A KHV-irányelv alkalmazása Ausztriában (vita) 
Elnök
Az első napirendi pont a KHV-irányelv ausztriai alkalmazásáról a Petíciós Bizottság nevében Erminia Mazzoni által a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés (Ο-000084/2011 - Β7-0314/2011).
Richard Howitt
Elnök asszony, az eljárási szabályzat 96. cikke alapján lenne egy, az elnökkel előre egyeztetett ügyrendi javaslatom: az elnöktől azt kérném, hogy intézzen levelet a Formula 1-es csapatok szövetségéhez - közöttük a saját választókörzetem Lotus-csapatához is -, amely egy tegnapi levelében leszögezte, hogy logisztikai megfontolásokból ellenzi az újrarendezett Bahreini Nagydíj megtartását.
Szeretném megkérni az elnököt, hogy a levélben emlékeztesse a csapatokat arra, miszerint a sportolók csodálatos hagyományokkal rendelkeznek abban, hogy egyes eseményekről emberi jogi okokból maradjanak távol, kezdve attól, amikor Muhammad Ali megtagadta a vietnami katonai szolgálatot, folytatva a krikettjátékosokkal, akik nem voltak hajlandók elutazni az apartheidet alkalmazó Dél-Afrikába, egészen a moszkvai olimpiát bojkottáló sportolókig.
Arra is megkérném az elnököt, hogy az Európai Parlament részéről szögezze le: amennyiben bármelyik csapat az emberi jogokra hivatkozva mondaná vissza a részvételt, a Parlament támogatását élvezné, és azt is tegye egyértelművé, hogy Bahrein vérrel szennyezett neve idén nem állhat Nürburgring, Monza, Monaco és Silverstone büszke európai neve mellett.
Elnök
Jegyeztük az ön által felvetett ügyrendi javaslatot, Howitt úr, és továbbítani fogjuk.
Carl Schlyter
(SV) Elnök asszony, a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően megkötött kétoldalú beruházási megállapodások tekintetében megállapított átmeneti rendelkezésekről szóló jelentés előadója vagyok; a parlamenti szavazás és a tanácsi javaslat alapos megfontolása után szeretnék lemondani e jelentés előadói tisztjéről, mivel a Tanács és a Parlament állásfoglalása egyaránt felettébb elfogultan a befektetők érdekeit részesíti előnyben az átláthatóság követelményének rovására. A régi tagállamok ezenfelül nem veszik figyelembe azt, hogy az új tagállamok új megállapodásokat igényelnek, valamint a befektetők jogait semmilyen módon nem ellensúlyozzák környezeti, szociális és egyéb jogi előírások. Következésképpen úgy érzem, hogy nem vagyok képes megvédeni a Parlament álláspontját, mint ahogy arra is képtelennek érzem magam, hogy a tárgyalásokat sikerre vigyem. Ezért kérek engedélyt arra, hogy az előadói feladatot visszautaljam a bizottság elnökéhez.
Elnök
Ez eljárási kérdés, melyet önnek az illetékes bizottság elé kell vinnie.
Rainer Wieland
Elnök asszony, biztos úr, tisztelt képviselőtársaim, Erminia Mazzoninak, a Petíciós Bizottság elnökének nevében szólalok föl, aki most sajnos nem lehet velünk. Ennél a petíciónál kétségtelenül vannak fontosabbak is. Ez a petíció nem harmincezer embert érint, mint néhány más, a Ház előtt folyamatban lévő petíció. Ami a Petíciós Bizottságot illeti, az említett kérdés mögött megbúvó indíték a természet, amely egy helyileg vitatott kérdés, valamint az, hogy a helyi gazdaság miként fejlődhet, s mindenekelőtt a jog egységes alkalmazása az Európai Unióban, amire a későbbiekben még visszatérek.
Mielőtt azonban továbblépnék, talán teszek egy másik megjegyzést. Az adott ügyről - a sífelvonó-projektről - szóló jelentés azt bizonyítja, hogy a helyi média el van ragadtatva, ha valaki megjelenik a helyszínen. Lehet ez természetlobbista, üzleti lobbista, a helyi hatóságok vagy a nemzeti kormány képviselője. Ebben az esetben ez nem helyes. Eva Lichtenberger kíséretében tényfeltáró látogatást tettem a helyszínen, és az a benyomás, miszerint az Európai Unió egyfajta legfelsőbb fellebbviteli bíróságként léphet föl, teljes félreértés.
A jog megfelelő végrehajtása tekintetében bizonyos mértékig a helyi hatóságokra kell bíznunk magunkat. És ezzel el is értünk a petíció lényegéhez. A petíció benyújtói azt állítják, hogy a környezetvédelmi hatásvizsgálat (KHV) elvégzéséhez szükséges helyi küszöbértéket, amely annak idején 20 hektár volt, nem tartották be, ehelyett a projektet mesterségesen kisebb részekre osztották fel, és így a valóságban túllépték a 20 hektáros küszöbértéket. Mindemellett Ausztriában azóta 10 hektáros küszöbértéket vezettek be. A helyzet tehát azért némiképp megváltozott.
Helyszíni vizsgálódásaink eredményeképpen arra a következtetésre jutottunk, hogy az Ausztriában alkalmazandó környezetvédelmi hatásvizsgálatokra vonatkozó rendelkezéseket - legalábbis lényegüket tekintve - annak idején betartották. Lehet éppen vitatkozni a fennmaradó négyzetméterekről vagy más területegységekről, ám meglátásunk szerint a vita nem óriási területet érint. És azt sem gondoljuk, hogy a fejlesztés egyedi vetületeinek mérlegelése nyilvánvalóan eltérő következtetéshez vezetne. Vonatkozik ez például a mesterséges hó előállításához szükséges víz kinyerésére szolgáló tó kialakítására, a projektet kiszolgáló parkoló létesítmények kérdésére, valamint egyéb vetületekre is.
Ugyanakkor arra a meggyőződésre jutottunk, hogy valamivel alaposabban meg kell vizsgálnunk ennek az esetnek a hátterét. Felmerült bennünk a kérdés, hogy vajon az a mód, ahogyan a nemzeti kormány a környezetvédelmi hatásvizsgálatokról szóló jogszabályt alkalmazta, megfelelő volt-e, és összhangban állt-e az európai szabályozás szellemével. Csakhamar rájöttünk, hogy lehetséges a rendelkezések bizonyos mértékig eltérő módon történő alkalmazása, és nemcsak Ausztriában, hanem más tagállamokban, köztük az én hazámban is.
Felmerül tehát a kérdés, hogy mindig meg kell-e engednünk a projektek helyi feldarabolását. Az a kérdés is felmerül, hogy meg kell-e engednünk a projektek különálló fázisokra bontását akkor, ha utólag megállapítható, hogy valójában valamennyi egy átfogó terv részét képezte, és kezdettől fogva egységként kellett volna kezelni őket. Vannak olyan projektek is, melyeket jogi felépítésük tekintetében osztanak fel helyileg, ami felveti azt a kérdést, hogy ezt - kifejezetten vagy máshogy - mennyire engedi meg európai jogi szabályozásunk, meg azt a kérdést is, hogy ebben a vonatkozásban szükség van-e szigorításra.
Az említett létesítmények tekintetében egy kérdés tűnt ki különösen a számunkra. Tényleg megengedhetjük-e, hogy a számítások során teljesen figyelmen kívül hagyják azokat a sípályákat, azokat az egy-, két-, három- vagy tízhektáros új síterepeket, melyeket már létező síterepekhez csatolnak, vagy amelyek a meglévő sílétesítmények bővítésének következményeként forgalmasabbak lesznek? Személyes véleményem az, hogy az európai szabályok alapján az átfogó projektbe minden felhasználandó területet be kell vonni; ezért azt a konkrét kérdést intézzük a Bizottsághoz, nem érzi-e úgy, hogy ezen a téren szigorítanunk kellene az európai szabályozást.
Günther Oettinger
Elnök asszony, tisztelt képviselők, Janez Potočnik és én örülünk, hogy olyan parlamentünk van, amely a környezetvédelmi szabályozások nyomon követését munkájának központi területeként kezeli, ahogy ebben a konkrét esetben is láthatjuk. A KHV-irányelv hatalmas értéket képvisel az Európai Unió ökológiai fejlődése szempontjából. Az irányelv szemünkben jelentős eszköz a fenntartható fejlődés megvalósításához.
Az irányelv kimondja, hogy azon projekteknek, melyeknek lényeges hatásuk van a környezetre, értékelésen kell átesniük, melyben a projektnek a környezetre gyakorolt minden közvetlen és közvetett hatását is értékelni kell. Ezek olyan projektek, melyeknél a tagállamoknak küszöbértékek alkalmazásával el kell dönteniük, hogy az említett értékelés eredményeként helye van-e környezetvédelmi hatásvizsgálat lefolytatásának. Az önök síterepét jellemző viszonyok a projekteknek egy olyan csoportjába tartoznak, melyek esetében a tagállamoknak már régóta el kellett dönteniük, hogy szükség van-e környezetvédelmi hatásvizsgálatra.
A múltbeli osztrák jogi szabályozás nem igazán volt kielégítő, ugyanis 10, 20 vagy több hektáros területekre vonatkozott. A petíció kézhezvételét követően a Bizottság megkérdezte az osztrák kormánytól, hogy ebben a projektben miként biztosította az irányelv helyes alkalmazását. Ausztria azt válaszolta, hogy nem kellett KHV-t végezni, mivel a projekt nem érte el a 20 hektáros küszöbértéket. Erre részünkről hivatalos kétely volt a válasz. Rámutattunk arra, hogy a terület nagyságának meghatározásához, következésképpen annak eldöntéséhez, hogy szükség van-e KHV-ra, a szűkebb értelemben vett terület figyelembevétele helyett átfogó szemléletre van szükség.
Ezek után Ausztria felülvizsgálta a KHV-kra vonatkozó jogszabályait, ami szerintem ennek az egyedi esetnek a legfontosabb hozadéka. Jogi véleményünk szerint Ausztria ma minden tekintetben megfelel az európai KHV-irányelv követelményeinek. Az arra vonatkozó döntés pedig, hogy egy síterep bővítésekor szükség van-e KHV-ra, általánosságban a bővítendő földterület nagyságától függ, valamint attól, hogy ez kijelölt természetvédelmi területen belül található-e. Ezen túlmenően az értékelésbe most már a korábbi bővítéseket is be kell számítani.
A KHV-irányelv előírásai ebben a tekintetben tulajdonképpen egyértelműen és szigorúan le vannak fektetve. Az előírások megkerülése nem lehetséges a projektek puszta fázisokra, darabokra vagy szeletekre osztásával. A természetre gyakorolt hatás átfogó elemzésének számottevő jelentőséget tulajdonítunk. A jogszabály általunk történő értelmezését az Európai Unió Bírósága is megerősítette. A Bíróság nem egy alkalommal leszögezte, hogy a projektek felosztásával nem lehet megkerülni a KHV-irányelv céljait. Ami pedig a területi küszöbértéket illeti, túl szűk értelmezés az, ha csak azokkal a felületekkel számolnak, ahová a tényleges építkezési munkákat tervezik. Minket nemcsak maguk az építési munkák érdekelnek, hanem az is, hogy az egész projekt miként illeszkedik szervesen a környező vidékhez. Vagyis a területi küszöbérték kiszámításába olyan területeket is be kell vonni, ahol tényleges építkezés nem folyik, de amelyek vitathatatlanul részei a projektnek, és részei a projekt hatásának is.
Ezért véljük úgy, hogy a Damüls-Mellau síterületen még a bővítés megkezdése előtt átvilágítást kellett volna végezni annak megállapítása érdekében, hogy a projekthez szükség van-e KHV-ra. Ezt a döntést az indokolásával egyetemben nyilvánosságra is kellett volna hozni. Ezek azok a kötelezettségek, melyeket az osztrák hatóságok nem tartottak be. Elmulasztották az átvilágítást, amely pedig meglátásunk szerint előírás lett volna.
A projekt már a múlté, a projektre vonatkozó döntést öt évvel ezelőtt hozták, és a projektet öt évvel ezelőtt hagyták jóvá. Az építkezés már befejeződött. Ezért a bécsi hatóságoktól további részleteket kértünk a létesítmények hatásairól, és arra vonatkozóan is vizsgálódtunk, hogy szükség van-e a következmények enyhítését célzó intézkedésekre, és egyáltalán lehet-e még szó ilyenekről. Mihelyt megkapjuk az erre vonatkozó tájékoztatást, megvizsgáljuk, hogy ezen az egész területen lehet-e további lépéseket tenni a természetre gyakorolt hatások enyhítésére.
Arra is felkértük az osztrák hatóságokat, hogy erősítsék meg: amennyiben ezen, vagy bármelyik más olyan síterep jövőbeli bővítésére kerül sor, amely megfelel a környezetvédelmi hatásvizsgálatokra vonatkozó osztrák törvény régi változatában foglalt kritériumoknak, először átvilágításra kerül sor, hogy meg lehessen bizonyosodni arról, hogy szükség van-e KHV-ra. Janez Potočnik jelenleg is dolgozik a KHV-irányelv módosításán. Ő és mi is egy olyan új szöveget kívánunk előterjeszteni, amely tovább fokozza a környezet védelmét, kiemelt figyelmet fordít az éghajlatváltozás, az energetika és a biológiai sokféleség területeire, olyan szöveget, amely beépíti az Európai Unió Bírósága vonatkozó jelentős határozatait, és amely a lehető legjobban közelíti és egyszerűsíti a meglévő eljárásokat, ráadásul pedig a korábbinál egyértelműbben kizárja a szabályozás megkerülését.
Janez Potočnik folyamatosan készíti elő az irányelv átdolgozását, ezért tavaly széles körű konzultációt folytatott a polgárokkal és az érintett érdekcsoportokkal. Jelenleg az eredmények kiértékelése folyik, amelynek függvényében legkésőbb 2012-ben javaslatot fogunk benyújtani. Ennek az építkezésnek a helytelen lebonyolítása legalább azzal a pozitív hatással lesz a jövőre nézve, hogy az európai jogszabály egyértelműbb megfogalmazást nyer, és többé nem lehet majd olyan könnyedén megkerülni. Örülünk, hogy a KHV-ról szóló osztrák törvény most már megfelel az irányelvnek.
A Bizottság fel fog lépni annak érdekében, hogy az osztrák hatóságok vizsgálják meg a már megvalósított létesítménynek a környezetre gyakorolt hatását, és mindezt azért, hogy a Damüls-Mellau környéki térségben elterülő síterep bármilyen jövőbeli bővítése során irányelvünk előírásai a szabályokkal összhangban kerüljenek alkalmazásra. Vagyis az ebben az egyedi esetben elkövetett hibákból valamennyien tanultunk.
(Taps)
Peter Jahr
Elnök asszony, biztos úr, Rainer Wieland már igen világosan felvázolta a tényállást. Ha megengedik, én még egy-két politikai értékelést tennék hozzá.
Először is: az, hogy a meglévő rendeleteket vagy irányelveket megvizsgáljuk abból a szempontból, hogy a gyakorlatban mennyire jól működnek, vagy mennyire érik el a céljukat, azután pedig javítunk rajtuk, avagy szükség esetén pontosabban értelmezzük őket, nem érv az európai politika ellen, sőt éppen hogy egy ilyen politika melletti érv. Mindig is lesz verseny az európai rendeletek és irányelvek, valamint a között, hogy ezek helyi szinten milyen formát öltenek. Lehet, hogy a Petíciós Bizottság nem fellebbviteli bíróság, ám ha nem tévedek, a Petíciós Bizottságban végzett munkánk erről szól - más szavakkal, a Petíciós Bizottság tagjaként az én értelmezésemben ez a rám osztott szerep -, és nagyon büszke vagyok arra, hogy ez a petíció, amelyből kiderül, hogy az európai szándék helyi szinten eltérő értelmezést nyert, a Petíciós Bizottság véleményével egyetemben végezetül oda vezetett, hogy egy tagállamban megváltozott a törvény. Én ezt hatalmas sikernek tartom, az európai politika sikerének.
Meglátásom szerint az általános probléma az a kérdés, amelyet most felteszek a biztosnak. Sok polgárt foglalkoztat, hogy az európai környezetvédelmi szabályozást miként hajtják végre a tagállamok. Sok petíció szól erről. Ezek közül számos foglalkozik határon átnyúló ügyekkel, de sok olyan is van, amely a tagállami viszonyokat feszegeti. Időről időre szembesülünk azzal a problémával, hogy amikor folyó ügyekben kérdést intézünk a Bizottsághoz, a következő választ kapjuk: "Feltételezzük, hogy X tagállam megfelelően hajtja végre és alkalmazza az Európai Unió meglévő irányelveit és rendeleteit. Nem látunk okot a beavatkozásra.” Olyan eszközre van szükségünk, amellyel komoly párbeszédet kezdeményezhetünk a tagállamokkal még akkor, amikor az ügy folyamatban van, abban az esetben, ha jelek utalnak arra, hogy valami félresiklik; erre pedig azért van szükségünk, hogy ehhez az esethez hasonlóan végül ne kerüljünk ugyanilyen helyzetbe. A dolog nem a legjobban sült el, de most már eső után köpönyeg, és van megoldás a jövőre nézve - a múltra nézve viszont sajnos nincs.
Jörg Leichtfried
Elnök asszony, úgy gondolom, hogy ami itt történt, azt olyan leckének tarthatjuk, amelyből tanultunk. Mi, osztrákok, megszállott síelők vagyunk. Ehhez persze sípályákra van szükség. Ugyanakkor azt is tudatosítanunk kell magunkban, és azt is tekintetbe kell vennünk, hogy a gyönyörű, érintetlen környezet szintén része a síelésnek, és az emberek oda nem fognak menni, ahol ez már eltűnt.
Ennek a helyzetnek a fényében az osztrák politika a múltban számos hibát követett el. Egyoldalúan szaporították a sípályák számát anélkül, hogy mérlegelték volna, tényleg jó ötlet-e több sípályát létesíteni, és a hivatali gyakorlatot, illetve a jogi helyzetet is ez a hozzáállás jellemezte. Ami itt történt, az az Európai Unió és az Európai Parlament által hozzáadott értéket szemlélteti. Úgy tűnik, hogy ebben az esetben félresiklott a dolog. Sok esetben, amikor félresiklik a dolog, semmi sem történik. Ebben az esetben viszont petíció benyújtására került sor, az emberek ennek megfelelően reagáltak, és Ausztria rendet tett a háza tájékán. Szerintem ez jó példa arra, hogy máskor is minek kellene történnie.
Eva Lichtenberger
Elnök asszony, biztos úr, felettébb hálás vagyok az ön által nyújtott tájékoztatásért. Véleményem szerint az ön által elmondottak nagyon fontos dolgok. Csak egy további kérdésem lenne. Ön azt mondta, hogy a Bizottság tökéletesen elégedett azzal, ahogy Ausztria ma a környezetvédelmi hatásvizsgálatokat végzi. Viszont még mindig ott van az Európai Unió Bíróságának egyik határozata, amely megállapítja, hogy a polgárokat be kell vonni az annak megállapítását célzó eljárásba, hogy szükség van-e KHV-ra. A módosított osztrák törvénybe ez nem került bele, pedig ez egyfajta korai előrejelző rendszerként működhetne annak elkerülésére, hogy a Mellauban történtek többé ne ismétlődhessenek meg.
Még egyszer szeretném hangsúlyozni: némiképp abszurdnak tartom, ha a sípályákat csak azért nem számítják be a síterep méretébe, mert nem forgatták föl az egész hegyet. Meglátásom szerint végül is épp ezek az érintett területek, ezért be kell őket építeni a törvénybe. Teljesen egyértelmű, hogy ebben az esetben a projektet a szabályozás megkerülése végett osztották föl kisebb részekre. Remélem, hogy a jövőbeli eljárások folyamán nem fognak megfeledkezni erről az esetről.
Willy Meyer
Elnök asszony, olyan esettel állunk szemben, amely segíthet egy olyan kérdés megoldásában, amelyet a Bizottság lényegében elismert, amelyet Peter Jahr is felvetett, és amelyet a 2010-es évre vonatkozó tanácskozások során a Petíciós Bizottság által ismertetendő éves jelentésbe is fel fogunk venni.
A helyzet a következő, és példaként felhozhatnánk az alpokbeli Damülst, de a Pireneusokat is: sokszor fordul elő, hogy azon időpont között, amikor egyes európai polgárok panasszal élnek, valamint a megoldás időpontja között túl sok idő telik el ahhoz, hogy az ügyet visszafordíthatatlan kártétel nélkül lehessen megoldani. Arra utalok, hogy sok tagállam képes megkerülni az európai irányelvben az európai ökoszisztéma igen érzékeny területein, mint például ebben az esetben az Alpokban, vagy éppen a spanyol Pireneusokban tervezett állami vagy magánprojektekhez megkövetelt környezetvédelmi hatásvizsgálatot. Az adott esetben az irányelv megkerülése érdekében egy projektet felosztottak és feldaraboltak, miáltal megkerülték bármiféle környezetvédelmi hatásvizsgálat lefolytatását.
Most a Bizottsághoz fordulok: hölgyeim és uraim, ha tényleg elfogadják azt, hogy a környezetvédelmi hatásvizsgálatokat szigorúan el kell végezni, úgy gondolom, hogy gyorsabban kell reagálniuk, és le kell állítaniuk a folyamatban lévő projekteket, melyek mindazon bejelentések dacára előrehaladnak, amelyek jelzik, hogy ezekhez a projektekhez előzetes környezetvédelmi hatásvizsgálatra van szükség. Ezért sarkalatos, hogy változtassunk azon az időtávon, amelyen belül egy panasz megoldást nyer, a Petíciós Bizottságnak és az Európai Bizottságnak pedig ezen időtávok lerövidítésén kell dolgoznia, hogy a tagállamok ne kerülhessék meg a környezetvédelmi hatásvizsgálatról szóló irányelv kötelező végrehajtását. Az irányelvet - miként itt már elhangzott - nemcsak Ausztriában, hanem számos tagállamban is megkerülték. Hazámban, Spanyolországban most van egy folyamatban lévő projekt a Pireneusokban. Szintén síparadicsomról van szó, a Castanesa-völgyben, és a spanyol állam ugyanígy kíván eljárni. A környezetvédelmi hatásvizsgálat elvégzésének megkerülése érdekében a felelős aragóniai hatóságok fel fogják darabolni a projektet.
Meggyőződésem, hogy az Európai Parlamentben és az Európai Bizottságban egyaránt az eljárás felgyorsításán kell munkálkodnunk.
Angelika Werthmann
(DE) Elnök asszony, biztos úr, tisztelt képviselőtársaim, az elővigyázatosság elvével összhangban a környezetvédelmi hatásvizsgálat célja a projekteknek a környezetre gyakorolt közvetlen és közvetett hatásainak meghatározása és értékelése. A projekthez földrajzi vagy más értelemben egyértelműen kapcsolódó tervezett fejlesztés kizárása csak alááshatja a jogi helyzetet. Az Európai Bíróság még 1996-ban úgy ítélkezett, hogy a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy a projektek feldarabolásával az irányelv célját ne lehessen megkerülni.
A KHV-irányelv alkalmazásáról és hatékonyságáról szóló 2003. évi jelentésében a Bizottság úgy találta, hogy a KHV-rendelkezések hatékonyságát gátló számos probléma gyökere nem feltétlenül az irányelv nemzeti szintű végrehajtásában, hanem annak gyakorlati alkalmazásában keresendő. Az annak idején megfogalmazott egyik ajánlás kifejezetten az olyan tagállamoknak szólt, amelyek - mint Ausztria is - kötelező küszöbértékeket vezettek be. Az az ajánlás született, hogy azon projektek esetében, amelyek esetleg számottevő környezeti hatással járhatnak, megfelelő átvilágítást kell végezni, különösen az érzékeny területek és a projektek lehetséges kumulatív hatása vonatkozásában. Ön bevezetőjében említést tett az átvilágítási folyamatról: az eredményeket továbbra is várjuk.
Az osztrák polgárok egyre erőteljesebben tiltakoznak az ellen, hogy aggodalmaikra túl kevés figyelmet fordítanak. Az Európai Unió Bírósága úgy ítélkezett, hogy a nemzeti szintű egyedi jogi aktusnak kellően részletesnek kell lennie, és rendelkeznie kell a nyilvánosság megfelelő bevonásáról. A Bizottság miként értékeli a környezetvédelmi hatásvizsgálatokról szóló osztrák jogszabály ezen vetületét?
A nyilvánosság bevonásának hiányával kapcsolatos bírálatot szinte valamennyi tagállamban hallani lehet. A KHV-irányelv folyamatban lévő módosításának részévé kellene tenni a nyilvánosság bevonása egységes eljárásának felülvizsgálatára vonatkozó vitát, amely eljárás szerepel is az irányelvben.
Richard Seeber
(DE) Elnök asszony, biztos úr, a felszólalók listáját elnézve az embernek az az érzése támadhat, hogy ebben a folyamatban a Közösséget és a Petíciós Bizottságot is valamiféle legfelsőbb bíróságnak tartják. Azt is le szeretném szögezni, hogy ezekből a projektekből nem szabad politikai előnyöket kovácsolnunk.
Itt és most a Damüls-Mellau térségben megvalósított projektről beszélünk. Ez két kistelepülés. A vorarlbergi tartományi kormányzat és a helyi hivatalok a lehetőségeikhez mérten legjobban igyekeztek alkalmazni a KHV-ról szóló osztrák törvényt. Úgy vélem, hogy az említett hatóságokat nincs okunk elmarasztalni. Felmerül ugyanakkor az a jogi kérdés, hogy az Osztrák Köztársaság miképpen ültette át a KHV-irányelvet. Itt nem szabad szem elől tévesztenünk, hogy az osztrák jogi hagyományok és az Európai Unióban létező jogi hagyományok is nagymértékben eltérnek egymástól. Most a képviselő asszonyhoz szólok: le kell szögeznem, meggyőződésem, hogy Ausztria igyekezett rendesen tenni a dolgát. E folyamat során a jogászok arra a véleményre jutottak: lehet, hogy sor került pár hiba elkövetésére. Újfent hangsúlyoznom kell, hogy csupán az utolsó néhány százalékról beszélünk. Ebben a projektben ennek ellentételezésére önkéntes mérések történtek, amiről láthatólag mindenki megfeledkezik. Jelentős kifizetésekre került sor, amit szintén le kell szögezni.
Végül, valószínűleg politikai értékelésre is sort kell kerítenünk. Figyelemmel arra, hogy ebben a projektben kompenzációs intézkedések történtek, hogy kísérlet történt az esetlegesen bekövetkezett károk jóvátételére, a projektet egyértelműen ad acta lehet tenni. Ezen a ponton a Bizottságot sajnálatos módon fel kell kérnem arra, hogy egyformán kezeljen mindenkit, és tekintsen határainkon túlra is; nézze meg, mi történik más tagállamokban, ahol egyes esetekben sokkal súlyosabban károsítják a természeti erőforrásokat. A Bizottságnak azonban bizonyos fokú körültekintéssel kell eljárnia. A környezetvédelmi politika terén különösen fontos a körültekintés, ha azt akarjuk, hogy az elfogadottsága szélesebb körű legyen.
Heinz K. Becker
(DE) Elnök asszony, biztos úr, tisztelt képviselőtársaim, szeretném a biztos által említett azon vetületet kiemelni, miszerint "a nemzeti hatóságok tanultak ebből”, ugyanis úgy vélem, hogy az a módosítás, ahogyan az osztrák nemzeti kormány - és konkrétan a környezetért felelős miniszter - eljárt az osztrák környezetvédelmi hatásvizsgálatokról szóló törvény módosítása kapcsán, igen pozitívnak tekintendő, és példaként, viszonyítási pontként szolgálhat számos egyéb esetben, melyek sokaknak nem ennyire ismerősek.
Végül azonban támogatásomról biztosítanám Peter Jahr módosított petícióját, mely az ilyen projekteknek már a tervezési fázistól és a korai megvalósítási szakaszoktól kezdődő befolyásolását, nyomon követését és kiigazítását lehetővé tevő, konkrét és hatékony eszközök megalkotására szólít fel.
João Ferreira
(PT) Elnök asszony, pár igen rövid észrevételem lenne, melyek ebben a folyamatban merültek föl. A környezetvédelmi hatásvizsgálati (KHV) eljárás gyakorlati alkalmazásának kedvező vetületeit leszámítva ez a tapasztalat azt is mutatja, hogy a KHV eljárás jobbítható, és jobbítani is kell rajta. Fontos, hogy a projektek kumulatív hatásának elemzésére másképpen tekintsünk, tartozzanak a projektek azonos típusba, avagy legyen mindegyik különböző. A fától túl gyakran nem látjuk az erdőt. Fontos, hogy teljesebb információkhoz jussunk arról, hogy az emberi tevékenységeknek milyen jelentősebb és összeadódó hatásuk van a természetre.
A KHV utáni fázisra is fokozottabb figyelmet kell fordítani, ugyanis ezt gyakorta elhanyagolják. Lényeges értékelni, hogy az előre jelzett hatások milyen mértékben következtek be, a hatások minimalizását vagy kompenzálását célzó intézkedések - ha egyáltalán voltak ilyenek - mennyire voltak hatékonyak, és ezeket milyen mértékben hajtották, avagy nem hajtották végre. Az állami környezetvédelmi hatóságoknak ebben kulcsszerep jut, melynek tényleges betöltéséhez megfelelő eszközökkel kell őket ellátni.
Végezetül a tanulmány átláthatóságának, minőségének és függetlenségének lehető legnagyobb mértékű szavatolása érdekében sarkalatos jelentőséggel bír az eljárás átláthatósága, a nyilvánosság bevonása és ennek ellenőrzése.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Elnök asszony, ma egy adott országra vonatkozó igen konkrét kérdésekről vitázunk, a környezetvédelmi hatásvizsgálat azonban mind nemzeti, mind nemzetközi szinten még mindig meglehetősen bonyolult és nehéz ügy. A legnagyobb probléma minden bizonnyal az, hogy a társadalom bizalmatlanul viseltetik az elvégzett környezetvédelmi hatásvizsgálatok iránt, hiszen a vizsgálatokat stb. a projektkivitelezők végzik. A nyilvánosságot ezért aktívabban be kell vonni ebbe a folyamatba, de természetesen egyensúlyt kell teremtenünk, hogy a projekteket ne lehessen indokolatlanul leállítani. A másik probléma a projektet követő értékelés fogalma, amikor bizonyos dolgok - köztük a környezetvédelmi hatáselemzés sem - kerülnek említésre, egyes mellékhatások pedig később jelentkeznek.
Tegnap megszavaztuk a hatásvizsgálati rendszer függetlenségének elvét. Ezt természetesen a környezetvédelmi jogban is alkalmazni kell, és a környezetvédelmi hatásvizsgálatról szóló irányelv felülvizsgálata során pontosan erre a kérdésre kell összpontosítanunk.
(A felszólaló hajlandó válaszolni egy kékkártyás kérdésre (az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése).
Jörg Leichtfried
(DE) Elnök asszony, lehet, hogy félreértettem RadvilMorkūnaitė-Mikulėnienszavait, ezért teszem föl a kérdésemet. Úgy gondolom, hogy fontos a jelenleg hatályos szabályok betartása. Nem szabad, hogy állandóan azzal vághassuk ki magunkat, hogy azt állítjuk, a körülmények megváltozása okán nem kell szorosan betartanunk a szabályokat. A szabályokat mindig szó szerint be kell tartani, és ennek megvan a maga oka.
Azt szeretném tudni, hogy úgy kell-e értelmezni az ön szavait, hogy a szabályokat a helyzettől függetlenül be kell tartani, és az embereket nem mindig a körülményeknek kell vezérelniük.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Elnök asszony, szeretném hangsúlyozni, hogy a szabályok tiszteletben tartása igen fontos, ám vannak esetek, amikor egyes érdekcsoportok a közvélemény manipulálásával esetleges megkísérlik befolyásolni egyes projektek megvalósítását. De miként már aláhúztam, szavatolni kell a szakértők önállóságát, függetlenségét és a megfelelő elemzést, és mindennek a szabályoknak megfelelően, a jogszabályokban előírt módon kell történnie.
Karin Kadenbach
(DE) Elnök asszony, Oettinger úr, tisztelt Ház, ez a vita újfent rávilágít arra, hogy a környezetvédelem egész területével kapcsolatban jelentős kommunikációs problémával szembesülünk. A környezetet, a gazdaságot és a regionális érdekeket állandóan kijátsszák egymás ellen. A kutya itt van elásva. Szükség van a Bizottság támogatására annak érdekében, hogy a környezetet mindenki a gazdaság lényeges vetületének tekintse. Jelenleg túlságosan is háttérbe szorul az, hogy a környezet és a természeti világ védelmét szolgáló intézkedések munkahelyeket is teremthetnek és őrizhetnek meg.
A vita mostanában mindig sarkított: vagy a természet, vagy a munkahelyek. Mi, politikusok, a múltban sajnos szintén éltünk az effajta érveléssel. Felhívok mindenkit, hogy dolgozzon a környezettudatosság javításán, és mindkét oldal ismerje el, hogy a gazdaság további jövőbeli hatékony működése céljából a környezetet meg kell őriznünk.
Miloslav Ransdorf
(CS) Elnök asszony, Ausztria egyszer azért szavazott a Zwentendorfban létesítendő atomerőmű ellen, hogy megszabaduljon egy regionális kancellártól, minek köszönhetően egy Európában egyedülálló létesítményre, egy 1:1-es léptékben felépített atomerőmű-modellre tett szert. Szerintem ez egy drága kísérlet volt, és az osztrákoknak Európában mindenkit rá kellene venniük arra, hogy senki se válassza ezt az utat.
Rainer Wieland
(DE) Elnök asszony, voltaképpen elégedett vagyok a válasszal, de egy ponttal kapcsolatban mégis szeretném, ha tisztáznánk valamit. A jelenlegi szabályozás értelmében a sípályákat csak akkor kell beszámítani a küszöbértékekbe, ha a létesítmény fejlesztése során szerkezeti változtatásokat terveznek. A síelők, a bliccelők vagy mások által használt területek nem jönnek számításba. Azon a véleményen vagyok, hogy a szabályozásnak azokra a hatásokra is ki kell terjednie, melyek egy nem természetes állapotában meghagyott terület használatára vezethetők vissza.
Az utolsó, rövid megjegyzés: egy tagállam egy bizonyos olyan területén, amelyet, Oettinger úr, mindketten igen jól ismerünk, a Petíciós Bizottságnak válogatott esetekben lehetősége van blokkoló eljárás alkalmazására. Úgy vélem, hogy jó lenne, ha megegyeznénk a Bizottsággal és a Tanáccsal abban, hogy - amennyiben ez felelős módon történik - az eljárásokat be lehessen fagyasztani.
(A felszólaló hajlandó válaszolni egy kékkártyás kérdésre (az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdése).
Richard Seeber
(DE) Elnök asszony, még egyszer megkérdezném Rainer Wielandot, úgy is, mint jogászt, hogy most azt akarja-e, hogy a szabályozás a hegyi túrázókra és a sít viselő síhegymászókra is kiterjedjen, akik időnként használják a sífelvonókat, hogy ne gyalog kelljen megtenniük az egész távolságot, valamint kiterjedjen más sportfelszerelést viselőkre is. Az egész alpesi régiót környezetvédelmi hatásvizsgálatnak kell-e alávetni? Wieland úrnak pontosabban meg kellene határoznia a kritériumokat, és pontosan ki kellene fejtenie, hogy mit is ért a szavai alatt.
Rainer Wieland
(DE) Elnök asszony, egyvalamit teljesen egyértelművé kívánok tenni, és meg szeretném cáfolni a kialakult benyomást. A természeti világ nem a természetvédő szervezetek tulajdona. A természet az emberek használatára van. Tehát miként érintőlegesen már szó volt róla, nem az a véleményem, hogy Damüls-Mellau esetében az említett blokkoló eljárást alkalmazni kellett volna.
Günther Oettinger
Elnök asszony, tisztelt képviselők, először is mindannyiunknak világosan látnunk kell, hogy ezt az esetet nem kezelték helyesen. Az eset újraértékelése azonban segíteni fog abban, hogy Európán belül előrelépjünk. Megállapítottuk, hogy a küszöbértékeket nem megfelelően alkalmazták, hogy nem került sor átvilágítási folyamatra, és a környezeti hatás értékelése sem volt kellően objektív.
Másodsorban, az osztrák környezetvédelmi hatásvizsgálatról (KHV-ról) szóló törvényt módosítani kell, vagy ki kell terjeszteni azért, hogy megfeleljen az európai uniós irányelveknek, vagyis az önök követelményeinek. Harmadsorban úgy véljük: lényeges, hogy amikor ebben a térségben más intézkedésekre kerül sor - legyen szó további gépjármű parkolókról vagy egyéb fejlesztésekről -, a már meglévő fejlesztésekkel és meglévő építési projektekkel érintett területeket is magában foglaló egész projektet külön is világítsák át. A térség most már tényleg szorosabb ellenőrzés alá került.
Mindenki, aki - hozzám hasonlóan - élvezi a síelést, tudja, hogy ebben a térségben délután három óra körül a természetes környezetnek okozott károknál nagyobb problémának tűnik a zajszennyezés. Persze ezt nem teljesen komolyan mondtam. A Bizottságnak most lehetősége van jogsértési eljárás kezdeményezésére. Ami nem fenyegetés a részünkről, de ez a lehetőség továbbra is nyitva áll előttünk. Azután általánosságban meg kell vizsgálnunk a KHV-irányelv felülvizsgálatát. Mi ezzel Janez Potočnik szándéka?
Először is, a felülvizsgálat célja új politikai célkitűzések, például az éghajlatváltozás, a biológiai sokféleség, az energetika, a transzeurópai hálózatok és a kohéziós politika beépítése. Azután a szabályozásba be kell építeni az Európai Unió Bíróságának ítéleteit, melyek a kérdés jelentős tisztázását eredményezték. Eva Lichtenberger kérdésére válaszul elmondanám, hogy megállapítottuk, miszerint az osztrák környezetvédelmi hatásvizsgálatról (KHV-ról) szóló törvény most már megfelel a küszöbértékek előírásainak. Most azt értékeljük, hogy az mind formai, mind tartalmi tekintetben kielégítő-e az átláthatóság, a polgári részvétel és a nyilvánosság bevonása vonatkozásában. Megerősíthetem, hogy a következő néhány hét folyamán a környezetvédelmi biztos, Janez Potočnik, kimerítő írásos választ fog adni önöknek arról, hogy az osztrák törvény megfelel-e az átláthatóság és a polgári részvétel irányelvünkben előírt követelményeinek.
Meggyőződésem, hogy ezen eset és más eredmények nyomán képesek leszünk arra, hogy jövőre összeállítsuk az európai irányelv kielégítő felülvizsgálatát. Rainer Wieland azt kérdezte, hogy a terület meghatározására miként kell tekinteni. Erre a kérdésre vonatkozóan írásos válasszal fogunk szolgálni. Úgy gondolom, hogy egy szállító létesítmény építésekor nem csak a kábel alatt elterülő földterületet, azaz nem csak a felvonó egy méter széles és több ezer méter hosszú nyomvonalát kell számításba vennünk. Másfelől viszont az irányelv hatálya nem terjedhet ki az egész hegyre, még akkor sem, ha a bliccelők a fekete pályákon száguldozó legjobb síelők. Ugyanakkor részletesebb kitekintésben a pályaként kijelölt valamennyi területet ide kell számítani. Más szóval, véleményem szerint minden karbantartott pálya és minden olyan terület, ahol hóágyúkat alkalmaznak, a hegy kiépített területéhez tartozik, ezért beleértendő a küszöbértékbe. Szükség esetén ezt az irányelv módosítása során egyértelműsíteni kell.
Miképp tudtuk volna a folyamatot egy korábbi szakaszában befolyásolni? Ezek a viták ma, az építési engedély kiadása után öt évvel természetesen már viszonylagosan idejétmúltak. Ez alapvető probléma, hiszen a Szerződés értelmében a szubszidiaritás elvét kell alkalmazni, és az európai szabályozás végrehajtásának felelőssége elsődlegesen a tagállamokra hárul, melyeknek helyi szinten kell igazgatni és érvényt szerezni a jogszabálynak. Remélem, hogy különösen Ausztriában tanultak ebből az esetből, és leszűrték azt a tanulságot, hogy a gazdaság és a környezet érdekeinek mérlegelésekor érzékeny megközelítéshez kell folyamodni, s azt is remélem, hogy ezért ennek az esetnek a jövőben pozitív hozadéka lesz.
Elnök
A vitát lezárom.
