
Formanden.
   - Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 13. januar 2005, for genoptaget.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra Kommissionen om de strategiske retningslinjer og lovgivnings- og arbejdsprogrammet for 2005.
Men først vil jeg gerne påpege, at rådsformanden, hr. Juncker, i dag er til stede i Parlamentet sammen med os og Kommissionen.
Tilstedeværelsen af en rådsformand ved denne slags begivenheder er højst usædvanlig, og derfor er det bifald, som hr. Juncker netop har modtaget, endnu mere berettiget. 
Barroso,
    Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, mine damer og herrer, Kommissionen har i dag truffet en af sine vigtigste beslutninger i og med, at den har vedtaget den politiske ramme for det handlingsprogram, som den agter at gennemføre i løbet af sit mandat over de kommende fem år.
Derfor er jeg til stede her i dag for over for Dem at fremlægge en strategi for europæisk aktion. Strategiens udgangspunkt er et ønske om at imødekomme de europæiske borgeres forventninger og behov. Målsætningen er at sikre, at Europa er kommet godt i gang med sin fornyelsesproces i 2010. Jeg vil gerne slå til lyd for, at denne strategi også bliver Parlamentets strategi. Forfatningen indeholder en bestemmelse om et fælles handlingsprogram, som både Parlamentet, Rådet og Kommissionen skal deltage i. Jeg foreslår, at vi allerede nu lader os inspirere af denne bestemmelse, og derfor foreslår jeg også Parlamentet og Rådet, at de strategiske mål for Unionen, som Kommissionen i dag har vedtaget, bliver grundlaget for en fælles indsats i de kommende fem år. Det er et partnerskab for europæisk fornyelse.
Hvorfor har Unionen brug for et partnerskab? Udvidelsen viser, at Europa er en succes, men faktum er, at mange borgere stadig synes at have deres tvivl om det. Sammen må vi styrke vores legitimitet, sammen må vi sende et tydeligere budskab, og sammen må vi vise vores politiske vilje til at stræbe mod fælles mål. 

 Dette er vores første opgave i et partnerskab for et fornyet Europa. Det partnerskab er den eneste måde, hvorpå vi kan klare de komplekse udfordringer, der venter os. Drømme er uden værdi, hvis vi ikke planlægger, hvordan vi kan realisere dem. Det er på høje tid at frigøre Europas enorme uudnyttede potentiale. Vision, lederskab og resultater - det er disse ting, der skal føre os i retning af fornyet tillid og tiltro. Men partnerskabet kan ikke indskrænkes til Bruxelles og omegn.
Det afgørende ved partnerskabet er et bringe det til borgerne. Vi må ikke ignorere de bekymringer om Europa, som borgerne giver udtryk for. Blander vi os for meget, eller er vi for forsigtige i vores initiativer? Er vi for teknokratiske? Er vi for virkelighedsfjerne? Holder vi vores løfter? Vores første opgave er derfor at genetablere forbindelsen med borgerne. Hvordan kan vi gøre det? Lad mig give nogle eksempler. Forfatningens succesfulde ikrafttræden er et første skridt. Lovgivningen bør være enklere og mere sammenhængende med fuld anvendelse af fællesskabsmetoden, og den skal gennemføres effektivt. Budgettet vil give EU midler til at opfylde sine forpligtelser. Det er nødvendigt, at borgerne deltager mere i det europæiske projekt. Der kræves kommunikation, gennemsigtighed og høring, hvis vi skal have borgerne inddraget.
Det partnerskab, jeg har beskrevet, er et middel til at nå et mål. Vi foreslår, at partnerskabet arbejder hen imod europæisk fornyelse. Hvorfor fornyelse? Hvis man ser i den retning, det europæiske projekt går, er de forestående udfordringer nok velkendte, men de kræver nye idéer, ny energi, beslutsomhed og optimisme. Vi skal omsætte ord til handling, og det er formålet med vores forslag i dag.

Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har også vedtaget sit lovgivnings- og arbejdsprogram for 2005 i dag. Det drejer sig om det første konkrete udtryk for det partnerskab, som Kommissionen foreslår Dem. Dette program omsætter de store retningslinjer, femårsstrategien, til handlinger i indeværende år. Det er udgangspunktet for den nye Kommissions handlinger. Programmet er nyskabende og realistisk, og det af flere årsager.
For det første er der tale om et program, som er centreret om de politiske hovedmålsætninger, som Kommissionen foreslår at konkretisere fra nu af og til afslutningen på dens mandat. Programmet er endvidere den første etape af iværksættelsen af de strategiske målsætninger. Tillad mig at illustrere min udtalelse ved at nævne nogle nøgleaktioner. Kommissionen vil indlede midtvejsrevisionen af Lissabon-strategien og strategien for bæredygtig udvikling, og den vil stille de forslag, som kræves for at fuldende den pakke, der er foreslået vedrørende de kommende finansielle overslag. Iværksættelsen af Haag-programmet for at fremme området med frihed, sikkerhed og retfærdighed kræver også en stor indsats. Der vil blive stillet forslag om en ny social dagsorden for at fremme den sociale dimension af det økonomiske fremskridt. For at gennemførelsen af disse skridt skal lykkes, foreslår vi en liste med hovedinitiativer, som Kommissionen har til hensigt at vedtage inden årets udgang. Disse initiativer vil blive underlagt en konsekvensanalyse for at sikre, at principperne om proportionalitet, subsidiaritet og merværdi i Unionens handlinger overholdes.
Samtidig kan jeg for at forbedre informationsstrømmen mellem Kommissionen og Parlamentet og forbedre dynamikken i lovgivningen meddele Dem, at vi hver måned vil levere et overslag over de lovforslag, som er under forberedelse, et overslag, som vil blive opdateret regelmæssigt.
Endelig ønsker Kommissionen i det foreslåede partnerskabs ånd at forbedre gennemførelsen af sit arbejdsprogram og i den forbindelse at arbejde tættere sammen med Parlamentet. Derfor har holdet af kommissærer og især næstformand Wallström til hensigt at indlede en vedvarende dialog med Dem om disse spørgsmål.
Kort sagt, hr. formand, mine damer og herrer, jeg ønsker, at programmet bliver den første etape i det partnerskab for en fornyelse af Europa, som Kommissionen i dag foreslår Dem.

 Vi kan ikke nøjes med at arbejde med vores umiddelbare prioriteringer, vi skal også skabe en vision for fremtiden. Det forslag til de strategiske mål, som Kommissionen vedtog i formiddags, er baseret på tre grundlæggende mål: velstand, solidaritet og sikkerhed. Hvert af disse mål har også en forbindelse med verden omkring os. Derfor er en stærkere stemme i verden en nødvendig følge.
Vores højeste prioritering er velstand. Det er den grundsten, som den europæiske model for social solidaritet og bæredygtighed hviler på. Velstand kræver økonomisk vækst, konkurrenceevne og produktivitet. Disse er betingelserne for, at vi kan få bæredygtig udvikling. Af forfatningen fremgår det tydeligt, at bæredygtig udvikling skal være rammen om alle EU-politikker. Den skal ligge til grund for alt vores arbejde, og varig velstand er kun mulig i en atmosfære af solidaritet og sikkerhed.
Med disse permanente mål for øje skal vi nu fokusere på instrumenterne, og her kommer økonomien ind. I den aktuelle situation med faldende vækst og i betragtning af den globale konkurrences udfordringer må vores første opgave være at bidrage til at genoprette væksten, gennemføre de nødvendige reformer og skabe flere og bedre job. Hvordan får vi Europa tilbage på vejen til langsigtet velstand? Svaret er klart: Vi må have ny økonomisk dynamik. I næste uge vil jeg forelægge vores forslag til midtvejsrevisionen af Lissabon-strategien for Dem. I Kok-rapporten er det allerede gjort klart, hvor strategien kræver ny energi, især for at råde bod på uhensigtsmæssig gennemførelse og manglende ejerskab.
Hovedkonklusionerne er således indlysende. Vækst skal hvile på sunde makroøkonomiske fundamenter. Den retlige ramme skal fremme iværksætterånd - tænk på de små og mellemstore virksomheder og de job, de kan skabe. Vækst kommer ikke uden investeringer i den videnbaserede økonomi, og viden med henblik på vækst prioriteres meget højt i revisionen af Lissabon-strategien. Endelig skal borgerne have adgang til flere og bedre job. Fornyet vækst og flere og bedre job vil først blive en realitet, når vi omsætter vores analyse til handling, og det skal være vores opgave i de næste fem år.
Solidaritet er et andet strategisk mål. Uden solidaritet, ingen Union. Vores fælles projekt indebærer et ansvar for at garantere social retfærdighed, men også for at beskytte vores miljø. Det betyder fornyet aktion på forskellige områder. Der skal være økonomisk solidaritet. Samhørighedspolitikken skal fortsat være central for, hvordan Unionen fungerer. Vi skal mindske forskellene mellem rige og fattige i Europa og hjælpe dårligt stillede områder og grupper.
Der skal være social solidaritet gennem en revideret social dagsorden. De kommende generationer vil ikke tilgive os, hvis vi ikke formår at håndtere klimaændringerne og værne om vores naturressourcer. Der er også problemet med solidaritet mellem generationerne. Vi er nødt til at handle. Det kan lade sig gøre at opretholde Europas velstand og livskvalitet. Miljøbeskyttelse kan gøres til en dobbelt fordel ved fuldt ud at udnytte Europas konkurrenceevne inden for miljøteknologi og fremme miljøeffektivitetsbestræbelserne.
Solidaritet betyder også fremme og forsvar af fælles europæiske værdier. Når vi taler om Europas sjæl, tænker vi på værdier som sikring af de grundlæggende rettigheder, bekæmpelse af forskelsbehandling, fremme af ligestilling mellem kønnene og beskyttelse og fremme af kulturel mangfoldighed. Disse er fundamenterne for et samfund baseret på gensidig forståelse og værdighed. Dette budskab er endnu mere relevant på et tidspunkt, hvor vi forbereder markeringen af 60-årsdagen for befrielsen af Auschwitz-Birkenau-lejren.
Ud over velstand og solidaritet er der et andet strategisk mål, nemlig sikkerhed. Kun med sikkerhed kan vi få glæde af frihedens goder. I et Europa uden grænser forventer borgerne i stigende grad, at EU finder løsninger, der kan afværge de risici, de står over for i hverdagen.
Hvad angår frihed, sikkerhed og retfærdighed, har Haag-programmet givet os en køreplan, men vi må gennemføre dette arbejde. Forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet og terrorisme skal fortsat prioriteres højt i de kommende år. Samtidig skal friheden og de grundlæggende rettigheder, som europæerne værner om, respekteres. Effektiv kontrol og overvågning af de ydre grænser er en forpligtelse, som medlemsstaterne og Kommissionen er fælles om. Unionen har udstukket en ramme for, hvordan asyl, indvandring og menneskehandel kan håndteres effektivt.
Men der er andre sikkerhedsspørgsmål, som indvirker på borgernes hverdag. Naturkatastrofer, miljø- og sundhedskriser og transport- og energitrusler har direkte indflydelse på borgernes sikkerhed og trivsel. Unionen har en rolle at spille både for at mindske risiciene og for at tilbyde en hurtig reaktion. Aktionen i kølvandet på tsunami-katastrofen er bare det seneste eksempel på, hvad Unionen kan tilbyde.
Endelig må vi erkende, at Europa ikke kan nå disse mål alene. Da Unionen er en global partner, er vores højeste prioritering - velstand - meget afhængig af vores forbindelser med vores partnere. Den solidaritet, vi søger for vores borgere, kan ikke standse ved Unionens grænser. Det er en illusion at tro, at Europa kan være en ø af fred uden andet valg end enten at eksportere stabilitet eller importere ustabilitet. Grænsen mellem vores interne og eksterne politikker er ved at blive ophævet.
I løbet af de næste fem år er der en ekstern prioritering, som vi skal påtage os et særligt ansvar for. Jeg tænker på de kommende tiltrædelsesforhandlinger og nødvendigheden af at arbejde for et stabilt og velfungerende naboskab som et væsentligt instrument for vores sikkerhedspolitik og for bekræftelsen af vores demokratiske værdier. Set i et større perspektiv bør vores partnerskab også omfatte et budskab om fornyelse af vores indsats i verden omkring os. Europa skal tale med én stærk stemme for at fremme effektiv multilateralisme og en stærkere rolle til FN. Forbindelserne med vores vigtigste partnere skal styrkes. En ny strategi for Afrika er helt nødvendig, hvis vi ønsker at forhindre, at dele af dette kontinent, som er så tæt på os, kommer i endnu ringere forfatning. Vi skal også tilføre vores transatlantiske forbindelser nyt blod og se frem til vores fælles interesser i fremtiden.
Jeg har forelagt hovedtrækkene i de strategiske mål, som vi foreslår at dele med Dem inden for rammerne af det partnerskab for europæisk fornyelse, der skal være afgørende for vores indsats i de næste fem år. Det er imidlertid ikke nok at fastsætte mål: Vi kan kun gøre vores ambitioner til virkelighed, hvis Unionen råder over de fornødne midler til at gøre det med - jeg tænker på de finansielle overslag for perioden 2007-2013.
Jeg fortæller Dem ikke noget nyt, når jeg siger, at Kommissionens forslag sidste år ikke var nogen overraskelse - de afspejler vores ambitioner. Det eneste, Kommissionen anmoder om, er, at Unionen udstyres med finansielle midler, der modsvarer de forpligtelser, som er indgået på de forskellige europæiske topmøder gennem årene. Jeg gentager det, som jeg har sagt ved andre lejligheder: Man kan ikke få mere Europa med færre penge.
Vi er kommet til et punkt, hvor jeg hører forslag om at reducere Unionens budget til et niveau, der tilmed er under niveauet for 2006. Jeg spørger Dem, om dette er muligt eller realistisk. Kommissionen vil gøre sit bedste for med Parlamentets støtte at spille en konstruktiv rolle i bestræbelserne på at opnå en aftale om de finansielle overslag i de kommende måneder. Jeg må imidlertid sige klart og tydeligt, at denne aftale ikke kan indgås for enhver pris. Dette er en pligt, som vi har over for alle europæere.
Kommissionen og dens formand er blevet valgt af et bredt flertal i Parlamentet. Med det forslag, som vi forelægger for Dem i dag, vil vi leve op til den tillid, som De har vist os. Vi har lyttet til Parlamentets synspunkter, og vi er rede til at bestå prøven. Vi mener, at det, som vi foreslår Dem, er godt for Europa og for alle europæere. Vi håber, at De er enige med os i, at vi kan arbejde sammen om de fælles strategiske mål. Vækst og beskæftigelse, en dynamisk, konkurrencedygtig økonomi og moderniseret social beskyttelse og solidaritet er nøglen til vores model for social retfærdighed og bæredygtighed.
Hjemme og i verden omkring os er dette, hvad vi foreslår Dem i dag, og vi håber, at De vil støtte os.
Juncker,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke kommissionsformanden for at have fremlagt EU's strategiske målsætninger for de kommende år for såvel Dem som os. Jeg tror, det er klogt, at kommissionsformanden holdt sig til det vigtigste og bestræbte sig på ikke at gå i detaljer med den lovgivning, som skal etableres, eller de initiativer, som skal tages.
Jeg bemærker med stor tilfredsstillelse, at der er stor overensstemmelse mellem vores synspunkter i Kommissionen og formandskabet, og jeg henleder Deres opmærksomhed på, at det luxembourgske og britiske formandskabs programmer og programmerne for de efterfølgende formandskaber indtil 2006 reelt ligger meget tæt på de forslag, som er kommet fra kommissionsformanden. Jeg føler, at det er et partnerskab for fornyelse af Europa, som der ikke burde være nogle skænderier om institutionerne imellem. De, der betragter os, Europas borgere, spørger ikke sig selv, hvilke overbevisninger Kommissionen, Rådet eller Europa-Parlamentet har, og hvilke handlingsplaner de vil komme med. For europæerne er Europa en samlet enhed.
Jeg ser, at mine bemærkninger vækker forskellige reaktioner, hvoraf nogle glæder mig mere end andre!
Eftersom der er konstateret en sådan overensstemmelse mellem Kommissionens og Rådets synspunkter, vil jeg gerne foreslå, at vi forsøger at nå frem til, hvordan vi kan give udtryk for denne overensstemmelse mellem de tre institutioner udadtil. Vi vil utvivlsomt finde frem til et instrument eller et udtryk, som giver os mulighed for at give den til kende, selv om den nye forfatning endnu ikke er trådt i kraft. 
Når det er sagt, vil jeg gerne informere Dem om, at formanden for Rådet (almindelige anliggender), hr. Asselborn, vil sætte kommissionsformandens tale og det program, han har udarbejdet, på dagsordenen for Rådet (almindelige anliggender) den 31. januar. Vi forsøger i fællesskab med de to andre institutioner at finde frem til, hvordan vi skal udtrykke denne fælles vilje.
Poettering (PPE-DE ),
   Hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Det Europæiske Råd, kære kolleger, det er et smukt symbol og et godt grundlag for succesen af Kommissionens arbejde i de kommende fem år, at også rådsformanden er her i dag. Det er første gang i EU's historie.
Det er et godt symbol, at kommissionsformanden, rådsformanden og Europa-Parlamentet i dag i fællesskab gør sig nogle overvejelser om vores europæiske kontinents fremtid og går den vej, fordi vi ved, at den europæiske enhed er det store fredsværk i det 20. og 21. århundrede, og vi vil arbejde for dette fredsværk.
Vi baserer vores handlinger på vores værdier, idealer og overbevisninger. Vi tror på vores europæiske kontinent, på dets fremtid for os og for vores børn. Men tro alene er ikke tilstrækkeligt, vi må derimod realisere troen gennem vores handlinger, og det er vores fælles opgave. Vores værdier er menneskets værdighed, retssikkerhed, demokrati, en markedsøkonomisk og samtidig social orden - dét er grundlaget for vores handlinger.
Vi har tillid til mennesket, til dets evner, til dets vilje til at yde noget. Det må ikke være den statslige eller den offentlige intervention, der udgør det grundlæggende princip, men derimod det enkelte menneskes initiativ. Realiseringen af dets egne muligheder i et frit og samtidig solidarisk samfund er vores model for vores kontinents fremtid.
Hr. kommissionsformand, De har valgt en smuk overskrift: for Deres program et partnerskab, et partnerskab indadtil såvel som udadtil, og for Europas fornyelse velstand, solidaritet og sikkerhed. Deres program er realistisk og samtidig ambitiøst, og vi glæder os over, at De ikke har gentaget den overdrevne sprogbrug fra marts 2000 i Lissabon, da man dengang talte om, at Europa skulle være den mest konkurrencedygtige region i verden, men at De derimod taler om "mere konkurrencedygtig". De er tilbageholdende i Deres sprogbrug, men ambitiøs i målene, og jeg mener, det er den rigtige formel for os alle.
EU's konkurrenceevne i verden er forudsætningen for den europæiske socialmodels fremtid. Og de, der nu undlader at styrke EU's konkurrenceevne, bærer ansvaret for, at vi fremover ikke vil kunne garantere nogen europæisk socialmodel. EU's konkurrenceevne og den europæiske socialmodel er to sider af samme sag. Og vi står jo over for den overvældende udfordring med den demografiske udvikling. Vi må også sige, at Europa og landene i Europa - og det bliver også en stor politisk opgave - skal skabe rammebetingelserne for en fornuftig familiepolitik, for børnenes fremtid. Hvis dette kontinent ikke har nogen børn, så har det ikke nogen fremtid, og derfor må vi behandle dette som sådan et vigtigt emne.
Og hvis vi styrker konkurrenceevnen, så kommer det i sidste ende ikke virksomhederne til gode rent abstrakt, men derimod arbejdstagerne helt konkret, for det handler om ikke blot at bevare arbejdspladserne, men om at skabe arbejdspladser gennem vores voksende konkurrenceevne. Derfor er der ingen modsætning mellem konkurrence på den ene side og socialpolitik på den anden side.
Jeg ser kommissær Almunia her, og rådsformanden er jo samtidig formand for en vigtig gruppe af finansministre. Vores gruppe er tilhængere af den europæiske valutas stabilitet, og det, vi hidtil har hørt fra Jean-Claude Juncker, er ikke noget, der bekymrer os. Men det afgørende er, at Kommissionen er og bliver herre over bedømmelsen af vores medlemsstaters finanspolitik, og at medlemsstaterne ikke - hvis de falder tilbage til en gældspolitik - alene beslutter, om dette er den rigtige eller forkerte vej at følge. Her skal Kommissionen spille en vigtig rolle. Hr. Almunia, hvis De følger i Deres forgænger Pedro Solbes' spor, vil De altid få vores støtte.
Intern og ekstern sikkerhed - hr. kommissionsformand - dét var noget af det, De nævnte. Befolkningen forventer sikre grænser: 11.000 km landegrænser, 68.000 km havgrænser, det er dét, vi skal sikre. Men disse grænser skal også kunne krydses. Vi tænker på Middelhavslandene i Nordafrika. Det må ikke længere ske, at mennesker dør på havet, fordi de vil flygte fra nøden i deres eget hjemland. Her må vi gøre os fælles bestræbelser, og vi må sammen med vores naboer i Nordafrika finde nogle måder, vi kan nå frem til nogle gode resultater på, også menneskeligt, i forbindelse med denne flygtningeproblematik.
Det samme gør sig gældende på anden vis for vores naboer mod øst. Vi får i morgen besøg af Viktor Jusjtjenko, den nyvalgte præsident i Ukraine. Vi siger også, at det ikke er alle lande med en europapolitisk orientering, som umiddelbart kan blive medlem af EU. Men det afgørende er, at vi udvikler en politik for godt naboskab.
Tillad mig at sige følgende her til sidst: Når det handler om sikkerhed, kan en militær løsning altid kun være det sidste middel. Det er vores europæiske opgave at udforme en præventiv sikkerhedspolitik. Jeg opfordrer Dem til, hr. kommissionsformand, at gøre alt for at opnå fred i Mellemøsten, så Israel kan leve i fred, men så også palæstinenserne kan bevare deres værdighed.
Hvis det er den måde, vi går den europæiske fremtid i møde, og hvis vi også bevarer Parlamentets rettigheder i forbindelse med det finansielle overslag, så står vi på Deres side, hr. kommissionsformand. Vi ønsker Dem held og lykke, vi har tillid til Dem. Vi ønsker Dem held og lykke for vores europæiske kontinents skyld.
Schulz (PSE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, De har, hr. Barroso, stillet et glas foran os, og vi må vurdere, hvor fuldt glasset er. Vi havde ventet, at en kommissionsformand som hr. Barroso ikke skænkede et glas rødvin helt op til kanten. Nu må vi overveje, om glasset er halvt fuldt eller halvt tomt. Vi har besluttet os for at sige, at det er halvt fuldt.
De har stillet forslag, der er gode. De har stillet forslag, der lover det, vi som socialdemokrater forventer af Kommissionen. De har også udeladt ting, som vi gerne havde hørt Dem sige noget om, men det vil jeg ikke lægge Dem til last. I dag er for os en dag, hvor vi har hørt meget, hvorom vi kan sige: Her kan vi som socialdemokrater genkende os selv.
Jeg vil derfor også gerne takke Dem for at have arbejdet sammen med de socialdemokratiske kommissærer, og man mærker allerede på titlen på Deres strategiske program, at De har drøftet offentliggørelsen af det med Margot Wallström. Man mærker allerede på titlen og på indholdet, at det indeholder socialdemokratiske punkter, og det er fint, hr. formand. Vi opmuntrer Dem til at fortsætte ad dén vej.
Vi har hørt fra Dem, at De vil fokusere på velstand, solidaritet og sikkerhed i Deres arbejde i de næste fem år. De har vist, at De er god til at lytte. Solidaritet, velstand og sikkerhed er - det har De sagt helt rigtigt - tre punkter, der hænger sammen. Nu har hver part sit ansvar inden for de europæiske rammer: De har en institutionel, rådsformanden en institutionel og Parlamentet som helhed en institutionel rolle. Men her i Parlamentet er der politiske familier, og den politiske familie, som jeg repræsenterer, har ingen institutionel rolle at spille, men skal derimod udfylde en politisk rolle. Det hører med til denne politiske opgave, at jeg siger: Ja, hr. Poettering, De har ret. Styrkelse af konkurrenceevnen og socialpolitik er godt nok to sider af samme sag. Men vi ønsker, at begge disse sider får lige stor betydning. De, der ønsker en styrkelse af konkurrenceevnen i Europa, har vores støtte, når de siger, den skal fremme den sociale samhørighed. Der skal skabes vækst, så der kan sikres socialt sammenhold. Hvis det er Deres maksime, har De socialdemokraterne på Deres side, hr. formand. Men hvis det ikke lykkes, hvis tilgangen er at anvende deregulering med henblik på at nedbryde de sociale landvindinger, som vi socialdemokrater har kæmpet for i mere end 150 år, så vil vi ikke støtte denne tilgang.
Derfor vil jeg gerne tilføje: Vi hører et godt budskab i dag. Det program, De præsenterer for os, er et godt program. Vi kan samarbejde på grundlag af dette program, men lakmusprøven bliver den lovgivningsmæssige procedure. Når De har taget Deres initiativer, når der skal træffes fælles beslutninger i Rådet og Parlamentet, skal vi nå frem til nogle kompromiser, og så må vi alle lade os måle på, hvad der rent faktisk bliver realiseret i forhold til det, vi annoncerer. Derfor er vi - det vil jeg gerne gentage - parat til at medvirke konstruktivt, men vi har vores forventninger, hvad angår sikringen af de sociale standarder i Europa, defineret helt klart.
Jeg vil gerne sige Dem to ting set fra en socialdemokratisk synsvinkel, som var nye for os i dag, og som vi meget gerne havde hørt. Vi har kritiseret Dem, mere i Deres tidligere egenskab af portugisisk ministerpræsident end Deres nuværende funktion, hvor det handler om internationale politiske holdninger. Når De i dag siger, at vores Kommission, min Kommission ønsker en effektiv multilateralisme, så er det efter vores mening et fremskridt. For vi ønsker - det gjorde hr. Poettering opmærksom på - et Europa som , men vi ønsker at være en civil magt. Vi ønsker ikke, at skal være løsningen på de internationale problemer, og jeg må sige, at jeg siden den genvalgte amerikanske præsidents tiltrædelsestale har haft indtryk af, at EU må gøre sig større bestræbelser på at komme med civile løsninger i stedet for militære. Lad ikke Irak-katastrofen efterfølge af en ny katastrofe.
Hvis De som en af repræsentanterne for en stærk organisation inden for international politik siger: "Jeg ønsker en effektiv multilateralisme", så støtter vi Dem.
Hvad angår stabilitetspagten, hr. Poettering, så skal den sikres, her deler vi Deres opfattelse. Der bør ikke ændres ved denne stabilitetspagts kriterier. Men stabilitetspagten skal også kunne håndteres, den skal være anvendelig, og den skal ikke tage højde for kravene fra 1990, men derimod dem fra 2005. Der ligger 15 års udvikling herimellem. En stabilitetspagt, der ifølge mange fortolkninger producerer netop det modsatte af, hvad dens anden del handler om - nemlig vækst - en pagt, der af bar stabilitet hæmmer væksten, en sådan pagt er selvmodsigende i sin struktur. Derfor ønsker vi, den bliver reformeret, og derfor er Joaquin Almunias forslag gode forslag, som vi støtter.
Lad mig afslutningsvis komme med en grundlæggende bemærkning til vores fremtidige samarbejde. Parlamentet er med proceduren til godkendelse af Kommissionen samlet set blevet styrket. Det er fint, at De kommer til Europa-Parlamentet og ønsker at samarbejde med Parlamentet som helhed. At rådsformanden er her i dag, er et udmærket symbol på, at hvis disse institutioner samarbejder, så kan sikkerhed, velstand, fleksibilisering - men om nødvendigt også social sikring - fungere. Styrken ligger i samarbejdet. er et smukt motto. Vi er parate til denne enhed, hvis vi og vores politiske krav bliver respekteret og taget alvorligt. Jeg vil gerne sige til Dem i dag, hr. formand: Det er en tilslutningens dag. Nyd den - kontrollernes dage vil komme!
Watson (ALDE ),
   Hr. formand, som Jean Monnet engang sagde: "Hvert menneskes erfaring begynder på bar bund. Kun institutionerne bliver klogere". Hr. kommissionsformand Barroso, De repræsenterer nu Kommissionens kollektive erfaring. De må skynde Dem at trække på dens tjenesters kollektive klogskab og berige den europæiske erfaring i samarbejde med Europa-Parlamentet som en partner i Europas vækst og velstand.
Hr. Barroso, jeg tror, at Deres prioriteringer svarer til prioriteringerne hos det flertal i Parlamentet, som mener, at vi ikke kan opføre et hus på ustabile fundamenter. Hvis vi ønsker et velstående Europa, et Europa med bæredygtig udvikling, et Europa, der kan bekæmpe fattigdom internt og i udlandet, og et Europa, der kan udbrede sine værdier til hele verden, må vi først sørge for en stærk og levedygtig økonomi, hvor virksomheder og innovation trives. Hvis Europa skal have mening for borgerne, må vi fastsætte praktiske og håndgribelige prioriteringer. Der er, som vi har set det med Lissabon-dagsordenen, fare for, at vi ved at forsøge at gøre for mange ting på for mange områder, opnår meget lidt af betydning og dermed forhindrer de europæiske borgere i at se skoven for bare træer.
De gør ret i at understøtte Deres mål med at presse på for bedre kommunikation og bedre information. Det burde være sket for længe siden. Vi har alle sammen tilladt, at nationalister uafladeligt har udspredt halve sandheder og myter i den hensigt at forgifte for mange af vores medborgeres sind. Dette år med folkeafstemninger om forfatningen må være et flammende opråb til alle, der tror på det europæiske projekt. Det drejer sig nemlig ikke om at ratificere en tekst, som folk ikke har læst, men om hvorvidt de europæiske borgere stadig tror stærkt nok på, hvad EU står for.
De skitserer fire mål. For det første velstand. Lissabon-dagsordenen er nøglen til vores succes, og hvis De kan levere velstand og vækst gennem forbedret konkurrenceevne og videndeling, kan vi alle få del i udbyttet. De Liberale håber, at stabilitets- og vækstpagten, som understøtter euroen, forbedres og anvendes mere intelligent. I den sidste ende afhænger vores vækst og velstand imidlertid også af, at de centrale strukturreformer gennemføres på nationalt plan.
For det andet talte De om solidaritet - den anden side af sagen. Uden den har vi intet Europa. En blomstrende økonomi er et middel til at nå et mål, men er ikke et mål i sig selv. Den europæiske historie er forankret i solidaritet og samhørighed, klog forvaltning af naturressourcerne og respekt for fælles værdier og kulturel mangfoldighed. Vi skal forbedre vores strukturfondes effektivitet og ansvarlighed. Da der er gode grunde til, at vi ikke kan tillade os at være påholdende i vores fremtidige budgetplanlægning, vil De Liberale fuldt ud støtte et velbegrundet EU-budget med omkostningsberegning for de kommende fem år.
Sikkerhed er noget, vi alle bekymrer os om nu, hvor den internationale terrorismes tentakler har ladet sig føle fra Manhattan til Madrid. Hvis vi ikke finder ud af, hvordan vi kan afværge sådanne trusler, vil de søjler af frihed, som Unionen hviler på, begynde at smuldre. Men vi må ikke gå over stregen i vores forsøg på at håndtere sikkerhedstrusler, der ofte er uhåndgribelige. Vi må have en meget bredere debat om balancen mellem sikkerhed og borgerlige frihedsrettigheder, og jeg bifalder Kommissionens forslag om indvandring og asyl, som vil medvirke til at styre en debat baseret på retfærdighed og ærlighed i stedet for at lefle for frygt og panikmageri.
Lad os have ambitioner for den øvrige verden, der ikke er baserede på militær magtanvendelse, men på anvendelse af blød magt - på politisk dialog, udveksling, økonomiske incitamenter og sanktioner, humanitært hjælpearbejde og handelsaftaler. De skal udnytte alle de midler i en sammenhængende strategi, der belønner god regeringsførelse, straffer tyranni og viser interesse for det globale miljø.
Hr. Barroso, Deres opgave er ikke let. Europas borgeres håb og fremtid ligger i Deres hænder. Jeg vil slutte med et andet citat af Jean Monnet, der i sine erindringer erklærede, at "en stor statsmand, er en, der kan arbejde for langsigtede mål, som med tiden passer til hidtil usete situationer".
Hr. formand for Kommissionen, De har fastsat langsigtede mål, og vi har tiltro til, at De vil få ry som en stor statsmand ved at nå dem.
Jonckheer (Verts/ALE ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, Kommissionen nyder i henhold til traktaterne godt af et dobbelt politisk privilegium. Det ene privilegium er tiden, for Kommissionen er reelt fri for valgproblemer i fem år, og det andet privilegium er rollen som initiativtager for at tjene Unionens almene interesser, som udkastet til forfatning angiver.
Det er meget vanskeligt, hr. kommissionsformand, ikke at være enig i Deres bemærkninger. Jeg mener derfor, at vores gruppe, som tingene ser ud nu, kan anbefale Dem at gå fra ord til handling. Jeg vil i øvrigt, idet jeg refererer til det forslag til beslutning, som vi allerede stillede i december med de andre politiske grupper, gerne vende tilbage til fire eller fem punkter i forbindelse med nogle politiske frister, som forekommer mig af stor betydning, og som reelt allerede alle sammen skal drøftes i 2005.
Først er der EU's budget, som De hentydede til. Gruppen De Grønne mener, at Prodi-Kommissionens forslag om størrelsen af Unionens budget er et absolut minimum og i realiteten utilstrækkeligt. Vi støtter derfor Deres forslag, hr. Barroso, ligesom vi støtter ønsket om at omlægge Unionens udgifter. Jeg tænker f.eks. på etableringen af en europæisk bevilling til Natura 2000 eller på en overførsel på forskningsområdet af bevillinger til kernekraftenergi til vedvarende energi eller til Kommissionens program om intelligent energi, en anden måde at reducere borgernes risici på. Jeg tænker også på forhøjelsen af de europæiske bevillinger til kultur og uddannelse, således at flere studerende og kunstnere kan bidrage til at skabe opmærksomhed om, hvad der sker i Europa. Ja, vi støtter Kommissionen, når den udviser ansvar og minder Rådet og dermed stats- og regeringslederne om, at det faktisk ikke, som De sagde, er muligt at gennemføre et EU med 25 medlemsstater og 450 millioner indbyggere med de budgetter, som nogle regeringer vil ofre herpå.
Min anden bemærkning vedrører REACH-lovgivningen, hvis formål reelt er at beskytte menneskers sundhed, samtidig med at den presser kemiindustrien til teknologisk innovation. Vi ønsker, at Kommissionen fastholder sit forslag, således at Parlamentet kan udtale sig herom ved førstebehandlingen, og at det hele ikke udskydes endnu en gang. Desuden ønsker De Grønne naturligvis at berige forslaget med forskellige overvejelser og herunder kravet om substitution af meget farlige stoffer.
Min tredje bemærkning går på lovforslaget om det indre marked for tjenesteydelser, som tilsyneladende øger konkurrencen mellem økonomierne uden at regulere betingelserne for denne konkurrence tilstrækkeligt, hvorved det åbner op for social dumping inden for Unionen. Princippet om oprindelsesland kan ikke anvendes som ledende direktiv i dette direktivforslag.
Endelig, hvad angår evalueringen af Unionens politikker, gjorde det luxembourgske formandskab ret i i formandskabsprogrammet at angive, at evalueringen af alle Unionens politikker med hensyn til kriterierne for bæredygtig udvikling ikke skal komme i anden række og derfor ikke skal forplumres af Lissabon-strategien. I den forbindelse afventer vi utålmodigt Kommissionens rapport om politikkernes kohærens. Jeg tænker f.eks. på transportpolitikken eller energipolitikken i forhold til de internationale forpligtelser, som EU har indgået i forbindelse med klimakonventionen.
Jeg vil slutte af med at sige, hr. formand, at det er nødvendigt, at Unionen fortsat spiller en ledende rolle i de internationale klimaforhandlinger, og at den allerede nu forpligter sig til at gennemføre målsætninger indtil 2020 - vi ser allerede meget længere frem - målsætninger, som kræver langt større energispareforanstaltninger, end hvad vi gør i dag.
Wurtz (GUE/NGL ),
   Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, EU har taget lang tid om at erkende, at Lissabon-strategien ikke har levet op til de målsætninger, der blev opstillet i 2000. Jeg har haft lejlighed til i selv samme sal at citere en rapport fra Kommissionen fra januar sidste år. Den understregede, at vi i vores bestræbelser på at opnå fuld beskæftigelse i løbet af det forgangne år og for første gang i 10 år havde ødelagt flere stillinger, end vi havde skabt. Hvad angår opbygningen af en videnøkonomi, bemærkede samme rapport, at den i virkeligheden udmøntede sig i en "global nedgang" i offentlige og private investeringer på fremtidens nøgleområder som efteruddannelse, uddannelse og forskning. Rapporten afslørede også det faktum, at mere end en ud af seks unge europæere som 15-årig ikke besad, som rapporten siger, de krævede minimumskompetencer, nemlig læsning, skrivning og regning. Det var en chokerende, men sigende konstatering.
Til gengæld forekommer de remedier, som siden er annonceret, dvs. at bevæge sig hurtigere og længere ind på den liberale sti, at være en stor fejltagelse og yderst farlige. Trylleordet i den forbindelse er konkurrenceevne. Men hvilken opfattelse af konkurrenceevnen er der tale om? Den, der er gældende i Unionen, er baseret på reducering af lønomkostningerne, fleksibilitet på arbejdsmarkedet og forhøjelse af arbejdstiden. Den skaber konkurrence på løn- og skatteområdet og det sociale område blandt de 25 medlemmer indbyrdes. Den anser arbejdslovens demokratiske landvindinger for at være forhindringer. Den presser på for en minimering af de offentlige udgifter og for at få en streng og restriktiv lovgivning om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Selv kravene til sundhed og miljø risikerer - som det netop er blevet sagt - at blive revurderet i negativ retning i konkurrenceevnens navn, som det er tilfældet i REACH-programmet. Den kulturelle undtagelse fra konkurrencereglerne er i søgelyset af samme årsag. Det var utvivlsomt det, hr. Barroso tænkte på, da han i den rapport, vi har fået udleveret, nævnte Jeg er overbevist om, at denne liberale orientering, denne kappestrid om at være den lavestbydende, modarbejder de officielle målsætninger i Lissabon-dagsordenen.
Den modarbejder dem, først og fremmest fordi budget- og løntilbageholdenheden bidrager til stagnation i forbruget - som er så essentielt for væksten - og modarbejder beskæftigelsen. Dernæst fordi den restriktive politik uundgåeligt fører til forøgelser af udgifterne for mænd og kvinder, først og fremmest til efteruddannelse, som er et mere og mere kritisk behov. Endelig fordi denne besættelse af markedet, af pengeværdiansættelse af økonomien og af utøjlet konkurrence ødelægger en central om ikke afgørende drivkraft for, hvordan økonomien og samfundet fungerer, nemlig folks motivation, kreativitet og tillid til fremtiden. Hr. Barroso, De konstaterer selv i Deres meddelelse, at en betydelig del af den europæiske opinion ikke er overbevist om, at Europa er på rette vej. Det tror jeg, er en underdrivelse.
Så hvad gør vi så? Blandt de øjeblikkelige foranstaltninger skal vi efter vores mening udelukke udgifterne til forskning, uddannelse og sundhed samt udgifter i forbindelse med visse infrastrukturer og udgifter til beskæftigelse fra evalueringen af de offentlige udgifter, som skal bringes under kontrol. Vi skal også indføre en demokratisk kontrol af alle offentlige midler, som tildeles virksomhederne, for at verificere deres effektivitet set fra et beskæftigelsessynspunkt, og, såfremt systemet ikke fungerer, skal vi kræve tilbagebetaling.
Desuden, som Parlamentet udtrykkeligt har anmodet om, vurderer vi, at det er nødvendigt med en seriøs vurdering af konsekvenserne af liberaliseringerne, f.eks. på jernbaneområdet, før vi indleder enhver ny etape, og vi gentager naturligvis vores krav om en tilbagetrækning af Bolkestein-direktivet. Jeg bemærker i den anledning, hr. formand, at dette direktivforslag for første gang ikke længere citeres i Kommissionens meddelelse, medmindre jeg tager fejl. Jeg vil tro, at det for Deres vedkommende betyder accept af anmodningen om tilbagetrækning, men i betragtning af, hvad der står på spil, ville det være velkomment med en bekræftelse af denne ændring med kommissionsformandens egne ord.
Endelig har vi efter vores mening brug for strukturændringer, som gør det muligt at arbejde henimod en fælles kontrol med markederne og herigennem mod igen at sætte det politiske valg i første række. Jeg tænker f.eks. på det valg, som sætter sikkerhed i beskæftigelsen eller uddannelserne, som er tilgængelige for alle, der forbereder sig til et job, i højsædet. Vi skal også give os selv midlerne til det, hvilket især rejser spørgsmålet om Den Europæiske Centralbanks opgaver og status.
Hr. formand, hr. Barroso har netop understreget nødvendigheden af at være på højde med borgernes bekymringer, jeg mener, at mange af de bekymringer, jeg har nævnt, deles af langt flere end de, der står min gruppe nær. Kommissionen ville derfor stå sig vel ved ikke at ignorere dem. 
Bonde (IND/DEM ),
   - Hr. formand, hr. Barroso. Du har nu fem år til at gøre Europa til verdens mest konkurrencedygtige økonomi. I EU regulerer vi forkert. Vi sender embedsmænd til Bruxelles for at sætte priser på produkter med mange udbydere og mange efterspørgere. Det egner sig til markedsøkonomi. Så hindrer vi ulandene i at sælge mad til os, tilsætter overpris, opkræver skatter og afgifter og giver pengene ud igen, som tilskud afpasset efter ejernes formue. En godsejer med 1.000 ha får hundrede gange så meget i tilskud som en landmand med 10 ha. Der er ingen loft over tilskud - 20 % tager 80 %. Landmændenes indtægt er kun en brøkdel af tilskuddene til den fælles landbrugspolitik. Tilmed diskriminerer vi de nye medlemslande. Vi har også skabt en subsidieindustri og en hær af lobbyister, der rejser til Bruxelles for at få nogle af vores egne penge hjem igen.
Nu vil Kommissionen så have flere penge til flere planer og mulighed for selv at opkræve nye skatter. Mit råd er: Prøv med færre penge, mindre skat, færre tilskud, større frihed til medlemslandene og så ræk det hjem til dem, der ikke kan klare sig på markedspladsen.
Der må også være lidt klodeenergi og råstoffer til efterkommerne. Det må være muligt at være miljømæssigt foregangsland. Vi må give de fattigste lande mulighed for at efterspørge mere ved at lade dem betale mindre i EU-kontingent og give strukturfondsmidler til de fattigste egne i de fattigste lande. Millioner af borgere får ikke løn, fordi arbejdsmarkedet ikke er til rådighed for dem. Vi har en centralbank, som tager mere hensyn til pengenes pris end til familierne. EU har fælles mønt og fælles tilbageholdenhed med investeringer. Hvorfor ikke hellere aftale et fælles løft? Lande med underskud på betalingsbalancen øger investeringerne med 5 %, dem med balance med 6 % og dem med overskud 7 %, så vil alle sælge mere og få øget beskæftigelse, uden at nogen straffes med "ondt" i balancen. Økonomisk koordination kan give meget mere vækst og beskæftigelse end de kunstige job, der skabes gennem bureaukratiske tilskyndelser.
Hr. Barroso, som ny behøver du ikke hænge fast i detaljereguleringens overskudslager i Bruxelles - slip friheden løs! 
Crowley (UEN ),
   Hr. formand, jeg vil gerne byde kommissionsformanden og rådsformanden velkommen i Parlamentet i dag.
Det er ikke ofte, at man i Parlamentet hører folk tale om en vision, om at fremme et ideal, der ikke er druknet i bureaukratiske detaljer eller et opkog af gamle idéer. I den forstand vil jeg hylde kommissionsformand Barroso for, at han har såvel politisk som administrativt mod til at fremsætte noget, der virkelig er en vision om, hvad Europa skal være i de kommende 5-10 år.
Jeg er særligt tilfreds med, at han er gået bort fra den gamle konventionelle regel om, at Kommissionen var hævet over politik, for han taler om en Kommission, som vil være mere politisk fokuseret, som vil være mere opmærksom på EU's befolkningers og borgeres behov, og som kan give de befolkninger i EU en ledende rolle.
I stedet for at gentage alt det, som mine kolleger har sagt, vil jeg fremføre tre meget korte kommentarer. Hvis vi ønsker at spille vores rolle på den internationale scene, må vi først have Unionen på skinner. Vi skal sørge for, at der er vished om ideologi, vished om programmering og vished om styrke inden for vores egen Union, før vi kan sprede det budskab længere ud i verden.
For det andet opnås der i sidste instans kun succes i ethvert politisk forum eller ethvert politisk liv, når almindelige mennesker føler, at deres liv bliver bedre som følge af de beslutninger, der bliver truffet. Når vi taler om solidaritet her i salen, nævner vi meget sjældent solidariteten ved at sikre, at der er lige muligheder, lige rettigheder til investeringer, lige rettigheder til uddannelse og lige rettigheder til erhvervsuddannelse for alle borgere. På alle områder, hvor der har været økonomisk vækst eller vækst i den sociale udvikling, har de rettigheder været drivkraften bag den.
Min sidste kommentar er, at vi aldrig må glemme vores ansvar over for Afrika. I dag dør der millioner af mennesker på grund af konflikt, millioner dør af sult, og flere millioner vil dø af aids i de kommende år. Vi må være førende på verdensplan i indsatsen for at finde løsninger på problemerne i Afrika. Vi må leve op til vores mål og vores ansvar i den forbindelse.
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, i begyndelsen af en fodboldturnering kan alle hold - også de, der har haft svært ved at kvalificere sig - håbe, at de vinder, og det gælder helt sikkert også inden for politik. Jeg håber, at De vinder mesterskabet med Deres program, men vil gerne på den korte tid, jeg har til rådighed, give Dem to ting med på vejen.
Jeg kunne godt tænke mig, at De, før De stiller et konkret forslag, fremsætter et konkret direktiv her i Europa-Parlamentet eller præsenterer det for offentligheden, holder det tilbage for en stund og spørger Dem selv: Opfylder det også maksimen om sparsommelighed? Kunne man måske være lidt mere beskeden på forvaltningsområdet - eller i forbindelse med de finansielle overslag? Den politiske baggrund taget i betragtning vil jeg sige, at 700 milliarder euro på syv år nogle gange kan være mere end 1 billion for samme periode.
Dette hænger også sammen med mit andet punkt. Vær opmærksom på ikke at falde i fælden og give efter for fristelsen til at bevilge flere midler til oprustning. Her kan man skabe arbejdspladser på kort sigt, men det ville være katastrofalt for fredsprojekt Europa.
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne fortælle rådsformanden, hvor glade vi er for hans tilstedeværelse, for vi må nok indrømme, at Rådets formandskab tidligere har været en sjælden gæst ved forhandlinger, som var lige så vigtige som denne. 
Hr. formand for Kommissionen, jeg vil gerne sige Dem, at jeg finder det yderst vigtigt og interessant, at Parlamentet er involveret i drøftelsen af det flerårige program og især vedtagelsen af det. Det er nyt og vigtigt. Det flerårige program bliver faktisk genstand for en aftale mellem Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet. Vi får også lejlighed til at drøfte Kommissionens lovgivnings- og arbejdsprogram. Vi ville gerne have kunnet drøfte det i detaljer, men det er umuligt, eftersom vi ikke har haft tid til at studere Kommissionens forslag til bunds.
Følgelig vil jeg håbe, at vi politikere kan deltage fuldt ud i disse drøftelser og især i beslutningstagningen. Sagt på en anden måde vil jeg håbe, at vi kan undgå, at det er embedsmænd, vores og Deres, der træffer beslutning om det flerårige program. Det vil vi ikke have noget af. Det, vi beder om, det er, at vi politikere træffer beslutningerne, eftersom vi bliver medlovgivere til programmet. Hvis det skal blive en realitet, skal Europa-Parlamentet have mulighed for at arbejde sammen med Dem på de bedst mulige betingelser.
2005 bliver utvivlsomt afgørende for vores institutioner - her taler jeg om forfatningen og ratificeringen af den. Alle vores bestræbelser skal gå i retning af øget konkurrenceevne og dermed beskæftigelse, for fattigdom er uacceptabelt i Europa. Lad os sætte en stopper for de uendelige og desværre ofte elendige taler, og lad os gøre noget konkret for Lissabon-strategien. I den forbindelse vil jeg med Deres tilladelse insistere på en ting. Jeg er skræmt over at se, at nogle fortsætter med at sætte konkurrenceevne og miljø op over for hinanden. Dvs. at vi intet har forstået af den bæredygtige udvikling på trods af, at vi den 26. december sidste år oplevede rædslerne i Asien, og på trods af, at forskerne ustandseligt råber vagt i gevær vedrørende den lynhurtige udvikling i klimaændringerne og dens konsekvenser. Vi skal forstå, at det er en konkurrencefordel at tage hensyn til miljøet. Det er på den måde, at nye fremsynede teknologier udvikler sig og bringer håb om nye arbejdspladser. Konkurrenceevne, miljø og solidaritet er de nye europæiske søjler.
Vi kaster derfor et opmærksomt blik på både REACH-direktivet og direktivet om tjenesteydelser, idet vi mener, at det at skabe arbejdspladser ikke må dræbe beskæftigelsen, fordi vores prioritet er sundhed for vores virksomheder samtidig med menneskers sundhed, for alt er forbundet. Deres program er ambitiøst, hr. kommissionsformand, og vi støtter Dem og vil støtte Dem i de finansielle overslag, for det er vigtigt, at Europas budget er i stand til at finansiere de prioriteter og politikker, som vi i fællesskab ønsker at etablere. 
Swoboda (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, som hr. Schulz allerede har sagt, har De fremlagt et program, hvor vi kan genfinde os selv i mange passager, og det vil jeg gerne understrege med al tydelighed. Det ligger dog i de delegeredes natur, at de ikke kan få nok. Derfor vil jeg koncentrere mig om de punkter, hvor jeg vil bede Dem om at gå lidt videre.
Hr. formand, De indledte med spørgsmålet om , altså en anden lovgivning, som vi har brug for. Og De indledte også med spørgsmålet: Forstår borgerne, hvad vi vil? Jeg mener jo, at vi i de kommende måneder eller i de kommende år skal koncentrere os om de spørgsmål, borgerne er meget interesserede i. Og her mangler vi et engagement fra Kommissionens side vedrørende offentlige tjenesteydelser, og det også helt konkret med hensyn til et rammedirektiv.
Når borgerne ser, at det ene postkontor efter det andet forsvinder, at stadig flere andre offentlige instanser lukker, at hele egne lægges øde, så spørger de sig selv: Er det virkningerne af Europa? Og derfor beder jeg Dem om ikke kun at koncentrere Dem om de private tjenesteydelser, men om frem for alt at tage større hensyn til de tjenesteydelser, der er i offentlighedens interesse.
Mit næste punkt er, at Deres program indledes med velstanden, og herefter kommer solidariteten. De understreger også flere gange med rette forbindelsen mellem velstand og solidaritet. Også her anmoder jeg Dem om at gå videre endnu. Der findes for os egentlig ikke nogen fremme af velstanden i den europæiske samfundsmodel, uden at det også er forbundet med solidaritet. Og solidaritet er for os ikke nogen hindring for effektivitet, ikke nogen hindring for konkurrenceevne, ikke engang - hvilket især den skandinaviske model viser - en hindring for fleksibilitet på arbejdsmarkedet. Hvis vi ønsker fleksibilitet på arbejdsmarkedet, er det så meget desto vigtigere at have sociale netværk, så man kan opfange folk, hvis det bliver nødvendigt.
Solidaritet betyder for os imidlertid også, at den offentlige sektor ikke udsultes og forsømmes. Vi har brug for vækst, for beskæftigelse, også for en retfærdig indkomstfordeling, en levende - ikke overdreven - en levende, passende offentlig sektor. Vi har brug for flere investeringer i infrastruktur - det har De med rette sagt - vi har brug for flere investeringer, især også i uddannelse og sundhed. Og her kommer jeg tilbage til tjenesteydelserne. Det er et ret vigtigt punkt for os som socialdemokrater, da vi ønsker at udbygge de offentlige tjenesteydelser. Hvad angår de private tjenesteydelser, vil jeg gerne tage fat i det, hr. Juncker har sagt. Vi ønsker at åbne markedet for tjenesteydelser, men vi ønsker ingen social dumping. Ud fra den betragtning må vi revidere tjenesteydelsesdirektivet.
Solidaritet i forbindelse med velstand betyder naturligvis også at udvise solidaritet med alle grupper i samfundet, også med forskellige minoritetsgrupper - her gør vi en indsats i Parlamentet netop i disse dage - især også med de store minoritetsgrupper, som består af romaer og sintier. Det ville efter min mening være passende at melde klart ud ved denne lejlighed.
Solidaritet betyder naturligvis også international solidaritet, som vi skal udøve, og dermed kommer jeg til mit sidste punkt: Europa er en civil stormagt. Vi er en , men betyder ikke , blød magt betyder ikke svag magt, og det skal vi efter min mening fremhæve. Når vi, hvilket nu også anerkendes fra amerikansk side, har haft så stor succes i Ukraine og skal fortsætte ad en fornuftig vej, hvor vi ikke tager de sidste skridt før det første, hvis vi også ønsker at få succes på Balkan, må vi også anvende denne måde at føre international politik på i f.eks. Iran. Og så må man også sige helt klart til vores amerikanske venner - og jeg understreger venner: Det går ikke, at den militære vej har forrang, vi skal derimod så vidt muligt forsøge at gå den civile vej, forhandlingens vej, inddragelsens vej. Det er den europæiske måde.
Dermed udelukker jeg på ingen måde, at der kan være en militær komponent. Når vi siger, vi er en civil stormagt, har vi også brug for en militær komponent, så vi kan give den civile stormagt Europa troværdighed og gennemslagskraft.
Hr. formand, De har taget en del skridt. Som socialdemokrater ønsker vi, at der tages endnu flere skridt. Set i lyset af at USA, Kina og Rusland har en helt anden forestilling om verden, må vi i stigende grad også repræsentere den europæiske forestilling om verden over for vores egne borgere.
Geremek (ALDE ).
    -  Jeg vil gerne sige, at jeg går varmt ind for det planlagte partnerskab for et nyt Europa. Jeg er ikke helt sikker på, hvad ordet partnerskab betyder i denne forbindelse, men jeg er helt sikker på, hvad et nyt Europa betyder, og jeg tror, at et af de karakteristiske træk ved Europa altid har været dets evne til at undergå konstante reformer og skiftende renæssancer.
Jeg vil gerne henlede hr. Barrosos opmærksomhed på to ting, som jeg mener er vigtige, når vi taler om et nyt Europa. Den ene er uddannelse. Europa har traditionelt hentet sin styrke i sit uddannelsessystem, som tilbyder skoler fra grundniveau til universitetsniveau, men vi skal være klar over, at dette uddannelsessystem er blevet ringere. Det er ikke nok bare at sige, at kultur og uddannelse er vigtigt, hr. formand. Der er behov for en strategi, som udstikker rammerne for, hvordan uddannelse kommer til at stå centralt i EU's opmærksomhed. Så ville man ikke længere kunne bruge subsidiaritetsprincippet som påskud for at hævde, at EU's institutioner ikke havde beføjelse til at handle. Vi har brug for en strategi, som sikrer, at den europæiske uddannelse er verdens bedste, for det har den fortjent, og det er en af de store traditioner i Europa.
Demokrati er et andet emne, som jeg mener er vigtigt, og hvor jeg også forventer, at der kommer en form for politisk strategi. Det er simpelthen ikke sandt, når man siger, at demokrati er et nedarvet kendetegn for Europa. Det ligger i demokratiets natur, at det ofte udsættes for pres fra de stærke. I øjeblikket svækkes det europæiske demokrati af populisme og demagogi, og det betyder, at der bør være en europæisk strategi for demokrati, som også ville fungere som et talerør for hele verden. Tak hr. formand.
Papadimoulis (GUE/NGL )
   - Hr. formand for Kommissionen, jeg beklager, men jeg synes, Deres manifest har en stærkt neoliberalistisk tone. Det, at det ikke er lykkedes at komme tæt på Lissabon-målene, bruges som argument for, i konkurrenceevnens navn, at komprimere de søjler, der består i social og regional samhørighed og miljøbeskyttelse. Vi er imod tiltaget fra Kok-udvalget, fordi det fører til mindre Europa, især på samhørigheds- og miljøområdet, og til mere social dumping, som nedbryder den europæiske socialstat. Vi har brug for ambitiøse, ikke nærige, planer for fremtidens forenede Europa. Det er nødvendigt med en væsentlig forøgelse af EU's egne indtægter til at finansiere de nye fælles politikker, som borgerne i de 25, snart 27, medlemslande kræver. Kommissionens forslag er minimumsudgangspunkt for de finansielle overslag. Hvis De vil, har De her en fremragende chance, De skal blot holde op med hele tiden at tage skridt tilbage. Det er på tide, alle indser, at man ikke får større og mere Europa for færre penge. 
Knapman (IND/DEM ).
   - Til min store overraskelse, hr. formand, nød jeg hr. Barrosos tale. Jeg nød især den del, hvor han indrømmede, at han mangler penge, selv om jeg frygter, at dette er en førstegangsoplevelse for nogle af de øvrige medlemmer af Kommissionen. Hr. Barroso, De sagde også, at EU vil forvalte indvandrings- og asylpolitikken. De sagde, at det er et europæisk problem, og at det derfor løses bedst gennem en europæisk strategi. Det var meget nyttigt og vil være nyt for stakkels Michael Howard og de konservative i det britiske parlament.
Det skal siges, at Deres arbejdsprogram i høj grad svarer til Kommissionens årlige politikstrategi for 2005, som blev udgivet i februar 2004 under den foregående Kommission. Det er hr. Prodi, vi burde udspørge i dag om Kommissionens vigtigste politiske målsætning for økonomisk vækst. Han gjorde det ikke særlig godt, gjorde han? Hvilken parodi på demokrati! EU's politikker for 2005 er dikteret af en hedengangen Kommission og godkendt af et opløst Parlament. Det er kun det nuværende Parlament, der er sat ud på sidelinjen.
Men bare rolig, hr. Barroso, De har heldet med Dem: Det er meget få medlemmer af Parlamentet, der overhovedet vil opdage det. Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti er Dem imidlertid dybt taknemmelig, for, som vi har for vane at sige, "jo værre, desto bedre"!

Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det fremgår af Kommissionens redegørelse, at der ud over problematikkerne i de enkelte medlemsstater er nogle overordnede vanskeligheder i Europas økonomiske system. Intet land er i stand til at vende denne negative tendens alene, og det er EU-institutionernes og navnlig Kommissionens opgave at sætte gang i den europæiske økonomi ved at fokusere på en strategi, hvor man opstiller målsætninger om beskæftigelse, vækst og solidarisk udvikling.
For det første er det nødvendigt at puste nyt liv i Lissabon-strategien, så den langt om længe bliver effektiv, og her skal der også på nationalt plan udpeges en ansvarlig for, at målsætningerne bliver nået.
For det andet er det nødvendigt at foretage en fornuftig revision af stabilitetspagten, så der bliver foretaget strukturreformer, og så det bliver lettere at nå Lissabon-målsætningerne, fordi man fremmer investeringerne i infrastruktur og forskning for at styrke konkurrenceevnen. I den forbindelse er det absolut nødvendigt, at der finder en forhandling sted i Europa-Parlamentet om reformen af stabilitetspagten inden Det Europæiske Råd i marts.
Endelig bør man måske tage det forslag op til fornyet overvejelse, som Delors i sin tid stillede, nemlig at finansiere offentlige investeringer i Europa for at støtte væksten og konkurrenceevnen ved hjælp af EU-obligationer, som euroens aktuelle styrke i dette tilfælde ville sikre. 
Mote (NI ).
   - Hr. formand, Kommissionens såkaldte strategi er en kæmpemæssig illusion. Det kontinentale Europa drukner i arbejdsløshed og svag vækst, og sådan har det været i årevis. Er det aldrig faldet Dem ind, hr. Barroso, at De er en del af problemet og ikke en del af løsningen? Hvorfor spørger De aldrig Dem selv, om al Deres indblanding og regulering er nødvendig? Kan De ikke se den skade, som Deres forgængere har gjort? Har De ikke lært noget som helst af det? Hvorfor tror De, at De ved bedre end Dem, der bruger deres initiativ og foretagsomhed til at skabe velstand, investeringer og job?
Det bedste, De kunne gøre for befolkningerne i Vesteuropa i dag, er at forsvinde. Smid Lissabon-strategien i historiens skraldespand sammen med alle dem, der stadig er dumme nok til at tro, at bureaukrater og politikere ved bedst.
Szájer (PPE-DE ).
   - På PPE-DE-Gruppens vegne vil jeg gerne sige, at det glædede mig meget at se, at Kommissionen tog fat på sit arbejde så hurtigt efter, at den var blevet udnævnt. Det nye strategiske materiale viser klart, at Kommissionen ikke bare har taget fat på arbejdet, den har også lyttet til Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne minde Parlamentet og de tilstedeværende medlemmer af Kommissionen om, at Parlamentet i december vedtog en beslutning, som definerede Kommissionens grundlæggende strategiske mål, nemlig de mål, som Europa-Parlamentet ønskede at se hos Kommissionen.
Kommissionen har klart taget hensyn til disse mål. Vi udtrykte vores ønske om et konkurrencedygtigt og dynamisk Europa, og Kommissionen taler om konkurrenceevne, velstand og jobskabelse. Vi udtrykte vores ønske om at se samhørighed, en konsolidering af europæisk ekspansion og solidaritet, og Kommissionen taler om samme emner. Vi ønskede, at Europas borgere skulle have et sikkert Europa. Disse mål var klart defineret i det nyligt offentliggjorte materiale fra Kommissionen og i formandens præsentation. Sådan er det, selv om nogle parlamentsmedlemmer sommetider vanskeliggør Kommissionens arbejde. Jeg vil gerne minde om, at beslutningen i december oprindeligt blev bakket op af de store grupper i Parlamentet, men vores socialdemokratiske kolleger løb fra deres godkendelse i sidste øjeblik. Nu har socialdemokraterne så udsendt skingre pressemeddelelser om deres forventninger til Kommissionen forud for Kommissionens og Parlamentets møder. Interessant nok omfattede disse forventninger elementer, som de nægtede at underskrive eller stemme for på sidste møde i Strasbourg. Derfor er jeg glad for at se, at Socialdemokraterne går ind for dette materiale, selv om de gerne så, at disse emner blev lidt rødere.
Jeg vil imidlertid gerne påpege over for de socialdemokratiske medlemmer, faktisk over for alle medlemmer fra alle grupper, at jobskabelse ikke er et socialistisk eller liberalt mål, det er ikke De Grønnes eller Det Europæiske Folkepartis mål, det er i alle europæiske borgeres interesse. Det er det, vi arbejder for, det er det, vi kæmper for. Det er næppe overraskende, at jeg som medlem fra et nyt medlemsland gerne vil pege på, at et af de vigtige aspekter af solidariteten i EU er at intensivere arbejdet for at skabe samhørighed mellem gamle og nye medlemsstater. Jeg er sikker på, at hr. Barroso som tidligere premierminister i Portugal, et land, som gennem lang tid har nydt godt af samhørigheden, mener, at solidaritet er vigtig, også på andre områder end generationer og sociale forhold. Endelig vil jeg gerne sige, at det glæder os, at kommissionsformanden definitivt og klart har lovet, at Kommissionen vil undgå handlinger, som er i strid med de europæiske borgeres interesser, og at den vil afstå fra lovgivning, som kommer i karambolage med målene om konkurrenceevne og jobskabelse eller skader de europæiske borgeres sikkerhed. Jeg håber, Kommissionen vil have modet til at undlade at handle en gang i mellem. 
Kósáné Kovács (PSE ).
   - Der er nok nogle, der forventer en god kamp her i dag i Parlamentet. Det kommer ikke til at ske. Det kommer ikke til at ske, fordi formanden har præsenteret og fremlagt et dokument for os, som er et fremskridt i forhold til Strasbourg-dokumentet. Vi bruger samme ord og håber, at der bag disse enslydende ord også er håb om tilsvarende fælles politisk handling. Jeg er sikker på, at hans samarbejde med næstformændene kan gå en lovende fremtid i møde, og jeg ønsker ikke at starte en diskussion om nuancer. Lad os konkludere, at solidaritet og social samhørighed er værdier, som snarere har et menneskeligt indhold end en farve.
Jeg vil gerne tale om spørgsmålet om sikkerhed og retfærdighed. Det glæder mig, at sikkerhed og retfærdighed er nævnt blandt de grundlæggende principper og ikke blot bliver behandlet som tekniske regler. Vi ved alle, at sikkerhed ikke kan tages for givet, og at det indebærer mere end at sikre borgerne et fredeligt liv i lyset af livstruende farer. Den europæiske sikkerhedspolitik slutter ikke med bekæmpelsen af terrortruslen og med at finde effektive måder at forebygge og håndtere bombesprængninger på. Vi mener, og det vil jeg gerne understrege, at demokrati er den sande garant for sikkerhed. Kun demokratiet beskytter menneskene, og personlige rettigheder garanteres af demokratiet i lovgivningsprocessen. Det er demokratiet, der forhindrer, at man i sikkerhedens navn kan indføre restriktioner, som er i strid med ånden i vores forfatningstraktat.
Vi ønsker ikke at leve i en verden - det har vi prøvet - hvor vores drømme bliver skrevet i dokumenter. Og vi ønsker heller ikke at leve i en verden, hvor folk bliver diskrimineret på grund af køn, alder, religion eller økonomisk eller familiær status. Vi ønsker ikke diskrimination, fordi den udsætter de svage for alvorlige farer, og det er de svage, der bliver mere og mere udsatte, nemlig kvinder, ældre og børn. Vi ønsker ikke, at man skal diskrimineres, fordi man er anderledes, og derfor bliver vi ved med at spørge Dem, om vi kan tage Deres løfte alvorligt om Deres personlige engagement i en antidiskriminerende lovgivning og om at tage lovgivningsmæssige skridt for at bekæmpe diskriminationen.
Blandt de farer, som truer menneskenes livskvalitet, er der farer, som rækker langt ud over sikkerhedspolitikken. Rodfæstet og irreversibel fattigdom skaber grænser, som deler kontinenter, lande og regioner inden for landene, men solidaritet og social samhørighed styrker ikke blot konkurrenceevnen, men også sikkerheden. De forebygger, at fattige mennesker flytter i massevis, og de kan måske også forebygge fattigdomsoprør. Så vi kan sige, at selv om naturen kan vende sig mod mennesket, så kan vores fælles politik måske forhindre, at mennesker vender sig mod mennesker. Jeg håber, vi vil være i stand til at samarbejde, uanset hvilken side af salen vi sidder i her i Parlamentet. 
Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formænd, mine damer og herrer, vi ved det alle: Unionen er i færd med at forfejle de strategiske mål fra Lissabon. Hvis vi fortsætter som hidtil, vil det ikke lykkes os at gøre EU til det mest konkurrencedygtige videnbaserede samfund i verden.
Nu hører vi så her i mødesalen fra hr. Poettering, at det slet ikke var det, der mentes. Vi ønsker slet ikke at blive det mest konkurrencedygtige samfund, vi ønsker kun at blive konkurrencedygtige. Men nummer 1, nej, nej, det var ikke det, der mentes. Det er, kære hr. Poettering, en holdning, hvor man taler om konkurrence, men ikke er parat til at tage udfordringen op. Sportsmænd, erhvervsdrivende, forskere, de vil alle til tops i deres konkurrencer. Hvis De og ikke Otto Rehagel havde været træner for det græske fodboldlandshold, så ville De aldrig være taget til Lissabon, hr. Poettering. Grækerne vandt, det ønsker vi også for Europa. Vi tager konkurrencen op. Vi tager konkurrencen mellem økonomiske områder op, fordi vi ikke har noget andet valg. Vi har endnu en chance i denne konkurrence. Den skal vi udnytte - og det skal være nu.
At Kommissionen ikke alene anerkender dette i sit strategipapir, men derimod vil gøre det til ledestjernen for sin politik, er en chance for Europa. Det bifalder vi absolut. Vi lykønsker de ansvarlige kommissærer hermed, først og fremmest kommissionsformand Barroso, men også kommissær Verheugen og de andre involverede i kollegiet. Det står jo klart: Vi har brug for at fokusere på øget konkurrenceevne. Vi må langt om længe forstå den som det, den er, nemlig en uundværlig betingelse for øget vækst og dermed også en betingelse for øget beskæftigelse.
Det er vi ikke kun politisk, men også moralsk forpligtede til. Masse- og langtidsarbejdsløshed er det egentlig onde i Europa, i mit land såvel som i mange andre medlemslande. Arbejdsløshed forårsager fattigdom, og fattigdom er kilden til sociale, sundhedsmæssige og økologiske problemer. Det bedste middel mod fattigdom er anstændigt betalt arbejde. Det fører til velstand, det skaber perspektiver og en følelse af selvværd. Kun et samfund kendetegnet ved disse kvaliteter kan opnå ambitiøse sociale og økologiske mål. Denne sammenhæng må De også, kære hr. Schulz, forstå i Deres gruppe. Massearbejdsløshed er ikke nogen social landvinding.
Det er på tide, at vi efter fem tabte år nu langt om længe begynder at gennemføre Lissabon-målene. Kommissionen har rakt hånden ud til partnerskab. Vi bør gribe den, for vores borgeres skyld. I øvrigt bifalder jeg, at vi fører denne forhandling her i Bruxelles og ikke i Strasbourg.
Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, Europa-Parlamentet drøfter i eftermiddag Kommissionens program for 2005. Allerførst vil jeg gerne omtale forholdet mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet. I efteråret 2004 gav kommissionsformand Barroso efter for Parlamentets pres. Det efterlod det indtryk, at der var tale om et magtfuldt Parlament over for en magtesløs Kommission. Jeg vil gerne spørge kommissionsformand Barroso, om han genkender billedet af en magtesløs Kommission.
Kommissionen står over for den utaknemmelige opgave i 2005 at skulle få folkeafstemningerne om den europæiske forfatning på rette vej. Kommissionen har imidlertid selv bragt sig i denne knibe. Kommissionen har altid, helt korrekt, anført, at ratifikationen først og fremmest er et nationalt anliggende. Man har desværre forladt denne klare linje. Ved aktivt at føre kampagne og frigøre finansielle ressourcer har Kommissionen sat sin neutralitet over styr. Borgerne oplever for egne skattepenge at blive påtvunget en forfatning, de aldrig har bedt om. Kampagnen for den europæiske forfatning skal bringe borgerne nærmere Europa. Det er imidlertid et spørgsmål, om borgerne vil føle, de bliver taget alvorligt, når forfatningen allerede nu foregribes. I kulisserne arbejdes der eksempelvis allerede indgående med at udforme den europæiske eksterne tjeneste. De nationale parlamenter og borgerne har imidlertid endnu ikke talt. Samtidig udtaler kommissær Wallström, at Europa nu må lære at lytte til borgerne og ikke fortsat føre en politik, hvor man blot præsenterer borgerne for fuldbyrdede kendsgerninger. 
Libicki (UEN ).
   - Tak, hr. formand. Hr. Barroso, De brugte et meget rammende billede, nemlig at vi skal kortlægge, hvordan vi vil gøre vores drømme til virkelighed. Desværre fik vi ikke at vide, hvilke instrumenter De vil bruge til dette formål. De sagde, at lovgivningen skulle forenkles, men vi ved endnu ikke, hvordan De vil formindske de evigt voksende bjerge af papir, for De sagde ikke noget om, hvordan det vil blive gjort. De talte om velstand og nye job, men oprettelse af en overbeskyttende velfærdsstat vil ikke give nogen af disse ting, og i mellemtiden er Lissabon-strategien ved at forsvinde ud af syne. De talte om solidaritet, men hvordan kan vi sidde her og tale om solidaritet, når Australien, New Zealand og USA skyndte sig at sørge for hjælp efter katastrofen i Asien, og EU endnu ikke har gjort noget?
Hr. Barroso, hvis vi vil gøre drømme til virkelighed, må vi gøre det klart, hvilke instrumenter vi har tænkt os at bruge. Jeg håber inderligt - det gør vi alle - at disse drømme vil blive til virkelighed, for Deres skyld, for Europas skyld og for vores medlemsstaters skyld. Men hvis det skal kunne ske, må det gøres klart, hvilke instrumenter der skal bruges. 
Bobošíková (NI ).
   - Hr. formand for Kommissionen, De vil fremlægge den europæiske forfatning for EU's borgere på en forståelig måde. Jeg vil derfor gerne bede Kommissionen om at tage en præcis definition af begrebet europæisme med i denne strategi. Forfatningen siger, at europæisme vil være et kriterium for valget af de kommende kommissærer, de facto-regeringen for de 450 millioner borgere i EU.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal forklare borgerne i Den Tjekkiske Republik, som jeg repræsenterer her, hvad denne europæisme egentlig er. Jeg kan ikke sige, hvem af de nuværende kommissærer og medlemmer der har mest eller bedst europæisme. Jeg ved ikke, hvilke kriterier der normalt bruges til at skelne mellem en god og en dårlig europæer. Jeg kommer fra et land, hvor det i årtier var sådan, at folk ikke kom frem i verden som følge af deres evner, uddannelse, initiativ eller effektivitet, men som følge af, hvor højt og hvor tit de erklærede deres hengivenhed over for en enkelt politisk idé. I dag betaler landene i Østeuropa stadig dyrt for denne måde at køre samfundet på i form af økonomisk tilbageståenhed. Jeg ønsker ikke at se begreber som europæisme fremmet i EU. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, tillad mig at komme med en indledende bemærkning: Europa-Parlamentet har stemt for forfatningen med over 500 stemmer. Vi har derfor legitimation til at forsvare forfatningen over for borgerne, og vi bifalder, at Kommissionen gør det sammen med os.
Min anden bemærkning vedrører udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Jeg synes, at Kommissionen har stillet en række gode forslag, og at det er den rigtige tilgang, at vi ud fra EU's økonomiske styrke også udvikler en udenrigspolitisk stemme og her også inddrager udviklingen i nyere tid, særlig forfatningens muligheder. Det står, hr. Schulz, efter min mening fuldstændig klart, at forebyggende foranstaltninger skal have forrang. Men uden militær kapacitet er der ingen forebyggende foranstaltninger, der lader sig gennemføre, fordi man så ikke har noget pressionsmiddel. Begge dele skal være til stede. Men naturligvis er brugen af militære midler altid sidste udvej.
Vi må desuden være opmærksomme på, at vi i EU lader dette indgå i et multilateralt koncept og ikke et unilateralt. Det betyder, at vi skal komme videre i de transatlantiske forbindelser. Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, jeg ønsker Dem held og lykke med den 22. februar, når præsident Bush kommer her, og vi gør nogle fremskridt på dette område.
Lad mig komme helt konkret ind på endnu et punkt på den korte tid, jeg har tid rådighed. Vi får besøg af præsident Jusjtjenko her i morgen, og jeg mener, at vi i løbet af de seneste dage - også gennem diskussioner her i Europa-Parlamentet - har konstateret, at vi ikke kan udvide EU uendeligt nu og her, fordi det ville ødelægge EU's optagelseskapacitet. Ikke desto mindre ser vi, at aktionsprogrammerne som led i naboskabspolitikken for Østeuropa ikke er tilstrækkelige. Jeg vil gerne bede Dem om at udvikle nogle nye idéer her, også multilaterale koncepter, der kunne lægge sig op ad koncepter som Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Kun på den måde kan vi efter min mening reducere presset og udvikle perspektiver, hvilket er af afgørende betydning i disse dage. Jeg håber, det bliver tilfældet.
Hr. kommissionsformand, et sidste ord: Giv Rådet modstand, når det handler om at udforme en tjeneste for EU's optræden udadtil således, at den ikke er afhængig af Kommissionen. Vi ønsker et fællesskabseuropa og ikke en ny myndighed på regeringsniveau. Parlamentet står på Deres side.
Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand. Hr. Barroso. Min gruppeformand, hr. Martin Schulz, har tidligere i dag præciseret, at vi synes, at det, De her har sagt, har den rigtige retning. Det synes jeg også som formand for De Europæiske Socialdemokrater. Det giver sig selv - vi er enige. Men jeg må sige endnu en ting til Dem. Vi har en fælles allergi blandt De Europæiske Socialdemokrater. Vores allergi er: Vi er overfølsomme over for "lip service". Min pointe er, at det er meget vigtigt, hr. Barroso, at De nu virkelig tager alvorligt, hvad Martin Schulz har sagt i dag - det, som jeg gerne vil følge op på. Det er vigtigt, at Deres udtalelser i dag bliver fulgt op af konkret handling. Lad mig give Dem nogle eksempler.
Det er vigtigt, når De i dag siger, at skellet mellem rige og fattige inden for EU skal blive mindre. Når jeg så ser, at Deres kommissær, Neelie Kroes, på forsiden af Financial Times i dag siger, "at den regionale støtte også i de rige lande skal trappes ned", så er der noget, der ikke hænger sammen. Pas på, hr. Barroso!
Det er også vigtigt, når De i dag siger, at vi skal skaffe flere og bedre job. Både hr. Martin Schulz og jeg er enige. Men pas på, at det nu ikke bliver gammeldags opskrifter fra det forrige århundrede, som gik ud på, at man kunne nøjes med alene at tale om produktivitet og strukturelle forandringer uden at tale om det, vi har behov for, nemlig større investeringer og stærkere efterspørgsel i det europæiske indre marked. Hr. Barroso, det nytter ikke alene at fokusere på udbudssiden - man må også fokusere på efterspørgselssiden i den moderne økonomi. Uden koordinerede investeringer i aktiv arbejdsmarkedspolitik, i uddannelse, i innovation og i regionalpolitik får vi ikke jobbene. Jeg tror ikke, at De er uenig, men jeg beder Dem om i dag at bekræfte, at sådan ser Kommissionens formand også på det. Jeg minder Dem om, at vi for et halvt år siden har fremlagt et investeringsprogram - fem punkter om fem millioner nye job i Europa. Det kan lade sig gøre, og De vil som kommissionsformand have et afgørende medansvar.
Hr. Barroso, når De i dag taler om den europæiske sociale model, er jeg enig, men pas på, at vi ikke adskiller tingene. Det er meget vigtigt, at De ikke lader Dem presse af gammeldags tænkende i Den Europæiske Union til først at fokusere på økonomisk produktivitet og dernæst se, om vi kan få råd til mere velfærd og evt. også social tryghed og miljø. Pas på, de ting hører sammen. Vi må insistere på den europæiske sociale model, økonomisk produktivitet, social retfærdighed og miljømæssige investeringer - det er den europæiske vej.
Til syvende og sidst, hr. Barroso, kan man sammenfatte Deres udfordring og vores. Skal vi konkurrere i Europa på amerikanske betingelser eller på europæiske betingelser? Det er spørgsmålet. Vi skal sammen finde svaret, og jeg er sikker på, at vi kan finde det.
Jeg lyttede til, hvad Rådets formand, hr. Jean-Claude Juncker, sagde for ikke ret lang tid siden, hvor han understregede, at balancen mellem økonomi, sociale forhold og miljø er den europæiske vej. Vi forventer at se denne balance den 2. februar, når det første udspil kommer fra Kommissionen, således at vi kan gå i gang med arbejdet.
Duff (ALDE ).
   - Hr. formand, femårsprogrammet er langt mere fokuseret og klart end den strategi, som den foregående Kommission gennemførte. Jeg vil takke kommissionsformand Barroso for at have trukket stærkt på resultatet af Parlamentets procedure for godkendelse af den nye Kommission. Programmet fortjener, at Parlamentet og Det Europæiske Råd reagerer stærkt på det. At gøre velstand til den højeste prioritering er meget modigt. Kommissionen og Rådet har ikke mange muligheder for at kontrollere den makroøkonomiske politik. Unionen har ekstremt begrænset kompetence på det finanspolitiske område. Derfor er gennemførelsen af det indre marked for tjenesteydelser - finansielle såvel som offentlige - ikke nogen luksus: Den er afgørende. Personligt havde jeg gerne set, at der var blevet lagt større vægt på, at visse andre medlemsstater, herunder Det Forenede Kongerige, tilslutter sig den fælles valuta inden for de næste fem år.
Hr. Barroso sagde, at forfatningens ikrafttræden er et første skridt til større legitimitet. Det skal siges, at den er en forudsætning for næsten alt andet, der står i programmet.
Der er ingen tvivl om, at uden de planlagte forbedringer af en fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik vil Unionen ikke kunne spille en afgørende rolle i globale anliggender, og forbindelserne med Rusland og USA vil forblive svage og give anledning til uoverensstemmelser.
Belohorská (NI ).
   - Hr. formand for Kommissionen, De har fremlagt et godt strategisk program af høj kvalitet for Kommissionen for 2005. Jeg er overbevist om, at det også er et langsigtet program. Jeg anerkender Deres program, og jeg støtter det, fordi jeg tror, at det er et program, som ikke bare er godt for Kommissionen, men også i mere bred forstand for Rådet og Europa-Parlamentet.
De har i dag hørt stort set positive reaktioner, og det er klart, at De også har hørt de kommentarer, vi er kommet med på andre møder. De har et vigtigt skridt bag Dem, men næste skridt er at opnå disse mål. Det vil kun lykkes for Dem, hvis De kan engagere Rådet og Parlamentet i dette projekt.
I denne periode skal der også ske en ratificering af traktaten om en forfatning for EU. Vi er nu i færd med at overbevise folk om, at vi har forberedt dette dokument til dem, til EU's borgere, og at det er EU, der kan give dem beskyttelse, hvis en nationalstat ikke gør det.
EU har afsat enorme ressourcer til de lande, der blev ramt af tsunamien. I Europa ser vi imidlertid millioner af ofre for økonomiske reformer, en økonomisk tsunami - unge mennesker er flygtet fra Østeuropa for at søge bedre forhold i Vesteuropa, men de ældre er afhængige af vores hjælp. EU og Afrika hjemsøges hvert år af aids-tsunamien. Titusinder dør. Jeg beder Dem derfor hjælpe disse mennesker. Jeg tilbyder Dem også min hjælp med programmerne for gamle mennesker og for dem, som lider af aids, men jeg forbeholder mig også ret til at overvåge disse programmer.
Mange tak.
Martens (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har med interesse læst arbejdsprogrammet for 2005, som byder på prægtige overskrifter som velstand, solidaritet og sikkerhed. Det kan der siges meget om. Som PPE-DE-Gruppens koordinator for udviklingssamarbejde har jeg primært set programmet i dette perspektiv. Der henvises helt korrekt til, at EU ikke kun har et ansvar for at sikre fred, velstand og velfærd for EU's borgere, men at EU også har et ansvar, når det gælder resten af verden, og især når det gælder de fattigste lande. For fem år siden fastlagde EU sammen med andre lande i de såkaldte millenniumudviklingsmål, hvordan vi vil udmønte dette ansvar. Det drejer sig i den forbindelse om inden 2015 at halvere fattigdommen i verden, at sørge for, at alle har adgang til i det mindste elementær undervisning, at forbedre kvindernes stilling, at intensivere bekæmpelsen af aids og at fremme bæredygtig udvikling.
Hr. formand, vi sakker bagud, når det drejer sig om at nå disse mål, men det kan stadig nås. EU gør meget, men der er også stadigvæk meget, som skal gøres, især når det gælder samhørighed, samarbejde og koordinering. Vi når kun millenniumudviklingsmålene, hvis det internationale samfund og EU forbedrer kvaliteten af den bistand, der ydes, betragteligt. Midlerne kan og skal bruges mere effektivt. I sidste uge under mødet i vores udvalg udfordrede repræsentanten for FN's millenniumprojekt, hr. Sachs, EU med hensyn til EU's rolle i verden. Der henvises også hertil i arbejdsprogrammet. EU er trods alt den førende donor, og udfordringen består i også at være den førende spiller på scenen, når det drejer sig om visioner, samhørighed og lederskab. Der ligger en meget stor udfordring her, også når det gælder udviklingssamarbejde. Jeg opfordrer Kommissionen til at være særdeles opmærksom herpå. 
Berès (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Barroso, seks måneder efter, at De blev udnævnt af Det Europæiske Råd, befinder De Dem nu i en meget privilegeret situation. Faktisk har De et mandat på fem år foran Dem, og De står over for en storslået udfordring, nemlig omsider at iværksætte denne Lissabon-strategi ved at give den nogle egentlige redskaber.
Det er en privilegeret, men også paradoksal situation, eftersom De, som De mindede om ved middagstid på en pressekonference, da De var premierminister, ikke brød Dem synderligt om denne Lissabon-strategi. Det havde vi i øvrigt bemærket under høringerne. Deres nye ansvarsområder kræver imidlertid nu, at dette program bliver Deres. Det udgør i øvrigt det bedste middel i Deres hænder til at bringe Unionen tilbage på sporet og give den mulighed for at se morgendagens udfordringer i øjnene.
I realiteten er dagens møde nærmest et testløb for at forberede det, De vil sige til os på næste onsdag, hvor det vigtigste er at gøre Lissabon-strategien til EU's projekt for de kommende år. Hvis De vil have held med Deres forehavende, bør De grundfæste denne strategi på de tre følgende søjler, nemlig finansielle overslag til brug for iværksættelsen af strategien, en stabilitetspagt, som giver mulighed for at skabe vækst og konkurrenceevne i Unionen med respekt for den bæredygtige udvikling og beskæftigelsen, og EU-politikker i overensstemmelse med denne strategi.
Det vigtigste for at bevare en god balance er faktisk ikke at undervurdere det sociale element. Det sociale element kan ikke tilsidesættes, det er tværtimod centralt for konkurrenceevnen i den europæiske sociale model og for Europas styrke, også i den globale konkurrenceevne. Det er, hvad vi forventer af Dem, og det er på basis af en programmering i den retning af Deres indsats, af Deres lovgivningsprogram, at vi bedømmer Dem, forslag efter forslag, i en europæisk ånd, dvs. med viljen til at gøre fremskridt til bedste for vores medborgeres velfærd.
Costa, Paolo (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, også jeg er overbevist om, at opførelsen og ibrugtagningen af det transeuropæiske transportnet kan give et ægte bidrag til Europas fremgang og ligeledes fremme solidaritetsfølelsen og den bæredygtige udvikling i Europa.
Her tænker jeg ikke så meget på den indvirkning på efterspørgslen, der følger af de store investeringer, som er nødvendige for at opføre de transeuropæiske net, der burde være med til at skabe større økonomisk vækst. I forbindelse med Lissabon-strategien burde vi allerede have løst alle de diplomatiske, projektmæssige og finansielle problemer og være klar til at omsætte investeringerne til udgifter. I praksis vil dette ikke være tilfældet.
Det er dog nødvendigt at opstille nogle faste forpligtelser for en europæisk medfinansiering af TEN inden vedtagelsen af de finansielle overslag for perioden 2006-2013, og det skal om muligt ske med en tidshorisont, der også omfatter perioden efter 2013 og indtil 2020. Selv om vi ikke kan forvente, at opførelsen af TEN har en hurtig indvirkning på efterspørgslen, kan vi til gengæld forvente et seriøst og gradvist bidrag til en reel gennemførelse af EU's indre marked.
I betragtning af de tidsmæssige og økonomiske begrænsninger kan dette resultat dog kun nås, hvis strategien for TEN's gennemførelse ikke, om man så må sige, overlades til medlemsstaternes forgodtbefindende, deres subsidiære beslutninger og deres evne eller manglende evne til at medfinansiere de forskellige strækninger og projekter. Det er nemlig kun i Bruxelles, at man kan fastlægge nettets strækninger. Nettets opførelse skaber virkelig et indre marked, som er bedre end de andre, selv om man skal være bevidst om, at neteffekten udelukkende vil opstå, hvis alle projekterne bliver gennemført.
Alt dette er kun muligt, hvis den europæiske medfinansiering er høj og i nogle tilfælde dominerende, og hvis medlemsstaterne i forbindelse med TEN's gennemførelse sørger for at samle ekstraordinære midler, hvilket bestemt ikke er foreneligt med en reduktion af de midler, som medlemsstaterne overfører til EU, til 1 % af Europas BNP.
Et evt. større finansielt ansvar fra EU's side kunne også have den gavnlige effekt at muliggøre en nyttig revision af stabilitetspagten. Overskridelsen af loftet på 3 % kunne udelukkende være tilladt, hvis der var tale om opførelsen af førnævnte infrastruktur eller om forskningsudgifter. Kommissionen skulle så godkende denne overskridelse, og det skulle være dens opgave at anvende de større ressourcer med europæiske prioriteringskriterier såsom at give et større bidrag til samlingen af det udvidede EU's marked, som jeg var inde på for lidt siden. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, dette er en vigtig forhandling. Jeg bifalder, at Kommissionen lægger vægt på at skabe velstand i Europa, det har længe været påkrævet. Om det lykkes, vil afhænge af resultatet af Lissabon-strategien - revisionen bliver drøftet på Det Europæiske Råds forårsmøde. Det sprog, der anvendes på konkurrenceevne, iværksætterånd, forskning, vækst og job, er stærkere end under den foregående Kommission. Hr. Barroso, jeg tror, at De personligt går ind for ægte økonomiske reformer i Europa. Deres fortid som Portugals premierminister viser, at De var interesseret i resultater, ikke bare retorik.
Jeg er stadig forbeholden over for både Kommissionens og visse medlemsstaters potentiale, hvad angår behovet for en effektiv og skrap reform af Europas økonomier. Den reviderede Lissabon-strategi må ikke tynges ned af politisk korrekthed som tidligere. Meget har ændret sig - udvidelsen af EU har bragt lande ind, som er stærkt engagerede i fleksible arbejdsmarkeder, konkurrencedygtige beskatningspolitikker og udvikling af fri handel. Desuden står vi over for de store udfordringer, der består i at konkurrere med ikke bare USA, men også de giganter, der er på vej frem i Kina og Indien. Europa kan ganske enkelt ikke blive ved med at tale om reformer for at klare disse udfordringer, nu skal der handles.
Det glæder mig, at der lægges vægt på, at medlemsstaterne anvender EU-lovgivningen i deres egne lande. I Det Forenede Kongerige har vi af og til haft en tendens til at håndhæve lovgivning lidt for ivrigt, mens andre medlemsstater til tider har en tendens til at minimere effekten af den lovgivning, de ikke bryder sig om. Det er naturligvis uacceptabelt. Vi skal lovgive mindre på både det økonomiske og andre områder. Tidligere Kommissioner talte om det. Denne Kommission må handle, og vi må gøre tingene lettere - lettere for folk at forstå og lettere at gennemføre.
Vi vil til dels dømme denne Kommission på dens evne til at skabe betingelser for reel reform, dens engagement i mindre og bedre lovgivning og dens indsats for at sikre, at skatteydernes penge anvendes effektivt, mens svig og dårlig forvaltning håndteres målbevidst.
Falbr (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, kommissionsformand Barrosos tale fortjener ros, fordi den ikke sår tvivl om behovet for at opretholde den europæiske sociale model og ikke taler for at opgive den for at forbedre konkurrenceevnen. Men jeg savnede dog i hans tale en understregning af behovet for at opretholde og forbedre den sociale dialog. Jeg tænker her på forhandlinger mellem fagforeninger og arbejdsgiverorganisationer på alle niveauer, også på europæisk niveau. Jeg er overbevist om, at alt, hvad der er opnået i Europa efter krigen, er et resultat af samarbejde mellem fornuftige regeringer, arbejdsgiverorganisationer og fagforeninger.
Når jeg ser på de forslag, der skal bidrage til at gøre Europa mere konkurrencedygtigt, dets arbejdsmarked mere fleksibelt og forretningsforholdene mere gennemsigtige og enkle, kan jeg ikke lade være med at tænke, at den sidste forhindring for faktisk at opnå dette i mange menneskers øjne er de demokratisk etablerede magtfulde fagforeninger. Desværre ser vi i dag, at repræsentanter for de konservative partier især i nogle af de nytiltrådte lande tager fejl af social dialog og social monolog. Der har været forsøg på at erstatte industrielle relationer, som har eksisteret i mere end hundrede år, med individuelle relationer. Det understøttes af primitive argumenter om, at alle individer frit kan træffe deres egne beslutninger og gøre sig gældende på arbejdsmarkedet. Derfor er det godt, at vores gruppe understreger, at der skal skabes flere, men også bedre job. Europa ønsker ikke og vil aldrig ønske det, som amerikanske fagforeningsfolk meget rammende kalder McJobs.
Der er mange måder at afmontere en social stat på, og nogle af dem er desværre blevet afprøvet med succes i tidligere velstående og stabile lande i Sydamerika. Derfor siger vi nej til privatisering af offentlige tjenester, nej til privatisering af pensionssystemerne. Jeg synes, at det meste af den europæiske arbejdsmarkedslovgivning er tilfredsstillende, men jeg synes ikke, det er tilfredsstillende, at der ikke er kontrol med, hvad der bliver vedtaget, og hvad der efterfølgende ikke bliver overholdt og sågar modarbejdet i nogle medlemsstater. Hr. formand, hvordan vil De sikre, at gode europæiske direktiver bliver til mere end bare ord på et stykke papir? Tak. 
In 't Veld (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg noterede mig med stor fornøjelse, at Kommissionen vil arbejde for fornyelse i Europa. Efter min opfattelse bør fornyelse virkelig være nøgleordet i de kommende år, og jeg hørte formandskabet anslå samme toner, hvilket jeg glæder mig meget over. Der er hårdt brug for fornyelse, især i økonomisk henseende. Mange talere har påpeget ulemperne og de mulige risici ved reformer. Vi bør efter min opfattelse i højere grad tale om ulemperne og risiciene ved at fastholde status quo. Reformer kræver politisk mod. Der skal træffes valg, og der skal fastlægges politiske holdninger. Jeg håber, at denne Kommission i modsætning til den foregående også vil være parat til at gøre det og ikke fortsat vil fremlægge udvandede konsensusforslag uden reelt indhold. Forandringer gør næsten altid ondt. Forandringer rører ved velerhvervede rettigheder, og det forklarer måske til dels den modvilje, der hersker i visse kredse. Jo længere vi udsætter reformerne, jo større bliver smerten. Hr. Barroso, vi har i Nederlandene en talemåde, som lyder , hvilket vist bedst kan oversættes ved, at man ikke skal gøre tingene halvt. Jeg tror, budskabet er klart.
Der tales meget om fornyelse, men vi investerer alligevel fortsat i gamle systemer. Vi investerer således stadigvæk i et gammelt landbrugssystem, som er udarbejdet til de prioriteringer, som var aktuelle i 1950'erne, og i sociale sikringsordninger, som er udarbejdet til det samfund, der eksisterede for et halvt århundrede siden. Vi holder med betydelige offentlige midler fortsat liv i dødsdømte og forurenende industrier. Vi forsøger fortsat at løse de økonomiske problemer ved at lade budgetunderskuddet vokse. Jeg håber, denne Kommission vil arbejde for investeringer i viden og færdigheder, i undervisning og innovation, i miljø og i markedet for tjenesteydelser, og jeg opfordrer formandskabet og medlemsstaterne til at gøre det samme. Jeg håber, Kommissionen holder stand på dette område. Vi skal investere i frie markeder, åbne markeder, initiativ og iværksætterånd, ikke i gamle politikker. 
Fjellner (PPE-DE ).
   - Hr. formand, min mor plejer at minde mig om, at den, der fokuserer på alt, står uden fokus. Derfor håber jeg, at Kommissionen tør prioritere og vælge et fokus - i så fald det vigtigste, nemlig væksten. At skabe vækst er ikke et spørgsmål om magi. Alle ved egentlig, hvad det er, der skal gøres, og hvorfor Europa halter bagefter, men det er kun få, som tør tale om det.
Der er egentlig ikke brug for større magt eller flere penge til EU, der er brug for politisk mod. Der er brug for mod til at turde stille sig op og gennemføre en række gennemgribende reformer for at opnå den konkurrenceevne, vi har brug for, og for at komme væk fra overreguleringen og overbeskatningen af økonomien.
Et vigtigt værktøj til øget vækst er fri handel. EU burde være den kraft i Europa, og den stærkeste kraft i verden, som slås for netop en fri verdenshandel. Det projekt, vi har bygget her, er baseret på fri handel og på at skabe fred, velstand og frihed. Det kan gøre rigtig meget nytte også i andre dele af verden.
Desværre gør EU ofte det modsatte og skaber i stedet nye forhindringer for handelen. Man berøver fattige og udsatte lande velstand og muligheder gennem afgifter. Det umoralske heri blev ekstra tydeligt, da EU i december hævede afgifterne på parfume og krydderier fra lande som Thailand og Sri Lanka. De lande, som er blevet ramt af flodbølgekatastrofen, har brug for handelen til at opbygge deres lande af egen kraft, og de har definitivt ikke brug for nye afgifter. At Europa også taber på denne politik, og at den er umoralsk, er tydeligere end nogensinde før nu, hvor Thailand taler om at nægte at købe det europæiske prestigeprojekt Airbus som en konsekvens af den handelspolitik, hvor der lige er indført afgifter mod fiskere i netop Thailand.
Jeg vil derfor opfordre Kommissionen til at gøre alt, hvad den kan, for at gå i brechen for fri handel og forsøge at gå til historien som Europas mest frihandelsvenlige Kommission. 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det er helt tydeligt, hvad der er det vigtigste emne i Kommissionens arbejdsprogram. Det er at opnå Lissabon-strategien, dvs. vores globale konkurrenceevne, så hurtigt som muligt. Lissabon kan sammenlignes med en pyramide. I toppen har vi forskning og udvikling, hvilket for os er både et redskab og en mulighed, selv om kun to lande har gennemført målet om 3 % af bruttonationalproduktet.
På næste trin finder vi ikt, informations- og kommunikationsindustrien. Det er både et middel til at opnå mål og den hurtigst voksende måde at skabe resultater på. Ikt's andel af vores bruttonationalprodukt ligger allerede på omkring 10 %. er afgørende, fordi f.eks. flertallet af vores kontormedarbejdere hver uge mister omkring tre arbejdstimer på grund af computerproblemer. Hvad skal vi gøre? Skal vi forlænge arbejdsugen, eller skal vi undervise i ?
Samtidig skal vi huske, at pyramidens top vil styrte sammen, hvis den ikke har et solidt fundament af socialt og miljømæssigt bæredygtig udvikling. Det er vores europæiske model, forudsætningen for vores konkurrenceevne. Det glæder mig, hr. Barroso, at De medtager solidaritet som et grundlag for vores succes, men der er stadig meget, der skal gøres. Ikke-solidaritet, denne vestlige import, bliver mere og mere tydelig på alle niveauer i vores samfund og mellem dem.
Kommissionen har sat gennemførelsen af Lissabon-strategien som mål. Beslutningskompetencen ligger imidlertid fortsat hos medlemsstaterne. Kun et lille mindretal har gennemført den nødvendige lovgivning. Ikke-solidaritetsbevægelsen hersker derfor blandt os. EU's konkurrencemål vil ikke blive opnået, hvis flertallet af medlemsstaterne trækker i bremsen. Jeg vil gerne spørge hr. Barroso, hvordan Kommissionen vil overtale medlemsstaterne til at gennemføre de vedtagne love. Ellers må man frygte, at det bliver en femårsplan i bedste sovjetstil, som kun vil blive gennemført på papiret. 
Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, det er ambitiøse mål for det kommende års lovgivning, som er blevet præsenteret. Problemet er bare, at der som sædvanlig findes så mange mål, at der er risiko for, at der ikke bliver nogen prioritering overhovedet.
Jeg vil skabe et EU, som er smallere, men skarpere, som gør mindre, men er bedre til det, det gør, og som handler med kraft i spørgsmål, som er af generel interesse, mens andre spørgsmål overlades til afgørelse på nationalt, regionalt eller lokalt niveau.
Der er brug for en stabil og bæredygtig vækst i Europa. EU's konkurrenceevne skal forbedres, måske mere end vi tror. I dag diskuterer USA den vækst, som finder sted i Kina, og lægger ambitiøse planer for at nå disse niveauer. Vi i Europa diskuterer USA. På den måde er vi allerede flere skridt bagefter. Europa har et enormt vækstpotentiale, som skal frigøres, men det kræver kraftanstrengelser og en prioritering. Ellers risikerer Lissabon-processen at leve op til Groucho Marx' påstand om, at "politik er kunsten at lede efter problemer, finde dem overalt, stille fejldiagnoser og så bruge de forkerte midler". En bæredygtig udvikling er grundlaget for vækst, og programmet er for svagt i denne del.
Endvidere forudsætter den frie bevægelighed inden for EU, at mennesker føler juridisk tryghed, når de forlader deres hjemland for at tage på ferie, studieophold eller for at arbejde i et andet medlemsland. Desværre er der i dag alt for mange borgere, som ikke har ret til en retfærdig rettergang og sikker behandling, hvis de mistænkes for en forbrydelse i et andet land. Der er ved at blive skabt fælles garantier på dette område, men vi har nu ventet i så mange år på det. Det er vigtigt, at retsikkerhedsspørgsmålene løses, således at mennesker tør benytte sig af de fire friheder.
Ferber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil blot tage fat i et par idéer. Vi befinder os nu i det første halvår af 2005, også hvad angår forhandlingerne om de finansielle rammer. Det er naturligvis de finansielle rammer, som De, hr. Barroso, kommer til at beskæftige Dem med i hele denne embedsperiode. Altså forventer jeg, at der i Deres forslag også tages højde for, hvilke finansielle instrumenter De har til rådighed, så De kan gennemføre det, De har sat Dem for. Jeg har ingen forståelse for, at De stadig vil foretage budgetbetalingerne på den foregående Kommissions grundlag. Efter min mening er Kommissionen nødt til at gå tingene efter.
Det samme gælder for spørgsmålet om egne indtægter. Hvordan finansierer EU sig selv? Måske kunne vi også her få nogle nye forslag fra Kommissionen, så vi kunne træde ind i en innovativ tidsalder - ikke kun i forbindelse med Deres arbejdsprogram, men også finansieringen af EU.
Tillad mig at komme ind på noget, jeg allerede har sagt flere gange her og i Strasbourg: De siger med rette, at Europa skal sikre sin konkurrenceevne, skal skabe arbejdspladser. Vi venter med længsel på, at det forslag, Deres nabo på venstre side, fru Wallström, stillede som miljøkommissær, om, at dette mammutprojekt REACH, som ikke styrker Europas konkurrenceevne, men derimod konkurrenceevnen for industrierne uden for Europa, bliver revideret af Kommissionen. Hvis De ønsker at gøre noget for at skabe arbejdspladser, skal De trække REACH tilbage og gå det hele nøje efter endnu en gang.
Jeg læser nu, at hr. Kyprianou også vil udstede bestemmelser for selv det sidste område af beskæftigelsen, der er overladt til os, nemlig stegning af hamburgere. Jeg troede ellers, at det var slut med den slags dumheder, nu hvor vi endelig er kommet af med hr. Byrne. De må finde ud af, hvilken samfundsmodel De repræsenterer - frihedsmodellen eller formynderimodellen? Jeg har støttet Dem, fordi jeg troede, De repræsenterede frihedsmodellen. Jeg vil gerne bede Dem om at gennemføre den!
Sacconi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg må indrømme, at jeg havde forberedt en anden tale. Det, som hr. Ferber sagde for lidt siden, tvinger mig dog på en måde til at tale om REACH-spørgsmålet, som jeg er ordfører for, og som hr. Ferber betegnede som den største trussel for den europæiske industris konkurrenceevne.
Jeg mener lige det modsatte. Efter min opfattelse er det altid forkert at gøre en konkret lovgivningsforanstaltning til et symbol på noget godt eller noget dårligt. Under alle omstændigheder mener jeg, at hvis REACH er et symbol på noget, er det en præcis angivelse af, hvilken vej vi skal gå for at give den europæiske industri nye konkurrenceperspektiver.
Hvad sker der her i verden, siden vores konkurrenceevne er i krise, og der stilles spørgsmålstegn ved den? Vi er vidner til en stor international omfordeling af arbejdet, sådan som det tidligere har været tilfældet i andre faser af verdens økonomiske og industrielle historie. I disse store ændringer er det endnu ikke lykkedes Europa at finde sin plads og sine trumfkort. Dem identificerede vi i Lissabon-strategien, men vi har kun i ringe grad været i stand til at udvikle dem og få dem til at vokse.
Hr. formand for Kommissionen, jeg er enig, at den prioriteringsliste, som De nævnte, og som skal ligge til grund for et interinstitutionelt partnerskab, er den rigtige, og jeg tror netop, at det er på den baggrund, vi skal tage det store spørgsmål op om konkurrenceevnen i Europa. Det, som vi kan konkurrere på, er viden og miljø. På dette område vil Europa blive nummer et i verden og indtage en førsteplads, for det har Europa alle de nødvendige forudsætninger for. 
Radwan (PPE-DE ).
   - Hr. formand, De medtog med rette emnet Lissabon i Deres arbejdsprogram - Lissabon, så Europa kan blive den mest konkurrencedygtige region i verden. Jeg er sikker på, at alle her i salen mener, at vi ønsker at opnå det. Nu er spørgsmålet, hvordan vi kommer så vidt. Noget kan Europa gøre, og her vil jeg gerne opfordre særligt Dem til at se lidt mere på de mellemstore virksomheder i Deres program, ikke kun på storindustrien, ikke kun på mere innovative områder, der helt sikkert er vigtige, men størstedelen udgøres - og det er jo en banal sandhed - af de mellemstore virksomheder. Det bliver der desværre ikke taget højde for i Deres program, sådan som det burde set i lyset af betydningen heraf.
Det andet er, at De skal kontrollere medlemsstaterne og påpege, at medlemsstaterne skal foretage de pågældende reformer. Jeg nærer store forhåbninger til, at Kommissionen gør det. Jeg må dog også sige, at Kommissionen godt nok aflagde ed og skulle i kamp med Rådet, men den kom aldrig ind i kampen, men gav op allerede på forhånd. Dermed kommer jeg til stabilitets- og vækstpagten. Når jeg ser på og lytter til Deres Kommission og den ansvarlige kommissær, og hvilke redegørelser han kommer med, så er han egentlig bare i gang med at rakke det ned, som Rådet foreslår. Hvad angår stabilitets- og vækstpagten, så tænker jeg på Jean-Claude Juncker, der var til stede i vores udvalg og sagde: "Man må lære". Ja, det er rigtigt, politikere må også lære. Således har pagten det problem, at det er synderne - finansministrene - der afgør med hinanden, om pagten fungerer eller ikke. De bør kæmpe for, at Kommissionen bliver styrket på dette område. Det gør Kommissionen desværre ikke, men render efter Rådet på de områder, der bliver drøftet her, og gør livet endnu lettere for dem. Her var Solbes et godt eksempel og en god målestok for en passende indsats.
Jeg vil desuden gerne sige: Forpur ikke tingene som Prodi-Kommissionen. De kommissærer, der var til stede og var med til at udarbejde tingene, fik det jo med - De, fru Wallström, var i fem år med til at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige region. Mål, hvad der kommer ud af det, og hvis De ikke træder hurtigt på bremsen, når det handler om bureaukrati, så ender De som Prodi-Kommissionen.
Hutchinson (PSE ).
   - Hr. formand, De har, tror jeg, hr. formand for Kommissionen, hvilket vi allerede har bemærket, stor politisk tæft. De har skabt og skaber fortsat en vis enighed omkring Dem og omkring Deres intentioner. Jeg vil dog stemme tonen lidt ned i det følgende.
Efter hvad De siger, skulle vi hovedsageligt koncentrere os om at skabe et Europa med den størst mulige konkurrenceevne. Fra denne genfundne konkurrenceevne ville det vælde frem med arbejdspladser, som vi alle kunne nyde godt af. Hr. formand, jeg tror ikke på det, og vi er en række mennesker, som ikke tror på det. Vi tror ikke på det, fordi Deres program ikke giver de rette svar på de problemer, som Europa og dets borgere møder.
Det er rigtigt, at den økonomiske vækst i dag er for svag, og at den skal intensiveres, men for hvad og for hvem? Vækstens følgevirkninger skal bruges til at forbedre situationen for vores medborgere og fordeles blandt alle med en fordel til dem, der er i vanskeligheder. Ud over manglen på arbejdspladser lider vores medborgere under usikkerhed i ansættelsen. I dag er vores sundhedssystemer, sociale sikringsordninger og pensionsordninger truet. Med globaliseringen er der flere og flere, der føler sig usikre på tilværelsen. Unionen har nu mere end nogensinde brug for en stærk politisk plan, men for at få det Europa, vi ønsker os, har vi også brug for en politisk plan, som står stærkt på det sociale område. En social plan, som giver alle mulighed for at føre en blomstrende tilværelse, en plan baseret på solidaritet.
Hvis vi ønsker, at vores børn fortsat skal nyde godt af en kvalitetsuddannelse, som alle har adgang til, at de offentlige tjenester fortsætter med at styrke den sociale samhørighed, at kvalitetsbeskæftigelser giver alle mulighed for at leve et anstændigt og tilfredsstillende liv, og at de ældste skal modtage en værdig pension, er der brug for langt mere end at satse hele vores fremtid på den usikre fordel ved en politik, der sætter alt ind på konkurrenceevnen.
Hr. formand, De kunne efter min mening i Deres program have lagt mere vægt på betydningen af at styrke den sociale dimension i EU, for det er netop den slags politikker, der først og fremmest vedrører borgerne, og så vidt jeg kan se, har De ikke gjort det. Det forekommer mig tværtimod, at det ved at gå til angreb på vores sociale sikringsordninger og vores offentlige tjenester kunne være de europæiske borgere, der blev ofre for det, De foreslår os. I den forbindelse tillader jeg mig, hr. formand, at bede Dem om at træffe den rette beslutning og trække hr. Bolkesteins direktivforslag tilbage, eftersom det forekommer os uacceptabelt i sin nuværende udformning.
At have den mest konkurrencedygtige og dynamiske politik i verden ...
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Jeg takker kommissionsformanden for den korte, klare og kraftfulde præsentation af Kommissionens arbejdsprogram. Jeg vil egentlig hellere kalde det en handlingsplan for de kommende fem år.
Jeg vil dog gerne fremføre en enkelt bemærkning, nemlig at der er en række af de handlingspunkter, som De kommer ind på, som først rigtigt kan vurderes i marts og april, når vi ved, hvad fornyelsen af Lissabon-processen bringer. Og når jeg nu er ved Lissabon-processen, er der også et forhold, som efter min opfattelse giver anledning til en vis bekymring. Vi taler alle om en strategi, nemlig en strategi, hvor konkurrence, vækst og øget beskæftigelse, men også bæredygtighed er centrale elementer. I forbindelse med en strategi kan man ikke udelade et enkelt element. De talte helt berettiget om social bæredygtighed. Jeg hørte Dem imidlertid ikke sige noget om økologisk bæredygtighed. Ikke desto mindre må også det aspekt være uløseligt forbundet med Lissabon-strategien. I modsat fald vil den ikke fungere. Jeg antager derfor, at der snarest vil blive sat øget fokus på såvel social som økologisk bæredygtighed i forbindelse med Lissabon-processen.
Jeg har haft lejlighed til hurtigt at løbe den plan igennem, De redegjorde for. Jeg savner aspektet mobilitet i Europa, men måske kommer De ind på det lidt senere. Det indebærer, at vi ikke kun løser problemet vedrørende finansielle tjenester, men også problemet vedrørende kvalifikationer og sørger for, at en arbejdstager eller næringsdrivende, som forlader sit land, føler sig hjemme i Europa. I den forbindelse må vi også skabe flere job.
De talte om partnerskab, og det betyder ikke kun partnerskab med borgerne, men også med medlemsstaterne, regionerne og arbejdsmarkedets parter. 

Batzeli (PSE ).
   - Hr. formand for Kommissionen, i betragtning af Deres politiske forpligtelser over for Europa-Parlamentet er det vigtigt, at De i denne vigtige fase fremmer gennemførelsen og uddybelsen af både politikkerne for økonomisk, social og regional samhørighed i et Europa bestående af 25 medlemsstater og af den europæiske konkurrenceevne, og at det sker med handling og ikke kun verbalt. Et spørgsmål af central og generel betydning, som garanterer solidariteten, er en tilstrækkelig sikring af de egne indtægter, som effektivt kan dække alle samhørighedspolitikkerne, også de politikker, som udspringer af Lissabon-strategien. De bør bidrage til stabiliseringen af de finansielle overslag, sådan som Deres forgænger, hr. Prodi, også gjorde.
Inden for rammerne af Deres årlige lovgivningsarbejde, som jo også vil danne grundlag for bedømmelsen af Dem, og i samarbejde med kommissæren for landbrug og udvikling af landbrugsdistrikter, fru Fischer Boel, er De nødt til at iværksætte nogle grundlæggende, vigtige aktiviteter. For det første en tilstrækkelig finansiering af landbruget, men også styrkelse af politikkerne for udvikling af landbrugsdistrikter. For det andet skal der træffes væsentlige foranstaltninger, så landbrugsindkomsten ikke forstyrres, og der ikke skabes økonomiske forvridninger mellem medlemsstaterne og randområderne under gennemførelsen af den nye fælles landbrugspolitik og de internationale handelsaftaler. For det tredje skal enhver tanke om medfinansiering, dvs. renationalisering af den fælles landbrugspolitik, forkastes. For det fjerde skal der være dynamiske forhandlinger med de internationale handelspartnere inden for WTO, så de også kan tilpasse sig brudte løfter med hensyn til tredjelandes udvikling. Til sidst vil jeg gerne påpege, at 2005 er året, hvor vi alle vil blive bedømt af Europas borgere, men hvor vi også vil markere os som et fælles, demokratisk, internationalt EU. 
Bowis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Barroso har med rette fremhævet Lissabon-dagsordenen. Som medlem af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed vil jeg sige, at forudsætningerne for den dagsorden er et sundt miljø og sunde mennesker. Der skal gøres et stykke arbejde i forbindelse med dette års program. Vi ved, at vi ikke har nok viden om kemikalier. Af de kemikalier, vi afhænger af, omgås vi nogle med forsigtighed, andre skal udfases eller forbydes. Vi må have et brugbart forslag.
REACH som sådan er dyrt, det ville tage ca. 50 år at gennemføre, og der ville gå ca. 6 millioner dyreliv tabt under forløbet. Kommissionen bør stille forslag, der omfatter forslaget om "et stof, en registrering" og det om computerprofilering og prioritering.
Hvad angår klimaændringer, må vi erkende, at følgerne af den globale opvarmning ikke bare lister sig ind på os, de eksploderer på uventede og ødelæggende måder over hele verden. Vi har brug for USA som en partner i spørgsmålet om klimaændringerne. Der er ingen grund til at hamre løs på USA om Kyoto, men der er al mulig grund til at opmuntre det til at udvikle sine egne politikker og samarbejde med os om at bidrage til at redde planeten.
Hvad angår patientmobilitet, har domstolene afgjort, at patienter har ret til at tage til en anden medlemsstat, hvis de udsættes for uacceptabel forsinkelse i deres eget land. Det er en glimrende mulighed for patienter, men det er et stort problem for sundhedstjenesternes budgetforvaltninger. Det er helt påkrævet, at vi gør patienternes mulighed til virkelighed med effektiv styring. Hvis vi ikke tager den politiske føring og fastsætter grundreglerne på dette område, vil domstolene blive ved med at føre politik for os. Det er ikke et Europa, der blot dikteres af domstolsafgørelser, jeg ønsker at se.
Endelig vil vi sandsynligvis inden længe stå over for en influenzaepidemi. Det er afgørende, at vi sikrer, at det europæiske center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme bliver fuldt ud operationelt uden yderligere forsinkelser.
De Vits (PSE ).
   - Hr. kommissionsformand, det foreliggende program kan betragtes som en generel ramme, inden for hvilken enhver finder sine prioriterede områder. Det afgørende er imidlertid gennemførelsen. Vi kan først vurdere Dem, når vi har set de konkrete politiske foranstaltninger, og jeg opfordrer Dem indtrængende til at sikre, at det sker hurtigst muligt. Såfremt De tager den sociale dimension i Lissabon-processen alvorligt, vil jeg bede Dem om tre ting. For det første vil jeg bede om, at alle nye forslag prøves med hensyn til de sociale konsekvenser, og ikke kun med hensyn til konkurrenceevnen, sådan som det anføres i Kommissionens dokument. For det andet vil jeg bede om, at Kommissionen omsider får udarbejdet et rammedirektiv om forsyningspligtydelser, som er af afgørende betydning for den sociale samhørighed og solidariteten. For det tredje vil jeg bede Dem om, hr. Barroso, at De skaber klarhed omkring tjenesteydelsesdirektivet. Kommissær Verheugen har udtalt, at REACH-forslaget vil blive tilpasset og vil blive grundigt revideret. Jeg beder Dem om det samme og om samme tilsagn, når det gælder Bolkestein-direktivet, nemlig at der bliver tale om et indre marked for tjenesteydelser, men uden social dumping, sådan som også rådsformanden, hr. Juncker, understregede. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissionsformand Barroso, jeg vil gerne vide følgende: Hvilke lande har i de seneste år øget deres gæld, forhøjet deres skatter, og i hvilke lande er arbejdsløshedstallene steget? Jeg tror, De fører den rigtige politik og forsøger at sikre, at Europa ikke følger disse landes politik indtil 2010.
Fru Wallström, jeg vil gerne spørge Dem, hvilke lande der egentlig har skabt arbejdspladser. Hvilket land har skabt de fleste nye arbejdspladser? Hvilket land har sænket skatterne, og hvilket land har opnået budgetoverskud? Jeg tror, vi skal være meget bevidste om at have begge ting for øje. Ønsker vi det ene eller det andet? Barroso-Kommissionen har sagt helt klart, at Lissabon-strategien vil skabe nye arbejdspladser inden 2010 og forhøje reallønnen, og at Europas konkurrenceevne ganske enkelt skal forbedres globalt.
Med det for øje skal vi investere i forskning. Jeg mener, vi skal fordoble midlerne til det sjette rammeprogram. Det er allerede blevet fastlagt helt klart, men jeg mener også, at alle 25 lande skal efterleve bestemmelser, vi skal tage højde for inflationsraten og også fastlægge den rigtige tidsramme herfor.
Vi må bestræbe os på, at det indre marked langt om længe bliver gennemført, at vi får et konkurrencedygtigt system for transport af energi på tværs af grænserne, og vi må - det er ret vigtigt - én gang for alle gøre Europas indhold forståeligt: e-government, e-learning, e-europe - her er der meget at gøre. Efter min mening skal kommissær Wallström have vores fælles støtte, så hun kan gøre EU præsent og synligt for de europæiske borgere i fremtiden. Vi har meget at byde på her, og vi må også følge nogle helt nye strategier her i Parlamentet, så borgerne bedre kan forstå os.
Afslutningsvis vil jeg gerne opfordre til, at tilbagebetalingerne til medlemsstaterne også bindes til den europæiske merværdi og til subsidiaritetsprincippet, således at det europæiske budget rent faktisk også anvendes til gavn for borgerne.
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg bifalder stærkt hr. Barrosos strategiske mål, for det er første gang, at velstand gøres til det vigtigste mål, det første skridt hen imod noget, der er et venligt erhvervsmiljø.
Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse - hvor jeg har den ære at lede PPE-DE-Gruppen - vil samarbejde med Dem og Deres tjenester for at nå det dobbelte mål. Det indre marked er helt afgørende nu, hvor 2005 markerer en meget vigtig fase i processen, og det glæder mig, at De har identificeret tjenesteydelsernes enorme vækstpotentiale i denne forbindelse.
Direktivet om det indre marked for tjenesteydelser er ganske rigtigt et ambitiøst og vidtfavnende projekt. Medlemmerne fra min side af salen vil samarbejde med Dem om at gennemføre vækstmarkedet for tjenesteydelser ved at fremme det vigtige direktiv. Der skal muligvis foretages ændringer for at få det til at fungere, men De har vores opbakning. Lyt ikke til sirenernes sang fra den anden side af salen, som opfordrer Dem til at sætte farten ned.
Hvorfor er dette direktiv om det indre marked for tjenesteydelser så vigtigt? Det er det, fordi vi må føre det indre marked frem til næste stadium, hvor medlemsstaterne begynder at lade hinanden organisere og kontrollere markedet. Vi skal gøre et gensidigt anerkendelsesarbejde for både varer og tjenesteydelser. Hvorfor kan vi ikke have oprindelseslandskontrol af virksomhedsetablering? Hvorfor kan vi ikke udveksle informationer forvaltningerne imellem? Hvorfor kan vi ikke have tiltro til, at regeringerne overholder bestemmelserne? Medlemmerne i den anden side af salen ønsker ikke dette direktiv, fordi de ikke har tiltro til, at regeringerne vil respektere det. Ordet tiltro forekommer ikke. Men jeg ved, at De ikke vil opgive, og jeg håber, at De sammen med Rådet vil påtage Dem den opgave at få det indre marked til at fungere og sikre, at reglerne for det indre marked håndhæves effektivt på nationalt plan, så vi kan nå vores mål om et bedre miljø og job og velstand for alle.
Jarzembowski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ærede hr. formand for Kommissionen, ærede fru næstformand i Kommissionen, nu er det min tur til at sige noget om transporten. Efter min mening er man kommet lidt til kort i Kommissionens meddelelser. Man kan bestille alt muligt, ad alle mulige elektroniske kanaler, men man kan kun opnå en konkret vareudveksling ved rent faktisk at levere køleskabet, ved rent faktisk at levere computeren, og til det formål har man brug for en fornuftig transportpolitik.
Deres næstformand, kommissær Jacques Barrot, har i mellemtiden redegjort meget fornuftigt for, hvad vi har brug for. Jeg vil nu redegøre for de tre centrale punkter endnu en gang. Jeg tror også, vi har brug for at gennemføre det indre marked på jernbaneområdet. Jernbanerne har i 40 år ment, at der ikke fandtes noget indre marked, at man kunne blive ved med at føre national jernbanepolitik. Nu er det på tide, at der også åbnes for passagertransportnettene med den tredje jernbanepakke, at der indføres en harmoniseret certificering af lokomotivførere, således at et tog ikke skal standse ved en national grænse fordi personalet skal skiftes ud. Vi vil kun kunne gennemføre grænseoverskridende jernbanetransport, hvis jernbanerne er hurtige, effektive og velorganiserede. Til det formål har vi brug for at åbne nettene, en certificering af lokomotivførere, men også fornuftige rettigheder for passagererne, i tilfælde af de bliver ladt tilbage, eller deres forbindelse er forsinket. Vi har nogle virkelig velregulerede godtgørelser inden for lufttransporten, men der rejser langt flere mennesker med jernbanen, og de har samme ret til godtgørelse, hvis jernbanerne ikke organiserer sig fornuftigt.
Et andet område ud over jernbanerne er Eurovignetten. Vi har brug for fair infrastrukturafgifter. De skal være økonomisk forsvarlige, men de skal også have et økologisk aspekt. For så vidt må vi komme videre.
Mit sidste og centrale punkt, hr. kommissionsformand, og jeg håber, De allerede har taget det til Dem: Vi har brug for fornuftige transeuropæiske ruter inden for jernbane- og vejnettet og på skibsfartsområdet. Vi har rent faktisk brug for grænseoverskridende trafikveje, et net af alle transportmåder, så vi virkelig kan fremme vareudvekslingen. Vi har brug for en konkurrenceorienteret udformning, vi har brug for en økonomisk bæredygtig og økologisk udformning.
Hatzidakis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, for at fortsætte, hvor hr. Jarzembowski slap, vil jeg komme ind på spørgsmål, der har med regionalpolitisk samhørighed at gøre, og sige til hr. Barroso, at vi er enige i Kommissionens tekst, fordi den lægger den fornødne vægt på samhørighedspolitikkerne. Det kunne heller ikke være anderledes, eftersom året i år, 2005, bliver et afgørende år for regionalpolitikkens fremtid. I denne forbindelse har jeg to meget konkrete bemærkninger. Den første bemærkning har med timingen af beslutningstagningen at gøre. Jeg håber, beslutningerne bliver truffet under Luxembourgs formandskab, og jeg vil opfordre formanden for Ministerrådet, hr. Schmit, til at gøre sit bedste i den henseende, da de regionalpolitiske programmer er flerårige, og en evt. forsinkelse vil påvirke udviklingen af programmerne i negativ retning.
Vi vil få problemer i den kommende periode, og vi må alle hver især gøre, hvad der er muligt, i år for at blive færdige med beslutningstagningen. Den anden ting, jeg vil påpege, har med størrelsen af den nye finansielle pakke for regionalpolitikken at gøre, og her vil jeg sige tingene ligeud: Vi kan ikke gå under Kommissionens forslag, som taler om 0,41 % af bruttonationalindkomsten til samhørighedspolitikkerne. Hvis vi går længere ned, kan der ikke føres en troværdig regionalpolitik, da vi har langt flere behov efter udvidelsen, og de behov skal finansieres. Derfor mener jeg, vi bør gå i denne retning. Jeg tror også, De vil have Europa-Parlamentets opbakning, men vi må huske på, at vi ikke kan sige, at vi vil have flere europæere med udvidelsen, men mindre Europa. Hvis vi vil have flere europæere, må vi også have mere Europa. Vi er nødt til at indse, at et effektivt EU også betyder et EU, der skal finansieres. Jeg forstår skatteborgernes behov, jeg vil gerne være realistisk i min holdning, og jeg vil på ingen måde være maksimalistisk, men på den anden side mener jeg også, at realisme indebærer, at vi følger Kommissionens forslag, der som sagt afsætter 0,41 % af bruttonationalindkomsten til regionalpolitikken. 
Goepel (PPE-DE ).
   - Hr. formand, de prioriteter, der interesserer europæisk landbrug i 2005, er hurtige at redegøre for. Det handler om udviklingen af landdikstrikter og finansieringen heraf. Vi har fået Kommissionens forslag, og vi arbejder på dem. Grundlæggende hilser vi Kommissionens tiltag velkommen. Først for nylig lod fru Fischer Boel os vide, at forslagene om udvikling af landdistrikterne er og skal være i overensstemmelse med Lissabon-processen. Det er noget, Parlamentet vil medtage.
Alligevel er udvikling af landdistrikterne også og især et spørgsmål om finansiering. Her må vi følge arbejdet i Det Midlertidige Udvalg om de Finansielle Overslag 2007-2013 nøje. Kun hvis vi kender de finansielle betingelser og muligheder, giver det mening at tale om indhold og omfang af udviklingen af landdistrikter i Lissabon-regi.
Om WTO vil jeg sige, at vi med landbrugsreformen fra 2003 har givet os selv et forhandlingsspillerum på landbrugsområdet. Nu gælder det om at udnytte det i de videre forhandlinger og i øvrigt indtage en forsvarsposition for at sikre den europæiske landbrugsmodel. Endelig har landbrugsreformen fra 2003 - bortset fra den nationale gennemførelse, der beskæftiger ikke så få af vores kolleger en del - ladet nogle spørgsmål stå uafklarede. Sukkermarkedet, frugt-, grøntsags- og vinsektoren står over for en reform. For alle tre sektorers vedkommende bør vi afvente de konkrete forslag fra den nye Kommission. Det hjælper ingenting at famle rundt i mørket. Fru Fischer Boel kender aldeles udmærket de punkter, der er vigtige for Parlamentet, og vi må nu afvente, hvorvidt der allerede er taget højde for vores punkter i forslagene.
Hr. Kommissionsformand, tænk på de vedvarende energikilder, der - med en hensigtsmæssig støtte - efter min mening udgør et godt indkomstalternativ for vores landmænd.
Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, det glæder mig egentlig meget, at jeg har kunnet lytte til hr. Barroso i dag, men desværre har jeg ikke kunnet fornemme denne euforiske følelse, jeg fornemmede under Deres tale i Berlin. "Giv Europa en sjæl" - det mærkede man ikke så frygtelig meget til i dag. I Deres arbejdsrapport forekommer ordene kultur og uddannelse sjældnere, end vi kunne ønske os det i Kulturudvalget - og her ved vi alle aldeles udmærket, at disse områder spiller en ret stor rolle i integrationsprocessen og Lissabon-processen.
Efter min mening er det på tide, at vi lader de mange taler, de mange symposier følge af handling, som borgerne så også virkelig vil bemærke og bifalde som en europæisk merværdi. De sagde godt nok tidligere, at investering i uddannelse er vigtigt og også skaber vækst og beskæftigelse, men ordene skal naturligvis så også følges af handling. Det omfatter, at der fra Kommissionens side i højere grad skal skabes incitament til at lære sprog, fordi det er vigtigt at lære sprog. Det er vigtigt at lære naboens sprog, så der kan bygges endnu en bro. Det er forudsætningen for de unge menneskers mobilitet i det indre marked.
Hr. kommissionsformand, det ville være helt fantastisk, hvis De virkelig ville tage det nye program "livslang læring" op og virkelig også vil bevilge de penge, jeg kræver på mine kollegers vegne. Det ville så også være i overensstemmelse med det, De tilstræber i Lissabon-strategien. Præamblen i den nye forfatning taler om, at Europa er forenet i mangfoldighed, og det handler det om at styrke. Her er det så imidlertid nødvendigt, at medlemsstaterne langt om længe accepterer eksistensen af et europæisk kulturrum og vil drage nytte heraf. Kulturindustrien skaber mange, mange arbejdspladser. Den passer - hvilket også gælder uddannelse og skoling - ind i Lissabon-strategien. 0,03 % af det samlede kulturbudget - det er ganske enkelt latterligt og beskæmmende.
Jeg vil derfor gerne, kære hr. formand, sammen med alle mine kolleger bede Dem om følgende: Bidrag til, at Europa virkelig får en sjæl. Invester i uddannelse og kultur.
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære hr. kommissionsformand Barroso, tillad mig at sige endnu et par ord på vegne af retspolitikerne i PPE-DE-Gruppen. Jeg vil gerne sammenfatte det i fire aspekter.
Vi glæder os over, at De har medtaget og , som man kan sammenfatte som en vurdering af omkostningerne ved at opfylde lovgivningen, i Deres program. Jeg vil gerne sige med al tydelighed, at vi i udvalget lægger særlig vægt på, at der ikke kun er blevet skrevet under på nogle bekendelser - sådan som det var tilfældet med Deres forgænger i december 2003 - men at teksten i denne aftale også bliver taget alvorligt. Det omfatter gennemførelse af fornuftige høringsprocesser, og det omfatter - og det er helt afgørende - en tilstrækkelig grad af gennemsigtighed og et virkeligt og ikke - sådan som vi desværre tit har måttet opleve med Kommissionens forslag - så at sige et , som ikke er andet end en del af begrundelsen i forslaget. Vi har nogle forventninger til den nye Kommission.
Jeg synes, det er godt, at De kom ind på en række aspekter af handlingsplanen selskabsret, som den gamle Kommission allerede har foreslået. Jeg vil imidlertid gerne påpege med al tydelighed, at der er tale om to aspekter, der efter vores mening er af betydning, nemlig at det også skal være muligt at vælge mellem et monistisk og et dualistisk virksomhedslovsystem, og at princippet - som også blev diskuteret meget indgående i sidste valgperiode - også bliver gennemført.
I forbindelse med de immaterielle ejendomsrettigheder bifalder vi, at Kommissionen vil fremsætte et forslag til regulering af rettighedshaverorganisationerne. Vi vil dog gerne samtidig anmode Kommissionen om at undersøge, om dens hidtidige strategi med henblik på det europæiske patent er rigtigt, om der ikke er fare for, at der - set i lyset af de nuværende forhandlingerne i Rådet - i sidste ende kommer et misfoster ud af det, som i hvert fald de mellemstore virksomheder ikke har råd til. Måske burde man afvente forfatningen og herefter fremsætte et nyt forslag på et nyt retsgrundlag med nye flertal, hvor der så kan komme noget fornuftigt ud af det.
Sidst, men ikke mindst, mit sidste punkt, vil jeg også gerne bede Dem om at holde følgende aspekt for øje: Efter min mening er det vigtigste -lovgivningsprojekt i denne valgperiode harmoniseringen af civilretten. Her er der for tiden et par professorgrupper, der arbejder på en referenceramme, som kan forme euopæisk civilret for de næste 100 år. Jeg vil også gerne bede Dem som kommissionsformand om at være opmærksom herpå.
Klamt (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, når borgerne i vores medlemsstater bliver spurgt, hvad der for dem er en vigtig del af deres daglige liv, står sikkerheden helt øverst på prioritetslisten. Kommissionens og Europa-Parlamentets succes vil helt klart blive målt på, om vi kan give folk sikkerhed i deres hjemlande, i deres hjem, i Europa. Derfor bifalder jeg på PPE-Gruppens vegne udtrykkeligt de foreslåede strategiske retningslinjer og programpunkter og de nævnte prioriteter.
Alligevel vil jeg gerne fastholde, at den politiske vilje og praktiseringen af denne vilje ofte ikke er overensstemmende. Forbedringen af kontrollen med og overvågningen af de ydre grænser i vores udvidede EU hører til det af Kommissionen nævnte opgaveområde, og her støtter vi den fuldt ud. Det vil dog bl.a. være afgørende for succesen af denne opgave, at Rådet langt om længe finder et svar på spørgsmålet, hvor grænseagenturet skal have sæde, således at det i det hele taget kan indlede sine aktiviteter.
Indførelsen af forfalskningssikre europæiske pas og visumdokumenter ville danne et godt grundlag for effektive kontroller. Hertil hører også medtagelse af biometriske data i disse dokumenter. Ligeledes skal det operationelle politisamarbejde fremmes i et Europa med åbne indre grænser.
Kommissionen og Parlamentet er enige om, at vi har brug for europæiske mekanismer i stedet for nationale foranstaltninger. Men i mere end et år har Rådet ikke engang kunnet blive enig om en ny leder af Europol. Jeg vil gerne appellere til Rådet om at tage fat i de punkter, jeg har nævnt her, endnu en gang, og kan forsikre Kommissionen og kommissionsformanden om, at vi står på deres side.
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand for Kommissionen, efter at have hørt fremlæggelsen af Deres program vil jeg sige, at jeg fuldstændig deler Deres vision om et borgernes Europa, som samtidig er et ansvarligt og effektivt Europa i international sammenhæng. Jeg er også enig i Deres valg af strategi til at gennemføre denne vision. Vi vil desuden få lejlighed til at drøfte de enkelte politikker både inden for rammerne af vores politiske grupper og i Parlamentets udvalg, ligesom der vil være andre muligheder for drøftelser og samarbejde med Dem. Her ved afslutningen af denne dag, der har været så rig på idéer og drøftelser, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at de bestræbelser, vi er nødt til at gøre os, er talrige, varierede, sammenhængende og gensidigt afhængige. De vedrører alle sider af vores økonomi og samfund. Ingen kan sige, at økonomi er vigtigere end social samhørighed, eller at transport er vigtigere end kønnenes ligestilling.
Den politik, vi har ført de seneste år, har ikke båret frugt, som vi forventede, hverken med hensyn til vækst eller social samhørighed. Der er ikke plads til hverken passivitet eller udsættelse. Det er vores sociale models overlevelse, EU's troværdighed og borgernes tro på denne vision, der er til bedømmelse. Vi oplevede det stærkt ved de seneste valg til Europa-Parlamentet, hvor vi lovede borgerne, at alt ville blive ændret. Nu er tiden kommet, hvor vi skal gennemføre disse ændringer. Den situation og de udfordringer, vi står med, kræver tålmodighed, forandringer og nytænkning. Vi har brugt tilstrækkeligt mange år på at tale om reformer, som aldrig er blevet til noget eller ikke er blevet gennemført i tilstrækkelig grad. Og som bekendt gør reformer, der annonceres og drøftes, men ikke gennemføres, mere skade end gavn. De skaber forvirring, usikkerhed og pessimisme, hvad enten de har med bureaukrati at gøre eller med forsikrings- eller pensionssystemet. De mindsker forbruget, begrænser iværksætterlysten og låser Europa fast på de lave vækstrater, vi har i dag. Tag nogle modige initiativer, hr. formand, min politiske gruppe vil stå Dem bi. Ban vej for et nyt, dynamisk Europa præget af håb. 
Sartori (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne takke kommissionsformanden for hans redegørelse her i Parlamentet. Den giver os forhåbninger om gode resultater i de kommende måneder og i de kommende år. Hans tale - der naturligvis var af meget generel karakter - indeholdt nogle nøglepunkter, som jeg mener, at vi skal rette vores opmærksomhed og også vores indsats mod.
Først vil jeg sige, at det vist står klart for alle, at de udfordringer, som Europa står over for, og som vi har taget op og ønsker at tage op, for en stor dels vedkommende er medtaget i Lissabon-projektet, selv om dette ikke fremgår tydeligt. Vi er dog bevidste om, at vi i denne uge og i disse måneder behandler et spørgsmål - nemlig de finansielle overslag for årene 2007-2013 - som er en fundamental forudsætning for alt det andet.
Jeg er enig med Dem i, at man ikke kan få "mere Europa for færre penge." Jeg vil tilføje, at man ikke kan gennemføre Lissabon-strategien uden penge, og at man ikke kan føre den samhørighedspolitik, som alle landene beder om, uden at råde over de nødvendige midler. Efter min opfattelse er samhørigheden af afgørende betydning for os, og her vil jeg tillade mig at medtage kvindespørgsmålet, som jeg beder Dem om altid at være særligt opmærksom på, da der er tale om et stærkt og nyskabende element, som det kunne være nyttigt for Dem at arbejde videre med.
Jeg er ligeledes enig i, at man ikke må nå til enighed om de finansielle overslag for enhver pris. Hvis vi skal nå disse målsætninger, skal der sandsynligvis træffes nogle modige beslutninger, og det vil jeg gerne opfordre Dem til. Derfor foreslår jeg, at vi igen ser på spørgsmålet om finansieringen inden for landbruget, om nødvendigheden af en kraftig fortsættelse af politikken for tjenesteydelser og om REACH-programmet, hvor alle medlemsstaterne har deres forbehold, og som det således ville være hensigtsmæssigt at tage op til revision. 
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en anmodning til hr. Barroso. Vi har i eftermiddag drøftet de strategiske retningslinjer. Jeg tror i øvrigt, hr. kommissionsformand, at vi reelt kan være enige i det, De har foreslået os, men der er et problem. Vi har ikke kunnet tale om lovgivningsprogrammet for 2005, eftersom Europa-Parlamentet endnu ikke har kendskab til dette program. Nogle af mine parlamentariske kolleger og jeg selv havde mulighed for at få teksten først på eftermiddagen, men der er mange andre, der ikke har fået den. Det er absolut nødvendigt, at parlamentsmedlemmerne kan arbejde i de forskellige parlamentariske udvalg på grundlag af Deres forslag, og at vi kan få en ny forhandling ved et af de kommende møder her i Bruxelles eller i Strasbourg om lovgivningsprogrammet for 2005.
Det var den anmodning, jeg havde til Dem på vegne af PPE-DE-Gruppen. Det er vigtigt. Jeg gør opmærksom på, at der forelå en aftale mellem den tidligere Kommission og Parlamentet om, at lovgivningsprogrammet skulle udleveres til parlamentsmedlemmerne mindst 10 arbejdsdage inden forhandlingen i plenarforsamlingen, for at de kunne få et reelt kendskab til det. Der er tale om bilag 14 til Europa-Parlamentets interne forretningsorden. Hr. formand, jeg er overbevist om, at De vil godkende en ny forhandling om lovgivningsprogrammet for 2005. 
Barroso,
    Jeg vil gerne indledningvist bemærke, at dette spørgsmål er rejst af fru Grossetête. Aftalen mellem os tilsiger, at Europa-Parlamentet skal underrettes om Kommissionens væsentlige beslutninger først. Netop i dag har vi her til morgen vedtaget det femårige strategiske program og arbejdsprogrammet for 2005. Derfor er det først i dag kommet Parlamentet i hænde, for først i dag har vi vedtaget det. Parlamentet har derfor straks modtaget arbejdsprogrammet for 2005.
Forhandlingen i dag erstatter selvfølgelig ikke den forhandling, der givetvis kommer om arbejdsprogrammet for 2005. Det er mit indtryk, at Parlamentet gerne ser, at Kommissionen, så snart den har vedtaget sine arbejdsprogrammer, indfinder sig her. Vi er her i dag, fordi vi i formiddags har vedtaget både det strategiske program og arbejdsprogrammet for 2005.
Vi vil med fornøjelse deltage i en særlig forhandling om arbejdsprogrammet for 2005. I dag har det drejet sig om at fastlægge de strategiske retningslinjer for de næste fem år. Her var der, som nogle af medlemmerne har medgivet, faktisk tale om noget nyt, fordi Kommissionen har bestræbt sig på ikke at fremlægge et bureaukratisk eller teknisk program på flere hundrede sider, men på at fremlægge de store strategiske linjer, træffe nogle valg og lægge et klart dokument frem.
Vi har foreslået et partnerskab, og Europa-Parlamentet har svaret positivt. Vi har foreslået prioriteter, og det er i vidt omfang blevet bekræftet, at de spørgsmål, som optager Kommissionen, er præcis dem, der optager Parlamentet. Betingelserne er derfor til stede for, at vi sammen med Rådet nu kan præsentere vores borgere for et program og et strategisk perspektiv for de kommende fem år.
Her vil jeg så også gerne udtrykke min glæde over, at rådsformanden, premierminister Juncker, har kunnet være til stede under en stor del af forhandlingen. Der er, som han så opmuntrende har sagt, bred enighed om den vej, der bør følges. Kommissionen, Rådet og ganske givet også Parlamentet vil med bistand fra det luxembourgske formandskab i løbet af de næste uger søge at bringe institutionerne sammen med henblik på en fælles erklæring om de strategiske mål.
Det betyder, hr. formand, ærede medlemmer, at De kan regne med, at Kommissionen målrettet og ansvarsbevidst vil gøre sit til, at vi når frem til et fælles projekt, så vi kan virkeliggøre et partnerskab om Europas fornyelse. Vi foregriber således allerede nu forfatningens ånd. Vi viser således, at alle vores institutioner - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - formår at udstikke en klar linje for fremtiden. Jeg vil derfor på det hjerteligste takke Dem for Deres støtte og for Deres opmærksomhed.
Nu skal dette strategiske program imidlertid udmøntes i konkrete foranstaltninger. De ærede medlemmer har lagt vægt på et punkt, der også var fokus på under Kommissionens møde i dag, og som også fremgår af vores dokument, nemlig evnen til få planerne ført ud i livet, altså , som det normalt kaldes på engelsk. Vi vil koncentrere os om , om den faktiske gennemførelse, så det ikke blot forbliver i dokumenterne, i papirerne, men så borgerne kan se, at der sker noget, at vi vitterlig fører noget konkret ud i livet.
Det første skridt i denne konkrete gennemførelse, det første skridt i udmøntningen af det strategiske program - som jeg i dag har konstateret støttes af et overvældende flertal i Parlamentet - vil være at revurdere den såkaldte Lissabon-strategi. I næste uge kommer vi her for at fremlægge den såkaldte midtvejsrevision af Lissabon-strategien, fordi det handler om at give vores prioriteter, især det prioriterede område, som vi kalder velstand, et konkret udtryk, ikke mindst i form af vækst og beskæftigelse. Vækst og beskæftigelse som prioriterede områder. Som vi dog altid har sagt, er der i Lissabon-strategien mange elementer, der støder sammen for at nå dette mål, og nogle af de ærede medlemmer har da også bemærket, at der kunne være problemer i forbindelse med visse lovgivningsinitiativer. Jeg vil gerne pointere, at disse spørgsmål vil få særlig omtale, når vi fremlægger revurderingen af Lissabon-strategien.
De vil så kunne konstatere, at denne Kommission siger, hvad den gør, og gør, hvad den siger, at den har modet til at komme med forslag og vilje til at gennemføre dem. Også her vil jeg gerne sige, at jeg regner med Parlamentets opbakning.
Så vil jeg gerne besvare nogle generelle spørgsmål, der er stillet i løbet af forhandlingen. Først spørgsmålet om samhørighed, som er et område, hvor man absolut ikke er nødt til at diskutere med os. Denne Kommission behøver ikke blive overbevist om dette områdes vigtighed. Vi mener, at samhørighed er en afgørende bestanddel af den europæiske model. Derimod har vi nu brug for Parlamentets opbakning, så der faktisk - og om muligt under det luxembourgske formandskab - bliver tilslutning til de nye finansielle overslag. Sagen er jo, at vi i dag har set en række prioriteter, der kun kan føres ud i livet, hvis EU får midler, der modsvarer det, vi gerne vil gennemføre. Vi har talt om det europæiske transportnet, vi har talt om uddannelse og kultur, som vi også vil behandle mere konkret, når vi fremlægger Lissabon-strategien, fordi vi mener, at det, som vi kalder "viden til vækst" og "viden til udvikling" er et helt afgørende element i den reviderede strategi.
Nogle parlamentsmedlemmer har i dag også talt om samhørighed i relation til de mindre begunstigede regioner, de regioner, der har udvikling at indhente, hvad enten det er i de nye medlemsstater eller i de gamle. Det er vigtigt, at der gøres en indsats for større samhørighed, for uden samhørighed er der ingen solidaritet, og uden solidaritet forsvinder selve EU's grundtanke. Derfor appellerer jeg også til de ærede medlemmer om, at vi yder denne indsats sammen med vores regeringer, de forskellige medlemsstaters regeringer, så der kommer den fornødne opbakning til solidaritetstanken, så der virkelig skabes samhørighed i forhold til de mindst begunstigede grupper og de EU-regioner, der har mest at indhente.
Vores model er den europæiske model. Det håber jeg ikke, at der er nogen som helst tvivl om. Den europæiske model er vores model. Vi står imidlertid over for globalisering og stigende konkurrence, så vi skal klare store udfordringer i de kommende år. Vi skal derfor lære af de andre, men uden at give køb på vores model.
Med hensyn til investering i nye teknologier er vi f.eks. bagefter nogle af vores partnere. Jeg foreslår dog ikke, at vi udskifter vores model med deres. Jeg foreslår, at Europa satser mere på at støtte forskningen i de nye teknologier, så vi kan fastholde og styrke det, der er særligt ved vores model.
Det glæder mig derfor meget, hr. formand, at konstatere, at der i dag næsten ikke har været nogen teologisk disput, i ordets dårlige betydning, om de prioriterede mål, og at vi i løbet af forhandlingen er kommet stadig nærmere i retning af bred enighed om, at økonomisk dynamik og et liberaliseret og dynamisk indre marked slet ikke er uforeneligt med social rimelighed og samhørighed. Vi må på én gang arbejde på begge planer, så vi både får større liberalisering af markederne og øget social samhørighed.
Den enighed, som jeg mener, at vi er nået frem til her i dag, bekræfter, at vi i Europa kan gøre vores forskellighed og de forskellige synspunkter, der findes i Parlamentet, og som findes i vores samfund, til en styrke og ikke til en svaghed. Jeg er særlig glad over at konstatere, at et program, der står for forandring, og et partnerskab, der står for fornyelse, kan vinde så bred en tilslutning.
Jeg lovede Dem, ærede medlemmer, allerede første gang, jeg indfandt mig i Europa-Parlamentet, at jeg agtede at samarbejde med Parlamentet i positiv indforståethed. Jeg sagde det henvendt til formanden, og jeg sagde det henvendt til alle de politiske kræfter. Kommissionen fører bevis for, at den indfrier sine løfter. Vi har i løbet af forhandlingen hørt, hvad det er, medlemmerne lægger særlig vægt på, og vi er rede til at arbejde sammen med Parlamentet i denne positive indforståethed. Jeg vil derfor gerne takke Parlamentet. Jeg vil også gerne erklære, at både jeg selv og Kommissionen som helhed har vilje til at arbejde sammen med Parlamentet, som jeg beder om at give os sin opbakning. Opbakning, men også kritik, når Parlamentet finder, at der er grund til at kritisere Kommissionen, fordi vi med dets opbakning kan være forvissede om, at vi over de kommende fem år vil få mulighed for at gøre vores partnerskab for Europas fornyelse til en succes. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i næste mødeperiode i februar.

Hudghton (Verts/ALE ),
   Hr. Barroso gav udtryk for, at Kommissionen agter at stimulere øget økonomisk vækst og samhørighed over hele EU. Den strategiske redegørelse falder sammen med offentliggørelsen af Eurostats seneste tal om velstand, der fremhæver Skotlands ringe præstation sammenlignet med andre europæiske nationer af samme størrelse. Tallene for BNP pr. indbygger viser, at Skotland er bagud for andre små lande som Irland, Danmark og Finland.
Disse nye EU-tal er blot de seneste tal, der viser, at den skotske økonomi klarer sig meget dårligt. Små lande som Irland, Danmark og Finland overhaler igen Skotland, hvad angår velstand.
Tallene er særligt beskæmmende for regeringen, hvad angår den nordlige del af Skotland. Efter udvidelsen af EU er det nordlige højland og øerne fattigere end selv dele af Den Tjekkiske Republik, Slovakiet og Ungarn. Østeuropa konkurrerer nu direkte med Skotland om job og velstand.
Skotland burde ikke være så fattigt. Irerne har ikke olie. Finnerne har ikke en whiskyindustri i verdensklasse. Men de har beføjelse til at tage ansvar for deres egen velstand. Det centrale element, der mangler i den skotske økonomi, er beføjelsen til at træffe rigtige afgørelser - uafhængighed er den ingrediens, der mangler.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelse fra den højtstående repræsentant for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, hr. Solana, som vi byder velkommen til vores plenarmøde. 
Solana,
    Hr. formand, jeg ved, at dagens møde har været langt og hårdt, og jeg vil derfor forsøge at fatte mig i korthed. Men jeg vil ikke lægge skjul på, at det spørgsmål, vi skal drøfte, er af allerstørste betydning for EU, og derfor vil jeg om et øjeblik forsøge at være så præcis som mulig, så De også kan få en idé om de seneste begivenheder, der har fundet sted i den region, vi holder så meget af, og så De samtidig kan få en idé om, hvordan vi sammen kan komme videre med de muligheder, der netop har åbnet sig.
At tro, at EU ikke spiller en meget vigtig rolle i regionen, ville være at lyve. Eksemplerne er tydelige. I Deres midte finder vi hr. Rocard, der har været ansvarlig for hele observationsmissionen, og som jeg gerne vil takke på egne og formentlig alle parlamentsmedlemmers vegne, og utvivlsomt på alle palæstinenseres og israeleres vegne, for den ekstraordinære indsats, som han og de personer, der har arbejdet sammen med ham, har gjort under den særdeles vanskelige valgperiode i Palæstina. Mange tak til vores ven, hr. Michel Rocard, som jeg ønsker stor succes med det arbejde, han stadig har foran sig.
Jeg kan også oplyse Dem om, at jeg som EU's repræsentant havde det privilegium at være den første person, der mødtes med den valgte præsident, Abu Mazen, og med premierministeren, Abu Ala. Efter min mening har disse to møder være afgørende i forsøget på at stykke Palæstinas fremtid sammen og finde den bedst mulige vej til, at europæerne kan bidrage til løsningen af de historiske problemer, som helt sikkert har større mulighed for at blive løst i dag.
I løbet af den uge, jeg tilbragte dér, og som jeg vil informere Dem om, havde jeg også lejlighed til at besøge hans majestæt kongen af Jordan og hans regering samt præsident Mubarak og de personer i Egypten, der håndterer samarbejdet med palæstinensere og israelere meget beslutsomt.
Mine damer og herrer, for at gøre det kort vil jeg opdele mit indlæg i tre dele. For det første hvordan jeg ser situationen i Palæstina, for det andet hvordan jeg ser den ud fra Israels perspektiv, og for det tredje hvordan jeg synes, at vi bør komme videre ud fra et europæisk perspektiv med henblik på at støtte fredsprocessen, der efter min mening bør gå hurtigere og være mere beslutsom.
Mine damer og herrer, ud fra et palæstinensisk synspunkt kunne jeg godt tænke mig at få Dem til at se, eller forstå, mine damer og herrer, den sindstilstand, som borgerne i Palæstina befandt sig i på valgdagen og de følgende dage. Lad mig opsummere den følelse, jeg i de dage oplevede i Palæstina, hvad enten det var i Ramallah eller i Gaza, med to ord. Det første ord er stolthed, stoltheden over at have været i stand til at lede en vanskelig krise så godt, en krise, som de, da den begyndte med præsident Arafats ankomst til Paris, reelt ikke vidste, hvordan ville ende. De har gjort det ualmindeligt godt og med stor modenhed, og jeg synes, at det internationale samfund og vi europæere bør notere os den evne og kapacitet, hvormed et samfund, med stolthed, er i stand til at gøre tingene godt. Og samtidig med denne følelse af stolthed er der en almindelig følelse af håb, et håb, som vi skal være i stand til at give næring, og som vi ikke må forspilde på grund af manglende politisk handling, uanset om det sker fra Israels eller det internationale samfunds side.
Mine damer og herrer, den vanskeligste tid, vi skal igennem, er utvivlsomt tiden fra nu af og indtil juli, august eller måske september. I løbet af denne periode skal der stadig finde meget vigtige begivenheder sted. Fra et palæstinensisk synspunkt er den vigtigste måske nok valget til den lovgivende forsamling. Præsidentvalg er nogle gange lettere. Valget til den lovgivende forsamling bliver vanskeligere og vil måske kræve en mere detaljeret forberedelse fra vores side, og som bekendt skal der anvendes en valglov, der bygger på såvel flertal som forholdstal. De forskellige politiske formationer, der findes i det politiske liv i Palæstina som helhed, får således mulighed for at deltage. Det er meget vigtigt for alle, især for os og for den palæstinensiske befolkning, at de, der ønsker fredsprocessen, at de, der ønsker at gå videre ad den vej, som præsident Abu Mazen har gjort meget klar i valgkampen, får flertal.
Under valgkampen har præsident Abu Mazen sagt nogle meget modige ting, som vi har lyttet til og bifaldet. Han har talt om den voldelige intifada, fredsprocessen og viljen til dialog. Vi kan ikke andet end anerkende det, som præsident Abu Mazen har gjort såvel under valgkampen som i de første dage efter hans magtovertagelse, som virkelig ekstraordinært. Han turde sige de ting, det var nødvendigt at sige, og han sagde det godt, og han sagde det ikke kun godt, han gjorde det også godt. Han er begyndt at træffe de foranstaltninger, som han under valgkampen sagde, at han ville træffe.
Mine damer og herrer, det er derfor meget vigtigt, at det internationale samfund og EU støtter denne proces. Lad mig sige til Dem, at denne følelse, som jeg gerne vil dele med Dem, ikke kun findes hos hierarkiet, hos præsidenten eller hos lederne af Den Palæstinensiske Myndighed i denne tid. Civilsamfundet føler det samme. Jeg fik lejlighed til i Ramallah at mødes med civilsamfundets ledere og se, at de havde og delte de samme følelser, følelsen af håb og følelsen af stolthed, som går lige fra virksomhedsejerne til lærerne, fra lægerne til de mennesker, der arbejder i forvaltningen. Vi er derfor forpligtet til at fastholde denne følelse af stolthed og håb.
Mine damer og herrer, for at give Dem en idé om situationen i territorierne og alle de ting, der skal gøres, vil jeg fortælle Dem en lille anekdote fra det møde, jeg holdt med en gruppe virksomhedsejere, som hæderligt arbejder i Ramallah eller i Gaza, og som forsøger at bidrage til den økonomiske udvikling under meget vanskelige betingelser. En af disse sagde til mig: "Hvis jeg har en container med tomater og f.eks. skal sende den fra Ramallah til Gaza, koster det mig dobbelt så meget som at importere den samme container fra Hamburg (Tyskland) til Gaza, og det tager mig kun den halve tid. Det tager mig to og en halv uge at få containeren fra Ramallah til Gaza, og det tager praktisk taget kun én dag eller halvanden dag at få den fra Hamburg til Gaza". Det er den økonomiske situation, som endog de personer, som ønsker at støtte den økonomiske genoprejsning af landet, står i. Der er fra alle synspunkter meget at gøre, fra det politiske til det økonomiske. Og jeg håber, at dette eksempel medvirker til, at De, mine damer og herrer, som ikke har besøgt området, bliver klar over den situation, det befinder sig i.
I Gaza, mine damer og herrer, er situationen meget mere alvorlig. Der er meget få mennesker, der har været i Gaza for nylig. Jeg tilbragte en hel dag i Gaza, hvor jeg også mødtes med de politiske kræfter og civilsamfundet, og nu, hvor vi taler om , om tilbagetrækning fra Gaza, er vi nødt til at forstå, at Gaza for øjeblikket praktisk taget er et område, der er om ikke fuldstændigt ødelagt, så radikalt forandret i forhold til sidste gang, jeg var der, for seks måneder siden. Der er stor fattigdom og meget store ødelæggelser, uanset om man besøger den nordlige del, der grænser op til Israel, den sydlige del, den såkaldte Philadelphia-korridor, eller selve hovedstaden Gaza, den historiske by Gaza.
Det er således den situation, vi befinder os i. Men jeg sagde, at tiden frem til sommer bliver meget vigtig. Hvorfor? Fordi der skal afholdes valg til parlamentet, men også fordi palæstinensere selv har besluttet at afholde valg i den fundamentale organisation, der er hjertet i PLO, dvs. Fatah. Der skal også afholdes valg i Fatah til sommer, hvilket utvivlsomt vil betyde en ændring i Palæstinas repræsentative strukturer og sikkert også et generationsskifte inden for selve de palæstinensiske myndigheder.
Mine damer og herrer, jeg håber, at min beskrivelse har givet Dem et billede af situationen set fra palæstinensernes synspunkt. Hvis jeg skulle ønske, at De kunne huske et indtryk, skulle det være det, jeg har nævnt tidligere: stolthed over det gjorte, og håb på grund af det, der stadig skal gøres.
Mine damer og herrer, lad mig nu kort fortælle Dem om mine erfaringer fra Israel efter at have mødtes med alle de politiske ledere, med premierminister Sharon, udenrigsministeren, forsvarsministeren, forsvarstjenesterne og selve samfundet. Som De ved, skete der samtidig med valget i Palæstina et regeringsskifte i Israel. Et regeringsskifte, hvor regeringen som bekendt, mine damer og herrer, med nød og næppe blev valgt. To stemmers forskel til fordel for premierminister Sharon, så han kunne danne regering. Selv om flertallet for freden i det palæstinensiske samfund og i Israel vokser lidt hele tiden, er der stadig så stor splittelse i det israelske parlament Knesset, at premierminister Sharon ikke fik de 14 stemmer fra majoritetspartiet, hans eget Likud-parti, og den nye regering var nødt til at blive valgt med stemmerne fra et separat mindretalsparti, Yosi Beilin-partiet, og med to medlemmer fra et arabisk parti, der afholdt sig fra at stemme for at kunne hjælpe Sharon med at kunne danne regering.
Dette er den potentielt ustabile regeringssituation, som Israel befinder sig i. Men det vigtigste spørgsmål, som vi også står over for set fra Israels synspunkt, er det, vi kunne kalde rømningen af Gaza. Den rømning af Gaza, som vi europæere allerede har sagt, på hvilke betingelser vi kan og vil støtte, og jeg mener, at betingelserne vil blive tydeligere under disse omstændigheder. Som bekendt er de betingelser, som vi har stillet i lang tid, at processen, som vi kalder af Gaza, for at bruge det engelske ord, skal være en del af den endelige fredsaftale, som vi alle drømmer om og håber på, og som skal ende med de to stater. Tilbagetrækningen fra Gaza skal ikke være afslutningen på en proces, men begyndelsen på en proces, der skal føres til ende, dvs. en afslutning på besættelsen af områderne.
I dette perspektiv er det også meget vigtigt at kende tidsplanen for tilbagetrækningen fra Gaza. Tidsplanen falder praktisk taget sammen med palæstinensernes tidsplan for valget. Det, der endnu ikke er stemt om - vi får se, om det kommer vel i havn med udgangen af marts - er vedtagelsen af budgettet. Vi får se, om der er tilstrækkeligt flertal til, at budgettet bliver vedtaget i Knesset, og hvis det bliver vedtaget i Knesset, kan tilbagetrækningen fra Gaza finde sted med udgangen af august eller i begyndelsen af september. Hvis vi derfor, mine damer og herrer, kunne lægge situationen i Israel og situationen i Palæstina oven på hinanden på et kort, ville vi se, at deres tidsplaner praktisk taget overlapper hinanden. Vi står derfor i en meget følsom og vanskelig situation, men også en situation, hvor de fleste af de politiske aktører, der skal spille en afgørende rolle, er forhåbningsfulde og velvillige.
Mine damer og herrer, De kan nok forstå, at for at det håb, som palæstinenserne har givet udtryk for, kan fastholdes, og for at følelsen af stolthed kan bevares, er det afgørende nødvendigt, at tingene begynder at flytte sig, og dvs. at palæstinenserne skal handle, hvilket de allerede har gjort, og præsident Abu Mazen har truffet meget vigtige beslutninger i de seneste dage med henblik på at bremse de voldshandlinger, der forhindrede en genoptagelse af forhandlingerne og dialogen mellem palæstinenserne og israelerne. Takket været disse foranstaltninger er der i dag afholdt det første møde, efter at forhandlingerne blev suspenderet, mellem premierminister Sharons og minister Erekast kabinetschefer, og efter hvad jeg har hørt, var det et positivt møde, der giver os et lille håb om, at det vil være muligt at genoptage kontakterne mellem palæstinenserne og israelerne.
Hvis alt går godt, kommer der en ny palæstinensisk regering inden for to uger, premierminister Abu Ala er næsten færdig med den, og der foreligger en aftale mellem præsident Abu Mazen og premierminister Sharon om at afholde et første møde på højt niveau, når regeringen er dannet. Det er også Israels venners holdning, og de er indstillet på at fastholde den nuværende sikkerhedssituation. Takket være præsident Abu Mazens indsats, er det derfor sandsynligt, at dette møde finder sted og bliver begyndelsen på en dialog mellem de to parter, der gør det muligt at få en lidt klarere politisk horisont, end den, vi har haft hidtil.
Hvorfor er det vigtigt med en politisk horisont?
Uden en politisk horisont vil det være meget vanskeligt for de palæstinensiske borgere at bevare følelsen af håb og stolthed over det, de har gjort, og som vi skal benytte os af. Som tidligere nævnt er det derfor vigtigt, at de ansvarlige israelere tilbyder en sådan horisont.
Mine damer og herrer, jeg synes ikke blot, at der er blevet åbnet et fredens vindue eller en håbets dør. Jeg vil gå endnu længere, for jeg synes, at der er blevet åbnet en håbets vej, en håbets avenu, som vi alle skal gøre vores bedste for at kunne følge indtil enden. Og den ende ved vi alle, hvad er, nemlig de to stater, en levedygtig og demokratisk palæstinensisk stat, der kan leve side om side med den israelske stat, så der ikke kun kommer fred mellem Israel og Palæstina, men som får indflydelse på hele regionen. Jeg kan fortælle Dem, at det er alle de palæstinensiske borgeres drøm. Jeg tror også, at det er mange israeleres drøm, og jeg er sikker på, at det er alle de europæiske borgeres drøm, ikke mindst dem, der har helliget en stor del af deres liv til forsøget på at finde en endelig løsning på dette frygtelige problem, der ikke kun har følger for dem, der lider direkte under det, men som også har mere vidttrækkende konsekvenser.
Jeg kan godt lide at sige, og jeg vil gerne sige det igen, at der er nogle lande, der betragter problemerne i Mellemøsten som strategiske problemer. For os er de ikke kun strategiske problemer. For europæerne er der også tale om naboskabsproblemer. Det, der sker i Mellemøsten, berører os som sagt ikke kun af strategiske årsager, men også på grund af den geografiske nærhed. Mellemøsten er vores nærområde, det er vores naboer og venner.
Derfor vil jeg endnu en gang gentage, at vi som europæere har et stort ansvar. Vi har arbejdet fra første dag, både med premierminister Abu Alas og præsident Abu Mazens hold, og med premierminister Sharons hold, for at se, hvordan vi kan få gjort de to vigtige ting, jeg nævnte over for Dem tidligere, nemlig at ændre situationen på stedet og forsøge at komme med et politisk perspektiv, som i sagens natur må være en genoptagelse af køreplanen hurtigst muligt, som er det, vi alle har aftalt, det internationale samfund, så vi kan komme videre hen imod denne drøm.
Hvad kan vi gøre, og hvad skal vi gøre? Vi skal som minimum gøre tre seriøse ting i samarbejde med de øvrige medlemmer af det internationale samfund, der ønsker at være med.
For det første skal vi fortsætte det intense samarbejde om valgprocessen. Jeg gentager, og jeg har allerede gentaget, den betydning, som valgprocessen fra nu af og frem til valget til den lovgivende forsamling har, og senere valget inden for selve Fatah-organisationen.
For det andet skal vi hjælpe til ud fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt. Som bekendt giver vi allerede de palæstinensiske sikkerhedsstyrker råd, støtte og bistand til planlægningen ud fra et europæisk perspektiv, i nært samarbejde med et stort land, som gør en stor indsats, nemlig Egypten, så de kan udfolde og udvikle deres rolle bedst muligt.
Og for det tredje har vi en forpligtelse til at yde økonomisk bistand, som vi har gjort i mange år, men nu bør vi måske gøre det om ikke mere intenst så dog mere beslutsomt og mere rettet mod de øjeblikkelige fundamentale behov.
Mine damer og herrer, tiden går, og jeg ville blot give Dem disse første overvejelser. Jeg skulle bruge timer for at fortælle Dem om de følelser og erfaringer, jeg har oplevet i disse få dage, der har været fulde af oplevelser og politisk intensitet. Det tillader tiden ikke, men jeg vil gerne viderebringe Dem følelsen af, at der er håb, at der er muligheder, at der er vilje til at arbejde og til at arbejde i fællesskab, for dem og for os, og en følelse af ansvar og forpligtelse til at medvirke til, at dette meget alvorlige problem finder en løsning.
Hvis vi ønsker det, kan vi gøre det. De ønsker det. Lad os hjælpe dem.
Ferrero-Waldner,
    Hr. formand, jeg vil indlede med at sige, at jeg er enig i den højtstående repræsentant, hr. Solanas, analyse. Det er mig også en glæde at tale til Dem for første gang i en forhandling om Mellemøsten, især fordi den for første gang i mange år anslår en forsigtig optimistisk tone. Derfor er det dejligt at være her og fortælle Dem om Kommissionens overvejelser, der naturligvis i høj grad supplerer det, som hr. Solana sagde.
Der sker virkelig en meget opmuntrende udvikling i regionen. Rådsformand Asselborn har lige besøgt Jerusalem og Gazastriben, og han mener, at begge parter gør fremskridt, hvilket hr. Solana netop har redegjort for. De opinionsundersøgelser, der er lavet siden det palæstinensiske valg, viser også, at et stigende flertal blandt palæstinenserne og israelerne nu støtter en fredsproces og en fredelig afslutning af konflikten baseret på tostatsløsningen. Det er i sig selv en meget vigtig og opmuntrende udvikling.
Præsidentvalget gik meget fint. Jeg værdsætter og takker hr. Rocard, som har gjort et meget godt stykke arbejde under vanskelige betingelser sammen med sin stab. Jeg vil også igen takke valgobservationsmissionen og de medlemmer af Parlamentet, der bidrog til dens succes.
Det politiske resultat af valget giver anledning til håb. De palæstinensiske vælgere viste deres ønske om fred og demokrati, og valget er nu blevet et incitament til en mere demokratisk udvikling af regionen som helhed. Samtidig har vi noteret os valgrapporten, og vi vil samarbejde med palæstinenserne om at rette op på fejl ved valgprocessen, navnlig hvad angår den centrale valgkommissions uafhængighed. Vi mener, at dette er meget vigtigt i lyset af de kommende parlaments- og kommunalvalg.
Vi er enige med hr. Solana i, at Abu Mazen er en troværdig partner for fred og en dygtig samtalepartner for palæstinensisk institutionsopbygning, herunder reformen af sikkerhedsstrukturerne. Han har allerede vist lederevner i de sidste par dage ved at udstationere politi i den nordlige del af Gazastriben, at omstrukturere sikkerhedstjenesterne og, som medierne rapporterede i mandags, at blive enig med palæstinensiske grupper om at indstille angrebene på Israel. Det er tilsammen et meget forsigtigt positivt skridt.
Det er vigtigt, at det internationale samfund nu handler hurtigt for at støtte ham. Den palæstinensiske befolkning forventer håndgribelige tegn på fremskridt: forbedring af deres sociale og økonomiske situation, genoprettelse af respekt for lov og orden og fremskridt for institutionsopbygning og reform. Jeg kan love Dem, at Kommissionen vil gøre sit.
Jeg skylder min forgænger, hr. Patten, meget, for han hejste det palæstinensiske flag på meget vanskelige tidspunkter. Jeg takker også dem i Parlamentet, som støttede ham. Jeg vil fortsat gøre dette, og navnlig nu, hvor det er endnu vigtigere, fordi det er tidspunktet for at gøre mere. Jeg håber, at vi også får mulighed for at øge vores samarbejde om forskellige projekter.
I 2004 afsatte vi ca. 250 millioner euro, og vi vil afsætte et lignende beløb i 2005. Vi vil være meget opmærksomme på, hvad vores penge går til.
Vi har nu et nyt instrument, som blev vedtaget i december, i form af handlingsplaner under vores naboskabspolitik. Disse indeholder såvel politiske som økonomiske foranstaltninger, der vil bidrage til fredsprocessen. De omfatter handelslettelse, fremme af god regeringsførelse og respekt for menneskerettighederne, forståelse og bekæmpelse af den ødelæggende virkning af tilskyndelse til had, lettelse af adgang til og fremme af respekten for den humanitære folkeret og tilskyndelse til samarbejde om meget praktiske ting, som vi håber vil føre til en forbedring af levevilkårene - miljø, vand, energi og transport.
Vi forventer også en forbedret politisk dialog, der vil give os mulighed for at rejse spørgsmål om ikke blot fredsprocessen, men også masseødelæggelsesvåben. Jeg rejser til området inden længe, og jeg vil tage disse idéer op med palæstinenserne og israelerne. Det er naturligvis parterne selv, der skal gøre det største arbejde, navnlig hvad angår tillidsskabelse. Jeg kan allerede se, at der er en fornyet vilje til at gøre det. Israel kan tilbyde tillidsskabende foranstaltninger, f.eks. vedrørende sikkerhedssamarbejde, løsladelse af fanger, færre restriktioner for bevægelighed, lettelse af økonomisk pres, bedre håndhævelse af operationsreglerne og midler til at begrænse de civile tab.
Det er klart, at palæstinenserne må gengælde eller endog forvente aktioner vedrørende sikkerhedsspørgsmål. De skal konsolidere den interne palæstinensiske våbenhvile, mane den israelske frygt for, at våbenhvilen vil styrke ekstremisterne, i jorden, indsamle ulovlige våben og lukke tunnellerne under grænsen mellem Gazastriben og Egypten.
Det er meget at gøre, men det vigtigste er, at EU er forenet i sit ønske om og sin vilje til - som Javier Solana sagde - at bistå begge sider i at arbejde hen imod en fred, der er værdig til at blive kaldt fred. Derfor ser vi også frem til præsident Bushs og hans stabs besøg i Bruxelles den 22. februar, hvor fredsprocessen i Mellemøsten vil stå øverst på vores dagsorden. Hvis vi i det mindste kan gøre nogle små fremskridt på det punkt, vil vi have mulighed for at samarbejde med amerikanerne om spørgsmålet om det bredere Mellemøsten, som vi begge er engagerede i.

Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ),
   Mange tak, hr. formand, og mange tak til den højtstående repræsentant og til kommissær Ferrero-Waldner for deres meget store indsats for fredens sag i regionen. Det er klart, at der er mange ting, der flytter sig i denne vanskelige ligning mellem krig og fred i Palæstina, f.eks. det tilfredsstillende resultat af det valg, som EU og Parlamentet har deltaget i - og jeg vil også gerne henvise til hr. Rocards og hr. McMillan-Scotts og andres indsats - og til det faktum, at vi bør lykønske os med, at støtten til terrorismen i regionen er faldet fra 65 % til 40 % siden juni - dette tal skal endnu længere ned - og behovet for at konsolidere en våbenhvile med de yderliggående organisationer og den indsats, som den nye formand for Den Palæstinensiske Myndighed gør i denne forbindelse, hvilket har skabt et klima med dialog, og den israelske regerings gradvise overbevisning om, at der kommer en levedygtig palæstinensisk stat samtidig med tilbagetrækningen fra Gaza og Vestbredden.
Alle disse forhold, hr. formand, fremmer et nyt klima, og jeg tror, at parterne er nødt til at træffe en beslutning, de er nødt til at påtage sig risici med henblik på at genoptage processen, og de skal ligeledes på en eller anden måde fremme og løse denne situation ved at genoptage køreplanen.
I forbindelse med denne situation er det nu et ufravigeligt krav, at volden hører op. Volden er ingen løsning, volden er selve problemet, og de 4.000 døde, de tusindvis af sårede og den situation med social, økonomisk og endda moralsk ødelæggelse, som dele af Palæstina befinder sig i, viser tydeligt, hvad der har været resultatet af den voldsomme voldsproces, vi har set i regionen.
Fru Ferrero-Waldner var meget fremsynet, da hun sagde, at parternes indsats desværre ikke er tilstrækkelig til, at volden hører op, og at det internationale samfund er nødt til at forpligte sig beslutsomt, og her, hr. formand, er EU nødt til at tage et skridt i den rigtige retning og fordoble sin indsats, ikke kun i form af handlinger, men ved at forene viljerne og skabe konsensus med kvartettens deltagere. Præsident Bushs tur til Europa er faktisk en fremragende lejlighed til at involvere den nye regering i fredsprocessen. Kun hvis vi beslutsomt støtter og konsoliderer den nye Palæstinensiske Myndighed og bakker op om denne regering ved at forny infrastrukturerne og støtte sikkerhedsprocesserne, kan vi komme videre ad denne vej. Hr. formand, hvis vi holder en støt kurs og ikke giver efter for terrorismens svøbe, kan vi først genoptage processen og senere konsolidere den retfærdige og varige fred, som regionen har sukket efter i næsten et århundrede. 
Napoletano (PSE ),
    Hr. formand, kære kolleger, hr. højtstående repræsentant, fru kommissær, det palæstinensiske præsidentvalg var - navnlig i betragtning af den besættelsessituation, som det fandt sted i - efter nogle mørke år en ægte nyhed og et håb om, at der begynder at ske en ændring i det plagede Mellemøsten.
Europa har troet mere på denne proces end andre og har støttet den både politisk og økonomisk. Europas tilstedeværelse er synlig og vigtig takket være observatørmissionens arbejde. Michel Rocard stod i spidsen for denne mission, der støttede det lige så glimrende arbejde i Palæstinas centrale valgkomité, som også Parlamentets delegation under ledelse af hr. McMillan-Scott arbejdede tæt sammen med.
De palæstinensiske lederes langsigtede beslutning om at lade præsident Arafats efterfølger blive afgjort ved hjælp af en fri og gennemsigtig valgproces fik opbakning fra et overvejende flertal i det palæstinensiske samfund. Palæstinenserne ønsker demokrati, men de ønsker også frihed. Derfor har de valgt en ledelse, som kan få dem ud af den nuværende desperate situation. Den nye leder Mahmoud Abbas har allerede i valgkampagnen og ikke mindst i sine handlinger vist et seriøst engagement både internt - nemlig når det gælder om at stoppe volden og iværksætte de reformer, som det palæstinensiske samfund har brug for - og i forsøget på at sætte gang i fredsprocessen igen.
Nu er det op til den israelske regering at vise den samme konstruktive vilje, og det skal den først og fremmest gøre ved at lade de unilaterale handlinger, som den har bebudet - f.eks. tilbagetrækningen fra Gaza - finde sted inden for rammerne af køreplanens forhandlinger og ved at bringe koloniseringen og opførelsen af den ulovlige mur til ophør samt undlade enhver unødig skræmmehandling, der ikke har noget med sikkerheden at gøre, over for den palæstinensiske befolkning.
Efter valget er også Europas rolle blevet mere troværdig, og Europa kan måske gøre sin indflydelse gældende over for USA, evt. i forbindelse med præsident Bushs besøg, sådan som kommissæren mindede om.
Desuden er det vigtigt at sikre en kontinuerlig indsats, da der efter præsidentvalget skal afholdes kommunalvalg og administrative valg. Jeg mener, at vi bør støtte den politiske indsats, som de palæstinensiske ledere agter at gøre, nemlig at få modstanden fra Hamas og Jihad - der hidtil har benyttet sig af terrorisme - sat i institutionelle rammer. Vi bør støtte alt dette med henblik på oprettelsen af to stater.
Denne udvikling og vores positive holdning til den bør dog også give stof til eftertanke, når det gælder andre kriser i Mellemøsten. Her tænker jeg helt klart på situationen i Irak, som så afgjort er en helt anden. 
Neyts-Uyttebroeck (ALDE ),
   Hr. formand, fru kommissær, højtstående repræsentant, jeg vil, som De vil have bemærket, tale nederlandsk.
I Israel har en ny regeringskoalition begyndt sit arbejde, og i Palæstina har der været afholdt præsidentvalg. Valget blev gennemført med aktiv støtte og bistand fra det internationale samfund og ikke mindst fra EU, som bl.a. bidrog med et større observatørkorps under ledelse af hr. Rocard. Valget blev gennemført, fordi Israel viste forstandighed og tillod gennemførelsen, om end ikke altid uden vanskeligheder. Jeg tænker i den forbindelse på omstændighederne i Østjerusalem og på lukningen af grænseovergangen til Ægypten. Valget blev imidlertid først og fremmest gennemført takket være det palæstinensiske folks modenhed. Det palæstinensiske folk viste, at det lægger afgørende vægt på demokrati, ønsker god forvaltning og behørigt retsvæsen og først og fremmest ønsker fred.
Jeg vil gerne bringe en særlig hyldest til de palæstinensiske kvinder, som har ydet et afgørende bidrag til en god afvikling af valget. Var forløbet så perfekt? Nej, det var det ikke, men ufuldkommenhederne til trods kan valget være model for hele regionen, og palæstinenserne kan helt berettiget være stolte heraf. Hvilke opgaver hovedaktørerne - jeg tænker på Den Palæstinensiske Myndighed og Israel - nu står over for, ved vi, og det ved de egentlig også. Blodsudgydelserne må bringes til ophør, volden må bringes til ophør, det er et uomgængeligt første skridt hen imod fred. Det ser ud til, at præsident Abbas får overtalt de palæstinensiske væbnede bevægelser til at afstå fra brug af vold, hvilket ikke er nogen ringe bedrift. Vi støtter ham heri, og vi opfordrer ham til at fortsætte. I Israel blev der gennemført en regeringsændring for at få gennemført tilbagetrækningen fra Gazastriben. Vi opfordrer den israelske regering til at gennemføre tilbagetrækningen, til at bringe opførelsen af muren til ophør og til at afstå fra den uansvarlige brug af vold. At bringe volden til ophør, at genetablere den grundlæggende sikkerhed og normalisere livet, det er de mest påtrængende opgaver for Israel og Palæstina.
Hr. formand, kære kolleger, et usædvanligt har åbnet sig i Mellemøsten. Der er intet, jeg og hele min gruppe hellere ser, end at det udvikler sig til en . Det er helt nødvendigt, at EU og USA nu i fællesskab og på basis af vores komplementære roller - inden for kvartetten og i overensstemmelse med køreplanen - sørger for, at Israel og Palæstina slår ind på fredens vej. Højtstående repræsentant, fru kommissær, De kan begge spille en afgørende rolle i den forbindelse. Sjældent har omstændighederne været så lovende. Nu kræves der handling. 
Lagendijk (Verts/ALE ),
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne understrege, at jeg værdsætter den energi og det engagement, den højtstående repræsentant har vist i de seneste år, og den tid, han har brugt på at holde ilden ved lige. Håbets meget svage ild. Håbet om, at der trods alle hindringer kan findes en løsning i Mellemøsten, i konflikten mellem Israel og palæstinenserne. Vi må jo medgive, at vi i de seneste år har haft en hel del drøftelser her i Europa-Parlamentet, har vedtaget en hel del beslutninger, som har vidnet om de gode hensigter, men jeg tror ærlig talt, mange - og jeg har ind imellem selv været en af dem - har tænkt, at dette aldrig bliver til noget, at det er udsigtsløst, at vi aldrig finder en løsning på dette spørgsmål. Nu synes det at være slut med den udsigtsløse situation, eller vi kan snart se enden herpå.
Arafat er blevet efterfulgt af præsident Abbas, som ikke kun er parat til at afgive positive tilsagn, men også til at tage modige skridt. Sharon-regeringen er sammensat af partier, som er enige om en ting, nemlig tilbagetrækning fra Gazastriben. Jeg ved, at overdreven optimisme aldrig er på sin plads, når det gælder Mellemøsten. Et enkelt bombeanslag, og billedet kan være totalt forandret. Jeg mener dog, at rømningen af Gazastriben er en enestående mulighed, ja, den bedste mulighed, vi har set i årevis, for at bryde denne atmosfære af kynisme og skepsis og omsider på ny tage et skridt i den rigtige retning. Det betyder imidlertid også, at EU's rolle må ændres. EU må skifte fra smukke, generelle udtalelser til særdeles konkret, målrettet bistand i forbindelse med rømningen for at sikre, at den forløber på en god måde. Hvad betyder det for Europa-Parlamentet og for min gruppe? Det betyder, at rømningen kun kan gennemføres i god forståelse, i forståelse mellem Israel og palæstinenserne og under tilstedeværelse af et internationalt observatørkorps.
Hvad kan og vil EU gøre mere præcist? I november 2004 gentog den højtstående repræsentant i forbindelse med et samråd med udenrigsministrene endnu en gang Rådets beslutning fra marts 2004. EU støtter tilbagetrækningen fra Gazastriben, såfremt fem betingelser findes opfyldt. Tilbagetrækningen skal være en del af køreplanen, den skal være et skridt hen imod en tostatsløsning. Så langt så godt, tror jeg, men Israel må ikke udnytte rømningen af Gazastriben til at etablere nye bosættelser på Vestbredden eller udvide eksisterende bosættelser. Overdragelsen skal ske i forståelse med Den Palæstinensiske Myndighed, og Israel skal medvirke til genopbygningen af Gazastriben. Det er naturligvis der, problemerne ligger. Derfor vil jeg gerne spørge den højtstående repræsentant, om de omhandlede betingelser efter hans opfattelse er opfyldt i øjeblikket, eller om der efter hans opfattelse er mulighed for, at de opfyldes inden for den nærmeste fremtid. Hvis det ikke er tilfældet, hvad gør EU så for at sikre, at betingelserne bliver opfyldt, og hvis de ikke bliver opfyldt, hvad gør EU så? Bakker vi så ud? Det håber jeg ikke, men tager vi dette alvorligt, må vi forsøge at holde fast ved vores egne betingelser.
Nuvel, lad os være optimistiske, det er der brug for i denne sag, og lad os antage, at betingelserne er opfyldt. Hvad agter EU da konkret at gøre? Lad det være sagt endnu en gang, at vi nu må tage skridtet fra smukke erklæringer til konkrete forslag. Vil vi eksempelvis medvirke til udsendelse af et observatørkorps? Det er nævnt i alle planer, men vil EU deltage heri? Hvad vil vi helt præcist gøre sammen med USA? Vil vi gå ind i mæglingsrollen? Ligger der en anmodning fra Israel, ligger der en anmodning fra palæstinenserne? Vil vi finansiere genopbygningen? Er der, ikke i al almindelighed, men er der helt konkrete planer herfor - har man besøgt Gazastriben, ved man, hvad der er ødelagt og skal genetableres? Hr. formand, højtstående repræsentant, fru kommissær, lad det være sagt endnu en gang, at rømningen af Gazastriben er en enestående chance for at tage et skridt i den rigtige retning. Lader vi den chance glide os af hænde, mislykkes det med hensyn til Gazastriben, frygter jeg, at det kan vare længe, inden skårene helt er klinket. 
Morgantini (GUE/NGL ),
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne lykønske hr. Solana, og jeg vil navnlig lykønske ham med hans tilstedeværelse umiddelbart efter valget. Jeg må sige, at jeg har mødt mange palæstinensere, som var glade for hans tilstedeværelse, og som var yderst stolte over, at han havde overnattet i Ramallah.
I min tale vil jeg gerne lægge vægt på konkrete aspekter. Palæstinenserne har gjort deres del, sådan som kommissæren, fru Ferrero-Waldner, mindede om i går, og de har tydeligt valgt freden, demokratiet og friheden. De har valgt Abu Mazens program, som er et program, hvor man går klart og tydeligt imod militær magt, og det gælder både terrorhandlingerne mod civile israelere og den militære kamp, der også er taget højde for i Genève-konventionen, og som anses for legitim, hvilket jeg ikke er enig i. De har således netop valgt et program med reformer, fred og demokrati. Jeg tror, at det er vigtigt at benytte enhver lejlighed og enhver ændring eller forandring.
Der er ingen tvivl om, at man også må se med positive øjne på forslaget om en unilateral tilbagetrækning fra Gaza, hvis der virkelig er tale om en tilbagetrækning, og ikke mindst hvis den finder sted inden for rammerne af køreplanen og af en forhandling. Efter min mening bør kvartetten tage meget kraftigt hånd om indsatsen, så man undgår, at det, der skete efter Oslo-aftalen, sker igen. Dengang trak det internationale samfund sig tilbage og efterlod sig to ulige og asymmetriske parter, hvor den ene opførte bosættelser og kolonier, og den anden foretog ekstremist- og terrorhandlinger. Derfor er den internationale tilstedeværelse vigtig.
Samtidig er det også nyttigt at se, hvad der virkelig sker. Foruden valget og udsigten til en tilbagetrækning er der et andet grundlæggende aspekt, som man skal være opmærksom på, nemlig de konkrete handlinger, som Sharon-regeringen har foretaget i de sidste to uger. Jeg vil blot nævne nogle stykker.
Borgerne i Østjerusalem kan ikke længere tage til Ramallah, hvilket ikke blot er ensbetydende med, at det økonomiske liv bliver ødelagt, men også og ikke mindst med annekteringen af et område, nemlig Østjerusalem, som vi betragter som besat. Der er således ikke blot tale om en annektering af Jerusalem, som er den fælles, udelelige hovedstad, men også om en annektering af Østjerusalems borgere.
Ejendom, der tilhører palæstinensere, som bor i Bethlehem, Bejalla og Ramallah, og palæstinenserne, der bor i Østjerusalem, bliver konfiskeret. At gøre sådan noget i dag, hvor der er en fredsplan, betyder, at vi kraftigt og konkret skal slå fast, at der også konfiskeres privat ejendom, som tilhører palæstinensiske borgere, der ikke bor i Jerusalem, men i Bejalla. Det er ikke uvæsentligt, for det er ting, der også ændrer holdningen hos de palæstinensere, som har tiltro til og et fornyet håb om, at freden er mulig.
Endelig er der Gaza-spørgsmålet. Jeg var i Gaza under valget. Raffa har været lukket i 87 dage. Tusindvis af uskyldige palæstinensere, som ikke engang er formodede terrorister, er blevet spærret inde ved Gazas grænser, sover på gaden og har ikke flere penge. Selv de egyptiske taxichauffører er kede af at se, at palæstinenserne har det så dårligt. Hertil kommer IDF's forslag om at ødelægge 3.000 huse for at forhindre tunneller.
I betragtning af alt dette er det således vigtigt, at vi går videre med køreplanen og benytter os af enhver mulighed for fred 
Batten (IND/DEM ),
   Hr. formand, Europa-Parlamentet synes at være en ivrig tilhænger af præsidentvalget i Palæstina og af demokrati i Mellemøsten. Betyder det, at det vil være lige så ivrigt efter det kommende valg i Irak? Irakerne fortjener sandelig i lige så høj grad demokrati som palæstinenserne.
Det bliver spændende at se, om præsident Abbas har vilje og evne til at standse de forskellige terrororganisationers morderiske aktiviteter i hans område. Eftersom Europa-Parlamentet havde 28 observatører til stede ved valget, vil de måske rapportere, hvilken evt. rolle Hamas, Fatah og andre terrorgrupper spillede under valget.
Parlamentet har mig bekendt brugt 17 millioner euro af skatteydernes penge på bistand til det palæstinensiske valg. Hvilke beviser har vi for, at disse penge blev anvendt fornuftigt, og at der blev aflagt regnskab for dem? Hvilke beviser har vi for, at ingen af disse penge fandt vej til terrororganisationers lommer? EU har ingen legitimitet til at blande sig i de palæstinensiske - eller nogen andre staters - valg, men hvis det skal poste millioner af euro i dem, må vi i det mindste vide, hvad de er blevet brugt til.
Er det ikke bemærkelsesværdigt, at den nu afdøde præsident Arafat - der angiveligt livet igennem var en uselvisk forkæmper for en forarmet befolkning - alligevel synes at have haft tilstrækkelige evner til på deltid at samle sig en formue på mange millioner dollars? Hvis han bare i sit testamente havde husket den palæstinensiske befolkning i tilstrækkelig høj grad, kunne valget for nylig have været afholdt på hans bekostning i stedet for at bebyrde de europæiske skatteydere yderligere.
Hvis EU insisterer på at yde tilskud til Mellemøsten-politikken, må vi i betragtning af dens legendariske korruptionsniveau i det mindste forlange, at det modtager og gemmer kvitteringer for sine udgifter i modsætning til den praksis, der har været gældende hidtil!
Angelilli (UEN ),
    Hr. formand, kære kolleger, som observatører ved valget i Palæstina kan vi sige, at der på enhver måde er tale om et ungt, men stolt demokratis fødsel.
Under vores mission så vi et palæstinensisk folk med stor lyst til frigørelse og viljen til at vende tilbage til fred og normale tilstande. På trods af volden i de sidste par uger har præsidentvalget reelt skabt et nyt scenario i Mellemøsten, og det var et godt eksempel for hele den arabiske verden. Netop derfor skal EU nu spille en central rolle og gøre en omfattende indsats for at støtte fredsprocessen, navnlig ved at sætte skub i køreplanen, som i dag stadig er udgangspunktet for forhandlingernes genoptagelse.
I den forbindelse giver den melding, som vi fik her til morgen om genindledningen af dialogen mellem Den Palæstinensiske Myndighed og Israel, os nye forhåbninger. Den første vigtige begivenhed i den nye fredsproces bliver London-konferencen, som skal afholdes i marts, og hvor punkterne på dagsordenen er sikkerhed, styrkelse af demokratiet og politiske, institutionelle og økonomiske reformer i Palæstina. Europa får endelig lejlighed til at gøre sin indflydelse gældende i fredsprocessen og formodentlig også til at sætte gang i et økonomisk udviklingsstøtteprojekt.
Det undrer os, at man undertiden siger, at det er for tidligt at gøre sådan en indsats, og at EU ikke er klar til at gennemføre den. Det er nemlig tværtimod nu, at EU igen skal indtage en central politisk stilling, også ved hjælp af en konkret indsats for at støtte den palæstinensiske økonomis udvikling med et projekt, som EU overvåger, og som allerede er blevet kaldt en ny Marshall-plan for Palæstina. Det er et forslag, som Italien allerede stillede efter den 11. september, og det er nu blevet genoptaget af Storbritannien. Jeg tror, at Palæstina også på denne måde kan frigøre sig fra den fattigdom og udstødelse, der alt for ofte giver næring til fundamentalismen. 
Allister (NI ).
   - Hr. formand, jeg lægger ikke skjul på, at jeg sympatiserer med Israel i mellemøstkonflikten. Jeg repræsenterer Nordirland, en stat, der ved alt om terrorisme, og jeg kan sagtens føle med et lille land, som siden sin oprettelse er blevet udsat for vedholdende og ondskabsfulde terrorangreb. Den indføling er blevet større som følge af de mangeårige broderlige bånd mellem IRA og PLO. Historien viser, at det aktive samarbejde mellem PLO og IRA førte til, at IRA blev finansieret og trænet i mellemøstlige lande, og i årevis var vi vidne til, at repræsentanter for PLO deltog i Sinn Féins konferencer. Som leverandører af død og ødelæggelse havde de meget til fælles.
Ligesom der ikke må levnes plads til terrorisme i Europa, er forudsætningen for politisk fremskridt i Mellemøsten, at al terrorisme ophører. Derfor opmuntrer jeg hr. Sharon til resolut at nægte at forhandle med aktive terrororganisationer. Ud fra Nordirlands erfaringer kan jeg fortælle ham, at det aldrig kan betale sig at lefle for terrorisme: Det øger bare dens umættelige krav og skaber grobund for en politisk repræsentation, der er forenet med terrorismens magt.
McMillan-Scott (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg skal deltage i et møde i Præsidiet, så jeg beder Dem undskylde, hvis jeg ikke er til stede under hele forhandlingen.
Der er nu et reelt håb om fred i Mellemøsten efter det generelt frie og retfærdige valg om Yassir Arafats efterfølger. Ved hr. Arafats begravelse i Kairo, hvor jeg repræsenterede Europa-Parlamentet, begyndte de intense diskussioner allerede om hans efterfølger og muligheden for en ny begyndelse. Jeg lykønsker hr. Solana med hans aktive engagement i regionen fra begravelsen til i dag, og jeg opfordrer ham til at fortsætte.
Europa-Parlamentet sendte sin hidtil største valgobservationsmission til præsidentvalget med deltagelse af 28 medlemmer af Europa-Parlamentet. Jeg var formand og fru Napoletano var næstformand, og vi kom til Jerusalem et par dage før valget. Jeg vil takke alle deltagerne i missionen - hvoraf mange er til stede i aften - Parlamentets personale for deres fremragende støtte og tolkene. Vores delegation mødte de to hovedkandidater - Mahmoud Abbas og Mustafa Barghouti - og ligeledes formanden for valgkommissionen og hr. Rocard, som vil tale om lidt.
Som formand lagde jeg en krans på hr. Arafats grav i Muqata. Jeg mødte også mindre politiske partier, som stillede op til valget, og, helt privat, andre palæstinensiske grupper.
Europa-Parlamentets delegation blev overalt mødt med entusiasme og tiltro til den rolle, som EU kunne spille for befordringen af den demokratiske proces. Palæstinensernes håb om EU-støtte kom til udtryk ved, at EU-flaget vajede overalt. Nu må vi se fremad og støtte palæstinenserne i deres forberedelser af parlamentsvalget og deres reform af valgloven.
Mit vigtigste budskab i aften er imidlertid, at præsidentvalget var en model for resten af den arabiske verden, hvor der ikke er demokrati. Mahatma Gandhi sagde engang: "Demokratiets ånd kan ikke indpodes udefra". Fru Ferrero-Waldner sagde imidlertid i går til Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavs-partnerskabet: "Vi kan opmuntre til demokrati, og det vil vi gøre". Jeg støtter fuldt ud dette synspunkt, og jeg mener, at det i tiåret for Barcelona-processen er på tide, at EU gør sig gældende, hvad angår det bredere Mellemøsten. Det er jo, når alt kommer til alt, vores naboer, ikke amerikanernes.
Rocard (PSE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. højtstående repræsentant, jeg vil gerne takke Dem for kvaliteten af Deres indledende bemærkninger, men også for alle de lykønskninger, De har været så venlig at overbringe mig. Jeg var stolt over at udføre denne opgave, og en af de ting, som jeg kan sige om den, er, at vi fik en fantastisk modtagelse fra begge sider. Europa var velkommen, selv set fra Israels synsvinkel, vil jeg gerne præcisere.
Hvis jeg trækker tiden ud, kommer jeg for sent til toget i aften. Jeg vil derfor gøre det kort, og De må undskylde min uhøflighed, for jeg vil ikke have tid til at blive og lytte til Deres svar. Det eneste, jeg kan gøre inden for det lidt latterlige tidsrum, vi har til vores forhandlinger, er at insistere på de centrale punkter, som De fortsat skal være opmærksom på.
For det første bliver de kommende valg i Palæstina langt mindre behagelige end det sidste, der var nemlig kun en kandidat, ingen reel bestridelse af magten og ingen Hamas-kandidat. Denne gang bliver det anderledes såvel for kommunalvalget som for parlamentsvalget, konkurrencen bliver hård. Jeg ville ønske, at man kunne overtale palæstinenserne til at give afkald på at bruge det civile personregister, og at kommunalvalget, som kommer før parlamentsvalget, bliver fulgt lige så nøje som sidstnævnte, det er vigtigt.
Nogle har sagt, kan jeg forstå, at der er åbnet op for nye muligheder, der er en håbets flamme. Det vigtigste element i denne håbets flamme knytter sig til det palæstinensiske folks ubestrideligt stærke og kompakte vilje til demokrati, som min ven McMillan-Scott sagde for et øjeblik siden. Han har ret, det er et valg af fred samtidig med et valg af demokrati.
Vi er knap så sikre på den anden side. Vi skal hilse hr. Sharons beslutning om at evakuere Gaza velkommen, men jeg henleder opmærksomheden på, at der set fra vores synsvinkel og fra køreplanens synsvinkel ingen forbindelse er i premierminister Sharons diskurs mellem Gaza og resten, og intet garanterer os, at han vil tænke på Vestbredden og Jerusalem efter Gaza. Det er et helt centralt punkt.
Min anden bemærkning vedrører terrorudryddelsen. Der kan gøres meget. Hr. Sharon gør ret i at kræve det, hr. Mahmoud Abbas gør ret i at påtage sig opgaven, og det gør han med stort mod. Han er sociologisk under fremmed besættelse, og det er derfor umuligt at udrydde terrorismen totalt. Jeg mener, at hr. Sharon, som normalt er en erfaren herre, ved, hvad han taler om. Han ved, at han, når han kræver, at al terror skal ophøre, før alle forhandlinger genoptages, beder om det umulige for at være sikker på ikke at få det. Måske skulle vi sige det til ham: Terrorismen vil blive udryddet i Palæstina, når hele det palæstinensiske folk kan gøre sig håb om et nyt liv. Det kræver økonomi, åbning af grænserne, handel, aktivitet, iværksætterånd og et politisk perspektiv. Det er betingelserne, og jeg tror, at det er vores pligt og det internationale samfunds pligt at minde ham om det.
Jeg vil også minde om, at der indtil videre ikke er noget, der har dementeret den tragiske analyse fra en fremragende israelsk akademiker, som i en bog, der er velkendt af hr. Solana, eftersom jeg har lånt ham den, når frem til det resultat, at hr. Sharon respekterer palæstinenserne og ikke ønsker, at de dør af sult, men bestræber sig på at nedbryde enhver kollektiv identitet og i sit inderste at afvise tanken om en stat. Denne analyse skal uddybes i vores diskurser og vores bestræbelser for at lægge pres på ham.
Det sidste, jeg vil sige, er, at jeg ikke tror, at en politisk myndighed hverken i Israel eller i Palæstina vil opnå legitimitet til at overbevise om nødvendigheden af at ofre visse symboler for freden, hvad enten det drejer sig om Jerusalem eller om retten til at vende hjem, så længe de religiøse myndigheder ikke selv prædiker fred og en deling af disse symboler for at opnå enighed. Uden dette opnår vi ingenting, så det kan De godt sige til dem herfra. 
Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg havde også den fornøjelse at deltage i Europa-Parlamentets mission til regionen og være tilskuer til det, som den højtstående repræsentant så perfekt har beskrevet som en blanding af stolthed og håb, som faktisk var afspejlet i ansigtet på alle de personer, vi mødte - og i deres sjæl, så at sige - og i deres ord. Jeg synes også, at jeg vil tilføje ordet patriotisme.
De, der stemte, og de, der ledte denne afstemning, gav udtryk for en virkelig overlegenhed, der i nogle tilfælde havde et element af autentisk civil modstand, a la Gandhi. At stemme var en måde at sige, at "det her er vores, det er vores område, og her har vi vores fremtid, men vi skal leve i fred via valgurnerne".
Alt dette var indeholdt i budskabet, og derfor er der et meget velbegrundet håb, men vi ved også udmærket, at frustrationen, når den opstår, altid er direkte proportional med det håb, der gik forud herfor. Ansvaret for at indgyde håb hos os, der fra Europa har bidraget til dette håb, og fra EU som sådant, er derfor i dag enormt og endda endnu større end før valget.
De har, hr. Solana, beskrevet situationen meget udmærket, og det har fru Ferrero-Waldner også, men De har beskrevet den meget specifikt og påpeget nogle retningslinjer. De har omtalt det, som EU kan gøre for Palæstina. Jeg vil ikke sige mere end det, som hr. Rocard har sagt om valget, for jeg synes, at han har helt ret: sikkerhed og økonomi. Jeg kunne godt tænke mig, at han fortalte os lidt mere om det, som EU forventer af Israel inden for rammerne af nævnte , denne tilbagetrækning fra Gaza, der, hvis den bliver helt ensidig, uden nogen form for koordinering og uden, at der er tale om en forhandlet eller aftalt proces, ikke kan blive god, eller som i det mindste kan virke mod hensigten.
Og endelig synes jeg, at EU - og det har nogle af talerne nævnt - er ansvarligt for at sætte spørgsmålet højt på dagsordenen i forbindelse med genoptagelsen af den transatlantiske dialog. Den transatlantiske agenda bliver revideret om to dage. EU er nødt til at prioritere dette spørgsmål meget højt. Det kan også være et bemærkelsesværdigt bidrag fra EU til fredsprocessen. 
Hammerstein Mintz (Verts/ALE ).
   - Hr. Solana, jeg vil gerne ønske Dem tillykke med Deres varme og utrættelige forpligtelse over for freden. Det er et af de synlige udtryk for den positive europæisme, som alle de europæiske borgere føler i forbindelse med fredsindsatsen i Mellemøsten. Lige nu er bolden på Israels banehalvdel. Vi har en palæstinensisk leder, Mahmoud Abbas, der gør en indsats mod volden, ikke kun med ord, men med handlinger, og som ydermere har opnået legitimitet hertil ved hjælp af et demokratisk valg.
Israel kan ikke forholde sig ligegyldig over for denne situation. Israel bør besvare Mahmoud Abbas med konkrete foranstaltninger. Det er ikke alene nødvendigt, at EU beder om våbenhvile og afvæbning af de palæstinensiske aktiviter, men det bør samtidig anmode Israel om at ophøre med dets politik med selektive drab og straks stoppe opførelsen af muren i de besatte områder. Samtidig bør kvartetten tage skridt til at få afskaffet kontrollerne og tillade, at palæstinenserne får adgang til arbejde og handel. Efter mange års konflikt kan vi konstatere, at de palæstinensiske og israelske samfund lider under stor træthed, lede og tristhed, hvilket paradoksalt nok kan give anledning til et lille håb for øjeblikket. Men dette lille håb skal følges op af Israel. Det første skridt mod en åbning af forhandlingsvejen ville være en forhandlet tilbagetrækning fra Gaza, som skal verificeres af en af EU organiseret mission inden for kvartettens rammer.
Vi mener desuden, at et af problemerne er, at man ikke kan begynde med en skridt for skridt-tilgang, man kan ikke sige som hr. Bush: "Vi får en palæstinensisk stat i 2005". Ifølge køreplanen er vi allerede i 2005, og nu siger hr. Bush, at vi får en palæstinensisk stat i 2009. Vi er nødt til at forkorte tiden mellem start og slut. De palæstinensiske og israelske befolkninger er modne nok til at skimte enden af tunnellen. I henhold til meningsmålingerne går de to befolkninger ind for en politisk pagt med henblik på at opnå en endelig status, der ligner Genève-aftalen. Denne endelige og permanente status er meget lig den aftale, som de to parter næsten nåede frem til i Taba i slutningen af 2000.
Det er et faktum, og jeg synes, at EU skal benytte denne lejlighed til at lægge pres på Israel, så det besvarer den nye palæstinensiske ledelses holdning. 
Adamou (GUE/NGL )
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. Solana, vores hovedindtryk ud fra vores erfaringer som observatører ved valget er, at det uden tvivl lykkedes palæstinenserne - og måske er det første gang, dette er sket under besættelsesforhold som disse - at afholde demokratiske, frie valg, hvilket er en stor politisk begivenhed, der sender politiske signaler både til Israel og til hele det internationale samfund. Den palæstinensiske befolkning sendte den 9. januar et klart signal om værdighed og om absolut vilje til at holde fast i demokratiet, freden og kampen for selvstændighed. Valget blev gennemført frit og demokratisk med en øget deltagelse af kvinder og unge, og derfor er der grund til at lykønske dem. Problemerne, som hovedsagelig drejede sig om Østjerusalem og Gazastriben, opstod af to årsager: Den ene årsag var de israelske myndigheders holdning, og den anden årsag var den - efter vores opfattelse - dårlige ordning, som palæstinenserne, israelerne og EU var blevet enige om i en aftale fra 1996, hvorved kun 6.000 af de 120.000 vælgere, som havde ret til at stemme, stemte pr. brev via det israelske postvæsen, mens resten måtte tage til andre områder af Vestbredden, samtidig med at der var modstridende informationer. På trods af dette er der her efter valget skabt nye perspektiver for genoptagelsen af fredsprocessen. Vinderen af valget har erklæret og klart tilkendegivet sin hensigt om at fortsætte en demilitariseret, fredelig løsning på problemet baseret på folkeretten, FN's resolutioner og køreplanen for fred. Vi tror, at den nye præsident med den kontakt, han for nylig har haft til de væbnede organisationer, må have overtalt dem til at indlede en ensidig våbenhvile, som forhåbentlig vil føre til våbenstilstand, som kan standse den onde, voldelige cirkel og bidrage stærkt til genoptagelsen af fredsprocessen. Det lader også til, at han er parat til en række interne reformer, der tager sigte på økonomisk, social og politisk udvikling, på trods af de ugunstige forhold, der skyldes besættelsen. Sideløbende med den indsats, som den palæstinensiske præsident har indledt for at få gang i fredsprocessen igen, bør den israelske regering imidlertid også tilkendegive sin gode vilje. Desværre fortsætter opførelsen af den mur, som er blevet mødt med så stærke fordømmelser fra det internationale samfund, herunder i en afgørelse fra Den Internationale Domstol, og det samme gør bosættelsen. Ud fra køreplanen skulle 2005 være året, hvor der blev udråbt en selvstændig palæstinensisk stat. Men nu har vi 2005, og der er ingen udsigt til, at det vil ske. Vi i EU og især i Parlamentet har en meget vigtig rolle at spille i forsøget på at genåbne forhandlingerne og finde en endelig løsning på problemet. Ud over det teoretiske plan i form af beslutninger m.m. er vi også nødt til at lægge pres på en mere praktisk måde i alle retninger for at få egentlige forhandlinger i gang, som kan føre til væsentlig fremgang i 2005 og en snarlig endelig løsning på problemet, en løsning, som er nødt til at indeholde oprettelse af en selvstændig palæstinensisk stat i fredelig sameksistens med den israelske stat og naturligvis nedrivning af muren og ophør af besættelsen, så de to befolkninger kan bygge en fredelig fremtid, der vil bidrage til fred og fremgang i hele det hårdt prøvede Mellemøsten. 
Til sidst vil jeg endnu en gang på min gruppes vegne forsikre både den palæstinensiske befolkning og fredskræfterne i Israel om, at vi står sammen med dem i deres arbejde for fred og løsning af problemet. 
Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, i dag har vi en enestående chance for at rette op på en fejl, der skete for 57 år siden og har kostet flere hundredtusinde menneskeliv. Hvis vi i 1948, da vi gav Israel tag over hovedet, gav dem en stat, havde gjort det samme for palæstinenserne, var mange menneskeliv blevet reddet, og måske havde vi heller ikke haft de krige for 30-35 år siden, som kostede så mange menneskeliv. Måske var angrebet den 11. september heller ikke sket, hvis vi kan acceptere bagmanden bin Ladens officielle forklaring. Ifigenias død gav Agamemnon medvind. At Arafat døde (Arafat, som både har været terrorist, samtalepartner og nobelprisvinder, alt efter omstændighederne og sagen), og at Sharons monokrati i Israel er afgået ved døden, kan måske give freden medvind. Hvis vi ikke handler effektivt og hurtigt, vil denne enestående chance gå til spilde. Terrorismen vil blive optrappet, både den statslige terrorisme, som er den mest brutale, men også de uafhængige skarpskytters terrorisme. Amerika ser ud til at ville ændre kurs og bevæge sig væk fra området, væk fra Mellemøsten, og i stedet vende opmærksomheden mod Moskva, med alt hvad dette indebærer. Men vi bor i området sammen med 40 millioner arabere, og vi her i området svigtede og gav ikke jøderne mulighed for at overleve nazisternes besættelse. Vi er nødt til at gribe chancen nu.

 Dette er sidste chance, hr. Solana, det er nu eller aldrig! 
Romagnoli (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, der er frie eller næste frie valg, og så er der valg, som ikke er frie, hvilket er tilfældet med det forestående valg i Irak. Endnu en gang fremmer EU USA's interesser, også ved at yde støtte til en tankeløs indblanding i et andet lands anliggender.
På samme måde som man ønsker at påtvinge skatteyderne en europæisk forfatning, uden at de har udtalt sig, dræner man budgettet for midler for at støtte den skændige og nyttesløse besættelse af Irak. EU sejler rundt i blinde på denne besættelses stormfulde hav, mens de allieredes enorme flagskib synker og tager de EU-lande med sig, som ikke var i stand til at frigøre sig fra USA's afskyelige geopolitik.
Det altovervejende flertal af den irakiske befolkning, der ser besættelsesmagten som årsagen til, at levestandarden er faldet efter Saddam Hussein-styrets sammenbrud, vil ikke deltage i kunstige valg, som i den officielle propaganda med støtte fra medierne fremstilles som en fantastisk lejlighed til at gå over til demokrati. Man tror, at man kan kalde USA's forsøg på at overleve - det mindste politisk - sin tydelige udmattelse for betydningsfulde valg, som lægger grunden til en ny irakisk stat.
Det er skændigt at bruge menneskelige ressourcer på at støtte valget i Irak og således godkende det politisk. Man ønsker at legitimere en marionetregering og kalder det for demokrati. På den måde gør vi os medskyldige i angrebet på Irak, hvis begrundelse viste sig at være helt uden hold i virkeligheden, og hvorefter der ikke bare fulgte brutalitet, men mange dokumenterede tilfælde af korruption, spild, oppustede regnskaber og svig til skade for regeringen.
Alt dette er mere end tilstrækkeligt til, at vi på mange europæeres vegne beder Parlamentet om at tage afstand fra enhver legitimering af valget i Irak, så vi alle undgår den vanære, det er at være politisk og moralsk skyldig i denne kolossale politiske svindel og mediesvindel. 
Brok (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru kommissær, hr. højtstående repræsentant, jeg vil gerne koncentrere mig om Mellemøsten og komme med nogle få bemærkninger.
Jeg mener, at vi med det nye valg af Abu Mazen, med den måde, hvorpå dette valg er forløbet, med den kendsgerning, at man har fundet en ny koalitionsregering i Israel, som også har fået stemmer ud over disse partigrænser, med den kendsgerning, at vi har en ny amerikansk præsident, som nu er gået ind i en periode, hvor han ikke kan genvælges, har et scenario, som har været næsten enestående i de seneste år i Mellemøsten.
Vi har set, at Abu Mazen ved hjælp af politiet og gennem forhandlinger med radikale grupper åbenlyst har været i stand til at skabe de betingelser nu, som præsident Arafat altid har afvist, og som han ikke var i stand til at skabe. Jeg mener derfor, at vi virkelig skal udnytte denne særlige situation nu.
Derfor vil jeg anmode Dem, fru kommissær, især også Dem, hr. højtstående repræsentant, om at kvartetten nu ikke kun er et organ, hvor man beskriver papirer, og hvor man fører samtaler med hinanden, men at kvartetten også optræder personligt og i fællesskab i højeste besætning i Mellemøsten for at sige, at dette ikke er en eller anden dagsorden, men at der står fuld fra hele civilsamfundet bag, for at vise, at man ønsker en løsning nu, men samtidig også for at vise deltagerne, at man kan give enhver sikkerheds- og udviklingsgaranti.
Intet medlem af kvartetten har troværdighed hos nogen af de to sider til at klare dette alene. Kun i sammenhæng er denne troværdighed givet for et sådant sikkerhedskoncept, som kan overtages, således at vi har et sikkert Israel med sikre grænser og samtidig et økonomisk levedygtigt Palæstina.
For at komme videre på dette grundlag vil jeg gerne, hr. formand, komme med en sidste bemærkning. Folk på begge sider ønsker fred og enighed. Vi skal nu hjælpe med til, at det fører til en koalition for de moderate på begge sider, og ikke at de mindretal, som de radikale udgør, igen forhindrer, at der opnås enighed. Derfor bør vi betragte det som en prioritering nu, fordi det er i vores interesse. 
De Keyser (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Solana, jeg var i Gaza, i flygtningelejrene i Rafah, under valget, og jeg takker Dem for Deres meget velvalgte ord. Også tak til Dem, fru Ferrero-Waldner, for Deres engagement.
Tillad mig at bringe Dem tilbage til det irakiske valg og give udtryk for min bekymring. Valget skal finde sted søndag, og det er en del af Bushs politiske tilbagetrækningsplan, som er legitimeret af FN's resolution 446. Denne plan skulle sikre irakerne herredømme over deres egen skæbne, men siden den er etableret, er spændingerne kun blevet større og større. Besættelsesstyrkerne har ikke kunnet overgå til fredsstyrker på en overbevisende måde, hvilket desværre ses af de overgreb, som blev begået i Abu Ghraib-fængslet. Forsøgene på at genskabe nogle irakiske styrker, især politistyrker, er afbrudt af attentater mod de mennesker, som desværre af og til opfattes som kollaboratører med de fjendtlige magter. Det er et nederlag. Og det er disse samme irakiske styrker med de amerikanske soldater i ryggen, der sørger for valgkontorernes sikkerhed. De sunnitiske ekstremister boykotter dette valg, og stigningen i fundamentalistiske shiitiske bevægelser, som Iran ser meget velvilligt på, skaber frygt om et teokrati i stedet for et nyt demokrati.
Afholdelsen af disse valg er helt igennem surrealistisk. Ikke en eneste betingelse er opfyldt for, at resultatet legitimerer en hvilken som helst magt og bringer fred, og man frygter tværtimod, at volden tager til på ny. Det er derfor vanskeligt at tro, at der ud af dette vil opstå en forfatning, som er uafhængig af shariaen og har respekt for kvindernes rettigheder, medmindre nogen fører pennen for disse forfattere med fast hånd.
Tidsplanen for 2005 er forbløffende. En forfatning til den 15. august, en folkeafstemning den 15. oktober, valg til parlamentet den 15. december og en ny regering den 31. december. Men hvordan analyserer Rådet denne forcering? Tror De på den? Skal vi reelt tro på den, hr. Solana? Er der en europæisk strategi på området? Jeg spørger efter den for indimellem at undgå visse diskurser, som kunne ligge tæt op ad min, men som jeg ikke er enig i. Jeg mener ikke, vi skal forholde os tavse til dette valg. En sådan stilhed er meget tvetydig, og det vil jeg ikke have noget af. 
Onyszkiewicz (ALDE ).
   - Tak hr. formand. Medlemmer af Parlamentet har gentagne gange udtrykt håb om, at fredsprocessen i Palæstina ville blive genoptaget, og at de seneste begivenheder i landet ville blive starten på opbygningen af et demokrati, som vil være det første demokrati i et arabisk land. Det vil naturligvis ikke blive verdens letteste opgave at opbygge dette demokrati. Vi ved alle, hvor store landets problemer er, f.eks. med den vidt udbredte korruption. Det er almindeligt kendt, at demokrati ikke kun består af civil kontrol over lovhåndhævelsesorganer såsom politiet og efterretningstjenesten. Hvis demokratiet skal være meningsfuldt, skal myndighedernes handlinger, frem for alt budgettet, også være gennemsigtige. Det siger jeg, fordi EU yder betydelige summer i økonomisk støtte til det palæstinensiske selvstyre og naturligvis vil blive ved med at gøre det. Det er vigtigt, at der aflægges regnskab for disse midler, så vi ved, hvad de er blevet brugt til. Det er imidlertid lige så vigtigt, at hele det palæstinensiske selvstyres budget, inklusive de poster, som bliver finansieret af andre kilder end EU, bliver fuldstændigt synligt og klart for enhver. Det ville sikre, at det fremover ville være umuligt at beskylde det palæstinensiske selvstyre for noget, som det stadig ofte bliver beskyldt for, nemlig at finansiere terrorgruppers handlinger, som på ingen måde bidrager til fredsaktiviteterne.
Jeg vil også gerne fremhæve, at vi alle gerne ser, at denne proces kulminerer i fred mellem det palæstinensiske selvstyre og Israel, og at denne fred bliver en ægte fred i hele regionen og ikke den slags fred, som fandtes i Europa i årene med Warszawa-pagten og den kolde krig. Derfor må vi begynde at overveje visse tillidsskabende metoder, som vi allerede har afprøvet i Europa med særdeles tilfredsstillende resultater. Tak. 
Toussas (GUE/NGL )
   - Hr. formand, mine damer og herrer, på trods af de hykleriske lykønskninger og glædestilkendegivelser over det palæstinensiske valg fortsætter den israelske regering sin morderiske politik mod den palæstinensiske befolkning. Arbejdet med at udvide opførelsen af skammens mur er genoptaget, og man konfiskerer de palæstinenseres ejendom, som er blevet fordrevet fra Østjerusalem, selv om den israelske regering ikke længere kan bruge det påskud, den har brugt før, om manglende imødekommenhed fra den palæstinensiske samtalepartners side.
Den israelske regerings uforsonlighed forstærkes af USA's og EU's politik. Selv i beslutningsforslaget står den såkaldte "palæstinensiske terrorisme" øverst på listen over emner. En ny bagvaskelseskampagne er under opbygning, hvor palæstinenserne kædes sammen med Iran og Syrien som ondskabens akse og kilden til terrorisme for at retfærdiggøre den israelske regerings uforsonlighed og få offentligheden til at acceptere de nye imperialistiske interventioner og krige, som planlægges med angrebsplanen for Mellemøsten.
Det var helt tydeligt, at man også under forhandlingen i dag på helt uacceptabel vis forsøgte at kæde et europæisk parti, som er repræsenteret i Europa-Parlamentet, Sinn Féin, sammen med terrorisme. Dette er helt uacceptabelt. Vi vil udtrykke vores solidaritet med den palæstinensiske befolkning og stå sammen med den om oprettelsen af en selvstændig palæstinensisk stat med Østjerusalem som hovedstad. 

Masiel (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, det må betragtes som en succes, at der er blevet afholdt præsidentvalg i de palæstinensiske områder for første gang i ni år, og at de blev afholdt i en rolig atmosfære på trods af den israelske besættelse. Det var helt passende, at valget blev overvåget af den største delegation nogensinde fra Parlamentet, og det er et bevis på, at EU lægger stor vægt på situationen i Mellemøsten og støtter fredsprocessen i regionen.
Alligevel findes der stadig nogle, som er imod fred i Israel og de palæstinensiske områder. Vi må opmuntre begge parter til at genoptage fredsforhandlingerne, eftersom vi alle ønsker, at israelerne skal kunne leve i fred uden terrorangreb, og at palæstinenserne skal genvinde deres tabte værdighed. Ingen af disse to ting kan opnås uden oprettelse af en palæstinensisk stat. Palæstinenserne er den svage part i forhandlingerne, og min sympati ligger hos dem. 
Hybášková (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i dag kan vi, mens vi mindes shoas grusomheder, stadig lære noget. Mellemøsten er langtfra fri for racisme, fremmedhad og had. Palæstinensiske skolebøger, som EU sponsorerer, er stadig fulde af antisemitisme og forklaringer om, at ordet "ond" udspringer af zionisme.
Det palæstinensiske valg repræsenter lyset for enden af tunnellen. EU's indsats var meget god. Kvindernes deltagelse var meget høj. Andenpladsen til Mustafa Barghouti er en demokratisk drøm. Alligevel må vi nøjes med at være forsigtigt optimistiske. Vi skal give Mahmoud Abbas mulighed for at forsone sig med sikkerhedsstyrkerne og forelægge en lovgivningsmæssig og økonomisk reform. Vi skal styrke kvartettens position i stedet for at forveksle den med Genève-initiativet.
Vi må også være opmærksomme på den meget følsomme situation i Israel. Vi bør i dag af alle dage anerkende den israelske befolknings ret til selvforsvar, forældres ret til at sikre deres børns liv ved hjælp af den beklagelige sikkerhedsforanstaltning, som sikkerhedsmuren er. Endnu er det ikke tid til at rive den ned, ikke før Hamas ikke længere har magt over sikkerheden i området.
Vi ved, at der ikke blot er palæstinensisk og israelsk ekstremisme, der er i høj grad også en syrisk sammensværgelse mod demokratisering, der spredte sin Hizbollah-viden, sine mænd og sine våben til Gazastriben allerede før denne operation. Hvor rede er vi til at lægge pres på Syrien? Hvor rede er vi til at udnytte associeringsaftalerne til gavn for befolkningerne i regionen?
Hr. Solana, jeg, der kommer fra Prag i et postkommunistisk land, vil gerne stille Dem et spørgsmål. De sagde i en pressemeddelelse efter Euromed-ministerkonferencen, at Barcelona-processen ikke rigtig blev til noget på grund af visse forhold på nationalt plan. Jeg vil gerne spørge Dem, hvad vi skal gøre for ægte demokratisering og for at tilskynde til demokrati i Mellemøsten.
De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand, som observatør ved det palæstinensiske valg havde jeg det privilegium at overvære den fredelige og demokratiske overdragelse af magten, som gjorde de fleste af de kloge hoveder til skamme, hvad angår den forandring, som hr. Arafats død foranledigede.
Efter det valg skal der hurtigt tages skridt til at forberede parlamentsvalget - der er behov for et stærkt observatørhold fra Europa til det valg. Der skal være et enkelt, rent vælgerregister, vælgeroplysning og gennemsigtig finansiering. Men mest af alt er der hårdt brug for en reform af lovgivningsprocessen, som kan sikre en proportional repræsentation i Det Lovgivende Råd. Det er nødvendigt for at sikre, at alle dele af det palæstinensiske samfund investerer i de nødvendige kompromiser, som en fredsproces uvægerligt vil kræve.
Europa og USA må samarbejde om at opnå fred i regionen. Det er vigtigt, at de som garanter arbejder ud fra en fælles dagsorden. Der kan kun ske fremskridt, hvis vi opererer på det grundlag. Europa må i højere grad end tidligere vise sin politiske profil i regionen.
Endelig skal premierminister Sharon hjælpe - ikke straffe - præsident Abbas, når der opstår vold, som han ikke er herre over. Hvis han tillader hver bombe, der sprænger, at blokere fredsprocessen, overlader han Israels fremtid til ...
Pistelli (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. højtstående repræsentant, fru kommissær, EU har vitale interesser i Mellemøsten, og Mellemøsten er efterhånden en vigtig del af vores naboskabspolitik.
Nøglen til stabilitet og økonomisk vækst i området er en løsning på konflikten mellem Israel og Palæstina. I de sidste par år har der været en stagnation, hvor det ikke har været muligt for EU at gøre sin indflydelse gældende, og hvor man desværre kunne bekræfte amerikanernes diplomatiske spøg, nemlig , som betyder, at "det er os, der har politisk indflydelse, og det er jer, der betaler regningen."
Vi har lagt et forfærdeligt år bag os, hvor der var valgår i USA - hvilket gjorde, at George Bush udelukkende fokuserede på krigen i Irak - og hvor Sharon-regeringens Israel lukkede døren i for forhandlingerne, mens Arafats politiske og personlige problemer i Palæstina lammede Den Palæstinensiske Myndighed.
Dette dødvande har kostet dyrt målt i menneskeliv, fattigdom og desperation. Vi var mange, der spurgte os selv, om der stadig var et håb, og om der var mulighed for dialog. I dag er der - sådan som den højtstående repræsentant hr. Solana forklarede os - opstået en lejlighed, som vi skal benytte os af. USA's præsident er gået ind i sin anden embedsperiode og kan hellige sig Israel- og Palæstina-spørgsmålet med manøvrefrihed. Israels nye regering - med personligheder som Peres - satser på en dialog. I Palæstina støttede og overværede vi med tilfredshed det første præsidentvalg, som Mahmoud Abbas vandt. Han nyder nu godt af en stærk folkelig og international legitimitet, og vi bakker op omkring hans første handlinger, f.eks. forsøget på at pålægge de radikale grupper våbenstilstand.
Tiden er inde til, at EU højt og tydeligt giver sin holdning til kende. EU skal skabe ligevægt, og ingen anden aktør - end ikke USA - har de aktiver, som vi råder over, nemlig politisk ligevægt og ressourcer til at støtte den økonomiske vækst i området. Tiden er inde til at bruge disse aktiver og til at sætte gang i køreplanen og kvartetten igen. Hvis vi - og det gør jeg - tror på EU's udenrigspolitik og Europa som global aktør, er det på tide, at vi gør ordene til handling. 
Tannock (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg glæder mig over det frie og demokratiske valg af præsident Abbas som leder af Den Palæstinensiske Myndighed. Som valgobservatør var det mig en glæde at se det civile samfunds, herunder kvindernes, iver efter at deltage i dette eksperiment, som er enestående i den arabiske verden. Til trods for Hamas' opfordring til boykot overvejer selv den organisation, som er bange for at blive lukket ude af den politiske proces, nu at deltage i parlamentsvalget. Abu Mazen har nu et stærkt mandat til at forhandle med Israel.
Jeg var skuffet over den lave valgdeltagelse i Østjerusalem og de palæstinensiske indbyggeres frygt for, at de ville miste deres israelske identitetskort, hvis de stemte. Jeg var utilfreds med, at mange afstemningssteders tilforordnede nægtede at samarbejde om frigivelse af stemmeprocenter og valglistens størrelse. Der opstod nogen forvirring mellem nationale og internationale observatører, og det skal afklares før parlamentsvalget i juli.
Jeg takker den israelske forsvarsstyrke for dens samarbejde ved kontrolposterne. Efter det midlertidige tilbageslag på grund af seks israeleres tragiske død i Gazastriben gør præsident Abbas nu et energisk forsøg på at kontrollere terroristerne ved at udstationere sine sikkerhedsstyrker ved Gazastribens grænse. Jeg opfordrer premierminister Sharon til at anerkende dette ved at genoprette de diplomatiske forbindelser med Den Palæstinensiske Myndighed og sætte køreplanen for fred på den politiske dagsorden igen.
Jeg er overbevist om, at en omfattende fredsplan gennem udveksling af territorier, som konsoliderer den jødiske stats sikkerhed, er mulig. Jeg mener også, at sikkerhedshegnet har vist sin værdi ved at reducere antallet af selvmordsbombeangreb, ikke afspejler den israelske stats endelige grænser og kan flyttes eller rives ned, når fredsaftalen til sin tid er undertegnet.
De seneste opinionsundersøgelser i Israel, på Vestbredden og i Gazastriben støtter Genève-aftalen som en model for fred. Hvorfor ikke en samtidig officiel folkeafstemning i begge lejre for at styrke den gensidige anerkendelse af tostatsløsningen?
Endelig er Irans rolle - med stiltiende syrisk støtte til bevæbning og finansiering af Hizbollah, der er fast besluttet på at forpurre Abu Mazens fredspolitik ved at støtte lokale terrorister på Vestbredden og i Gazastriben - meget farlig. EU bør isolere Iran og Syrien og forbyde Hizbollah som en terrororganisation.
Howitt (PSE ).
   - Hr. formand, som medlem af Parlamentets observatørmission siger jeg til hr. Solana, at jeg nu er overbevist om, at EU må overveje at bruge handel som en løftestang for at opnå fred, at tilbagetrækningen fra Gazastriben, hvorved den forbliver belejret, aldrig kan blive en bæredygtig løsning for dens befolkning, at europæiske og internationale hjælpearbejdere skal have visa, så de kan arbejde med palæstinensiske samfund, og at vi må hjælpe med at reformere Den Palæstinensiske Myndighed.
Mine varige minder om missionen er, at det ord, som palæstinenserne anvendte mest, var "ydmygelse", at 30-40 landsbybeboere i Um Al Rehan ikke kunne stemme, fordi de boede på den forkerte side af sikkerhedsmuren, og at vores observatørmission selv var vidne til prygl, skydninger, bortførelser og bombninger.
Var palæstinensernes demokratiske organisering af dette valg en form for fredelig modstand mod besættelsen? Ja. Var denne demonstration af demokrati et budskab til det internationale samfund om, at de er helt rede til at forvalte deres egen stat? Ja. Og da almindelige palæstinensere fortalte os, at de stemte på Abu Mazen, sagde de dermed, at de stemte for fred.
Nicholson of Winterbourne (ALDE ).
   - Hr. formand, den israelsk-palæstinensiske konflikt er et af verdens mest vedholdende problemer. Virkningerne af denne fortsatte konflikt har haft negative følger for nabobefolkningerne på Den Arabiske Halvø, ved Den Persiske Golf og i Nordafrika, og de er nået så langt som til Europa og USA. Denne konflikt har ført til kvæstelse og død for tusinder, fattigdom og lidelse for millioner.
Hele FN's, herunder EU's, vedvarende opmærksomhed og kombinerede indsats har gjort meget lidt eller slet ingenting for de to modstanderes befolkninger. Stridigheder af denne voldsomhed, der går tilbage til nationernes historiers rødder, har kun en nøgle, som kan åbne døren til fred. Penge kan ikke gøre det, selv om de kan lette smerten ved bestandig fattigdom. Magt duer overhovedet ikke til at ændre menneskets sind. Udenforstående kan kun foreslå, for uden magt kan de ikke træffe de påkrævede virkningsfulde beslutninger. Det afgørende omslag fra vold til fredelige løsninger, overgangen fra brug af krigsvåben til dialog som et middel til at opnå acceptable løsninger, der er kun en ting, som kan forrykke balancen, og det er folkets vilje. Når den er sikret, og de voldelige mænd tillader, at den kommer til udtryk, er demokrati den eneste vej til fuldstændig succes.
I dag har palæstinenserne talt, deres holdning er kommet fredeligt til udtryk gennem stemmeurnerne. Resultatet er, at Unionens 21 år gamle idé om at opnå en tostatsløsning, nu er inden for rækkevidde. Hvis dette er godt for Palæstina, hvorfor skulle vi så nægte resten af Den Arabiske Halvø og andre stater i området demokrati? Jeg har store forhåbninger til det kommende valg i Irak og til de valg, der på et senere tidspunkt måske finder sted i andre stater i verden, hvor vold og ikke-fredelige løsninger anvendes. Denne spredning af demokrati er EU's opgave nu. Det er en opgave, hvor vi kan gøre fælles sag med vores amerikanske allierede. Når Palæstina fører an, kan Irak følge efter, og måske vil andre stater vælge den samme løsning.
Kasoulides (PPE-DE ).
   - Hr. formand, valgobservationsmissionen i Palæstina, som jeg havde det privilegium at deltage i, har konkluderet, at valget i meget stor udstrækning var frit og retfærdigt. Den palæstinensiske befolkning har nu en legitim præsident og en gyldig samtalepartner, som kan forhandle fred med Israel. Præsident Abbas skal have både tid og opmuntring til at konsolidere sin position og gennemføre sit valgprogram, der går ud på for det første at afslutte den væbnede intifada og prioritere den politiske proces og for det andet at iværksætte de nødvendige interne institutionelle og - især - sikkerhedsmæssige reformer.
De seneste dages nyheder viser, at der allerede er nogle positive virkninger på vej. Udstationeringen af palæstinensisk politi i det nordlige Gaza og det rapporterede fremskridt i forhandlingerne med de væbnede grupper har ført til fire rolige dage, som muligvis bliver fulgt af en våbenhvile. Fordi våbenhviler altid er usikre, vil det være nyttigt, at der iværksættes væsentlige tiltag - f.eks. at begrænsningerne af bevægeligheden fjernes, at bosættelsesaktiviteterne indstilles, og at opførelsen af adskillelsesmuren og udenretslige henrettelser bringes til ophør - for at skabe gode betingelser for denne mulighed.
EU's beslutning om at sende en stor mission af sted for at bistå ved valget og observere det og om at udnævne et fremtrædende medlem af Parlamentet til dens leder var prisværdigt, for det betød, at vores tilstedeværelse kunne mærkes både lokalt og internationalt. Nu er der brug for, at EU gennem kvartetten gør en stor indsats for at tilskynde begge sider til at udnytte udviklingen til at skabe fred. Målet er at genoptage forhandlingerne, hvilket vil genskabe håbet. Håb styrker mådehold, skuffelse giver ekstremisterne medvind. Det er den eneste måde at bryde den onde cirkel på.
Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, Europa skal holde håbet i live for begge befolkninger, og den eneste måde at gøre det på er at holde håbet om en varig fred i live. Derfor skal vi forsøge at sætte tostatsløsningen og en fredelig og fuldkommen ende på besættelsen øverst på dagsordenen. Tilbagetrækningen fra Gazastriben er et lovende skridt, men det kan ikke være det endelige mål. Dette kan ikke opnås, uden at USA inddrages.
Hr. Abbas har givet sig selv et enormt program: Han skal standse den voldelige intifada, reformere sikkerhedsstyrkerne, skabe en levedygtig palæstinensisk stat og skabe varig fred med Israel. Vi må støtte hans program fuldt ud, igen for at holde håbet i live for begge befolkninger. Nu kan vi aktivt hjælpe ham med at bekæmpe korruption, fremme demokratiet i de palæstinensiske institutioner yderligere og støtte god regeringsførelse - ting som palæstinenserne ønsker desperat - for det behøver vi ikke USA's hjælp til. Vi skal tilbyde Mahmoud Abbas vores fulde assistance ved hurtigst muligt at spørge ham, hvordan vi, EU, kan hjælpe yderligere.
Sbarbati (ALDE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, man siger, at had ikke skyldes uvidenhed, men derimod opdragelse til had. Fra 1948 til i dag har krigen mellem Israel og Palæstina kostet tusindvis af ofre - heriblandt mange fra civilbefolkningen - og forårsaget meget fattigdom. To tredjedele af de palæstinensiske terrorister var universitetsstuderende eller unge med studentereksamen, og det er velkendt, at den israelske befolkning har et højt uddannelsesniveau.
Efter valget af Abu Mazen, som viste den palæstinensiske befolknings store demokratiske engagement, har et nyt terrorangreb vanskeliggjort den dialog, der netop var blevet genoptaget. To befolkninger, som mod deres vilje er dømt til at leve ved siden af hinanden, og som har komplekse problemer, der skal løses, står over for en ny fase i deres forbindelser, og i denne fase er der et håb. Stik imod forventningerne fandt valget i Palæstina således sted på en tilfredsstillende måde, og den nye leder har vist, at han har til hensigt at genoptage fredsforhandlingerne med Israel, bremse ekstremisterne og rense ud i de korrupte aspekter af Palæstinas interne system. Måske er dette program for ambitiøst, men det viser under alle omstændigheder viljen til ændring. Israel har for sit vedkommende indledt en dialog med den nye regering, men den blev hindret af en uventet voldsspiral, der fastfrøs forbindelserne.
Ved at overvåge valgprocessen har EU styrket sin stilling som privilegeret dialogpartner og vist sin vilje og evne til at tale med begge befolkninger. Vi må ikke stoppe her. Det er EU's rolle at være garant for en plan, som løser problemet permanent, og i mellemtiden at give begge befolkninger et solidt grundlag med hjælp til at foretage ændringer. Det er på tide, at Europa påtager sig sit ansvar over for Mellemøsten, for vores egen sikkerhed trues også direkte af denne uendelige konflikt, der kun kan løses ved, at man forhandler sig frem til en fast og definitiv fredsaftale som den, der er taget højde for i køreplanen.
Det internationale samfund skal støtte oprettelsen af en palæstinensisk stat, men samtidig løse spørgsmålene om grænserne, bosættelserne, flygtningene, Jerusalem, vandressourcerne og sikkerheden. Som Shimon Peres sagde, håber man, at der efter hadets tid kommer en delingens tid, eftersom begge befolkninger skal dele et lille område, leve side om side i gensidig respekt og lære at dele med hinanden. 
Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, den, der deltog i dette valg, den, der så, hvordan folk kl. 7 om morgenen helt akribisk forseglede de valgurner, der var gennemsigtige, og dernæst med stor stolthed håndterede alt meget præcist i løbet af hele dagen, kan forestille sig, hvad det også har betydet for det palæstinensiske folk selv. På den ene side naturligvis i forhold til Israel, men på den anden side især også over for den arabiske verden, for det, palæstinenserne præsterede dér, ses ikke andre steder i den arabiske verden, og i den forstand var det et meget betydningsfuldt valg. Og man kunne mærke ønsket om fred. Man var træt af konflikten, og man fulgte ikke Hamas og dets opfordring til boykot.
Jeg mener, at alle dem, som altid har sagt blandt os - de var også blandt os her - at "Arafat er garant for fred, og når han er væk, udbryder der kaos", har taget fejl. Det palæstinensiske folk var meget mere snu end mange, som har analyseret situationen her i Europa, formodede, og derfor er der knyttet et så stort håb til det, som viser sig nu.
Jeg vil gerne give udtryk for en konkret anmodning, også hvad angår samtalerne med den højtstående repræsentant og kommissæren. Hvis det virkelig lykkes, hvilket premierminister Sharon ifølge pressemeddelelser har sagt til den højtstående repræsentant, at man aftaler en tilbagetrækning fra Gaza under forhandlinger med den palæstinensiske selvstyremyndighed og når frem til en ordnet overdragelse - hvis det bliver muligt, så bør vi også sammen med FN's Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge tænke over, om man ikke skal benytte lejligheden til at ombygge flygtningelejre til permanente huse.
Lederen af FN's Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge, hr. Hansen, var til stede i FN's arbejdsgruppe her i Parlamentet i morges. Han beskrev, at man i Jenin efter ødelæggelsen er gået over til at bygge permanente huse og langt om længe at ændre den 50-årige flygtningestatus. Jeg mener, at Gaza ville være en ny mulighed for at bringe flygtningene fra deres lejre til permante boliger efter en ordnet overdragelse. Jeg vil altså anmode om, at man også beskæftiger sig med disse tanker i forhandlingerne med UNRWA og tager fat i de pågældende myndigheder for at bryde ud af denne situation i en ny tidsalder. 
Masip Hidalgo (PSE ).
   - Hr. formand, på dette tidspunkt i forhandlingen vil jeg blot tilføje en anekdote, som jeg var vidne til sammen med parlamentsmedlem fru Lucas. Det var i Hebron. Det var bælgmørkt. Der var strømafbrydelse på grund af en hændelig fejl i nogle generatorer. I dette øjeblik tog to unge palæstinensiske politibetjente opstilling for at undgå forsøg på valgsvindel i mørket. Det samme skete ved de tilstødende borde og var et eksempel på spontan civil modenhed.
Når vi ser bort fra palæstinensernes alvorlige problemer, er det, når det beskytter sine valgurner og prestige under valget, et fantastisk folk, der tror på demokratiet. Da lyset var kommet tilbage, kom jeg til at tænke på, at vejen til den drøm om fred, som hr. Solana har beskrevet så præcist for os her til aften og med så meget moralsk og politisk autoritet, meget vel kan være blevet åbnet nu.
Målet for vores arbejde er, ligesom Martin Luther Kings, denne drøm, hr. Solana. Denne drøm er vores vej. 
Seeberg (PPE-DE ).
   - Hr. formand. Situationen i Mellemøsten fortjener i de kommende måneder stor opmærksomhed. Valget i Irak på søndag bliver spændende - en måske historisk mulighed for et begyndende demokrati. Jeg vil gerne sige tak til hr. Solana og til fru kommissæren for gode og indsigtsfulde indlæg. Det er rart at høre et sådant engagement. Der er nyt håb med valget i Palæstina samt den nye regering i Israel. Men Ariel Sharon må hjælpe Mahmoud Abbas med at blive en succes, for ellers er der ingen vej frem i processen.
Jeg var selv på en observationsrejse til Vestbredden i november måned og har med egne øjne set, hvor forfærdelig og desperat situationen er. Ikke mindst for de mange palæstinensere, som i dag lever under fattigdomsgrænsen og under utroligt vanskelige forhold på grund af den israelske besættelse. Det er en fattigdom, der ikke er skabt af naturkatastrofer eller deslige, men som er en følge af den israelske besættelse. Israels ret til at jage terrorister skal naturligvis anerkendes, og palæstinenserne må også gøre alt, hvad de kan, for at bringe volden til ophør. Men Israels ret til at jage terrorister betyder ikke, at man må bruge alle midler. De ulovlige likvideringer, "house demolitions" og den overdrevne magtanvendelse i forhold til de civile er uacceptabel. Det ulovligt opførte sikkerhedshegn udgør også et særligt problem, fordi det overvejende er opført på palæstinensisk jord og umuliggør dyrkning af jorden for palæstinenserne i disse områder. Jerusalem er også et særligt problem. Her adskiller man ikke palæstinensere fra israelere, men palæstinensere fra palæstinensere. Den store ekspropriering af jord kombineret med bosættelsespolitikken gør det svært at se mulighederne for en bæredygtig palæstinensisk stat. Især er det foruroligende at se, hvordan man er ved at opbygge en dobbelt infrastruktur på Vestbredden. "Facts on the ground" viser, at besættelsen i dag drejer sig mere om at skabe sikre vilkår for de mange bosættere og mindre om at skabe sikkerhed for de israelske borgere, der bor i Israel.
EU må kræve af Israel, at man stopper udbygningen af bosættelserne på Vestbredden og stopper byggeriet af sikkerhedshegnet, ellers bliver muligheden for en to-statsløsning forpasset. 
Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand, en stor palæstinensisk digter, Mahmoud Darvish, skrev for nylig et digt som hyldest til en anden palæstinensisk intellektuel, Edward Said. Jeg læser det på fransk: 

"Han siger: Hvis jeg dør før dig, betror jeg dig det umulige. Jeg spørger: Er det langt ude i fremtiden? Han svarer: Det er en generation fremme."

 Mange palæstinensiske generationer er gået tabt i kampen for det umulige. For fred og for en demokratisk stat. I dag har den palæstinensiske befolkning med sin massive deltagelse i de mest demokratiske og frie valg, der har været afholdt, sendt et signal om fred og optimisme, og et signal om, at ikke flere generationer palæstinensere må gå tabt.
I dag står Europa-Parlamentet med det historiske ansvar for at tage initiativer sammen med det internationale samfund til at genoptage fredsprocessen på grundlag af køreplanen. Frem til i dag har vi spurgt palæstinenserne, hvad de vil gøre. I dag har palæstinenserne svaret. Nu er det den amerikanske Bush-regerings og Sharon-regeringens tur til at svare på, om de virkelig vil forpligte sig inden for køreplanen til at genoptage forhandlingerne med oprettelsen af en palæstinensisk stat som det endelige mål. 
Landsbergis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hovedtemaet i dag er Palæstina, men jeg vil bede Dem om igen at vende opmærksomheden mod Irak. Palæstina befinder sig midt i en række helt enestående begivenheder, herunder valgene i Afghanistan, Palæstina og Irak. Derfor er den forestående udfordring på søndag ikke en enkeltstående begivenhed, men en del af en række meget betydningsfulde ændringer, der har fundet sted på det sidste i den mest sårede del af den islamiske verden. Vi behøver ikke at give den skylden, som nogle plejede at gøre, eller at glæde os over en evt. boykot, vi skal bifalde og forvente den irakiske befolknings faste holdning og store valgdeltagelse.
For nogen tid siden var jeg imponeret over rapporter fra Afghanistan om, at millioner af kvinder ivrigt og beslutsomt med en følelse af menneskelig værdighed for første gang i deres liv og i deres lands historie gik hen for at stemme. Nu sker det samme måske i Irak, og det må Gud, som er fælles for kristne og muslimer, velsigne. Det sker forhåbentlig også i Irak til trods for ikke-guddommelige kræfters bestræbelser. Uanset hvad der sker, kan vi være helt sikre på, at under Saddam Hussein eller efter terroristernes sejr kunne det aldrig ske.
En stor valgdeltagelse på søndag ville være den vigtigste stemme, ikke for de kæmpende partier, men for et nyt liv, som stemmen fra en befolkning, der er befriet fra frygtens slaveri.

Zappalà (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. Solana, fru kommissær, situationen i Mellemøsten kræver særlig opmærksomhed. Den israelske befolkning er i en meget vanskelig situation, eftersom den må leve med en konstant risiko for terrorangreb, mens den palæstinensiske befolkning er i en situation, som på ingen måde er acceptabel.
De, der som jeg var observatør ved det palæstinensiske præsidentvalg for nylig, fik et konkret indblik i en situation, som virker utrolig, hvis man betragter den ud fra almindelige standarder og kriterier. Jeg kan dog bekræfte, at valget foregik på upåklagelig vis på trods af de lokale forhold.
I den palæstinensiske verden lever man uden faste holdepunkter og uden garantier i en social situation med et totalt forfald set ud fra et miljømæssigt, beskæftigelsesmæssigt og organisatorisk synspunkt. I den israelske verden lever man i en stadig søgen efter et forsvarssystem. Der gives hjælp og støtte fra mange sider, men det har hidtil ikke ført til nogen konkrete resultater. Efter min mening er det nødvendigt at vide, hvor mange ressourcer EU har brugt på dette område i de senere år, med hvilke målsætninger og under hvilket ansvar. Det er ligeledes hensigtsmæssigt, at kommende investeringer tager sigte på at forbedre levestandarden i de palæstinensiske områder.
Det er ikke tilstrækkeligt at give penge, fru kommissær, vi er også nødt til at finde ud af, hvad pengene bliver brugt til. I den forbindelse ser jeg frem til Deres svar på et præcist spørgsmål, som jeg har stillet. En konkret indsats i fremtiden samt en politisk indsats for at fremme forhandlingerne mellem de to stater - hvilket desuden bliver lettere med den nye palæstinensiske præsident - kan måske give nogle resultater fremover, som man hidtil end ikke har kunnet forestille sig. 
Gahler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, der er her i Parlamentet stor overensstemmelse, hvad angår ønsket om langt om længe igen at komme videre i retning af en vedvarende løsning på den israelsk-palæstinensiske konflikt.
Efter valget af den palæstinensiske præsident og en ny kabinetsdannelse i Israel er forventningerne store - både her hos os i Europa og hos folk i Israel og Palæstina. Jeg fik under samtaler uden for det officielle program i Ramallah og under valgobservationen vest for Ramallah det indtryk, at man naturligvis lider under besættelsessituationen, men ofte ikke kan få sin hidtidige egen administration i tale. For Arafats manglende evne og vilje til at gøre alt for inden for den palæstinensiske selvstyremyndighed at sørge for effektive strukturer hos sikkerhedsmyndighederne, i sundhedsvæsenet og andre steder har ikke været skjult for folk.
Vi skal sørge for, at det, der kommer i gang, f.eks. tilbagetrækningen fra Gaza, følges af kvartetten i fællesskab. Jeg ønsker at se EU, USA og de andre deltagere optræde dér sammen over for begge parter. Jeg mener ikke, at dette successive diplomati vækker det rigtige indtryk hos deltagerne. De skal se, at kvartetten alt i alt er repræsenteret med én mening dér.
De, hr. Solana, skal sørge for allerede nu at fremme planlægningen for tiden efter tilbagetrækningen fra Gaza - altså planlægningen af, hvordan vi skal takle deltagerne fremover - så det virkelig også går fremad. Ellers vil denne konflikt faktisk blive en uendelig historie. 
Papastamkos (PPE-DE ).
   - Hr. formand, utallige er de gange, vi i Europa-Parlamentet, som i dag, har drøftet den langvarige menneskelige tragedie, som den palæstinensiske og den israelske befolkning gennemlever. Vi står faktisk nu med en ny chance for at få en reel fredsproces. Den nye situation, som er opstået efter det palæstinensiske præsidentvalg, taler for, at betingelserne for fred, stabilitet og sikkerhed i et hårdt prøvet område er til stede. Det er yderst påkrævet, at parterne vender tilbage til forhandlingsbordet. Det er også nødvendigt, at køreplanen for fred sættes i gang igen. En opprioritering af køreplanen er præcis det, der vil gøre det muligt at forhandle en stabil og endelig fredsaftale igennem.
Jeg vil gerne fremhæve nødvendigheden af at styrke kvartettens særlige rolle. Det er en rolle, som skal afspejle elementer som samhørighed, klare mål og beslutsomhed. Jeg vil også gerne understrege, at hr. Solanas praktiske forslag med hensyn til sikkerhed, reformer og økonomisk bistand går i den rigtige retning. De er et betydeligt europæisk bidrag til forsøget på at fastsætte rammebetingelser for styrkelse af såvel den politiske som den økonomiske sikkerhed.
Vores centrale mål, som blev sat af Det Europæiske Råd i december, er klart: en selvstændig, demokratisk og levedygtig palæstinensisk stat i fredelig sameksistens, inden for sikre rammer, med Israel og de tilgrænsende stater. Det er imidlertid ikke nok, at vi som de eneste ønsker dette. Hovedpersonerne i striden skal først og fremmest selv ville det. 
Solana,
    Mange tak, hr. formand, og tusind tak til de ærede medlemmer, der har været så venlige at være med indtil afslutningen af dette lange møde om et centralt spørgsmål, et fundamentalt spørgsmål, som måske fortjener en større opmærksomhed fra Parlamentets side i den tid, vi lever i. Jeg vil gerne sige, at de medlemmer, der har udtalt sig, alle har gjort det med en oprigtighed, en styrke og et håb, som efter min mening ikke kun afspejler Europa-Parlamentets indstilling, men også flertallets, forhåbentligt alle EU-borgernes, indstilling.
Jeg mener derfor, at dagen i dag har været en emotionel dag, hvor vores værdier og vores følelser er kommet til udtryk i såvel vores ord som kropssprog. Jeg vil gerne sige, at tiden er inde til, at vi fremover på disse møder reelt begynder at forfølge et mål. Vi burde ikke kun lade vores følelser vinde over vores tanker, men burde begynde at vise tegn på, hvor vi ønsker at komme hen, og hvordan vi ønsker at komme videre. Det forekom mig, mine damer og herrer, at efter de historiske øjeblikke, og de må betegnes som historiske, som vi har oplevet, burde EU, som vi gør, og som vi forklarer i Parlamentet, mine damer og herrer, iværksætte et klart og tydelig handlingsprogram, som kan føre os til slutresultatet med oprettelse af to stater, ikke mindst den palæstinensiske stat, som ikke findes i dag.
Jeg mener ikke, at vi kan blive ved med at tale og tale, hvis vi ikke formår lidt efter lidt at få taget de nødvendige skridt, så det i tide bliver en realitet. Jeg vil gerne ud fra vores palæstinensiske venners synspunkt sige, at det, de har i dag, ikke er en stat, det, de har, er en situation, der går forud for en stat, lad mig kalde det en førstat. Vi skal derfor hjælpe dem mere effektivt, så de får gennemført de nødvendige reformer og får en levedygtig stat, og ikke en stat, som slår fejl, men derimod en konsolideret stat, og derfor er det utvivlsomt nødvendigt at hjælpe dem med at lave reformer og tilpasninger af deres struktur. Det er ikke det samme at have en førstat med en førstats begrænsede ansvarsområder som at påtage sig alle en stats ansvarsområder, der ikke kun omfatter økonomiske spørgsmål, og her vil jeg gerne forsvare Kommissionen, Parlamentet og EU som helhed. Den måde, som EU bruger pengene, og den måde, som hr. Fayyad, der er Den Palæstinensiske Myndigheds økonomisk ansvarlige, bruger pengene på, er eksemplarisk.
Jeg kunne også godt tænke mig, at Parlamentets medlemmer så dem, og at de europæiske borgere også fik det at vide. Den indsats, som hr. Fayyad, der er anvarlig for finanserne, sammen med Kommissionen og De og hele EU har ydet, er ekstraordinær og eksemplarisk, og jeg ville ønske, at mange andre lande, med meget mere historie, som ikke har haft en førstat som palæstinenserne, havde de samme evner til at forvalte deres penge og gøre det på samme måde, som de gør.
For det andet består en stat på ingen måde kun i at have økonomiske strukturer, den består også i at have sikkerhedsstrukturer, og i dag er der ikke tale om en stat, men om en førstat, og derfor skal vi hjælpe dem med, at de - den dag, de får en stat - får solide sikkerhedsstrukturer, og det har EU allerede mekanismer til, og EU medvirker og bidrager allerede til, at sikkerhedsstyrkerne bliver opbygget og konsolideret så effektivt som muligt, så de kan blive nyttige i deres indsats for borgerne og til gavn for freden blandt borgerne, og dermed til gavn for den lov og orden, som enhver stat skal have.
Endelig afholder en stat valg, og der skal finde valg sted i perioden frem til sommer. Lad mig stoppe ved sommeren, så får vi se, hvad de gør derefter. Fra nu af og indtil sommer skal der afholdes nogle meget vigtige valg, som vi skal følge, som vi skal hjælpe med at betale for, og som vi skal blive ved med at støtte op om, så der bliver tale om værdige og positive valg.
Og endelig er det fra et palæstinensisk synspunkt enestående, hvad den palæstinensiske leder gør i disse dage for at opnå en våbenhvile og for at opnå en aftale om dialog mellem palæstinenserne. Vi er mange, der ikke ville have troet, at der kunne gøres så meget på så kort tid. Det er sket, og det skal fastholdes. Nuvel, mine damer og herrer, vi skal være klar over, at situationen er meget skrøbelig. I forbindelse med valget, et par dage efter, var der allerede aftalt det første møde mellem Sharon og præsident Abu Mazen, men på grund af volden blev enhver mulighed for dialog ødelagt. Situationen er skrøbelig, og mens vi har talt her, har der allerede været endnu et attentat, og derfor ved vi udmærket, at uanset hvad der sker, kan vi ikke tillade, at det er voldsmændene, der har nøglen til, hvordan processen skrider frem. Det ville være absurd og uretfærdigt. Vi skal stoppe volden, men vi kan ikke tillade, at det er voldsmændene, der holder nøglen, eller har den nøgle, der gør det muligt at fortsætte processen. Lad mig også sige til Dem, at vi også, som der var en der sagde til mig, skal bede Israel om mange ting. Og der er én konkret ting, de kan og skal gøre, nemlig at trække sig ud af Gaza. På et tidspunkt blev det sagt, at det ville være en ensidig beslutning, men det kan ikke længere være en ensidig beslutning, det er nødt til at være en aftalt beslutning og en beslutning, der bliver det første skridt på en vej, der skal føre til rømning af de besatte områder. Det er det, vi skal bede om, og det er en del af den grundlæggende politik, som vi europæere skal føre.
Jeg er, efter at jeg som nævnt også har tilbragt en lang uge i Israel og talt med alle landets ledere, helt sikker på, at det er muligt, og vi skal også påtage os vores ansvar. Jeg beder Dem om at bruge Deres fantasi, for jeg kan ikke bede Dem om alle sammen at tage til Gaza, men de, der har set situationen i Gaza og kan dele den med mig, ved, at den er dramatisk, og at tilbagetrækningen fra Gaza ikke må betyde, at Gaza bliver et fængsel. Gaza skal have mulighed for at handle med omverdenen, det skal have en havn, og det skal have en lufthavn, og denne havn og denne lufthavn er det sandsynligvis nødvendigt at sætte under international myndighed, og vi skal være indstillet på at påtage os dette ansvar, som påhviler os.
Vi skal være i stand til at leve op til dette ansvar. Derfor synes jeg, at alle disse spørgsmål er afgørende, og at vi skal koncentrere vores forhandlinger om dem for at opnå resultater. Vi har ikke ubegrænset tid. Hvis vi har for meget tid, bliver vi frustrerede og gør palæstinenserne og israelerne frustrerede, og dette håbets øjeblik, som De alle har erkendt, i dette stolthedens øjeblik, som også findes mellem israelerne og palæstinenserne, går tabt. Der skal være et samfund, som begynder at tænke på samme måde i Israel og i Palæstina, og dette samfund må ikke gå i stykker, det skal genvinde den ånd, der var tidligere, som vi så i forbindelse med Oslo, og før og efter Oslo.
Det skal vi derfor gøre, og der er en ting, som jeg også gerne vil sige til Dem, mine damer og herrer, og til mine venner i Israel. De skal lade være med at træffe nogen beslutninger, der går imod det, der kan blive til slutaftalerne. Det er meget vigtigt, det er meget enkelt at sige, men meget vanskeligt at gøre. Men der bør ikke træffes nogen beslutninger, der ikke kan gøres om, når der skal træffes beslutninger i forbindelse med slutaftalen, og nogle af de beslutninger, der bliver truffet nu, vil vanskeliggøre og endda forhindre det, der for mange er de afgørende parametre i den endelige status.
Og dette skal vi sige på en venlig måde i disse dage, hvor Israel mindes nogle meget triste og bitre datoer, hvor europæerne havde et stort ansvar, vi skal sige det med det venskab og med de principper, som udspringer af europæernes hjerter, som er så ansvarlige for så mange ting, vi skal sige det som venner, så de reelt lytter til os, for det, vi siger, går i retning af fred og ikke i den modsatte retning. Det var det, jeg gerne ville sige til Dem, mine damer og herrer, og endnu en gang takke Dem, der har været sammen med os indtil nu, på egne vegne, og forhåbentlig også på vegne af kommissæren og min gode veninde Benita Ferrero, som jeg takker for at være her med os.
Vi har meget arbejde foran os, og vi har brug for alles støtte. Det bliver ikke let, det bliver meget vanskeligt, men vi er nødt til at vinde dette slag for freden, ikke kun for Israel og Palæstinas skyld, men, som mange har nævnt, af hensyn til freden i regionen. Hvis der er fred i Israel og i Palæstina, er der også muligheder for fred i regionen, og som svar på det, mange har sagt til os om Irak, kunne jeg sige Dem mange ting, men jeg synes ikke, at vi skal blande de to forhandlinger samme i dag. Om 4-5 dage er søndag, og der kommer andre forhandlinger om Irak, men vi kan være sikre på, at denne udvikling vil finde sted.
Derfor vil jeg nu komme med min sidste bemærkning. Vi har i de sidste par år set på Israel og Palæstina i forbindelse med det, vi kunne kalde krisestyring. Fra nu af skal vi vende tilbage til politikken, til politik med stort P, og opnå resultater, for vi har klare mål, og i og med vi har klare mål og politisk vilje til at opnå dem, så vil vi opnå dem. Tak, mine damer og herrer, undskyld på grund af tiden, og tak til Dem alle, fordi De har været her sammen med os denne lange dag. Tak.
Ferrero-Waldner,
    Hr. formand, ligesom Javier Solana er Kommissionen og jeg fast besluttede på at forsøge at få disse ting til at ske vel vidende, at det er vanskeligt, og under forudsætning af al støtten. Det betyder naturligvis, at vi også er besluttede på at tage de første konkrete skridt, og jeg vil nævne nogle få af dem, fordi der er blevet anmodet om det.
For det første er vi f.eks. lige blevet enige om at stille yderligere 20 millioner euro til rådighed for Gazastriben. Vi arbejder også meget tæt sammen med Verdensbanken. Så sent som i sidste uge mødtes jeg med dens direktør, hr. Wolfensohn. Vi tager Verdensbankens råd meget alvorligt: Hvis volden og begrænsningerne af varers og personers bevægelighed ikke hører op, vil flere penge få meget lidt betydning. Derfor er det meget vigtigt at opnå forbedringer på dette område.
Jeg vil også diskutere disse spørgsmål meget konkret med palæstinenserne og israelerne, når jeg tager til området den 7.-8. februar. Jeg vil undersøge, hvad vi kan planlægge, og hvorvidt der er nogle gode projekter, som vi kan gennemføre for at bidrage til, at denne proces virkelig kommer i gang, hvorvidt det drejer sig om genopbygning eller institutionsopbygning osv.
Jeg vil sige til hr. Laschet, at vi også støtter bestræbelserne på at forbedre levevilkårene for de palæstinensiske flygtninge, at sørge for bedre boligforhold og at få ændret flygtningestatussen. Dette vil kræve en forhandlet løsning, som det fremgår af køreplanen. Det er vanskeligere.
Det er klart, at det er afgørende, at vi ikke taber den politiske proces af syne. Det har Javier Solana lige gjort rede for. Vi må også spørge os selv, hvad der vil ske dagen efter tilbagetrækningen fra Gazastriben. Partierne skal gå ind i en politisk proces, der omfatter mere end Gazastriben. Dette er et afgørende spørgsmål, som vi også må drøfte med præsident Bush og Condoleeza Rice, når de kommer til Europa.
Mange tak, dette har været en meget engagerende og interessant forhandling. Som De ser, er vi alle sammen meget optagede af denne proces, men jeg vil tilføje en lille advarsel: Det er en vanskelig proces, og den kan gå i hårdknude når som helst.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 10.00.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel (O-0089/2004 - B6-0003/2005) af Schultz og Ford for PSE-Gruppen til Rådet om Auschwitz-mindedag og mundtlig forespørgsel (O-0090/2004 - B6-0004/2005) af Schultz og Ford for PSE-Gruppen til Kommissionen om Auschwitz-mindedag.
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi diskuterer i dag en beslutning om en alvorlig dag. Om en mindedag, som vil finde sted i morgen i Auschwitz, til minde om en forbrydelse, som er forbundet med dette sted, med Auschwitz, som er en singulær forbrydelse i menneskets historie. Derfor skal vi også føre debatten her med al mulig nødvendig tilbageholdenhed.
Jeg er medlem af Europa-Parlamentet, jeg er formand for en multinational parlamentarisk gruppe, men jeg er også parlamentsmedlem fra Forbundsrepublikken Tyskland, jeg er tysker, og når jeg i denne egenskab - både med hensyn til min funktion og min nationalitet - taler om Auschwitz i aften og om beslutningen om Holocaust, taler jeg naturligvis også som borger fra en nation, et land - Tyskland - hvis navn Auschwitz er uadskilleligt forbundet med.
Auschwitz er det moralske lavpunkt i min nations historie. Koncentrationslejren Auschwitz-Birkenau blev oprettet af tyskere, af forbrydere, som tilhørte min nation, af mennesker, som besudlede mit lands anseelse på en måde som ingen anden før eller efter. Derfor kan en tysker aldrig tale naturligt om dette emne. Hver generation - også min generation - arver det, som de foregående generationer har efterladt. Auschwitz hører til den arv, som vi måtte overtage som tyskere af i dag.
Derfor bekender jeg mig udtrykkeligt - også i min funktion som formand for denne gruppe - til, at vi tyskere har et særligt ansvar, når det handler om at bekæmpe antisemitisme, racisme, fremmedhad, fascisme, menneskeforagt, terror og mord.
Jeg vil i morgen som mange andre kolleger sammen med Josep Borrell som repræsentant for min gruppe kunne deltage i mindehøjtideligheden i Auschwitz. I morgen vil forbundspræsidenten fra Forbundsrepublikken Tyskland også være til stede. Hvis tyskere 60 år efter denne dag for befrielsen af Auschwitz kan mindes sammen med andre, hvis en tysker som formand for en multinational parlamentsgruppe kan rejse dertil og sammen med kolleger fra andre lande - fra Rusland, fra Polen, fra Israel, fra Frankrig, fra Italien og fra mange andre lande - kan holde fast i mindet og i mindet give ofrene et stykke af deres værdighed tilbage, kan vi takke EU for denne kendsgerning. For det har gjort det muligt, at vi tyskere med oprejst pande kunne vende tilbage til den demokratiske folkefamilie, hvor vi som tyskere af i dag yder vores bidrag til demokrati, til menneskets værdighed og til kamp mod racisme og fremmedhad.
Derfor støtter min gruppe denne beslutning, og vi tyske parlamentsmedlemmer i min gruppe - jeg tror også, at det gælder i alle andre grupper - står ved det, der er skrevet ned i denne beslutning.
Schmit,
    Hr. formand, i morgen, som det ærede parlamentsmedlem hr. Schultz sagde, vil en lang række statsledere, repræsentanter for Europa-Parlamentet og repræsentanter for andre parlamenter mødes i Auschwitz for sammen med nogle af de overlevende fra helvede at mindes befrielsen af udryddelseslejren for 60 år siden.
Som repræsentanter for et nyt Europa opfylder de denne pligt til at mindes og til at videregive, som i dag er mere nødvendig end nogensinde. Formandskabet takker de to parlamentsmedlemmer for gennem dette spørgsmål at have givet lejlighed til et øjebliks eftertænksomhed og tilbageblik her i selve Europa-Parlamentet, som i 1979, vil jeg gerne minde om, efter dets første direkte valg, valgte en overlevende fra Auschwitz, Simone Veil, til formand. Hende vil jeg gerne hylde for hendes mod som formand for Europa-Parlamentet.
60 år, det er mindre end et menneskeliv. Det er en lejlighed til at give ordet til dem, der som de få overlevende bærer arrene efter denne navnløse og usigelige rædsel, som ikke desto mindre skal nævnes højt og tydeligt i dag. holocaust vil for altid være et åbent sår og et brud på den europæiske historie, som De har sagt. Som også den tidligere formand for den tyske forbundsdag, Rita Süssmuth, har sagt, kan holocaust ikke sammenlignes med noget andet. Vi ved, at det 20. århundredes historie er mærket af folkedrab, men holocaust er anderledes, den står for sig selv. Den er selveste fornægtelsen af vores civilisation og af vores åndelige og etiske værdier, den er fornægtelsen af den humanisme, som Europa har skabt.
Auschwitz hører ikke kun til i historien, en uudholdelig historie. Auschwitz skal forblive en levende, smertefuld realitet. En realitet, som ansporer de nuværende og kommende generationer til bedre at forstå og til at forkaste enhver hadets og udelukkelsens ideologi, til dagligt at konkretisere det, jeg vil kalde en bevidsthed om "aldrig mere". Forpligtelsen til at huske er, hvor central den end er, ikke tilstrækkelig. Vi har utvivlsomt brug for andægtighed, men også for engagement og handling. Antisemitismen er fortsat til stede. Observationscentret i Wien konstaterer ligefrem en stigning i antisemitismen i vores samfund, ligesom det i øvrigt konstaterer en stigning i alle former for racisme.
Revisionisterne og de, der benægter det skete, alle de, der forsøger at relativisere holocausts enestående karakter, alle de, der kommer med bortforklaringer ved at etablere uacceptable forbindelser, skal bekæmpes. Det er en forbrydelse mod sandheden, for at bruge præsident Chiracs ord, som skal forfølges i et Europa grundlagt på etiske værdier og respekt for menneskerettighederne. Et Europa, som i øvrigt nu også er grundlagt på chartret om grundlæggende rettigheder, der er indskrevet i det forfatningsudkast, som anerkendes bredt i Europa-Parlamentet. Men det er også en forbrydelse mod hukommelsen hos alle dem, der har lidt. Jeg tænker især på de titusindvis, de hundredtusindvis af børn, hvis liv blev udslukt på den mest infame måde, på deres triste blikke, som vi kan se dem på billeder. Gid disse skræmte blikke må forblive prentet i vores bevidsthed og tilskynde os til at føre en resolut og engageret kamp imod forglemmelsen og, værre endnu, imod fornægtelsen af den absolutte forbrydelse!
Hr. formand, forsvaret af menneskerettighederne og dermed af alle dem, der i dag er ofre for overgreb på deres værdighed gennem antisemitiske og racistiske udfald, er en af EU-politikkens hjørnesten. Med det formål samarbejder Rådet og de andre europæiske institutioner snævert med de internationale organisationer som Europa-Rådet, EFSK og FN om at bekæmpe det, der ser ud til at være veritable svøber.
Rådet har glædet sig over initiativerne fra EFSK, især vedtagelsen af Berlin- og Bruxelles-erklæringerne, som fordømmer alle antisemitiske tilkendegivelser og alle andre intolerante handlinger. Oprettelsen på ministermødet i EFSK i Sofia af stillinger som personlige repræsentanter for EFSK til bekæmpelse af antisemitisme, racisme og islamofobi burde styrke indsatsen hos Kontoret for Demokratiske Institutioner og Menneskerettigheder, et EFSK-kontor beliggende i Warszawa, hvis opgave er at overvåge antisemitiske fænomener og andre former for intolerance. På det 59. møde i FN's Generalforsamling blev der vedtaget en resolution, der udtrykkeligt fordømte alle former for antisemitisme på initiativ fra EU. På menneskerettighedsdagen den 10. december 2004 mindede Unionen i New York om betydningen af uddannelse, som er en væsentlig betingelse, hvis man vil fremme en spirende kultur med respekt og tolerance, som kan forenes med bevarelsen af de grundlæggende rettigheder. Oprettelsen af Det Europæiske Observatorium for Racisme og Fremmedhad følger Rådets og Unionens vilje til generelt at give sig de nødvendige værktøjer til at bekæmpe de forskellige former for intolerance.
Arbejdet med at få de unge til at huske - jeg har godt læst den paragraf, der vedrører historiebøgerne og historieundervisningen, som skal fremmes på europæisk plan - er et europæisk initiativ, som absolut skal støttes, og det vil formandskabet bestræbe sig på.
Frattini,
    Hr. formand, Kommissionen er fuldt ud klar over, at kampen mod racisme og fremmedhad langtfra er forbi, når den står over for det stadigt voksende antal antisemitiske, fremmedfjendske og åbenlyst racistiske hændelser. Dette faktum er kilde til stor bekymring for os alle.
EU's institutioner har ved utallige lejligheder bekræftet deres forpligtelse til at forsvare menneskerettighederne, og de har fordømt alle former for intolerance, racisme, fremmedhad og antisemitisme, som er direkte brud på principperne om frihed, demokrati, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og retsstaten. Det er disse principper, som EU er baseret på, og som er fælles for medlemsstaterne.
Kommissionen håndterer racisme, fremmedhad og forskelsbehandling på grund af race og religion gennem en lang række programmer og initiativer, fra politikker om ikke-forskelsbehandling, retfærdighed og menneskerettigheder til uddannelses- og forskningsprogrammer. Kommissionen agter fortsat at øge indsatsen imod racisme, fremmedhad og antisemitisme. Navnlig har Kommissionen gentagne gange opfordret medlemsstaterne og Rådet til at vedtage en rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad, som blev foreslået i november 2001. Dette forslag ville kræve, at medlemsstaterne sikrede, at racistisk og fremmedfjendsk adfærd kan straffes, og at der vil være nogenlunde den samme strafferamme over hele EU. Dette forslag ville også forbedre det retlige samarbejde mellem medlemsstaterne og dermed gøre det lettere at drage gerningsmændene til ansvar. Efter Kommissionens opfattelse ville vedtagelsen af denne tekst give Europa den retlige ramme, det har brug for, for effektivt at bekæmpe racismens og antisemitismens svøbe. Vi håber, helt i overensstemmelse med det luxembourgske formandskab, at kunne genoptage forhandlingerne om dette forslag i de kommende uger.
Til sidst vil jeg gøre opmærksom på, at Kommissionen for nylig har iværksat sin årlige indkaldelse af forslag til mindehøjtideligheder for koncentrationslejrenes ofre. Dette initiativ tager sigte på især blandt de unge at øge bevidstheden om de grusomheder, der fandt sted i disse lejre.
Klamt (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. Frattini, kære repræsentanter for Rådet, grundlæggerne af EU havde for mere end 50 år siden en grundtanke: fred til folk på et kontinent ødelagt af to verdenskrige. Jeg ville ønske, at mænd som Schuman, Monnet og Adenauer havde deltaget i dag, i dette øjeblik, i mødet her i Europa-Parlamentet. En dag, hvor parlamentsmedlemmer fra 25 medlemsstater mindes dem, der for 60 år siden blev befriet fra de tyske nationalsocialisters dødslejr, lejren Auschwitz-Birkenau. En dag, hvor vi mindes alle de jøder, romaer, homoseksuelle, polakker og andre nationaliteter, som blev myrdet dér og i andre lejre.
Jeg, der taler som tysk parlamentsmedlem her i dag, er bevidst om de handlinger, der blev udført af tyskere på vegne af mit folk for mere end 60 år siden. Jeg vedkender mig det ansvar, som er gået i arv til mit folk og min generation. At vi sammen her i dag mindes den lidelse, at vi sammen opfordrer til ikke at glemme - hverken koncentrations- og tilintetgørelseslejrene eller de forbrydelser, der blev begået dér - kun det kan tjene fremtidige generationer som advarsel mod et folkemord, som har sine rødder i foragten for andre menneskser, i had, antisemitisme, racisme og totalitarisme.
Vi, repræsentanterne for borgerne i det forenede EU, fordømmer i fællesskab enhver form for intolerance og tilskyndelse til racehad, især alle handlinger og udtryksformer i forbindelse med antisemitisme og alle voldshandlinger, som bliver begået af had eller intolerance over for andre religioner eller racer. Vi fordømmer ligeledes angreb på religiøse steder, pladser og helligdomme for jøder, kristne, muslimer og andre trossamfund samt alle voldelige overgreb på mindretal.
Vi skal derfor alle gå ind for, at samarbejdet og dialogen mellem de forskellige samfundsgrupper fremmes. Vi skal modigt og offentligt fordømme intolerance, diskrimimation og racisme. Vi må hverken i dag eller i fremtiden glemme eller fortrænge vores historie. Grundlæggerne bekendte dem til deres, vores historie. De satte sig sammen i en lille kreds for at skabe et fredeligt Europa, et frit og demokratisk Europa og et sikkert Europa. I dag er det op til os, i den store kreds, at arbejde videre på denne ansvarsfulde opgave. Lad os vise os værdige og egnede til denne opgave, således at dette kontinent fortsat kan udvikle sig fredeligt og mangfoldigt i det 21. århundrede - for de mennesker og sammen med de mennesker, som lever her i dag og fremover, og til minde om dem, der ikke fik mulighed for at opleve et fredeligt Europa.
Ford (PSE ),
   Hr. formand, i dag og i morgen markerer Parlamentet 60-årsdagen for befrielsen af Auschwitz-Birkenau-koncentrationslejren. I Europa-Parlamentet har der været nogen uenighed om de ansvarliges geografiske oprindelse og nationalitet. Hovedaktørerne var de tyske nazister med deres racistiske ideologi, der betragtede jøder som en ond, laverestående race, som skulle udryddes, på baggrund af deres dybt forfejlede og forvrængede racehygiejne. Desværre findes der stadig nogle, der går ind for denne modbydelige ideologi.
De tyske nazister blev assisteret og bestået af dem af alle racer og fra alle nationer, som aktivt medvirkede hemmeligt til denne udryddelse, og af dem, der ikke protesterede og tillod, at katastrofen skete. Men ingen nation i Europa var helt uskyldig eller helt skyldig. I Storbritannien var kun Kanaløerne besat af tyskerne, men de briter, der havde magten der, registrerede Kanaløernes jøder, stemplede "J" på deres pas og arrangerede alt for effektivt deres transport til Auschwitz, hvor de alle uden undtagelse blev dræbt. Alt dette skete, efter at den daværende britiske regering nægtede nogle af de selvsamme jøder retten til at flygte for livet til Det Forenede Kongeriges fastland, fordi de blev betragtet som fjendtlige udlændinge. Vi havde også det britiske frikorps af fjolser, desertører og fascister, som kæmpede side om side med nazisterne på Østfronten.
Denne forhandling drejer sig nu ikke så meget om fortiden. Den drejer sig om fremtiden. Tidligere på ugen deltog jeg i en begivenhed, som Anne Frank-fonden havde arrangeret i London, hvor 50 overlevende fra holocaust fortalte deres historie. De krævede ikke mere og bedre historie, de skændtes ikke om, hvilken nationalitet eller geografisk oprindelse, de, der havde taget dem til fange, og deres fangevogtere havde. I stedet for sagde de sammen med overlevende fra Kosovo og Rwanda "aldrig mere". Desværre er begivenhederne ved at gå i glemmebogen. En kollega i Europa-Parlamentet, hr. Le Pen, udtalte for nylig, at nazisternes besættelse af Frankrig ikke var specielt umenneskelig, til trods for at 73.000 jøder blev dræbt i Struthof-koncentrationslejren i Frankrig.
Prins Harry demonstrerede - forhåbentlig - sin sørgelige uvidenhed om historien ved at finde det morsomt at deltage i en udklædningsfest udklædt som naziofficer. Den bedste påmindelse, vi kan give her i dag, og i morgen under afstemningen, er at styrke bekæmpelsen af antisemitisme, racisme, fremmedhad og islamofobi. Kommissionen, navnlig kommissær Frattini, og Rådet bør undersøge, hvordan de bedst kan fremme den betimelige rammeafgørelse mod racisme og fremmedhad.
Vi må overveje behovet for ny lovgivning mod forbrydelser i form af racehad og ligeledes overveje, hvorvidt der skal træffes foranstaltninger på europæisk plan for at forhindre, at nazisymboler bæres offentligt. Vi er mange gange blevet informeret om, hvor fortjenstfuldt Det Europæiske Observatorium for Racisme og Fremmedhad er. Måske skulle vi igen overveje at degradere det observatorium ved at gøre det til et meget mere generelt menneskerettighedsobservatorium.
Endelig må vi undersøge, hvordan vi på europæisk plan kan oplyse den yngre generation om rædslerne i forbindelse med nazisternes udryddelse af den jødiske race, om de romaer, sindslidende og antifascistiske kristelige demokrater, liberale, socialdemokrater, socialister og kommunister, der døde i koncentrationslejrene.
Ludford (ALDE ),
   Hr. formand, jeg hylder Simone Veil, tidligere leder af Den Liberale Gruppe og formand for Europa-Parlamentet. Det glæder mig, at det var på EU's initiativ, at FN's Generalforsamling i denne uge for første gang mindedes holocaust. Min kollega hr. Geremek var til stede som repræsentant for Polen, og, som han sagde, var det Auschwitz-lejren bygget af Hitler-Tyskland i det besatte Polen, der kom til at symbolisere nazisternes forbrydelser. De, der glemmer deres egen historie, er dømt til at gentage den. Det er bydende nødvendigt, at vi konfronterer antisemitisme og fordomme mod race og religion her 60 år efter.
Vi må tage ved lære af holocaust: måden, hvorpå nazismen tog overhånd, dens ideologis snigende tiltrækning, mange tilsyneladende respektable menneskers samarbejde. Hvis vi forstår, hvordan hr. Hitler i det 20. århundrede overtalte tyskere til at tilslutte sig hans onde doktriner, til at foragte og umenneskeliggøre jøder, romaer, østeuropæere, homoseksuelle og andre og gøre dem til syndebukke, vil vi være bedre rustet til i det 21. århundrede at bekæmpe dem, der vanhelliger jødiske grave eller gennemprygler jøder, jager romaer ud af byen, maler graffiti på moskeer eller bare ikke bryder sig om udlændinge eller indvandrere.
Vi hylder alle ofre for holocaust. Der er ikke noget hierarki for lidelser, men med Deres tilladelse vil jeg blot nævne, at folkedrabet på romaerne skal anerkendes i lige så høj grad som folkedrabet på jøderne.
Det er ikke at mindske tyskernes ansvar at sige, at nazisme var og er en virus - det kan enhver forstå. Dronning Elizabeth 2. havde en onkel, der fik en dosis af den, og hendes barnebarn var dum og uvidende nok til at bære et kostume med hagekors og det hele til en fest - han skulle vist forestille at være hr. Rommel. Prins Harrys uvidenhed var chokerende, men desværre er han langtfra den eneste. Det er derfor, at undervisning i holocaust skal indgå i alle skolers læseplaner. De fleste unge britiske skoleelever har aldrig hørt om holocaust.
Jeg forstår grundene til forbuddet mod hagekors i Tyskland, men jeg er ikke sikker på, at en udbredelse af forbuddet til hele EU ville være gavnlig. Det ville være langt bedre at genoplive de fastkørte forhandlinger om en EU-lov, der gør tilskyndelse til had på grund af race og religion til en forbrydelse. Racismens indhold - ikke dens symboler - skal være vores primære mål. Luxembourgs justitsminister lovede i sidste uge i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, at han ville sætte denne sag på Rådets dagsorden igen. Det vil vi holde ham fast på. Jeg tror, at offentligheden vil støtte os i det. I Det Forenede Kongerige støtter seks ud af 10 en sådan lov.
Det glæder mig, at seks grupper støtter vores beslutning. Alle europæere må stå sammen om at udrydde antisemitisme og racisme uden tøven.
Endelig ville det være yderst passende, at formandskabet foreslår alle regeringerne, at den 27. januar bliver gjort til en europæisk mindedag for holocaust over hele EU. Det er den allerede i nogle medlemsstater, men ikke alle. Parlamentet stillede det forslag i en skriftlig erklæring for fem år siden, og det støttes også af Den Jødiske Verdenskongres. Jeg vil anmode formandskabet om at understrege det forhold under møder med kolleger.
Kallenbach (Verts/ALE ),
    Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister, kære kolleger, min gruppe bifalder den foreliggende beslutning og håber meget, at et overvældende flertal her i Parlamentet dermed sender det rigtige signal på det rigtige tidspunkt.
Det må ruske op i ethvert demokratisk sindet menneske, at der selv efter mere end 60 år i Europa og globalt er tendenser til at bagatellisere eller endda fornægte den barbariske hændelse under nationalsocialismen. Det må ruske op i alle, at mennesker formulerer en klassificering af mennesker efter deres oprindelse, religion samt politiske eller seksuelle tendens som partiprogram og stadig også kan vælges på grundlag heraf. Desværre er vi heller ikke her i Parlamentet blevet forskånet for sådanne repræsentanter. Derfor er det godt og vigtigt, at Europa-Parlamentet indtager en klar holdning og fordømmer enhver form for intolerance, tilskyndelse til racehad samt alle former for antisemitisme betingelsesløst. Følgende gælder altid: Grib ind i tide!
Lad os sammen gå ind for, at uddannelsestilbud til unge, udvekslingsprogrammer og besøg på mindesteder for ofrene for holocaust bliver obligatoriske i skoler og på universiteter. Måske formår de unge at springe betonen ud af bedstefædrenes hoveder, når de åbenlyst ikke selv er i stand til det. Lad os også sammen tænke over, hvordan vi kan møde nationalistiske tendenser her i Parlamentet. Jeg vil gerne spørge, hvor lang tid endnu vi tolererer den antieuropæiske ånd, der bevidst er kommet til udtryk, og sådanne nationale flag.
Jeg vil desuden også rette Deres opmærksomhed mod en begivenhed i sidste uge, som er uacceptabel for mig og har ramt mig særligt, fordi det er sket i mit land. Det handler om NPD-repræsentanters optræden i landdagen i Sachsen i Tyskland. Disse herrer, for mig ulve i fåreklæder, nægtede at deltage i mindestunden for ofrene for nationalsocialismen. Og de hånede oven i købet ofrene, idet de betegnede de allierede som massemordere på grund af luftangrebet på Dresden i 1945 og talte om et bombe-holocaust. Det er en skændsel, ikke kun for Sachsen og Tyskland.
Derfor mener jeg, at Sachsen og Tyskland har brug for et klart signal fra Europa om, at sådant tankegods ikke tolereres og dermed skal fordømmes. Derfor bifalder vores gruppe især den erklærede hensigt fra Luxemburgs rådsformandskab om at genoplive de fastkørte diskussioner om en rammebeslutning om bekæmpelse af racisme og fremmedhad og arbejde for et europæisk forbud mod tilskyndelse til had.
Jeg har med glæde hørt Deres indlæg, hr. Frattini, og også Deres indlæg, hr. Schmit, fordi De helt tydeligt er fast besluttet på at komme videre her.
Hvis det igen og igen er tilladt at holde hadefulde taler, må dette ikke få en sikker platform for at beskytte indemniteten. Det er ikke til at bære. Lad os sammen sende et signal i morgen med et minuts stilhed. Jeg formoder, at Præsidiet har planlagt det, jeg har desværre ikke kunnet finde det i dagsordenen. 
Catania (GUE/NGL ),
    Hr. formand, kære kolleger, hr. Frattini, hr. Schmit, barmhjertigheden blev begravet, menneskehedens fineste værdier blevet begravet, og Gud døde bag jernporten. I koncentrationslejrene kulminerede symbolerne på den nazistiske grusomhed og den ondskabsfulde og vanvittige forfølgelse, og her blev den værste forbrydelse i det 20. århundredes historie begået. Auschwitz er både tid og sted, geografi og historie for rædsler, udryddelsesbarbari og dræbervanvid, et skånselsløst anfald af had, der slog ned over oplysningsfilosofiens og positivismens fædreland i et Europa, som gik fra forstanden.
Koncentrationslejrenes galskab udsprang af en nådesløs rationalitet og en syg opfattelse af en verden, hvor kritiske kulturer skulle fjernes, hvor ensretning skulle være dominerende, og hvor den, som var anderledes, pr. definition var en fjende. Mindedagen må ikke blot være en højtideligholdelse. Den må ikke være begrænset til en retorisk påmindelse om en forfærdelig begivenhed, og den må ikke kun være en sammenfatning af billedet af den soldat, som opdagede Auschwitz' rædsler. Den dag blev grunden lagt til opbygningen af et fredens Europa og en politisk enhed, der burde have fjernet ordet "krig" fra sine rødder.
Vi er nået et langt stykke vej, men vi mangler stadig meget i et Europa, som stadig ikke tager klart og kraftigt afstand fra krig, og som ofte mister mælet, mens mennesket nu til dags - for at citere en stor digter - "stadig bruger sten og slynge" og bliver ved med at slå ihjel med en nøje videnskab, der tager sigte på masseudryddelse. Det er ikke nok at huske, vi skal også - på samme energiske og beslutsomme måde - bekæmpe de voldsomme udbrud af antisemitisme, racisme og frygt for islam. Vi må sætte effektive og officielle barrierer op for udbredelsen af kønsdiskrimination og diskrimination på baggrund af seksuel orientering og etnisk tilhørsforhold.
I Europa og resten af verden ser vi en smitte, som breder sig sammen med teorierne om forebyggende og permanent krig, dvs. dogmet om kultursammenstød og nye korstog mod de vantro. Auschwitz er ikke bare et sted, der er begravet i nazismens historieskrivning, Auschwitz er også angst og frygt for, hvad fremtiden vil bringe. 
Pęk (IND/DEM ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg kan ikke lade endnu et angreb på det polske flag stå ubesvaret. Jeg vil derfor give et ærligt og ligefremt svar. De polske flag vil blive ved med at hænge her lige så længe, som de hænger over formanden for Europa-Parlamentet, i overenstemmelse med europæisk lovgivning.
Ingen kan nogensinde være i tvivl om, at holocaust, som var en hidtil uset forbrydelse, bør fordømmes. På vegne af de polske medlemmer af Parlamentet vil jeg imidlertid gerne understrege, at vores reaktion på Parlamentets fælles beslutning om koncentrationslejren i Auschwitz ikke ser ud til at være blevet forstået rigtigt af de vestlige medier og den vestlige offentlighed. Jeg vil derfor gerne påpege et par kendsgerninger.
I den europæiske presse, særligt den engelsksprogede presse, har man gennem mange år talt om såkaldte polske koncentrationslejre, såsom Auschwitz, Treblinka, Majdanek og Sobibor. Det er en hæslig fordrejning af historien, eftersom man bør tale om tyske koncentrationslejre på tysk besat polsk territorium og ikke om polske koncentrationslejre. Jeg vil gerne citere et enkelt eksempel, som skulle vise dette tydeligt. I Frankrig, 50 km fra Strasbourg, opførte tyskerne koncentrationslejren Struthof i nærheden af byen Schirmeck. Man har aldrig talt om den som den franske koncentrationslejr Struthof. Den er altid blevet kaldt en tysk koncentrationslejr på fransk territorium. Ingen ved deres fulde fem ville kalde lejren i Guantanamo for en cubansk lejr. Den sætning, som hr. Schulz brugte i den originale version af beslutningen, jeg citerer "udryddelseslejren Auschwitz i Polen" var meget tæt på at antyde, at det var en polsk koncentrationslejr. Vores indignation og vrede kan derfor ikke komme som en overraskelse for Dem, eftersom sådanne forkerte fremstillinger af historien bliver fremført bevidst.
For det andet taler den fælles kompromisbeslutning kun om Hitlers nazister som gerningsmænd. Her vil vi gerne bemærke, at Hitler var demokratisk valgt af et stort flertal af tyskerne. Tyskerne blev ikke påtvunget nationalsocialismen …
Formanden.
   - Der er ingen tvivl om, at vi i denne forhandling kommer ind på spørgsmål, som giver anledning til stærke følelser, men jeg vil opfordre alle parlamentsmedlemmerne til ikke at benytte dette til overtræde Parlamentets forretningsorden. I den forbindelse vil jeg gerne minde om, at uanset hvilke politiske synspunkter man måtte have, har Præsidiet med hjælp fra Den Juridiske Tjeneste undersøgt forretningsordenen og konstateret, at den ikke indeholder bestemmelser om, at det er forbudt at have flag på sæderne i Parlamentet. De, som ønsker at gøre dette politiske synspunkt gældende, skal således først sørge for at få forretningsordenen ændret. Derfor anser jeg det for overflødigt at diskutere dette punkt. 
Muscardini (UEN ),
    Hr. formand, kære kolleger, det er bekymrende at konstatere, at man på trods af den ufatteligt store tragedie, som ramte jøderne og dermed hele menneskeheden i sidste århundrede, stadig kan se en opblussen af racistiske og antisemitiske følelser, som ikke bare ulmer i Europa. I de senere år har vi også her i Parlamentet været vidner til forudindtagede holdninger over for Israel, som bestemt ikke har fremmet hverken freden i Mellemøsten eller opfattelsen af et Europa, der i højere grad stiller sig til rådighed for den fælles kamp mod terrorisme og vold.
Kendskabet til de blodsudgydelser og tragedier, som menneskeheden har været udsat for i nyere tid, og kampen for at forhindre, at sådanne forbrydelser gentager sig, er en af de grundlæggende værdier for EU, som er opstået i bevidstheden om, at fred, demokrati og respekt for andre er principper, der ikke giver sig selv, men som det tværtimod er nødvendigt at understrege kraftigt hver eneste dag.
Tilstedeværelsen af formændene for Europa-Parlamentets politiske grupper ved ceremonien i forbindelse med 60-årsdagen for Auschwitz' befrielse - som jeg højtideligholdt i 1999 sammen med Italiens nuværende udenrigsminister, hr. Fini - får i dag en særlig betydning, eftersom den repræsenterer de europæiske befolkningers enhed og vilje til ikke blot at fordømme holocausten, men også til fortsat at bekæmpe den uretfærdighed, vold og diskrimination, som vi stadig ser i Europa og resten af verden.
Når vi understreger vores fordømmelse af fortidens tragedie, skal vi dog også fremhæve vores bekymring over de nyheder, vi har fået om antisemitiske demonstrationer i Rusland og flere europæiske lande. De, som i dag endnu ikke forstår nødvendigheden af en omfattende indsats mod enhver demonstration, som direkte eller indirekte retfærdiggør eller under alle omstændigheder ikke fordømmer intolerance, racisme og antisemitisme, er ikke klar over deres historiske uvidenhed og er ikke klar over, at de også for sig selv skaber en kløft, hvor der ikke er nogen vej tilbage. 

Claeys (NI ).
   - Vi drøfter et beslutningsforslag om mindedagen for holocaust, antisemitisme og racisme. Man kunne i den anledning forvente en tekst, som hyldede ofrene for holocaust, samtidig med at den klart opfordrede til aldrig at glemme dette grusomme kapitel i den europæiske historie, for det må aldrig gentage sig. Mit parti, Vlaams Belang, kunne naturligvis have tilsluttet sig et sådant beslutningsforslag, sammen med 99 % af Europa-Parlamentets medlemmer. Men det beslutningsforslag, der foreligger, og som er til forhandling, er ikke affattet i den ånd. På skændig vis sættes alle grusomheder, der blev begået under Anden Verdenskrig, i samme bås, sammen med, som det hedder, det stigende antal ekstremistiske og fremmedfjendske partier og den voksende offentlige accept af deres synspunkter. Under punkt 5 i beslutningsforslaget slås der ligefrem til lyd for i undervisningen at sætte den nuværende bekæmpelse af racisme, fremmedhad og antisemitisme i relation til shoahen (holocaust).
Mit parti, Vlaams Belang, er hverken ekstremistisk eller fremmedfjendsk, men den politisk korrekte standardterminologi er i høj grad rettet mod de moderne demokratiske partier, som kæmper for at bevare den nationale identitet. De traditionelle politiske grupper vil blot dæmonisere et antal konkurrenter, som er succesfulde og i vækst, på bekostning af ofrene for holocaust. Det er en krænkelse af millioner af vælgere i Europa. Og hvad værre er, med sådanne billige politiske kneb forfladiges de grusomheder, der er begået af totalitære systemer, herunder nationalsocialismen. Det er også foruroligende, at der i forslaget slås til lyd for at forbyde opfordringer til racehad og religiøst had i hele EU, samtidig med at den legitime ytringsfrihed bevares. De traditionelle politiske grupper mener åbenbart, der er noget, der hedder ikke-legitim ytringsfrihed, som for enhver pris skal stækkes. Man glemmer tydeligvis, at ytringsfriheden kun eksisterer, hvis den også er gældende for poliske modstandere. Det kan ikke undre, at der forekommer sådanne vildfarelser i beslutningsforslaget, da den kommunistiske gruppe er medforslagsstiller. 
Sonik (PPE-DE ).
   - Udryddelseslejren i Auschwitz-Birkenau blev befriet for 60 år siden. Auschwitz var ikke den eneste dødslejr, som Hitlers Tredje Rige opførte på polsk territorium, som det havde erobret og besat, men det var den største dødsfabrik i menneskehedens historie. 1,5 million mennesker blev udryddet i Auschwitz på industriel vis med brug af mekaniske midler. 150.000 polakker blev deporteret til Auschwitz, halvdelen af dem blev dræbt. 15.000 russiske krigsfanger blev dræbt i Auschwitz, og tjekkiske, hviderussiske, franske, slovenske, ukrainske, lettiske, hollandske og sågar kinesiske mennesker døde dér. Blandt fangerne var endda 2.000 tyskere. For romaerne var det den visse død, og 20.000 romaer blev dræbt. Det overvældende flertal af ofrene var imidlertid jøder. 1 million jøder blev dræbt i Auschwitz. Dette tal omfattede gamle mennesker, unge mennesker, kvinder og børn. Rædslen ved holocaust ligger ikke bare i forbrydelsens enorme omfang, men også i den omstændighed, at alle jøder blev dømt til udryddelse af Hitler og de tyske nazister, uanset hvem de var, hvad de troede, hvad de gjorde, eller hvilket land de kom fra - selv de, som endnu ikke var blevet født.
Det er meget vigtigt, at Parlamentet har konstateret, hvor vigtigt det er at huske denne forbrydelse. Der er gået 60 år, siden Auschwitz blev befriet. Det er ikke bare en tilfældig dato, for der er stadig færre vidner tilbage blandt os. Den levende hukommelse lakker mod enden, og historien begynder. Pligten til at fortælle hele sandheden om denne tragedie ligger nu hos os, som er i live, og som var så heldige at blive født senere. Det skylder vi de millioner af mennesker, som blev udryddet.
Grundlæggelsen af det internationale uddannelsescenter om Auschwitz og holocaust vil blive kundgjort i morgen foran Auschwitz' porte. Centeret er blevet oprettet på initiativ af museet i Auschwitz-Birkenau med støtte fra International Auschwitz Council, hvis direktør Wladyslaw Bartoszewski selv sad i Auschwitz. Han har sagt, og jeg citerer: "Snart vil vores byrde blive overtaget af historikere, forskere og lærere. Derfor henvender vi os til dem og beder dem om at dele mindet om ofrene for Auschwitz og holocaust, at uddybe forståelsen af hadets og foragtens mekanismer og at fremme dialogen og samarbejdet for at forhindre, at sådanne mekanismer kommer til at spille en rolle." Vi politikere har en særlig pligt til at sikre, at vi ikke fortolker historiske kendsgerninger, så de passer til individuelle politiske interesser. Selv om der kan være ædle motiver til at gøre det, vil det at glemme eller fordreje historien ikke hjælpe os til at opbygge varig forståelse eller fred. Det mest solide fundament for forsoning mellem nationerne er ydmyghed over for den historiske sandhed, for det er den eneste måde, vi kan opnå tilgivelse på.
Vi kan ikke ændre på den tragiske historie, men den kan i det mindste bruges som en advarsel til resten af verden. Jeg respekterer hr. Schulz' bemærkninger i dag. Men eftersom de polske medlemmer af Parlamentet og PPE-Gruppen støtter, at Parlamentet vedtager en fælles beslutning i morgen, vil jeg ikke desto mindre gerne bede Dem, hr. Schulz, om at gå med til at vedtage en anden holdning, så De selv og Deres parti kan stemme for det, vi oprindeligt ønskede, nemlig en klar udtalelse om, at nazisterne var tyske nazister. 
Roure (PSE ).
   - Hr. formand, den ulykkeligvis mest berømte af Hitlers koncentrationslejre, Auschwitz, blev officielt åbnet den 14. juni 1940. På det tidspunkt var den tiltænkt de polske politiske fanger, som nazisterne ønskede at behandle særligt hårdt. Som lejrchef sad en tidligere gemen kriminel, som i 1946 pralede med at have udryddet 3 millioner mennesker. Han lod op til 6.000 ofre gå i gaskamrene hver dag fra 1942, hvoraf hovedparten var jøder, som kom fra alle egne af Europa.
Allerede fra ankomsten sorterede man og udryddede dem, der var for svage til at arbejde. De andre blev udnyttet, til de var totalt udmattede. I løbet af sommeren 1944 begyndte nazisterne at benytte massive henrettelser ved skydning for at likvidere flere jøder. Russiske krigsfanger blev også udryddet i Auschwitz, romaer, homoseksuelle, handicappede og antifascistiske frihedskæmpere. Det var også Auschwitz, som leverede emner til forsøg på levende mennesker. En udvidelse af Birkenau-lejren var specielt forbeholdt udryddelsen af jøder. Krematorierne brændte mere end 20.000 lig om dagen. Det var her, at den største del af jøderne fra Vesteuropa og Balkan blev udryddet. Det var sådan, at hovedparten af Østeuropas jøder forsvandt, f.eks. tæt ved 3 millioner polske jøder. Samtidig med at man tilintetgjorde jøderne, tilintetgjorde man også et univers af traditioner og kultur, som nu er forsvundet.
Dette folkedrab er under alle omstændigheder grundlæggende forbundet med antisemitisme og i et større perspektiv den nazistiske racisme. Især det hitlerske verdenssyn var af central betydning, grundlagt som det var på en besættelse af racerenhed. Hitlers racisme bar fra begyndelsen kimen til folkedrab. Ved siden af jøderne blev også andre folkeslag som sigøjnerne og slaverne udsat for denne racismes dødelige konsekvenser. I Hitlers øjne fortjente de alle døden.
Det var i 1940, at den dødelige gas zyclon B blev testet på 250 romabørn, og herefter begyndte den massive lidelse, sulten, kulden, det udmattende arbejde, sygdommene, de brutale overgreb og de pseudomedicinske eksperimenter. 4.000 tilbageblevne sigøjnere blev gasset og brændt den 1. august 1944 for at give plads for nye deporterede.
Bliver vi aldrig fri for antisemitisme, racisme og fremmedhad? Det forsvinder uden tvivl først den dag, hvor alle menneskefamilier i troskab mod deres kultur og traditioner vil mødes i et universelt fællesskab. Jøderne har lidt meget og lider stadig, mindretallene er ofte undertrykt og bærer på alt for meget lidelse. At bekæmpe antisemitismen og racismen er altså ikke at kæmpe for jøderne, og det er ikke at kæmpe for mindretallene, det er at kæmpe for menneskeheden. 
Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, som mange andre har gjort det i aften, bifalder jeg beslutningen om denne meget vigtige årsdag. Som det allerede er blevet sagt, er der en risiko for, at erindringen om de rædsler, der fandt sted i koncentrations- og udryddelseslejrene, begynder at svinde. Det skal også nævnes, at vi senere i år også vil mindes virkningerne af atomvåben.
Det er ikke nok at tænke på disse begivenheder som erindringer eller med henblik på uddannelse. Som der står i beslutningen, må vi ikke bare betragte dem som historiske begivenheder, men som en meget reel og tilstedeværende fare, hvilket jeg mener, at de er. Når politiske bevægelser ikke blot er ekstremistiske og ikke udelukkende er baseret på vished, men også er baseret på en følelse af deres egen overlegenhed eller deres ønske om at være højerestående, er det en meget farlig kombination for os alle sammen.
Ligesom andre glæder jeg mig over Kommissionens og det luxembourgske formandskabs initiativ til at genoptage forhandlingerne om udkastet til rammeafgørelse om racisme og fremmedhad, for det er et spørgsmål, der kræver et politisk svar.
Jeg er meget tilfreds med, at der i beslutningen er en henvisning til, hvordan medierne på en positiv eller negativ måde kan enten skabe had eller forklare forskelle positivt. Når vi ser, hvordan nogle af de britiske medier f.eks. rapporterede om den forfatning, som de jøder, der flygtede fra Hitler-Tyskland og søgte asyl i Det Forenede Kongerige, var i, hører vi sætninger som "vi har nok", "andre mennesker burde gøre mere", "vi må dele byrden", som man nok ville sige det i moderne sprogbrug. Meget af avisdækningen var fjendtlig: Den bagvaskede jøderne, og den behandlede dem faktisk som umenneskelige. Når vi ser, hvordan nogle af de samme aviser i dag portrætterede romaerne lige før de nye medlemsstaters tiltrædelse sidste år, og læser deres ubarmhjertige anklager mod asylansøgere, ved vi, at de idéer ikke er forsvundet.
Politikere har også et meget klart lederansvar for at fremme forståelse og respekt for forskellige religioner og racer. Det er ikke ensbetydende med at undgå vanskeligheder, men hvis vi mener det alvorligt, når vi siger "aldrig mere" til holocausts rædsler, må vi som politikere argumentere for stærke antidiskriminationspolitikker og konfrontere racisme, antisemitisme, fremmedhad og had baseret på tro i stedet for at tilpasse vores politikker efter det.
Denne beslutning viser, at vi tror, at det er muligt at skabe en positiv fremtid, og at vi i Parlamentet som politikere har det privilegium og den mulighed at bidrage til at forme fremtiden positivt og konstruktivt.
Schulz (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er blevet tiltalt flere gange af mine kolleger her på grund af mine udtalelser. Derfor beder jeg Dem bære over med mig, hr. formand, fordi jeg beder om at få ordet i forbindelse med forretningsordenen.
Der er en række kolleger, der har vanskeligheder med denne tekst for så vidt, som de har følelsen af, at jeg som en af forslagsstillerne ikke vil have ordene "tyske nationalsocialister" i teksten. Det er forkert. I den oprindelige tekst var disse ord der heller ikke. Men jeg vil gerne, hr. Sonik, sige følgende henvendt til Dem: Hvis disse ord kan føre til, at vi i morgen i værdighed kan mindes ofrene, anbefaler jeg mine kolleger følgende: Indfør, at det handler om en koncentrationslejr, som blev drevet af tyske nationalsocialister. 
Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, i morgen er det 60 år siden befrielsen af koncentrationslejren i Auschwitz. På dage som denne opfordres vi hvert år til at hædre den kamp og modstand, der blev ydet af de millioner mennesker, som blev udslettet, fordi de var anderledes på forskellige måder. Men Auschwitz og Dachau må ikke bare være et overstået kapitel i historien. De bør, især i denne tid, fortsat minde os om, hvor store ødelæggelser mennesket kan forårsage, når det forledes af ideologisk fanatisme, racisme og fremmedhad.
Vi er nødt til at holde dette sørgelige kapitel i menneskehedens historie i levende erindring. Det skylder vi dem, som var ofre, men også dem, som vil sætte sig for at kæmpe mod enhver form for ekspansionistiske politikker, magtplaner og globalt herredømme. Når vi i dag ærer alle ofrene for nazismen og alle andre former for racistiske ekstremistiske bevægelser, er vi nødt til at kræve et forbud mod enhver form for nazistiske og fascistiske symboler og fortsætte kampen, så både symbolerne og dem, som følger dem, én gang for alle forvises fra det moderne samfund. 
La Russa (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil henvise til et ændringsforslag, som jeg har stillet til beslutningen. I dag lægger Europa grunden til, at der kan skabes et klima med større fred og tolerance. At erklære den 27. januar for holocaustens mindedag og at fremme informationen herom er et tegn på et klart ønske om at overvinde og bekæmpe fænomener som intolerance og racisme, hvilket jeg naturligvis tilslutter mig fuldt ud.
Når vi tænker på mindedagen for holocausten, må og skal vi dog ikke undlade at fordømme andre holocauster på samme måde. De er måske mindre kendt, men de er bestemt ikke mindre alvorlige i betragtning af de forbrydelser, der blev begået mod menneskeheden. Jeg vil således gerne bekræfte min fulde og helhjertede støtte til det pågældende dokument, hvor vi fordømmer enhver form for racisme og fremmedhad og generelt enhver forfølgelse på baggrund af etnisk eller religiøst tilhørsforhold, og hvor vi ligeledes fordømmer de begivenheder, som var en af de mest forfærdelige i hele menneskehedens historie, nemlig holocausten.
Efter min mening bør Parlamentet huske, at der - hvilket vi desværre ofte glemmer - foruden jøderne var andre befolkningsgrupper og etniske mindretal, som også var ofre for folkedrab og forfølgelser. Derfor har jeg med mit ændringsforslag bedt om, at vi i beslutningen også nævner armenerne og kurderne samt de italienere, som general Tito myrdede i Istrien, og de millioner af uskyldige mennesker, der blev dræbt i de sovjetiske gulager, heriblandt også jøder. Det var bestemt ikke færre mennesker end dem, som de tyske nazister slog ihjel, hvilket vores polske venner med rette mindede om. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, dette er en vigtig forhandling og en ekstremt vigtig mærkedag, hvor vi ærer mindet om de millioner jøder, polakker og andre landsmænd, som blev dræbt i de tyske koncentrationslejre. Vi må ikke glemme, at den bølge af had, som tog dem med, desværre ikke kan henvises til fortiden, eftersom den også findes i vore dage. I dag står vi over for sager, hvor der fortælles løgne, og hvor historien forfalskes, hvor koncentrationslejrenes rolle nedtones, og man sågar benægter deres eksistens, og hvor holocaust bliver minimeret. Vi står også over for sager, hvor folk taler om polske koncentrationslejre, ikke tyske, hvilket er særligt pinefuldt i lyset af det store antal polske ofre for Anden Verdenskrig. Et eksempel på dette fænomen kan findes i det ugentlige tillæg denne uge til den belgiske avis . Vi bør derfor kæmpe for den historiske sandhed og fordømme enhver manifestation af antisemitisme, som er en moralsk skændsel for det moderne Europa og er blevet fordømt af den polske pave Johan Paul II. Det er intellektuelt og moralsk forstemmende, at vi stadig må høre rapporter om, at den dukker op igen, særligt i Vesteuropa, men også i Østeuropa. Vi bør ikke skændes om, hvor det er, den dukker op igen. Det centrale er, at det sker. Uanset hvor antisemitismen dukker frem, bør vi reagere beslutsomt og henvise den til historiens skraldespand. 
Gaubert (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, i morgen vil man overalt i Europa mindes en sorgfuld årsdag, nemlig 60-årsdagen for befrielsen af udryddelseslejren Auschwitz-Birkenau, et symbol på alle de lejre, som nazisterne byggede med det ene formål at foretage en planlagt udryddelse af 11 millioner jøder, som på det tidspunkt levede i Europa. Mere end halvdelen blev reduceret til aske. Selv om denne aske stadig ikke er helt kold, er der nogle, som igen for nylig har forsøgt at benægte eller relativisere det absolutte barbari. To af dem er desværre medlemmer af Europa-Parlamentet.
Mine kære kolleger, det er et spørgsmål om Europa-Parlamentets ære gennem denne resolution imod antisemitisme - som jeg håber, vil blive enstemmigt vedtaget - at bidrage til bekæmpelsen af denne svøbe og også alle andre former for fremmedhad, racisme og diskrimination. Det er et spørgsmål om Europa-Parlamentets ære at bekæmpe dem, der forfalsker historien. Det er et spørgsmål om Europa-Parlamentets ære at forfølge den freds- og samlingspolitik, som driver os alle, ved at anbefale aldrig at slække på vores bestræbelser på pædagogi, tolerance og fyldestgørende undervisning i denne mørke periode af den europæiske historie og verdenshistorien. Vi skal spørge os selv, hvordan vi skal holde dette minde levende i historien, når de overlevende vidner ikke længere er til stede, netop på et tidspunkt, hvor der igen blusser en voldsom antisemitisme op, og vi oplever en stigende intolerance nærmest overalt i Europa. Således skal Europa-Parlamentet opmuntre de medlemsstater, som endnu ikke har gjort det, til at vedtage de lovbestemmelser, som går i denne retning, hvilket en række europæiske lande allerede har gjort.
Europa-Parlamentet er i færd med at opbygge en bedre fremtid for de kommende generationer med mere frihed, mere demokrati, mere tolerance og mere respekt for næsten. I dag bidrager vi til ikke at glemme, hvad menneskenes dårskab har været i stand til at gøre. Mine kære kolleger, vores støtte til denne resolution bliver et klart signal til vores befolkninger, vores børn, de kommende generationer og alle dem, der kæmper for fred og broderskab blandt mennesker. 
Pinior (PSE ).
   - Medlemmer af Rådet, mine damer og herrer, mødet i Parlamentet i dag er et særligt møde. Det finder sted på 60-årsdagen for befrielsen af nazisternes udryddelseslejr i Auschwitz, og det er både en mindedag for den sovjetiske hærs befrielse af Auschwitz-Birkenau og en hyldest til ofrene for holocaust.
Jeg kommer fra Polen, et land, som var vidne til udryddelsen af de europæiske jøder og romaer og andres død og lidelse under nazitysklands militære besættelse. Det er også et land, som mistede en stor del af sin elite og omkring 3 millioner af sine jødiske borgere i koncentrationslejrene. De nazistiske myndigheder opførte udryddelseslejre på besat territorium i Belzec, Sobibor, Treblinka, Majdanek og Chelmno, og det var i disse lejre, folkedrabet på jøderne blev udført. Auschwitz er blevet et symbol på denne forbrydelse, som er uden sidestykke i hele menneskehedens historie. Min generation voksede op i skyggen af Anden Verdenskrig, som havde været så katastrofal for Polen, og i skyggen af det folkedrab, der var en del af denne krig.
I dag taler jeg til Europa-Parlamentet, et symbol på et antifascistisk og antitotalitært Europa og for et Europa, som skriver forsvaret af menneskerettighederne med store bogstaver, ligesom tolerance og demokrati. Mindet om holocaust må få os som europæere og også EU's institutioner til at påtage os særlige pligter som en del af en global civilisation i det 21. århundrede.
Medlemmer af Rådet, vi bliver konstant mindet om, at der findes antisemitisme, fremmedhad og racisme i Europa. Vi står over for, at jødiske gravpladser og jødiske helligdomme bliver skændet, og at der demonstreres intolerance over for de jødiske samfund. Jøder nægtes jævnligt deres ret til at have del i Europas arv, selv om de historisk var en af de første grupper, der slog sig ned på det europæiske kontinent. Vi står over for fremmedhad og åbenlyse racistiske handlinger mod emigranter og over for religiøs og moralsk intolerance og aggression over for seksuelle minoriteter.
Mener Rådet ikke, at det ville være passende for EU at begynde at skabe et særligt uddannelsesprogram, som forbereder unge mennesker på at skabe et europæisk samfund, der bygger på multinationale, multikulturelle og multireligiøse principper?
Andre opgaver venter på EU på det udenrigspolitiske område. Planlægger Rådet at optrappe EU's politiske aktivitet og økonomiske engagement i Mellemøsten for at gøre EU til en garant for fred og demokrati i regionen? EU's fremtidige prioriteter bør omfatte udviklingspolitik, hjælp til udviklingslande og humanitær bistand. EU må også tage initiativ til at fremme menneskerettigheder og demokratisering i forskellige dele af verden. EU må reagere passende i regioner, hvor folkedrab, mord eller vold kunne opstå på grundlag af fordomme baseret på nationalisme, religion, race, social klasse eller traditioner. Er Rådet opmærksomt på disse udfordringer? Er det opmærksomt på, hvad der forventes af EU på tærsklen til et nyt århundrede? 
Borghezio (IND/DEM ).
   - Hr. formand, kære kolleger, vi fra Den Norditalienske Liga stemmer for denne beslutning. For lidt siden hørte vi dog en taler sammenligne holocaustspørgsmålet med intet mindre end patriotisme, nationalisme og de bevægelser, som er inspireret heraf, og hun bad endda om, at nationalstaternes flag blev fjernet fra Parlamentets sæder. Disse flag repræsenterer en sund nationalfølelse, som vi fortsat tror på.
Det viser, hvordan man kan gå ud fra et rigtigt princip og alligevel nå frem til frihedsfjendske konklusioner, der er i strid med demokratiet. Netop derfor er vi meget mistroiske over for EU-direktivet, og vi minder Kommissionens repræsentanter om, at det - sådan som vi så for lidt siden her i Parlamentet - risikerer at blive udnyttet til antidemokratiske og illiberale formål.
Under hele forhandlingen talte man også meget om frygten for islam. Efter min mening bør vi spørge os selv, hvad jøderne i Europa og resten af verden i dag er bange for, eftersom synagogerne og de jødiske centre - i det mindste i de italienske og europæiske byder, som jeg har besøgt - næsten er under militær beskyttelse 24 timer i døgnet. Vi må spørge os selv, hvem der virkelig udgør en trussel i dag ved at udbrede racistisk propaganda på tv-kanaler og udøve fysiske trusler og attentater. Man mindede om FN's vigtige forsamling, men vi må spørge os selv, hvilke lande de sæder tilhører, som stod tomme. Derfor skal vi huske den islamiske fare og muslimernes antisemitiske racisme, som Parlamentet burde have følt sig moralsk forpligtet til at fordømme af respekt for ofrene. 
Roszkowski (UEN ).
   - Hr. formand, når vi har at gøre med forbrydelser, som er så forfærdelige som dem, der fandt sted i Auschwitz, har vi en særlig pligt til ikke at fornærme nogen, når vi fortæller sandheden, men at sikre, at denne historiske advarsel fortsat bliver bemærket og set i den rette kontekst og de rette proportioner. Ellers risikerer vi at komme til at tro på løgne eller sågar tragikomik. Lejren i Auschwitz blev opført af tyske nazistiske myndigheder på jord, som de havde erobret i Polen, et land, som blev angrebet og opdelt af Det Tredje Rige og Sovjetunionen i september 1939. Selv om lejrens første fanger og ofre hovedsageligt var polakker, blev den senere gjort til en udryddelseslejr for jøder, så Det Tredje Rige kunne gennemføre . Som konsekvens af dette blev over 1 million jøder dræbt i Auschwitz, ligesom 75.000 polakker, omkring 20.000 romaer og titusinder af mennesker af andre nationaliteter, inklusive adskillige dusin homoseksuelle. Som det allerede er blevet konstateret her i Parlamentet, var antisemitismen også fremherskende i andre lande end Det Tredje Rige. Den nazistiske tyske stat var imidlertid den eneste, som gennemførte planen om at udrydde jøderne. Polakkerne forstår, at nutidens tyskere ikke har noget ansvar for deres forfædres forbrydelser. De forstår, at holocaust var en begivenhed, som var uden fortilfælde i historien, og at udryddelsen af romaerne ofte er blevet overset. Men polakkerne forstår ikke, og de vil aldrig acceptere, at man vil forklejne deres lands lidelser under Anden Verdenskrig. De vil heller aldrig acceptere udtrykkene "polske koncentrationslejre" eller "dødslejre i Polen". Politisk korrekthed med hensyn til spørgsmålet om nazisternes nationalitet bidrager ikke til at opbygge den tillid og forsoning, som polakkerne mener er særligt vigtig. Vi bør ikke være bange for at tale lige så åbent om disse pinefulde kendsgerninger, som hr. Fischer gjorde under debatten i FN for nylig, og som hr. Schulz gjorde her i Parlamentet for kort tid siden. Alle menneskers liv er lige meget værd, men når der er tale om store tal, grænser det til det absurde at sidestille jødiske, roma-, homoseksuelle og polske ofre på en liste. Men uanset disse smertelige overvejelser, så mener Gruppen Union for Nationernes Europa, at mindet om de enorme forbrydelser, der blev begået i lejren i Auschwitz-Birkenau, bør holdes levende for at sikre, at et sådant folkemord aldrig kan blive gentaget. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, 60-årsdagen for befrielsen af Auschwitz er en lejlighed til at mindes og reflektere. De rædsler, der mødte befrielsesstyrkerne i 1945, er noget, som de fleste af os kun har set på film og fotografier. Vi kan ikke helt forestille os omfanget af det folkedrab, som blev begået der og i andre dødslejre rundt omkring i Europa.
Auschwitz er en skamplet på menneskeheden og et symbol på ondskab ud over alt, hvad vi kan forstå. De af os, der har besøgt lejren, er overvældede af dens ødelæggelser. Man kan stadig mærke og smage de onde handlinger, der blev udført der: gaskamrene, barakkerne tæt pakkede med unge og gamle, jernbanesporene, som dødstogene kørte på, vagttårnene, krematorierne, de ynkelige personlige ejendele tilhørende de millioner, der omkom så forfærdeligt. At gå gennem Auschwitzs porte er virkelig at gå gennem helvedes porte.
I dag støtter vi den jødiske befolkning over hele Europa og verden. Vi tænker på dem, der omkom, vi takker Gud for dem, der blev befriet, og vi hædrer de nulevende, der overlevede rædslerne, herunder nogle i min egen valgkreds i Yorkshire og Humber. holocaust må aldrig udviskes fra vores kollektive hukommelse. Men vi må heller aldrig glemme alle dem, der er omkommet under grusomme folkedrab i hele verden efter Anden Verdenskrig. Rwanda og Cambodja er bare to eksempler på nutidens folkedrab, der sætter vores sind i bevægelse.
Forskelsbehandling, fordomme og had ødelægger fortsat vores verden, og lad os i denne mindeuge sikre, at verdens manglende evne til at forhindre holocaust og Auschwitz tjener som en advarsel for alle os, der værner om frihed, om, at vi aldrig nogensinde må glemme.
Cashman (PSE ).
   - Hr. formand, som jeg står her i dag, føler jeg, at jeg, hvis jeg havde boet i nærheden af Auschwitz for 60 år siden, som bøsse ville være blevet taget og sendt til lejren, og jeg ville sandsynligvis ikke have overlevet. Det, vi skal gøre her i dag, er at adskille menneskerne fra grupperne - fra de navne, vi kalder dem - for det drejer sig om millioner af enkeltpersoner, der døde, fordi de var en trussel mod en ideologi, eller fordi de var anderledes.
I Parlamentet taler vi om grundlæggende frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder, men rundt omkring i hele verden eksisterer der endnu i dag racisme, fremmedhad, homofobi, islamofobi og antisemitisme. Derfor betyder det ikke noget, hvad vi siger i dag. Det, der betyder noget, er, hvad vi gør. Kommissionens forslag vil betyde noget. Det vil betyde noget, om den har mod til at fremme ikke-forskelsbehandling af alle de grunde, der nævnes artikel 13, og ikke bare nogle af dem. At gøre det sidste ville være ensbetydende med at styrke et undertrykkelseshierarki. Vi må alle sammen bære ansvaret for det, der skete i fortiden - alle nationer, alle lande. Men forskellen er, at vi enten er fanget af fortiden eller bliver vogtere af fremtiden for at sikre, at sådanne grusomheder aldrig sker igen.
Husk på de handicappede personer, fagforeningsmedlemmer, antifascister, homoseksuelle og millioner af andre nævnt her i aften, som døde. Vi må være fast besluttede på, at sådan nogle begivenheder aldrig må ske igen.
Jeg vil slutte med noget, som præsten Martin Niemöller sagde så glimrende: "Da de kom efter jøderne, protesterede jeg ikke, for jeg var jo ikke jøde. Da de kom efter fagforeningsmedlemmerne, protesterede jeg ikke, for jeg var jo ikke fagforeningsmedlem. Da de kom efter bøsserne, protesterede jeg ikke, for jeg var jo ikke homoseksuel. Da de kom efter mig, var der ikke længere nogen til at protestere".
Husk, og beslut at ændre fremtiden.
Záborská (PPE-DE ).
   - "Et eldorado af død og lidelse, en triumferende rejse af had, og et sted, hvor ondskaben var forenet med ondskaben" - sådan beskrev min far sin smerte, da han besøgte Auschwitz. Hans familie døde dér. Da han besøgte de nymalede gaskamre, forstod han, hvordan omhyggeligt udført ondskab kan skabe had og et ønske om hævn. Fred er ikke kun fravær af krig. Det er en tilstand af retfærdighed, frihed, tro og samvittighed. Men efter befrielsen af Auschwitz kom fred og demokrati ikke til hele det europæiske kontinent. Der var stadig totalitære regimer, om end i en anden form. Den østlige halvdel af Europa mistede evnen til selvbestemmelse. Vi var låst inde i et ondskabens imperium, som forsøgte at ødelægge vores religiøse traditioner, vores erindring om historien og selve vores kulturs rødder. Mange blev fængslet, blot fordi de påberåbte sig samvittighedsfrihed og trosfrihed. Min far var en af dem. Hvad fortæller Auschwitz os i dag? At viljen til at tilgive er en personlig og fri holdning, som ikke behøver gentages. Ingen international traktat kan helbrede sorgen. Uden tilgivelse kan der ikke komme nogen forsoning. Stater kan ikke blive forsonet, hvis ikke deres borgere tilgiver hinanden. I denne forbindelse kommer man til at tænke på propaganda, for propaganda bliver brugt af alle totalitære regimer. Den bliver brugt til at forsvare elitens politik og til at forbyde alternative opfattelser under trusler om død. Det er ikke nogen tilfældighed, at oplyste europæiske statsmænd har ønsket at skabe bånd af enhed mellem de forskellige lande. Det var resultatet af deres egen samvittighedsfrihed og religiøse overbevisning. De forstod, at hensynet til menneskeheden står over hensynet til hver enkelt nation. Disse statsmænd forvekslede ikke national, kulturel og juridisk arv med overdragelse af politisk suverænitet. Nutidens Europa søger sin egen fremtid og mening. Vi venter stadig på vores fred, retfærdighed, religions- og samvittighedsfrihed og ret til at tænke frit. Auschwitz er en del af EU. Auschwitz og Strasbourg er uløseligt forbundet og vil altid minde os om vores histories fejltagelser. Tak. 
Schapira (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, på jiddisch siger man: "Husk det, og glem ikke". Det er afgørende, at vores medborgere forstår, at holocaust er noget helt for sig, og vi skal udvise stor årvågenhed over for den genopblussen af antisemitismen, der finder sted. Jeg er i øvrigt en smule forbavset over kun at se ordet racisme på tavlen, selv om titlen på den mundtlige forespørgsel fra vores kollega, hr. Schulz, faktisk er "Antisemitisme og racisme". Jeg er forbavset over, at titlen ikke er komplet.
Det minde, der lever hos generationer af overlevende, er på nippet til at slukkes. For at erstatte det skal institutionerne viderebringe mindet om dette folkedrab til de unge generationer. Jeg ønsker at stille Dem et konkret forslag. Jeg foreslår, at EU pålægger alle skoleinstitutioner at opsætte mindeplader på deres facader med navnene på de tidligere elever, som blev deporteret og ikke vendte tilbage. Der kunne arrangeres en ceremoni til minde om disse børn hvert år den 27. januar. Samtidig foreslår jeg, at der opsættes plader med en angivelse af kollaborationen foran de politistationer, retsbygninger eller rådhuse, som har givet ordre til at deportere, og som fejt har ladet det antisemitiske barbari udspille sig.
Hvis vi lader fortidens rædsler forsvinde i glemslen, vil de kommende generationer ikke forstå nødvendigheden af at kæmpe imod dem, der sætter spørgsmålstegn ved de universelle værdier tolerance og frihed.
Formanden.
   - Hr. Schapira, mødetjenesten præciserer, at årsagerne til, at tavlen kun angiver racisme som titel, udelukkende er tekniske. Titlen på vores forhandling er ganske rigtigt "Antisemitisme og racisme".
Sumberg (PPE-DE ).
   - Hr. formand, "glem aldrig" og "aldrig mere" er to historiske sætninger, som vi tænker på i dag, hvor vi om nogle få timer markerer årsdagen for befrielsen af Auschwitz. "Glem aldrig" var formaningen til os fra de europæiske jøder, der overlevede nazisternes og deres medskyldiges mord. I morgen vil de ceremonier vise, at vi gudskelov ikke har glemt.
Men kan vi være så sikre på den anden formaning om "aldrig mere"? I dag ser vi, at antisemitismens spøgelse dukker op på vores kontinent og i hele verden. Det har nogle gange en anden form, men ultranationalisterne, de ultrahøjreorienterede, som altid har været antisemitiske, findes desværre stadig i nogle af vores lande: i Tyskland, i Rusland og i Frankrig, og jeg må desværre konstatere, at vi også ser dem i mit eget land, Storbritannien, som har den mest ærefulde fortid med hensyn til at bekæmpe nazisternes tyranni og give de forfulgte asyl. Vi ser en ny variant af den antisemitiske virus i islamisk fundamentalisme - ikke i islam, for islam har altid været det jødiske folks ven. Den islamiske fundamentalisme er hverken deres eller den vestlige civilisations ven, og den er heller ikke nogen af vores nationers ven. Vi må i de kommende år sikre os, at selv om vi har vores uenigheder om Mellemøsten - og det bør vi måske have - må de uenigheder aldrig føre til eller tillade verbal eller fysisk vold mod medlemmer af Europas jødiske samfund.
Jeg er her i dag, fordi mine forfædre gudskelov forlod Europas kyster for over 100 år siden for at finde sikkerhed og tryghed i Storbritannien. Det er derfor, at jeg er her. Den erindring er årsagen til, at jeg siger, at dette Parlament i Europa, af alle steder, har en historisk forpligtelse til og et historisk ansvar for at sige "glem aldrig" og "aldrig mere".
Beňová (PSE ).
   - Mange tak, hr. formand, mine damer og herrer. Det er en ære for mig at tale her, selv om salen nu er halvtom, og vi kun bliver reddet af tolkenes tilstedeværelse. Lad mig blive personlig et øjeblik, for jeg har en fornemmelse af, at alle ønsker at se sig selv som ofre, men vi ønsker ikke at pege på nogen bestemt som den skyldige, og jeg tror, at skylden må bredes ud for os. Den slovakiske stat var en af nazirigets første satellitstater, hvorfra jøder blev deporteret til dødslejrene. Deportationen af de slovakiske jøder var en del af den proces, som nazisterne kaldte for det jødiske spørgsmål i Europa. lyder lige så forfærdeligt i dag. Den slovakiske stats tilfælde er vigtigt fra et historisk synspunkt, fordi den var et prøveland, hvor man testede den nazistiske strategi med hensyn til jøderne til efterfølgende implementering i andre lande, og det gjaldt ikke kun for deportationen. Den er faktisk af skæbnesvanger historisk betydning. 89.000 jøder blev deporteret fra den slovakiske stat. Blot en kort tur ind i historien af idelogisk motiverede mord. Jeg kommer ikke uden om at nævne, at den slovakiske stat blev ledet af en katolsk præst. Dødslejrene var rammen om mordene på jøder, romaer, antifascister af alle nationaliteter og mange andre, som var dømt til en absurd og ondskabsfuld død. Har historien lært os noget? Indser vi, at holocaust er blevet et universelt symbol på alt ondt, eftersom det repræsenterer den mest ekstreme form for folkedrab? Ved vi, hvad der gik forud for denne uhyrlighed? Var det et ord eller en sætning, som udløste hele det morderiske maskineri af had og skændselsgerninger? Jeg vil gerne stille Dem et spørgsmål, hr. kommissær og hr. minister. Mener De, at bagvaskelse af en nation, en etnisk gruppe, en race eller en tro er en strafbar forbrydelse i den demokratiske verden? Er grænserne for ytringsfriheden nået, som en af de grundlæggende demokratiske værdier, når den bliver et instrument for en sådan bagvaskelse af en nation, en etnisk gruppe osv.? Gemmer de moderne nazister sig ikke paradoksalt nok bag hårdt tilkæmpede demokratiske værdier og friheder, og bør vi ikke sætte en stopper for dem, før disse ekstremister i brune støvler går på gaderne under dække af demokratiske principper? Vi venter på Deres svar. Tak hr. formand. 
Vincenzi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg vil gerne opfordre hr. Schmit og hr. Frattini, hvis taler jeg satte stor pris på, til at overveje muligheden for at tage et initiativ til europæisk koordinering og implementering af arbejdet i mange institutter, fonde og nationale forskningscentre, som arbejder på at bevare mindet om det, der skete i koncentrationslejrene, men også om den omfattende modstand mod nazismen og fascismen, som f.eks. førte til ikke færre end 48.000 italieneres død i koncentrationslejrene
Jeg foreslår, at der oprettes et europæisk bibliotek, som bliver kilde til og garant for en genkendelig og fælles europæisk identitet, og som skal sørge for en fortsat oversættelse og udveksling af alt materiale, navnlig materiale fra de lande, der er kommet med i EU for nylig, og som vi gerne vil vide noget mere om, og de lande, som forbereder sig på at blive optaget. Jeg tror, at vi også på denne måde kan skabe en fremtid, hvor mindet bliver en mulighed for at styrke et Europa, der bygger på gensidig respekt mellem mennesker, racer og kulturer. 
Tabajdi (PSE ).
   - Enhver nation, ethvert land må gennemføre sin egen nationale selvransagelse. Lad os ikke glemme det enestående folkedrab, som ikke må gentages, menneskehedens største grusomhed, shoah. Vi ungarere må se den moralske byrde i øjnene, at vi i en krisetid lod tyske nazister og ungarske kollaboratører rive 550.000 jødiske medborgere væk fra vores nation, inklusive den ungarske digter og martyr Miklós Radnóti, som i sit digt "Fragment" beskriver perioden således: 
Der er opført mange monumenter, der er åbnet dokumentationscentre, og der er publiceret meget om emnet i Europa, men det vigtigste monument for shoah bør findes i alle europæiske borgeres hjerter. Det var ikke let for Ungarn at se historien i øjnene, og det er stadig vanskeligt. I Vesteuropa fandt den nationale selvransagelse sted tidligere og mere dybtgående end i de 10 nye medlemsstater. Jeg er imidlertid stolt over at kunne fortælle, at vi har indført en mindedag for holocaust, vi har skrevet undervisningsbøger til de studerende, og vi har åbnet mindecentret for holocaust på Páva-gaden sidste forår. Desuden har den ungarske premierminister, selv om det kom med en forsinkelse på 60 år, erklæret, at de ungarske kollaboratører var skyldige.
Til foråret vil vi gennemføre lovgivningen om hadefuld tale og fornægtelse af Auschwitz mere strengt. I dag er det vigtigt, at enhver form for racistisk fjendtlighed og åben eller kodet hadefuld tale bliver imødegået med retlige midler og moralsk fordømmelse uden tøven. Vi ungarere vil gerne spille en førende rolle i den europæiske kamp mod diskrimination ved at beskytte nationale, etniske, religiøse, seksuelle og andre minoriteter og ved at fremme kampen mod diskrimination. Ud over deklarationer og udtalelser som fordømmer diskrimination og hadefuld tale, har vi brug for en stabil europæisk lovgivning, som kan håndhæves universelt, og som implementerer passende straffesanktioner. Der er brug for et effektivt system til beskyttelse af mindretals rettigheder i EU, og det er den eneste måde, hvorpå vi kan beskytte mindretallene i Europa. Det er EU's forpligtelse, og det er shoahs moralske krav. 
Schmit,
    Hr. formand, jeg tror ikke, der er meget at tilføje efter en forhandling som denne, som ofte er bevægende, højtidelig og ærlig set fra et historisk synspunkt.
Jeg vil blot gerne sige et par ord om de foranstaltninger, som skal træffes. Jeg tror, at vi nu skal drage de rigtige konklusioner af denne gruopvækkende begivenhed, denne absolutte rædsel. Vi er som formandskab sammen med Kommissionen blevet opfordret til f.eks. at genoptage arbejdet med forslaget til rammeafgørelse om racisme og fremmedhad. Det tror jeg, vi skal gøre, og jeg mener i øvrigt, at der er mange misforståelser.
Vi påberåber os af og til i en vis god tro, men også med en god portion naivitet, ytringsfriheden og tankefriheden. Men det er ikke det, det drejer sig om her. Jeg tror ikke, at det verbale had og den racisme, som antisemitismen befordrer, har noget at gøre med ytringsfrihed, for vi ved, og vi lærer af historien, at det verbale had ofte følges op af fysisk had, det der rammer, og det der gør direkte ondt.
Jeg tror således, at vi skal være konsekvente i vores handlinger og genoptage dette arbejde. Vi skal også se på, hvordan vi kan forbyde symboler, uværdige symboler, symboler, der også inciterer til dette had og denne vold, eftersom den verbale vold bliver til fysisk vold og aggression. Det er en aktion, som skal sættes i gang med det samme, og jeg mener, at det er et beskedent vidnesbyrd til minde om alle dem, der har forladt os på den mest rædselsvækkende måde. Jeg tror, at vores bidrag vil kunne blive stort, hvis Europa-Parlamentet kan forpligte sig i den retning sammen med os, med formandskabet og med medlemsstaterne.
Frattini,
    Hr. formand, jeg tror, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen her i aften har givet et vigtigt vidnesbyrd om, hvad vores forhold til mindet om holocausten skal være. Det er rigtigt at sige, at mindet kan gøre vores værdier stærkere. Sådan som det blev sagt, var det de værdier, som EU's stiftere gik ud fra, og dem har vi pligt til at bevare og styrke.
Hr. Schulz mindede om - og det er jeg helt enig i - at EU's stiftere, nemlig Adenauer for det tyske folks vedkommende, men tillad mig også at nævne De Gasperi for italienernes vedkommende, repræsenterede en ny begyndelse efter diktaturets tragedie. De gjorde det muligt for os - og det siger jeg som italiener - at holde hovedet højt i det nye Europa. Derfor står vi i stor gæld til EU's stiftere.
Det blev sagt, at vi med mindet står i gæld til de unge. I dag er det Europas pligt at tilbagebetale denne gæld ved hjælp af undervisning, skoler og uddannelse og på en måde også ved hjælp af løftet om at huske fortiden, selv om vi skuer mod fremtiden. Personligt bifalder jeg forslaget fra de parlamentsmedlemmer, som mener, at det ville være en god idé at have en europæisk mindedag for holocausten, så vi kan højtideligholde den på samme tidspunkt alle sammen.
Sådan som hr. Schmit mindede om, er Kommissionen i tæt samarbejde med Rådet ved at tage rammeafgørelsen om racisme, fremmedhad og antisemitisme op til fornyet behandling. I den forbindelse er jeg helt enig i Rådets vurdering.
Kommissionen vil om kort tid oprette et europæisk agentur for beskyttelse af de grundlæggende rettigheder. I den sammenhæng kan jeg forsikre nogle af de parlamentsmedlemmer, som nævnte dette, for, at agenturet ikke vil gå bort fra en beskyttelse mod antisemitisme og racisme, men tværtimod styrke den. Respekten for disse principper og værdier vil således have en central stilling i aktiviteterne i dette agentur, som Kommissionen opretter om meget kort tid i samråd med Rådet.
Hr. formand, i dag lader det til, at hadets, intolerancens, voldens og racismens spøgelser - hvis jeg må kalde dem dette - dukker op i Europa igen. Jeg tror, at Europa skal spille en vigtig rolle, netop når det gælder om at fjerne disse negative værdier - navnlig hos de unge - og til gengæld fremme tolerancen og dialogen med andre kulturer og religioner, idet der tages udgangspunkt i et princip, som allerede er stadfæstet i EU's charter om grundlæggende rettigheder, og som er medtaget i EU-forfatningen. Det er efter min mening den bedste måde at ære ofrene for denne tragedie på. 
Formanden.
   - Kære kolleger, med Deres tilladelse vil jeg afslutte forhandlingen med en personlig bemærkning. Jeg kan huske, at jeg for præcis 30 år siden som gymnasieelev så en film med titlen (nat og tåge), som har bidraget meget til mit politiske engagement. Jeg troede ikke, at jeg 30 år senere skulle føle bevægelsen ved at forestå denne forhandling. Jeg tror virkelig, at jeg på vegne af alle mine kolleger kan takke Kommissionen, Rådet og alle dem, der har deltaget i denne forhandling af meget høj karat.
Özdemir (Verts/ALE ),
    Som lære af forbrydelserne i nazitiden og som opgave til fremtidige generationer lyder artikel 1 i den tyske grundlov som følger: "Menneskets værdighed er uantastelig".
Dette fundament i vores retsorden og dets oprindelse er det også vigtigt at formidle til de unge generationer samt at give dem bevidsthed og historisk ansvar med på vejen. Sammensætningen af vores samfund ændrer sig imidlertid: Det er på den ene side unge mennesker og på den anden side i stigende grad unge mennesker med indvandrerbaggrund, som mangler direkte personlig reference. Derfor skal de forskellige former for historieformidling især i skolerne overvejes. Det betyder, at læreruddannelsen ligesom læreindhold og -metoder skal tilpasses denne demografiske ændring. Skoler er et centralt sted for interkulturel forståelse. Dette potentiale skal benyttes.
Det er foruroligende med den tiltagende antisemitisme i radikale muslimske kredse i Europa, og som det konstateres i undersøgelsen fra Det Europæiske Overvågningscenter for Racisme og Fremmedhad fra 2003, især også blandt unge arabiske muslimer. Altså i en gruppe, som selv er potentielt offer for udelukkelse og racisme. Antisemitisme i enhver form kan imidlertid ikke undskyldes. Derfor skal der gøres store bestræbelser på at integrere muslimske unge i samfundet. Integrationen af dem i samfundet er i den forbindelse meget relevant for en selvbevidst modstand mod antisemitiske holdninger på deres eget sociale område. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A6-0002/2005) fra Udvalget om Industri, Forskning og Energi om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et flerårigt fællesskabsprogram med sigte på at gøre digitalt indhold i Europa mere tilgængeligt, mere anvendeligt og nemmere at udnytte (10458/4/2004 - C6-0140/2004 - 2004/0025(COD)) (Ordfører: Rübig). 
Rübig (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru Reding, mine damer og herrer, jeg er også dybt berørt af den debat, der netop har fundet sted. Jeg må sige følgende til det: Grib ind i tide! Man hører ofte hadefulde toner mod EU, mod demokratiet i Europa, og jeg mener, at vi snart bør begynde med at oplyse, informere og også bibringe den europæiske befolkning de europæiske værdier.
Derfor er e-content plus-programmet af ganske særlig betydning for os, da det handler om at præsentere digitalt indhold af høj kvalitet i de globale net. At præsentere Europa i de globale net har for os strategisk den fordel, at globale net kan være tilgængelige omgående og umiddelbart, og at vi dermed også kan udnytte vores muligheder tilsvarende i en global kontekst.
Jeg mener, at finansieringen af programmet med 149 millioner euro indtil 2008, som vi har opnået under andenbehandlingen, udgør en betydelig mulighed for at forbedre det europæiske indhold i digitale net betydeligt. Vi har også surret de 55,6 millioner fast indtil 2006.
Jeg mener, at dette program allerede tidligere har vist, at det øger vores konkurrenceevne, at det støtter Lissabon-målene tilsvarende, og vi ser netop, at der er opstået utroligt mange nye job inden for informations- og kommunikationsteknologien. Hvis vi ønsker at opnå yderligere 10 millioner job inden 2010, skal området udgøre en central del af strategien med henblik på at opfylde Lissabon-kriterierne. At forbinde Europa, at sætte især Europa, også inklusive de små og mellemstore virksomheder, i centrum er en stor udfordring. Netop de formidlingstjenester, der er opstået her, bør også afbilde nye forretningsmodeller for det digitale indhold.
Efter det internet-hype, vi har haft, kommer vi nu ind i næste fase af opsvinget, og her har Kommissionen arbejdet forbilledligt. Jeg vil gerne takke alle, som har været med i arbejdet her, mange gange, fordi det ganske enkelt giver os chancen for at udarbejde standarder globalt på dette område, som vi sagtens kan være meget stolte af.
Jeg mener også, at e-content-programmet bør være meget omfattende - det ser vi i budgettet - i udgiftsområde 1, 2, 3, 4, 5. Også de europæiske institutioner bør være berørt. Vi bør gøre os nogle tanker om, hvordan vi udformer bedre, bibringer borgerne det, især i skolerne. På den anden side skal der over for forskerne også være et bredt udbud af forbindelser til virtuelle biblioteker, f.eks. hurtig adgang via søgemaskiner. Der er jo også de mest forskelligartede forretningsmodeller hos søgemaskinerne, som er yderst interessante, som tillader nye forbindelser, som gør en meget hurtig adgang til det vigtigste eksisterende digitale indhold muligt.
Vi er alle sammen bevidste om, at der i forbindelse med de videnskabelige ressourcer i de forløbne år er blevet opbygget utroligt meget. Jeg minder blot om et bibliotek fra de gamle klostrer, hvor man engang har sammenlignet, hvilken helbredende virkning kamille har haft på de mest forskelligartede områder. Dette er blot et lille eksempel, men det viser, at videnskaben i høj grad kan drage fordel af tidligere tiders resultater.
I sidste ende handler det også om telekommunikationsområdet, om, hvilke licenssystemer vi kan anvende i fremtiden på dette område, hvordan vi kan omgås med brugsrettighederne. Her er det også indlysende, at der netop med på telekommunikationsområdet ligefrem tilbydes refinansieringsmodeller eller samfinansieringsmodeller. Vi ved alle, at det, der ikke koster noget, ikke er noget værd, og derfor er en samfinansiering på 50 %, som Kommissionen har foreslået, efter min mening optimal.
Da jeg jo er kendt for at arbejde meget for vores europæiske små og mellemstore virksomhedsstrukturer, bør vi især også støtte digital-tv massivt med de programmer, der udbydes dér, netop på det lokale område. Derfor ville så vidt muligt små pakker - jeg tænker her i størrelsesordenen ca. 100.000 euro - men til gengæld mange af sådanne programmer for at forberede det europæiske indhold professionelt være af særlig betydning i fremtiden. Her ville der også kunne opstå en vis konkurrence mellem på den ene side det offentligt-retlige og det gebyrfinansierede system og på den anden side den private sektor, der finansieres via tilskyndelse, og som trænger meget massivt frem for øjeblikket på disse moderne områder, ligesom de telekommunikationsfirmaer, som fremover også vil udbyde det digitale indhold via mobiltelefon. Der er helt nye muligheder her for, hvordan Europa ville kunne vise, at vi simpelthen er med helt fremme.
Netop på området e-governmentbør EU - Kommissionen, Parlamentet og Rådet - være forbillede. Vi bør ikke kun have det allernyeste niveau på hardwareområdet og på softwareområdet. Jeg mener, at bedste praksis betyder følgende: at begynde hos sig selv. Vi bør vise, at vi har regeringer i Europa, som på europæisk plan meget let viser, i hvilken retning vi kan udvikle os. Vi kan gøre meget i forbindelse med pleje, i forbindelse med analyse på e-health-området. Vi kan skabe stor viden på e-learning-området med , således at spændende, interessant indhold endelig også er til rådighed for lærerne i skolen.
Vi kan i høj grad støtte de 20 sprog, den kulturelle mangfoldighed i Europa, netop ud fra det europæiske niveau. Netop med den infrastruktur, som vi har brug for i fremtiden på dette område, er det muligt for os at se Europa i et nyt lys. Vi har brug for fascinationen over Europa, vi har brug for kærligheden til Europa. 
Reding,
    Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at kun 12 måneder efter at Kommissionen vedtog dette vigtige program, er vi i gang med at opfylde betingelserne for at opnå enighed under andenbehandlingen. Det er temmelig usædvanligt, og det er derfor, jeg fremhæver det. Jeg vil lykønske ordføreren, hr. Rübig, og alle de medlemmer, der har været involverede i de forhandlinger, som gjorde det muligt at nå til enighed med Rådet, samtidig med at midlerne til at få dette program til at fungere ordentligt, navnlig hvad angår budgettet, blev fastholdt.
Vi ved alle sammen, at udbuddet af indhold er en af de vigtigste faktorer for udvikling af de nye it-tjenester. I den digitale økonomi dækker indhold alle former for information, tekst, billeder og lyd, der kan overføres via net. e-content plus-programmet fokuserer på at forbedre betingelserne for innovation, navnlig i visse dele af markedet for digitalt indhold. Onlinemiljøet er en ideel platform for innovative digitale indholdsprodukter og -tjenester, som overskrider nationale grænser. Det er derfor, at dette program har en reel europæisk merværdi.
Forestil Dem, at Europa havde ét marked for digitalt indhold uden nogen hindringer eller nationale og organisatoriske grænser - et marked, hvor alle forbrugere kunne forstå alle Unionens sprog. Så ville vi sikkert se mange flere kort over f.eks. transeuropæiske veje, vandveje og andre ting på internettet. Som ordføreren netop understregede, ville vi se store europæiske digitale biblioteker med kulturelt og videnskabeligt ry. Vi ville se en større overflod af europæisk digitalt undervisningsmateriale, som vores skoler og lærere har brug for. Der ville være et reelt samspil mellem kulturer og adgang til hinandens traditioner.
Det er netop det, vi ønsker at opnå med det nye program. Men vi ved, at der stadig er meget at gøre for at overvinde den eksisterende fragmentering og give virksomheder mulighed for at udvikle innovative, grænseoverskridende digitale indholdsprodukter og -tjenester. Alligevel er dette et af de få programmer, hvor små og mellemstore virksomheder i høj grad er integreret. Når jeg ser, hvordan programmet har fungeret hidtil, er 241 af de 600 organisationer, som deltager i de finansierede projekter, små og mellemstore virksomheder. Programmet er altså til fordel for de små og mellemstore virksomheder, der er innovative og ønsker at skabe fremskridt.
I dette program vil vi udelukkende fokusere på de dele af det digitale marked, hvor der er en tydelig fragmentering i Europa, og hvor markedskræfterne alene ikke fungerer godt nok til at fremme væksten. Derfor fokuserer vi på tre områder: rumlige eller geografiske data, undervisningsmateriale og kulturelt indhold. Vi vil også lægge særlig vægt på EU's sproglige mangfoldighed, fordi vi ved, at nutidens informationsteknologier kan laves til at håndtere og overvinde vanskelighederne med at kombinere formater og sprog.
Dette kræver en organisatorisk indsats, det kræver grænseoverskridende eksperimenter, og det er netop det, som e-content plus vil dreje sig om. Det vil skabe bedre betingelser for et blomstrende indholdsmarked til gavn for virksomhederne, borgerne og kulturen. Derfor accepterer Kommissionen også med glæde ordførerens ændringsforslag.
Seeber (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, jeg var også berørt af den racismedebat, der netop har fundet sted, og jeg vil også gerne takke formanden for hans personlige ord. Min tak gælder også ordføreren, hr. Rübig, for den glimrende betænkning, han præsenterede, og især også for den hurtige enighed om de 149 millioner euro, som helt sikkert er nødvendigt for dette vigtige program.
Lad os dog huske på, at det samlede marked for digitalt indhold udgjorde ca. 515 milliarder euro i 2002. Det er i færd med at vokse, og det skal også fortsat vokse, for det er en del af Lissabon-strategien med henblik på at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige region. Det betinger naturligvis også, at de forhindringer, som der er i Unionen på grund af de forskellige sprog, de forskellige kulturer, mentaliteter og naturligvis også forvaltningstraditioner, bliver overvundet. Naturligvis har vi også at gøre med et svigt fra markedets side her, og for at modvirke det hele har vi brug for en vis finansiel støtte fra EU, en motiverende finansiering, der hjælper os til at overvinde disse forhindringer.
Vi skal nemlig fylde de eksisterende infrastrukturer og også teknisk mulige nye infrastrukturer som f.eks. tredjegenerationsmobiltelefoner med fornuftigt indhold. Med dette indhold kan vi forbedre og naturligvis også lette borgernes liv. Tillad mig at gøre opmærksom på regionalpolitiske, miljøpolitiske og også trafikpolitiske følger her. Hvis vi har et velfungerende marked med et fornuftigt indhold, betyder det også, at tyndtbefolkede områder kan tilbyde arbejdspladser af høj kvalitet, og at folk fortsat kan bo dér, at disse områder ikke affolkes. Det gælder især for bjergområder og naturligvis for andre tyndtbefolkede områder. Det betyder på den anden side også, at der opstår mindre trafik i bykoncentrationer, og det har naturligvis også de positive konsekvenser for miljøet, at der ikke opstår udstødningsgasser mv.
Derfor bifalder jeg dette program meget og ønsker naturligvis også, at det gennemføres så hurtigt som muligt. 
Gill (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil også sige, at forhandlingen om racisme var meget interessant, men jeg vil allerførst lykønske ordføreren med hans arbejde, ikke bare med denne betænkning, men også med hans indsats i forhandlingerne med Rådet. Jeg er meget tilfreds med, at Parlamentet har formået at øge finansieringsniveauet fra de oprindelige 135 millioner euro, som Rådet tilbød, til det nuværende niveau på 149 millioner euro. Det er særligt vigtigt, at vi, som ordføreren sagde, har formået at sikre 55,6 millioner euro inden disse finansielle overslags afslutning.
Som ordfører for den oprindelige e-content-betænkning glæder det mig meget at se, hvor hurtigt dette forslag om e-content plus tager form. Digitalt indhold er i denne tid et af de hurtigst voksende områder. Uden en lige så hurtig reaktion fra Europas side kunne vi blive ved med at være bagud, og vi må virkelig maksimere de muligheder, der opstår på dette område, for at kunne rykke ved noget af den dominans, som USA har opnået. Med det stadig stigende private ejerskab kunne vi gøre meget mere, og derfor ser jeg særligt positivt på dette forslag.
Vi har mange muligheder for at gøre mere på grund af den enorme mangfoldighed af sprog, som vi har med 25 medlemsstater. e-content plus-programmet skulle, som kommissæren og andre har sagt, nu få stor indflydelse på alle medier, hvad angår bøger, offentlig information og medier i almindelighed. Men et af de problemer, som vi står over for i EU, er de mange forskellige industrier fra tekstiler til telekommunikation, som fragmenterer vores nationale markeder. Den variation giver os endnu flere udfordringer, hvad angår koordinering og sikring af, at vi forbliver konkurrencedygtige.
Vi må sørge for, at vi kan garantere sikker information for brugere af informationsmotorvejen, for det er et af problemerne. Det forhindrer mange mennesker i at udnytte internettet fuldt ud, og vi må gøre mere for at sprede denne informationskultur. Vi må gøre mere for at udvide EU's websteder, ikke bare for at give alle EU-borgere adgang til deres repræsentanter, men også for at mindske deres frustrationer.
Belder (IND/DEM ),
   Hr. formand, hr. Rübigs betænkning drejer sig om forbedring af digitalt indhold. Et aspekt af en sådan forbedring er afgjort øget tilgængelighed. Digitalt indhold skal gøres så tilgængeligt som muligt for handicappede. Tænk eksempelvis på synshandicappede, som kan gøre brug af sprogteknologi eller punktskrifttastaturer. Denne tilgængelighed lader en del tilbage at ønske, da webstedernes tekniske specifikationer ikke stemmer overens med det specielle udstyr, de pågældende personer anvender. Hvad angår gode standarder for websteder, er der W3C-retningslinjerne, men de er stadigvæk ikke gennemført i tilstrækkeligt omfang. Programmet e-content plus skal bidrage til at sikre international harmonisering, hvad angår retningslinjerne for tilgængelighed for handicappede. Det er endda finansielt tiltrækkende for virksomhederne at engagere sig heri. Det er dyrere at udvikle tilgængelige applikationer, men det opvejes af, at der er besparelser, hvad angår omkostninger til vedligeholdelse og administration, så det endelige økonomiske resultat er positivt. Det er et emne, som i særlig grad fortjener en plads i programmet, ikke mindst fordi målsætningen om tilgængelighed i højere grad end de øvrige målsætninger kræver international harmonisering. Det er for mig væsentligt, at der lægges vægt på tilgængeligheden for handicappede, når jeg skal afgøre, om der er tilstrækkelig merværdi ud over den nationale politik, og om budgetforhøjelsen således kan godkendes. Hensynet til personer med særlige behov bør konkretiseres ved at integrere tilgængelighed i programmet som helhed. Må jeg antage, at Kommissionen agter at inkludere kravet om tilgængelighed i udvælgelseskriterierne og indikatorerne til vurdering af gennemførelsen? Jeg vil gerne have et indtryk af, hvor stor vægt Kommissionen tillægger tilgængelighed for handicappede i forbindelse med det tilhørende budget. Det vil nemlig vise, om programmet virkelig sikrer, at handicappede får adgang til digitale informationer og tjenester, hvilket afgjort udgør en del af EU's værdier og normer. 
Janowski (UEN ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, denne fælles beslutning fra Parlamentet og Rådet er et meget nødvendigt og længe ventet nyt skridt hen mod en mere udbredt brug af digitale teknologier og bredbåndsinformationsservice. Udviklingen inden for anvendt matematik og informationsteknologi er simpelthen overvældende, og den følges af en lige så hurtig udvikling af den elektroniske teknologi, særligt reduktionen af størrelsen til et minimum, mens brugerfunktionerne øges til et maksimum.
Alle disse udviklinger motiveres af, hvad jeg vil kalde ædle formål, såsom uddannelse, bredere adgang til kultur og mere effektiv forvaltning og bankforretninger. Endvidere bør dette fremme udviklingen af alle videnskabelige og teknologiske discipliner, fremme økonomien og forbedre forsvar og sikkerhed, inklusive beskyttelsen mod terror. Det bør alt sammen være opnåeligt for enhver, som har brug for en sådan adgang. Jeg sagde enhver, men jeg må præcisere det, eftersom adgang og faciliteter af denne slags under ingen omstændigheder må gøres tilgængelige for kriminelle, inklusive de forskellige former for computerhackere. Der må findes en effektiv måde at stoppe denne gruppe af potentielt ondsindede brugere på.
Vi bør også se denne beslutning i sammenhæng med andre dokumenter, særligt Parlamentets og Rådets beslutning om mere sikkert internet og onlineteknologier. Vi kan imidlertid ikke på den ene side tale om lettelser og på den anden side sigte mod at indføre patenter på computerprogrammer. Vi gør klogere i at søge efter en måde at tilbyde udbredt og billig internetadgang af høj kvalitet på, f.eks. ved hjælp af lavspændingselektricitetsnet.
Vi bør altså opfatte beslutningsforslaget som et konstruktivt forslag. Jeg vil gerne takke ordføreren, selv om det beløb, der er afsat til at gennemføre dette initiativ, desværre langtfra er tilstrækkeligt. Rådet har foreslået 135 millioner euro, ordføreren 149 millioner euro og Kommissionen 163 millioner euro. Hvordan passer det med målene for Lissabon-strategien? Hvordan kan man nå så vigtige mål med så få penge? 
Paasilinna (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, e-content plus-programmet er et yderst vigtigt program. Hvis det lykkes, vil det støtte den mest fundamentale komponent i Lissabon-strategien. Det kan ikke ske hurtigt nok. Jeg vil gerne lykønske min kollega hr. Rübig med hans fremragende arbejde. Vi håber, at Kommissionen hurtigt vil gennemføre ændringerne.
Netværksmiljøets betydning som medium for viden og færdigheder kan ikke vokse, medmindre der er adgang til vigtigt, førsteklasses, pålideligt, forståeligt og sikkert indhold. Som EU's lovgivere har vi pligt til at sikre, at alle vores borgere har europæiske digitale ressourcer og informationsressourcer af høj kvalitet til rådighed. Vi anerkender vores kulturelle diversitet og vores borgeres voksende behov og de store muligheder, som diversiteten giver.
Multikulturalisme kan også være en kilde til velstand i den digitale verden. Det er årsagen til, at den digitale verden er et anderledes, selfmade, kunstigt, stimulerende, skuffende og rasende stærkt redskab. Det er årsagen til, at vi ved, at der er behov for europæisk handling for at sikre diversitet og kvalitet. Vi ved også, at de globale markedskræfter ikke kan tilbyde lignende tjenester. Det er årsagen til, at vi ved, at fælleseuropæisk indholdsproduktion er afgørende for, at vi kan udvikle os fra et informationssamfund til et uddannet samfund. Vi er en del af den offentlige sektor, der skal producere digitale tjenester til civilsamfundet. Lad os derfor vende os mod spørgsmålet om finansiering. Jeg er derfor glad for hr. Rübigs ændringsforslag, hvor midlerne til programmet er blevet forhøjet i forhold til de nedskæringer, som Rådet tidligere har foretaget. Hvis den digitale verden skal blive fælles for alle, skal alle involveres, uanset social status. Demokrater må ikke tolerere digitalt diktatur, men det er et andet spørgsmål. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 10.00.

