbetning, inga fler transporter av radioaktivt avfall.
Denna lösning, den enklaste, är möjlig, eftersom vi i det aktuella kunskapsläget vet att upparbetningen är en ekonomisk och ekologisk förvillelse. Den senaste utvecklingen när det gäller transporter av i hög grad radioaktiva ämnen gäller avfall från kärnkraftverk som använder MOX. Detta avfall lagras fullkomligt lagstridigt i La Hague. Herr talman! Det innebär att det också fullkomligt lagstridigt har transporterats. Det tjänar ingenting till att vilja stympa debatten, såsom man försöker göra med detta betänkande. Den kan emellertid förbättras genom att vi röstar för de ändringsförslag som jag just har lagt fram.

Fitzsimons
Herr talman! Jag välkomnar verkligen detta betänkande om transport av radioaktivt material inom Europeiska unionen. Som ni alla känner till, är detta en fråga som väcker oro hos det irländska folket, som är särskilt upprört över att det kommer att ske en ökning av sjötransporterna av kärnmaterial på Irländska sjön inom en snar framtid.
Den tyska regeringen har redan uttalat sig om att den är redo att återuppta transporterna av utbränt kärnbränsle till Cumbria, och den nederländska regeringen har nyligen övervakat två transporter av utbränt kärnmaterial till Sellafield. Den nederländska regeringen har för avsikt att utföra ytterligare 17 transporter under de kommande åren.
Att ta upp kampen mot British Nuclear Fuels och den brittiska kärnkraftsindustrin har aldrig varit en enkel uppgift - jag har gjort det i många år. Jag är därför synnerligen glad över att " Greater London Assembly" (Stor-Londons representantförsamling) inrättade en kommitté förra veckan för att undersöka säkerhetsfrågor vid järnvägstransporter av radioaktivt avfall genom London. Tåg som är lastade med utbränt kärnbränsle från tre kärnkraftverk i sydöstra England passerar London regelbundet, på väg till BNFL:s anläggning i Sellafield. Tågen passerar genom sju stadsdelar, dvs. West Hampstead, Islington, Hackney, Hammersmith, Fulham, Wandsworth och Bromley. Hela vagnslass med kärnavfall lagras regelbundet på rangerbangårdar i Willesden.
Inrättandet av denna nya undersökningskommitté innebär att man kommer att höra personer från British Nuclear Fuels och Railtrack, såväl som företrädare för lokala grupper i just denna fråga. Man räknar med att denna kommitté kommer att rapportera tillbaka till " Greater London Assembly" före sommaren. Inrättandet av kommittén sker bara några dagar efter det att ett tåg som transporterade behållare med utbränt kärnbränsle spårade ur vid ankomsten till kraftverket i Torness i Skottland. Det gläder mig att ledamöterna av " Greater London Assembly" nu också oroas av transporterna av radioaktivt material i England, i synnerhet de till BNFL:s anläggning i Sellafield i Cumbria.
Jag hoppas att politiker och lokala myndigheter i Irland kan samarbeta med ledamöterna av " Greater London Assembly" och andra grupper i England, för att intensifiera kampen och se till att BNFL stänger anläggningen i Sellafield.
En separat, men relaterad fråga är att det är hög tid att genomföra en fullständig miljökonsekvensbedömning om den troliga miljöskada som kan uppkomma p.g.a. kärnavfallstransporter över Irländska sjön. Jag uppmanar återigen Europeiska kommissionens miljökommissionär, Wallström, att tillämpa maktbefogenheter enligt Euratomfördraget, i syfte att se till att man genomför en oberoende bedömning av miljöriskerna i samband med transporterna av kärnavfall i Irländska sjön.
Jag gratulerar föredraganden, Hatzidakis, till hans betänkande.

Atkins
Herr talman! Jag vill be om ursäkt för att jag anlände litet sent, men man är ju i händerna på flygbolagen och jag är glad att jag kommit fram över huvud taget.
I likhet med Simpson företräder jag nordvästra England, där kärnkraftsindustrin har mycket stor betydelse - i Springfield, där stavarna tillverkas, Sellafield, där de görs om till något mer användbart, och Warrington, British Nuclear Fuels huvudkontor.
Branschen är aldrig nöjd med sig själv. Den uppmärksammar de brittiska och de europeiska folkens oro när det rör transporterna av radioaktivt material, och gör omfattande prov för att komma fram till vad som behöver göras. Dess resultat när det rör transporter av farligt gods är bland de bästa. Det har aldrig skett några svåra olyckor vid transporten av radioaktivt material och - om branschen får som den vill - det kommer aldrig heller att ske.
Den debatt som Fitzsimons hänvisar till tog jag del av när jag var minister med ansvar för Nordirland. Den är tendentiös och felinformerad. Den är också ett angrepp - i vilket, om jag får säga det, Gruppen de Gröna också deltar - på mina väljare i nordväst och alla andra som arbetar inom denna ytterst viktiga och betydelsefulla bransch, både i Förenade kungariket och i andra delar av unionen. Detta är inte tidpunkten för en diskussion om kärnkraft, förutom om man skall säga att den är framtiden. Den är ett av de grönaste sätten i världen på vilket man kan producera kraft. Ju snarare vi inser detta, desto bättre.
Det gläder mig verkligen att mina ändringsförslag i utskottet spelade en betydelsefull roll för förändringen av detta betänkandes karaktär. Jag har lagt fram några fler till omröstningen i morgon, som följer samma linje. Jag är stolt över att förknippas med förkastandet av det ursprungliga betänkandet och, hoppas jag, antagandet av betänkandet i sin ändrade form.

Piecyk
Herr talman, kära kolleger! Jag är positiv till att vi koncentrerar oss på det som faktiskt står i betänkandet, ty jag tror att det till stor del fortfarande bär kollegan Isler Beguins stämpel. Det anser jag är bra, och jag tackar också utskottets ordförande, som har slutfört arbetet. Det är oomtvistligt att kärnenergin och även transporten av atomsopor sker på medlemsstaternas ansvar. När avtal sluts, så gäller det naturligtvis att de också måste iakttas, just i fråga om transporten.
Att transport av radioaktivt material inte är riskfri, det står i betänkandet. Därför anser jag att det som påpekas i betänkandet är viktigt, nämligen för det första att säkerheten för människor och natur måste ha högsta prioritet, och att det för det andra måste handla om maximal information till de lokala myndigheterna och befolkningen. Många människor just i Tyskland är för närvarande oroade, de är upprörda av det som väntar dem. Att de får säga sin mening och demonstrera mot detta, det står också här. Vi är eniga om att fördöma våldsdåd mot människor och saker, eftersom det är kontraproduktivt. Jag vill för vår del också tillfoga: Man måste tillbakavisa också det förslag som lagts fram i Tyskland av en politiker, som heter Möllemann, enligt vilket Castortransporter skulle ske via luften med zeppelinare. Man skulle med säkerhet inte klara kraven på detta vis, utan det skulle göra kärntransporterna ännu farligare.
Kära kollega Isler Beguin, vi båda skulle i morgon förmodligen kunna avstå från kärnenergin. Men vi båda utgör inte majoriteten i denna värld och i detta samhälle. Därför bör vi koncentrera oss på detta meddelande, nämligen att transport av atomsopor snart kommer att ske på ett så säkert sätt som möjligt. När vi sedan har klarat av det som den tyska regeringen gör, nämligen att besluta om att upphöra med kärnenergi och att genomföra detta, då har vi om några år kanske båda uppnått vårt mål.

Vatanen
Herr talman, ärade kolleger! Vi skulle inte diskutera huruvida kärnkraften är nödvändig, men inbitna kärnkraftsmotståndare ändrade betänkandets kurs. De Gröna vill inte förstå vilka obestridliga miljöfördelar kärnkraften medför. Vilken paradox! Det är också uppenbart att de grönas inställning till kärnkraft baserar sig på ideologin från 1968, och de vägrar fortfarande att delta i en ärlig kärnkraftsdebatt. Deras ståndpunkt är tydligen fastslagen sedan tidigare och påverkas inte av fakta. Den första versionen av betänkandet användes som käpphäst för att motarbeta kärnkraften. En anmärkningsvärd aspekt, som inte alls noterades i betänkandet, är kommissionens handlingsplan som innehåller många vettiga initiativ. Lyckligtvis har man efter ändringarna som gjorts i utskottet i stället för enögdhet återkommit till det centrala i saken.
Transporten av radioaktiva ämnen följer Internationella atomenergiorganisationens regler. Kommissionen har rådfrågat arbetsgruppen som består av experter - alltså inte politiker - från medlemsstaterna. Arbetsgruppen i fråga anser att de nya reglerna ger ett betydande tilläggsskydd, även om de tidigare inte ansågs otillräckliga. Riskerna anses vara små och tack vare stränga regler har man lyckats undvika olyckor i nästan ett halvt sekel. Detta trots att vissa - alls inte alla - kärnkraftsmotståndare ansvarslöst försöker sabotera transporter till exempel genom att lösgöra järnvägsskenor. Då väcks frågan vem som bär ansvaret och vem som äventyrar medborgarnas säkerhet.
Jag uppmanar alla att hålla sig till fakta. Kommissionens anmärkning, att allmänheten bör informeras om hur bra situationen egentligen är, är därför mer än befogad. Eftersom kärnkraften ökar välfärden och renheten, är den som energilösning nödvändig. Om Frankrikes kärnkraftverk stängdes nu, skulle det i den här salen bli bråttom att leta fram ljus.

Sanders-ten Holte
Herr talman! Betänkandet uppfyller en stor del av våra önskningar, men det finns ändå vissa punkter som vi har lämnat in ändringsförslag på. Med tanke på ämnets känsliga och känslosamma natur har den liberala gruppen lagt till att betänkandet utgår från en realistisk återgivning av sakförhållandena, till exempel genom att återge de mycket varierande expertutlåtandena om gränsvärdena för strålning.
För det andra anser vi att det är missledande att säga att kärnindustrin är självreglerande, i synnerhet när det gäller säkerhet. Även denna industri är underkastad bindande internationella säkerhetsbestämmelser med konsistenta standarder som alla aktörer måste uppfylla.
För det tredje, i skäl E görs rätteligen skillnad mellan å ena sidan radioaktivt material som består av isotoper för forskningsändamål, medicinskt och industriellt bruk - dessa utgör merparten av transporterna -, och å andra sidan radioaktivt avfall och använt kärnbränsle som skall användas vid upparbetning. Det är den mest riskfyllda formen av radioaktivt material, men relativt sett rör det sig här endast om en mycket liten del. I resten av texten är skillnaden mellan specifikt kärnmaterial och radioaktivt material i allmänhet mindre tydlig.
Om kommissionen nu skall syna alla transporter av radioaktivt material i sömmarna, kommer detta att dubblera det arbete som Internationella atomenergiorganet (IAEA) inom kort kommer att påbörja. Det är emellertid bra om kommissionen synar trafiken med kärnmaterial i Europeiska unionen.
För det fjärde motsätter sig min parlamentsgrupp den bredare frågan om informationsplikt för alla transporter av alla farliga ämnen som föreslås i detta betänkande. Detta är inte vad betänkandet handlar om. Liberalerna anser dock att de lokala myndigheterna skall rådfrågas om transporter av radioaktivt material. Betoningen måste dock ligga på den obligatoriska förhandsinformationen om transporter av kärnmaterial.
Slutligen välkomnar vi IAEA:s beslut att vartannat år utvärdera och vid behov anpassa sin transportförordning. Vi vill framhäva att reglerna, för en konsistent hög säkerhetsnivå, i början av nästa år bör införas av alla medlemsstater.

Lamy
. (FR) Herr talman! Jag skulle först vilja lugna både Chichester och förvisso ännu mer Isler Béguin. Min närvaro i kommissionens bänk skall inte förstås som att transport av kärnämnen har överförts till det lika spridda som känslolösa område som omfattas av den ansvariga kommissionären för utrikeshandel. Det gäller en mycket oskyldigare åtgärd, dvs. tillfällig transport av ärenden utan lagring, jag preciserar, bland kommissionens ledamöter som bemödar sig om att ge varandra ett handtag då och då.
För att komma till problemets kärna behandlas transport av kärnämnen, såsom ni just angav, ofta lite väl lidelsefullt mot bakgrund av denna industris sammanhang och miljö. Och vi ser således i kommissionen i hur hög grad det har varit svårt för er att sammanställa ståndpunkter som ibland har varit lite motstridiga. Vi anser att föredraganden, liksom de parlamentsledamöter och ledamöter i utskotten, som har bidragit till denna insats, måste gratuleras till detta mycket utmärkta sammanfattningsarbete.
Såsom många av er har påpekat i diskussionen, säkrar kärnkraftsindustrin, vare sig man vill det eller ej, en inte oväsentlig del av säkerheten för vår energiförsörjning och vi måste således acceptera att denna industri måste anlita transport av radioaktiva ämnen.
Det vi anser som väsentligt i det föreslagna betänkandet är bekräftelsen att de åtgärder som vidtagits på internationell nivå och på nationell nivå tryggar en hög grad av säkerhet vid transporten av dessa ämnen. Därmed är det uppenbart att öppenhet är mycket viktigt i frågan, liksom i allt som rör verksamheterna inom kärnsektorn. Vi erkänner, stöder och är beredda att främja exakt och öppen information om samtliga risker som befolkningarna skulle kunna, eller kan, löpa.
Trots svårigheterna i frågan och de begränsningar som säkerheten kräver anser vi, liksom ni, att det är viktigt att öka informationen. Det är uppenbart att det är ett område på vilket man aldrig har nått optimum eller perfektion och, såsom Piecyk angav, har visserligen medlemsstaterna det främsta ansvaret i denna fråga, men det hindrar oss inte från att arbeta för att vidta åtgärder som, exempelvis, skulle göra det möjligt att förbättra de dokument som åtföljer transporten av ämnena i fråga.
När det gäller frågan om användning av upparbetningsteknik är det inte vår sak att uttala oss. Det är huvudsakligen en industriell lösning som bör väljas i förhållande till kriterier som snarare är tekniska och ekonomiska samt nödvändigheten att minska mängden högaktivt avfall.
Däremot kan vi, och vi har för avsikt att göra det, ge vårt stöd till ansträngningarna på forsknings- och utvecklingsområdet. Kommissionen har för övrigt föreslagit det inom ramen för det sjätte programmet för forskning och utveckling, med prioritet för innovation i fråga om avfallsförvaltning.
Vi har också ansvar att försäkra oss om att de skyldigheter som anges i Euratomfördraget, kapitel 3, när det gäller radiologiskt skydd skall fullgöras. Ni önskar i ert betänkande att ett kapitel skall införas om "Energi i unionsfördraget". Vi vet alla att det är en fråga som har diskuterats flera gånger i regeringskonferenserna och för närvarande inte har gett något resultat.
Såsom det betonas i vår grönbok om en strategi för trygg energiförsörjning, anser vi att Euratomfördraget uppfyller sina syften inom en hel rad områden. Det innehåller visserligen inte någon särskild hänvisning till transport av radioaktiva ämnen. Vi anser emellertid att bestämmelserna i fördraget ger oss möjlighet att spela en övervakande roll samtidigt som vi bibehåller medlemsstaternas ansvar.
Det var vad kommissionen ville säga om betänkandet. Vi skall naturligtvis uppmärksamt granska samtliga förslag i betänkandet i det avseende som jag just angav, vilket är att förbättra vår egen insats i proportion till våra medel och de möjligheter som fördragen ger oss.
Såsom jag sade till att börja med, anser vi att detta betänkande har fog för sig. Det gör det möjligt att ge de europeiska medborgarna en sakkunnig åsikt och efter de många diskussioner som ni har haft ibland er i denna fråga om transport av radioaktiva ämnen förefaller det oss att det skall bidra till en genomtänkt tillnärmning till denna verksamhet, vilket otvivelaktigt kommer att ge upphov till vidareutveckling av öppenheten och därmed är detta betänkande välkommet vad oss anbelangar.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

WTO-förhandlingarna inom ramen för den inbyggda dagordningen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0076/2001) av Schwaiger för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi innehållande Europaparlamentets rekommendationer till kommissionen om WTO-förhandlingarna inom ramen för den inbyggda dagordningen.

Schwaiger
Herr talman, herr kommissionär Lamy, kära kolleger! Det visade sig i Seattle att USA inte längre är den enda ledande makten för WTO. Vi inom Europeiska unionen är likaberättigade med Förenta staterna. Samma sak gäller för de asiatiska staterna, och även utvecklingsländerna spelar en viktig roll. Med närmare 40 procents andel av handeln och utbudet av tjänster har Europeiska unionen blivit en viktig förhandlingspartner över hela världen, med ansvar på alla WTO:s områden, som också skall låta alla industriländer och även utvecklingsländerna bli delaktiga av detta. Vi måste leva upp till detta ansvar genom att vi även som Europaparlament i god tid höjer vår röst och är närvarande när det informeras om de nu pågående förhandlingarna.
I dag vill vi alltså göra rättvisa åt detta uppdrag och i god tid klargöra vår ståndpunkt för Europas medborgare med våra rekommendationer om den inbyggda dagordningen. Vi vill att man vid inventeringen inom WTO i mitten av april 2001 nu tar hänsyn till dem. Det som vi i detalj önskar oss, motsvarar våra förslag vid den multilaterala rundan i Seattle. Eftersom man då inte kom fram till något resultat, vill vi med dessa rekommendationer om jordbruket, om tjänster, om en särskilt form för immaterialrätt, klargöra och aktualisera våra idéer. I dag skall inte hela spektrumet av frågor om miljöskydd, hälsoskyddspolitik, konkurrens, sociala miniminormer m.m. diskuteras. Dessa frågor kommer vi att kunna klargöra i en annan serie rekommendationer inom några månader, men säkert före den nya multilaterala rundan i Qatar i början av november. Jag ber mina kolleger och kolleger från de andra intresserade utskotten att tåla sig till dess. Det finns en särskild anledning till att jag också vänder mig till min kollega Flemming, som har lämnat in mycket intressanta förslag. De kommer säkert att vid nästa runda spela en viktig roll i det ansvariga utskottet, men även i kammaren.
Detta betänkande om den inbyggda dagordningen skall bara behandla de tre ämnesområdena, alltså inte hela paketet. Låt mig plocka ut några punkter. Först beträffande jordbruket: Som det markerats i rådets mandat av december 2000 vill vi för jordbrukets del åstadkomma en jämvikt för de intressen som rör handel och de som inte rör handel. Att stödja strukturen för landsbygden hör till exempel till the green box och bör i fortsättningen inte vara föremål för tvister inom WTO.
Vi är införstådda med kommissionens modiga förslag, som vi eftertryckligen stöder och som också nyligen har lett till ministerrådets beslut, nämligen att fullständigt öppna marknaden för samtliga produkter från de 48 minst utvecklade länderna i världen. De är en signal till ett nära partnerskap med utvecklingsländerna inom ramen för världshandeln, en signal som inte heller förlorar i värde trots övergångstiden för de ömtåliga produkterna. Men vi är också villiga att energiskt försvara den mångfunktionella europeiska jordbruksmodellen. Detaljer förklaras än en gång klart i betänkandet.
Beträffande tjänsterna: Vi vill ha en fortsatt avreglering av tjänsterna. Men de får inte bli någon enkelriktad gata för industriländerna, utan måste också inbegripa utvecklingsländerna. Beträffande immaterialrätten vill vi att man tar hänsyn till den biologiska mångfalden och att man i fråga om uppfinningar på växtområdet egentligen garanterar en lämplig uppdelning av den ekonomiska nyttan mellan givarlandet och de företag som vill saluföra materialet.
Vi vill ha en större öppenhet när ministerkonferensen förbereds och genomförs. Kretsvisa deltagarförfaranden samt mekanismerna för rapporteringen och frekvensen på WTO-konferenserna måste underordnas detta mål.
För en större demokratisering och en bättre kontroll av WTO-mekanismerna begär vi att man snarast tillsätter en parlamentarisk församling, där man mellan de olika regionerna i världen, mellan de parlament och parlamentariker som deltar i beslutsförfarandet, diskuterar reformen av WTO när det gäller handeln och inför och genomför en effektiv kontroll av WTO:s instanser.

Cunha
Herr talman! Det är beklagligt att föredraganden för yttrandet över det viktigaste kapitlet i denna förhandling, nämligen jordbruket, bara förfogar över två minuter. Men, det är inte mycket att göra!
Den första punkt som jag vill betona är att förhandlingarna om ett avtal för jordbruks- och livsmedelshandeln bara är meningsfulla inom ramen för ett allmänt avtal som integrerar andra ekonomiska sektorer och andra samhällsdimensioner. Den andra punkten att betona är att Europeiska unionen måste vara öppen för en tilläggsinsats vid minskningen av det interna stödet till marknadstillträde och exportstöd. Denna ansträngning måste dock kräva öppna regler och likvärdiga åtgärder från våra handelspartner. Den tredje punkten är att det är viktigt att fredsklausulen och den speciella skyddsklausulen förnyas för att upprätthålla stabiliteten på jordbruksmarknaden och för jordbruksinkomsterna. Den fjärde punkten handlar om behovet att bevara den europeiska jordbruksmodellen, vilken domineras, som Konrad Schwaiger sade, av familjejordbruk och av den mängd funktioner jordbruket har i samhället. Vi måste dock beakta att vi måste bevara jordbrukets primära funktion, vilket är produktionen. I annat fall, om vi inte tar hänsyn till detta, kommer vår landsbygd på kort eller lång sikt bara att bli ett jordbruksmuseum. För det femte är det viktigt att betona initiativet som är riktat till de mindre avancerade länderna. Men vi måste skapa förutsättningar för att dessa åtgärder inte utnyttjas på ett otillbörligt sätt av dem som inte har rätt till dem. Som sista punkt vill jag påminna om att Europeiska unionen redan i dag är världens största importör av jordbruks- och livsmedelsprodukter, med ett underskott på mer än 16 miljarder dollar. USA och alla medlemmar av Cairnsgruppen har däremot ett mycket stort överskott. Inför denna situation är det lämpligt att Europeiska unionen har rätt att bevara sitt produktiva jordbrukssystem, vilket är grunden för den ekonomiska livskraften på dess område. Att skapa en ren frihandel, förutom att den är följsam i förhållande till andras intressen, skulle på sikt vara en dödsdom för vår landsbygd.

Rübig
Herr talman, herr kommissionär, mina ärade damer och herrar! Världshandeln får allt större betydelse. Genom den nya kommunikationstekniken är det möjligt att med ett klick på datorn på kortaste tid sluta kontrakt respektive ingå rättsligt bindande affärer. Därför är det viktigt att vi i Europa i framtiden ger WTO-förhandlingarna väsentligt större betydelse och att vi också i detalj ägnar oss mer åt dem.
Jag tror att Europaparlamentet här har gjort ett stort förarbete och att vi också särskilt måste tänka mer på struktureringen av vår ekonomi. Vi har nu i Europa cirka 16 miljoner små och medelstora företag med färre än 250 anställda, som ändå åstadkommer 60 procent av BNP och erbjuder 60 procent av arbetstillfällena. Därför är WTO-förhandlingarna av särskild betydelse just för de små och medelstora företagen.
I synnerhet bör också anspråken beträffande och genomförandet av immaterialrätten, skyddsrättigheterna, ställas i förgrunden. Här handlar det om att vi också skall ta itu med hur vi exempelvis definierar patenterbarheten. Det finns stater som föreskriver en mycket låg patenterbarhet och därför mycket snabbt lämnar ut många patent, och det finns andra länder i Europa som är mycket strikta och först gör en världsomfattande granskning av om det finns någon bestämd patenterbarhet eller inte, och därför, tror jag, är det nödvändigt att föra denna diskussion.
Vidare bör den industriella användbarheten, som är en förutsättning för att ett patent skall beviljas, också i detta sammanhang diskuteras helt entydigt i WTO-förhandlingarna, eftersom vi därmed kan undvika tvister på detta område.
Vidare tror jag att försiktighetsprincipen är viktig för vår framtid. Men det är också viktigt att produktionssäkerheten för de små och medelstora företagen ställs i centrum, och att faktiskt ansvarsfriskrivningar kan ske genom tredjepartscertifiering.

Seguro
Herr talman, herr kommissionär Pascal Lamy! Jag skulle vilja gratulera Konrad Schwaiger och Arlindo Cunha till det betänkande och de dokument som de lägger fram här och även betona de bidrag som alla ledamöter i dels utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi, dels utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har gett.
Jag skulle vilja framhäva tre punkter i detta betänkande som jag anser är viktiga. För det första punkt 22, som gäller frågan om allmänna tjänster, där man kräver att överenskommelserna i GATT inte skall försämra medlemsstaternas möjligheter att utfärda bestämmelser som erkänner den särskilda karaktären hos tillhandahållande av allmänna tjänster, främst på området för hälsovård, utbildning och kulturtjänster. När det gäller bevarandet av den kulturella mångfalden och det nödvändiga konstaterandet att inte allt kan avregleras, anser jag att det är grundläggande att avregleringarna först som sist tjänar medborgarna, vilka är de som skall ha nytta av dem.
En andra punkt jag skulle vilja nämna handlar om skydd av immaterialrättigheter, och främst genom punkt 28, i vilken påpekas att förhandlingarna om skydd av immaterialrättigheter inom ramen för den inbyggda dagordningen är mycket begränsade. Det är givetvis ett påpekande riktat till kommissionär Pascal Lamy.
Den tredje viktiga punkten, vilken redan har nämnts av Konrad Schwaiger och Arlindo Cunha, handlar om försvaret för jordbrukets mångsidighet. Denna punkt är mycket viktig, inte som en slogan, inte som ett sätt att övervinna svagheterna, utan som ett sätt att förena kvantitet med kvalitet. Om det är sant som Arlindo Cunha sade, att "jordbrukets primära funktion måste vara produktionen", så är det också sant att denna produktion måste sättas in i ett kvalitetsperspektiv. Denna nya inbyggda dagordning dyker upp när Europa precis har hamnat i ett klimat och en situation där det råder osäkerhet inför och misstroende mot vissa produkters kvalitet. Genom att skriva under på denna jordbrukets mångsidighet erkänner vi att denna prioritering också bör innehålla ett absolut försvar för folkhälsan och konsumentskyddet. Och jag anser att detta är en nödvändig sida av jordbruket som nu måste understrykas av detta parlament. Jag är säker på, eftersom jag känner till kommissionär Pascal Lamys inställning, att han också är inställd på detta.
Slutligen, herr talman och kära kolleger, bör vi betona och trycka på att vi - som föredraganden sade - inte får glömma andra punkter i denna dagordning som kommer införas men som kommer att vara en del av rundan i november 2001, vilka gäller sociala frågor, miljöfrågor och försvaret av en hållbar utvecklingsmodell så att det som globaliseras inte bara är rikedom, utan också framsteg samt ekonomisk och social utveckling.

Clegg
För det första, två frågor till kommissionen: I punkt 9 i förslaget till betänkande talas det om behovet av att bevara fredsklausulen och den särskilda säkerhetsklausulen under en övergående period. Jag är mycket nyfiken på era ståndpunkter när det rör bevarandet av dessa klausuler, under samtalets gång.
För det andra, punkt 22, som Seguro just nämnde. Jag har förstått att Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) inte nödvändigtvis påverkar allmännyttiga företag. Jag undrar om ni kanske kan förklara ytterligare vilka konsekvenser GATS kan få för företag som redan privatiserats.
Låt mig nu ta upp två iakttagelser som jag har gjort. För det första verkar det som det finns en unik möjlighet till att utöka den gemensamma plattformen mellan EU och Förenta staterna, när det rör jordbruket. Detta har i huvudsak att göra med den amerikanska regeringens hejdlösa slöseri i samband med ett allt större stöd till de amerikanska jordbrukarna, som utbetalats under de senaste åren. Detta har på sätt och vis gjort att den tidigare moraliska auktoritet som Förenta staterna haft i samband med anklagelserna om att den gemensamma jordbrukspolitiken har varit slösaktig och att den snedvridit konkurrensen har försvunnit. Jag undrar om ni verkligen anser att det finns en möjlighet för er och Förenta staterna att hitta en ny gemensam plattform under jordbrukssamtalen. Slutligen kommer ni inte att bli överraskad över att få höra att jag vill betona betydelsen av den senare delen av punkt 40.
Toppmötet i Nice kanske var ett stapplande steg framåt för effektiviteten, men det var ett allvarligt steg bakåt för legitimiteten och öppenheten, när det rör förhållningssättet inom EU:s handelspolitik. Detta exemplifieras särskilt genom det sätt på vilket artikel 133-kommittén fortsätter att fatta viktiga och starkt politiska beslut inom handelsområdet, utan några offentliga protokoll eller något offentligt ansvar. Mot bakgrund av det tomrum som uppstått efter det något blandade resultatet av toppmötet i Nice, uppmanar jag både kommissionen och rådet att se mycket positivt på idén med ett interinstitutionellt avtal inom detta område. Om detta inte sker, försvagas allvarligt Europeiska unionens moraliska auktoritet rörande öppenhet och legitimitet inom WTO.

Herzog
Herr talman! Den allmänna inriktningen i betänkandet av vår kollega Schwaiger tycks mig positiv. Den ansluter nämligen till de stora ansträngningar som gjorts av kommissionens ledning för att omdefiniera vår handelspolitik och anpassa handeln till en hållbar utveckling.
Men jag har fyra iakttagelser som jag vill ange. Den första iakttagelsen är att om åtagandet att ta en ny förhandlingsrunda om den inbyggda dagordningen mer än någonsin är en utmärkt målsättning kan man inte säga att de mandat som rådet lämnat är tillfredsställande i befintligt skick. Det handlar inte den här gången om att förhandla om handelseftergifter mot att få miljömässiga eller sociala bestämmelser utan snarare om att förhandla om en handel av annan art så att samhällsmodeller och offentliga regleringskrav bättre respekteras.
Ur den synpunkten utgör de förhandlingar som planeras inom ramen för den inbyggda dagordningen ett prov, vilket leder mig till den andra punkten. Posten beträffande jordbruket är nämligen inte utan tvetydighet. Det finns förvisso en medvetenhet om att handeln av jordbruksprodukter måste vara förenlig med livsmedelsoberoende, folkhälsa och markanvändning men vi har ett handikapp, det vill säga uppskjutandet av reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken till efter 2006. I betänkandet talas för övrigt om krav på att modellen skall överleva medan det snarare skulle handla om nödvändigheten att ändra modell. När det gäller handeln, om en minskning av exportbidragen är nödvändig säger vi "nej" till en anpassning till världspriserna därför att det handlar om en uppenbar faktor för att öka och förbättra produktiviteten.
För det tredje, är inte posten om tjänster riktigt klarlagd. Vi talar om en gradvis ökad avreglering. Det är ett unilateralt mål. Kommissionen säger för övrigt att handelspolitiken inte är ett mål i sig utan den måste bidra till att stödja den sociala modellen. I vår sociala modell finns emellertid tjänster av allmänt intresse och i utvecklingsländerna måste dessa tjänster av allmänt intresse byggas upp.
Jag kommer således att säga ja till utveckling av ett handelsutbyte som är förenligt med främjande av tjänster av allmänt intresse eller som är gynnsamt för det. Unionen vill utesluta vissa sektorer, såsom utbildning och kultur, från frihandeln. Det är alltför lite. Vi måste arbeta med tanke på globala offentliga tillgångar. Det skulle för övrigt vara fantastiskt om ledningen kunde utarbeta ett meddelande om komplementaritet och förenlighet när det gäller frihandel och tjänster av allmänt intresse.
Jag skulle vilja ta upp en sista punkt som rör en viktig fråga om god förvaltning. Vi måste arbeta med det civila samhället liksom med utvecklingsländerna och jämföra våra åsikter. Kommissionens ledning gör det, men staterna gör det inte och parlamentet ligger efter.
Ansvaret för denna ansträngning åligger alla. Det handlar om ett nödvändigt tillvägagångssätt för att vi skall lyckas organisera världshandeln.

Belder
Herr talman! I Seattle stod den skriande maktfördelningen mellan rika och fattiga helt klar. I varje fall bemödade sig kommissionen förra året om en bättre position för utvecklingsländerna. Tänk på den förbättrade tillgången till marknaden för de minst utvecklade länderna. Rådet (allmänna frågor) gick i slutet av februari på samma linje. Vi beklagar dock de långa övergångsperioderna för bananer, socker och ris. Med tanke på hur viktig deras jordbrukssektor är, är tillgång till marknaden avgörande för utvecklingsländerna.
Höga EU-standarder för miljö och hälsa får inte medföra protektionism gentemot utvecklingsländerna. En begränsning av tillgången till marknaden är endast berättigad då produkter utgör ett hot mot hälsa eller miljö. De europeiska kraven bör åtföljas av stöds för att kunna uppfylla dem, såsom teknik för miljövänlig produktion. Den tilltagande priskonkurrensen stimulerar oss att lägga om stödet till vårt jordbruk från prisinterventioner till direkta inkomst- och investeringsstöd.
Dessutom fortsätter frihandeln med tjänster i utvecklingsländerna. Får deras ömtåliga ekonomier chansen att förbereda sig för konkurrens? Utan en förståndig politik kommer de snart att överrumplas av kapitalstarka och specialiserade tjänsteproducenter.
WTO:s beslutsfattande måste ge utvecklingsländerna möjligheten att utgöra en motvikt mot de rika handelsblockens intressen. För rättvisa måste tillämpas på det viktiga frihandelsinstrumentet. Slutligen vill jag visa min uppskattning för föredragandens väl utförda arbete.

Berthu
Herr talman! Betänkandet av Schwaiger om WTO-förhandlingarna inom ramen för den så kallade inbyggda dagordningen påkallar tre frågor från vår sida som jag hoppas få svar på i diskussionen.
För det första, är det inte farligt att förhandla separat om den inbyggda dagordningen? De förhandlingar om jordbruk, tjänster och vissa aspekter av immateriell äganderätt som avses med den inbyggda dagordningen var förvisso redan planerade vid Uruguayrundan och anses följaktligen som rättsligt icke-berörda av misslyckandet i fråga om den allmänna förhandlingen i Seattle. När det gäller dessa förhandlingar, verkar man underförstått godta att diskussionerna fortsätter separat. Men är det verkligen klokt? För samtliga ämnen är nämligen beroende av varandra. Europeiska unionens tidigare ståndpunkt har för övrigt alltid varit, förefaller det mig, att det endast borde vara en global förhandling. Borde inte misslyckandet i Seattle leda till att vi omprövar det nära sambandet i förhandlingarna?
Andra frågan: i det resolutionsförslag som förelagts oss uppmanas, redan i punkt 1, kommissionen att föra förhandlingarna i den inbyggda dagordningen på grundval av de riktlinjer som rådet hade angett redan före Seattle. Men är situationen verkligen sig lik? Den allmänna opinionen har i hög grad förändrats när det gäller regleringen av den internationella handeln. Misslyckandet i Seattle utgör ett första tecken därpå, men utvecklingen har sedan dess påskyndats, i synnerhet under påtryckningar av vissa jordbrukstragedier. I förhandlingsmandatet från 1999 tog man förvisso redan hänsyn till kravet på ett multifunktionellt jordbruk och en jordbrukspolitik i vilken icke-handelsmässiga tankegångar införlivas. Men samtidigt bekräftades i mandatet den prioriterade nödvändigheten att fortsätta på vägen till avreglering av handelsutbytet. Är detta fortfarande förenligt? Behöver vi inte ytterligare diskussion i frågan?
Jag är exempelvis förvånad över att se att man bland de nya tankegångar som skall beaktas alltid nämner produktsäkerhet, miljöskydd, livsmedelskvalitet samt djurens välbefinnande, och med rätta, men aldrig livsmedelsoberoende. Livsmedelsoberoende är emellertid i hög grad nödvändigt. Det har ett stort samband med alla övriga mål, som man för övrigt anser önskvärda. Vi såg det följaktligen med det beroende när det gällde vegetabiliska proteiner som tyvärr godkändes i Blair House och som ledde till att vi fick en överdriven användning av animaliskt mjöl. Verkar det inte mot bakgrund av dessa händelser som att Blair House borde omförhandlas?
Tredje frågan: hur skall de framtida förhandlingarna kontrolleras av rådet och de berörda parlamenten? I vissa förberedande förslag till Nicefördraget klarlades denna punkt, antingen genom en ny utformning av artikel 133 eller genom ett nytt protokoll som mycket exakt angav hur rådet skall följa kommissionen under WTO-förhandlingarna så att den inte avviker från den gemensamma ståndpunkten. Men alla dessa utmärkta bestämmelser försvann i den slutliga versionen. På samma sätt lyser samtliga bestämmelser rörande parlamentarisk kontroll med sin frånvaro. Därför har vi lagt fram vårt förslag - och därmed avslutar jag, herr talman. Innan nya förhandlingar inleds borde man inte först på nytt ta upp ärendet om att stärka kontrollen av förhandlarna? För mig är det ett absolut nödvändigt villkor för att medborgarnas intressen skall försvaras på rätt sätt.

Hieronymi
Herr talman! Världshandelsorganisationen är en jättelik ekonomisk framgång. Den är en så stor framgång att våra medborgare ofta blir rädda för den och att den förefaller dem obehaglig. Då är det just Europaparlamentets uppgift att införa förtroende för den positiva hållbarheten i denna process. Därför välkomnar jag från PPE-gruppens sida uttryckligen att säkerställandet av den kulturella mångfalden på nytt togs upp på listan över krav i Schwaigers betänkande.
Det måste vara vårt mål att på ett trovärdigt, sakkunnigt och begripligt sätt förmedla till människorna att denna process, som vi arbetar för, har som vision att uppnå fyra mål i en hållbar utveckling: En hållbar ekonomisk tillväxt för alla, skydd av vår miljö, hänsyn till lämpliga sociala normer och upprätthållande av den kulturella mångfalden. På samma sätt som Europeiska unionen inte heller bara är en ekonomisk gemenskap, utan en värdegemenskap, bör vi också förmedla denna ansats utöver unionens gränser. Till detta ger Schwaigers betänkande en ny, mycket god grundval.

Mann, Erika
Herr talman, kommissionär Lamy! Tillåt mig att ta upp tre punkter, som kan vara av intresse i samband med Konrad Schwaigers betänkande. För det första: Ni kommer att se av de ändringsförslag, som nu i efterskott lämnats in denna vecka, vilket stort intresse det finns av denna fråga i kammaren och att intresset egentligen alltid koncentreras på några få ämnesområden. Det gäller frågorna: Är förhandlingarna om de handelsrelaterade aspekterna på immaterialrätten verkligen så framgångsrika, skall de fortsättas på detta vis eller borde det inte göras en genomgång? Måste det göras mer i fråga om jordbruket? Hur kan man garantera ett bra konsumentskydd? Det finns ännu fler frågor.
Jag vill gärna ställa ännu en fråga till er i samband med den s.k. inbyggda dagordningen som man nu förhandlar om och som sedan skall underkastas en genomgång i mars. Hur stora är egentligen skillnaderna mellan dem som förhandlar om den inbyggda dagordningen? Vilka effekter har den jordbrukskris, som vi har i Europa, på dessa förhandlingar och hur långt har förhandlingarna kommit totalt sett? Eller härskar lite grand business as usual, och vi fortsätter helt enkelt som om ingenting tidigare hade hänt?
En andra punkt som jag vill ta upp: Ni har gett ut ett dokument där det framgår att ni önskar er en större flexibilitet inom ramen för de kommande WTO-förhandlingarna. Nu är begreppet flexibilitet mycket stort - jag har verkligen välkomnat detta dokument, men jag är säker på att det kommer att framkalla många politiska diskussioner även i denna kammare. Man kan föreställa sig många saker här, därför har jag några frågor: Betyder detta dokument att man frångår Europeiska unionens strategi, som hittills handlat om att vi alltid hade och ville ha en stor roll - hit hörde till exempel konkurrens, investeringar, men även de mycket mjuka frågorna som sociala normer, arbetsstandard och framsteg på miljöområdet? Betyder dokumentet alltså att man frångår detta? Betyder det att ni måste få ett nytt förhandlingsmandat, eller räcker det gamla förhandlingsmandatet? Vilka effekter kommer det att få på samarbetet med Europaparlamentet?
I det sammanhanget är jag mycket tacksam mot min kollega Clegg för hans förnyade påpekande att artikel 133 inte är godtagbar för oss i sin nuvarande form. Det är ingenting nytt för er, och här kämpar vi ju sida vid sida, men rådet lyssnar, och kanske är rådet ju en dag berett att gemensamt med oss åstadkomma en ändring.
En tredje punkt som jag gärna vill ta upp: Ni har träffat er kollega Bob Soellig i Förenta staterna, och som vi kunnat se i pressen var stämningen mycket god, vilket jag inte förvånas över, ty ni är gamla vänner, och därför har vi förhoppningsvis nu bättre utsikter i de transatlantiska förbindelserna. Men vad förväntar ni er nu konkret tack vare de goda förbindelserna under de nya förhandlingarna inom ramen för WTO? Kommer det att ges positiva signaler och kommer dessa positiva signaler att leda till att vi i juni-juli får en förhandlingsstrategi som också kommer att leda till Quatar? Kommer denna förhandlingsstrategi att inbegripa utvecklingsländerna?

Fiebiger
Herr talman! I betänkandet om WTO-förhandlingspaketet ställs det berättigade kravet att jordbruksfrågorna skall bibehållas som ett fastlagt förhandlingsmandat inom ramen för det bestående fördraget. Det får inte tillåtas att koncessioner i jordbrukssektorn byts ut mot medgivanden på andra förhandlingsområden. Detta är nödvändigt, för att se till att småstrukturerat landskap, förvärvsverksamhet på landsbygden, skydd av miljö och resurser liksom anpassade jordbruksprogram bibehålls och för att skydda dem mot avregleringen på världsmarknaden.
Att åstadkomma och säkra en hög nivå för konsumentskyddet i EU ställer höga krav särskilt på jordbruket och är den första förutsättningen för en hederlig handel med jordbruksprodukter utan gränskontroll. Under de senaste årtiondena har den europeiska livsmedelsindustrin i stor omfattning profiterat på världsmarknadens utveckling, särskilt när det gäller att förädla jordbruksprodukter med hög och högsta värdetillväxt.
Som näst största jordbruksexportör och den absolut största exportören av förädlade livsmedel måste Europeiska unionen därför ha ett starkt intresse av en bra fungerande världshandel. Det är viktigt för förhandlingarna att man lyckas undvika att spela ut aktörerna i det hållbara jordbruket mot varandra, och i stället harmoniserar denna form av jordbruk. Frågorna om livsmedelsförsörjning och sysselsättning på landsbygden, konsumentskydds- och miljöfrågor liksom en försiktig hantering av alla resurser betraktas på olika sätt av aktörerna och bedöms ha olika tyngd. Samtidigt skall WTO ägna sig åt frågor som har blivit av intresse för den breda allmänheten på ett mer märkbart sätt. Hit hör hälsa, miljö och sociala frågor och inte bara tre frågor.
(Applåder)

Flemming
Herr talman! Jag vill gratulera föredraganden så hjärtligt till hans betänkande. Jag är liksom han en passionerad förespråkare för WTO, eftersom jag tror att den ger de fattiga länderna chansen att knyta förbindelser med de rika länderna. Jag är också mycket tacksam mot Schwaiger som ledamot av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för att han anser att konsumentskydd, djurskydd och hälsa är mycket viktiga frågor och att vi vid en senare tidpunkt kommer att prioritera dem. Om vi inte gör det löper vi risken att uppleva liknande situationer som i Seattle vid upprepade tillfällen.
Tillåt mig dock att föregripa en sådan debatt och ta upp två frågor. Jag anser att det är outhärdligt att WTO funderar på eller tillåter sanktioner mot Europeiska unionen endast därför att Europeiska unionen försöker skydda sina medborgare från hormonbesudlat kött. Vi har nu ett vetenskapligt bevis för att ett hormon är cancerframkallande, och beträffande ytterligare fyra är detta förmodligen också fallet. Naturligtvis måste försiktighetsprincipen också gälla för WTO.
En annan fråga: I Europeiska unionen har flera länder - Storbritannien och även Österrike - förbjudit att kosmetika testas på djur. Majoriteten medborgare och konsumenter i Europeiska unionen vill ha det så i Europeiska unionen. Jag tror att WTO måste acceptera att man mycket väl kan ha en framgångsrik ekonomi och trots detta kan ha förståelse för lidandet och smärtan hos varelser som Gud skapat - hos djur - och att man också måste ha respekt för dessa djur.

Kinnock
Herr talman! Låt mig bara inledningsvis ta upp ett par mindre frågor: Det är tydligt att man under ministerkonferensen i Seattle misslyckades med att komma överens om en ny runda, eftersom utvecklingsländerna vägrade att gå vidare med avregleringen av handeln. De klargjorde att deras önskemål rörande genomförandet av Uruguayrundan inte hade tillgodosetts, och att de därför inte var beredda att gå längre. De insisterade, vilket de har fortsatt att göra - som ni vet, herr kommissionär - på ett genomförande.
För det andra, måste vi i detta parlament bli mycket mer medvetna om behovet av att övervaka internationella åtaganden, särskilt sedan ingen i dag har hänvisat till Cotonouavtalet mellan EU och AVS-länderna och dess protokoll om handel med jordbruksprodukter. EU måste ta mycket allvarligare på dessa frågor än vad som skett tidigare, även om jag måste berömma kommissionären, särskilt när det gäller tillgång till marknader.
Jag vill nu kort ta upp globaliseringens ganska mörka sida, som för mig mest handlar om tillgång till mediciner och det tydliga behovet av en granskning av Avtalet om handelsrelaterade aspekter på immateriella rättigheter (TRIPS-avtalet). Elva miljoner kommer att dö i år av sjukdomar som är möjliga att förhindra. I Zambia kostar behandlingen av en familjemedlem som drabbats av lunginflammation familjens hela månadsinkomst. Detta är djupt allvarligt. Som ni känner till har läkemedelsföretagen dragit den sydafrikanska regeringen inför domstol om dess läkemedelslag från 1997. Enligt denna lag tillåts parallellimport, och även genetisk tillverkning av patenterade mediciner för användning av staten i icke-vinstdrivande syfte. Fyra miljoner är hiv-positiva i Sydafrika, och landets regering anser att den har en konstitutionell plikt att göra detta.
Håller kommissionären med mig om att TRIPS-avtalet är neutralt när det gäller parallellimport och faktiskt tillåter tvingande licensiering? Håller han med mig om att det bör ske en minskning av patentskyddet, att bestämmelserna om hälsa och säkerhet bör stärkas och att det bör införas ett förbud mot den användning av handelssanktioner man hotar med?

Figueiredo
Herr talman! Befolkningarnas tilltagande oro för de internationella avregleringarna av handeln, vilket visades tydligt i Seattle och det sociala världsforumet i Porto Alegre, återspeglas till en del i detta betänkande, som understryker vikten av öppenhet i förberedelserna och genomförandet av förhandlingarna, en bättre parlamentarisk kontroll, respekt för försiktighetsprincipen och en hållbar utveckling.
Det saknas dock konsekvens i de ståndpunkter som framförs, och betänkandet blir i slutändan ett försvar för avregleringarna, framför allt när det gäller tjänstehandeln, vilket vi tycker är negativt. När det gäller jordbruket, även om det innehåller vissa ändringsförslag från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, främst när det gäller att garantera livsmedelssäkerheten och livsmedelskvaliteten, tar man inte hänsyn till andra viktiga ändringsförslag, som det vi lämnade in om en revidering av Blair House-avtalet, främst när det gäller sektorn för proteinväxter, med tanke på BSE-krisen och köttmjölsanvändningen. Det slutar också med ett försvar för avregleringen av jordbrukshandeln, vilket vi inte stöder.

Kreissl-Dörfler
Herr talman, ärade kolleger! Jordbruket kan inte betraktas som någon sorts handelsvara eller industriprodukt, ty en sak kan jordbrukaren inte göra i motsats till chefen inom industrin, nämligen att flytta sina produktionsmedel dit där produktionsvillkoren är mest gynnsamma, t.ex. dit där lönerna är lägst, där solen skiner skönast och där det också regnar tillräckligt. Därför måste också andra spelregler gälla för jordbruket, och här skall livsmedelssäkerheten och livsmedelsförsörjningen, nämligen livsmedelssuveräniteten i varje enskild stat, vara det första kravet.
Jordbrukets mångsidiga funktion måste också erkännas och genomföras av Världshandelsorganisationen och därför måste också stödet till jordbruket rätta sig efter ekologiska och sociala kriterier, varvid det - och det vill jag här uttryckligen säga - här inte får handla om nya former för jordbruksprotektionism, som riktar sig just mot utvecklingsländer och nyindustrialiserade länder. De måste här också betraktas separat.
Men det betyder också att Europeiska unionen sedan inte får dumpa sina talrika överskott med hjälp av höga exportbidrag på världsmarknadsprisnivå, för att störa eller rent av förstöra andra marknader. Det finns massor av exempel på detta. En sak framgår också tydligt: På villkor som är socialt och ekologiskt erkänt godtagbara kan ingen producera till de världsmarknadspriser, som bildas på marknaden, och dessutom göra vinst. Det visar också den nuvarande krisen inom jordbruket, som vi nu genomlever i Europeiska unionen. Vi måste i första hand koncentrera oss på den europeiska inre marknaden, och den som sedan vill producera för världsmarknaden han skall göra det, helt visst, men utan subventioner och stöd från Europeiska unionen.
En sak måste också stå klart: Livsmedlens säkerhet och skyddet av konsumenterna måste vara det som gäller. En grundläggande spelregel får vi här inte glömma, nämligen att människan alltid och överallt på jorden behöver en sak: Hälsosamma livsmedel, dricksvatten och luft att andas. Utan dessa tre grundläggande förutsättningar kan vi glömma bort allt annat!

Martin, Hans-Peter
Herr talman! Ärade herr kommissionär, det är alltid både för- och nackdelar med att snabbt få ordet som sista talare i en debatt. Jag vill till att börja med än en gång helt kort nämna en punkt, som ni kanske igen kunde svara direkt på. Hur ser det ut med företagsavtalet. Även om det ännu inte trätt i kraft, ser man att det kan ligga en enorm sprängkraft i det, just för framtiden för det som vi har talat om. Planeras det en review och i vilken form kan den komma? Det är min första fråga.
Den andra är egentligen utgångspunkten för allt det som har talats om här. Jag är mycket bekymrad över hur man nu i den allmänna politiska situationen skall komma fram till en acceptans av förhandlingsprocessen. Vad planerar kommissionen? Vad är möjligt från Europeiska unionens sida? Man måste hysa stor oro. WTO är som den är. Men det som den framför allt fortfarande inte har för att uppnå acceptans, är öppenhet på praktiskt taget alla områden. Det vi kräver i betänkandet, i punkterna 34 - 40, visar åt rätt håll. Det saknas fortfarande vilja att genomföra detta. Bristen på öppenhet gör att man fortfarande kan läsa mycket dramatiska, intressestyrda artiklar, exempelvis just i helgen igen i Financial Times som sätter WTO på de anklagades bänk bland befolkningen när det gäller dess image. Säkert är också den ort där WTO, respektive närmast ministerkonferensen, kommer att sammanträda, inte den som ser allra bäst ut. Vad tänker kommissionen i samband med en allmän informationskampanj göra för att åstadkomma förändringar? Finns det också mer konkreta initiativ från er sida, för att låta utvecklingsländer ta del av beslutsprocessen, till exempel genom att man tar över advokatkostnader och liknande, som man ju också kunde reglera bilateralt?

Lamy
. (FR) Herr talman! Jag skulle först vilja livligt tacka herr Schwaiger och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi för det utmärkta betänkandet.
Det tillför ett mycket värdefullt stöd till Europeiska unionens ståndpunkter och jag noterade, liksom Mann för övrigt, att det har väckt ett ganska stort intresse ibland er, vilket jag gläder mig åt, i varje fall att döma av det stora antal ändringsförslag som ingivits.
När det gäller innehållet ansluter de synpunkter och tankegångar som ni uttrycker i betänkandet i hög grad till dem som kommissionen har och går givetvis längre, liksom flera bland er har sagt, än inom ramen för den inbyggda dagordning, som är det aktuella målet i Genève.
Ni vill, liksom vi, infatta avregleringen av handelsutbytet i en ram av en rad allmänt accepterade multilaterala regler, säkra ökad öppenhet om mekanismerna för WTO-förhandlingarna, förbättra införlivandet av utvecklingsländer i det multilaterala systemet, skydda vår europeiska modell på jordbruks- och folkhälsoområdet liksom på områdena för miljö eller offentliga tjänster: det är i stort sett ett sammandrag av Europeiska unionens dagordning när det gäller den nya förhandlingsomgången.
Vi har alltid ansett att man skulle underlätta framsteg i fråga om den inbyggda dagordning, som är föremål för ert betänkande, om de ingick i en bredare dagordning. Ni framhåller i ert betänkande väsentligen samma argument och när jag säger det svarar jag på Berthus iakttagelse i detta avseende. Vi går mycket långsamt framåt i Genève, i det som i verkligheten är förberedelserna till en förhandling om jordbruk och tjänster, och vi vet mycket väl att det bara är en global omgång som verkligen kommer att kunna påskynda inledningen. Det är var vi står nu.
Jag skall försöka att kort kommentera de ämnen som ni tog upp i betänkandet och i synnerhet jordbruk, tjänster och immateriell äganderätt som ni i hög grad har behandlat i era inlägg.
När det gäller jordbruket, finns inga oenigheter med er. För det första, är det verkligen Agenda 2000 som nu är ram för unionens förhandlingsinställning. För det andra står utvecklingsländernas behov i första ledet när det gäller våra tankegångar i fråga om jordbruket och det var just syftet med initiativet "Allt utom vapen" för vilket jag tackar för ert stöd. För det tredje, önskar ni bevara den europeiska jordbruksmodellen med tanke på de mångfaldiga funktioner som den uppfyller i fråga om sociala, miljömässiga och livsmedelmässiga funktioner, detta i full enighet med Franz Fischler och med mig. Jag försäkrar i detta avseende Seguro och Cunha: Främjandet av icke handelsmässiga synpunkter när det gäller jordbruk och bevarandet av vår egen jordbruksmodell är fortfarande nyckelfaktorer i våra förhandlingsmål.
När det gäller försiktighetsprincipen som ni just betonade, tror jag att det är uppenbart att BSE och mul- och klövsjukan nyligen ofelbart leder till en fråga i det avseendet: Förfogar vi över den nödvändiga multilaterala ramen för att behandla dessa frågor? Det förefaller oss att på internationell nivå är SPS-avtalet - sanitära och fytosanitära frågor - lämpligt i sitt nuvarande tillstånd och behöver således inte omförhandlas som sådant. Kommissionen, liksom för övrigt rådet, delar emellertid den önskan som Kreissl-Dörfler just upprepade om att undersöka tillnärmningen till försiktighet inom denna sektor. Vi har lagt in förslag om denna punkt och vi kommer att fortsätta diskussionen om denna fråga vid de multilaterala förhandlingarna. Det ingår i vår dagordning.
När det avslutningsvis gäller jordbruket, för att svara Clegg, finns det nämligen en fredsklausul, eller exaktare en icke-angreppsklausul, som skyddar jordbruksområdet från tvistefrågor om subventioner fram till slutet av år 2003. Vi anser att denna icke-angreppspakt gynnar alla och att det är ett faktum som vi alla måste tänka på vid den tidpunkt då denna fråga kommer att ställas igen, det vill säga i slutet av 2003. Fredsklausulen är inte ett Damoklessvärd över ett enda huvud, det vill säga Europas huvud. Om det är ett Damoklessvärd, hänger det över flera huvuden som sitter kring förhandlingsbordet i Genève.
Snabbt, när det gäller tjänster, är vår ståndpunkt följande. För det första, genom att vi är bland de främsta exportörerna och importörerna av tjänster i världen, har vi offensiva handelsintressen. För det andra vill vi beakta utvecklingsfrågor. För det tredje, och jag svarar här Herzog och Fiebiger, är vi i hög grad mottagliga för konsekvenserna för den offentliga politiken när det gäller förhandling om tjänster, och vi är således i fullständig samklang med er rekommendation om tillhandahållandet av offentliga tjänster och dess särprägel. De GATT-avtal som fattats eller skall fattas, det vill säga Allmänna tjänstehandelsavtalet förpliktigar inte våra stater till privatisering eller avreglering. Inom de sektorer som är förbundna med staten och offentliga tjänster för folkhälsa, utbildning och kultur måste vi skydda och vi kommer således att skydda våra lagstiftade rättigheter, vår sociokulturella identitet och våra höga säkerhets- och skyddsnivåer när det gäller konsumenterna.
I fråga om immateriell äganderätt måste jag betona en fråga som Kinnock tog upp och som vi verkligen återfinner i de senaste aktuella händelserna genom en process som i Sydafrika sätter läkemedelsindustrin och den sydafrikanska regeringen i motsatsförhållande till varandra. Jag kommer inte att kommentera frågan i sig därför att den är under rättslig behandling och kommissionen har inte för vana att göra det, men jag vill fullständigt klargöra kommissionens politik när det gäller frågan om smittsamma sjukdomar som rör utvecklingsländerna. Frågan har förelagts oss sedan förra sommaren.
En internationell rundabordskonferens på hög nivå hölls i Bryssel i september och därvid rekommenderades en global tillnärmning som vilar på tre pelare: för det första, att stärka stödet genom utvecklingspolitiken, för det andra, att sänka priserna för nödvändiga läkemedel och för det tredje, att återuppta forskning på hög nivå om dessa läkemedel. I samband med denna rundabordskonferens, som samlade regeringar från tredje världen, internationella organisationer och medlemsstater samt ett antal icke-statliga organisationer, har vi just antagit ett särskilt handlingsprogram som grundar sig på denna tillnärmning och jag tror för övrigt att vi börjar se de första konkreta effekterna av det med ett antal åtaganden om prissänkningar av flera läkemedelsföretag.
Vilken plats har immateriell äganderätt i detta sammanhang? I våra ögon, en absolut nödvändig plats för att stimulera till innovation och forskning. Det är vad som anges i GATT-avtalen om intellektuella egendomsrättigheter i förbindelse med handel - ADPIC/TRIPs (för att skydda geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar), men vi säger lika tydligt, Kinnock, att det finns fall där undantag från patenträtten medges och som förutses i avtalet om immateriell äganderätt. Det kallas obligatoriska tillstånd och avses i fall då dessa undantag motiveras av folkhälsoskäl eller sanitära behov. Genom avtalet tillåts och förutses denna flexibilitet och vår ståndpunkt i denna fråga är den som jag offentligen har angett sedan flera veckor: endast avtalet och ingenting annat än avtalet. Det finns visserligen ännu inte något verkligt internationellt samförstånd om en avvägd tolkning av dessa bestämmelser, men vi har åtagit oss att främja denna tydliga ståndpunkt: skydd av den immateriella äganderätten, men bibehållande och utnyttjande av undantagen i de fall där de anges såväl i WTO som i Världsorganisationen för immateriell äganderätt (WIPO) eller annorstädes.
Jag svarar Mann på en sekund med risk för att uppta lite mer tid än de fem minuter som jag hade tilldelats. Vi har i själva verket börjat anpassa det mandat som vi fick före Seattle till de tankegångar som har uttryckts av ett antal utvecklingsländer. Vi behöver inte någon formell ändring av mandatet på detta stadium. Det kommer vi till i lämplig tid.
När det gäller den del av Manns fråga som rör Förenta staterna, tillbringade jag visserligen en del av förra veckan där. Jag kommer tillbaka därifrån snarare med en positiv känsla vad gäller administrationen, men det är självklart att jag måste upprepa i församlingen att Förenta staternas handelspolitik är mer beroende av kongressen än av administrationen.
Det ger mig möjlighet att direkt gå till den institutionella delen av betänkandet. Vi är överens när det gäller ett ökat deltagande av parlamenten i WTO:s debatter. När det gäller våra interna förfaranden förlorade vi, såsom ni vet, slaget i Nice, som vi sanningen att säga ganska ensamma utkämpade, och vi begränsas således till det som utgjorde andemeningen i ramavtalet om förbindelserna mellan parlamentet och kommissionen som vi antog i juli 2000. Jag tror att det i ramavtalet finns allt som vi behöver för att ordna vårt samarbete och om vi fortfarande har några problem när det gäller den del av förfarandet som rör tvistuppgörelser är jag beredd att diskutera det, med tanke på att en tvistuppgörelse emellertid inte är en förhandling. Det är inte ett upprättande av intern lagstiftning utan en verkställande rättighet. Jag är således fullt beredd att diskutera det och informera, men ni och vi får inte förväxla förvaltning och tvistuppgörelse med lagstiftningsprerogativ.
Mina damer och herrar ledamöter! Nästa etapp som väntar oss är ministerkonferensen i Qatar den 9-13 november. Det är självklart att vi mellan nu och då kommer att fortsätta att ihärdigt arbeta med det behöriga parlamentsutskottet på dagordningen och de framsteg som vi kan genomföra.
Jag betonar att tiden nu är inne att tänka på de praktiska förberedelserna inför deltagandet i Qatar. Min avsikt är att följa den metod som vi hade infört i Seattle när det gäller sammansättningen av er delegation och jag räknar således med en aktiv närvaro av vissa av er för att i Qatar främja det som enligt detta betänkande tydligt verkar vara våra gemensamma mål.
(Applåder)

Talmannen
Tack, kommissionär Lamy.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Gemensamma organisationen av marknaden för socker
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0081/2001) av Daul för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för socker (KOM(2000) 604 - C5-0534/2000 - 2000/0250(CNS)).

Daul
. (FR) Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Parlamentet skall i dag uttala sig om förslaget till förordning om organisationen av marknaden för socker.
Kommissionen betonar i motiveringen till förslaget att den gemensamma organisationen av marknaden har fyllt sina syften på lämpligt sätt och föreslår med rätta ett oförändrat tillstånd, men begränsat till två år och förenat med anpassningar som strider mot den utvärdering som i första hand hade genomförts av kommissionen. Vidare föreslår kommissionen att genomföra olika ingående undersökningar på rekordtid för att föreslå en genomgripande reform inom två år. Rådet misstog sig inte på denna inställning och beslutade sig för en femårig förlängning av denna gemensamma organisation av marknaden.
Förslaget föreläggs oss samtidigt som jordbrukssektorn genomgår en av de allvarligaste kriser som den hittills har upplevt. Men är det en tillräcklig orsak för att reformera en gemensam organisation av marknaden som enligt kommissionens egen åsikt har fyllt sina syften. Jag tror inte det. Därför förefaller det mig klokt att låta denna gemensamma organisation av marknaden fungera på aktuella grunder under en tid av fem år. Det är det förslag som föredraganden föreslår er att anta i dag.
En första iakttagelse: av de olika kontakter som jag har haft under utarbetandet av betänkandet har jag en ständigt förekommande kritik i minnet om det alltför höga gemenskapspriset på socker. I syfte att rätt förstå orsakerna till denna situation tror jag att jag måste påminna om att den gemensamma organisationen av marknaden för socker är en atypisk organisation i mer än ett avseende.
Denna organisation av marknaden grundas nämligen på ett system av produktionskvoter. Det leder till en sträng kontroll av producerade mängder. Denna självreglering mellan produktion, import och export kompletteras med att producenterna tar hand om största delen av den gemensamma organisationens utgifter. Europeiska unionens budget är bara inblandad för att finansiera export av socker motsvarande de förmånsimporter som beviljas utvecklingsländer som är berättigade till det enligt Protokollet om socker som bifogas Cotonoukonventionen.
Det framkommer av det att kostnaden av denna gemensamma organisation av marknaden för Europeiska unionens finanser är synnerligen låg jämfört med sockerbetsbranschens betydelse. Följden av denna situation blir visserligen ett särskilt inrikes pris. Under de debatter som föregick betänkandet underlät inte de olika talarna att betona gemenskapsprisets konstlade karaktär jämfört med världspriset.
Denna kritik som i hög grad utvecklats i olika rapporter och media förtjänar också några kommentarer. I första hand är det nödvändigt att avväga alla hänvisningar till ett världspris som bara kan anses representativt för transaktioner som verkligen genomförts. Å andra sidan, leder den objektivitet som parlamentet måste visa prov på i detta ärende till ett konstaterande att gemenskapspriset regelbundet har sjunkit i reellt värde sedan femton år. Vidare förbrukas 75 procent av sockret i form av förädlade produkter. Dessa sockerprodukter har ett pris som utvecklas självständigt jämfört med sockerpriset. Jag noterar vidare att dessa produkter inte är dyrare i Europeiska unionen än i andra länder.
Den andra iakttagelsen: i flera undersökningar nämns avsaknaden av konkurrens i Europeiska unionen inom sockersektorn. Konkurrensen är nämligen en av de frågor som skall bli föremål för en ingående undersökning av kommissionens avdelningar inom de närmaste två åren. Vi kan redan nu konstatera en sak. Konkurrens mellan sockerproducenter finns utan tvivel eftersom handelsutbytet i gemenskapen är mer betydande än vad kommissionen anger. Det rör mer än 30 procent av socker i befintligt skick och 26 procent i form av förädlingsprodukter.
Slutligen, en sista iakttagelse: Konsekvenserna för gemenskapsmarknaden och för AVS-länderna av det beslut som antogs av rådet för två veckor sedan om ett initiativ för de minst gynnade länderna. Vi har just diskuterat det. Detta initiativ ingår också i Europeiska unionens vilja att inleda omgången av multilaterala förhandlingar, en fråga som parlamentet skall uttala sig om i morgon.
Innehållsmässigt tror jag att initiativet kommer att få stora konsekvenser för AVS-länderna som inte tydligt utvärderats av kommissionen. Såväl de undersökningar som kommissionen önskar genomföra inom ramen för en reform av den gemensamma organisationen av marknaden för socker som den utvärdering som den skall genomföra år 2005 om övergångsfasen för initiativet för de minst gynnade länderna är därför grundläggande. Kommissionen måste ta hänsyn till AVS-ländernas bekymmer som av tradition exporterar till Europeiska unionen.
Mina kära kolleger! Jag ville under de fem minuterna delge er dessa iakttagelser som föreföll mig vara av vikt innan ni uttalade er i morgon om innehållet. Sammanfattningsvis vill jag tacka kommissionsledamoten för hans bidrag och hoppas att han kommer att kunna utveckla sina synpunkter lite grann i kväll om parlamentets förslag, samtliga tjänstemän i parlamentets sekretariat för den värdefulla hjälp som de lämnat vid avfattandet av betänkandet samt alla kolleger som mycket aktivt deltagit i förslaget.
(Applåder)

Mulder
Herr talman! Även budgetutskottet anser att den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för socker måste förlängas med 5 år, det vill säga över perioden för de nuvarande finansiella prognoserna. Det är dock ingen in blanko check. Vi anser för det första att socker måste ses som ännu en jordbruksprodukt. År 2002 kommer den gemensamma organisationen av marknaderna för alla övriga jordbruksprodukter att utvärderas, och vi anser att detta också bör gälla för socker. Om det vid den tidpunkten visar sig vara nödvändigt att omarbeta den gemensamma organisationen av marknaden för socker, bör även en kontroll göras av om det finns pengar för att kompensera bönderna: det har vi ju gjort när vi har genomfört omfattande ändringar i den gemensamma organisationen av marknaderna för andra jordbruksprodukter. Det beror alltså på om vi kan få fram pengar för att kompensera bönderna om vi gör omfattande ändringar i den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
Budgetutskottet delar kommissionens ståndpunkt att ersättning för lagringskostnader kan avskaffas. Om vi sedan år 2002-2003 kommer att utvärdera den gemensamma organisationen av marknaden för socker, så vill vi förfoga över vissa faktorer för att kunna göra detta på ett bra sätt. Vi anser att ett antal undersökningar måste göras, i första hand med avseende på de följder som ändringarna av den gemensamma organisationen av marknaden för socker kommer att få för AVS-länder som nu äger förmånstillträde. Vilka befolkningsgrupper kommer att drabbas hårdast? Vilken effekt har en eventuell prissänkning för producenter på konsumentpriser? Kommer samma sak att hända som med till exempel brödpriset när mjölpriset sänktes? Vilka följder får en ändring av nationella kvoter i till exempel ett europeiskt kvotsystem? Slutligen vill vi gärna veta hur stor konkurrensen egentligen är på den europeiska sockermarknaden. Finns det utrymme för verkligt fri konkurrens, ja eller nej?

Mayer, Xaver
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Under de gångna veckorna och månaderna har det i den jordbrukspolitiska diskussionen talats mycket om en ny utformning av jordbrukspolitiken. Jag vill här överhuvud taget inte gå in på dessa aktuella problem, men jag tror att vissa saker har fått för liten uppmärksamhet i diskussionen.
Jag syftar på det faktum att det väl knappast går an att hela det europeiska jordbruket schablonmässigt skall ställas vid skampålen och även helt summariskt fördöma resultaten av den gemensamma jordbrukspolitiken. Just den europeiska sockermarknadspolitiken har överhuvud taget inte förtjänat en sådan bedömning. Organisationen av marknaden för socker är som en häst på segertåg, vilket också alltid har påpekats i denna diskussion. Konsumenterna har i många år försetts med ett säkert baslivsmedel och detta till gynnsamma priser. Somliga kritiker anser visserligen att socker är för dyrt. Daul har hänvisat till detta, men här bör varningsklockorna ringa, för det första därför att det för många av dessa kritiker knappast handlar om konsumenternas väl, utan om deras egna vinster, och för det andra därför att produktionen av ett baslivsmedel på de europeiska miljö- och socialvillkoren har ett berättigat pris, och för det tredje eftersom detta sockerpris, som vi har i Europa, i jämförelse med konsumenternas köpkraft väl också kan betraktas som ett av de lägsta i världen.
Somliga säger också att organisationen av marknaden för socker är en dinosaurus. Den har gällt i 32 år, sedan 1968, men den har ju hela tiden anpassats. Därför är det nu också nödvändigt med en längre giltighetstid, åtminstone fem år, som föredraganden Daul har sagt. Systemet för lagringskostnader skulle vara fel, om det förändrades...
(Talmannen avbröt talaren.)

Baltas
Herr talman! Vår kollega Dauls betänkande om stödordningen för socker är utomordentligt noggrant utformat och motsvarar kraven från alla berörda parter, hela tiden inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitikens möjligheter och strävan att åstadkomma balans. De förslag som framförs i betänkandet är faktiskt relativt gynnsamma för gemenskapens odlare av sockerbetor och sockerrör som ger dem sysselsättning och en viss levnadsstandard. Dessutom gäller förslagen behovet av att planera produktionen, för sockerbetsodlingen är som bekant en odling som tillsammans med andra viktiga grödor ingår i ett fyrårigt växelbruk.
Även konsumenternas intressen tillgodoses beträffande såväl priser som kvalitetsbestämmelser. Tidsfristerna i den nuvarande stödordningen anpassas till de tidsfrister man kom överens om vid toppmötet i Berlin. Denna anpassning är särskilt betydelsefull, inte bara därför att de som berörs känner till den exakta tidpunkten för ändring av stödordningen och kommer att rätta sig efter den, utan också därför att vi inför överläggningarna med Världshandelsorganisationen har ett konkret erbjudande att diskutera. Stödordningen för produktion av betsocker är en självfinansierande ordning. Den största delen av kostnaderna för denna ordning utgörs av exportstöd. Den högsta nivå på exportstöd som tillåts av WTO är nivån år 2000-2001. Det vore ett tragiskt misstag, om Europeiska unionen ändrade denna stödordning före den tidpunkt då den måste ändras, men med krav på kompensation.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag påpeka att sockerproduktionssektorn är en sektor som kräver betydande investeringar för att fungera väl. Och det är inte möjligt att genomföra sådana investeringar, om man inte investerar åtminstone på medellång sikt. Jag stöder alltså gärna Dauls betänkande.

Busk
Herr talman, herr kommissionär, kommissionen har lagt fram ett förslag om en gemensam förordning för sockermarknaden, som skall ses som en förlängning på GATT-avtalets krav på att EU gradvis minskar exportstödet för jordbruksprodukter, speciellt socker, som omfattas av en garanti i form av produktionskvoter. Denna kvotförordning upphör att gälla vid produktionsårets slut, den 30 juni 2001, och kommissionen föreslår att den gällande förordningen bibehålls under en period av två år med vissa ändringar, med begränsad räckvidd. Kommissionen avslöjar inte hur man tänker finansiera perioden 2003-2006. Kommissionen föreslår att den nuvarande prisnivån bibehålls, men att kvoterna minskas med 115 000 ton. Dessutom upphävs förordningen om betalningen av lagerkostnader, samt kravet på upprätthållande av minimilager.
Den ovannämnda minskningen av produktionskvoten möjliggör en öppning av sockermarknaden från världens fattigaste länder efter principen om " Allt utom vapen" . Detta kan vi stödja. Men som jag nämnde förut, saknar vi information från kommissionen till sockerindustrin och sockerproducenterna om finansieringen av perioden 2003-2006. Därför stöder vi budgetutskottets ändringsförslag med hänsyn till budgetplanen i Agenda 2000, och vi önskar förlänga marknadsordningen till 2005/2006. Men samtidigt kräver vi att den reformerade marknadsordningen börjar gälla redan år 2003.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman, herr kommissionär! Organisationen av marknaden för socker visar att man också med administrativa medel kan uppnå något förnuftigt. Jag vill erinra om vår diskussion här om organisationen av marknaden för griskött. Herr Mayer, ni vet att jag då sade att jag vid tillfälle skulle påminna er om när man från era led intensivt agerade mot detta och krävde en fri marknad. Jag sade då att jag skulle återkomma i fråga om organisationen av marknaden för socker. Men ni var ju också något kluven! Fru Schierhuber, om jag minns rätt, röstade ju för den dåvarande regleringen beträffande svinkött, men nu handlar det om socker, och jag anser att organisationen av marknaden för socker inte bör sopas undan, utan bara ändras lite grand.
Produktionen måste strikt ställas in på konsumtion i Europeiska unionen. Hit hör också att det som vi importerar från andra länder - exempelvis AVS-länderna - inte får exporteras vidare. Vi kan mycket väl också importera socker från de minst utvecklade, fattigaste länderna. Men jag är för att man fastslår det kvantitativt, så att vi här inte får någon kretsloppshandel. Det betyder att vi måste återinföra kvoterna - inget C-socker längre, inte heller längre någon export av socker på jordbruksproducenternas bekostnad! Ty även om det sker med dessa pengar, så är det fortfarande dumpning. Det måste också bli ett slut på att Europeiska unionen bidrar med allmänna medel till lagringskostnaderna. Jag är positiv till att sockermarknaden står för sina egna kostnader. Då skall den bibehållas på detta vis.
En fundering till slut. Jag anser att man på det ekologiska området också skulle kunna göra en hel del i fråga om sockret. Av nödtvång har kväveanvändningen gått tillbaka, eftersom den gjorde att sockeravkastningen blev sämre, men även bortsett från detta finns det en hel del att göra inom odlingen, och man kan tvinga sockerfabrikerna att ta in en bestämd del av det ekologiskt odlade sockret.

Patakis
Herr talman! Den föreslagna förordningen om socker utgör ett led i den extremt strama budgetpolitik som man kom överens om vid toppmötet i Berlin och har till syfte att drastiskt minska de sammanlagda kostnaderna för jordbruket. För att motivera dessa minskade subventioner försöker man framställa dagens situation i mörka färger för att förbereda marken för drastiska nedskärningar av kvoterna och sänkning av priserna och av jordbrukarnas inkomster, varvid det yttersta syftet är att drastiskt minska gemenskapens produktion.
För att undvika de sociala protester som skulle bli följden, om man omedelbart tillämpade sådana drastiska åtgärder, manipulerar kommissionen för att få igenom dem successivt, så att de kan tillämpas strängt och totalt, genom den nya förordning som kommer att godkännas för att gälla fr.o.m. perioden 2003-2004. Som ett led i detta manipulerande föreslår man en frysning av de nominella priserna på samma nivåer som 1983-84 under ytterligare två år, vilket innebär en minskning av de faktiska priserna och inkomsterna, medan det förlängda prisstoppet för sockerbetor har lett till att de faktiska priserna har minskat med 33 procent under perioden 1982-1999. Vidare föreslår man att kvoterna skall minskas med 115 000 ton och att lagerhållningen skall avskaffas, för att gemenskapens budget skall kunna göra en besparing på 300 miljoner euro om året.
Dessa förslag kommer att leda till en dramatisk minskning av de faktiska sockerbetspriserna och av producenternas inkomster. En ytterligare minskning av kvoterna, i kombination med liknande minskningar för alla jordbruksprodukter, kommer att göra situationen ännu mera ohållbar för jordbrukarna, som dessutom inte har fått något förslag om vilka grödor de skall odla. Eftersom dessa övergångsåtgärder ingår i de manipulationer som syftar till mera omfattande nedskärningar...
(Talmannen avbröt talaren.)

Hyland
Herr talman! Jag välkomnar också möjligheten att kort få bidra till debatten om den gemensamma organisationen av marknaden för socker. Jag gratulerar föredraganden, Daul, till hans arbete, som jag på min grupps vägnar inte har några problem med att stödja.
Den gemensamma organisationen av marknaden för socker har redan genomgått åtskilliga reformer, inbegripet ett avtal för att minska kvoterna med 500 000 ton för regleringsåret 2000-2001. Dessutom har de institutionella sockerpriserna sjunkit kontinuerligt med 36 procent uttryckt i reala siffror sedan 1985. Det nuvarande systemet har stabiliserat sektorn och gjort det möjligt för gemenskapen att bli en mindre, men regelbunden exportör på världsmarknaden.
Det är viktigt att parlamentet gör en markering med hänsyn till kommissionens initiativ att i förtid ta tillbaka beslut som fattades i Berlin, som rörande sockersystemet skulle gälla fram till år 2006. Detta kommer bara att undergräva jordbrukarnas förtroende för Europeiska unionen och dess institutioners förmåga att stabilisera en sektor som nyligen redan komplicerats genom fallande inkomster och instabila marknader.
Det finns en risk att den nuvarande oförutsedda krisen inom kreatursområdet - främst BSE och mul- och klövsjukan - kan användas för att införa långtgående reformer av den gemensamma jordbrukspolitiken, som man annars inte hade övervägt. Vi bör i stället rikta vår energi och våra resurser på att skapa stabilitet inom sektorn och återvinna konsumenternas förtroende för livsmedlen, och investera i stöd och utveckling av marknaden.
Inkomststabilitet för jordbrukare måste utgöra en viktig del av alla typer av framtida reformer. Allt färre personer är intresserade av jordbruket som en livsstil, särskilt när det finns lönsammare arbete inom andra sektorer.

Sandbæk
Herr talman, EUs sockerförordning är utan jämförelse den mest protektionistiska i världen. Den kostar miljardbelopp och har lett till en enorm ineffektivitet i tilldelningen av världens sockerproduktion. Det är obegripligt att utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling önskar förlänga förordningen till år 2006, eftersom revisionsrätten påpekar att kommissionen har undanhållit relevant information och borde ha behandlat frågorna om de ekonomiska omkostnaderna vid överskottsproduktion, och den inverkan detta har på världsmarknadspriserna, på utvecklingsländernas intäkter och på miljön. Skall man skratta eller gråta när kommissionen i sitt andra yttrande skriver att konsumenternas intressen skall tillgodoses, fastän den är fullt medveten om att sockerförordningen medför att konsumentpriserna på alla produkter som innehåller socker blir tre gånger så dyra.
Men det är trots allt inte det värsta. Det som verkligen slår huvudet på spiken, är att den bristande reformen av sockerpolitiken har satt krokben för "Allt utom vapen"initiativet, genom att ge världens 48 fattigaste länder tillgång till EU:s marknad. Ett initiativ där det i värsta fall har varit tal om att öka importen av socker med ca. 100 000 ton om året. Det är skamligt att EU:s jordbrukare inte kan gå med på en sådan import, när de själva årligen pumpar ut 8,8 millioner ton EU-subventionerat socker på världsmarknaden. Det är djupt förstämmande för denna församling att parlamentets utskott för jordbruk kommer att vara ännu mer protektionistiskt än den europeiska jordbrukslobbyn. Jag uppmanar därför alla, som önskar ta vara på tredje världens och konsumenternas intressen, till att rösta emot betänkandet.

Fiori
Herr kommissionär! Jag är orolig: inte när det gäller innehållet i det utmärkta arbete som Daul utfört, utan när det gäller metoden.
Jordbruket befinner sig för närvarande i en situation, som ni alla är fullständigt medvetna om, och som det därför är onödigt att påminna om. Vi måste försöka förstå vilken marknadsmodell vi skall följa i arbetet under de kommande tio åren när det gäller världsjordbruket, eftersom vi, å ena sidan, inser att de konsekvenser som sammanhänger med globaliseringen är absolut oomkullrunkeliga - dvs. öppningen av våra egna marknader - samtidigt som, å andra sidan, vi också måste ta hänsyn till det som är en rikedom och en resurs för Europa som helhet.
När vi nu skall ta itu med denna reformering av den gemensamma organisationen av marknaden, så får vi inte göra det i efterhand, när allt redan är beslutat: nästa år löper skyddsklausulen ut. När det gäller socker kommer vi utan tvekan att få behov av en annan relation med AVS-länderna, men samtidigt arbetar vi internt med en avregleringsprocess: en revidering av kvoterna, en minskning av exportbidragen, vilket förebådar en öppning av marknaden som kommer att leda till en sämre konkurrenskraft.
I ett övergångsskede som detta, om även sektorerna som har de lägsta kostnaderna hackas i kanten av ingripanden inom jordbrukspolitiken, så är det med andra ord uppenbart att det uppstår en viss oro bland jordbrukarna.

Gill
Herr talman! Detta betänkande utgör en väldigt stor, missad möjlighet. Jag uppmanar parlamentet att tänka på vilket budskap man vill skicka till Europeiska unionens skattebetalare och jordbrukarna i kandidatländerna om vi refinansierar, som Daul föreslår.
Jag har inget emot om Daul personligen finansierar sockerproducenterna - eftersom han själv är en. Han kan finansiera så mycket han vill, men detta parlamentet bör motstå varje frestelse att återigen finansiera sockersystemet. Hur kommer det sig att, med ett ökat tryck på jordbruksutgifterna, alla verkliga möjligheter att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken hälsas med en likgiltig axelryckning i denna kammare? Detta betänkande visar hur mäktig jordbrukslobbyn är, även om påtryckningarna för reformer ökar - inte bara från Europeiska unionens medborgare, utan också från vidsynta jordbrukare som inser att det nuvarande systemet uppenbarligen är ohållbart på lång sikt. Det har varit oförändrat under 32 år, och dess starkt protektionistiska karaktär har hållit sockerpriset i EU tre gånger högre än det rådande världsmarknadspriset, och verkat på ett oskäligt diskriminerande sätt mot konsumenterna och skadat industrins konkurrenskraft.
Vi vet nu att åtagandena inom WTO och i samband med utvidgningen innebär att ytterligare en refinansiering skulle fördärva EU:s internationella trovärdighet. I en färsk rapport från revisionsrätten, drogs slutsatsen att sockersystemet leder till avsevärda kostnader för EU-budgeten och för konsumenterna. Vad vi behöver är alltså seriösa, väl genomtänkta reformer. De långsiktiga förgreningarna av Dauls planer att inte göra någonting, kommer att innebära större och större kvotnedskärningar, vilket gör att branschen krymper och att sysselsättningen därmed hotas. Vi har tråkigt nog bombarderats med en rad ogrundade påståenden om lagringsavgifter och AVS-länderna, vilka struntat i det faktum att de sparade pengarna faktiskt kan omdirigeras till andra utgifter som belastar jordbruksbudgeten.
Jag är förbittrad över resultat av detta betänkande och bekymrad över att utskottets för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi enhälliga ståndpunkt ignorerades av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.

Staes
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Som ledamot i budgetkontrollutskottet och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor följer jag noggrant och med stort intresse utvecklingen av vår haltande jordbrukspolitik. Den som läser igenom revisionsrättens särskilda rapport om reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker, får stycke för stycke förvånat ta del av bristerna i denna organisation av marknaden. Föredragande Daul nämner inte med ett ord denna rapport från revisionsrätten. Men det gjorde den nya Europeiska kommissionen: den vågade komma med ett omarbetningsförslag och anpassningar, men jag konstaterar att vårt utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling sopar dessa förslag under mattan, instämmer i en kortsiktig politik och väljer kortsiktig framgång. Det kapitulerar inför sockerindustrins intressen och dess sockersöta lobby. Det är en politik som går emot jordbrukarintressen, och som framför allt är inriktad på industrin.
Kära kolleger, jag kan inte godkänna detta betänkande. Det är ett hån mot bra ekonomisk förvaltning. Nettokostnaderna för överproduktion uppgick år 2000 till 800 miljoner euro, nästan lika mycket som de extrapengar som vi för några veckor sedan anslog för bekämpningen av BSE-krisen. Det genomsnittliga lagret av vitsocker uppgår till 14 procent av produktionskvoten på 2 miljoner ton. Och detta medan kommissionen anser att det räcker med 0,4 miljoner ton eller 3 procent för att möta oväntade underskott. Den årliga kostnaden är 30 miljoner euro. Konsumenterna konfronteras framför allt med en marknad där endast fem företag fyller mer än 50 procent av EU-kvoten. I majoriteten av sockerproducerande medlemsstater är hela den nationella kvoten fylld av endast två företag. Tala om konkurrens! Denna politik motverkar konsumentintressen, miljöintressen, en högkvalitativ produktion och tredje världens intressen.
Jag uppmanar er att förkasta detta betänkande och åtminstone beakta revisionsrättens anmärkningar.

Van Dam
Herr talman! Kommissionen kommer med försiktiga förslag om att omarbeta den gemensamma organisationen av marknaden för socker, med siktet inställt på en omfattande reform år 2003. Föredragande Daul avvisar med rätta dessa kommissionens planer. En avreglering av sockermarknaden har liten mening om inte konsumenterna gynnas. Endast multinationella dryckesföretag och livsmedelsindustrin skulle gynnas av en avreglering. De som skulle drabbas av en sådan är de hundratusentals europeiska bönder som odlar betor.
Antagandet att utvecklingsländerna skulle gynnas av att marknaden inte längre skyddas måste ifrågasättas. Nu kan ett antal utvecklingsländer exportera en fast mängd socker till EU och få bättre betalt för det än vad de skulle få på världsmarknaden. Pengarna från den europeiska sockerbudgeten på 800 miljoner euro går till 90 procent till dessa länder.
Vid en omarbetning av den gemensamma organisationen av marknaden för socker måste kommissionen se längre än till en avreglering och en efterlevnad av WTO:s bestämmelser. Jag uppmanar kommissionen att noga undersöka de olika scenarierna, och ta med utvidgningen i beräkningen innan den kommer med nya förslag år 2003.

Sturdy
Herr talman! Låt mig gratulera Daul till hans betänkande och först och främst säga att jag kommer att stödja det i morgon. Jag kommer att stödja mina väljare, som är stora sockerproducenter, och jag kommer inte att stödja de multinationella företagen som sysslar med en mycket omfattande lobbyverksamhet. Låt mig säga till er, herr kommissionär, att jag arbetade med 77-protokollet som hade stor del i hjälpen till länderna i tredje världen. Jag hörde att Gill talade om hur konsumenterna skulle få nytta av detta. Låt mig vara fullkomligt uppriktig: Konsumenterna kommer inte att få nytta av en sänkning av det pris som betalas till brittiska och europeiska jordbrukare för socker. De kommer sannerligen inte att få det i resten av världen, där sockret är mycket billigare. Hur kommer det sig att jag utsätts för påtryckningar av den enskilt största sockeranvändaren i världen, ett amerikanskt företag, för att få ned priset? Jag hörde kommissionär Lamy uttala sig om handelsförbindelserna med Förenta staterna: Kommer Förenta staterna att sänka det pris man betalar till sina jordbrukare för deras socker som vi skall göra, eller kommer de att upprätthålla sitt mycket höga stöd?
Herr Daul, ni sade att sockersystemet reglerades av ett särskilt avtal. Jag vill säga emot er litet, eftersom jag anser att det är unikt. För det första betalar inte skattebetalarna för det. För det andra främjas jordbrukarna direkt av det, till skillnad från många andra delar av den gemensamma jordbrukspolitiken , och för det tredje hjälper själva sockerprotokollet en del av de fattigaste länderna i världen. Det är mycket viktigt att vi fortsätter att stödja dessa länder. Jag arbetade mycket hårt för att de skulle få stöd, och jag har för avsikt att behålla detta stöd till dessa AVS-länder. Herr kommissionär! Vi har ett talesätt i Förenade kungariket: Om det fungerar, ändra inte på det. Jag skulle uppskatta om ni inte försökte att ändra detta system.

Lavarra
Herr talman! Vi måsta absolut ta itu med frågorna om överproduktion och höga priser inom den inre marknaden, förutom de frågor som hänger samman med den gemensamma organisationen av marknaden. Jag instämmer under alla förhållanden med de grundläggande förslag som framförs av föredraganden när det gäller en förlängning av de nuvarande reglerna till år 2006, i enlighet med det som redan bestämts i Berlin, och motivet för mitt instämmande är behovet att medge tid för omvandlingen och konverteringen av produktionen, så att de åtgärder som vidtas, och som är nödvändiga, inte medför en sänkning av producenternas inkomster och en försämring av de sociala problem som finns i vissa områden där denna produkt framställs. Det finns med andra ord ett behov av att instämma i de grundläggande tankar som framförts och därför stöder vi detta förslag.

Maat
Herr talman! En förlängning av den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för socker är det bästa alternativet för producenter, konsumenter och utvecklingsländerna. Daul-betänkandet är en bra plädering för en sådan förlängning av EU:s gemensamma organisation av marknaden för socker, en organisation som är mycket billig för Europeiska unionen i jämförelse med andra politiska områden. Med undantag av riktad regionalpolitik i vissa delar av Europeiska unionen och finansieringen av import från ett stort antal AVS-länder, finansieras i själva verket politiken helt av bönderna själva.
Det är därför anmärkningsvärt att kostnaderna för denna politik åter diskuteras. Den sägs vara dyr och jaga konsumenter mot höga kostnader. Nåväl, det första påståendet kan motbevisas på basis av jordbruksbudgeten, där vi kan utläsa att utgifterna för politiken framför allt går till åtgärder för AVS-länderna och till regionalpolitik snarare än till själva den gemensamma organisationen av marknaden. Och när det gäller det andra påståendet kan man inte jämföra äpplen och päron, och det är vad som görs när en liten del av världsmarknaden - delvis en överskottsmarknad - jämförs med konsumentpriser i Europa.
Så tycks det, exempelvis vid anpassningen av de inhemska europeiska spannmålspriserna till världsmarknaden, som att konsumenterna i Europa inte i något fall har gynnats av de lägre producentpriserna. Även i fråga om köttpriser ser vi att konsumenter knappt märker något av prissänkningen för många producenter.
Då är det bättre att välja en politik där producenter såväl i Europa som utanför får en fullvärdig plats i den hårda konkurrensen, i stället för en undertryckt ställning i diskussionen mellan konsumenter och producenter. Men den diskussionen kommer vi säkert också att inleda vid mid term review (delutvärdering) av den europeiska politiken.
I fråga om den tillgång som 48 av de fattigaste länderna har till marknaden i Europeiska unionen, vore det bättre att välja en sorts AVS-formel än att i förväg säga att man därmed helt avskaffar en politik.

Schierhuber
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Under de senaste månaderna har vi ingående ägnat oss åt organisationen av marknaden för socker och fört många häftiga och kontroversiella diskussioner inte bara med kommissionen, utan också med alla dessa som arbetar för en total avreglering av sockermarknaden. Jag vill därför gratulera föredraganden så hjärtligt, eftersom jag anser att han i sitt betänkande har lyckats uppnå ett mycket bra resultat.
Det talas alltid om att sockret är för dyrt och måste bli billigare för konsumenten. Jag vill bara hänvisa till BSE-krisen. Den visar oss att fastän jordbrukarna har prisavbräck om upp till 30 procent, så betalar konsumenten trots detta samma pris för köttet i butikerna. Jag stöder därför helt och fullt förlängningen av organisationen av marknaden för socker fram till verksamhetsåret 2005-2006. Den är enligt min åsikt den viktigaste beståndsdelen i föreliggande förslag. Denna varaktighet stämmer också med det som beslutades i Berlin, där den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) fastslås för sex år. Vi jordbrukare behöver en politik som vi kan förlita oss på. De som berörs av sektorn, sockerbetsproducenterna och sockertillverkarna, behöver ha tillräcklig framförhållning för att kunna fatta lämpliga beslut om investeringar.
I detta sammanhang vill jag hänvisa till den förestående anslutningen av nya länder, och jag tror inte att det vore särskilt klokt att fastslå en ny gemensam organisation av marknaden för endast två år, som det ursprungligen föreslagits, ty detta skulle bara orsaka förvirring och leda till att man avvaktar.
I fråga om bestämmelserna för lagerhållningskostnaderna kan jag bara helt och fullt stödja föredraganden när han uttalar sig för att de skall bibehållas. Dessa är ett viktigt instrument för att hålla marknaden stabil, och har hävdat sig i 30 år.
Det skulle inte vara särskilt vidsynt att bringa en sådan organisation av marknaden ur balans, som fungerar utan invändning, bara för reformens egen skull.

Redondo Jiménez
Herr talman! Vi har med viss svårighet kunnat komma till Strasbourg för att medverka i denna debatt som är så viktig för det europeiska jordbrukets framtid, och för den gemensamma marknaden för socker i mitt land och i min region.
Jag förstår faktiskt inte riktigt kommissionens förslag till oss om att minska kvoterna med 115 000 ton eller minska ersättningen för lagringskostnader i syfte att spara cirka 300 miljoner euro, samt att förkorta tidsfristerna, eftersom jag anser att det handlar om en avsevärd förändring som enligt min åsikt är omotiverad. Och varför omkring år 2003? Jag skulle vilja att kommissionären talade om för oss om kommissionen anser att det från och med år 2003 kommer att finnas mer resurser och att denna provisoriska ändring är berättigad på grund av detta.
Jag vill gratulera herr Daul till hans arbete med kommissionens förslag och den särskilda lyhördhet han har visat inför vart och ett av de problem som vi har lagt fram, och som han har varit i stånd att finna kompromisser för, vilka han har samlat i sitt betänkande.
Jag skulle vilja att kommissionären beaktar den provisoriska ändring som vårt parlamentariska utskott föreslår, i vilken utskottet har valt lösningen att bevara kvotsystemet utan att ändra prissystemet, och att kommissionen ändrar sin ståndpunkt i den riktning som föreslås av Daul. Vi instämmer i alla de grundläggande punkterna i hans betänkande och är beredda att ge det vårt stöd i morgon förmiddag.

Fischler
Herr talman, mina damer och herrar ledamöter, mina damer och herrar! Låt mig, innan jag tar ställning till sakfrågorna, tacka föredraganden Daul så hjärtligt, och likaså tackar jag för det engagerade arbete som utförts av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling liksom utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi samt budgetutskottet, vilkas ledamöter deltagit i den mycket ingående granskningen av reformförslaget beträffande organisationen av marknaden för socker.
Beträffande innehållet: Vilka är de viktigaste beståndsdelarna i det förslag som kommissionen har lagt fram? Kommissionen anser att det är nödvändigt med en grundläggande reform av organisationen av marknaden för socker. En sådan reform kan man dock bara ta på sitt ansvar om den baseras på en ingående analys. Därför har kommissionen initierat två undersökningar, vars resultat uppskattningsvis kommer att vara klara i mitten av år 2002. Den första undersökningen gäller koncentrations- och konkurrensvillkoren inom sockersektorn, men inte bara där, utan också inom andra stora jordbruks- och livsmedelssektorer. I den andra studien kommer man att undersöka de olika tänkbara möjligheter som kan komma i fråga för en grundläggande reform av den gemensamma organisationen av marknaden för socker.
För mellantiden föreslår kommissionen att man förlänger huvudmekanismerna i den nuvarande organisationen av marknaden för socker för två verksamhetsår. Vidare skall den totala kvoten minskas med 115 000 ton, vilket motsvarar 50 procent av det strukturella överskottet inom ramen för WTO:s exportbegränsningar. Ersättningen för lagringskostnader skall utgå, för att öka konkurrensen och minska stimulansen för att producera C-socker. Det ger också kostnadsbesparingar för jordbruksfondens strukturdel på omkring 300 miljoner euro per år.
Producenternas skyldighet att hålla ett minimilager skall utgå, eftersom ett sådant inte längre är befogat med tanke på unionens faktiska försörjningssituation. Slutligen skall ersättningen för produktion av socker som används inom den kemiska industrin i framtiden ske genom sektorn själv.
Nu till ändringsförslagen beträffande de förslag som kommissionen gjort: En del av ändringsförslagen i Dauls betänkande består i stort sett i att de nuvarande bestämmelserna för sockermarknaden, utan de av kommissionen föreslagna ändringarna, skall förlängas för en tidsperiod om fem verksamhetsår, så som föreskrivs i ändringsförslag 2, 15-18, 22, 26, 29, 68, 69, 70 och 71.
Kommissionen kan godta att den nuvarande organisationen av marknaden för socker förlängs för en längre tidsperiod än de föreslagna två åren, men enbart om de övriga nyckelbeståndsdelarna i kommissionens förslag godtas.
Därför kan kommissionen av följande orsaker inte godta en rad ändringsförslag. Ändringsförslag 3, 4, 23, 24, 31 och 56 föreskriver att man skall bibehålla omfattningen av de grundläggande kvoterna och siffran för det uppskattade maximala försörjningsbehovet inom raffinaderierna utan förändringar. Detta kan inte accepteras, ty den av kommissionen avsedda minskningen av åtminstone en del av de strukturella överskotten är absolut nödvändig för att vi skall uppfylla våra förpliktelser inom ramen för WTO. Kommissionen kan inte heller godta ändringsförslag 36, 45, 57, 60-62, 65, 67 och 72-75, eftersom de antingen rentav skulle höja kvoterna, eller mycket drastiskt minska eller omfördela dem.
Ändringsförslag 1, 5, 8, 12, 13, 19, 25, 27, 28, 30, 39 och 40 syftar till att bibehålla kompensationen för lagringskostnaderna. Inte heller detta kan jag godta, ty avskaffandet av kompensationssystemet sörjer för en stärkt konkurrens, undanröjer stimulansen att tillverka C-socker och medför dessutom avsevärda besparingar av budgetmedel.
Ändringsförslag 6, 21 och 40 föreskriver att den minimala lagringsmängden skall bibehållas. Det kan jag inte heller godta, eftersom det med tanke på omfattningen av de nuvarande överskotten inte är befogat med ett sådant åtagande. I ändringsförslag 40 önskar man att jordbruksfondens strukturdel skall fortsätta att bidra till finansieringen av produktionsbidragen för de första 60 000 ton socker som används inom den kemiska industrin. Det anser jag inte vara förnuftigt, eftersom undantag inte längre kan rättfärdigas inom ett egenfinansieringssystem.
Ändringsförslag 19, 14, 37 och 38 syftar till att på nytt ge Italien, Spanien och Portugal möjlighet att bevilja nationellt stöd. Dessa nationella stöd har ändå beviljats alltför länge och har orsakat betydande snedvridning av konkurrensen. Redan år 1995 beslutade man därför att avskaffa dem. Det skulle därför vara ett stort fel om vi nu skulle återkalla beslutet från 1995.
Beträffande ändringsförslag 33, 63, 64, 66, 76 och 77 kan jag försäkra er att kommissionen kommer att anstränga sig för att se till att det blir en nödvändig samstämmighet mellan sockerförslagen och utvecklingspolitiken. Dessa förslag är därför inte nödvändiga. Också ändringsförslag som exempelvis ändringsförslag 20, där man för Azorerna eftersträvar en avvikelse från begreppet raffinaderi, eller ändringsförslag 36, som syftar till en kvotanpassning för att uppfylla förpliktelserna inom ramen för WTO, måste avvisas. En sådan anpassning föreskrivs nämligen redan i vårt förslag i artikel 10.
Avslutningsvis vill jag än en gång tacka er för utfört arbete och hoppas att ni uppskattar att kommissionen med sin beredvillighet att utöka den tvååriga förlängningen av systemet ändå går parlamentet ett väsentligt steg till mötes.

Talmannen
Herr kommissionär! Tack för detta utförliga svar.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Information och kommunikation
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är en muntlig fråga till kommissionen (B5-0011/2001) från Graça Moura för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning, medier och idrott. Angående: EU:s informations- och kommunikationsstrategi.

Gargani
Herr talman, kommissionär Monti! I min egenskap av ordförande för utskottet för kultur är det min plikt här i kväll att redovisa argumenten i denna fråga. Om jag skall göra mig till tolk för känslorna i mitt eget utskott, så måste jag hävda att det inte alltid från kommissionens sida har funnits ett starkt engagemang för frågan om kommunikation. Vi har diskuterat detta ett antal gånger i utskottet, och den 14 april förra året - för nästan ett år sedan - meddelade kommissionär Reding att han skulle lägga fram ett meddelande, ett förslag, en strategi. Men hittills har ingenting hänt. Det har förekommit förseningar som vi inte kan undvika att peka på, eftersom vi anser att Europeiska unionens strategi till stor del är beroende av information och kommunikation. Detta är enligt min mening inte bara tom retorik, utan konkreta problem som hänger samman just med det europeiska bygget, det arbete som innebär att vi bygger ett Europa som inte bara är ekonomiskt, utan som även måste vara institutionellt och politiskt. Medborgarna måste vara medvetna om, kunna kontrollera, Europeiska unionens verksamhet, åtminstone inom de tre områden som är de viktigaste: utvidgningen, den monetära unionen, den europeiska försvarspolitiken.
Om därför målet - vilket framhölls även vid mötet i Lissabon - är att även den ekonomiska faktorn, även ekonomin, baseras på kunskap, så kan vi inte undvika att notera, kommissionär Monti, att unionen - som inte kan och inte får vara enbart ekonomisk - för att kunna bli en politisk och civil union har behov av en kraftfull insats på kunskapsområdet när det gäller medborgarnas möjligheter att delta i byggandet av detta nya Europa. Men vi kan notera en skillnad - detta vill jag gärna framhålla med all önskvärd tydlighet - mellan en euro som snart blir verklighet, en valuta som blir gemensam, euron, som kommer att bli verklighet under nästa år, och en stadga över grundläggande rättigheter som godkändes i Nice, även om den inte införs i fördragen. Och här vill jag gärna framför en personlig åsikt: det framförs mycket kritik mot "efter Nice" men jag anser att vi gjorde vad som var möjligt för att förbereda oss inför en europeisk konstitution. Det var nödvändigt att först ha en fas där vissa grundläggande rättigheter för alla europeiska medborgare fastställdes, och det projekt som skall föras vidare och det samarbete som måste finnas mellan kommissionen och parlamentet är just knutna till möjligheten att föreställa sig, att utforma en europeisk konstitution i vilken man fastställer och anger de rättigheter som alla medborgare har. Processen är emellertid mödosam: en del ville att allt skulle göras genast och man glömde att institutionella och rättsliga processer är långsamma och att de gradvis måste få stöd av samtliga medborgare.
Med andra ord, kommunikationsproblemet - som ni ser, herr kommissionär, detta är verkligen inte en retorisk fråga utan djupt sammanlänkat med själva kärnan i förbindelserna mellan institutionerna och medborgarna och viljan att bygga ett medborgarnas Europa, förutom ett institutionernas Europa - är starkt knutet till en strategi, till ett konkret kommunikationsprojekt som jag dessvärre, som företrädare för utskottet, måste säga saknas, trots alla de debatter som jag har tagit initiativ till, som vi har genomfört i utskottet och, allvarligt talat, trots den stimulans som alla grupper har gett kommissionär Reding och ordförande Prodi. Detta vill vi upprepa inför er i kväll, för skälen bakom denna fråga är knutna just till dessa problem. Jag hoppas ni verkligen tar till er dessa synpunkter, och jag skulle också vilja lägga till att vi båda måste ta ansvar i denna fråga, så att förbindelserna mellan kommissionen och parlamentet verkligen blir fruktbara, värdefulla, kontinuerliga, som det är rätt och riktigt att de är under denna valperiod och som vi anstränger oss för att de skall vara, så att kommissionen lyssnar på det som det parlamentets utskott och parlamentet som helhet tänker säga och även säger upprepade gånger. Om därför debatten i kväll kan leda till att vi får en närmare förbindelse med och ett övertygande svar från er, ja, då tycker jag verkligen att vi har utfört ett gott arbete i denna fråga.

Monti
. (IT) Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Jag vill tacka utskottets ordförande, Gargani, för att ha så tydligt beskrivit problemet i en fråga som även kommissionen anser vara av den största betydelse. Jag skall försöka svara i tur och ordning på de olika delfrågor som ingår i den muntliga frågan.
För det första - första punkten - meddelandet om informationspolitik som kommissionen varslat om kommer att läggas fram under sommaren och det kommer därefter att behandlas i den interinstitutionella kommittén, i utskottet för kultur, som ni är ordförande för, Gargani, och i parlamentets budgetutskott.
När det gäller utvecklingen av informationstekniken - andra punkten - så följer kommissionen den på flera olika sätt: sammanförande av samtliga kommunikationsinstrument i ett enda generaldirektorat, minskning av mängden pappersbaserad information till förmån för den elektroniska, utveckling av andra generationens Europaserver enligt rekommendationerna från Lissabon, harmonisering och utveckling av de olika Internetsajter som hör till unionens olika institutioner med förenklade portaler för samtliga kommissionens tjänster.
För det tredje utnyttjar kommissionen experter och yrkesfolk i utarbetandet av sin informationspolitik, framför allt när det gäller strategin i samband med kampanjer som skall få stor spriding, som de som Gargani själv så riktigt lyfte fram, nämligen utvidgningen av unionen och införandet av euron. Kommissionen utnyttjar dessa yrkeskunniga människor även när det gäller att genomföra utbildning inom informationsteknik. Medborgarna tillfrågas via de många dialoger om Europa som organiserats inom ramen för regeringskonferensen och som kommer att intensifieras runt de frågor som handlar om Europas framtid. Kontoren och nätverken av informationscentra för den breda allmänheten blir språkrör för medborgarnas praktiska frågor och problem, och deras medverkan gör det möjligt att anpassa informationsstrategin till olika länder eller andra speciella faktorer.
För det fjärde, vilka är grundpelarna? De viktigaste pelarna, som beskrevs i april 2000 av kommissionär Reding, kommer att återges i kommissionens meddelande. Decentraliseringen kommer att undersökas för vissa sektorer av allmänt intresse och i kommissionens nya informationspolitik kommer även subsidiaritetsprincipen att tas med, något som för övrigt tydligt underströks i slutsatserna från Lissabon.
För det femte tänker kommissionen utveckla en regional dimension i sin informationspolitik, i första hand genom att bättre lyssna på den lokala pressen och frågorna från lokala myndigheter. Kommissionen tänker också fortsätta utveckla informationscentra - Infopoint - landsbygdens s.k. carrefour, europeiska dokumentationscentra, för att uppnå en tillräcklig finmaskighet i den regionala täckningen. De stora kommunikationscentra, som Paris, Lissabon eller Rom, som ofta knutits samman i regionala och lokala nätverk, utgör ett viktigt exempel när det gäller samarbetet mellan institutioner och medlemsstater, och utgör referenspunkter för informationen som är avsedd för den breda allmänheten. Internet är tillgängligt på regional nivå. Kommissionen förfogar dessutom över åtta representationscentra i olika regioner inom unionen.
Om punkt nummer sex: kommissionen ville samla samtliga kommunikationsinstrument i en och samma tjänst för att kunna intensifiera kontakten med allmänheten och reagera snabbt och så direkt som möjligt. Kommissionen har, genom sina representationskontor och regionala centra, inrättat ett system för tidig varning som kan identifiera de kommunikationssvårigheter som uppkommer i samband med olika aktuella europeiska frågor för att kunna sätta in riktade och bättre anpassade åtgärder mot en viss typ av mottagare. När det gäller kontakterna med allmänheten kommer kommissionen inom ramen för åtgärden "Europas framtid" att göra en bred satsning för att lyssna av den allmänna opinionen, för att bättre kunna identifiera den typ av information som allmänheten önskar, vad man vill bli informerad om, på vilken plats och genom vilka informationskanaler. Denna åtgärd ryms inom den dialog för Europa som Europaparlamentet så kraftfullt har deltagit i.
Sjunde punkten: kommissionen kommer att införa mekanismer för utvärdering och parametrar för att mäta effektiviteten. Det bästa sättet att bedöma en informationspolitik är att genomföra opinionsundersökningar inom de femton medlemsstaterna. Den vanliga Eurobarometern har förstärkts med en specialbarometer som kan ge en mer detaljerad analys av varje enskilt land. Under 2001 kommer vi att lansera undersökningar om förhållandet mellan kostnad och effektivitet för de olika representationskontoren. Andra värderingsinstrument kommer att införas inom ramen för en modernisering av programmen för hantering av kommissionens resurser och framför allt hanteringen av press- och kommunikationstjänsten.
Slutligen, herr talman, när det gäller den sista och åttonde punkten har kommissionen gett sin press- och kommunikationstjänst i uppdrag att utarbeta ett nytt samarbetsinitiativ mellan parlamentet och kommissionen på informationsområdet. En teknisk samarbetsgrupp har börjat arbeta och samtliga viktiga frågor som gäller institutionerna, euron, utvidgningen, åtgärder som avser Europas framtid, kommer att bli föremål för gemensamma kommunikationsstrategier. Euron har blivit föremål för de första avtalen mellan kommissionen och medlemsstaterna i fråga om breda informationskampanjer. Detta arbete måste föras vidare och utvidgas betydligt. Kommissionens avsättningar när det gäller information uppgår för närvarande till 90 miljoner euro, dvs. en tidning per invånare per dag. Betydelsen av den uppgift vi står inför kräver att varje medlemsstat gör de investeringar som krävs med tanke på att informationen om Europa avser samtliga offentliga myndigheter.
Jag vill än en gång tacka er, Gargani, för att ni åter riktat vår uppmärksamhet på dessa viktiga frågor. Jag har, så vitt det varit möjligt, försökt att ge de allmänna riktlinjerna i de svar som finns och jag kan försäkra att de av mina kolleger som är behöriga på området arbetar mycket intensivt för att möta denna stora utmaning.

Pack
Herr talman, herr kommissionär! Käre herr Monti, ni hade en mycket otacksam uppgift. Jag kan inte föreställa mig att ni i kväll känt er särskilt väl till mods, ty jag skulle vilja säga er följande: Orden hör jag väl, dock saknas för mig tron. Det är problemet. Vi har nu väntat i flera månader på det som ni i dag återigen har antytt för oss, att det nu kanske kommer i sommar. Låt oss hoppas att ni lyckas med det som ni har sagt. Jag anser att om man tar bort något sådant, då måste man ändå veta vart man lämnar det vidare. Man har tagit bort det från människor som under de senaste månaderna och åren har gjort det riktigt bra. De har under detta arbetes gång lärt sig saker. Nu har man lämnat bort det någonstans, och nu vaggar det bara omkring. Jag tycker att det är förfärligt. Det är som ett stackars föräldralöst barn. Ingen bryr sig riktigt, ingen är riktigt ansvarig. Därför anser jag egentligen att det som man i teorin ville väl med, i praktiken hittills inte har blivit något bra. Vi har alltså väntat mycket länge på meddelandet, och jag är mycket spänd på att få höra när det kommer.
Jag skulle vilja säga kommissionen, utöver det som ju också står i våra texter, att den kanske inte måste skapa så förskräckligt mycket nytt, utan snarare använda sig av dem som lokalt utför ett fantastiskt arbete. Det finns sådana. Det finns nät som arbetar otroligt bra, och dem borde ni använda. Jag tänker på att ni här berömmer Infopoint så mycket. Jag känner alltså till en Infopoint, man gör ett fantastiskt arbete, men man kan inte leva på pengarna från Europeiska kommissionen, som alltid kommer först i slutet av året, eller följande år. De vet i dag inte om de fortfarande existerar nästa år. Hur skall människor kunna arbeta där, och med motivation också kunna motivera andra?
Jag menar att på det området finns det mycket att göra. Vi önskar oss ju att vi alla skall dra åt samma håll och gemensamt göra vårt bästa. Men det går bara genom decentralisering. Det har ni sagt. Låt oss därför inte uppfinna hjulet på nytt, utan använda alla dem som med lokalkolorit verkligen kan ta fram Europa och inte bara Bryssels Europa!
(Applåder)

O'Toole
Herr talman, kommissionär Monti! Vi inser alla att vi står inför en kris när det rör EU:s informations- och kommunikationsstrategi. Man ser i värsta fall med förakt och i bästa fall med likgiltighet på våra institutioner. Men om man tittar på det arbete vi faktiskt gör i Europeiska unionen, är det ett högkvalitativt arbete av stor betydelse för alla medborgare, och som påverkar deras vardag. Varför kan då inte detta budskap föras fram med större iver och effektivitet, i synnerhet av kommissionen?
I förra veckan, under ett evenemang i min valkrets, förbluffades det närvarande fackföreningsfolket över den bredd som den lagstiftning vi lyckats anta uppvisade, och som vi skall se till att medlemsstaterna genomför, med beaktande av deras rättigheter. Ändå verkar detta budskap inte nå dem i deras vardagliga liv, och vi måste utröna detta. Jag anser att även om vi är en folkvald församling och kommissionen inte är det - och även om kommissionen arbetar med en del av den politiska processen och vi med en annan - delar vi faktiskt samma intressen. Jag använder mycket av min tid till att försöka avliva de myter som växer fram om Europeiska unionen, och även om jag välkomnar kommissionärens uttalande, särskilt om PR och snabbt genmäle, känner jag fortfarande att jag inte får något stöd från kommissionen när det rör detta. Jag beklagar att det har dröjt ända tills nu att få ett meddelande om denna fråga.
Jag måste fråga varför de interinstitutionella samtalen om denna fråga ännu inte kommit igång. Jag måste också fråga varför, när den - helt riktigt - är ambitiös nog att vilja reformera de europeiska styrelseformerna i sin helhet, kommissionen inte i samband med denna strategi koncentrerar sig på en genomgripande omarbetning och modernisering av sin egen informations- och kommunikationsstrategi. Uppriktigt sagt har vi en fruktansvärt lång väg kvar när det gäller att tillämpa den strategi som medborgarna är värda. Dessa frågor måste besvaras, därför att man kan inte gå vidare på ett helt ärligt sätt med vitboken om styrelseformer, om det inte finns en vilja från Europeiska kommissionens sida att komma till rätta med de problem man erfar inom sin egen organisation. Kommissionen kommer helt klart att få stöd från parlamentet under sina försök att omarbeta systemet på ett genomgripande sätt.
I mitt hemland är mitt parti känt för sina talesmän ("spin-doctors"). Vi kanske inte nödvändigtvis måste ha en sådan utveckling i Europeiska unionen, men vi måste titta på - och detta är skälet till varför jag välkomnar era ord, herr kommissionär - hela PR-frågan. Om vi skall kunna förverkliga det europeiska projektet, som vi alla i kammaren vill, så måste vi ha en röst som kan sälja detta projekt, och jag är rädd att vi inte har det för tillfället.

Andreasen
Herr talman, herr kommissionär, det är oerhört viktigt, att vi förklarar för unionens medborgare och medborgarna i ansökarländerna, vad unionen står för. Det är en uppgift som kommissionen har tagit allt för lätt på. Romano Prodi sade under samtalen med den nya kommissionen i september 1999, och jag citerar: "Den nya kommissionen kommer att göra en långt större insats för att få till stånd en tillfredsställande kommunikation med de europeiska medborgarna genom att ge dem full tillgång till information". Jag skulle ha uppskattat om kommissionsordföranden hade varit här i kväll. För nu, ett halvår senare, har ingenting hänt. För nästan ett år sedan, lovade kommissionen att lägga fram en strategi i sitt arbetsprogram för år 2000, men ingenting har hänt. Kommissionen har i år igen lovat att göra något åt saken, men rykten avslöjar nu att det närmast råder kaos i kommissionens organisation när det gäller detta område.
Låt mig bara peka på ett av de konkreta problem som råder inom EU:s informationspolitik eller bristen på densamma. Informationen är för centralistisk, den utarbetas i Bryssel, och riktas inte mot målgrupper, som t.ex. efter kön, ålder, geografiska aspekter och befolkningsgruppernas utbildningsmässiga nivå. Det finns också helt aktuella och konkreta problem. Den stora Europaservern på Internet uppdateras för långsamt och för sällan, och byråkrater kan plocka bort information från Europaservern som det passar dem. Det finns för många byråkratiska hinder för tillgången till information. EU-information används nu som en verksamhet av EU:s publikationskontor. Är det rimligt att man skall betala för ett nummer av Europeiska gemenskapernas tidning (EGT), som är mer än tre månader gammalt? EGT skall ligga utlagd på Europaservern. Alltför mycket information finns endast tillgänglig på EU:s huvudspråk. Gå t.ex. in på Rapiddatabasen. Här kan man bl.a. se att till och med Romano Prodis tal endast finns översatt till två eller tre språk. Vi har elva officiella språk inom EU, och de alla elva skall användas.
Nyckelorden för EU:s informationspolitik skall vara decentralisering och samordning, också i den informativa relationen mellan kommissionen och parlamentet. Det skall göras ett målinriktat och optimalt utnyttjande av den informationsteknik som nu står till förfogande. Jag är mycket spänd på hur kommissionen kommer att ta itu med uppgiften. Jag förmodar och hoppas att man upprättar kontor för kommissionen i de större europeiska städerna, som Pack också var inne på, och att man ålägger dessa uppgifter och ansvar och ger dem de medel de behöver, så att de kan kontakta och informera medborgaren på gatan. Herr kommissionär, detta är något vi måste göra redan i dag!

Vidal-Quadras Roca
Herr talman! Jag gör ett inlägg i den här debatten i egenskap av vice talman för parlamentet, ansvarig för information och kommunikation, och även som biträdande ordförande i den interinstitutionella gruppen för information och kommunikation.
Herr Monti, ni har sagt oss att kommissionen fäster stor vikt vid informations-, och kommunikationspolitiken. Ni kanske fäster stor vikt vid den, men ni har absolut inte bråttom, denna församling har nämligen i ett och ett halvt år otåligt väntat på att kommissionen skall komma med ett viktigt dokument om information och kommunikation, vilket Romano Prodi har lovat oss. Och vad han har sagt oss efter ett och ett halvt år är att parlamentet och kommissionen skall utarbeta detta dokument tillsammans. Ärligt talat, herr kommissionär, på det här området rör sig kommissionen långsammare framåt än en sköldpadda.
Ni har sagt att informations- och kommunikationsfrågorna är av stor betydelse. Romano Prodi är otvivelaktigt medveten om vissa imageproblem han själv har i egenskap av ordförande för kommissionen, vilka får återverkningar för hela kommissionärskollegiet. Jag förmodar att han även är medveten om hur deltagandet i de europeiska valen har utvecklats under det senaste årtiondet, och jag antar att han likaså är medveten om de hårda angrepp som riktas mot Europeiska unionen och unionens institutioner från mycket inflytelserika medier i vissa medlemsstater.
Herr Monti, när ni sade oss att vi måste utarbeta detta dokument tillsammans, påbörjade vi arbetet med detta och vi har förberett ett dokument. Vi har gjort detta på tre månader. Är det så att detta anspråkslösa parlament har mer resurser, mer makt, är mer intelligent eller har fler möjligheter än kommissionen? Jag tvivlar på det. Vem är vår politiska samtalspartner i den här frågan? Ni har sagt att det är "era behöriga kolleger i frågan". Vilka är de? Vi känner inte dem. Vi skulle vilja veta vilka de är.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Min otålighet växer, inte bara som ledamot, utan också som föredragande för informationskampanjen och som ledamot av interinstitutionella kommittén. Min otålighet viker ibland för besvikelse.
De stora europeiska projekten, införandet av euromynt och eurosedlar, sammanförandet av Europa, diskussionen om grundläggande rättigheter och författning, om behörighet, vem som är ansvarig för vad, ratificeringsprocessen och förfarandet efter Nice - jag säger helt medvetet: de stora politiska europeiska projekten - kräver liksom medborgarnas Europa en informations- och kommunikationsoffensiv.
Det krävs ett innehållsmässigt, professionellt gemensamt ansvar från kommissionens och Europaparlamentets sida, trots kravet på subsidiaritet och decentralisering. Det otillfredsställande läget ger anledning till frågan, kritiken och besvikelsen beträffande dilettantismen inom informationspolitiken och taktiken när det gäller tillkännagivande och förhalande. Jag frågar mig vad som skett sedan den 14 april 2000? Var finns den huvudplan som då utlovades? Var finns den konkreta tids- och handlingsplanen? Var finns den klara ansvarsfördelningen inom kommissionen?
Den 14 april talade kommissionär Reding här. För några dagar sedan avstod kommissionär Barnier från att svara på frågan om han övertar ansvaret. I dag har ni ryckt in för oss. Var finns bevisen för att ni menar allvar med det gemensamma agerandet mellan Europaparlamentet och kommissionen? Det saknas ett klart koncept. Vi behöver inte någon åternationalisering av informationspolitiken. Kommissionen är inte enbart en genomloppsstation för EU-pengar...
(Talmannen avbröt talaren.)

Monti
. (IT) Herr talman! Jag vill varmt tacka alla de parlamentsledamöter som har deltagit i denna viktiga debatt. Jag kommer naturligtvis att föra alla synpunkter vidare till i första hand kommissionär Reding, men också till hela kommissionen.
Jag vill gärna göra ett par korta kommentarer. Jag är framför allt starkt övertygad om, liksom även ni är, ärade parlamentsledamöter, att Europa inte bara är Bryssel, och därför, när det gäller utformningen av kommissionens informationspolitik, så är decentraliseringen - naturligtvis utifrån en enhetlig vision med parlamentet och kommissionen i centrum - en av huvudparametrarna.
Samtidigt som det är riktigt att försöka stimulera till förbättringar, så vill jag också säga att i själva verket är situationen inte så mörk som den kanske kan verka vid ett hastigt påseende. Under bara ett par veckor har kommissionen flyttat ansvaret för informationspolitiken från DG Utbildning och kultur till Press- och kommunikationstjänsten och detta gäller även för de tjänstemän som är sysselsatta inom området: från den 1 januari 2001 har Press- och kommunikationstjänsten ansvaret för samtliga budgetrubriker som är knutna till de verksamheter som överförts till DG Utbildning och kultur, kapitel B3-3 i budgeten. Det formella antagandet av en ny organisationsstruktur för Press- och kommunikationstjänsten är knuten till beslutet att utse en kommissionär som av ordföranden får uppdraget att ansvara för ärendet. Denna typ av utnämning, som inte är enkel att göra under kommissions mandatperiod, borde kunna träda i kraft inom kort.
Låt mig tillägga att överföringen från DG Utbildning och kultur till Press- och kommunikationstjänsten har skett genom att vi flyttat 104 personer och en budget på 90 miljoner euro, som är avsedda för information till den breda allmänheten. Självklart medför denna flyttning vissa logistiska problem, som kommer att lösas före sommaren.
Representationskontoren kommer att fortsätta sin roll som informatörer gentemot den breda allmänheten och de har, om sanningen skall fram, aldrig upphört med denna funktion, och detta gör de för närvarande tillsammans med Press- och kommunikationstjänsten och inte längre med DG Utbildning och kultur.
Låt mig också göra en eller två kommentarer om samarbetet med parlamentet som vi alla anser har en mycket stor betydelse. När det gäller de gemensamma lokalerna har allt gjorts som man kunnat göra, och till och med ännu mer, eftersom de flesta av våra avdelningar nu hyser parlamentsledamöter. Inom ramen för informationskampanjerna har en trepartsorganisation bildats med parlamentet - kommissionen - medlemsstaterna genom överenskommelser som nu är väl inarbetade till allmän belåtenhet. När det gäller informationsnäten, och i synnerhet stora informationscentrer, såsom Source d'Europe i Paris eller Jacques Delors i Lissabon, är parlamentets information och närvaro alltid säkrad även om kommissionen måste konstatera att parlamentet inte svarade på de upprepade uppmaningarna att gå in i dessa centrers förvaltningsstruktur såsom en fullvärdig partner.
Mina damer och herrar! När det gäller de finansiella aspekterna anser kommissionen vidare att samarbetet med parlamentet som förvisso behövde utvecklas i början av 1990-talet har nått en på det hela taget tillfredsställande mognad. Våra två institutioners olika institutionella roller och därmed, förutom gemensamma budskap, befintligheten av en specifik och differentierad dialog låter ana en gräns för genomförandet av våra respektive mandat. Låt mig konstatera att parlamentet kanske borde tänka på att genom sina politiska förbehåll om budgetposter är det informationen till medborgarna som i själva verket tas som gisslan och inte kommissionen som sådan.
(EN)Låt mig till sist peka på en sak som jag tycker utgör underlag till mycket av det som sagts. I synnerhet O'Toole välkomnade betoningen på PR. Vi inser alla att det återstår mycket att göra. De många positiva budskapen måste föras fram på ett tydligare sätt till slutanvändarna, dvs. våra medborgare.
Jag avlutar med en hänvisning till en liten del av kommunikationsstrategin som jag råkar känna till bäst, eftersom det handlar om mitt ansvarsområde: konkurrenspolitik. Också inom ett så tydligt tekniskt område som konkurrenspolitik, måste vi få fram budskapet till konsumenterna. Detta är skälet till - med hjälp och stöd från parlamentet - vi nyligen tog initiativ till ett evenemang som skall äga rum varje halvår, kallat "konkurrensdagen", då vi på ett tydligare och konkretare sätt skall försöka informera om konkurrenspolitikens fördelar för konsumenterna. Jag kan försäkra er om att alla mina kolleger har detta i åtanke, och jag hoppas att man genom det övergripande meddelande om informationsstrategin som skall läggas fram av kommissionen före sommaren, kraftfullt tar itu med lösningen på problemen i detta sammanhang.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag har i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen, mottagit ett resolutionsförslag. .
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Varvsindustri
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är tre muntliga frågor till kommissionen:
(B5-0014/2001) från Langen, Gomolka, Langenhagen, Jarzembowski, Valdivielso de Cué för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om situationen för varvsindustrin inom gemenskapen
(B5-0019/2001) från Barón Crespo, Westendorp y Cabeza, Schulz, Mann Erika, Rapkay, Piecyk, Duin för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om situationen för varvsindustrin inom gemenskapen
(B5-0152/2001) från Brie för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om läget för varvsindustrin i gemenskapen.

Gomolka
Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Frågan om läget för varvsindustrin inom gemenskapen beror på djup oro för denna bransch fortsatta överlevnad. Å ena sidan är den internationella konkurrensen fortfarande höggradigt snedvriden. Marknadsvillkoren som kännetecknas av artificiella lågpriser - i synnerhet från Korea - kan fortfarande bara betecknas som extremt konkurrensfientliga. Å andra sidan har kraven som Europaparlamentet ställde i sin resolution av den 14 december förra året hittills inte alls eller bara otillräckligt uppfyllts. Det är fortfarande oklart hur den europeiska varvsindustrin skall kunna stödjas för att dess internationella konkurrensförmåga åter skall förbättras.
Det är fortfarande oklart hur konsekvent kommissionen har reagerat på parlamentets krav att inleda ett tvistlösningsförfarande mot Republiken Korea i Världshandelsorganisationen. Hittillsvarande beslut från kommissionen och även från rådet är inkonsekventa och ologiska på viktiga områden. Å ena sidan fastslås klara kränkningar från Koreas sida mot de ingångna avtalen, å andra sidan har man hittills försummat att agera ofördröjligt och på lämpligt sätt mot detta. Detta kan bara resultera i nackdelar för de europeiska varven. Om man gör en mera noggrann granskning först i maj 2001 får man acceptera att varven i unionen i nästan ett halvår måste utsättas för en ihållande orättvis konkurrens. Det innebär ytterligare belastningar och risker i en redan komplicerad situation. Det kan vara ruinerande för enskilda företag.
Den akuta situationen snedvrider konkurrensen och hotar existensen, och Europeiska unionen riskerar svåra strategiska skador om man inte snabbare och mer konsekvent agerar mot en uppenbart ojust praxis. Hittillsvarande förlopp förefaller ju aningen egendomligt.
Tillåt mig här en jämförelse med en idrottstävling. Hur tror ni att en tävlande känner sig, som just har hämtat sig från en svår sjukdom, och skickas in i boxningsringen? Där möter han en svår motståndare, som visserligen flera gånger överbevisats om dopning, men som fortfarande inte är avstängd. Tvärtom, insatserna stiger. Det är en motståndare som vanemässigt slår under bältet, medan ringdomaren likgiltigt tittar på och poängdomarna tvistar om hur dopningssyndarens slag under bältet skall bedömas, som hela eller halva punkter!

Caudron
Herr talman, kära kolleger! Jag skulle vilja inleda mitt inlägg i kväll genom att påminna om vissa fakta.
Den europeiska varvsindustrin sysselsätter fortfarande 250 000 personer inom den civila sektorn och det handlar om en högteknikindustri. Varvsindustrin är en industri för utvecklade länder och inte en industri för låglöneländer. Det offentliga stödet till varvsindustrin är nu nämligen inte längre möjligt i Europa. Det bekräftade ministerrådet den 5 december. Samma råd gav emellertid ett uppdrag till kommissionen att i nästa råd, i maj 2001, föreslå en skyddsmekanism mot illojal konkurrens av koreanska varv. Jag anser personligen att vi går mot en konflikt med Korea och att det inte kommer att bli en lösning fram till dess.
Jag önskar slutligen påminna om att rådet har bett kommissionen att undersöka möjligheten att underlätta tillträdet till stöd till forskning och utveckling. Under sådana omständigheter kommer beaktandet eller inte av varvsindustrin i det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling att stå i centrum för våra diskussioner. Det fanns i själva verket i det femte ramprogrammet en post för "marinteknik och landtransporter" vari det förslag ingår som lagts fram av kommissionär Busquin som stöder sig på en sammanslagning av medel: denna post finns inte längre. Branschen har givetvis framfört sitt missnöje över det till mig i min egenskap av föredragande och till många kolleger.
Herr Monti! Jag vill således i kväll mycket bestämt be er att vilja ange vad ni tänker föreslå för att svara på rådets begäran från den 5 december i syfte att underlätta en återgång till stöd för forskning och utveckling, stödja och vidta handelsåtgärder mot Koreas illojala konkurrens och slutligen föreslå en tillfällig och lämplig stödmekanism i väntan på att WTO-förfarandet avslutas.

Brie
Herr talman! Vad beträffar den allmänna situationen så ansluter jag mig oinskränkt till den oro och kritik som yttrats av de båda föregående talarna. Men jag ber om förståelse för om jag uteslutande koncentrerar mig på situationen för varven i Östtyskland. Bilden av boxningsringen som Gomolka använde sig av betyder ju för de östtyska varven dessutom att de är fängslade när de måste stiga in i boxningsringen. De konfronteras med stränga produktionsinskränkningar, och jag vet naturligtvis att de var ett villkor för stora stöd på 1990-talet. Men för det första är de byråkratiskt organiserade, och för det andra tar man inte hänsyn till att dessa varv ju till följd av den allmänna rationaliseringen också fortsätter att investera. Därigenom blir produktionsökningen till utgångspunkt för en fortsatt minskning av arbetsstyrkan. Kommissionen, herr kommissionär, har mycket bra statistiska uppgifter om den dramatiska situationen i Östtyskland. Men det är ju en sak att läsa om att var tredje person där söker arbete, och kanske en annan sak att direkt uppleva det.
Jag vill inte att ni skall missförstå mig. Jag vet mycket väl att unionen sedan 1990 har uppträtt uttalat solidariskt mot Östtyskland, och att kommissionen har gjort väldigt mycket. Naturligtvis krävs det här också saker av den tyska förbundsregeringen. Men i det konkreta fallet med varvsindustrin ligger beslutet framför allt hos kommissionen. Jag tror att Amsterdamfördraget erbjuder tillräckligt spelrum för att agera politiskt aktivt och utnyttja öppningsklausulen i fördraget om produktionsinskränkningar år 2001.
Jag anser att det för det första är nödvändigt att göra kvoterna så flexibla att de inte längre tillämpas årligen, utan för de resterande fem åren, och för det andra att inbegripa rationaliseringseffekterna, ta hänsyn till dem och för det tredje - där är vi verkligen överens - att återinföra det allmänna produktionsstödet för lika lång tid som Sydkorea så krasst snedvrider denna konkurrens.

Monti
. (IT) Herr talman! Jag tackar de tre ledamöterna av detta parlament för att de framfört sina synpunkter.
Låt mig först av allt understryka att kommissionen fullt ut inser betydelsen av den europeiska varvsnäringen och inser de särskilda svårigheter som många varv står inför. Vi är fullt medvetna om vad dessa svårigheter består i.
De sydkoreanska varvens expansion, varv som redan är kraftigt skuldsatta, har möjliggjorts genom ytterligare lån som förmedlats av finansiella institutioner som inte verkar under marknadsmässiga förhållanden. Olika typer av indirekt statligt stöd har gjort det möjligt för Sydkorea att fortsätta bedriva en verksamhet som, om man hade tillämpat normala, kommersiella kriterier, hade behövt reduceras för att motsvara den faktiska efterfrågan på marknaden.
Denna överkapacitet vilar som en död hand över världens varvsmarknad och hotar faktiskt vissa europeiska varvs existens.
Kommissionen anser att den illojala konkurrens som tillämpas inom varvsnäringen på internationell nivå måste bemötas med lämpliga medel. Detta innebär framför allt förhandlingar och, i sista hand, åtgärder genom Världshandelsorganisationen WTO.
Även om kommissionär Lamy har bättre förutsättningar än jag att ge er en detaljerad redovisning av det aktuella läget i dessa förhandlingar, så kan jag försäkra er om att kommissionen fortsätter att göra allt den kan för att hitta en förhandlingslösning på problemet. Kommissionen är naturligtvis beredd att ta upp frågan inför WTO och vidtar för närvarande de nödvändiga åtgärderna för att inleda den proceduren. Kommissionär Lamy har redan framfört detta med den största tydlighet till de sydkoreanska myndigheterna i samband med det möte han hade med dem i mitten av februari.
Om de internationella förhandlingar som för närvarande pågår inte skulle leda fram till en lösning, så tänker kommissionen vända sig till rådet senast den 1 maj och föreslå en tillfällig defensiv stödmekanism. Detta innebär inte att vi tänker återinföra de gamla driftstödåtgärder som anges i artikel 3 i förordning 1540/98.
I den tredje rapporten från kommissionen till rådet om läget inom världens varvsindustri framförs tydligt att det driftsstöd, som godkänns inom ramen för nyss nämnda förordning, inte utgör en lösning på problemen inom den internationella handeln.
Det är just driftsstödets negativa effekter som har lett kommissionen till att uttrycka en allmänt negativ åsikt om denna typ av stöd. Varvsnäringen var den sista industrisektor för vilken denna typ av stöd fortfarande tilläts.
Ni är naturligtvis medvetna om att kommissionen är för den typ av stöd där den snedvridning av konkurrensen som beror på statligt stöd kompenseras av positiva stimulanseffekter. Av den anledningen bestämde kommissionen i sitt beslut av den 29 november att inte förlänga de driftsstöd som anges i artikel 3 i förordning 1540/98.
Den tredje rapport från kommissionen till rådet som redan nämnts om situationen inom den globala varvsnäringen bekräftar att driftsstödet, knutet till olika kontrakt, medfört en serie negativa effekter för den inre marknaden. Dessa stöd var generella, inte riktade, och de förvred konkurrensen inom gemenskapen.
Kommissionen håller på att noggrant undersöka vilken form den tillfälliga mekanismen kan ta om vi inte skulle lyckas uppnå en tillfredsställande lösning i förhandlingarna med Sydkorea. Å ena sidan måste vi undvika de problem vi stött på tidigare, men å den andra måste vi hitta ett bra kompletterande instrument till de internationella förhandlingar som för närvarande pågår och till en eventuell procedur inom ramen för den gemensamt organiserade marknaden, för att göra det möjligt för varven inom gemenskapen att konkurrera på lika villkor i ett korrekt sammanhang.
Denna mekanism borde motverka de illojala sydkoreanska åtgärderna under den tid som krävs för att avsluta proceduren inom den gemensamt organiserade marknaden och inriktas på de marknadssegment där den europeiska industrin har direkt drabbats på grund av Sydkoreas illojala affärsmetoder.
Jag kan försäkra er att vi arbetar så snabbt det går med att utarbeta ett förslag. Vi gör allt som står i vår makt för att garantera att förslaget kan vara klart inom den tidsperiod som bestämts av rådet, om det skulle bli nödvändigt. Parlamentet kommer naturligtvis att hållas underrättat om de framsteg som görs. Under tiden bör det inte finnas några tvivel om kommissionens beslutsamhet när det gäller att försvara de varv inom gemenskapen som har drabbats av konsekvenserna av oacceptabla och snedvridande affärsmetoder på internationell nivå.
Särskild hänvisning har gjorts till frågan om stöd till forskning och teknisk utveckling.
Låt mig här tillfoga att forskning och utveckling har en stor betydelse, om den europeiska industrin skall kunna ta itu med de konkurrensmässiga utmaningar man kommer att möta på medellång och lång sikt. Det verkar därför lämpligt att kommissionen undersöker om det krävs någon justering av de befintliga bestämmelserna inom detta område. Detta arbete har redan inletts i samarbete med industrin.
Jag vill tillfoga att kommissionen nyligen antog - Caudron hänvisade till detta - sitt förslag till ramprogram om forskning och innovation för år 2002-2006. Genom detta förslag ges möjlighet att stödja forskning och innovation som har anknytning till varvsindustrin, inom åtskilliga av de nya föreslagna åtgärderna. Vi har t.ex., "flexibla och intelligenta produktionssystem, inbegripna i det tredje prioriterade temat; intelligenta transport, inbegripet i det sjätte prioriterade temat; eller under överskriften 'förväntan på unionens vetenskapliga och tekniska behov'".
Jag noterar i detta sammanhang att stöd till forskning och utveckling och andra typer av stöd i enlighet med förordningen om nybyggnad av fartyg - eftersom det finns åtskilliga, som ni vet - inte kommer att resultera i samma stödnivåer som erbjuds vid driftsstöd. Det verkar emellertid som om de tillgängliga åtgärderna rörande stöd till forskning och utveckling inte undersökts och utnyttjats fullt ut. Jag anser därför att medlemsstaterna och industrin bör göra större ansträngningar i detta sammanhang.
Låt mig så, herr talman, ta upp den fråga som sist nämndes, nämligen frågan om en begränsning av produktionskapaciteten i de tidigare östtyska varven. Jag vill börja med att förklara ursprunget till kapacitetsbegränsningarna och motiven för att de införts. Begränsningarna i kapacitet infördes för varven i den tidigare demokratiska republiken Östtyskland genom ett särskilt direktiv från rådet som antogs 1992 och som innehöll ett undantag från de normala reglerna om driftsstöd som på den tiden gällde för gemenskapens varvsnäring. Syftet med undantagsdirektivet var att ge en möjlighet för de aktuella varven att genomföra en omfattande och nödvändig omstrukturering för att på så vis kunna bli konkurrenskraftiga på marknaden. I det syftet har dessa varv fått omfattande finansiellt stöd. Det bör framhållas att stödet syftade till att garantera de aktuella varvens överlevnad, eftersom de inte hade kunnat verka på marknaderna i väst utan en genomgripande omstrukturering. Utbetalningen av omfattande bidrag var under alla omständigheter villkorat av att man vidtog kompensationsåtgärder för att dämpa de snedvridande effekter som de aktuella åtgärderna hade på konkurrensområdet. Av den anledningen införde rådet under den aktuella perioden kapacitetsbegränsningar för de berörda varven, just för att kompensera den snedvridande effekt på konkurrensen som de mycket omfattande stöden fick. Kapacitetsbegränsningarna bestämdes för en period av tio år fram till slutet av år 2005. Mina tjänstemän har till uppgift att kontrollera att de följs.
Den rättsliga ram som är tillämpbar på begränsningarna föreskriver att en medlemsstat, när de första fem åren har gått, kan begära av kommissionen att begränsningarna avslutas eller omprövas. När det gäller frågan om kommissionen har för avsikt att utnyttja den möjlighet som anges i det aktuella regelverket att utvärdera om det eventuellt kunde vara berättigat med en omprövning av begränsningarna, så vill jag understryka att det manöverutrymme som kommissionen förfogar över för ett sådant beslut är extremt begränsad. Kommissionen är bunden av föreskrifterna i rådets direktiv, utifrån vilka, i det ögonblick man gör en bedömning av huruvida det är möjligt och motiverat att göra en eventuell omprövning av kapacitetsbegränsningarna, så måste kommissionen ta hänsyn till den balans som finns på världsmarknaden mellan utbud och efterfrågan inom den internationella varvsindustrin. Jag är beredd att undersöka möjligheten, som anges av gällande normer, att ompröva de nuvarande begränsningarna. Jag är beredd att undersöka eventuella förslag som läggs fram inom denna sektor. Under alla omständigheter skall frågan undersökas noggrant i ljuset av gällande regler och kommissionens praxis för övervakning. Vi är medvetna om att marknadsandelen för den östtyska varvsnäringen på den europeiska marknaden har minskat från 11,3 procent under 1994 till 6,9 procent under 1998. Men jag måste påpeka att det resultatet inte så mycket beror på de begränsningar som införts genom kapacitetsbegränsningarna som till den allmänna utvecklingen inom den europeiska varvsnäringen.
Europa har alltid intagit en tätposition inom den globala varvsnäringen när det gäller konstruktion av dyra kryssningsfartyg. Sedan mitten av 1990-talet har man kunnat märka en betydande expansion vad gäller efterfrågan på kryssningsfartyg som utgör en betydande andel av det totala värdet av den europeiska varvsproduktionen. De östtyska varven konstruerar i stället andra typer av fartyg, till exempel containerfartyg. Mot bakgrund av den ökning som registrerats i Europa när det gäller konstruktionen av kryssningsfartyg till hög kostnad har därför den relativa andelen för de östtyska varven sjunkit. Den grundläggande frågan verkar därför inte vara de mängder som produceras, utan snarare varvens specialisering på bestämda typer av produktion.

Valdivielso de Cué
Herr talman! Jag tyckte verkligen om det inlägg som kommissionären gjorde. Men för tillfället har vår skeppsbyggnadsindustri olyckligtvis stora problem.
Jag erinrar om att den fråga vi behandlar i dag inte är ny på något sätt. Snarare tvärtom: vi har under mer än två år diskuterat och påtalat den illojala konkurrens som våra varvsindustrier utsätts för, huvudsakligen från den asiatiska kontinenten.
För närvarande är det enbart kommissionens ansvar att närmare definiera försvarsmekanismerna för att skydda vår sjöfartsindustri, eller vad som finns kvar av den, mot Sydkoreas illojala konkurrens. Denna sektor av den europeiska industrin har decimerats under en lång tid medan somliga undertecknade vänskapliga avtal, genomförde undersökningar och höll möten, och det är nu tid att agera med beslutsamhet. Kommissionen bör inta en fast ståndpunkt i den här frågan och förbehållslöst försvara vår varvsindustri genom att snarast möjligt anta en ambitiös plan, i vilken frågor som bidrag i fråga om drift, forskning och utveckling och naturligtvis miljön, beaktas. Endast med en uppsättning åtgärder av detta slag kan vi skydda och kompensera denna viktiga sektor som vid mer än ett tillfälle har haft intrycket av att den försummas av gemenskapens myndigheter. Detta skulle även innebära ett klart och entydigt budskap till Sydkoreas regering, vilket skulle kunna leda till att den möjligtvis på medellång sikt ändrar sin nuvarande politik av kommersiell dumping.
Avslutningsvis måste jag erinra om att det är vår skyldighet att säkerställa en omgivning av lojal konkurrens på det internationella området för att den här sektorn, vilken så många familjer i Europa, i Spanien och i min region, Baskien, är beroende av, skall kunna utvecklas.

O'Toole
Herr talman! Jag välkomnar verkligen det som kommissionären har sagt, av tre skäl. För det första; trots att vi är på väg att ta till WTO:s tvisteförfarande är det ett besvärligt förfarande och vi kan förlora förmåga under tiden. För det andra, trots att jag kan förstå sammanhanget och skälen för att dra tillbaka interventionsfonden för skeppsbyggnad, så är jag ändå övertygad om att vi måste vidta strukturåtgärder, särskilt inom områdena för forskning, byggande av olje- och borrningsfartyg, kemikalietankfartyg och kryssningsfartyg.
Samtidigt som kommissionens andra rapport tydligt påvisar bristerna i Kinas utveckling inom detta område - dålig ledning, korruption m.m. samtidigt som de står utanför WTO, tror jag inte att vi kan glädja oss åt den potential de kan utveckla. Vi måste därför vidta åtgärder mycket snabbt. I en valkrets där vi förlorat 10 000 jobb inom varvsindustrin under de senaste tio åren, välkomnar jag de åtgärder som ni har nämnt i kväll, men jag hoppas att vi kan gå snabbare fram och nå ännu längre under de kommande månaderna.

Ortuondo Larrea
Herr talman, herr kommissionär! Kommissionens tredje rapport till rådet om situationen inom världens varvsindustri har återigen bekräftat att de sydkoreanska varven fortsätter att sälja fartyg till priser som inte täcker kostnaderna och att de gång på gång underlåter att följa WTO:s antidumpningsregler. De maskerade korsvisa subventionerna till Republiken Korea (Sydkorea), landets depreciering av sin valuta och dess bokföringssystem, vilket varken är genomblickbart eller respekterar de internationellt erkända principerna, är faktorer som leder till fortsatta angrepp på hela världsmarknaden, vilka påverkar Japan, Förenta staterna och Europa i samma utsträckning.
Å andra sidan har inte den internationella överenskommelse i form av ett avtal som godkänts mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Koreas (Sydkoreas) regering fått Sydkorea att hålla sina avtal, och därmed har den delegation med experter på antidumpningsfrågor som kommissionen sände ut misslyckats med sin uppgift.
Med anledning av att Sydkorea fortsätter att bryta mot avtalet, begär vi, förutom att denna situation måste påtalas inför internationella organ som WTO, OECD och IMF, att rådet och kommissionen antingen åter förlänger de statliga stöd som är knutna till kontrakten och ser till att dessa träder i kraft, eller att det snabbt upprättas andra tillräckliga mekanismer i syfte att bromsa den ständiga minskningen av arbetstillfällena, och i rättmätigt försvar av vår varvsindustri. Detta måste göras nu på en gång. Det är bra att förhandla, men det bästa sättet att uppnå att den andra parten tar oss på allvar är att den märker att vi kan försvara våra intressen och att vi också är beredda att göra det.

Paisley
Herr talman! Varvet Harland & Wolff i Belfast är ett känt varv som förr hade 27 000 anställda, men som nu bara har strax över 1 000 anställda. Skälet till detta är framförallt illojal konkurrens, och det som sker i Fjärran Östern illustrerar verkligen detta.
Det finns emellertid en annan viktig sak för parlamentet: Skall nu denna illojala konkurrens införas här? För några dagar sedan tvingades vårt varv att slå igen, p.g.a. att man inte lyckades få ett kontrakt att bygga två fartyg. Företaget gjorde ett mycket intressant uttalande efter det att man hade sagt nej till Harland & Wolff. Vi måste se till att det inte finns några gömda subventioner i EU-länderna, som hämmar en sund konkurrens mellan de skeppsbyggnadsländerna.

Langenhagen
Herr talman, herr kommissionär! Det är oändligt svårt att på två minuter eller ännu mindre uttrycka hela besvikelsen över att det hittills inte har skett någonting som hjälper den europeiska varvsindustrin. Jag tror att vi inte för sista gången har talat om den frågan i parlamentet. Herr Monti, ni säger helt riktigt att varvsindustri, forskning och utveckling liksom intelligent maritim transport är vår framtid. Hur gärna skulle jag inte vilja tro det, ty vi befinner oss i nuet. Vi vet att varvsindustrin är den sista subventionerade industrisektorn. Vi vet att ni inte alls gillar detta, och det gör egentligen inte vi heller, men varvsindustrin behöver snabb aktuell hjälp, inga kontinuerliga subventioner, missförstå mig inte här, utan ekonomisk hjälp till dess att marknaden åter är i ordning.
Det handlar inte heller längre bara om Europa, det handlar inte heller bara om Sydkorea. Jag vet av egen erfarenhet - jag har just varit i Kina och Hongkong- att andra nationer ser på oss och tar vår inställning till en negativ förebild. Vi behöver alltså positiva uttalanden, kraftfulla ansträngningar och ett övertygande genomförande av våra skeppsbyggnadsnormer och vår intelligenta maritima know-how. Det handlar i själva verket inte bara om några få arbetsplatser, det handlar i själva verket inte bara om en näringslivssektor som vi ju tidigare klarade av på ett så framgångsrikt sätt. Det handlar i själva verket om det nya anseendet för en modern europeisk union. Därför ber vi er enträget om hjälp. Jag har personligen lärt känna er, herr Monti, i den maritima dialogen och lärt mig uppskatta er. Tro mig, vi skulle inte vilja förlora detta förtroende för er.

Paasilinna
Herr talman, ärade kommissionär, ärade kolleger! I Korea har man dessutom problematiska och dåliga arbetsvillkor och där devalverar man också. Sålunda kan man konstatera att det med stöden inte heller uppstår sund konkurrens inom skeppsbyggnadsbranschen. Svårast skulle vara om stödsystemet återupptogs; denna koreanska bomb skulle ju uppstå här inom unionen, om vissa fartygstyper skulle stödjas och andra inte. Därför måste vi undvika även detta, så att det inte uppstår nya interna problem i unionen.
Det var intressant att höra om planerna. Jag anser att WTO:s lösning till denna konflikt måste påskyndas. Kommissionär Monti, vad gör ni utöver det att ni använder möjligheterna i enlighet med det sjätte ramprogrammet i detta för oss alla akuta och mycket viktiga arbete, i denna mycket tekniska och moderna bransch?

Monti
. (EN) Herr talman! Denna debatt rör sig kring två eller tre huvudfrågor. Det råder inte särskilt stora meningsskiljaktigheter mellan oss. Först och främst vill jag säga att jag beklagar och delar oron över Koreas uppträdande. Jag har sagt detta mycket tydligt och detta är skälet till varför vi utövar påtryckningar. Det handlar om förberedelser för WTO-åtgärder och den tillfälliga stödmekanismen.
Det är naturligtvis så - vilket åtskilliga talare tagit upp - att det system som var i funktion fram till slutet på förra året inte var särskilt bra. Varför? Det var inte användbart gentemot det koreanska hotet och skadligt för vår gemensamma marknad. Det faktum att det inte var användbart i förhållande till det koreanska hotet, visas mer än väl av de fakta som föreligger. Det koreanska hotet har fortsatt, trots det kontraktsrelaterade driftsstödet. Detta har resulterat i stora snedvridningar på den gemensamma marknaden, och jag har hört farhågorna om dessa skadliga effekter på den gemensamma marknaden uttryckas i mycket skilda ordalag, av talare som Paisley och Paasilinna.
En andra fråga som tydligt vuxit fram, handlar om att det måste vidtas ett antal åtgärder för att stödja skeppsbyggnad i Europeiska unionen. Jag instämmer till kommentarerna i detta sammanhang som uttryckts av ett flertal ledamöter, och jag vill särskilt tacka fru Langenhagen för hennes vänliga och uppskattande ord. All uppmärksamhet har riktats mot kontraktsrelaterat stöd, vilket inte längre existerar. Låt oss ta en titt på listan över de andra stödformer som verkar som incitament för EU:s varv, och som fortfarande finns kvar efter den 1 januari 2001 enligt rådets förordning 1540: Stöd till miljöskydd i linje med allmänna gemenskapsriktlinjer för sådant stöd, stöd till forskning och utveckling i linje med den allmänna gemenskapsramen för sådant stöd och, jag har redan betonat detta, stöd till innovation, som inte är tillåtet inom någon annan industrisektor, förutom fordonssektorn, regionalt investeringsstöd för uppgradering och modernisering av befintliga varv, men som inte omfattar skapandet av ny kapacitet, enligt vissa nivåer under de normala taken för regionalt stöd, stöd till räddning och omstrukturering i linje med allmänna gemenskapsriktlinjer för sådant stöd, enligt vissa strängare bestämmelser, stöd till partiella och fullständiga stängningar till följd av verkliga och oåterkalleliga kapacitetsminskningar. Förutom dessa stödformer, kommer man även framöver att tillåta stöd i form av krediter till redare, i enlighet med OECD:s bestämmelser.
Som jag nämnt, undersöker vi sätt på vilka vi kan få ytterligare och mer intensiv användning av de befintliga stödmöjligheterna. Detta gäller också för nationellt stöd till forskning och utveckling, såväl som möjliga åtgärder för gemenskapsfinansiering. Vi kan dra slutsatsen att det tidigare systemet både var oanvändbart i sitt tänkta syfte, dvs. att komma tillrätta med Koreafrågan, och väldigt skadligt inom den gemensamma marknaden. Man var tvungen att avbryta det. Det har avbrutits. Detta betyder inte att man ignorerar det koreanska problemet. Vi arbetar mycket intensivt med denna fråga, både när det gäller att få en stark förhandlingsposition och när det gäller förberedelser för - om detta blir nödvändigt - ett införande av tillfälliga försvarsmekanismer som, eftersom de är mer fokuserade, också skulle vara mer produktiva än det ålderdomliga system som man var tvingad att överge.

Talmannen
Tack, herr kommissionär, för svaren på dessa frågor.
Jag förklarar debatten avslutad.
(Sammanträdet avslutades kl. 21.55.)

