Kosovo (forhandling)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er så afgjort også ekstremt vigtigt og aktuelt. Det er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Kosovo.
Dimitrij Rupel
Hr. formand, mine damer og herrer! Hvis jeg tænker over det og forbigår nogle detaljer, må jeg sige, at min generation og vores yngre kolleger har været ret heldige. Vi har levet størstedelen af vores liv, måske den bedste del, i en tid, hvor mulighedernes døre og vinduer har stået åbne. Denne periode startede i 1975 med Helsingforsslutakten, og følgerne af den var størst i Øst- og Centraleuropa, hvor Berlinmuren og det kommunistiske system kollapsede i 1989. En ny vision sprang frem på scenen hen over den kollapsede mur og gennem de åbne døre og vinduer i det euroatlantiske samfunds vestlige facade. Vi så et forenet og frit Europas vidtstrakte, solbeskinnede, dynamiske landskab, smukt symboliseret af Parlamentets vældige bygning. I mine unge dage forestillede jeg mig aldrig, at jeg en dag ville tale i den.
I Slovenien kalder vi 1980'erne og de tidlige 1990'ere for det slovenske forår. Desværre blev vi ramt af krisen i Jugoslavien lige i starten af den demokratiske opvågnen. Krisen forsøgte at sætte en stopper for den demokratiske udvikling og førte til, at folkene på Vestbalkan faldt langt bagefter.
De fleste vest- og centraleuropæiske lande, og her mener jeg EU's 10 nye medlemmer, har taget den historiske udfordring op, men tiden har stået stille på Balkan. Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) (AGEX-Rådet), som jeg er formand for, har bl.a. den vanskelige opgave at sætte det europæiske perspektiv i kraft for Vestbalkan. Det betyder at inddrage lande som Kroatien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Serbien, Montenegro, Bosnien-Hercegovina, Kosovo og Albanien i systemet med europæiske medlemskaber, kandidaturer og aftaler.
Den jugoslaviske krise må slutte. Døre og vinduer er åbne. Muren er faldet. I Thessalonikidagsordenen bekendtgjorde EU, at landene på Vestbalkan før eller senere vil blive medlemmer af EU. Nu er tiden inde til, at vi skal huske vores løfter. Vi må bestræbe os på at indlede forhandlinger med Makedonien, dvs. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, om medlemskab af EU. Serbien må lægge fortiden bag sig, dvs. Milosevic-regimets rædsler og skygger. Det er Milosevic, der har ansvaret for hårdknuden på Vestbalkan. Og vi må ikke glemme Albanien, Bosnien-Hercegovina, Montenegro og Kosovo.
EU-Vestbalkan-Forummet, som efter planen skal afholdes i Slovenien i slutningen af marts, bliver meget vigtigt i denne sammenhæng. I samarbejde med det slovenske formandskab forbereder Kommissionen en særlig meddelelse om Vestbalkan. Forummet vil også overveje at styrke det regionale samarbejde på flere områder såsom transport, civilbeskyttelse, forskning og udvikling og så videre.
I overensstemmelse med januars beslutninger i AGEX-Rådet drøfter Kommissionen en liberalisering af visumreglerne med alle landene i regionen. Vi må ikke undervurdere den enorme betydning, en gradvis afskaffelse af visa ville have for denne region. Samtidig vil vi gerne påpege et ejendommeligt paradoks. Før 1990 kunne borgere fra det tidligere Jugoslavien rejse til de fleste europæiske lande uden visum. Men nu skal en hel generation af unge mennesker, der voksede op efter det år, som var et vendepunkt for Europa, have visum for at kunne rejse.
På udenrigsministrenes rådsmøde i januar opfordrede vi enstemmigt Serbien til at underskrive den politiske aftale, der udgør næste skridt på vejen mod medlemskab af EU. Efter at hr. Tadić, som er proeuropæisk, vandt valget, var vi optimistiske med hensyn til, at Serbien efter mange år med langsom udvikling og isolation ville slutte sig til os så hurtigt som muligt.
EU har allerede sendt en europæisk forsvars- og sikkerhedspolitisk mission til Kosovo.. Det er dog op til hver enkelt medlemsstat at etablere relationer med Kosovo. Der vil formentlig ikke være nogen forskel, hvad angår de grundlæggende vurderinger, der blev henvist til ved Det Europæiske Råds møde i december. Det vigtigste aspekt er at udvise omtanke og respekt for Serbien. EU har brug for Serbien, og Serbien har brug for EU. For mig er interkulturel dialog ikke en tom frase. Selv hvis forhandlingerne går i stå, betyder det ikke, at mulighederne for dialog er udtømte. Tiden er inde til praktisk dialog mellem serberne og albanerne i Kosovo, mellem Serbien og Kosovo og mellem Serbien og EU.
Kosovos skæbne har ligget os på sinde i mange år. Førhen var Kosovo en del af det jugoslaviske føderale system og fik i 1974 stort set samme status som de jugoslaviske republikker. Hen imod slutningen af 1980'erne fratog Slobodan Milosevic Kosovo dets autonomi, og i 1999 besatte han det med militær magt, hvorved han udløste en tragedie af globale dimensioner.
Kosovo er i sandhed et unikt tilfælde, fordi det internationale samfund var nødt til at tage det under sin beskyttelse af humanitære årsager og derefter regere det i næsten ni år. Alligevel var mandagens beslutning i AGEX-Rådet ikke nem. Beslutningen og uafhængighedserklæringen fra Pristina kom ikke uventet. Vi blev ledt dertil af følgende fakta: For det første stod det klart, at en tilbagevenden til den tidligere situation ikke kunne accepteres, og det samme gjaldt den aktuelle status quo. Ingen af parterne kunne finde en ny formel for Kosovos status, og det var tydeligt, at yderligere forhandlinger ikke ville føre nogen vegne. Siden 1999 har Kosovo været administreret af FN, og i den periode har Serbien i henhold til resolution 1244 ikke i praksis kunnet udøve nogen myndighed. I en årrække forud for 1999 havde størstedelen af Kosovos befolkning været udsat for systematisk undertrykkelse, herunder etnisk udrensning og en humanitær katastrofe.
Alle disse kendsgerninger, som oprindeligt blev anerkendt af alle Kontaktgruppens medlemmer, herunder Den Russiske Føderation, taler for argumentet om, at Kosovo udgør et helt særligt sui generis-tilfælde, hvilket er grunden til, at gyldigheden af princippet om suverænitet og territorial integritet ikke er i tvivl.
Rådet har i nogen tid været overbevist om, at EU må påtage sig ansvaret for Kosovo. Denne overbevisning blev bekræftet på AGEX-Rådets møde i februar med den beslutning, vi allerede kender. Selv om alle havde forventet splid, opnåede vi sammenhold. Efter langvarige forhandlings- og tilnærmelsesprocesser blev beslutningerne truffet i enstemmighed.
EU er et interessant og enestående fællesskab. Vi er naturligvis knyttet sammen af fælles interesser og fælles værdier, bl.a. respekt og tolerance for forskelligheder. Man kunne sige, at vores forskelle knytter os sammen. Sidst på AGEX-Rådets møde i februar vedtog vi en fælles holdning. Den vigtige konklusion på mødet var, at hvad angår anerkendelse af Kosovo, forventer vi, at hver enkelt medlemsstat handler i overensstemmelse med sin egen nationale praksis. Nogle har måske forventet, at et samlet EU ville anerkende Kosovo, men det er ikke muligt, eftersom EU ikke er en stat.
EU har vedtaget en fælles holdning til begivenhederne i Kosovo og Vestbalkan. For det første har EU noteret sig, at Kosovo har vedtaget en resolution om uafhængighed. For det andet har EU taget til efterretning, at resolutionen forpligter Kosovo til demokratiske principper, herunder beskyttelse af det serbiske mindretal og den serbiske kulturarv. For det tredje gentog EU sin forpligtelse over for den internationale mission der og sin villighed til at spille en ledende rolle i regionen. For det fjerde genbekræftede EU sin forpligtelse til det europæiske perspektiv for Vestbalkan. For det femte vil EU udarbejde særlige økonomiske foranstaltninger for regionen som helhed. Og for det sjette er EU udmærket klar over det internationale samfunds principper, men er af den opfattelse, at eftersom Kosovo udgør et sui generis-tilfælde, rejser det ikke tvivl om disse principper.
Kosovo omfatter naturligvis også serbere og deres kulturarv og kultur, og jeg vil gerne understrege, at de udgør en særligt dyrebar del af den europæiske kultur.
Mange europæiske folk, herunder slovenerne, som jeg repræsenterer, har vigtige mindesmærker for deres kultur og etniske arv, som nu befinder sig uden for deres nuværende landegrænser. Det er en kendsgerning, som ikke skaber hindringer i nutidens Europa, tværtimod forener det os. Det samme gælder etniske minoritetsgrupper.
Efter vores mening er det af afgørende vigtighed, at Serbien med sin reaktion på erklæringen og anerkendelsen af Kosovos uafhængighed ikke lukker døren til EU. Jeg gentager, at Kosovospørgsmålet er uafhængigt af spørgsmålet om Serbiens integration i Europa. Serbien må undlade at knytte disse to spørgsmål sammen. I denne sammenhæng finder vi det særligt vanskeligt at forstå Serbiens modstand mod EU, dvs. mod EU's mission i Kosovo, for missionen er primært i Kosovos serbiske befolknings interesse.
For at sammenfatte, EU er en af de mest succesrige fredsskabende organisationer i verden. Europas folk og lande er forenede og udøver solidaritet af hensyn til fred og en bedre tilværelse. Denne holdning omfatter også tolerance og generøsitet og frem for alt forståelse og medfølelse, når andre er i nød.
Med den beslutning, jeg har omtalt, har EU åbnet sine døre og vinduer ikke kun for Serbien, men også for Kosovo.
Olli Rehn
Hr. formand! Jeg mindes vores fortrinlige samarbejde om Vestbalkan og vil i den forbindelse takke Dem for lejligheden til at informere Parlamentet om Kommissionens holdning til processen vedrørende Kosovos status.
Kosovos parlament erklærede uafhængighed i søndags i en værdigt stemning. I erklæringen forpligtede Kosovo sig til helt igennem at respektere omfattende rettigheder for Kosovos serbere, især hvad angår lokalt selvstyre inden for uddannelse, kultur og sundhed i overensstemmelse med det omfattende forslag, som FN's særlige udsending Martti Ahtisaari har fremlagt.
Fejringen i Kosovo var præget af glæde, men også ansvarlighed. Der har dog fundet voldshandlinger sted i Beograd og Nordkosovo. Vi fordømmer brugen af vold og opfordrer alle regionens ledere og folk til at forholde sig roligt og bevare freden og stabiliteten.
Som udenrigsminister Rupel forklarede, reagerede EU's udenrigsministre i mandags samlet på udviklingen. Europæisk sammenhold er afgørende, hvis EU skal have held med at styre den igangværende stabilisering på Vestbalkan og hjælpe med at få afsluttet processen vedrørende Kosovos status.
Efter de langstrakte drøftelser i FN's Sikkerhedsråd slog fejl, var EU forpligtet til at styre processen til afslutning. EU har allerede truffet de centrale beslutninger om at sende en ESFP-retsstatsmission til Kosovo.
I mandags sørgede Rådet også for en platform til håndtering af anerkendelsen. Det vil være op til de enkelte EU-medlemsstater hver især at etablere relationer med Kosovo i overensstemmelse med deres nationale procedurer. Adskillige medlemsstater har allerede anerkendt Kosovo. Jeg forventer, at de fleste andre vil følge trop i deres eget tempo.
Rådet gentog med rette EU's overholdelse af principperne i FN's charter og CSCE's Helsingforsslutakt og af alle resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd. Det understregede, at i betragtning af konflikten i 1990'erne og den lange periode under international administration udgør Kosovo et sui generis-tilfælde, som ikke rejser tvivl om disse principper. Kommissionen deler fuldt ud denne holdning.
I tråd med konklusionerne fra rådsmødet i mandags er Kommissionen klar til at yde fuld støtte til EU's indsats i Kosovo. Tiden er inde for europæisk enighed, også mellem institutionerne.
Kommissionen vil støtte opbygning af institutioner i Kosovo og fremme dets politiske og økonomiske udvikling ved hjælp af fællesskabsinstrumenter. Den 5. marts vil vi foreslå konkrete tiltag for regionen som helhed for at fremme dens europæiske ambitioner.
Mange områder har behov for udvikling i Kosovo, og vi må i fællesskab arbejde for at hjælpe Kosovo med at hjælpe sig selv, med at stå på egne ben så hurtigt som muligt. I denne sammenhæng arbejder Kommissionen på at organisere en donorkonference, der skulle hjælpe med at afhjælpe de mest akutte finansielle udfordringer i forhold til Kosovo. Jeg forventer, at konferencen vil finde sted inden sommer.
Jeg ved, det er en svær tid for Serbien. Jeg er meget opmærksom på Kosovos historiske betydning for det serbiske folk. Men jeg mener, tiden er kommet til at vende et blad i forhold til fortiden og i stedet se fremad. Og Serbiens fremtid ligger i Europa. Serbien og hele regionen på Vestbalkan har et europæisk perspektiv, hvor det ultimative mål er medlemskab af EU. Dette EU-perspektiv er den lim, der holder landene i regionen på det fredelige og reformvenlige spor, hvilket er ekstremt vigtigt i disse følsomme og vanskelige tider.
Sluttelig vil jeg gentage min påskønnelse af Parlamentets urokkelige støtte til Vestbalkans EU-perspektiv. Vi regner med Deres fortsatte støtte, så regionens borgere kan få opfyldt deres ambitioner om en dag at blive en del af EU.
(Bifald)
Doris Pack
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Kosovos uafhængighed er erklæret, Kosovo er en stat! Når man har oplevet situationen i Kosovo mellem 1989 og 1999, måtte man vide, at denne uafhængighed var uomgængelig. Pacifisten Ibrahim Rugova, som var præsident gennem mange år og modtager af Sakharovprisen, har nu også fået ret posthumt. Det kunne desværre ikke lade sig gøre at finde en forhandlingsløsning. Jeg er sikker på, at vi alle her hjertens gerne ville have støttet en sådan løsning. Om den nuværende løsning kan jeg kun sige med et let ændret citat fra Churchill: Det er den dårligste mulighed, bortset fra alle de andre.
Jeg fulgte i søndags begivenhederne i Pristina med både sorg og glæde. Med glæde, fordi jeg mener, at dette var den eneste mulighed for at komme ud af blindgyden, og med sorg, fordi jeg var sikker på, at vi dermed skaffer os problemer, som bliver vanskelige at løse.
Men EU handlede samlet, i modsætning hvad store dele af pressen fortalte, som altid siger, at vi er uenige. EULEX-missionen er vedtaget enstemmigt. Den er ikke noget angreb på Serbien, den er tværtimod nødvendig netop også for serberne i Kosovo, for den vil nøje påse, at Ahtisaariplanen, som fik to tredjedeles flertal i Parlamentet i foråret 2007, bliver gennemført. Den garanterer meget vidtgående mindretalsrettigheder til serberne, respekt for grænserne og retsstaten og dermed også beskyttelse af andre mindretal.
Politikerne i Kosovo må nu med konduite og beslutsomhed forme deres stat. Kampen mod arbejdsløsheden kan kun vindes gennem en fungerende retsstat. Radikal kriminalitetsbekæmpelse er også et vigtigt element. Det vil EU-missionen støtte dem i, hvor det er nødvendigt. Der findes i Kosovo et stort antal unge, veluddannede mennesker, som gerne vil deltage i opbygningen af den nye stat.
Der findes ingen præcedens for tilfælde som Kosovo. Det er enestående. At Kosovo bliver til en stat, er punktummet for Jugoslaviens sammenbrud, som Milošević indledte i 1989 i Kosovo. Jeg beklager derfor, at Milošević ikke oplever dette, men at hans demokratiske efterfølger må bære denne tunge arv. Vi ønsker de serbiske politikere besindighed og håber, at de vil bruge alle kræfter på at opnå, at Serbien kan gå sin vej ind i EU.
(Bifald fra højre)
Jan Marinus Wiersma
Hr. formand! De forstår nok, at også vores gruppe udførligt har diskuteret den situation, som nu er opstået, hvad angår Kosovo. Den vigtigste konklusion var faktisk, at vi skal acceptere realiteten, men at der heller ikke er nogen grund til at fejre noget, for vi konfronteres nu med en yderst indviklet situation, også i betragtning af reaktionerne fra Serbien. Efter det, der skete under Milosevic og også efter årelange forhandlinger for at finde en løsning, var det, som nu er sket, uundgåeligt.
Vi ønsker først og fremmest at koncentrere os om EU's rolle. Anerkendelsen af Kosovo er medlemsstaternes sag, som hr. Rupel og kommissær Rehn også understregede, men De skal dog foretage Dem noget. Vi er medansvarlige for stabiliteten i regionen og også for stabiliteten i Kosovo, og derfor giver vores gruppe udtryk for vores politiske støtte til ESFP-missionen, som Unionen nu har givet startsignalet til. Vi kræver selvfølgelig også af de kosovoalbanske myndigheder, at de gennemfører Ahtisaaris forslag, at de virkelig investerer i en multietnisk stat, og at der er tilstrækkelige garantier for de serbere, som bor i Kosovo.
Hvad endelig selve Serbien angår, er situationen der selvfølgelig et stort problem for alle. Vi havde netop lejlighed til at lytte til den serbiske udenrigsminister i Udenrigsudvalget. Han gav en benhård reaktion på, hvad der sker, og angreb Europa, men især også de lande, som i mellemtiden har anerkendt Kosovo. Jeg har et spørgsmål. Hvad kan vi gøre for at forhindre, at Serbien bliver isoleret af andre og også isolerer sig selv i denne situation? Jeg blev pessimistisk af hans svar, fordi alt, hvad han sagde, fokuserede på Kosovosagen. Jeg synes imidlertid, at vi fortsat kraftigt skal bestræbe os på at give den serbiske befolkning et europæisk perspektiv med et konkret tilbud også fra vores side, f.eks. hvad angår visumfacilitering og yderligere visumliberalisering. Vi skal især fokusere på den yngre generation, som for nylig demonstrerede for en tilnærmelse til EU og for en europæisk fremtid. Jeg roser den serbiske regering for dens gentagne tilsagn om ikke at bruge vold. Jeg går også ud fra, at den ikke vil iværksætte økonomiske sanktioner mod Kosovo. Hvad vi kan gøre, og hvad Europa-Parlamentet har ansvaret for at gøre, er at fortsætte med at investere i et europæisk perspektiv for hele regionen og også for Serbien.
Annemie Neyts-Uyttebroeck
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Ethvert land, som opstår ved at løsrive sig fra et eksisterende land, krænker det oprindelige lands territoriale integritet og ændrer ensidigt den internationale retsorden. Således opstod også mit land i 1830 ved at løsrive sig fra det land, som blev oprettet i 1815 på Wienerkongressen. Belgiens eksistens blev meget hurtigt anerkendt af Londonkonferencen, som Det Forenede Kongerige, Prøjsen, Rusland, Østrig og Frankrig deltog i, men Nederlandene, som vi havde løsrevet os fra, ventede ni år med at anerkende Belgien.
Det ville jeg faktisk have sagt til den serbiske udenrigsminister, hvis han havde lyttet. Det var imidlertid ikke tilfældet, for han gentog i én uendelighed den velkendte serbiske holdning uden noget som helst tegn på forståelse for, at der også findes modsatte holdninger. Det eneste lyspunkt var, at han understregede, at Serbien ikke ville anvende nogen form for vold, afpresning eller intimidering.
Nu må vi alle sammen bekymre os om fremtiden, Serbiens fremtid, Kosovos fremtid og hele områdets fremtid. Indtil nu har EU allerede brugt 3 milliarder euro på Kosovo. I de kommende 16 måneder kan der tilføjes endnu 200 millioner, men det vil ikke være tilstrækkeligt.
Hvad angår Serbien og alle andre lande på det vestlige Balkan, må vi hurtigst muligt gøre noget ved visumfaciliteringen, således at der kan opstå normale forbindelser mellem borgerne i disse lande og borgerne i vores lande.
Konrad Szymański
Hr. formand! Ved at anerkende Kosovos selvstændighed har vi påtaget os et enormt ansvar. Et ansvar for at opretholde freden og opbygge velfungerende statsinstitutioner i Kosovo. Der findes ikke noget scenario, der indebærer en hurtig tilbagetrækning af de internationale styrker. Enhver løsningsmodel - både hvis Kosovo forbliver en del af Serbien, og hvis vi støtter Kosovos selvstændighed - medfører en risiko for konflikt og etniske spændinger.
Serberne skal dog gøre sig bevist, at det ikke er muligt at vende tilbage til situationen fra før 1989. Forsøg på destabilisering resulterer blot i tab for dem. Serbien kan kun på én måde vinde opbakning til deres kulturelle og sociale krav, nemlig ved konstruktivt at samarbejde i regionen. Hvis Kosovo ikke bliver selvstændigt, betyder det en tilbagevenden til idéen om et Storalbanien, og en krig er uundgåelig. En sådan krig vil først og fremmest skade Serbien politisk. Staten er derfor også ansvarlig for, at dette scenario undgås, samt for stabiliteten i regionen.
Joost Lagendijk
Hr. formand! Jeg er glad for, at jeg var til stede i søndags i Pristina, da uafhængeligheden faktisk på en værdig måde blev proklameret. Hvad der skete der i søndags, var den uundgåelige konsekvens af, hvad der skete i 1998/99, da mere end 10.000 kosovoalbanere blev myrdet og i hundredtusindvis blev jaget på flugt. Kunne Pristina være vendt tilbage til Beograd? Nej. Var det muligt at lade tingene gå deres skæve gang efter 9 års FN-administration, som var stadig mindre legitim og stadig mindre effektiv? Nej. Ville det have været bedre at forhandle sit frem til et kompromis mellem Pristina og Beograd? Ja. Ville Sikkerhedsrådets godkendelse have været bedre? Ja. Blev der gjort forsøg på det? Ja. Var der en chance for succes? Nej, især som følge af russisk obstruktion.
Jeg håber virkelig, at kosovoalbanerne efter de forløbne dages eufori hurtigt påtager sig deres ansvar, for det er dem, der styrer. Når FN er væk, og når EU-missionen er ankommet, er det kosovoalbanerne, der skal bevise, at gode forbindelser med mindretal ikke blot findes på papiret, og at de er i stand til at redde økonomien. Det er rigtigt, at EU nu er uenigt, når det gælder anerkendelse. Det vil endnu vare nogle måneder, og derefter er det overstået. Hvad EU-medlemsstaterne alle er enige om, er, at Kosovos fremtid er i EU. Men tempoet for Kosovos tilnærmelse til EU vil også afhænge af Serbiens holdning.
Vi har netop set i Udenrigsudvalget, hvor vred Serbien er, hvor vred udenrigsministeren er, og hvor aggressiv hans holdning var. Det vil ikke ændre sig lige med det samme. Det har jeg ærlig talt også forståelse for, så længe modstanden ikke er voldelig. Når vreden har lagt sig, håber jeg virkelig, at fornuften sejrer. Kosovos løsrivelse var faktisk uundgåelig. Serbiens fremtid er faktisk lige så uundgåeligt i EU. For at opnå dette, er det sommetider nødvendigt at overgå sig selv. Jeg ønsker kosovoalbanerne og serberne held og lykke.
Francis Wurtz
for GUE/NGL-Gruppen. - (FR) Hr. formand! Man kan ikke undgå at føle sig meget skidt tilpas over det ansvar, EU og dets medlemsstater har påtaget sig i Kosovosagen.
For det første er det principielt Unionens ambition at bidrage til en bedre regeringsførelse på verdensplan. Under dens indflydelse har mange af dens medlemsstater imidlertid svækket eller vil mange af dens medlemsstater imidlertid svække folkerettens fremtidige troværdighed voldsomt ved at støtte den ensidige proklamering af en provins i en suveræn stats uafhængighed, en stat, som er medlem af FN. Dermed sætter Unionens største magter, uanset hvad man siger om "sui generis" - for det kan man ikke dekretere - magtforholdet over retten, og dermed åbner de Pandoras æske. Det er meget alvorligt.
Dernæst risikerer denne ensidige anerkendelse meget at være i modstrid med Unionens mål i Balkanlandene. Den vil give næring til nationalismen i stedet for at tørlægge dens kilder. Derudover har Unionen netop stødt det serbiske folk fra sig, uden hvilket det ikke er muligt at føre nogen regionalpolitik i denne del af Europa. Her taler jeg ikke om Milošević-nostalgikerne, men om dem, der gik imod ham, og som i dag er i flertal. For så vidt angår kosovoalbanerne selv, er Unionen da i stand til at opfylde deres forhåbninger efter at have givet dem næring? Spørgsmålet fortjener at blive stillet, og deraf kommer den tredje årsag til utilpasheden efter denne famøse glædesdag i Kosovo.
Den nye udfordring, som EU netop har stillet sig selv, kan nemt gøre én ganske svimmel. Vi står nu i første linje på vej mod et nyt protektorat, selv om der ikke er blevet udarbejdet nogen tilfredsstillende analyse af årsagerne til den fiasko, det gamle protektorat oplevede. Et bruttonationalprodukt i Kosovo svarende til bruttonationalproduktet i Rwanda, arbejdsløshed for halvdelen af den erhvervsaktive befolkning, over 200.000 flygtninge og internt fordrevne personer, tiltagende vold mod mindretal, og dette på trods af den internationale støtte på to milliarder euro og tilstedeværelsen af 17.000 FN-soldater. Det er ikke Eurolex, der kan løse alle disse problemer!
Hvilke overordnede, bæredygtige perspektiver kan EU give kosovoerne og de andre indbyggere i Balkanlandene - perspektiver, der kan stabilisere situationen uden risiko for at destabilisere den andetsteds? Tiltrædelsen? Inden for hvilken tidshorisont? På hvilke betingelser? Med hvor stor sandsynlighed for, at de 27 medlemsstater kan nå frem til den nødvendige enstemmighed? Det er der ingen, der ved.
Nej, min gruppe kan bestemt ikke tilslutte sig de største europæiske lederes kortsigtede selvtilfredshed.
(Bifald)
Bastiaan Belder
Hr. formand! I de nederlandske medier gav EU's særlige repræsentant i Kosovo og den påtænkte internationale civile repræsentant, min landsmand Pieter Feith, et inspirerende interview om den vanskelige opgave, som venter ham i den kommende tid i Kosovo Polje.
Jeg fandt imidlertid én passage i dette interview forvirrende. På det simple spørgsmål, hvem af de eksterne aktører der bestemmer i Kosovo, den franske forhenværende general Yves de Kermabon, som skal lede EU's retsstatsmission i Kosovo, eller han selv, svarer Feith, at han rådgiver den franske kommandant, når det drejer sig om politik. Rådet er på sin side hr. Feiths overordnede. Derfor spørger jeg Rådet, hr. Rupel, hvordan beslutningsprocessen nu præcist foregår i Kosovo. Hvordan er de internationale magtforhold? Det er meget vigtigt for fremtiden.
Til sidst har jeg et foruroligende citat fra en politibetjent i Kosovo: "På det kriminelle plan kan serbere og albanere godt finde hinanden. De serbiske og albanske mafiabander arbejder udmærket sammen, og det har de gjort i årevis." Jeg håber inderligt, at dette umoralske albansk-serbiske samarbejde bliver nødt til at vige for en værdig interetnisk sameksistens takket være den europæiske mission i Kosovo, for kun det vil for Kosovo åbne op for det europæiske perspektiv, som vi inderligt ønsker for Kosovo.
Slavi Binev
(BG) Hr. formand! Medlemmerne af Parlamentet fra Ataka, Dimitar Stoyanov, Desislav Chukolov og mig selv, Slavi Binev, erklærer os grundlæggende uenige med Kosovos uafhængighed, der blev erklæret den 17. februar 2008. Denne ensidige løsrivelse skaber en utilladelig præcedens i internationale relationer. Som medlemmer af Parlamentet er det vores opfattelse, at Kosovos regionsforsamling ikke har beføjelserne til at vedtage en uafhængighedslov, og følgelig betragter vi separatistregeringen bestående af dokumenterede narkotikasmuglere og krigsforbrydere som ulovlig.
Hvis individuelle medlemsstater eller et samlet EU anerkender Kosovos uafhængighed, vil det svare til at give amnesti til lederne af de albanske terrorister, der de sidste par år har gennemført etnisk udrensning af alle ikkealbanske samfund i regionen. Vi udtrykker vores store afsky og harme over, at der er foregået etnisk udrensning og ødelæggelse af hundredvis af ortodokse kirker fra middelalderen i Metochia, Kosovo for øjnene af NATO's internationale sikkerhedsstyrke og FN. Idet vi husker de begåede forbrydelser, fornægter vi på det bestemteste den kunstige grundlæggelse af en ny muslimsk stat, hvis eneste mål er at fungere som springbræt for våben-, narkotika- og menneskesmugling til Vesteuropa.
Som repræsentanter for det bulgarske folk i EU opfordrer vi EU's institutioner til ikke at anerkende Kosovo som en selvstændig stat og til i stedet at overholde FN's Sikkerhedsråds eksisterende resolutioner. Endvidere opfordrer vi Sikkerhedsrådet til at gribe beslutsomt ind for at bevare status quo og nedkæmpe de separatistiske tendenser af hensyn til den politiske stabilitet på Balkanhalvøen.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Hr. formand! Ministerrådets møde den 18. februar vil ikke gå over i historien som en særlig floromvunden dato. I stedet for at søge en løsning mellem de 27 lande har man sendt den varme kartoffel om beslutning af anerkendelsen videre til medlemsstaterne.
Det er frustrerende, at vi, hver gang vi skal træffe en beslutning om et følsomt spørgsmål i hjertet af vores kontinent, og som berører vigtige principper som grænsernes ukrænkelighed, ikke er i stand til at tale med én stemme. Og for at komplicere sagen endnu mere, henviser Rådets konklusioner til den internationale legalitet.
Det er rigtigt, at Europa-Parlamentet, som andre EU-instanser, vedtog Ahtisaari-planen, men ikke som en blankocheck, men fordi det var af den opfattelse, at planen ville blive vedtaget af FN's Sikkerhedsråd. Sådan gik det imidlertid ikke, og der kan drages flere konklusioner. Den første er, at det er blevet sagt, at denne sag ikke vil danne præcedens, at det er en sui generis-sag, som hr. Wurtz mindede os om i sit indlæg.
Vi er nødt til at spørge os selv, om vi er et retssamfund eller ej. Og det er ikke muligt at være et à la carte-samfund. Denne sag vil naturligvis danne præcedens, og når den internationale legalitet bliver negligeret, er det ikke omkostningsfrit, og det får naturligvis konsekvenser.
For det andet, hr. formand, vil jeg gerne vide, hvor længe vi skal leve med et FN-sikkerhedsråd, hvor der findes en anakronisk stemmeret for Anden Verdenskrigs sejrherrer, og som er knæsat i San Francisco-chartret fra 1945? På denne måde kan man ikke opbygge en international orden eller udvikle en retfærdig og effektiv multilateralisme.
Og for det tredje, hr. formand, må EU enten en gang for alle forstå, at unionen er vores styrke og fragmentering vores svaghed, eller også må vi give afkald på vores kald om et internationalt lederskab i denne globaliserede verden og begrænse os til at være det, der stod i ugemagasinet The Economist: Den tredje verdens mest fremgangsrige region i det 21. århundrede.
Hannes Swoboda
(DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg forstår kosovoalbanernes jubel og glæde over den frihed og uafhængighed, de har vundet. Men jeg forstår også overraskelsen og sorgen hos mange serbere i Kosovo og i selve Serbien. Desværre lykkedes det ikke at finde en mindelig løsning. Miloševićregimet gjorde alt andet end at fremme befolkningens integration og vise respekt for de kosovoalbanske borgere.
Jeg glæder mig særligt over EU's beslutning om EULEX-missionen. Ved denne lejlighed vil jeg gerne takke udenrigsminister Rupel varmt for den måde, hvorpå han i denne vanskelige situation har forsøgt at skabe enighed i Rådet. Det er meget positivt og bør klart nævnes. Men al den europæiske støtte, der nu kommer, nytter intet, hvis ikke flertallet i Kosovo selv engagerer sig i at etablere et multietnisk samfund i europæisk forstand.
Meget af det, jeg har læst i de seneste dage, herunder premierminister Hashim Thaçis holdning, giver mig mod og anledning til at håbe, at dette multietniske samfund er fast forankret i landets ansvarlige hoveder.
Vi kommer til at se nogle demonstrationer i de kommende dage, navnlig i Serbien. Vi bør være tålmodige. Vi bør række Serbien hånden. Vi bør forstå, at der her er en slags kollektive tabsfølelser på spil, og vi bør navnlig understrege, hvad minister Jeremic i dag sagde i Parlamentet i udvalget, nemlig at afstå fra vold og boykott. Det er et væsentligt element og også grundlaget for videre samtaler med Serbien. Vi ønsker at ledsage Serbien på vejen ind i EU. Beslutningen skal imidlertid træffes i Beograd. Vi kan ikke tage denne beslutning for Serbien.
Jeg kender situationen i Kosovo. Der lever mange mennesker ved siden af hinanden. De er måske indstillet imod hinanden i øjeblikket, men jeg tror også, at det i Kosovo er muligt at leve med hinanden. Dette at leve med hinanden skal være målet for vores politik også her i EU og i Europa-Parlamentet.
(Bifald)
Jelko Kacin
(SL) Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister! Situationen i Kosovo er ganske fredelig, på en måde tilmed eksemplarisk og lovende, bortset fra mod nord, hvor serberne bor. Serbiske enkeltpersoner foretager brandstiftelser, og det er ikke rimeligt. Uafhængighedserklæringen i Kosovos parlament foregik værdigt, respektfuldt over for alle de folk, der bor i regionen, og i den ånd, som bør være styrende i fremtiden. Kosovos indbyggere har fortjent vores tillid. Vi må have tiltro til dem, for de træffer beslutninger om deres fremtid. De ønsker inderligt, at deres fremtid snart bliver en fremtid i Europa.
Som ordfører for Serbien hilser jeg med tilfredshed Serbiens velovervejede optræden, idet Serbien ikke indførte økonomiske sanktioner over for Kosovo. I denne for Serbien følelsesladede periode har jeg en vis forståelse for visse politikeres hårde og truende retorik. Men deres handlinger må være rimelige og afspejle europæiske værdier. Den uafhængige status burde gøre det muligt for Kosovo at få adgang til Den Internationale Valutafonds ressourcer og til udenlandske investeringer med henblik på yderligere udvikling.
Det er vigtigt at styrke handelsforbindelserne mellem Kosovo og Serbien for at stimulere den økonomiske vækst og bidrage til europæisk integration. Kun stater kan være medlem af EU, og Kosovo er blevet en stat.
Nu har serberne i Kosovo også et europæisk perspektiv. Serbien bør også så hurtigt som muligt genoptage og forstærke sin indsats i forhold til landets europæiske perspektiv. Regeringens arbejdsgrupper må arbejde endnu hårdere. De skal forberede Serbiens næste skridt, økonomien og befolkningen på at nærme sig EU, hvilket er, hvad befolkningen så stærkt ønsker sig. Angreb mod EU's medlemsstaters ambassader i Beograd er ikke den rette vej ind i EU, og det var ikke, hvad flertallet af serberne ønskede.
Nu, hvor Serbiens ambassadører i de lande, der har anerkendt Kosovo, midlertidigt vender hjem, må deres repræsentanter bestræbe sig på at være mere aktive i forhold til at forklare de skridt, Serbien tager på vejen mod EU. Der er ingen vej tilbage, den eneste vej til fremtiden er vejen til EU.
Mine afsluttende ord er rettet til minister Samardžić. Brandstiftelse er ulovligt alle vegne. Alt for mange landsbyer på Balkan er blevet brændt ned gennem det sidste årti. Serbere i Kosovo skal have mulighed for at involvere sig og deltage i beslutningsprocessen i det nye, uafhængige land. Jeg håber, at Beograd vil udsende en klar opfordring til at deltage. Det har både serbere og albanere fortjent. Det har hele Vestbalkan og EU brug for og fortjent.
Hanna Foltyn-Kubicka
(PL) Hr. formand! Ved ensidigt at proklamere Kosovos selvstændighed får det internationale fællesskab, især EU, en svær og ansvarsfuld opgave. Denne hændelse komplicerer situationen i både medlemslandene og de stater, som EU samarbejder og forstærker relationerne med, bl.a. Ukraine eller Georgien. Det nylige demonstrative møde mellem Ruslands udenrigsminister, Sergej Lavrov, og lederne af Abkhasien og Nordossetien, to oprørske republikker i Georgien, er et forvarsel på den russiske regerings mulige reaktion. Endnu inden Kosovos uafhængighedserklæring advarede Kreml, at Rusland vil betragte Kosovos anerkendelse som præcedens for den fremtidige behandling af separatistiske regimer, der er loyale over for Rusland. Ikke uden grund anses Balkanområdet for et af de mest eksplosive områder i verden.
Proklameringen af selvstændighed kan altså bl.a. føre til ustabilitet i Bosnien-Hercegovina, da de serbiskbeboede provinser kan ønske at løsrive sig fra landet. Den nuværende situation kræver altså, at det internationale fællesskab træffer særligt gennemtænkte og ansvarlige beslutninger, der dog resulterer i frihed og fred.
Bart Staes
(NL) Hr. formand! Det var uundgåeligt, at Kosovos parlament sidste søndag proklamerede Kosovos uafhængighed, og det var en af de sidste faser i det tidligere Jugoslaviens opløsning. Den, der kender situationen i området, ved, at Kosovo efter ni års FN-overvågning og efter 20 års diskrimination ikke bare på ny kunne blive en del af Serbien. I den forbindelse er proklameringen af uafhængigheden en temmelig normal proces. Det skete for øvrigt i parlamentet på en rolig, fredelig og ikke særlig følelsesladet måde og med fuld respekt for Ahtisaari-planen. Kosovos premierminister forsikrede det internationale samfund meget udtrykkeligt om, at mindretalsgrupper ville blive fuldt beskyttede og respekterede. Må jeg for øvrigt minde Dem om, at alle mindretalsgrupper i Kosovo aktivt støtter uafhængigheden? Kun serberne er imod, med deres ubøjelighed og deres krænkede stolthed. I den forstand var den serbiske udenrigsministers tale temmelig beklagelig.
Alt dette er imidlertid ikke nogen hindring for, at Serbiens og Kosovos fremtid faktisk stadig er i EU. Jeg ser spændt frem til det
Athanasios Pafilis
(EL) Hr. formand! Det er virkelig ironisk og provokerende, at Rådet og Kommissionen påberåber sig folkeretten, FN's principper og Helsinkislutakten, når de i dag tilsidesætter det hele med anerkendelsen af Kosovos uafhængighed, også FN's Sikkerhedsråds resolution 1244 af 1999, hvori Kosovo anses for en del af det serbiske rige.
Det er en åbenlys grænseændring, udtænkt og pålagt af USA i samarbejde med selve EU. Stop hykleriet! I har nu i to år diskuteret, hvordan Kosovo bliver uafhængigt, og hvordan EU sender en hær derned for at beskytte sine interesser i området.
Vi mener, at situationen er meget alvorlig. Den vil få nye spændinger til at blusse op og øge destabiliseringen, lige nu på Balkan, men på længere sigt i hele verden, da den vil danne et nyt fortilfælde. Og vi kender jo jeres imperialistiske "del og hersk"princip. Der er planer om at "skære" rigtig mange lande fri over hele kloden, så I kan kontrollere dem.
Vi tror, at Balkans befolkninger og Kosovos indbyggere af albansk oprindelse er på vej ind i et nyt uvejr fremkaldt af modsætningerne mellem USA, EU og Rusland.
Derfor er vi imod. Vi mener ikke, at regeringerne bør anerkende denne "stat", som bliver et protektorat, og vi mener ikke, at befolkningerne på Balkan og i Europa bør tillade dette.
Georgios Georgiou
(EL) Hr. formand! Når lovens magt viger for magtens lov, er lidelser altid resultatet.
Kun i Kosovo har vi set tingene ske med lynets hast. I mine 40 år i diplomatiet har jeg aldrig set begivenhederne udvikle sig så hurtigt, ikke kun med hensyn til at erklære landet uafhængigt, men også med visse europæiske landes anerkendelse heraf.
Det er ikke Kosovo, de har anerkendt, det er Pandoras æske. Jeg er i hvert fald aldrig stødt på en anden situation, som blev kaldt enestående i sin art. Kosovo-situationen i sig selv er ikke så enestående. Men etableringen af militærbasen i Kosovo er enestående.
Og under alle omstændigheder mener jeg, vi har afveget fra vores kurs. I denne sal, over for europæiske parlamentsmedlemmer, som i dag repræsenterer Europas demokratiske regeringer, demokratiske partier og demokratiske overbevisninger, har jeg hørt folk sige: "Ser De, vi har trådt til og løst problemet, hvor Ahtisaari ikke slog til". Hvad er vi? En appelinstans? Er Parlamentet en appelret?
I stedet for at bekymre os over, hvad der skal ske i Kosovo i morgen, synes jeg hellere, vi skal tænkte på, hvad der sker, når FN's status tilsidesættes på denne provokerende og ringeagtende måde.
Jana Bobošíková
(CS) Hr. formand! Jeg er overbevist om, at det spørgsmål, vi skal stille os selv i dag, ikke længere er, om vi skal anerkende Kosovo eller ej. Spørgsmålet er, hvordan vi opretholder den politiske stabilitet og sikkerhed i en region, der er domineret af etnisk had og frygt og en arbejdsløshed på 40 %.
Paradoksalt nok kommer Kosovos uafhængighed på et tidspunkt, hvor Europas lande bevæger sig hen imod en politisk forbundsstat. Situationen på Balkan afslører imidlertid tydeligt, at EU-politik ikke kan tilbyde en løsning, der ville forhindre opdelingen af staten og samtidig sikre fredelig sameksistens for alle dens etniske og religiøse grupper.
I den forbindelse virker det næsten som en hån at udnævne dette år til året for interkulturel dialog.
For nogle år siden erklærede både USA og EU, at de ikke ville anerkende Kosovos uafhængighed. Nu har ikke kun USA, men også mange EU-lande gjort det. Der er derfor næppe nogen tvivl om, at processen med at omdefinere nationale enheder eksisterer og fortsat vil eksistere, at der ikke findes nogen global løsning på den, og at den er skadelig for eller ødelægger relationerne med det oprindelige land. I den situation kan vi kun have ét mål, og det er at undgå blodsudgydelser.
Bernd Posselt
- (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet! Mine tanker går uvægerligt 17 år tilbage. Den gang erklærede Slovenien sin uafhængighed, og udenrigsministeren hed Dimitrij Rupel. De fleste store stater i FN og EU og de fleste EU-medlemsstater nægtede den gang at anerkende Slovenien. Udenrigsministeren for en stor EU-medlemsstat sagde, at hvis Slovenien bliver uafhængigt, vil man isolere det i 50 år. I dag er Slovenien det anerkendte, respekterede, succesrige og gode formandsland for Rådet i EU. Og i dette lys bør man sætte et og andet i perspektiv, som er blevet sagt i Parlamentet i dag.
Jeg glæder mig over Kosovos uafhængighed, for efter årtiers undertrykkelse har kosovoerne endelig deres egen frie og demokratiske stat, efter at landet har været undertrykt i årtier, og efter at det til sidst var offer for et folkedrab, som kun kunne standses med international hjælp. Jeg appellerer til Serbien om også at se dette som en chance for det serbiske folk, frigøre sig fra fortidens byrder og vende sig mod sin europæiske fremtid. Men man må afstå fra vold! Så må den serbiske Kosovominister ikke bifalde, at FN-poster på grænsen til Kosovo bliver angrebet. Så må man ikke anklage Kosovos demokratisk valgte ledelse for højforræderi i stedet for langt om længe at indlede en god nabodialog med disse ofre for et folkedrab.
Og jeg vil sige helt klart, at det er uacceptabelt, når biskop Artemije fra den serbisk-ortodokse kirke opfordrer til krig. Det er ikke acceptabelt! Og vi skal helt klart sørge for, at vi i EU skal hjælpe Serbien på dets vej til Europa, men Serbien skal også selv yde sit bidrag, så det kan blive et fredeligt og godt naboskab. 75 % af Parlamentets medlemmer var og er for Kosovos suverænitet. Så kan man ikke sige, at EU er delt, og jeg glæder mig over, at vi nu går ind i en god europæisk fremtid for hele regionen.
(Bifald)
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Hr. formand! Det stod mere og mere klart, at erklæringen af en overvåget uafhængighed for Kosovo var blevet uundgåelig. Vores primære opgave er nu at sikre en vellykket løsning på situationen i Kosovo, at sikre stabilitet i regionen, at finde en passende rolle for EU, at oprette et EU-protektorat, men uden, at EU påtager sig rollen som rigsforstander.
På den ene side forstår jeg serbernes smerte, for mit land mistede 60 % af sit territorium efter første verdenskrig. Serbien mister næsten en femtedel af sit territorium, og det vil altid være en stor tragedie for et land at miste det sted, hvor landets historie, religion og status som stat har deres vugge. På den anden side står det fast, at Serbien for længe siden mistede enhver moralsk ret til Kosovo, fordi den serbiske regering undlod at sørge for et egentligt hjemland for det albanske samfund, der havde hjemme der.
Vi er sikre på, at Serbiens diplomatiske reaktion ikke vil bringe landets integration i EU i fare. Vi må hjælpe Serbien med at håndtere sit tab ved at sætte fart på landets tilnærmelse til EU. Det er vigtigt at vise imødekommenhed, at sende positive signaler, så det er helt afgørende for EU at vedtage en klar handlingsplan for at ophæve visumpligten for Serbien og de øvrige lande på Vestbalkan. Lad os sætte fart på Serbiens integration, men uden på nogen måde at slække på kravene.
Det er forståeligt, at nogle af EU's medlemsstater har forbehold. Efter min mening er Cyperns og Spaniens bekymringer berettigede, men den betænkelighed, de rumænske og slovakiske politiske eliter har udtrykt, forbløffer mig. Ingen truer disse landes integration. Opdeling og ensidige uafhængighedserklæringer må ikke skabe præcedens for EU i fremtiden. På den anden side kan gennemførelse af Ahtisaariplanen med dens ordning til beskyttelse af minoriteter skabe en positiv præcedens, som Europa kan følge i fremtiden i forhold til at beskytte minoriteter.
István Szent-Iványi
(HU) Hr. formand, hr. kommissær, hr. udenrigsminister! Kosovos uafhængighedserklæring og vores anerkendelse af den er ikke det mindste af to onder. Det er den eneste rigtige ting at gøre i den nuværende situation.
Beklageligvis har forhandlingerne ikke ført til et resultat. Det har vedvarende destabiliseret regionen, at det ikke har været muligt at nå til enighed om Kosovos status. Der var ingen anden måde at afklare situationen på end den, der fandt sted sidste uge: endelig afgørelse af Kosovos status og anerkendelse af Kosovos uafhængighed.
Vi hilser med tilfredshed, at et stort flertal i Kosovos parlament stemte for Ahtisaariplanen. Vi forventer, at Kosovo vil omsætte Ahtisaariplanens bestemmelser til handling med særlig opmærksomhed på bestemmelserne vedrørende beskyttelse af minoriteter. Ahtisaariplanen repræsenterer Europas mest ambitiøse ordning til beskyttelse af minoriteter, og den kan blive en model for og et eksempel på god praksis for hele regionen, så det er meget vigtigt, at vi holder Kosovo ansvarligt på dette spørgsmål.
Kosovos og Serbiens fremtid ligger i europæisk integration. Det er nu blevet nemmere for begge lande. De har frigjort sig fra et alvorligt og lammende problem, der indtil nu har opslugt al den kreative energi i begge lande. Det er op til dem selv, om de vil gribe lejligheden. Hvis de gør, skal både Kosovo og Serbien have al den støtte, EU kan yde, især hvad angår hurtig ophævelse af visumpligten og økonomisk støtte.
Det er vidunderligt, at EU enstemmigt vedtog mandatet for den civile mission i Kosovo. Men så meget mere bekymrende er det, at der ikke er enstemmighed blandt EU's medlemsstater i forhold til anerkendelse af Kosovo. Hvis EU vil tages alvorligt på den internationale politiske arena, er det uacceptabelt, at der ikke kan opnås enighed om vigtige begivenheder, der finder sted i et naboland. Derfor er det vigtigt, at EU taler med én stemme og handler samlet.
Sluttelig ønsker jeg Kosovo og alle dets indbyggere held og lykke i fremtiden.
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Når hr. Pöttering siger, at uafhængighedserklæringen er et tegn på Kosovos borgeres ønske om at tage skæbnen i egen hånd, kommer han med en historisk udtalelse.
Kosovos uafhængighed er nemlig en konkret gennemførelse i Europa af det princip om befolkningernes ret til selvbestemmelse, der er stadfæstet i FN's charter. Mange af os er naturligvis meget bekymrede over oprettelsen af den første islamiske stat i Europa, som alle jihadmedierne hilser velkommen, f.eks. den entusiastiske leder af den islamiske satellit-tv-station Al-Arabia, og over den skæbne, som Serbiens ortodokse kristne mindretal lider, og som Vatikanet minder os om med sine vise ord.
Jeg vil dog gerne understrege, at det unægtelig skaber en vigtig juridisk og politisk præcedens. Der er ingen tvivl om, at dette er vigtigt for de befolkninger i Europa, der drømmer om selvbestemmelse og frihed, lige fra Korsika til Flandern, Sardinien, Baskerlandet, Bretagne og Occitanien til vores Poslette, Padania. Længe leve befolkningernes Europa! Længe leve det frie Padania!
Roberto Musacchio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Når man ikke handler i overensstemmelse med de internationale regler, er Europa som altid splittet og opgivende.
Unilaterale handlinger skaber en meget alvorlig præcedens, og vi har nu hørt, hvad hr. Borghezio havde at sige. Spændingerne bliver større i en atmosfære, der er alt andet end fredelig, og som er fuld af geopolitiske kontraster. Europa mangler enhed, autoritet og gennemsigtighed. Vi har endda læst om møder mellem den regering, der har rådsformandskabet i øjeblikket, og USA's regering, som har foreslået nogle retningslinjer. Det er ikke tilfældigt, at Parlamentet i dag er politisk magtesløst, selv om vi fejrer den nye traktat. Den eneste måde at ændre situationen på er at tage udgangspunkt i international ret og en uafhængig vision om alle Balkanladene i Europa, hvor hele områdets rettigheder anderkendes. Jeg håber, at det ikke er for sent.
Vladimír Železný
(CS) Hr. formand! EU's forsøg på at fremstille Kosovo som et enestående tilfælde er ikke andet end et pinligt eksempel på ønsketænkning. Ikke alene skaber Kosovo en farlig præcedens, der findes også en historisk forløber for den. Det er et spejlbillede af situationen i Tjekkoslovakiet og dets tyske mindretal i 1930'erne.
Det er så ironisk, at historien gentager sig! De første fire EU-lande, der samstemmende erklærede, at de ville anerkende separatistrepublikken, var også de fire underskrivere af Münchenaftalen. Dengang for 80 år siden delte Chamberlain, Daladier, Mussolini og Hitler Tjekkoslovakiet op. I dag er det igen Storbritannien, Frankrig, Italien og Tyskland, der anerkender opdelingen af Serbien. De flår det historiske område Kosovosletten ud af Serbiens hænder. Det var der, Serbiens adel i 1389 kæmpede en heroisk kamp for at stoppe de osmanniske tyrkeres fremrykning i Europa. Det var der, den serbiske identitet blev født. Nu transplanterer vi, EU, dette historiske, serbiske hjerte et andet sted hen. Vi bør skamme os over vores støtte til denne Münchenaftale!
Sylwester Chruszcz
(PL) Hr. formand! I dagens forhandling om Kosovoprovinsen vil jeg først og fremmest protestere mod de albanske myndigheders ulovlige handlinger, der er inspireret af USA. I forbindelse med opdelingen af den serbiske stat er reaktionen fra EU og nogle af medlemsstaterne skandaløs. EU støtter de albanske separatister og har samtidig besluttet at iværksætte en mission i Kosovo, der er tvivlsom i forhold til international lov, og missionen er imod FN's beslutninger. Jeg er forarget over, at EU's myndigheder ønsker at tage del i Balkankonflikten uden at have ret eller mandat til dette. Hvilken ret har Bruxelles til atter en gang at blande sig i en suveræn stats forhold, hvormed der gøres vold på de internationale bestemmelser?
Det, der skete i Bruxelles i mandags, minder mig om Münchenkonferencen i 1938. Det internationale samfund er også nu tavs og tillader, at Berlins og Washingtons interesser gennemføres. For første gang siden 1945 ændres grænserne i Europa, og den internationale ret overtrædes af etniske hensyn. Vi vil uundgåeligt bevidne en dominoeffekt og yderligere konflikter forbundet med de albanske separatisters handlinger. Man skal ikke være særlig fantasifuld for at kunne forestille sig, hvordan den eventuelle uafhængighed af denne serbiske provins kan påvirke stridigheder om nationalitet andre steder i Europa.
Sorin Frunzăverde
(RO) Hr. formand, mine damer og herrer! Efter 20 års politiske og militære konfrontationer og efter 20 års alvorlige fejl på Balkan spørger vi os selv, om Kosovoløsningen, nemlig den ensidige uafhængighedserklæring af Kosovoprovinsen, er lovlig og opportun.
Kosovoløsningen er hverken lovlig eller opportun. Den er ikke lovlig, fordi intet internationalt lovprincip retfærdiggør en ensidig uafhængighedserklæring vedrørende Kosovoprovinsen. Endvidere havde De Forenede Nationers generalsekretær ikke fundet noget svar på spørgsmålet om, hvorvidt løsningen er lovlig eller ulovlig, da han for nylig forlod en pressekonference i FN's hovedkvarter. Løsningen er heller ikke opportun, fordi den skaber en farlig præcedens. Ikke for EU's medlemsstater og heller ikke for Slovakiet eller Rumænien, der har en emanciperet og moderne lovgivning vedrørende minoriteter, men den skaber en farlig præcedens for Abkhasien, for Sydossetien og i særdeleshed for Transnistrien, hvor fastfrosne konflikter har eksisteret lige så længe som Kosovokonflikten. Ikke desto mindre skaber den også en farlig præcedens for Balkanlandene - f.eks. Republikken Srpska - for andre regioner, der er befolket af mindretal i Balkanlandene. Den skaber ikke desto mindre også en farlig præcedens for EU.
Man hører ofte, at Balkanlandene skaber mere historie, end de kan forbruge. Det ser ud til, at Balkanlandene denne gang har skabt mere historie, end selve EU kan forbruge. Beviset herpå er det faktum, at vi er delt i spørgsmålet om at anerkende Kosovoprovinsens uafhængighed.
Jeg kan fortælle Dem, at Rumænien ikke vil anerkende Kosovoprovinsens uafhængighed, og at den nationale indsats støttes af den rumænske delegation i Det Europæiske Folkeparti. Vi ved udmærket, og vi har set lige her i dette lokale, hvad vi skal gøre ved Serbien. Dets fremtid er helt klart europæisk. Ikke desto mindre ved vi ikke, hvad vi skal gøre ved Kosovo. Og jeg må tilstå over for Dem - og forhåbentlig kan De bære over med mig - at visumsystemet alene, liberaliseringen af visumsystemet, ikke er tilstrækkeligt til at dyrke denne egn af vores Europa.
Kristian Vigenin
(BG) Hr. formand, hr. Rupel, hr. Rehn! Tiden er måske inde til endnu en gang at beklage, at der ikke blev skabt enighed mellem Serbien og Kosovo om Kosovos status, men forhandlingerne kunne ikke fortsætte for evigt, da begge parter fastholdt deres gensidigt udelukkende holdninger.
Vi kan også beklage, at Serbien og det serbiske folk i dag skal betale regningen for den storserbiske nationalisme, som landet nu tager afsked med, omend det ikke sker uden vanskeligheder. Vi må imidlertid være realistiske og understrege, at Kosovos uafhængighed, selv om der ikke er tale om uafhængighed i ordets fulde betydning, er et faktum, der selvfølgelig tillægger de igangværende processer nye kvaliteter. Vi skal tage hensyn til dette faktum, og tvisterne om, hvorvidt det skal anerkendes eller ej, ændrer nu dets eksistens.
Vi kan kun tænke på denne lovs mulige konsekvenser for stabiliteten i Sydøsteuropa - forhåbentlig kun i en kortere periode. Det er ikke desto mindre nødvendigt, at EU træffer adskillige vigtige foranstaltninger. For det første skal man hjælpe med at oprettet en passende administrativ og regeringsmæssig struktur i Kosovo. Dernæst skal man fremskynde integrationen af Serbien ved en hurtig underskrivelse af en stabiliserings- og associeringsaftale, og endelig skal man være særlig opmærksom på Makedonien, Bosnien-Hercegovina og Montenegro, fordi der er en risiko for, at man ikke ser skoven for bare træer i Sydøsteuropa.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Jeg er enig med de personer, der siger, at Kosovos uafhængighed faktisk var den eneste mulighed. EU påtager sig den største civile mission nogensinde, og det er meget vigtigt, at den lykkes. Det er en helt ekstraordinær situation. Det er vanskeligt at forklare udenforstående, at selv om ikke alle lande er enige om at anerkende Kosovo, så støtter de alle EULEX-missionen. Et land som Spanien leverer tilmed personel til missionen - det er helt i EU's og Bruxelles' ånd. Men missionen skal lykkes.
Jeg er enig med hr. kommissær Rehn i, at budskabet til Serbien skal være, at tiden er inde til at komme videre, og som andre har sagt, var det i den forbindelse noget skuffende at lytte til den serbiske udenrigsminister hr. Jeremić denne eftermiddag. Jeg har forståelse for råheden og følelsen af at være forurettet, men tingene skal skride hastigt fremad.
Forhåbentlig gør premierminister Thaci det helt klart over for sine landsmænd, at beskyttelsen af den serbiske minoritet og andre minoriteter i Kosovo er en absolut prioritet, fordi man ikke tolererer vold. I den forbindelse skuffede det mig, at den serbiske udenrigsminister ikke fordømte den vold, som serberne har begået i de seneste fem år. Han sagde, at Serbien ikke tilskyndede til den, men han brugte ikke ordet "fordømme", hvilket var skuffende.
Endelig bliver det helt afgørende, som andre har sagt, den økonomiske udvikling. Der er 40 % arbejdsløshed i Kosovo, og der er også stor arbejdsløshed i Serbien. Lad os bevæge os hen imod en hurtig integration i EU gennem visumliberaliseringen, som forhåbentlig kommer meget snart.
Seán Ó Neachtain
(GA) Hr. formand! Jeg glæder mig meget over bekendtgørelsen af Kosovos uafhængighed i søndags.
Det er ni år siden, Milosevics regime beordrede det frygtelige bombardement af Kosovo iværksat. Kosovos befolkning har ret til uafhængighed, og på en måde har de seneste ni års begivenheder bidraget til denne uafhængigheds komme. Det er utroligt vigtigt, at man fuldt ud respekterer de civile og politiske rettigheder hos den serbiske minoritet, der fortsat bor i Kosovo.
EU skal støtte Kosovos regering for at fremme landets økonomi, fordi arbejdsløsheden i Kosovo er på 40 %, og den skal nedbringes.
Jeg håber, at dette er en ny start for Kosovo, og at EU vil være glad for at støtte genopbygningen af denne nye stat i de kommende år. Jeg håber også, at det bliver et eksempel på EU's ønske om, at folk og samfund lever sammen i harmoni.
Georgios Papastamkos
(EL) Hr. formand! EU bygger ikke stater, EU integrerer stater. De divergerende europæiske holdninger til Kosovo-problemet er en indrømmelse af, at FUSP er slået fejl. EU har ofret sin interne enighed til fordel for medlemsstaternes politiske styrke.
Artikel 11 i EU-traktaten kræver, at EU skal handle i overensstemmelse med principperne i De Forenede Nationers Pagt, principperne i Helsingforsslutakten og målene i Parischartret, herunder de principper og mål, der vedrører de ydre grænser.
Da EU er en retlig union, som hr. Salafranca helt korrekt sagde, hvad er så grundlaget for det europæiske juridiske ansvar? På hvilket grundlag har visse medlemsstater helt konkret presset på for at få en anerkendelse på folkeretligt grundlag?
Sikkerhedsrådets resolution 1244 af 1999 giver ikke tilstrækkelig begrundelse eller legitimitet. Punktet i konklusionerne fra Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) om Kosovo-situationens enestående karakter, dvs. at den pågældende situation ikke danner præcedens - jeg håber ikke, den danner præcedens - men er enestående, følges op af en særlig henvisning til overholdelse af de grundlæggende principper om staternes suverænitet og territoriale integritet, der, som det udtrykkeligt nævnes, ikke bringes i tvivl.
Til sidst vil jeg gerne minde om, at der er tale om principper, som udgør selve kernen i det internationale regelværk.
Manuel Medina Ortega
(ES) Hr. formand, forhandlingen er allerede ret fremskreden. Jeg tror ikke, at jeg kan bidrage meget til den, ikke engang i lidenskabelig forstand, men jeg mener dog, at det er vigtigt, at vi bemærker os folkerettens og de internationale forpligtelsers vigtighed.
Den 16. december 1991 vedtog EU's ministre nogle retningslinjer om anerkendelse af de nye stater i Østeuropa og i Sovjetunionen, og heri blev respekten for grænsernes ukrænkelighed bekræftet, idet de kun kunne ændres ved hjælp af fredelige midler og efter fælles overenskomst.
For det andet fastsættes det i den beslutning, som er baggrunden for den nuværende europæiske tilstedeværelse i Kosovo - FN's Sikkerhedsråds resolution 1244 - specifikt, at principperne om suverænitet og Forbundsrepublikken Jugoslavien og de øvrige lande i regionens territoriale integritet skal respekteres.
Der er sket en krænkelse af folkeretten, af de europæiske landes forpligtelser og af FN's resolutioner. Det får store omkostninger for os alle.
Bogusław Rogalski
(PL) Hr. formand! Ved at anerkende Kosovos uafhængighed åbnes Pandoras æske i Europa. Det udgør en farlig præcedens, der bryder med den internationale ret, især De Forenede Nationers resolution, hvor det entydigt slås fast, at Kosovo er en integreret del af Serbien.
I dag opdeles en af de europæiske stater med det internationale samfunds billigelse. Jeg siger dette i min rolle som parlamentsmedlem fra en stat, der tidligere har prøvet at være opdelt. Vi kan ikke acceptere dette. Det udgør en farlig præcedens, eftersom bl.a. Nordossetien og Abkhasien vil følge Kosovos eksempel. Landene har allerede ytret ønske om at løsrive sig og erklære sig uafhængige. Hvad skal vi sige til Cypern, der for enhver pris stræber efter enhed? Med dette eksempel, som vi viser til cyprioterne, sætter vi dem i en uklar og tvetydig situation, hvor de ikke kan kæmpe for deres øs enhed.
Anerkendelsen af Kosovos uafhængighed er først og fremmest en gave til den islamisering af Europa, der finder sted, og det er vist ikke meningen.
Francisco José Millán Mon
- (ES) Hr. formand! Jeg beklager Kosovos ensidige uafhængighedserklæring. Det er ikke en god nyhed for Europa. Det er det sidste led i en kæde af fiaskoer: En fiasko med hensyn til sameksistens, som udmønter sig i krisen i 1999, en fiasko for parterne og det internationale samfund for så vidt angår opnåelsen af en aftalt løsning, og en fiasko for Sikkerhedsrådet.
Der er frygt for, at den entitet, som nogle har travlt med at anerkende, udgør en ny fiasko. Der bør tilvejebringes en ramme for demokratisk og sikker sameksistens, hvor borgerne nyder fremgang, og mindretallenes rettigheder respekteres. Det skal også undgås, at det bliver til et problem for stabiliteten i regionen. Mine damer og herrer, EU har også svigtet, for det har ikke opnået en løsning, der er i overensstemmelse med folkeretten, i sit nærområde.
Europa bør betyde union, ikke adskillelse; aftale, ikke unilateralisme; de jure- og ikke de facto-ret, integration og ikke etnisk opdeling. Vi europæere har et stort ansvar i denne sag: Vi var i flertal i kontaktgruppen, FN's særlige udsending og hans hold var europæere, og det var Det Europæiske Råd, der i december overilet besluttede at sende en mission til Kosovo uden juridisk grundlag.
Jeg kan huske, at der i afsnit 15 i Europa-Parlamentets beslutning fra marts stod: "mener, at det er yderst vigtigt for EU's fremtidige engagement i Kosovo, at FN's Sikkerhedsråd vedtager en ny resolution, og at der ikke planlægges nogen øget EU-indsats, hvis der ikke vedtages en sådan resolution".
Omstændighederne i forbindelse med Kosovo er exceptionelle. Der er imidlertid nogle uansvarlige personer, der ønsker at ændre de europæiske landes grænser, og de bruger det som præcedens. Det er derfor nødvendigt at gentage, at EU-medlemsstaternes grænser er ukrænkelige.
Richard Howitt
(EN) Hr. formand! Jeg er overbevist om, at det faktum, at Kosovo allerede var et FN-protektorat, at løsningen støttes af FN's Generalsekretær, og at forhandlingerne var slået fejl, alt sammen betyder, at Kosovo er et enestående tilfælde i vores verden. Jeg er helt uenig med dem, der hævder, at der er tale om en ulovlig handling. I afsnit 11a i FN's resolution 1244 fremgår det tydeligt, at det er "i afventning af en endelig løsning". I afsnit 7 gives der bemyndigelse til sikkerhed gennem "relevante internationale organisationer ... med alle nødvendige midler".
Jeg accepterer, at dette er en troværdighedstest for EU, og at enhver forsømmelse af at respektere den serbiske befolknings rettigheder i det nye Kosovo vil være en sejr for etnisk udrensning i omvendt orden, og at vi bør understrege, at Serbien såvel som Kosovo bliver lige partnere som kommende medlemmer af EU.
Men lad ikke Slobodan Miloševićs spøgelse påvirke Europa-Parlamentets beslutning. Fredens forskansning, genforeningens forløber, platformen for en hel region - lad Kosovos uafhængighed blive for det tidligere Jugoslavien, hvad Berlinmurens fald var for Østeuropa.
Alojz Peterle
(SL) Hr. formand! Efter de forandringer, der har fundet sted, er det ikke vores opgave at forklare historien eller at skabe ængstelse ved at tale om dominoeffekten men at støtte den udvikling, der i sidste instans vil stabilisere regionen og bringe den tættere på europæiske standarder og et europæisk perspektiv.
Det er et vigtigt faktum i denne utroligt komplicerede historie, at EU har påtaget sig et stort ansvar. Det var forenet i sin beslutning om, at EULEX-missionen skal hjælpe med at genopbygge institutioner og fremme den politiske og økonomiske udvikling. Kommissionen har også opstillet foranstaltninger, der skal støtte udviklingen af en større del af regionen. Alt dette skal tage gassen af denne farlige situation uden fremtidsudsigter og fjerne det usædvanlige paradoks om, at en del af Europa, der er omgivet af EU-medlemsstater, er et FN-protektorat.
Det er ikke kun mit men også andres ønske, at den genforening og fred samt det samarbejde, der nu er kendetegnende for EU, kan blive et centralt princip eller et grundlag for sameksistens i Kosovo såvel som for forholdet mellem Serbien og Kosovo.
I disse krævende tider for både Serbien og Kosovo og i ånden af det, jeg sagde tidligere, glæder jeg mig over ordene og handlingerne fra alle dem, der har udtrykt deres engagement i fred, mådehold, åbenhed og fremtiden.
Maria Eleni Koppa
(EL) Hr. formand! Vi står over for en situation, som kan få vidtrækkende konsekvenser ikke kun for Balkanområdet, men også på internationalt plan. At kalde den enestående i sin art fratager os ikke ansvaret.
Når man omgår internationale og folkeretlige regler, indebærer det store farer. For første gang er grænser blevet ændret uden de involverede parters samtykke og uden Sikkerhedsrådets godkendelse.
Europa fremstår endnu en gang splittet i et så vigtigt spørgsmål og gentager fortidens fejltagelser. Desuden er det tvivlsomt, hvorvidt styrken på 2 000 mand kan garantere sikkerheden og stabiliteten i området.
At Kosovo er erklæret uafhængig, er nu en kendsgerning. Vi støtter et fredeligt, multinationalt Kosovo integreret i EU-familien. Den eneste løsning på krisen er at styrke Vestbalkans vej mod medlemskab og snarest mulig optagelse.
Især for Serbiens vedkommende er det nødvendigt med en snarlig undertegnelse af associerings- og stabiliseringsaftalen som den eneste måde, man kan støtte landets demokratiske kræfter på. Endelig vil håndteringen af situationen være en afgørende test af den europæiske udenrigspolitik.
Charles Tannock
(EN) Hr. formand! Jeg kan ikke se, hvorfor det haster så meget med at løse problemerne med Kosovo og omgå FN og ignorere den gældende internationale lov. Efter min mening bliver Kosovos nye status som selvstændig nation vanskelig uden nogen tydelig exitstrategi for EU, hvis tilstedeværelse bliver langsigtet med et fjendtligsindet Serbien som nabo og den udbredte organiserede kriminalitet. Det er meget usandsynligt, at Rusland og Kina, der også er medlemmer af FN's Sikkerhedsråd, vil acceptere et uafhængigt Kosovo inden for en overskuelig fremtid.
Nu har vi formået at skade et Serbien, der forsøger at glemme Milošević og skabe en demokratisk fremtid. Dets tab kan måske puste til de nationalistiske følelser og drive Serbien i retning af Rusland, der til gengæld kan anvende fortilfældet med Kosovo i fastfrosne konflikter lige fra Transnistrien til Abkhasien. Interessant nok vil Rusland nu påberåbe sig den moralske plads i folkeretten - måske for første gang i den nyere historie.
Jeg nærer stor sympati for Cypern, der har nægtet at tilslutte sig flertallet af EU's medlemsstater i anerkendelsen af Kosovo. Hr. Talat, der er leder af den såkaldte "løsrivelsesrepublik i Nordcypern" bruger allerede Kosovo som et fortilfælde for hans område. Som en sidebemærkning til hr. Howitt - FN's forhandlinger om Cyperns genforening slog også fejl, så dette spørgsmål er ikke enestående for denne sag.
Ikke overraskende er Spanien bekymret over Baskerlandet og Katalonien, og Slovakiet er bekymret over dets ungarske minoritet. Skønt Den Islamiske Samarbejdsorganisation OIC glæder sig over et uafhængigt Kosovo som et potentielt nyt medlem, frygter et andet OIC-land, Aserbajdsjan, at Nagorno-Karabakh skal erklære sig uafhængigt, og det nægter at anerkende Kosovo.
Så uanset hvad EU og USA siger om, at dette spørgsmål er enestående af sin art, er det tydeligvis ikke alle verdens lande, der deler denne opfattelse.
Laima Liucija Andrikien
(EN) Hr. formand! Jeg har to punkter. For det første og vigtigst af alt blev Kosovos uafhængighed proklameret, efter at det internationale samfund havde fulgt situationen i området i en årrække, hvor det efter lange overvejelser ikke kunne finde en bedre løsning på problemet end Kosovos uafhængighed.
Efter russiske forsøg på at knytte situationen i Kosovo sammen med andre områder i Europa som f.eks. Transnistrien, Sydossetien eller Abkhasien er det ikke vanskeligt at gøre dette modargument farligt eller upassende for selve Moskva.
Vil Rusland indvillige i at trække sig tilbage fra disse områder og overlade kontrollen med områderne med "fastfrosne konflikter" i Europa til det internationale samfund? Hvis de vil, vil vi i EU få en reel chance for at skabe en længe ventet løsning, hvilket vi bør være interesseret i.
For det andet er det alment kendt, at nogle lande forsøger at varme hænderne over de ulmende gløder efter enhver international ustabilitet. Denne gang besluttede Rusland under foregivelse af at forsvare Serbiens interesser at spille sit eget geopolitiske spil, idet det lod som om intet problem i verden kunne løses uden dets samtykke. Denne holdning er ikke ny eller uventet.
Men Rusland er ikke den vigtigste aktør denne gang, og det har heller ikke den reelle magt til at vinkle begivenhederne på en måde, som Vesten ikke kan acceptere. Kosovos fremtidige forsøg på at komme med i De Forenede Nationer bliver måske ikke lette, men Rusland kan ikke skabe en betydelig isolering af staten på den internationale scene, for når Kosovo anerkendes af et flertal af EU's medlemsstater, USA og nogle andre lande, bliver isoleringen betydningsløs.
Jeg hylder Kosovos uafhængighed og ønsker Kosovos befolkning al mulig held og lykke med opbygningen af deres stat.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Hr. formand! Forskellen på de eksterne foranstaltninger fra EU og fra andre internationale aktører er respekten for international legalitet og FN's beslutninger. Jeg er bange for, at fremme og anerkendelse af Kosovos uafhængighed uden for den internationale legalitet og FN vil gøre dette kendetegn for EU's eksterne foranstaltninger tvivlsomt eller måske ligefrem umuligt at forsvare. Jeg håber blot, at vi ikke kommer til at fortryde vores beslutning vedrørende Kosovo.
Árpád Duka-Zólyomi
(SK) Hr. formand! Kosovo har erklæret sig uafhængigt. Det er ingen overraskelse; det var forventeligt. Det internationale samfund skal tage det til efterretning og give deres fulde støtte til landets udvikling i overensstemmelse med hr. Martti Ahtisaaris plan.
De medlemsstater og politikere - også fra Slovakiet - der spreder ubekræftede rygter om, at denne handling kommer til at danne en farlig præcedens for andre lande, tager fejl. Kosovo er et enestående tilfælde. Vi skal se tilbage på årsagen til de blodige begivenheder for ni år siden, da serbiske militærstyrker begik folkedrab mod albanerne. Det er helt forståeligt, at medlemmerne af det albanske samfund ikke ønsker at leve i Republikken Serbien. Hvis man tvinger dem til det, vil det føre til krig.
EU spiller en meget vigtig rolle for at skabe et samfund, hvor alle borgere er lige, og hvor minoritetssamfund har omfattende rettigheder til at bevare og udvikle deres identitet samt en ret til at køre deres egen offentlige forvaltning. Det betyder udstrakt selvstyre for det serbiske samfund.
Elmar Brok
(DE) Hr. formand! Jeg har tre bemærkninger. For det første, når vi er i denne situation, så viser det, at vi i EU igen ikke var i stand til at hævde vores holdning mellem de to poler Rusland og USA.
Det andet punkt er, at vi nu må gøre alt for at sikre, at mindretalsrettighederne og de kulturelle rettigheder bliver håndhævet i Kosovo. Derfor gør Kosovos regering klogt i at gøre meget og gå meget vidt på dette punkt i praksis. Jeg vil gerne takke Dem, hr. formand for Rådet, fordi De med EULEX-missionen har sendt et vigtigt signal.
For det tredje har jeg af historiske og kulturelle grunde stor forståelse for følelserne i Serbien i disse timer, og jeg mener, at vi derfor må være tålmodige, så Serbien finder vejen til EU. Og det skal vi støtte. Men vi skal også gøre det klart, at vold ikke bliver accepteret. Vi bør fortsætte med at give støtte - i 2007 var det 187 millioner euro - men det skal være betinget af fredelig fremfærd for på denne måde at bane vejen til en stabil region.
Vytautas Landsbergis
(EN) Hr. formand! Milosevics Serbien - og selv Serbien efter ham - fulgte dets storebrors råd og tabte hver gang i stedet for at indtage en realistisk holdning og forsøge at finde veje til mere venskabelige skilsmisser med udsigt til at mødes igen. Måske kommer det til at ske nu.
En særlig bemærkning til dem, der bekymrer sig om ensidige fortolkninger af den internationale lov, staternes integritet eller områders og folks suverænitet: Vi skal forstå og tage hensyn til det faktum, at en stat, der forsøger at udslette eller udrydde alle borgere af en anden etnisk befolkning, ikke kun dræber dem men først og fremmest sit eget krav om suverænitet - suverænitet over massegrave. Man skal ikke acceptere kirkegårdes integritet. Og man skal ikke acceptere sammenligninger med Baskerlandet, Quebec eller Abkhasien. Hverken Madrid, Ottawa eller Tblisi bomber eller dræber disse folk.
Rusland er anderledes. Rusland er også blevet fornægtet på grund af dets egne gentagne folkedrab, og det har ingen ret til suverænitet over de overlevende i Tjetjenien men kun den middelalderlige ret, hvor den stærke råder.
Adrian Severin
(EN) Hr. formand! Nogle hævder, at vi skubber spørgsmålet om statens anerkendelse til side, når vi taler om Kosovo, for i stedet at beskæftige os med at anerkende virkeligheden.
Virkeligheden er den, at Kosovo efter sin selvbestemmelseserklæring hverken er uafhængigt eller i stand til i ret lang tid at være en uafhængig og bæredygtig stat. Det var et protektorat, og det vil fortsat være et protektorat. Virkeligheden er den, at EU er delt mellem de såkaldte realister og de såkaldte paragrafryttere. Virkeligheden er den, at vi ved at kalde Kosovo for et sui generis-tilfælde indrømmer, at den internationale lov enten er utilstrækkelig eller mangelfuld, og vi finder derfor en løsning uden for loven. Det vil få os til at erstatte rettens magt med styrkens magt. Efter min mening er det hverken EU's mål eller grundværdi.
Luís Queiró
(PT) Hr. formand! Efter Kosovos ensidige uafhængighedserklæring, er det værste, der nu kan ske, at det politiske dødvande anbringer os i den uvelkomne situation, at vi kigger på, mens spændingerne øges. Vi skal derfor finde den laveste fællesnævner, når vi definerer vores fremtidige beslutninger og handlinger. Med dette in mente gør rådsformandens bemærkninger mig ikke ligefrem tilfreds men fortrøstningsfuld. Vi skal minde Kosovo om, at den sti, det nu følger, uvægerligt vil påvirke dets fremtidige forbindelser med EU, og at vi derfor er villige til at hjælpe dem, og at vi har en forpligtelse - der også er i vores egen interesse - til ikke at række én hånd men begge hænder ud mod Serbien og sige, at vi fortsat er helt overbevist om, at Serbiens fremtid ligger i Europa.
20 år efter det sovjetiske imperiums sammenbrud skal vi ikke fremprovokere, hvad datidens kommunister ikke formåede at gøre: at anbringe Serbien i Moskvas eksklusive sfære. Den fejl skal vi ikke begå.
Jaromír Kohlíček
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Nu er tiden endelig inde. Jo, de, der ønsker, at USA skal anerkende Texas' uafhængighed, de, der ønsker det vestlige Rumænien adskilt som et rent ungarsk territorium, de, der ønsker et uafhængigt Skotland, Katalonien, Baskerland og alle de andre stater, der utvivlsomt opstår i Latinamerika og Afrika.
Der er nogen, der siger, at Kosovo ikke danner præcedens. Det er forkert. Det er et område, der er blevet etnisk renset for otte nationaliteter med besættelsesstyrkernes hjælp og indvilligelse, et område, der er plaget af narkotika, menneskesmugling, 50 % arbejdsløshed og et konstant pres på de tilbageværende serbere. Nu erklærer det en anden albansk stats uafhængighed, hvilket er et dårligt eksempel. Nu vil det fortsætte med at hjemsøge alle de af jer, der bogstaveligt talt har massakreret den internationale lov her. Skam jer. Dette er ikke et andet München, og en sand demokrat bør aldrig støtte det.
Dimitrij Rupel
Hr. formand! Først og fremmest vil jeg rette en dybfølt tak til Parlamentet og de medlemmer, der støttede Rådets holdning. Jeg erkender, at der er forskellige holdninger, hvilket er normalt for parlamenter. Det forekommer mig imidlertid, at EU har fået støtte under dagens plenarmøde.
Jeg vil gerne besvare nogle spørgsmål. Det første spørgsmål vedrører det system, vi undersøger for fremtidige ansvarsområder, og her tænker jeg selvfølgelig på institutioner i Kosovo. EU har jo sendt en særlig repræsentant til Kosovo. I sin uafhængighedserklæring erklærede Kosovos parlament sig fra første færd indforstået med bestemmelserne i Ahtisaari-planen. Indholdet af hele planen vil blive inkorporeret i Kosovos forfatning og lovgivning.
Følgelig får EU's særlige udsending til opgave at overvåge de lokale myndigheder og sikre de forpligtelser, der kræves af den nye status. Efter oprettelsen af det internationale civile kontor i Kosovo bliver EU's særlige repræsentant den højtstående repræsentant for civile anliggender for det internationale samfund. Han vil også udstikke politiske retningslinjer for EULEX.
Jeg vil gerne tilføje, at EU på det seneste har gjort meget - primært for at få ro på situationen og sikre tilstrækkelig støtte til Kosovo. Ud over den mission, som Rådet traf en beslutning om for nogle få dage siden, vil jeg gerne nævne generalsekretærens og den højtstående repræsentant Javier Solanas besøg i Pristina i går.
Jeg vil gerne citere en enkelt sætning fra hans indlæg. Hr. Solana sagde:
"Jeg vil gerne meddele, at den følelse, den glæde, De så ærbødigt har spredt i gaderne i de seneste dage, nu skal omdannes til positiv og konstruktiv energi for at bringe samfundet fremad."
(EN) Hr. formand! "Jeg vil gerne meddele, at den følelse, den glæde, De så ærbødigt har spredt i gaderne i de seneste dage, nu skal omdannes til positiv og konstruktiv energi for at bringe samfundet fremad."
(SL) Efter min mening betyder det, at vi alle sammen også ønsker, at vores venner i Kosovo skal være villig til på at omdanne den energi, de har udvist i de seneste dage, til en fornuftig indsats, der vil sikre en ordentlig europæisk fremtid ikke kun for Kosovo men selvfølgelig også for Serbien.
I dagens indlæg og bidrag fra medlemmerne er der sagt meget om, at Serbien fortjener at fortsætte på vejen frem mod en integrering i EU, og da jeg lyttede til indlæggene fra de forskellige repræsentanter for Europa-Parlamentet, kunne jeg ikke lade være med at forestille mig, at der i fremtiden også vil blive talt serbisk her i mødesalen. Og forhåbentlig også albansk. Jeg håber, at vi kommer til at høre sprogene fra de lande, der så inderligt ønsker at blive medlemmer af Europa-Parlamentet og EU.
I lyset af bemærkningerne fra vores spanske venner vil jeg imidlertid ikke sige, at det var vanskeligt for Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) at harmonisere teksten til beslutningerne, men i sidste ende nåede vi til enighed med vores spanske og cypriotiske kolleger om en tekst, der afspejler enstemmighed, fælles beslutningstagning og kollektiv tænkning.
Til slut vil jeg gerne sige, at jeg naturligvis er enig i min slovakiske kollega hr. Kacins bemærkninger om, at serberne i Kosovo er nødt til også at acceptere Kosovo som deres hjemland og deltage i dets regering. Selvfølgelig er Kosovo også deres land, og enhver forsinkelse fra kosovoserbere i samarbejdet i Kosovos regering kan være skadelig.
Jeg må sige, at disse forhandlinger har været en opmuntring, og jeg vil gerne takke Dem, hr. formand, samt medlemmerne af Europa-Parlamentet for alle disse konstruktive kommentarer.
Olli Rehn
Hr. formand! Jeg vil gerne takke medlemmerne af Europa-Parlamentet for en meget ansvarsfuld forhandling. I dag har der været generel enighed om, at EU har prøvet alle midler for at finde en forhandlingsløsning, men at det desværre har været forgæves. Følgelig er vi nu nødt til at afslutte processen.
Mange af talerne understregede også vigtigheden af ikke at isolere Serbien og i særdeleshed af at nå ud til den yngre generation i Serbien. Jeg er helt enig, og jeg er glad for at kunne meddele Dem, at vi allerede har en gældende visumaftale med landene på det vestlige Balkan inklusive Serbien. Det betyder lettere procedurer for anvendelse af visaer samt fritagelser for visse grupper såsom studerende og forretningsfolk. Jeg er også glad for at kunne sige, at vi allerede har indledt en særlig dialog om visumfrie rejser, der er meget vigtig for de almindelige serbiske borgere og andre mennesker i området.
Vi indledte denne dialog med Serbien i januar, og min kollega, Kommissionens næstformand hr. Frattini, er faktisk i Skopje i dag og i Podgorica i morgen for at indlede dialoger med Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og med Montenegro.
Men hvis det skal lykkes, er der brug for beslutsomhed og sammenhold på tværs af institutionerne inklusive Rådet i forhold til indenrigsministrene, der har stærke beføjelser på dette område. Jeg regner med Deres støtte i denne henseende, så vi i fællesskab kan gøre reelle fremskridt på dette område.
(FR) For så vidt angår den europæiske enhed, er det ekstremt vigtigt, at det er lykkedes Unionen at bevare sin enhed inden for et så følsomt og omstridt emne. Jeg vil endda sige, at den fælles udenrigspolitik med succes har bestået en af sine sværeste prøver, siden den blev oprettet. Jeg vil gerne takke det slovenske formandskab for denne succes, som er udtryk for Deres dybe engagement på det vestlige Balkans europæiske fremtid.
Jeg skal endvidere med stor tilfredshed bemærke det kommende franske formandskabs ønske om at støtte de europæiske perspektiver på det vestlige Balkan. Dermed bliver 2008 virkelig et særdeles vigtigt år for den europæiske udvikling på det vestlige Balkan.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Kinga Gál  
De af os, der blev født i de central- og sydøsteuropæiske lande, der hører til blandt de mindre gunstigt stillede egne af Europa, ved af erfaring, at det talte ord og papirløfter har ringe troværdighed. Det vigtige er nu, at disse løfter overholdes i virkeligheden. I Kosovo er Ahtisaari-planen blevet en idé, der kan føres ud i livet og bringe ro til området.
Der er nogle, der siger, at det her ikke kan skabe præcedens. Men hvorfor ikke, kan man spørge, hvis det skaber en velfungerende ordning for beskyttelse af minoriteter? Hvis planen overholdes i praksis, bør den bestemt danne præcedens. De af os, der voksede op som en del af en minoritet, og som ikke var herrer over vores egne skæbner, kan kun glæde os over enhver fornyelse, der lover en langsigtet løsning for etniske mindretal, der eksisterer side om side. Hvis Ahtisaari-planen overholdes og gennemføres, kan historien om Kosovo, der starter nu, blive en sådan langsigtet løsning.
Vi bekymrer os om de minoriteter, der bor i andre områder af Serbien, og som nøje følger disse begivenheder. Bliver der en løsning, der kan berolige disse minoriteter eller de etniske ungarere i Vojvodina?
Jeg beder Rådet og Kommissionen om at sikre, at den generelle uro ikke fører til uoprettelige handlinger, til genbosættelsesforanstaltninger i Vojvodina. Lad os ikke lade etniske spændinger gå ud over de minoriteter, der fortsat bor der. De aktuelle begivenheder skal ikke have lov til at føre til flere tilfælde af, at folk berøves deres rettigheder men til en styrkelse af deres rettigheder. Lad os sørge for, at der endelig skabes god præcedens på Balkan, så de etniske samfund, der bor der, endelig får håb og gode fremtidsudsigter.
Pedro Guerreiro  
Den ensidige uafhængighedserklæring vedrørende den serbiske provins Kosovo er ikke uundgåelig.
Det er bestemt en meget alvorlig udvikling og et farligt fortilfælde i den internationale ret med uforudsigelige konsekvenser for grænsernes stabilitet på specielt det europæiske kontinent.
Det er bestemt en flagrant krænkelse af De Forenede Nationers pagt og Helsingforsslutakten.
Det er bestemt en ulovlig beslutning i lyset af de helt grundlæggende folkeretlige principper.
Der er bestemt tale om en kunstig oprettelse af en pseudostat under overvåget suverænitet - og uanset hvad det måtte være, vil det bestemt have mindre suverænitet - eller snarere et protektorat oprettet og pålagt gennem aggression og militær besættelse af USA, NATO og EU.
Det er bestemt et forsøg fra USA's og EU's vigtigste magter på gennem en fait accompli politik at bevare den politiske, økonomiske og militære dominans i dette yderst vigtige område af Europa.
Denne ulovlige handling må ikke anerkendes, hverken formelt eller i praksis, og i særdeleshed ikke ved at udsende og deltage i "EU-missionen til Kosovo". Denne EU-mission har faktisk ikke noget FN-mandat. Det er en EU-mission, der ud over at være ulovlig også indgår en aftale med en ulovlig enhed, hvilket gør hele arrangementet dobbelt ulovligt.
Eija-Riitta Korhola
skriftlig. - (FI) Hr. formand, den finske statsrådgiver Harri Holkeri, der optrådte som forhandler under Kosovokrisen for nogen tid siden, mente, at albanernes søgen efter uafhængighed ikke kunne ignoreres for evigt, da det ville være en tilbagevending til ikke en nulsats men langt mindre.
Som mange medlemmer har sagt, var Kosovos uafhængighed en uundgåelighed. Det er også blevet pointeret, at Kosovo er et sui generis-tilfælde, og dermed udgør uafhængigheden ingen trussel mod de internationale retsprincipper for konfliktløsning. Europa fik derfor et nyt land baseret på bæredygtige kriterier.
Selvfølgelig er det beklageligt, at der ikke er skabt forsoning og end ikke et minimalt toleranceniveau mellem parterne. Det internationale samfund kan dårligt anklages for ikke at forsøge, da forhandlingerne blev ledet af den anerkendte fredsstifter Martti Ahtisaari. Nu er vi nødt til at fastholde, at Ahtisaari-planen fortsat skal være ledestjernen under opbygningen af det nye land. Dets bestemmelser giver en chance for den vestlige model med retsstatsprincipper samt intern og ekstern stabilitet i regionen.
Kosovos og Vestbalkans sikkerhed er først og fremmest et europæisk anliggende. Mens det derfor endnu en gang er indlysende, at FN's Sikkerhedsråd er ude af stand til at tage ansvar for situationen, skal EU forberede sig på at gøre en indsats. Integrationen af Vestbalkan med de overordnede europæiske rammer for stabilitet er sandsynligvis vores største udfordring siden EU's grundlæggelse. Regionale spændinger truer nu med at vokse, nationen er frustreret på grund af arbejdsløshed, og korruption og kriminalitet har vundet fodfæste.
Uafhængighedserklæringen i Kosovo var ventet med længsel, og den førte til ægte glæde blandt den brede befolkning, hvilket jeg let kan forholde mig til som europæer. Nu skal denne opstemthed udnyttes til at opnå noget meget vanskeligt: varig fred og stabilitet. Det lykkedes for 50 år siden et andet sted i Europa - hvorfor skulle det ikke langt om længe kunne lykkes i Balkanlandene?
Erik Meijer  
Min gruppe, og også mit partis nationale parlamentsgruppe, har for nylig besluttet at afvise den nuværende kurs mod Kosovos uafhængighed. Det har jeg forståelse for, fordi EU i øjeblikket opfører sig som en stormagt, der ensidigt pålægger Serbien, som allerede flere gange er ydmyget, sin vilje og behandler Kosovo som sit protektorat.
Dette betyder ikke, at jeg trækker tilbage, hvad jeg i de forløbne år har sagt herom. På grundlag af den jugoslaviske forfatning af 1974, hvori Kosovo næsten havde lige så meget selvstyre som de daværende seks delrepublikker, var en fredelig sameksistens mellem serbere og albanere inden for én stat måske stadig mulig. På grund af den ensidige ophævelse af dette selvstyre i 1980'erne blev den serbiske stat for de fleste indbyggere i Kosovo en nytteløs og endda skadelig instans. Kosovo har siden september 1991 opført sig som en uafhængig stat, med egen præsident, eget parlament og eget undervisningssystem.
Hvis omverdenen dengang havde anerkendt denne stat sammen med de andre stater, der afløste Jugoslavien, var der ikke opstået et voldeligt UCK, var Kosovos indbyggere ikke dømt til at ty til opbygning af kriminelle indtægtskilder, og havde der ikke været nogen grund til krigen i 1999.
Dimitrios Papadimoulis  
skriftlig. - (EL) Otte år efter NATO's krig i Jugoslavien er Kosovo-problemet ikke alene ikke løst, det er blevet endnu mere uløseligt. Det "standarder før status"kriterium (hvilket vil sige demokrati, flygtningenes tilbagevenden, vilkår, der muliggør multikulturel sameksistens osv., før der træffes beslutning om den endelige status), som blev opstillet med FN's resolution 1244, er ikke blevet opfyldt på et grundlæggende plan. På trods heraf har Bush-regeringen tilskyndet kosovoalbanernes ledere til en ensidig uafhængighedserklæring med alt, hvad dette indebærer for freden og stabiliteten på Balkan og for andre internationale problemer. Ved at godkende en ny mission i området giver EU sit stiltiende samtykke til denne politik og bidrager til tilsidesættelsen af FN-resolution 1244 af 1999. Den ensidige erklæring af Kosovos uafhængighed vil sætte en kæde af destabiliserende reaktioner i gang på Vestbalkan og danne negativ præcedens for mange internationale problemer. Løsningen skal findes på grundlag af folkeretten og på en måde, som hverken begunstiger de stærkes del og hersk-politik eller de lokale nationalistiske og ekspansionistiske idéer eller grænseændringerne. Vi tror, det stadig er muligt at finde en gensidigt acceptabel løsning i FN-regi, der bygger på folkeretten. Derfor går vi ind for fortsatte forhandlinger.
Toomas Savi  
Det er uheldigt, at EU er delt i spørgsmålet om Kosovo. EU har påtaget sig en mangeårig forpligtelse til at sikre stabiliteten på det vestlige Balkan, og som kontinentets mest indflydelsesrige overstatlige organisation skal vi sende et klart budskab og tale med én stemme.
Fred og sikkerhed i Kosovo bør være en prioritet for EU, da det er nabo til Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, der er et EU-kandidatland, og vi bør spille en ledende rolle som mægler mellem Serbien og Kosovo. Det bliver ikke nogen let opgave, når der ikke er enighed i EU om, hvorvidt man skal anerkende Kosovos uafhængighed in corpore eller ej.
EU's aktuelle ubeslutsomme opførsel skaber kun mere forvirring i Kosovo. Medlemsstaterne skal finde en løsning på deres forskelle, for at vi kan begynde at leve op til vores forpligtelser i regionen.
Csaba Sógor  
Jeg var selv i Priština i søndags. Det sker sjældent, at vi er til stede, når et land erklærer sin uafhængighed. Jeg ønskede, at min tilstedeværelse skulle være et budskab: Selv om denne beslutning er smertelig for mange, blev den bekendtgjort under omstændigheder, hvor vi ikke var bange.
Uafhængigheden blev erklæret på det hotel, hvor gæster for år tilbage blev hilst velkommen af følgende skilt over døren: "Adgang forbudt for hunde og albanere".
Det var ikke EU, der ansporede til processen forud for Kosovos uafhængighed. Det var Serbien, der startede den ved ikke at garantere borgerne i området grundlæggende menneskerettigheder, individuelle rettigheder og rettigheder efter fællesskabsretten.
Den demokratiske alliance af ungarere i Rumænien (DAHR) er af den opfattelse, at Rumænien hurtigst muligt skal anerkende Kosovos uafhængighed. De, der tøver med at acceptere situationen, har måske fortsat et udestående med minoriteterne i deres eget land.
Lige fra første færd har DAHR ønsket at kæmpe for de transsylvanske ungareres rettigheder med politiske og parlamentariske midler, og man har afstået fra voldelige midler.
Nu bliver det måske tydeligt for alle, at spørgsmålet om de traditionelle nationale minoriteters individuelle og kollektive rettigheder ikke kun kan være et indre anliggende for et land. Det er på tide, at der udarbejdes en standardiseret aftale i EU, der er obligatorisk for alle, og som beroliger mindretallene.
EU skal primært tilbyde hjælp til at stabilisere regionen med hensyn til økonomien og den sociale udvikling - ikke kun i Kosovo og Serbien men i hele det vestlige Balkan.
Alexander Stubb  
Jeg vil gerne byde Kosovo hjerteligt velkommen som et af landene i Europa. Uafhængighedserklæringen var en modig handling fra Kosovos side. Nu skal landet og dets befolkning udvise samme mod og selvsikkerhed, når de starter opbygningen af deres eget multikulturelle samfund.
Det har været tydeligt i lang tid, at kampen for Kosovos uafhængighed foregik ad en ensrettet vej. Det var kun et spørgsmål om tid. Fristen for uafhængigheden ville have været Serbiens tiltrædelse af EU. Heldigvis var de ikke nødt til at vente så længe. Kosovo har efterhånden været under FN's administration i 10 år. Situationen er helt forskellig fra den i andre separatistiske regioner.
De kommende år vil kræve fremsynethed og kløgt hos Kosovos ledere. Jeg tror på, at de vil udvise disse kvaliteter. Krig, etnisk had og en forvaltning ledet af det internationale samfund er erfaringer, man skal lære af. Det vigtigste er nu at fokusere på opbygningen af et stabilt civilt samfund. Uafhængighed fjerner også den usikkerhed, der har holdt både indenlandske og udenlandske investeringer væk fra området.
Hr. Ahtisaaris plan danner fortrinlige rammer for de indledende stadier af landets uafhængighed. Det bliver kun en succes, hvis lederne og befolkningen opfatter opbygningen af deres land som deres helt eget projekt og ikke som et sæt regler og bestemmelser, som udlandet dikterer dem. Det internationale samfund skal også kunne holde en distance og lade landets kosovanske og serbiske befolkninger opbygge deres egen model for sameksistens. Der findes næsten lige så mange eksempler på multikulturelle lande, som der er europæiske stater. Kosovo er ingen undtagelse på dette område.
Jeg vil atter lykønske kosovoerne og hilse dem velkommen som et nyt uafhængigt land.
László Tőkés  
Kosovos uafhængighedserklæring skaber store bølger i vores region. De rumænske partier, der i øjeblikket forbereder sig til valg, benytter lejligheden til at skabe et antiungarsk hysteri. De stiller sig alle i opposition til ungarerne i Transsylvanien, der har nogenlunde samme størrelse som Kosovo og et indbyggertal svarende til den albanske provins.
Det rumænske parlaments "alvorlige bekymring" er fuldstændig ubegrundet og uberettiget. Rumænien skal ikke være bange for ungarerne. Vores nationale mindretal i Transsylvanien respekterer den rumænske forfatning og landets territoriale integritet.
Samtidig må vi imidlertid forvente, at Rumænien på baggrund af princippet om "territoriale rettigheder" vil behandle vores nationale mindretals situation på en europæisk måde og sikre ungarernes personlige autonomi (1) samt Transsylvaniens og andre regioners regionale autonomi (2) på basis af det gældende EU-princip om selvforvaltning.
I overensstemmelse med Europarådets henstilling 1609/2003, der bygger på Gross-rapporten, indrømmer vi, at autonome regioner i det store og hele fremmer konfliktløsning og styrker Europas stabilitet.
Samtidig vil vi gerne gøre Dem opmærksom på det faktum, at Rumænien også selv kan nyde godt af den nye situation, da kosovoserbernes autonomimodel også kan være en løsning for de rumænske mindretal på den anden side af grænsen i Serbien og Ukraine.
I betragtning af alt dette ville det være tilrådeligt for Rumænien ikke at lade dets mindelige afgørelse blive berørt af etnopolitiske forbehold og i stedet hurtigst muligt anerkende Kosovos uafhængighed i lighed med de fleste andre EU-medlemsstater.
Iuliu Winkler  
Jeg glæder mig over EU's aktive deltagelse og ansvarsfuldhed i søgningen efter en løsning for Kosovo. Jeg er tilfreds med, at Kosovos parlament har påtaget sig ansvaret for at respektere principperne om demokrati, ligestilling blandt borgerne samt beskyttelse af mindretallene. Forhåbentlig vil EU-medlemsstaterne udvikle solidaritet og påtage sig en effektiv rolle i Kosovo. Solidaritet blandt EU's medlemsstater i forbindelse med Kosovo skal komme til udtryk ved, at medlemsstaterne hurtigst muligt anerkender Kosovos uafhængighed.
EU skal støtte Kosovo i dets bestræbelser på at blive en europæisk demokratisk stat. Det glæder mig, at EU fortsat vil garantere sin tydelige tilstedeværelse, da EU på denne måde kan bidrage direkte til stabilitet på det vestlige Balkan.
Jeg er sikker på, at det serbiske mindretal i Kosovo fuldt ud vil garantere de individuelle og kollektive rettigheder, der er nødvendige for, at de kan forblive i deres fødeland.
EU's påtagelse af ansvar i Kosovo er eksemplarisk. Vi ved, at der er en unik situation for hvert enkelt europæisk mindretal, så der findes ingen generelle løsninger, men EU skal spille en rolle for at sikre mindretallenes individuelle og kollektive rettigheder ved at bruge sin indflydelse til at styrke den demokratiske dialogs effektivitet samt den politiske enighed mellem flertallet og mindretallet.
Det er helt afgørende for de mindretal, der bor i medlemsstaterne, at der skabes retsforskrifter for beskyttelsen af EU's mindretal.
