Forberedelse af Det Europæiske Råd (25.-26. marts 2010) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandlingen om Rådets og Kommissionens erklæring om forberedelse af mødet i Det Europæiske Råd (25.-26. marts 2010).
Diego López Garrido
Hr. formand! Midt i den alvorligste økonomiske krise i 80 år er vi i disse første par måneder af 2010 vidne til en usædvanlig stærk dynamik i EU. Samtidig gennemfører vi en ny traktat, Lissabontraktaten, som indebærer oprettelse af nye institutioner og gennemførelse af en meget omfattende omlægning af reguleringen af vores økonomiske systemer.
Dette foregår på en til tider meget usystematisk måde, idet vi skal tage hånd om store udfordringer i forløbet, herunder f.eks. den nuværende situation i Grækenlands finansielle system. Europa afhjælper imidlertid denne situation ved at udvikle nye værktøjer til den økonomiske politik inden for alle områder.
Derfor er det af og til vanskeligt at se skoven for bare træer, men det, vi ser, er udviklingen af en helt ny metode til at håndtere den særdeles vanskelige økonomi i det 21. århundrede på, og drejebogen hertil er en europæisk strategi.
Det foregik på denne måde, da vi skulle reagere på den meget alvorlige krise, og der kom en omgående reaktion i form af en indsprøjtning af offentlige midler i de europæiske økonomier, hvilket resulterede i store underskud.
Vi håndterede den på denne måde ved at gennemføre en gennemgribende reform af tilsynet med det finansielle system, og vi er til stede her i dag for at godkende denne.
Vi håndterer krisen på denne måde ved at samordne de økonomiske politikker. Kommissionen har anført, at den vil fremsætte et forslag i denne forbindelse med henblik på at opnå en samordning af de økonomiske politikker, herunder især i euroområdet. Helt konkret yder EU desuden en meget målrettet og utvetydig indsats, som har til formål at støtte den finansielle stabilitet i euroområdet. Denne politiske forpligtelse blev vedtaget den 11. februar med henblik på at konsolidere og opretholde den finansielle stabilitet i euroområdet.
Et andet initiativ er utvivlsomt et andet aspekt heraf, nemlig løftet om en ny strategi for vækst og oprettelse af arbejdspladser af høj kvalitet. Dette er hovedemnet for arbejdet i Det Europæiske Råd denne weekend. Det drejer sig om en strategi, som blev formuleret og videreudviklet af Kommissionen i dokumentet af 3. marts, og som grundlæggende vil blive analyseret af stats- og regeringscheferne på Rådets forårsmøde med udgangspunkt i de såkaldte "strategiske målsætninger". Det drejer sig om de strategiske målsætninger, som Kommissionen anførte i sit dokument, og som f.eks. vedrører beskæftigelse, investering i forskning og udvikling, klimaændringer og energi, antallet af unge, der forlader skolen i utide, uddannelse generelt og fattigdom. Det Europæiske Råd vil ligeledes behandle spørgsmålet om styreformer, som vi anser for at være en af svaghederne i den såkaldte Lissabonstrategi. Rådet ønsker, at omdrejningspunktet for dette spørgsmål om styreformer skal være Rådets egen politiske ledelse og Kommissionens indsats for at føre tilsyn med medlemsstaternes opfyldelse af de forpligtelser, de har indgået. Dette skal naturligvis ske i tæt samarbejde med Parlamentet, som ligeledes vil overvåge alt, og selvfølgelig med EU's institutioner som helhed.
Dette vil grundlæggende være målet for weekendens møde i Det Europæiske Råd, som ligeledes vil omfatte en behandling af det lige så væsentlige område, nemlig bekæmpelse af klimaændringer, hvor EU fortsat ligger i spidsen. EU fører fortsat an i den verdensomspændende kamp mod klimaændringer, og det skal EU gøre. EU skal blive ved med at ligge i spidsen inden for dette område. Der er endvidere en målbar forpligtelse til den såkaldte "hurtige opstart" ("fast start"). Lad os derfor håbe, at Det Europæiske Råd sætter tal på og bekræfter denne forpligtelse for også at bistå udviklingslandene med at bekæmpe klimaændringerne i løbet af de næste par år. Der er behov for, at industrilandene generelt forpligter sig til at samarbejde med de lande, der endnu ikke er udviklet, således at vi alle kan nå frem til den meget vigtige konference i Cancún med de bedst mulige forudsætninger i bagagen. På denne konference skal EU, og jeg gentager, holde fast i den førende position, som EU befinder sig i nu, og som bestemt var afgørende for, at Københavnsaftalen, som vi mener, er utilstrækkelig, overhovedet blev til noget.
Medlemsstaterne har enstemmigt gentaget deres fulde tilslutning til disse målsætninger og har meddelt, at de uden slinger i valsen ønsker at bevæge sig i retning af juridisk bindende forpligtelser på Cancún-konferencen i Mexico.
Stats- og regeringscheferne vil i høj grad beskæftige sig med disse emner. Afhængig af, hvad der sker lige nu, hvor de europæiske institutioner som helhed prøver at finde ud af, hvordan de skal håndtere den krise, der er fulgt i kølvandet på den såkaldte Grækenland-sag, er det også muligt, at de vil tage spørgsmålet om Grækenlands økonomiske situation og refinansieringen af landets statsgæld op. Det emne vil uden tvivl også blive drøftet, da det er en del af en politisk forpligtelse, som blev vedtaget af EU den 11. februar på stats- og regeringschefniveau. Det var en politisk forpligtelse til at støtte den finansielle stabilitet i euroområdet, forstået på den måde, at hvis det er nødvendigt at vedtage konkrete foranstaltninger for at opretholde den finansielle stabilitet, vil sådanne foranstaltninger blive iværksat.
Dette princip vil under alle omstændigheder være meget i højsædet på denne weekends møde i Det Europæiske Råd.
José Manuel Barroso
Hr. formand! Det er i høj grad en meget god og opportun lejlighed at mødes i dag, altså dagen før det vigtige forårsmøde i Det Europæiske Råd. Der ligger udfordrende opgaver foran os. I forbindelse med udførelsen af disse opgaver, er Parlamentets hurtige og kraftige opbakning af stor betydning. Når dette er sagt, ønsker jeg at takke og lykønske Parlamentet med beslutningen om Europa 2020, som Parlamentet vedtog i Strasbourg for to uger siden med opbakning fra en bred vifte af partierne.
Jeg ønsker ligeledes at benytte anledningen til at takke det spanske formandskab for Rådet for dets støtte til Europa 2020-strategien. Denne støtte blev udtrykt tydeligt i forskellige fora i Ministerrådet.
Lad os dog nu vende blikket mod Det Europæiske Råd. Jeg mener, at Det Europæiske Råd skal gøre to ting. Det skal vise, at det reagerer på behovene i den aktuelle situation, og det skal arbejde med Europas langsigtede strategiske samarbejde og langsigtede strategiske målsætninger.
Krisen har medført adskillige akutte bekymringer for lokalsamfund, arbejdstagere og virksomheder i hele Europa. Som bekendt er de offentlige finanser på nationalt plan også under et hidtil uset pres. EU skal naturligvis håndtere disse problemer, herunder den finansielle stabilitet. Jeg vender tilbage til dette senere.
Europa skal ikke begå den fejl, som det ville være at tilsidesætte nødvendigheden af at handle nu med henblik på at foranledige ændringer på lang sigt. Det Europæiske Råd vil derfor tage fat på to af vores mest åbenlyse udfordringer på lang sigt, nemlig vores økonomis fremtid og klimaændringerne.
I samarbejde har vi allerede ført forhandlinger om Europa 2020-strategien her i Parlamentet. Parlamentets bidrag og Parlamentets forpligtelse er uundværlig i forbindelse med virkeliggørelsen af vores ambitioner om en intelligent, bæredygtig og inklusiv vækst. Det vil Det Europæiske Råds bidrag også blive.
Vores ambitionsniveau skal stemme overens med omfanget af de opgaver, der ligger foran os. Vi bliver nødt til at vise, at vi har den fornødne vision og samhørighed til at handle. Vi skal også være i stand til at udbrede dette budskab og vise befolkningen, at vores tiltag vil gøre en forskel der, hvor det betyder noget. Derfor er jeg af den opfattelse, at det er så vigtigt, at Det Europæiske Råd bliver enige om tydelige mål i denne uge.
De mål, som Kommissionen har fremlagt, er blevet udvalgt med omhu. De omhandler nødvendigheden af at øge beskæftigelsesniveauet, at investere mere i forskning og innovation, at nå vores klima- og energimål i 2020-strategien, at højne uddannelsesniveauet og at bekæmpe fattigdom.
Disse fem hovedmål præciserer målsætninger, som befolkningen kan forholde sig til, og viser, at EU gennemfører reformer inden for områder, som alle ved er vigtige. Dette handler også om den politiske vilje til at håndtere vanskelige problemer.
Målene skal naturligvis være realistiske at opnå. De bør ligeledes forudsætte en ekstra indsats i forhold til den, der ydes nu, og en anerkendelse fra medlemsstaterne af, at der er behov for ændringer, og jeg vil over for Det Europæiske Råd søge at formidle dette budskab om, at det haster i forhold til Europas nuværende økonomiske situation, og for så vidt angår nødvendigheden af reformer med henblik på at opnå mere bæredygtige og mere inklusive økonomier og samfund i Europa.
Det virkelig væsentlige er de foranstaltninger, som de enkelte medlemsstater træffer for at sætte skub i deres vækstrater og afhjælpe de mangler, som vi alle ved findes. Vi har behov for nationale foranstaltninger til afhjælpning af nationale problemer, der er defineret i overensstemmelse med nationale omstændigheder og under fuld hensyntagen til nærhedsprincippet, men som fastlægges inden for en fælles europæisk ramme.
Hvis der er noget, vi kan lære af finanskrisen, er det, at vi alle er indbyrdes afhængige af hinanden i verden. Vi kan derfor ikke godkende principperne om indbyrdes afhængighed på globalt plan og afvise dem, når de drøftes på europæisk plan.
Vi har også brug for en fælles ramme, der bakkes op og bør stimuleres af særlige EU-foranstaltninger, altså det, vi i vores dokument kalder "flagskibsinitiativer".
Disse flagskibsforslag vil vise, at EU udviser handlekraft inden for særdeles vigtige områder såsom den digitale dagsorden, innovation, ressourceeffektivitet og industripolitik, og disse forslag vil naturligvis også i nogle tilfælde bidrage til opnåelsen af mål på nationalt plan.
Det, vi foreslår i denne forbindelse, er et nyt udgangspunkt. Takket være Lissabonstrategien kan vi sætte kursen mod en ny tilgang til økonomisk samordning, en bedre økonomisk styring af Europa, som giver den frihed, der er nødvendig for at målrette foranstaltningerne på nationalt plan, men som indebærer en stærk europæisk dimension og anvendelse af alle instrumenter på europæisk plan til at kickstarte økonomien. Det, der for alvor vil sætte Det Europæiske Råd på prøve, er, om det vedtager denne tilgang.
Jeg er optimistisk i lyset af resultaterne fra Det Europæiske Råds uformelle møde. Jeg håber, at de europæiske ledere vil være til stede og sige ja til at håndtere disse udfordringer i fællesskab.
For så vidt angår klimaændringerne, ved jeg, at Parlamentet deler min faste overbevisning om, at klimaændringerne ikke er et emne, der kan behandles sekundært. Vi bliver nødt til at sætte det øverst på dagsordenen.
EU skal ligge i spidsen, og det gør vi fortsat. Vi er de eneste, hvis reduktionsforpligtelser tydeligt bakkes op af de mekanismer, der er nødvendige for at levere varen, og vi ligger nr. 1 med hensyn til donation af bistand til udviklingslande til afhjælpning af klimarelaterede problemer. Lad os derfor lægge selvransagelsen vedrørende København bag os og tage initiativet igen.
Vi har behov for en klar, fælles og ambitiøs målsætning. Kommissionen har derfor udarbejdet en meddelelse med en beskrivelse af de skridt, der er nødvendige for på ny at sætte skub i de internationale forhandlinger. Fru kommissær Hedegaard har samtidig indledt en række høringer af vores væsentligste partnere.
Vi bør derfor yde en koncentreret indsats for at opnå fremskridt i Cancún og bygge videre på det meget konkrete indhold i Københavnsaftalen. Kyoto bør fortsat stå på dagsordenen, men vi skal gøre det klart, at denne aftale først kan vurderes på baggrund af en global aftale, og ikke inden en sådan foreligger. Vi bør intensivere outreachaktiviteter og opbygge tillid, navnlig i forhold til udviklingslandene naturligvis, og derfor er det så væsentligt, at vi opfylder vores forpligtelser til finansiering af hurtig opstart.
Samtidig vil vi selvfølgelig fortsætte gennemførelsen af vores 20-20-20-pakke og især vise, hvordan denne er forenelig med arbejdet hen imod økonomisk modernisering og reform som fastlagt i 2020-strategien.
Disse to områder er lysende klare beviser på, at de europæiske borgere retter blikket mod EU's politiske ledere i forventning om handling fra deres side. Jeg er overbevist om, at vi, hvis vi har viljen til at udvise mod, kan vise, at Europa har afgørende indflydelse på at skabe den rette fremtid for vores borgere.
I samme ånd vil jeg redegøre for nogle af de store udfordringer for G20-mødet i Canada i juni på Det Europæiske Råds møde. Vi bør faktisk aldrig glemme, at nogle af disse problemer er europæiske, men at de også bør behandles på globalt plan.
Finansiel stabilitet og Grækenlands økonomiske og finansielle situation optræder ikke på dagsordenen for dette møde i Det Europæiske Råd. For at sige det lige ud kan jeg imidlertid ikke se, at det vil være muligt for stats- og regeringscheferne, navnlig i euroområdet, at undgå at drøfte dette emne. Lad mig derfor fastslå vores holdning hertil.
Grækenland er i øjeblikket i færd med at rette op på sit uforholdsmæssigt store statsunderskud. En kraftig nedbringelse af dette underskud er af altafgørende betydning, og Grækenland har truffet foranstaltninger i denne henseende. Grækenland har navnlig truffet foranstaltninger, som i år indebærer en nedbringelse af underskuddet med 4 % af BNP. Disse finanspolitiske bestræbelser er i overensstemmelse med Kommissionens og Rådets anbefalinger, som blev anerkendt af Rådet den 16. marts. Grækenland skal naturligvis fortsætte sine finanspolitiske bestræbelser, da dette er den eneste måde, hvorpå der kan sikres en vedvarende reduktion i udgifterne til lånefinansiering.
Som reaktion på den økonomiske og finansielle situation i Grækenland blev det på stats- og regeringschefernes uformelle møde den 11. februar erklæret, at medlemsstaterne i euroområdet om nødvendigt vil iværksætte målrettede og koordinerede tiltag for at sikre den finansielle stabilitet i euroområdet som helhed.
Det er Kommissionens opfattelse, at det nu er hensigtsmæssigt at oprette et instrument i euroområdet med henblik på iværksættelse af koordinerede tiltag, som vil kunne anvendes til at yde bistand til Grækenland, hvis der måtte blive behov for det. Det bør stå klart, at oprettelsen af denne mekanisme ikke er ensbetydende med, at den automatisk aktiveres. Oprettelsen af denne mekanisme er ligeledes et spørgsmål om ansvar og solidaritet.
Solidaritet går begge veje. På nuværende tidspunkt yder Grækenland en økonomisk indsats, og ved at bakke op om denne indsats giver vi ikke blot Grækenland en hjælpende hånd, men bidrager desuden også til stabiliteten i euroområdet som helhed. Rammen for koordinerede tiltag bør opfattes som et sikkerhedsnet, der kun spændes ud, når alle andre muligheder for at styre uden om en krise, herunder først og fremmest politiske tiltag på nationalt plan, er blevet udtømt.
Ud over de rent tekniske aspekter bør enhver eventuel løsning indebære en styrkelse af euroområdets fællesskab og samhørighed og styringen heraf. Verdensøkonomien har brug for stabilitet. Euroområdet er en stabilitetsfaktor, og det er vigtigt med en yderligere forstærkning af dets stabiliserende egenskaber. I forbindelse med nogle problemer kan det være, at vi bliver nødt til at ty til mellemstatslige instrumenter, men disse skal indarbejdes i en fælles europæisk ramme.
Det er min faste overbevisning, at vores håndtering af konkrete udfordringer også bliver en test af de europæiske ledere og af deres engagement i Den Europæiske - og monetære - Union. Det, der er på spil, er det grundlæggende princip om finansiel stabilitet, der er afgørende for euroen, og euroen er et af de hidtil væsentligste produkter af det europæiske projekt og den europæiske opbygningsproces.
Jeg håber, at dette problem vil blive løst i en ansvarlig og solidarisk atmosfære. Sådan gør vi nemlig i Europa.
(Bifald)
Joseph Daul
Hr. formand, hr. López Garrido, hr. kommissionsformand, mine damer og herrer! Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) forventer, at Det Europæiske Råd utvetydigt bekræfter den europæiske solidaritet og samtidig stiller den enkelte til ansvar for den pågældendes handlinger.
PPE-Gruppen forventer ligeledes, at stats- og regeringscheferne fastlægger deres køreplan for at få Europa ud af krisen. I hvilket omfang er de villige til at samarbejde, og hvilke grænser er de ikke villige til at overskride? Mener de, at en fornyet vækst og beskæftigelse afhænger af virkelige fælles tiltag med de ressourcer, som dette kræver, eller foretrækker de at handle på egen hånd, for så vidt angår innovation, uddannelse, undervisning, støtte til SMV'er og bekæmpelse af arbejdsløshed og fattigdom med de alt for velkendte konsekvenser, der er forbundet hermed?
Jeg erindrer om, at EU's medlemsstater alle som en tilsluttede sig prioriteringerne i Lissabonstrategien i 2000. Da de ikke sørgede for at tilvejebringe ressourcerne, og da de ikke tog målsætningerne alvorligt, er vi imidlertid nu sat mange år bagud, og alt, vi sagde, ville ske, er sket, men uden for Europas grænser.
Min gruppe forventer derfor, at Det Europæiske Råd sætter handling bag ordene og tager vores fælles økonomiske mål op til seriøs overvejelse på baggrund af Kommissionens 2020-forslag, som fremlægges af Parlamentet i en revideret udgave i juni.
Lad mig nu vende tilbage til solidaritetsaspektet, som der nu er blevet talt en hel del om i nogle uger, og som faktisk er alfa og omega for den europæiske integration, fra oprettelsen af det indre marked til det fælles forsvar via euroen. Der er blevet udvist solidaritet siden finanskrisens begyndelse, og vores græske venner eller ethvert andet EU-land, der løber ind i de samme vanskeligheder, må ikke blive nægtet denne solidaritet.
I denne uge er det bydende nødvendigt, at der bliver fundet en europæisk løsning på krisen, og det skal være en fællesskabsbaseret løsning, og jeg gentager, en fællesskabsbaseret løsning, der skal udarbejdes i overensstemmelse med EU-bestemmelserne og inden for rammerne af de europæiske mekanismer for økonomisk støtte. Desuden kan vi, hvis vi ønsker det, sågar inddrage Valutafonden i denne ramme, men til enhver tid i overensstemmelse med EU-bestemmelserne. Det er i alles interesse, at vi sikrer stabilitet i Europa og i det europæiske monetære system.
Europa bygger indadtil på solidaritet og udadtil på ansvar. Dette ansvar består i, at hver enkelt medlemsstat skal sikre nøjagtige og pålidelige statsbudgetter. Det drejer sig også om, at borgerne i de medlemsstater, der befinder sig i midlertidige betalingsvanskeligheder, skal bringe ofre og deltage i de fælles bestræbelser på at få de offentlige finanser tilbage på sporet og acceptere de reformer, der er nødvendige for at opnå dette, uanset hvor strenge disse måtte være.
Europa skal med andre ord udvise solidaritet med Grækenland. Europa skal sikre, at Grækenland kommer gennem denne vanskelige periode. Grækenland skal imidlertid også gennemføre de nationale reformer, der er nødvendige på kort og mellemlang sigt, og som sikrer denne solidaritet, og faktisk stillede den græske regering dette forslag i parlamentet i går. Nu er det op til Grækenland at gennemføre dem.
Hr. formand, mine damer og herrer! Krisen tvinger os til at gennemføre ændringer. Den første ændring vedrører Kommissionen, som jeg opfordrer til fuldt ud og frem for alt med autoritet at udøve sin funktion som traktaternes vogter. Stabilitets- og vækstpagtens kriterier skal finde anvendelse, og dette skal Kommissionen sikre. Parlamentet vil støtte Kommissionen i forbindelse med denne vanskelige opgave.
Den anden ændring vedrører forvaltningen af vores offentlige finanser. I vækstperioder er det den generelle opfattelse, at man har ret til at føre sin egen finans-, skatte- og socialpolitik uden rigtigt at bekymre sig om andre. I krisetider opfordrer dem, der har brugt mest, imidlertid til, at dem, der har været, lad os sige, mere fornuftige, udviser solidaritet.
Kan dette fortsætte? Det mener jeg ikke, at det kan. Det er på tide, at medlemsstaterne styrker samordningen af deres finans-, skatte- og socialpolitik, og jeg er ikke bange for at sige ligeud, at vi ønsker mere europæisk styring. En sådan koordinering vil kun gøre gennemførelsen af solidaritetsbaserede principper nemmere, mere rimelige og mere naturlige.
Jeg opfordrer Dem til at tage initiativer i overensstemmelse hermed, hr. rådsformand. Jeg har som bekendt en vis erfaring, og det er altid i krisetider, maskinen får en spand kul. Vi befinder os midt i en virkelig krise, som både borgerne og samfundet som helhed mærker til, og vi har brug for, at der udvises mod fra politisk hold.
(Bifald)
Martin Schulz
Hr. formand! På EU-topmødet skal og vil krisen i Grækenland blive drøftet, så meget står klart. International Herald Tribune skriver noget interessant i deres leder i dag, nemlig at Grækenland har lovet at lave sine lektier og få sit budget til at balancere. Medlemsstaterne i euroområdet har gjort deres solidaritet betinget af Grækenlands opfyldelse af deres krav i forbindelse hermed.
Grækenland har leveret varen, skriver International Herald Tribune. Det er medlemsstaterne i euroområdet, der ikke har leveret varen, og navnlig Forbundsrepublikken Tyskland, der nægter at holde sit løfte. Det er det første faktum.
(Bifald)
Kommissionsformanden talte med rette om et sikkerhedsnet. Det handler ikke om at overføre penge fra skatteborgere i Tyskland, Frankrig, Italien eller et andet land til de græske lommer. Det er ikke formålet. Det handler om at gøre det muligt for Grækenland at låne penge på de internationale markeder til de samme rentesatser, som de øvrige lande kan opnå. Renten ligger normalt på 2,5-3 %. Som følge af den spekulation, der skyldes den manglende solidaritet med Grækenland, betaler dette land nu 6 %. Kort sagt giver Grækenlands forsøg på at skabe balance i sit budget smør på brødet hos spekulanter på de internationale finansmarkeder.
(Bifald)
Dette betyder, at de græske borgere bliver klædt af til skindet. Det er tåbeligt, for hvis dette skaber præcedens, hvis denne manglende udvisning af solidaritet gør det muligt for personer at spekulere mod et land i euroområdet, der har underskud i en størrelsesorden, som gør, at den interne solidaritet i sidste ende er ubæredygtig, og Valutafonden bliver nødt til at blive inddraget, er Grækenland blot en prøvekanin. Spekulanterne vil herefter vende blikket mod Italien, Det Forenede Kongerige og Spanien. Hvis vi ikke ønsker at se en brand af enorme dimensioner, skal vi udvise solidaritet med Grækenland nu.
Solidaritet med Grækenland giver derfor mening i et økonomisk perspektiv, og det er det budskab, som vi bliver nødt til at få især den tyske kansler til at forstå. Det er ikke et spørgsmål om at yde støtte bare for at yde støtte.
(Bifald)
Vi kan følgelig ikke fritage hr. Barroso fra hans forpligtelse ved at sige, at Valutafonden nu må løse problemet. Det er Kommissionen, der skal stille forslag om, hvordan vi kan opnå en fornuftig stabilisering i euroområdet. Kommissionen har udarbejdet gode forslag, og Rådet skal efter min mening tilslutte sig dem. Disse forslag indebærer ikke inddragelse af Valutafonden. Hvorfor ikke det? Fordi vi selv er i stand til at løse problemet i euroområdet.
Jeg er endvidere forbløffet over, at fru kansler Merkel vil inddrage Valutafonden. Deutsche Bundesbank, der betyder det samme for de tyske konservative, som Vatikanet betyder for katolikker, skriver i sin månedsberetning for marts, at økonomiske bidrag fra Den Internationale Valutafond til afhjælpning af strukturelle problemer såsom direkte finansiering af et budgetunderskud eller finansiering af en banks rekapitalisering er uforenelige med bankens mandat på det monetære område. Dette citat stammer fra Deutsche Bundesbank. I strid med erklæringerne fra den tyske finansminister, siger den tyske kansler, at Valutafonden skal løse problemet. Det er ikke den rette vej at gå.
Det, der er nødvendigt nu, er at sende et signal til de internationale markeder om, at de kan spekulere lige så tosset, de vil, men at de ikke kan drive en kile ind i euroområdet: Spekulationerne ophører ikke, før sådan et signal sendes ud. For at gøre det klart, hvilken type spekulationer vi taler om, bliver vi igen nødt til at pege på credit default swaps (CDS). Disse instrumenter er intet andet end et spil, hvor jeg forsikrer mig selv mod, at min nabos hus brænder ned. Hvis min nabos hus brænder ned, får jeg forsikringssummen. Hvis jeg fik den, ville jeg have haft en interesse i at se min nabos hus brænde ned.
I EU kan vi ikke anvende det florianske princip, om at ens eget hus skal skånes, men at de andres må brændes. Derfor er solidariteten med Grækenland en handling, der har til formål at stabilisere euroen i euroområdet. Man skal i sidste ende beslutte, om man ønsker europæisk solidaritet, eller om man ønsker en passiv politik. Jeg vil ikke tage æren for det følgende citat, men jeg opfordrer kraftigt til, at alle medlemmer lytter opmærksomt til citatet fra Wolfgang Münchau i Financial Times Deutschland, der ikke er et socialdemokratisk dagblad, og manden ikke en socialdemokrat: I en situation, hvor valget står mellem de europæiske behov og den tyske populisme, vælger jeg de europæiske behov.
(Bifald)
Guy Verhofstadt
Hr. formand! Efter min mening er den konklusion, som vi alle, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater), De Grønne, Socialdemokraterne, De Liberale, og alle de øvrige grupper, undtagen de euroskeptiske grupper, der måske glæder sig over det, der sker for øjeblikket i Europa, kan drage, at der er behov for øget gennemsigtighed i Det Europæiske Råd.
Kampen har nu raset i ugevis uden for de europæiske institutioners mure om spørgsmålet om, hvad der bør gøres for at hjælpe Grækenland og euroområdet. Vi har aldrig før været vidner til en lignende situation, hvor der nu i ugevis har været diskussioner om, hvilke foranstaltninger der skal iværksættes, i stedet for at man har truffet beslutninger, og alting og ingenting er blevet sagt.
Jeg går videre, hr. formand. Jeg har en fornemmelse af, at visse medlemmer af Rådet i løbet af fire dage har forvoldt det europæiske projekt mere skade, end alle euroskeptikerne til sammen har gjort i løbet af fire år. Den fornemmelse har jeg i dag.
(Bifald)
Den eneste måde, hvorpå vi kan ændre tingenes tilstand og sætte en stopper for dette, er at træffe en beslutning på grundlag af et forslag fra Kommissionen, som vi står fast på. Jeg glæder mig over, at hr. Barroso i dag har meddelt, at han vil fremlægge et løsningsforslag for Rådet, og det skal være en løsning, som, og her gentager jeg hr. Dauls ord, skal være europæisk og fællesskabsbaseret, og hvor formålet ikke er at kræve noget, der allerede er blevet krævet i flere måneder, nemlig at der tages penge fra skatteydernes lommer og gives til Grækenland. Det er ikke det, det handler om. Det drejer sig faktisk om behovet for at få et europæisk instrument, der vil gøre det muligt at sænke renten på de græske statsobligationer. Den bedste måde at gøre dette på er ikke at få blot et enkelt land, altså Grækenland, til at udstede disse statsobligationer, men at udstede disse på europæisk plan, da Europa har likviditet og troværdighed.
Hvis der er to elementer, der tæller i forbindelse med fastsættelsen af renten, er det likviditet og troværdighed. Europa har den fornødne troværdighed og likviditet, og dette er årsagen til, at det vil være muligt at nedsætte Grækenlands rentesatser, uden at en eneste euro af skatteydernes penge skal sendes til Grækenland. Dette er absolut nødvendigt, da differencen, dvs. forskellen mellem den tyske rente, der i dag ligger på 3,05 %, og den græske rente, der for øjeblikket ligger på 6,5 %, er 350 basispoint. Den eneste måde at løse dette på, er faktisk at tage de nødvendige skridt til at indføre dette europæiske instrument.
En anden begrundelse for dette krav, er at den indsats, som Grækenland vil komme til at yde, skal yde og er forpligtet til at yde, skal have et formål. Hvis der ikke vælges en europæisk løsning, og hvis disse rentesatser ikke kan sættes ned, vil alle de Grækenlands bestræbelser nemlig i sidste ende falde ud til kapitalmarkedernes fordel. Det er netop det, der vil ske, hvis der ikke træffes en fast beslutning på dette møde i Det Europæiske Råd. Grækenland vil yde en indsats og vil foretage besparelser, men til fordel for hvem? Til fordel for spekulanterne, kapitalmarkederne osv., da disse vil få en meget højere rente.
(Bifald)
Derfor skal EU gribe ind. EU skal gribe ind for at sikre, at Grækenlands konsolideringsforanstaltninger er umagen værd. De er nødvendige, men de skal også være umagen værd. Dette er grunden til, at vi støtter, og hele Parlamentet nu skal støtte, det forslag, som Kommissionen vil fremlægge, og vi må håbe, at Rådets medlemmer tier og samtykker. Det må vi håbe.
Rebecca Harms
Hr. formand! Jeg ønsker kort at erindre om, hvor hurtigt vi besluttede at komme de europæiske banker til undsætning, og at det i nogle tilfælde praktisk talt skete fra dag til dag.
Det er imidlertid først nu, vi fører forhandlinger om vilkårene for ydelsen af denne bistand. Vi har stadig ikke afklaret tilbagebetalingsvilkårene og ansvaret eller fastlagt, hvordan tilsynet med bankerne skal gennemføres. På denne baggrund skal jeg ligeledes påpege, at denne græske krise, og denne krise, som euroen befinder sig i, faktisk er en europæisk krise, og at der i ugevis og månedsvis har kørt drøftelser, uden at EU har kunnet tage sig sammen til at træffe de nødvendige beslutninger. Personligt skammer jeg mig over det. I min egenskab af tysk parlamentsmedlem skammer jeg mig over den tyske regering, og jeg håber, at De hører dette, hr. Langen.
Vi har læst i dag, at bliver afholdt et særligt topmøde i Bruxelles, hvor der vil blive truffet beslutninger om Grækenland i overensstemmelse med fru kansler Merkels vilje, dvs. i overensstemmelse med det, fru Merkel ønsker, og det, der vil gøre det muligt for hende at vende tilbage til Berlin fra Bruxelles som sejrherre, uden at der faktisk vil blive drøftet tilfredsstillende løsninger med de øvrige parter. Efter min mening er dette skandaløst. Dette betyder, at formiddagsbladene og den passive politik er løbet af med sejren, og jeg mener, at vi, og her mener jeg også hr. Langen i den tyske delegation, bør tænke grundigt over, om "at være eller ikke være" med hensyn til solidaritet i EU bør være afhængig af resultaterne af de aktuelle meningsmålinger for et tysk parti, som den tyske kansler er medlem af, og som vedrører udsigterne til en valgsejr i en tysk delstat.
Efter min mening lugter det alt for meget af populisme, og det er uacceptabelt, at det endnu ikke er blevet fastslået, at stats- og regeringscheferne på de ordinære møder i Rådet torsdag og fredag vil nå til enighed om, hvordan euroområdet skal håndtere krisen i Grækenland.
(Bifald)
Jeg har nøje fulgt drøftelserne i Tyskland, og sidste uge var jeg ligeledes i Grækenland, og jeg vil nok en gang gøre det klart for mine tyske medborgere, for de græske borgere og for EU's borgere, at tiden er inde til at udvise solidaritet, men at Grækenland efterfølgende kun vil kunne optage lån på gunstige vilkår, hvis der ikke er tale om en blindgyde. De dage, jeg tilbragte i Grækenland, viste mig, at den græske befolkning nu har en mulighed for at skabe en bedre stat. Den græske stat skal bruge krisen til at gennemføre reelle reformer. Vi vil gøre alle en bjørnetjeneste, hvis vi udviser solidaritet nu uden at opfordre hr. Papandreou til at gennemføre endnu mere vidtrækkende reformer, end dem, der hidtil er blevet offentliggjort. Som nævnt fortjener den græske befolkning noget, der er meget bedre.
Da jeg anser denne populisme for at være så fremtrædende i Tyskland, og da jeg anser den for at være så farlig, ønsker jeg også at belyse dette fra et andet perspektiv, nemlig at vi i vores analyse har konstateret, at euroens, dvs. en fælles mønts, fortsatte eksistens kun kan sikres på lang sigt, hvis de europæiske politikere står sammen og integrerer deres økonomiske politik. Hvis ikke, vil konkurrencen om såkaldte hårde interesser i tvivlstilfælde altid føre os ud i de vanskeligheder, som vi øjeblikket befinder os i. Så får vi for alvor nok at gøre, og bitterhed vil igen komme til at præge billedet, hr. Langen. Vi bliver nødt til at forklare borgerne, at integration er nødvendig.
Vi har gjort et lige så stort nummer ud af dette, som vi gør, når vi drøfter forfatningen. Vi er så glade for, at Lissabontraktaten endelig er trådt i kraft, men når så først vi står over for den første udfordring, efter dette er sket, lader vi formiddagspressen og den passive politik vinde over fornuften. Det ville klæde fru kansler Merkel, og således også de tyske medlemmer af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater), at slå bremsen i. Det, der herefter skal drøftes, er nødvendigheden af at integrere den økonomiske politik. Vi skal rette os efter gennemsigtighed, fornuft og argumenter, vi kan fremføre over for borgerne, og ikke efter sensationsaviser som BILD-Zeitung. Hvis vi ikke gør dette, vil fru kansler Merkel, som hr. Münchau skrev i dag, inden længe vende besejret hjem fra Bruxelles. Så vil BILD-Zeitung skrive, at euroen skal afskaffes, og at den tyske mark skal genindføres. Og hvad vil vi så gøre?
Endnu er det ikke for sent. Tyskland har en afgørende stemme. Jeg håber ikke, at hr. Sarkozy giver efter, men at han i stedet er mere fornuftig end fru kansler Merkel.
Michał Tomasz Kamiński
Hr. formand! Det er ikke uden grund, at vi taler om Grækenland i dag i Parlamentet, på trods af, at Grækenland desværre ikke er på dagsordenen for mødet. Jeg ønsker at give udtryk for min anerkendelse af den græske regering her i Parlamentet. Det er en regering, der i dag bliver mødt med protester i gaderne. Det er muligt, at protesterne kommer fra regeringens eget socialdemokratiske vælgerkorps, men det er en regering, der for at fremme en rationel økonomi og den europæiske solidaritet, tager vanskelige beslutninger og ikke bukker og nejer for populismen. Jeg beklager at måtte sige, at ikke alle europæiske ledere i dag kan modstå fristelsen til at bukke og neje for denne form for populisme.
Det er min opfattelse, at Grækenland virkelig har brug for vores solidaritet, for Europa bygger på princippet om solidaritet, men vi må naturligvis ikke lade nogen politiker i noget land behandle den økonomiske politik som en indkøbstur med et carte blanche, for så vil man ende i samme situation som Grækenland. I fremtiden bør vi meget konsekvent fastsætte betingelser for medlemsstaterne for at sikre, at de fører en rationel økonomisk politik, for en politik uden et rationelt grundlag resulterer i, at vi ender i samme situation som den græske økonomi.
Jeg bliver desværre nødt til at sige, at vi i dag også står over for et problem, der så ofte forekommer i Europa, nemlig at ideologi og politik er vigtigere end økonomi. Dette er desværre resultatet, og vi havde et eksempel herpå i forbindelse med euroens indførelse. Vi kan i dag sige, at Grækenland sandsynligvis indførte euroen for tidligt, men da politik fik forrang for økonomi, fik vi den krise, vi har i dag. Jeg vil sige, at jeg håber, at Kommissionen under hr. Barrosos ledelse vil være den europæiske solidaritets og den europæiske økonomiske fornufts vogter, for det, vi har brug for, er fornuft og solidaritet.
Jeg ønsker ligeledes at påpege, at vi som reaktion på den krise, som vi befinder os i, ikke bør overveje foranstaltninger, der kun vil forværre situationen. Jeg mener ikke, at øget bureaukrati, integration og regulering i EU kan bidrage til det, der er og bør være vores fremmeste mål, nemlig en øget konkurrenceevne. Vi bør ikke regne med, at tjenestemænd kan træffe beslutning om, hvordan vores verdensdel kan forbedres, i stedet for at overlade denne opgave til markedskræfterne. Vi bør ligeledes respektere de forskelle mellem den økonomiske politik og socialpolitikken, som adskiller de europæiske lande, og som er begrundet i deres forskellige historie, kultur og andre faktorer. Vi kan, og vi bør, appellere til europæisk solidaritet med Grækenland, og jeg håber, at jeg her i Parlamentet kommer til at høre udtryk for anerkendelse af den græske regering.
Lothar Bisky
Hr. formand! Det er sjældent, at jeg er enig med Parlamentets formand og kommissionsformanden. Når De imidlertid begge opfordrer til solidaritet med Grækenland og advarer mod renationalisering, kan jeg kun give Dem ret, fordi det, De siger, er korrekt. For nylig i Strasbourg hørte vi endvidere hr. Barroso tænke højt med hensyn til, om det værste aspekt af spekulationen på finansmarkederne direkte bør forbydes. Den stadig større sociale kløft i EU og internt i medlemsstaterne kan ikke længere ignoreres, men de akutte problemer, der er forbundet hermed, er ikke på statsledernes dagsorden for det første topmøde efter Lissabontraktatens ikrafttræden.
Forhandlingerne om EU's økonomiske 2020-strategi er naturligvis allerede sat på dagsordenen. Som bekendt er min gruppe overhovedet ikke begejstret for denne strategi i den form, som Kommissionen har udarbejdet den, da den er baseret på den forfejlede konkurrenceideologi, der resulterede i krisen. Vi ønsker en strategi for Europa, hvor sociale og miljørelaterede behov prioriteres højere end konkurrenceinteresser. EU 2020 er milevidt fra dette mål. Det vækker imidlertid opsigt, når enkelte medlemmer af den tyske forbundsregering møder frem og taler dunder mod de få bindende mål i EU 2020-strategien for f.eks. beskæftigelsesfrekvensen, forskning og uddannelse og fattigdomsbekæmpelse, og dette gør de i Det Europæiske År for Bekæmpelse af Fattigdom! Jeg håber ikke, at denne holdning vil være fremherskende blandt hovedparten af regeringslederne.
Niki Tzavela
Hr. formand! Mit land, Grækenland, har mange ting til fælles med Californien. Vi har et pragtfuldt klima, vores jord er vores aktiv, vores skove brændte i lighed med skovene i Californien, de har i lighed med os været vært for De Olympiske Lege, og vi er endt med at have samme problemer som Californien.
Gad vide, om Californien havde lånevanskeligheder, og om USA's centraladministration ville overlade staten til spekulanters nåde og barmhjertighed...
(Taleren blev afbrudt)
Det er økonomien, ja det er. Det er jeg klar over. Derfor sagde jeg det, jeg sagde før.
(EL)... eller ville USA's centraladministration løse Californiens problem? Har vi eller har vi ikke en centraladministration i EU? Er vi sikre på, at Grækenland, der tegner sig for 2 % af Europas økonomi, har forårsaget et så massivt problem for euroen? Har Grækenland ødelagt samhørigheden i euroområdet, og truer Grækenland Unionens enhed?
Det er derfor tydeligt, at vi står over for den europæiske valutas styrkeprøve, og hvad vigtigere er, EU-ledernes vilje til at forsvare den. Hvis vi ser tilbage, kan vi se, hvad vi har opnået (for 30 år siden var jeg som ung ansat i arbejdsministeriet og blev uddannet her, i Bruxelles, i Europas indre marked). Vi har opnået Europas indre marked. Vi har opnået euroen. Jeg tror ikke, at vi har opnået andet i fællesskab. Derfor befinder jeg mig også blandt euroskeptikerne.
Jeg sætter min lid til, at vi i morgen beviser, at vi virkelig har opnået harmoni og noget i fællesskab.
Zoltán Balczó
(HU) Hr. formand! Alle dem, der har talt før mig, har i deres indlæg nævnt løsningen på den græske krise. Imidlertid er dette punkt ikke engang sat på topmødets dagsorden, hr. Barroso. Anser De ikke dette for at være en modsigelse, et udtryk for hykleri? Emnet fremgår jo ikke af den officielle dagsorden. Det er naturligvis ikke kun Grækenland, der endte i en vanskelig situation i 2008-2009. Ungarn var det land, der var tæt på at gå bankerot, hvilket delvis skyldtes regeringens alvorlige fejl. I Ungarn valgte man at optage et lån i Valutafonden, og dette har fået særdeles alvorlige konsekvenser for befolkningen. Vi bliver nødt til at forholde os til spørgsmålet om, hvad vi har lært af finanskrisen. Er det, at alting er indbyrdes forbundet? Nej. Den virkelige lærestreg er blevet formuleret af hr. ministerpræsident George Papandreou, som har udtalt, at vi inden for de forgangne 20 år har set Berlinmuren falde og Wall Street falde. "Muren" er faldet. Ja, dette globale finanssystem, der var blevet isoleret fra økonomien, er den grundlæggende årsag til, at landene befinder sig i denne situation.
José Manuel García-Margallo y Marfil
(ES) Hr. formand, hr. formand for Rådet! De er mere end nogen anden klar over, hvor meget mit parti ønskede at bidrage til, at det spanske formandskab bliver en succes. Vi ønsker at fortsætte på denne måde, men det kræver, at De foretager nogle tilpasninger, og De bliver nødt til at begynde at lede EU i den rigtige retning.
At lede EU er ensbetydende med at finde en løsning for Grækenland. Alle har sagt dette, og jeg vil ikke gentage det. At lede EU er ensbetydende med at vedtage direktivet om forvaltere af alternative investeringsfonde så snart som muligt og ikke forsinke vedtagelsen heraf, som det spanske formandskab har gjort. At lede EU er ensbetydende med at vedtage finanstilsynspakken så snart som muligt og ikke for enhver pris opretholde en aftale indgået af Rådet, der er meget mere moderat end Kommissionens forslag og endnu mere moderat end de Larosière-betænkningen, som den hidrører fra.
Parlamentet vil forelægge det spanske formandskab en tilsynsaftale, der kan sammenfattes i to ord, nemlig mere tilsyn og mere Europa. Jeg er sikker på, at den spanske regering, som altid har gjort sig til fortaler for disse idéer, vil støtte Parlamentet og ikke de andre holdninger fra den anden side af Kanalen.
At lede EU er ensbetydende med at styrke finansdisciplinen, og at styrke finansdisciplinen er ensbetydende med at fremlægge nye idéer til, hvordan man kan styrke forebyggelsesaspektet. Den spanske premierminister ved, at revisionen af de fjorten stabilitetsplaner, der lige blev henvist til, udelukkende var en bureaukratisk procedure i mangel af en bedre idé.
I forebyggelsesarbejdet skal der tages højde for økonomiernes konkurrencedygtighed, for uden velstand er det umuligt at skabe balance i de offentlige finanser, og der skal tages højde for situationen med hensyn til udenlandske konti. Der vil også skulle indføres strengere sanktioner, således at aftalen virkelig fremstår som værende bindende.
At lede EU er ensbetydende med at tilføre nye idéer om styreformer, som De just har skrevet i en avis. Den spanske premierminister har fortalt Parlamentet, hvordan han ønsker mere styring, når artikel 121 og 136 i Lissabontraktaten, som det spanske formandskab nu henviser til, allerede er trådt i kraft.
Hvad omfatter det ellers? Fortæl os, hvad det omfatter, og så vil vi støtte Dem. For at kunne støtte Dem bliver vi imidlertid nødt til at vide, hvad De forventer og ønsker, for her i Parlamentet gøres der meget kort proces med vage, indholdsløse og tomme idéer.
Stephen Hughes
(EN) Fru formand! Det er vores opfattelse, at udkastet til Det Europæiske Råds konklusioner, som blev lækket denne uge, udgør en reel fare for EU.
I konklusionerne tales der om en betimelig exit fra de ekstraordinære støtteforanstaltninger. Hvad betyder det i praksis? I konklusionerne fra Økofinmødet sidste uge så vi, at man ønsker, at arbejdsmarkedsstøtteforanstaltningerne trækkes tilbage ved slutningen af 2010. I december talte Rådet om nødvendigheden af, at alle medlemsstater vender tilbage til stabilitetspagtens kriterier ved slutningen af 2013.
Efter vores opfattelse er den tidsplan håbløst optimistisk. Hvis vi følger opskriften med en streng tilbagevenden til stabilitetspagtskriterierne ved udgangen af 2013, betyder det, at der skal foretages kæmpestore nedskæringer i de offentlige udgifter og offentlige ydelser. Arbejdsløsheden vil stige, skatteindtægterne vil falde, og vi vil komme ind i en periode med svag vækst, som kunne føre til et reelt fald i EU's økonomiske potentiale i mange år fremover. Det er den sikre vej til en katastrofe.
Det, vi i stedet har brug for, er en fornuftig balance mellem en ansvarlig finanspolitik på den ene side og fortsat støtte af arbejdsmarkedet på den anden side. Vi har brug for en varig social og bæredygtig exitstrategi.
Det danske arbejdsmarkedsinstitut har fremlagt nogle tal i dag. De siger, at hvis de exitstrategier, som 20 medlemsstater er blevet enige med Kommissionen om, bliver gennemført, vil yderligere 4,5 mio. europæiske borgere unødvendigt slutte sig til arbejdsløshedskøerne ved slutningen af 2013. Det kan undgås. Og det skal vi undgå. En af de ting, vi kræver, er derfor, at der vedtages et toårigt moratorium for tilbagetrækning af støtteforanstaltningerne.
I øvrigt foreslår vi også i denne uge en ny europæisk mekanisme til sikring af finansiel stabilitet. Jeg havde håbet, at hr. Barroso stadig ville være her, for jeg vil gerne fortælle ham, at vi slet ikke ville have noget imod, at han stjal vores idéer og forelagde dem for Rådet i morgen i form af en henstilling.
Lena Ek
(EN) Fru formand! Rådet mødes i morgen for at diskutere fremtiden for et Europa, som står over for enorme udfordringer. Vi oplever for øjeblikket en finanskrise, der fører til en arbejdsløshedskrise, samtidig med at vi står med en klimakrise.
Det er helt afgørende, at vi får en økonomisk vækst, der er baseret på sociale og miljømæssige hensyn, hvis der skal komme gang i Europa igen, men jeg er bange for, at Rådets og Kommissionens forslag til at løse disse problemer - selv om de naturligvis er velkomne - vil være for vage, og at man ikke vil kunne nå de mål, man har sat sig. Hvis Europa 2020-strategien bliver gennemført, sådan som den ser ud nu, vil den blive en ny Lissabonstrategi - en fiasko.
Europa bør udvise det fornødne mod og angribe frontalt med stærke forslag til løsning af disse udfordringer.
For det første virker den åbne koordinationsmetode ikke, og den bør opgives. I stedet bør der fastsættes bindende mål, som skal følges op af Kommissionen i henhold til de relevante artikler i Lissabontraktaten.
For det andet kan vi ikke, hvis finansieringen skal afhænge af, i hvor høj grad en medlemsstat opfylder sine forpligtelser i henhold til 2020-strategien, blive ved med at bruge skatteborgernes penge på regeringer, som lyver og snyder med deres statistikker. Solidaritet, ja, men den skal baseres på gennemsigtighed.
For det tredje burde Kommissionen forelægge sine årlige beretninger med politikhenstillinger for Parlamentet, før disse henstillinger bliver drøftet i Rådet.
En åben proces vil skabe gennemsigtighed og gøre det muligt at inddrage borgerne. Vi europæiske politikere bør altid tilstræbe at sætte borgerne i centrum for vores politik. Så lad os gøre det løfte til virkelighed og samtidig forvandle Kommissionens killing til en tiger - en tiger med tænder.
Roberts Zīle
(LV) Fru formand! Vi skal se på spørgsmålet om solidaritet, ikke kun når det gælder Grækenland, men også i forbindelse med udformningen af EU's langfristede politikker, og her tænker jeg på den aftale, vi forventer fra Rådet om målsætningerne for 2020-strategien. Det, der bekymrer mig i Kommissionens plan, er, at den økonomiske sammenhørighed ikke betones i denne strategi, sådan som det er tilfældet med den sociale sammenhørighed. Hvis vi ser på dette i forbindelse med den vægt, der tillægges de finansielle overslag for 2014-2020, bliver det økonomiske sammenhørighedsbegreb væsentligt svagere rent monetært. Det betyder med andre ord, at der indtil 2020 ikke vil ske nogen særlig stor udligning af de økonomiske forskelle i EU. Tværtimod vil vi måske opleve, at de økonomiske forskelle i EU vil være større i 2020 end i 2010. Er det det, vi ønsker, og er det sådan, at solidariteten i EU skal forstås? Jeg vil gerne opfordre Rådet til alvorligt at bestræbe sig på at opnå denne politiske aftale, men den økonomiske sammenhørighed skal samtidig understreges.
Takis Hatzigeorgiou
(EL) Fru formand! Jeg synes, at vi har talt nok om Grækenland. Jeg vil gerne komme ind på et spørgsmål, som også vedrører andre lande. Hr. Schulz sagde, at renten for øjeblikket ligger på mellem 2-3 % i Europa. Jeg kan fortælle Dem, at renten i Cypern for øjeblikket er 6 %. Hvis den overskrider det niveau, vil bankerne synke i knæ, og det er der intet, som vil kunne ændre på. Vi mener, at Rådet også skal gøre noget på dette område i fremtiden, således at andre lande ikke kommer i samme uføre som Grækenland.
Jeg vil gerne stille to forslag.
Vi gav bankerne milliarder for at få dem i gang igen. Ville det ikke have været bedre, hvis staten havde givet disse penge i form at en bestemt rente på et lån i en fast bolig, da forbrugerne jo gik til banken for at betale deres afdrag?
Mit andet forslag er, om vi ikke kunne have overvejet at indføre en afgift på store grænseoverskridende transaktioner mellem de forskellige stater.
Jeg vil også gerne sige et par ord om taler af et minuts varighed. Jeg beklager at måtte sige, at et minut er ikke nok tid til at fremlægge et synspunkt. Det er i sidste instans ydmygende at skulle være nødt til kun at tale i overskrifter.
Formanden
Jeg forstår, at man ikke kan sige ret meget på et minut, men jeg vil nu give ordet til hr. Borghezio. Han har et minut.
Mario Borghezio
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Det er klart for alle, at det med hver dag, der går, bliver mere og mere vanskeligt at styre euroområdet.
Risikoen for en statsbankerot er ikke blevet udelukket, men til trods for de ugentlige møder og topmøder mellem regeringschefer og finansministre har man endnu ikke iværksat en klar løsning. Jeg håber ikke, at vi her står med en umulig mission. Redningen af en medlemsstat vil måske ikke overleve en meget sandsynlig forfatningssag i Tyskland. Det er alt sammen noget, vi bør tage med i betragtning, og som efter min mening ikke er kommet frem under denne forhandling.
Jeg vil imidlertid gerne benytte mig af lejligheden til at nævne, at EU inden for rammerne af de finansielle foranstaltninger skal lægge særlig stor og konkret vægt på at få iværksat et effektivt genopsving for de små og mellemstore virksomheder, som er blevet ignoreret.
Hvor mange af de kæmpestore beløb, som bankerne har fået, ender i sidste instans hos de små og mellemstore virksomheder i f.eks. mit land, Italien? Hvor mange af strukturfondsmidlerne? I henhold til SMV'ernes organisationer er det kun mellem 1-2 %, der anvendes i SMV-sektoren i nogle regioner. Det drejer sig her om reelle problemer, der berører realøkonomien, og det er problemer, som Europa bør tage alvorligt og hurtigt gøre noget ved.
Werner Langen
(DE) Fru formand! Jeg vil begynde med at rose Grækenland. Løsningen af den græske krise kræver hårde reformer i Grækenland. Det er den rette vej. Alle de andre ting, der er blevet foreslået her, er i modstrid med de europæiske traktater, og jeg forventer, at både formanden for Kommissionen og Europa-Parlamentet overholder traktaterne, og at de ikke stiller forslag, der er i modstrid med traktaterne.
Jeg vil gerne sige til hr. Schulz, at det ikke nytter at skrue op for lyden, hvis man ikke kender de faktiske forhold. Det er ikke spekulanterne, der har foranlediget Grækenlands problemer Det er de interne regler, den kendsgerning, at medlemsstaterne ikke har været rede til at overholde stabilitets- og vækstpagten. Tyskland og Frankrig - ikke Grækenland - var de skyldige, da de helt tilbage i 2003 og 2004 gav alle andre lande et dårligt eksempel. Det var ikke de andre.
Det skal ikke forstås som en kritik af Grækenland, men hvis vi ikke ændrer reglerne, og hvis medlemsstaterne ikke er parate til at overholde reglerne, så vil euroområdet få problemer. Nu hævdes det, at det er spekulanternes skyld. Mindre end en tredjedel af Grækenlands statsgæld er sikret af credit default swaps. Mindre end en tusindedel af de globale CDS-derivater vedrører Grækenland. Det er kun en undskyldning.
Så længe vi ikke er i stand til at gennemføre reglerne og holde os til dem - og her er det finansministrene, der er de skyldige - vil vi komme i vanskeligheder igen og igen. Det er nøglen, og det hjælper ikke at komme med bebrejdelser over for en regeringschef, som overholder de europæiske traktater og sin egen forfatning.
(Bifald)
Hannes Swoboda
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Det er helt klart, som hr. Langen allerede har sagt, at Grækenland skal gøre sit hjemmearbejde. Men efter min mening er det også klart blevet sagt, at vi skal udvise solidaritet. En solidaritet, som vil hjælpe Grækenland til at gøre det, der skal gøres. Uanset procenttallene kan det godt være, at spekulationen ikke er skyld i krisen i Grækenland, men den kan bebrejdes den ekstra store byrde, Grækenland nu skal klare udover det, der er nødvendigt, og det er det afgørende.
Og jeg vil også sige til hr. Langen, at the Financial Times - en avis, som politisk ligger tættere på hans synspunkter end på mine - klart har sagt, at forskellen mellem kansler Kohl og kansler Merkel er, at kansler Kohl ville have sagt, at vi nu skulle løse problemet sammen med Grækenland. Kansler Merkel undviger og spørger, hvad traktaten siger. Hvad siger Domstolen og den tyske forfatning? Det er forskellen - om man politisk ønsker en europæisk integration, eller om man hele tiden ser på sit eget land, eller om man har en udenrigsminister, som siger, at vi ikke vil lægge penge på bordet lige nu. Der er ingen, der har bedt om, at der lægges penge på bordet.
Hvis man altid handler ud fra populistiske hensyn og ikke tænker på Europas fælles fremtid, så ender det i sidste ende med denne kakofoni. Eller som det siges i en anden avis, som står hr. Langen nær, nemlig Frankfurter Allgemeine Zeitung, en anden dag, et andet forslag. Det gælder ikke kun Tyskland, men det gælder hele EU. Det svar, eller rettere mangelen på svar, kan ikke accepteres. Vi skal både bruge gulerod og kæp. Det er nødvendigt med foranstaltninger i Grækenland - det er der ingen tvivl om - og det skal være hårde, meget hårde foranstaltninger. Men der er imidlertid også behov for samarbejde på europæisk plan især for at forhindre, at sådanne problemer opstår. Men det vil kun kunne ske - enten det bliver i form af en europæisk monetær fond, som hr. Schäuble har foreslået, eller på andre måder - hvis vi ser europæisk solidaritet. Jeg forventer derfor, at man på topmødet udviser europæisk solidaritet, så man kan skabe en bedre fremtid.
Fiona Hall
(EN) Fru formand! Det er meningen, at forårstopmødet skal være et energitopmøde.
Hvis konferencen i København var endt med en global aftale, ville vi allerede være i færd med at drøfte de tekniske detaljer i forbindelse med overgangen til en emissionsreduktion på 30 %, og det skal vi stadig gøre.
For det første fordi det ambitionsniveau, man blev enig om på forårstopmødet i 2007 betyder, at der skal foretages en reduktion på meget mere end 20 % under de nuværende økonomiske omstændigheder. Så sent som i sidste uge fortalte Nobuo Tanaka, der er generaldirektør i det meget forsigtige Internationale Energiagentur (IEA), at man i IEA's 2009 World Energy Outlook (verdens energiperspektiver for 2009) forudser en reduktion på 23 % i EU-emissionerne, og at 30 % ville udgøre en god målsætning.
For det andet fordi køreplanen kræver en nedskæring på mindst 30 % i 2020, hvis vi mener det alvorligt med at opnå målsætningen på 95 % i 2050.
Og sidst, men ikke mindst vil den økonomiske genopretning og jobskabelsen i Europa kun kunne sikres, hvis EU bliver en bæredygtig lavkulstofs- og ressourceeffektiv økonomi.
Grønne jobs er selve kernen i Europa 2020-strategien. Rådet skal derfor bakke op om kommissær Hedegaard og erkende, at vi nu har de rigtige betingelser til at gå over til en målsætning på 30 %, og Rådet skal indse, at den billigste og letteste måde at få tilvejebragt yderligere nedskæringer på er gennem energieffektivitet, og især en bindende målsætning for energieffektivitet.
Det er nødvendigt, at EU's ledere fremsætter et lige så klart budskab på dette forårstopmøde i 2010, som de gjorde i foråret 2007.
Konrad Szymański
(PL) Fru formand! I stedet for at drøfte gennemførelsen af Europa 2020-strategien vil jeg foreslå, at vi koncentrerer os om områder, hvor vi virkelig har indflydelse. Vi kan klart være med til at sikre det fælles marked mod protektionisme. Vi kan være med til at gøre den europæiske lovgivning lettere for erhvervslivet, således at den ikke begrænser den europæiske økonomis konkurrenceevne. En bedre lovgivning er jo naturligvis netop Europa-Parlamentets ansvar.
Medlemsstaterne vil gennemføre reformer, hvis de bliver udsat for pres fra verdensøkonomien. Det er derfor, at det er så vigtigt at give medlemsstaterne så stor frihed som muligt på områder der vedrører konkurrenceevnen, såsom skattesystemer, sociale systemer og lovgivning på det økonomiske område. Ved at indføre en harmonisering på disse områder fastholder vi blot svaghederne i den europæiske sociale model. Det er frihed og ikke forskellige strategier, der er den rigtige løsning på krisen.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Fru formand! Der er ikke fundet nogen nødløsning for Grækenland endnu, men det er heller ikke problemet nu, da selv den græske premierminister sagde her i Parlamentet, at Grækenland ønsker at bringe orden i sit eget hus. Det er også den rigtige løsning i henhold til de gældende regler i stabilitets- og vækstpagten. Det er også solidaritet.
Men vi har ikke desto mindre et problem. Euroen falder kraftigt, men det skal først og fremmest tillægges den offentlige diskussion mellem hovedstæderne, som giver indtryk, at vi ikke kan finde en løsning. Det skal standses nu, og det sker forhåbentlig i morgen. Efter min opfattelse er der brug for en nødforanstaltning i dette akutte tilfælde, og Kommissionen, medlemsstaterne og Den Internationale Valutafond (IMF) skal gå sammen om at hjælpe. Der skal gives nødlån og ikke andet.
Jeg håber, at man i morgen vil være fremsynede og ikke kun drøfte denne krise. Jeg håber, at man også vil prøve at finde løsninger på mellemlang og lang sigt. Vi skal styrke stabilitets- og vækstpagtens forbyggende indflydelse. Desuden vil Europa 2020-strategien kun kunne blive en succes, som det allerede er blevet sagt, hvis vi får en virkelig velfungerende europæisk økonomisk styring. Det betyder ikke kun, at medlemsstaterne skal optræde samlet på topmødet, men også, at Kommissionen skal bruge alle de beføjelser, som Lissabontraktaten har givet den, alle de beføjelser, den har, til virkelig at handle og få gennemført tingene. For som fru Ek også sagde, kommer vi ingen vegne, hvis alle gør, som de vil.
Det er mit store håb, at man vil blive enig om nødforanstaltningen, inden topmødet starter i morgen, således at vi kan koncentrere os om at få Holland ud af krisen med en stærk 2020-strategi og at få fundet en løsning med hensyn til det, der skal gøres efter København.
Nikolaos Chountis
(EL) Fru formand! Ifølge de seneste udtalelser fra tjenestemænd og artikler i pressen ser det ud til, at det mest sandsynlige "redningsscenarie" for den græske økonomi vil være en fælles indsats, der samler EU's medlemsstater og Den Internationale Valutafond. Fru Merkel synes også at skubbe på i den retning.
Tillad mig at sige, at det er det værste, mest antisociale scenarie både for Grækenland og euroområdet. Det ville være et brud på Fællesskabets lovgivning - og det siger jeg til dem, der forsvarer denne løsning, da der ikke i nogen traktat, i nogen lovtekst findes en omtale af en sådan mulighed for, at Den Internationale Valutafond eller andre internationale organisationer kan gribe ind i disse procedurer. Der skabes samtidig en politisk og retlig præcedens ved at stramme stabilitetspagten endnu mere, og USA bliver lukket ind i euroområdet af bagdøren.
For Grækenlands vedkommende ville en sådan afgørelse alvorligt forstærke de antisociale og antiarbejdskraftforanstaltninger, som regeringen har truffet. Det er foranstaltninger, som De kalder modige, og som har øget fattigdommen, øget arbejdsløsheden, fjernet alle udsigter til vækst og frataget Grækenland al håb om at komme ud af krisen.
Det er det, andre lande kan se frem til, hvis de indfører sådanne foranstaltninger under pres.
Pervenche Berès
(FR) Fru formand, hr. López Garrido, hr. kommissær! Er det normalt, at det var nødvendigt med to Europæiske Råd for at løse spørgsmålet om eurolandenes solidaritet med Grækenland?
Jeg hørte hr. Langen fortolke traktaten. Ja, vi har traktaten, dens ånd og bogstav. Og når vi ser på artikel 143 og artikel 122, var der ingen af traktatens forfattere, der havde i tankerne, at vi efter at være gået over til euroen kunne komme til at stå med et problem som det, vi ser i dag. Derfor skal vi være kreative, og derfor skal vi udvise solidaritet. Idéen om at henvise Grækenland til Den Internationale Valutafond forekommer os, eller i hvert fald de af os, der ønsker at være ansvarlige og konsekvente europæere på den internationale scene, at være fuldstændig tåbelig.
Der er én ting, vi skal gøre, og som vi må håbe, at Det Europæiske Råd vil gøre, nemlig at udsende et budskab om solidaritet med Grækenland og et budskab om ansvarlighed vedrørende spørgsmålet om økonomisk styring. Det spørgsmål ligger nu på bordet, det er alvorligt, det er ikke løst. Det skal behandles med ro, vi skal mindske presset, og vi må ikke begynde med den antagelse, at vi principielt skal forstærke det indtil videre ineffektive redskab, som stabilitets- og vækstpagten er, da det har været mere repressivt end kooperativt.
Vi skal sætte os nogle mål, når det gælder offentlige underskud og gæld, men vi skal også finde frem til gode samarbejdsbetingelser, en god merværdi, mellem medlemmerne af euroområdet. Det er den udfordring, Det Europæiske Råd står over for, og jeg håber, at det vil tage udfordringen op på ansvarlig vis.
Mirosław Piotrowski
(PL) Fru formand! Her op til mødet i Det Europæiske Råd, som skal fastlægge Unionens nye økonomiske strategi, bør vi drage en lære af Lissabonstrategiens fiasko og arbejde sammen og se på alle medlemsstaterne. For at kunne være konkurrencedygtige på verdensmarkederne, skal vi være innovative, men hvis vi afsætter størstedelen af vores budgetmidler udelukkende til det formål, vil det være en de facto diskrimination af mange Central- og Østeuropæiske lande, herunder også Polen.
Der er store forventninger om, at vi takket være EU-midlerne - som det tidligere var tilfældet i Spanien, Portugal og andre lande i EU - vil kunne udbygge landevejs- og jernbaneinfrastrukturen og også internettet. Det burde være en særlig prioritering at hjælpe EU's østlige grænseregioner, som f.eks. regionen omkring Lublin i Polen, for hvilken der burde oprettes en særlig budgetpost som en del af 2020-strategien.
Det Europæiske Råd må ikke udsende signaler om, at de fattige regioner i Unionen skal finansiere de idéer, som kun vil bringe fordele for de gamle medlemsstater.
Georgios Toussas
(EL) Fru formand! Europa 2020-strategien, som skal drøftes på topmødet, og som følger efter Lissabonstrategien, viser, at de hasteforanstaltninger, der er rettet mod græsrødderne, og som PASOK-regeringen i vores land gør sig til talsmand for med opbakning fra alle de politiske kapitalistiske kræfter og partier i den europæiske blindgyde, ikke udelukkende gælder for Grækenland.
De er besluttet på forhånd af den politiske elite og regeringerne i EU's medlemsstater. De er en del af kapitalens samlede plan, og de fremmes overalt i Unionen, idet man skærper den ideologiske terrorisme og vildleder arbejder- og græsrodsbevægelserne. De løgne og demagogiske erklæringer, der fremsættes af de borgerlige regeringers repræsentanter, den europæiske blindgydes kræfter, om at EU og ØMU'en vil kunne være et værn mod kriser, eventyrerne om det europæiske marked på 480 millioner, den store europæiske familie, fællesskabssolidaritet og anden sådan idealistisk snak har fejlet. EU er en imperialistisk, tværnational union mellem kapitalen og monopolerne, som med en enkelt strategi angriber befolkningerne og krydser klinger for at få del i byttet.
De økonomiske og politiske problemer i Grækenland og i medlemsstaterne i EU vil blive løst gennem arbejder- og græsrodsbevægelsernes kamp, folkenes kamp og solidaritet. Det er indlysende, at det, der sker i Grækenland, hænger sammen med den skarpe konkurrence mellem de imperialistiske stater og mellem EU, USA, Kina og andre udviklingslande.
Sat over for kapitalens strategi er arbejderklassen og græsrodsbevægelserne derfor nødt til at kæmpe deres egen strategiske kamp og vælte denne antigræsrodspolitik for at kunne tilfredsstille de moderne behov hos arbejderklassens og græsrøddernes familier.
Gunnar Hökmark
(EN) Fru formand! Jeg vil nævne to ting. Den første vedrører de offentlige finanser og den anden konkurrenceevnen.
På dette tidspunkt sidste år drøftede vi i Parlamentet, hvordan vi skulle klare krisen. Der var dem, der sagde, at det skulle gøres ved at bruge flere penge og acceptere større underskud, og der var dem, der sagde, at det nu er nødvendigt at få de offentlige udgifter under kontrol for at sikre stabilitet i fremtiden.
Nu kan vi se resultatet. Nogle medlemsstater fulgte udgiftspolitikken og accepterede større underskud, og vi kan alle se, hvad det førte til, nemlig større offentlig gæld og større omkostninger til den offentlige gæld i form at højere rente. Sådan er virkeligheden, og det medfører en nedskæring i udgifterne til velfærd og investeringer i mange af medlemsstaterne.
Det skal vi lære af, dvs. vi skal overholde de regler, vi allerede har, og vi skal udvikle og forbedre stabilitets- og vækstpagten, således at den bedre vil kunne modstå kriser i fremtiden.
Men vi har samme diskussion nu, for nogle siger, at vi skal udsætte exitstrategierne og og bestræbelserne på at nedbringe den offentlige gæld. Det er forkert, for så vil vi undergrave vores muligheder for en genopretning, og vi vil se en stigning i renteomkostningerne i medlemsstaterne.
Det andet, jeg gerne vil sige, er, at konkurrenceevne går hånd i hånd med stabile offentlige finanser og vores indsats for at gennemføre de reelle ændringer, vi har talt om i årevis. Det er regeringschefernes opgave denne uge.
Udo Bullmann
(DE) Fru formand! Jeg tror ikke, at hr. Hökmark og jeg har siddet i det samme parlament i de seneste år, for det Europa-Parlament, jeg har oplevet, er helt anderledes end hans. Jeg har oplevet et Europa-Parlament, hvor nogle har sagt, at vi skal se nærmere på kreditvurderingsinstitutterne, hedgefonde og private equity-selskaber. De skal reguleres. De kritiske aktører på finansmarkederne og de kritiske produkter skal kontrolleres, så vi ikke styrer i retning af en international fiasko. Jeg har også hørt andre sige, at man skal holde fingrene væk, at markedet vil regulere sig selv, og at vi ikke skal gøre noget. Eller som hr. McCreevy sagde, nemlig at når politikken blander sig, bliver det hele værre. Vi ser nu resultatet.
Den internationale fiasko er skyld i den alt for store gæld i EU's medlemsstater. Men vi kan ikke stå her i dag og sige, at det var forkert at fokusere vores vækstpolitik på beskæftigelsen og den økonomiske aktivitet. Det har ikke noget med diskussionen at gøre, lige som det heller ikke har noget med diskussionen at gøre, når hr. Langen siger, at kansler Merkel har forstået traktaten. Nej, hun har overhovedet ikke forstået den. Men hvad værre er, så er hun sandsynligvis i stand til at sætte traktaten og dens målsætninger for Europa i anden række i forhold til frygten for at tabe et vigtigt regionalvalg i Nordrhein-Westfalen.
Det er ikke den form for ledelse, vi har brug for i EU. Vi i Europa-Parlamentet har fortalt Kommissionen, at Europa 2020 er en tynd gang suppe. Der er ikke kød på benet. Vi vil gerne have bevis på, at De kan fremskaffe nye midler. De bedes kæmpe for en afgift på finansielle transaktioner. De bedes kæmpe for større økonomisk aktivitet og bedre vækstudsigter i EU for at give de små og mellemstore virksomheder og arbejdstagerne en chance. Men i dag har vi næsten ondt af Dem, fordi De skal prøve at redde EU med de regeringer, vi har for øjeblikket - regeringer som fru Merkels. Bliv ved med at være stærk og opret europæiske instrumenter. Det er vores budskab til topmødet, fordi kun derved vil vi kunne give folk håb om, at vi kan finde de rigtige løsninger.
Manfred Weber
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Hr. Schulz sagde, at Grækenland har gjort, hvad der skulle gøres, og at det nu er Europas tur. Jeg gad vide, om Europa rent faktisk skal sige tak nu til dags, hvis et medlem af euroområdet ganske enkelt overholder reglerne, dvs. hvis det lykkes dem at vende tilbage til kriteriet på 3 %. Jeg vil også gerne vide, hvad forskellen var sidste år, da Irland stod i samme situation og iværksatte hårde nedskæringer. Der var ingen, der den gang stod frem og opfordrede til, at man oprettede en europæisk monetær fond.
Hr. Verhofstadt siger, at spekulanterne er på spil. Det er rigtigt, at der er et vist pres fra den kant for øjeblikket, men det er ikke desto mindre en kendsgerning, at Grækenland nød godt af store rentefordele på grund af landets medlemskab af euroområdet. Vores italienske kolleger brugte rentefordelen ved medlemskabet af euroområdet til at foretage en konsolidering. Grækerne brugte den til forbrug. Vi kan derfor i dag sige, at en god europæer ikke er den, der lægger penge på bordet, men en god europæer er den, der gennemfører de regler, alle har skrevet under på og accepteret, således at de vil blive overholdt i EU.
For det andet vil jeg gerne give Kommissionen min støtte, for de forslag, der ligger på bordet om det lange sigt, er et skridt i den rigtige retning. Vi er blevet enige om de 3 %, og vi behøver derfor en stærk Kommission, som i fremtiden vil føre kontrol med og også håndhæve denne grænse på 3 %. Vi har set, at medlemsstaterne i euroområdet er ude af stand til selv at kontrollere hinanden og overholde grænsen på 3 %. Derfor er jeg fortaler for en stærk Kommission, som i fremtiden vil kunne sørge for, at kriteriet overholdes.
En sidste tanke. Vi skal tale positivt om euroen. Vi har ikke en valutakrise, det er en økonomisk krise. Euroen er en stor fordel for alle. Hvis vores ledere i EU ikke længere siger det, hvis det ikke længere bliver sagt i Rådet, vil folk ikke vide det. Og derfor skal vi sige ja til denne store og stærke valuta.
Jo Leinen
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Den græske krise er et aktuelt problem, men vækstkrisen og miljøkrisen er langsigtede problemer, og det er nødvendigt at tackle begge med handlekraftige beslutninger i Det Europæiske Råd.
I Europa 2020-strategien står der med rette, at væksten skal være intelligent, bæredygtig og inklusiv. Men når jeg ser på Rådets konklusioner, konstaterer jeg, at de er meget mere snævert udformet og begrænser sig til den klassiske vækststrategi, som er en fejlslagen strategi, der ikke førte os særlig langt. Vækst kan ikke være intelligent, hvis den ikke er bæredygtig, og den er heller ikke intelligent, hvis den ikke er inklusiv. Jeg vil derfor opfordre Rådet og formandskabet for Rådet til at sikre, at denne treklang, disse tre søjler, fastholdes. Det er det nye, som virkelig skal gennemføres nu.
Det glæder mig meget, at en vækst, der sparer ressourcer og energi, skal være EU's flagskib. Det har vi selvfølgelig talt om længe. Det vil være med til at spare omkostninger, reducere vores afhængighed og løse en række problemer.
Jeg forventer, at Kommissionen forelægger en køreplan i løbet af 2010, da det er en opgave, der skal deles af hele EU, men også medlemsstaterne skal være med, og meget er derfor vagt og løst formuleret. Vi skal først og fremmest gøre målsætningen om en energibesparelse på 20 % bindende. Denne energieffektivitetsmålsætning skal gøres juridisk bindende, således at alle ved, hvilken vej det går, og således at erhvervslivet kan gennemføre de relevante investeringer.
Mario Mauro
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Hvis jeg skulle stille mig selv et spørgsmål, som ofte stilles i halvdelen af Italiens barer, ville jeg spørge om, hvad meningen med Europa er, og mit svar ville instinktivt komme fra mit hjertes inderste.
Hvad er meningen med Europa, hvis det ikke er at hjælpe Grækenland på dette tidspunkt? Jeg mener ikke, at det er en skør idé, for det ligger i vores DNA, det kendetegner vores politiske projekt, for vores politiske projekt er solidaritet. Men det slår mig samtidig, at de, der siger, at de ønsker at bekæmpe den finansielle spekulation, agter at skifte den finansielle spekulation ud med en politisk spekulation.
For hvad forestiller de sig, når de fører denne kamp mod kansler Merkel? Eller sagt med andre ord, hvordan kan de mene, at man kan nå målet om at udvise solidaritet med Grækenland ved at angribe en anden medlemsstat, blot fordi denne medlemsstat minder os om, at en solidaritetspolitik skal gå hånd i hånd med en ansvarlig politik? Det er noget, som vi har sagt ofte og har været fuldstændig enige om, fordi vi erkender, at vi med solidaritet og ansvarlighed vil kunne gøre det europæiske politiske projekt til noget, alle kan bruge.
Vi skal være overbeviste om, at det, der forener os, er stærkere end det, der splitter os, og i det lys skal vi opfordre Kommissionen til fra nu af at være ambitiøs og kræve, at medlemsstaterne udviser den nødvendige stringens til at sikre, at de kan være solidariske ved hjælp af et projekt, som på lang sigt vil kunne give vores europæiske projekt konkret form.
Sergio Gaetano Cofferati
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Den græske krise er helt klart det alvorligste problem i Europa, og der er ingen tvivl om, at den skyldes en manglende stram styring af de offentlige finanser.
Men det er imidlertid uforståeligt og uacceptabelt, at det tager så lang tid for de europæiske institutioner at tage skridt til at finde en løsning på den vanskelige situation, som et medlemsland befinder sig i. Denne forsinkelse har desuden allerede haft negative konsekvenser, da den har åbnet døren for spekulation. Der er i EU skabt tvivl om visse landes hensigter med hensyn til Europas fremtid, og vi må ikke glemme, at dette er det første større problem, som vi har skullet tage os af efter Lissabontraktatens ikrafttræden. Denne tøven har desuden øget vanskelighederne for den græske regering, som har skullet gennemføre upopulære foranstaltninger - og der er ikke tale om ubetydelige elle minimale beslutninger - der rammer millioner af mennesker, og det har den gjort uden at være sikker på, om hjælpen var på vej.
Derudover har det skadet den grundlæggende værdi, solidaritet, som er hjørnestenen og cementen i den idé om EU, som vi alle deler.
Vi skal handle hurtigt for at hjælpe Grækenland. Europa skal gøre det i Europas interesse.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Fru formand! Rådet hilste med begejstring Kommissionens meddelelse om Europa 2020 velkommen.
Det er rigtigt, at dette dokument er absolut nødvendigt, og netop derfor bør vi studere indholdet nøje. Efter min opfattelse er det ikke finansielt konsekvent.
Det er Rådets pligt at anmode Kommissionen om at præcisere budgetmidlerne og deres fordeling på de forskellige vigtige poster i budgettet.
Efter min opfattelse kan man ikke udarbejde budgettet, før den fælles landbrugspolitik og sammenhørighedspolitikken er blevet revideret.
Et af de vigtigste områder, der er med til at fremme udviklingen og styrke stabiliteten i EU, mangler, nemlig transport- og energiinfrastrukturen.
Udviklingen af transport- og energiinfrastrukturerne i EU, kombineret med en samkøring med infrastrukturerne i nabolandene, kan være en stærk drivkraft i bestræbelserne på at skabe en bæredygtig vækst og sikre en stabil beskæftigelse. Det kan ligeledes give EU den eftertragtede sikkerhed inden for energi- og transportsektorerne.
Jeg vil derfor opfordre Rådet og Kommissionen til at medtage disse nøgleområder i Europa 2020-strategien til gavn for Europas borgere.
Anni Podimata
(EL) Fru formand! Det europæiske topmøde den 11. februar, som skulle sende et budskab om hjælp til Grækenland, således at markederne ville falde til ro, er i det store og hele slået fejl på grund af de mislyde, man har hørt, og den usikkerhed, der hersker i EU.
Det Europæiske Råd, som starter i morgen, kan ikke tillade sig den luksus at lade dette klima med usikkerhed og mislyde vare ved. Alle erkender nu, at den græske regering har truffet meget skrappe foranstaltninger, og at man allerede er begyndt at gennemføre de fleste af dem på bekostning af og med ofre fra den græske befolkning. Men Grækenland skal fortsat låne til en usædvanlig høj rente, og det seneste eksempel så vi den 5. marts, for der er spekulanter på markederne, som tjener formuer på at spille på sandsynligheden for, at et land vil gå fallit, og de skaber derved i sidste ende forudsætningerne for, at det sker.
I dag drejer debatten sig om Grækenland. I morgen vil den vedrøre en anden medlemsstat. Vil Det Europæiske Råd standse denne debat ved at indføre en effektiv europæisk forebyggende mekanisme, som kan sikre de nationale økonomier og stabiliteten i euroområdet?
Kommissionens formand talte om ansvar og solidaritet. Han havde ret. Der er brug for begge dele, når man tilhører en familie som euroområdet. Jeg tror ikke, at der kan være tvivl om, at Grækenland fuldt ud har påtaget sig sit ansvar. Men Grækenland kan ikke klare stormvejret på markederne alene på dette vanskelige tidspunkt. For halvandet år siden truede markederne med at knække hele den globale økonomi. Og Grækenland er helt sikkert truet i dag.
Det er her idéen med solidaritet kommer ind i billedet. Det er en idé, som burde være indlysende, og som burde gå hånd i hånd med medlemskab af euroen.
Andreas Schwab
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! Der er blevet talt nok om Grækenland, og jeg vil gerne rette blikket mod fremtiden. Med Europa 2020-strategien har Kommissionen fremlagt et vigtigt dokument til drøftelse. Formålet med dokumentet er at udstikke de brede retningslinjer for, hvordan EU skal ledes i fremtiden.
Jeg mener, at det i sidste ende er nødvendigt, at alle når de fælles mål, der er fastlagt i Europa 2020-strategien. Det var et af de største problemer med Lissabonstrategien, og det skal vi i sidste instans alle gøre noget ved. Kun hvis alle medlemsstater virkelig overholder målsætningerne i strategien vil vi kunne nå målene i fællesskab. Det vil ikke lykkes, hvis Det Europæiske Råd opfatter sig selv som et administrativt organ, og hvis tingene først bliver ordnet i sidste øjeblik. Det vil kun lykkes, hvis de, der arbejder i denne institution, virkelig forstår, at de skal udvise politisk lederskab.
Og det vil kun virkelig kunne lykkes, hvis solidaritetsprincippet stadfæstes i denne Europa 2020-strategi. Det betyder først og fremmest de enkelte medlemsstaters individuelle ansvar på alle de områder, hvor det er dem, der er ansvarlige. Det drejer sig bl.a. om reformbestræbelser på arbejdsmarkedet, men også om den nationale budgetpolitik. Men på den anden side betyder det naturligvis også, at de andre medlemsstater har pligt til at hjælpe, dvs. at de medlemsstater, som uden egen skyld er kommet i vanskeligheder, også skal hjælpes. Og det vil kun lykkes, hvis Kommissionen tager den politiske føring. Vi skal altså med andre ord ubetinget undgå Lissabonstrategiens fejltagelser. Det er ofte tidligere blevet sagt, at den samarbejdsstrategi, der var kendetegnende for Lissabonstrategien, slog fejl. Vi har brug for klare målsætninger fra Kommissionen, og jeg tror, at Parlamentet vil støtte Kommissionen på det område.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Fru formand! Vi ved vist alle, at 500 millioner mennesker vil følge Det Europæiske Råds møde i næste uge med usædvanlig stor opmærksomhed.
Grunden hertil er, at Det Europæiske Råd vil få lejlighed til at udsende et budskab om, at man er fast besluttet på at komme ud af krisen, og det er det, som de, der lider mest under krisen, desperat venter på. Desuden skal exitstrategien naturligvis afspejle denne beslutsomhed, den skal være overbevisende, når det gælder ændringen af vækstmodellen, og når det gælder den vægt, der skal lægges på de økonomiske, sociale og miljømæssige aspekter.
På det økonomiske område skal man arbejde for en ordentlig styring. På det sociale område skal man arbejde for arbejdstagerne og social beskyttelse - den model, der har gjort os til europæere - og der skal især lægges vægt på ligestilling. Jeg vil gerne understrege dette aspekt i et dokument, hvor indsatsen for ligestillingen klart kan forbedres. Og på miljøområdet skal vi genfinde den ånd, som gjorde på mødet i København Europa til den førende kraft i bestræbelserne på at opnå miljøbæredygtighed og forhindre klimaforandringerne, og vi skal erkende, at vi tog fra mødet i København med en bitter smag i munden.
Men det allervigtigste på Rådets møde er, at vi får et klart europæisk tilsagn om at støtte Den Økonomiske og Monetære Union med den koordinering af den finanspolitiske, budgetmæssige og økonomiske politik, der er kræves i en monetær union.
Budskabet om solidaritet med Grækenland er ikke et budskab til Grækenland. Det er et budskab til Europa og til europæerne. Det er ikke kun et spørgsmål om at redde Grækenland. Det handler om at udsende et europæisk livstegn, at forholde sig til en dyb realitet, det dybe historiske engagement, som Den Økonomiske og Monetære Union var.
Vi skal derfor én gang for alle forstå, at det ikke drejer sig om Grækenland, det drejer sig om os alle.
Der har været forsinkelser med at få gang i de nye institutioner. Der bør ikke ske forsinkelser i iværksættelsen af de løsninger, som europæerne forventer af Det Europæiske Råd.
Georgios Koumoutsakos
(EL) Fru formand! Det er rigtigt, at mit land, Grækenland, ikke i de seneste år har styret sin økonomi med den nødvendige tilbageholdenhed og konsekvens. Men nu har Grækenland påtaget sig sit ansvar. Det græske folk betaler en høj pris.
Men vi må ikke stikke hovedet i busken. Grækenland er ikke det eneste land i ØMU'en, der har alvorlige problemer. Det var ikke det eneste land, der brugte visse kreditinstitutioners giftige tjenester. Grækenland er ikke, og vil ikke blive ved med at være, det eneste mål for spekulanterne.
Vi ved alle - og det er der ingen tvivl om - at det græske problem er et europæisk problem. ØMU'en vil være i vanskeligheder uden en større koordinering af den økonomiske og finanspolitiske politik og især uden solidaritet.
Krisen, enhver krise, er forandringens moder. Den aktuelle krise kan måske føre til fødslen af et stærkere Europa, og Grækenland kan måske være jordmoder for denne forandring. Så lad os ikke meje Grækenland ned. Lad os i stedet nedmeje de spekulanter, som ønsker, at euroen bryder sammen. Det er det, Det Europæiske Råd bør gøre i morgen.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Fru formand! Jeg vil gerne henlede Kommissionens og Rådets opmærksomhed på, at de, når de nye målsætninger for Europa 2020-strategien skal fastlægges, ikke må glemme de politikker, som fungerer godt for øjeblikket, dvs. sammenhørighedspolitikken og den fælles landbrugspolitik. Det er gode og prøvede instrumenter, som, selvom der er brug for en reform, i betydeligt omfang kan bidrage til, at de nye målsætninger i Europa 2020-strategien kan gennemføres. Det er beklageligt, at disse to meget vigtige fællesskabspolitikker ikke var med i det første materiale, som Kommissionen fremlagde. Det er Ungarns og de nye medlemsstaters opfattelse, at udformningen af disse politikker, den retlige harmonisering af det indre marked og afskaffelsen af flaskehalsen inden for infrastruktur og energisikkerhed, er meget vigtig. Og endelig kan denne EU-strategi ikke erstatte en dybtgående drøftelse af budgetdirektivet, og vi mener, at det er absolut vigtigt, at den regionale dimension af sammenhørighedspolitikken også får en plads.
Michael Theurer
(DE) Fru formand, mine damer og herrer! De sidste dages drøftelser har været domineret af euroen og af Grækenland. Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på et forhold, som efter min mening er meget foruroligende, nemlig af 40 % af tyskerne nu mener, at euroen var en fejl. Det bør bekymre os, for indførelsen af en fælles valuta er ikke en vej, der kun går i en retning. Europas integrationsproces er ikke uafvendelig. Jeg mener, at vi skal holde det løfte, vi gav det tyske folk, da de gav afkald på deres nationale valuta, nemlig at euroen ville være lige så stabil som den tyske mark.
Jeg er også fast overbevist om, at vi i Europa har brug for en diskussion om den sociale markedsøkonomi og om reguleringsrammen. Vi skal ikke tale om, hvordan vi gør Tyskland mindre konkurrencedygtig. I stedet bør vi drøfte, hvordan vi kan gøre hele Europa mere konkurrencedygtig, så vi kan få succes på de globale markeder. Det skal være vores mål, og det er derfor, at jeg opfordrer til en drøftelse af den sociale markedsøkonomi i Europa.
Ulrike Lunacek
(DE) Fru formand! Jeg er enig med alle dem, der for øjeblikket føler, at der især på det økonomiske område er behov for en stærkere europæisk integration, og jeg håber, at det ikke kun vil blive drøftet på euroområdets topmøde, men også i Det Europæiske Råd.
Men det er ligeledes rigtigt, som min kollega lige har sagt, at befolkningen også ser negative sider ved euroen. Der var en medfødt fejl ved Den Økonomiske og Monetære union, nemlig at man indførte en fælles valuta, uden at man samtidig forsøgte at føre en mere fælles økonomisk politik. Vi må nu erkende, at det var en stor fejl. Fornuftens stemme fortæller os, at der nu skal oprettes en solidaritetsfond - også for Grækenland - således at Grækenland kan opnå lavere renter.
Men i denne forhandling er der blevet sagt alt for lidt om, at Grækenland også selv skal gøre noget. Det ville være en vigtig faktor at skære ned på landets militærbudget. Vi har i EU ikke brug for et land, der bruger mere end 4 % at sit bruttonationalprodukt på militærudgifter, på køb af våben fra lande som Tyskland, Frankrig og flere andre, og der bør foretages nedskæringer på det område.
John Bufton
(EN) Fru formand! Jeg vil gerne sige, at dette her er utroligt. Næsten hver eneste taler har nævnt Grækenland - krisen i Grækenland - men hr. Barroso sagde i begyndelsen, at dette spørgsmål end ikke officielt står på dagsordenen for todagsmødet i Det Europæiske Råd. Det er utroligt. Hele verden er hver dag tilskuer til, hvad der foregår her.
Sandheden er, at man endnu en gang prøver at skjule, at dette projekt ikke fungerer. Det er ved hurtigt at falde fra hinanden. Vi har allerede set, at befolkningen i Tyskland ikke er glad for denne situation. Men burde befolkningen i Grækenland ikke selv bestemme og ikke diktatorerne her? Det burde da være op til den græske befolkning at sige, måske i form af en folkeafstemning, om de vil være med i euroen. Det er deres problem. Det er deres sag.
Meget af det, jeg har hørt i dag, giver mig kvalme. Det er en selvoptaget holdning, disse medlemsstater udviser. De passer på sig selv. Grækenland er problemet for øjeblikket. Men jeg tror, at problemet vil flytte fra Grækenland til Spanien og derefter Portugal og Italien osv. Rutsjebanen er begyndt. Lyt til mig. Problemet går ikke væk.
Andrew Henry William Brons
(EN) Fru formand! Grækenlands og euroområdets problemer bør ikke betragtes som et særtilfælde. En fælles valuta for et så stort og så økonomisk forskelligartet område af verden er naturligvis problematisk.
Den græske økonomis tilstand kræver en devaluering af landets valuta. Hvis Grækenland havde haft en sådan devaluering, ville det have nydt godt af et turistboom.
Euroen er ikke løsningen på verdens økonomiske problemer. Den er problemet.
Vanskeligheden for Grækenland består i, at man, hvis man trak sig ud af euroen nu, ville se, at faldet i den gamle valuta, man vendte tilbage til, ville mangedoble landets udenrigsgæld. Grækenland er klart fange af euroområdet.
Dette kunne tjene som advarsel til landene uden for euroområdet. Hvis de tilslutter sig, er det på egen risiko. Når de først er indenfor, er de lukket inde for al evighed.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Fru formand! Jeg skal fatte mig i korthed, for det meste er naturligvis allerede blevet sagt.
Jeg er personligt af den opfattelse, at den situation, som vi nu har beskæftiget os med i nogle måneder i Grækenland, ikke er enestående, og det synes at vise, at der er brug for en ny tilgang til overholdelsen, eller måske ikke-overholdelsen, af stabilitetspagten. Vi har i princippet to muligheder. Enten skal vi insistere på, at det, der er gældende, og det, der står i traktaterne, skal overholdes, og det skal vi så drage konsekvenserne af, eller også må vi erkende, at stabilitetspagten som alt andet er påvirket af udviklingen, og at der derfor også skal foretages visse ændringer i den, og vi skal så udforme disse ændringer og gennemføre dem på en sådan måde, at vi ikke blot bevarer vækst og økonomisk stabilitet i de stater, som er medlemmer af euroområdet, men at vi også forbereder de andre EU-medlemsstater, som endnu ikke er med i euroen, på at komme med, uden at vi derfor skal gøre overdreven brug af f.eks. strukturfondene i de lande.
Jean-Pierre Audy
(FR) Fru formand! Jeg har en bemærkning og tre forslag. Først min bemærkning. Jeg forstår ikke, hvorfor formanden for Det Europæiske Råd, hr. Van Rompuy, ikke er til stede ved et så vigtigt møde. Ministeren er jo ikke medlem af Det Europæiske Råd, og jeg mener, at hr. Van Rompuy burde have været til stede.
Mine tre forslag vedrører Grækenlands genopretningsplan. På mellemlang sigt støtter jeg hr. Cohn-Bendits idé, som lige er blevet nævnt, nemlig at hvis EU kunne indgå en pagt med Tyrkiet om en løsning af Cypern-spørgsmålet, kunne vi hjælpe Grækenland med at genvinde 2 % af dets BNP.
Mit andet forslag angår finanserne, eftersom vi ikke råder over de nødvendige instrumenter. Hvorfor garanterer EU ikke en række finansielle tilsagn, som kunne medvirke til, at renten faldt, og som Europa-Parlamentet også har tilsluttet sig?
Og endelig er det blevet sagt, at Grækenlands regnskaber er mangelfulde. Det er ikke kun i Grækenland, at regnskaberne er mangelfulde. Jeg foreslår, at vi udarbejder regnskabsstandarder for den offentlige sektor i hele Europa, således at vi får regnskaber, som er konsekvente, regulære og pålidelige for alle medlemsstaters vedkommende.
Maroš Šefčovič
Fru formand! Jeg vil først gerne sige, at det gjorde et stort indtryk på mig at høre, at næsten alle talere klart krævede solidaritet og ansvarlighed.. Det er netop det, vi har brug for for øjeblikket, for det er indlysende, at det er nødvendigt at finde en europæisk løsning på et europæisk problem.
Jeg spekulerer sommetider på, om vi ikke i tilstrækkelig grad forstår at drage en lære af konsekvenserne af vores handlinger, hvis vi ikke finder europæiske løsninger på europæiske problemer, og hvis vi ikke prøver at finde specifikke løsninger, selv om vi skal gøre det kollektivt.
Jeg mener, at det er indlysende, at vi ikke blot er en gruppe af lande. Vi er en europæisk familie, og hvis et af familiemedlemmerne har et problem, skal vi naturligvis komme det til undsætning.
Kommissionen er derfor parat til at foreslå et instrument for en koordineret hjælp til Grækenland, som vil være i overensstemmelse med europæisk ret, og jeg er sikker på, at det er muligt.
Jeg vil gerne takke alle for støtten til Europa 2020-strategien. Jeg kan ikke tydeligt nok understrege, i hvor høj grad vores borgere forventer ledelse på dette tidspunkt. De forventer, at vi forbedrer vores indsats, og de forventer, at vi leder dem efter krisen og fastlægger stærke mellemfristede strategier, sådan som vores internationale partnere Kina, USA, Indien og andre gør.
Det er nu på tide at træffe en afgørelse. Jeg har lyttet nøje til opfordringerne om bedre styring. Jeg har lyttet nøje til det, der blev sagt om en forbedring af det monetære og økonomiske tilsyn, og at vi skal blive bedre til at håndhæve stabilitets- og vækstpagten. Det er nøjagtigt det, Kommissionen agter at gøre, og disse forslag vil blive fremlagt i den allernærmeste fremtid.
Jeg vil gerne takke alle, der støttede Kommissionen i ønsket om klare, konkrete målsætninger i konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i morgen. Det er meget vigtigt, at vi har en strategi på mellemlang sigt, men vi skal udstikke retningslinjerne for den kurs, vi ønsker at tage, og for vores målsætninger. Kommissionen insisterer derfor på, at Det Europæiske Råd accepterer disse konkrete overordnede målsætninger efter drøftelserne i morgen og i overmorgen.
Vi har brug for større beskæftigelse, vi har brug for mere ligestilling mellem kvinder og mænd, og vi har brug for mere uddannelse. Det er klart, at vi skal investere mere i forskning og udvikling, og det er absolut klart, at vi skal bekæmpe fattigdommen.
Kommissionen understreger derfor behovet for solidaritet, ansvarlighed og en konkret strategi for Europa og Europas borgere.
Jeg udtrykker hermed håb om, at den positive ånd, vi har set i Parlamentet, hvor man klart støtter solidaritet og ansvarlighed, også vil kunne mærkes under vores lederes drøftelser i morgen.
Diego López Garrido
Fru formand! Vi har haft en meget vigtig forhandling, en forhandling om et spørgsmål, som hele Europa er optaget af for øjeblikket, nemlig det græske spørgsmål, men derudover om den økonomiske situation i hele EU. Det er en forhandling, hvor - vil jeg gerne sige til hr. Audy - rådsformandskabet har været til stede, sådan som man havde lovet Parlamentet det. Jeg repræsenterer formandskabet her.
Hvad angår det græske spørgsmål, som er blevet diskuteret mest, og som de fleste indlæg har drejet sig om, har formandskabet helt klare idéer. For det første er Europa en integration af økonomiske politikker, vi har integrerede økonomier. For det andet bygger Europa på solidaritet og har derfor et stærkt socialt indhold. For det tredje er der økonomisk og finansiel stabilitet i Europa.
Det græske spørgsmål er helt klart også omfattet af disse tre europæiske kendetegn. Det er også derfor, at den meget vigtige erklæring, som Det Europæiske Råd fremsatte på sit uformelle møde den 11. februar 2010, trækker på og bekræfter disse tre måder at opfatte Europa på. Det var efter min opfattelse en af de vigtigste erklæringer, der nogen sinde er blevet fremsat i Rådet, for det er en erklæring, som tackler det græske problem ved at tale om solidaritet og om absolut politisk vilje til at bevare den finansielle stabilitet i euroområdet. Det er et tilsagn om at handle, når det er nødvendigt for at sikre stabiliteten.
Jeg er sikker på, at man på mødet i denne weekend i Det Europæiske Råd, som er det samme Europæiske Råd, der mødtes den 11. februar, vil styrke og bevare denne stabilitet. Det Europæiske Råd vil udsende et stærkt politisk budskab om Europa. Det vil være et budskab om vilje til at støtte økonomien, støtte valutaen, og det vil derfor være et budskab om solidaritet, for det er det, offentligheden håber på, selv om det er rigtigt, at der er en række euroskeptikere, som håber, at det bliver en fiasko. Men vi vil ikke opleve en sådan fiasko i Det Europæiske Råd. De kan være overbevist om, at vi ikke vil opleve en sådan fiasko, men at vi i stedet vil få bekræftet den politiske vilje til at udvise solidaritet, som er selve kernen i EU og i euroområdet.
Vi vil desuden se fremad. Vi vil se på det korte og det lange sigt. Vi skal drøfte, hvordan vi kan koordinere vores strategier for at komme ud af krisen, idet man skal huske på, at de finanspolitiske stimuleringsforanstaltninger ikke vil blive trukket helt tilbage, før vi ser et økonomisk genopsving. Vi skal også drøfte mere langfristede målsætninger, og her vil jeg gerne fremhæve én målsætning, nemlig økonomisk, territorial og social sammenhørighed, kort sagt solidaritet. Og vi skal drøfte, om vi skal have en ny form for tilsyn i forhold til Lissabonstrategien. Her vil der helt klart ske ændringer. Ledelsen af Det Europæiske Råd var ikke med i Lissabonstrategien.
Den samordning af de økonomiske, beskæftigelsesmæssige og sociale politikker, som er indeholdt i Lissabontraktaten, var ikke med i Lissabonstrategien. Understregningen af Kommissionens rolle - tilsyn, opfølgning, overvågning, kontrol, fastsættelse af krav til overholdelse af målsætningerne - var ikke med i Lissabonstrategien. De forskellige elementer til at skabe incitamenter ved hjælp af strukturfondene var ikke med i Lissabonstrategien. Det er derfor tydeligt, at der er sket fremskridt.
Og til sidst vil jeg komme ind på hr. García-Margallos indlæg. Han var den eneste, som direkte kritiserede det spanske formandskab for dets ledelse af EU.
Jeg skal sige til hr. García-Margallo, at det spanske formandskab har et tæt og koordineret samarbejde - fællesskabsmetoden - med hr. Van Rompuy, formanden for Det Europæiske Råd, for at fremme de vigtigste målsætninger. Formandskabet arbejder også tæt sammen med Kommissionen og Parlamentet.
Hr. García-Margallo nævnte først og fremmest de økonomiske spørgsmål. Jeg vil gerne spørge ham, om han f.eks. ikke mener, at den beslutning, der blev truffet af Det Europæiske Råd - naturligvis med deltagelse af formandskabet - om Europas politiske engagement i den finansielle stabilitet i euroområdet, ikke er ledelse af EU.
Jeg vil gerne vide, om han ikke mener, at det er ledelse af EU, at formandskabet har været med til at beslutte, at der afholdes en drøftelse denne weekend om et så vigtigt emne som Europa 2020-strategien, som medlemmerne - og dette være sagt i forbifarten - generelt udtrykte støtte til i deres indlæg. Også spørgsmålet om styring blev drøftet, og det er et vigtigt element i den henseende.
Jeg vil også gerne vide, om han ikke mener, at det er ledelse af EU, at der for øjeblikket foregår forhandlinger med Europa-Parlamentet om den finansielle tilsynspakke. Og jeg vil desuden opfordre hr. García-Margallo til at samarbejde med formandskabet, således at der så hurtigt som muligt kan opnås enighed mellem Rådet, som har vedtaget sin holdning, og Parlamentet. Under det spanske formandskab ønsker vi at få fjernet hedgefonddirektivet fra EU, og det ønsker vi at gøre med så stor enighed og konsensus som muligt. Det mener jeg ikke, at man bør kritisere. Tværtimod.
Jeg mener også, at det udgør ledelse af EU, at vi er enige med Kommissionen og samarbejder med den om det forslag, som Kommissionen vil fremlægge om koordineringen af de økonomiske politikker i henhold til artikel 136 i Lissabontraktaten. Formandskabet leder også EU i bestræbelserne på at udforme en generel politik med henblik på at komme af med den gæld, der var nødvendig for EU i lyset af krisen og i lyset af den sociale nødvendighed af at bekæmpe krisen og beskytte de mest sårbare. Det var en gæld, der var uundgåelig, men som vi nu skal gøre noget ved i overensstemmelse med Lissabontraktaten, for at vi kan komme tilbage på rette spor og overholde parametrene i Lissabontraktaten.
Dette er ledelse af EU i henhold til fællesskabsmetoden. Det er ledelse af EU, som også kan ses ved, at der afholdes et møde i Det Europæiske Råd i denne weekend, hvor man klart vil udtrykke sin støtte til Grækenland og den græske regering.
Formanden
Nej, De kan ikke få ordet i henhold til proceduren med det blå kort, fordi den udelukkende er forbeholdt medlemmer af Europa-Parlamentet. Derfor er forhandlingen afsluttet med ministerens tale.
Skriftlige erklæringer (Artikel 149)
Elena Băsescu  
Et af de vigtigste punkter på Det Europæiske Råds dagsorden er Europa 2020-strategien om jobskabelse og økonomisk vækst. Det er nødvendigt at koordinere de europæiske politikker, således at vi kan leve op til de udfordringer og behov, vi møder for øjeblikket. Det er også nødvendigt at fastlægge klare, langfristede målsætninger. En bæredygtig udvikling af den europæiske økonomi skal have prioritet. Kommissionens nye strategi for de næste 10 år indeholder fem handlingspunkter, nemlig skabelse af nye arbejdspladser, bekæmpelse af fattigdom, en begrænsning af skolefrafaldet, investering i forskning og udvikling og en reduktion af drivhusgasemissionerne. De medlemsstater, der sidst er kommet med i EU, har brug for midler og støtte fra EU for at kunne nå disse ambitiøse mål. Rumænien støtter 20-20-20-målsætningen om at begrænse kulstofemissionerne med 20 %, øge andelen af energi fra vedvarende energikilder med 20 % og fremme energieffektiviteten med 20 %. Den mere ambitiøse 30-30-30-målsætning, som forudsætter, at der opnås en reduktion på 30 % på alle disse områder, ville helt klart medføre omkostninger, som er alt for store for mit land. Det ville være en urealistisk målsætning for mange europæiske lande.
José Manuel Fernandes  
Europa som projekt har drejet sig om fred, social velfærd, frihed og vækst. Europas sociale model har tjent som eksempel for andre, og Europa har ligeledes været i forreste række, når det gælder miljøspørgsmål, og er uden sidestykke globalt.
Den økonomiske, sociale og finansielle krise, som vi oplever for øjeblikket, kræver en samordnet indsats på europæisk plan. Krisen i Grækenland og angrebet på euroen kræver et fælles svar, men det tøver man desværre med. Det er muligt, og det er nødvendigt, at finde en europæisk løsning, således at man undgår disse konstante spekulative angreb på euroen.
EU har troværdighed og likviditet. Hvis vi får den nødvendige koordinering på plads i Europa, skulle det være nok til hurtigt at få beroliget markedet og dække omkostningerne ved de lån, Grækenland behøver. Dette er et tidspunkt, der kræver solidaritet mellem medlemsstaterne og Europas institutioner. Det er et spørgsmål om pligt. Man må håbe, at man på det kommende møde i Det Europæiske Råd vil træffe de nødvendige foranstaltninger til at nå frem til en integreret og koordineret solidaritet. Det er der behov for, hvis man skal komme videre med det europæiske projekt. Man kan så bagefter forsøge at finde en løsning på, hvordan man kan holde øje med medlemsstaternes underskud.
Ilda Figueiredo  
De alvorlige sociale problemer, som vi ser i forskellige EU-medlemsstater, herunder arbejdsløshed, manglende sikkerhed i jobbet og fattigdom, betyder, at det er altafgørende, at man på Det Europæiske Råds forårsmøde finder en seriøs og gennemgribende løsning. Men vi frygter, at de løsninger, vi får, i første række vil dreje sig om de offentlige finansers formodede bæredygtighed, og at man ikke vil træffe foranstaltninger til gavn for den sociale bæredygtighed.
Spørgsmålet om, hvordan man skal reagere på situationen i Grækenland, er vigtigt, især fordi det, der sker i Grækenland, er i modstrid med alt det, der blev forkyndt om euroens dyder og om velsignelserne ved at være med i euroområdet, dvs. være med i forreste linje af de rige landes stærke valuta. Det blev sagt, at hvis man var med i euroen, var man sikret mod finansielle kriser, da det pågældende land ville kunne undgå at optage lån og modtage penge fra Den Internationale Valutafond (IMF).
Den første krise var nok til at vise, at der ikke eksisterer en virkelig solidaritet inden for euroområdet, og at den såkaldte "økonomiske og sociale sammenhørighed" ikke er andet end propaganda, som man bruger i en valgkamp. Nu truer fru Merkel endog med, at de lande, som ikke opfylder stabilitetspagtens krav, som f.eks. Grækenland, er nødt til at forlade euroområdet. Hun glemmer, at Tyskland har været og stadig er det land, som har størst fordel af de politikker, der er baseret på en stærk euro....
(Stemmeforklaringer forkortet i henhold til artikel 170 i forretningsordenen)
Othmar Karas  
Den økonomiske og finansielle krise og Grækenlands problem kræver handling på europæisk plan. Den offentlige strid skal bringes til ophør. Vi forventer et fælles svar fra topmødet. Vi siger ja til den græske regerings spare- og reformprogram - Grækenland er fast besluttet på at gøre sit hjemmearbejde og overholde de europæiske regler. Vi siger også ja til at give lån, hvis reformprogrammet ellers ville være truet. Men vi siger klart nej til bøder og til at smide et land ud af euroområdet. Det ville blot føre til en dominoeffekt, som igen ville føre til, at markederne mistede tilliden. Vi siger også ja til kommissær Rehns forslag om, at Kommissionen skal forudgodkende budgetforslagene. Budgetdata og økonomiske data skal kontrolleres af Eurostat og Kommissionen. Jeg kræver en streng revision af regnskaberne i alle medlemsstaterne baseret på fælles kriterier. Skattesystemerne og de skatter, der vedrører det indre marked, skal harmoniseres, og de økonomiske, budgetmæssige og sociale politikker skal koordineres. Jeg kræver et "Europa 2020"planlægningsudvalg med deltagelse af Kommissionen, medlemsstaterne, Den Europæiske Investeringsbank, Den Europæiske Centralbank og Eurostat. Jeg opfordrer derfor stats- og regeringscheferne til entydigt at bekende sig til en europæisk vilje til at handle. Grækenland er et eksempel, som Europa skal lære af. Der skal drages konklusioner på lokalt, europæisk og globalt plan. Mere europæisk samarbejde og mindre national egoisme - det er det, der kræves i dag.
Ivari Padar  
Jeg vil gerne komme ind på Europas digitale dagsorden. Kommissionens tal viser, at der der er hindringer for det digitale marked. Kun 7 % af onlinetransaktionerne er grænseoverskridende. Skønt internettet og målsætningerne for de dertil knyttede infrastrukturer kan bruges som grundlag for yderligere udvikling, skal forbedringen af infrastrukturen gennemføres gennem oprettelsen af en europæisk regulerende ramme, brug af tjenester og en forbedring af ikt-færdighederne. Et indre og sikkert europæisk e-tjenesteområde skal oprettes inden 2020. Det ville give de europæiske borgere let og sikker adgang til alle digitale tjenester, både offentlige og kommercielle. Medlemsstaterne skal udarbejde nationale planer for digital overgang for offentlige tjenesteydelser. Der skal især fokuseres på at fremme de lavere socioøkonomiske gruppers deltagelse, da det er disse grupper, som har størst sandsynlighed for at blive udelukket fra det digitale samfund. Grænseoverskridende e-legitimation og elektroniske signaturer skal kendetegnes ved retlig og teknisk interoperabilitet, som kan bruges af alle tjenesteudbydere og forbrugere i Europa. Vi skal have en samlet tilgang til det digitale indre marked, hvilket bl.a. betyder en afvikling af det der er tilbage af opsplitningen inden for finansielle tjenesteydelser, logistik, forbrugerbeskyttelse og intellektuel ejendomsret. Der bør fastlægges en målsætning på 100 % for borgernes adgang til e-tjenester og deres evne til at bruge dem.
Georgios Papastamkos  
Den forfærdelige finanskrise i Grækenland og den finansielle ubalance i andre medlemsstater i euroområdet rejser spørgsmål om den vedvarende og dynamiske styrke i ØMU'ens struktur. Der kan ikke være tvivl om, at genopretningen af de offentlige finanser i et land i euroområdet er euroområdets ansvar. Men finanskrisen har kastet lys på sammenhængen mellem en fuldstændig ensartet monetær union og den ufuldstændige økonomiske union, vi har i EU. Krisen har understreget, at der er et presserende behov for en politisk ledet europæisk økonomisk styring, for en europæisering af de økonomiske politikker og økonomiske risici, for at dække ØMU'ens strukturelle underskud, for mere Europa og for en koordineret europæisk indsats, der er baseret på solidaritet. Det, der er brug for, er en europæisk støttemekanisme, en europæisk monetær fond, der er udstyret med de nødvendige ressourcer og muligheder for at gribe ind. Der kræves en koordineret regulerende indgriben for at beskytte den fælles valuta mod spekulation. Der er brug for en grundig undersøgelse af markedet for credit defalut swaps. Det Europæiske Råd skal give grundlæggende svar på krisen i euroområdet og udtrykke reel solidaritet med Grækenland for at overvinde finanskrisen. Grækenland tigger ikke. Grækenland ønsker, at de græske borgeres få aktiver ikke forsvinder i de internationale spekulanters lommer.
Rovana Plumb  
Under den aktuelle økonomiske og sociale krise og i forbindelse med klimakrisen har EU udarbejdet en strategi for de næste 10 år. Europa 2020-strategien skal bidrage til et mere inklusivt Europa med en økonomi, som er integreret og miljøvenlig. Det skal være en prioritet at forbedre forskning og udvikling, således at vi kan bekæmpe klimaforandringernes følger og skabe grønne "intelligente" jobs. Derfor skal målsætningerne være bindende for at sikre en bæredygtig vækst og udviklingen af et mere inklusivt arbejdsmarked og anstændige levevilkår for alle borgere.
Richard Seeber  
EU kan kun blive en succes, hvis vi ved, hvilken retning vi ønsker for den økonomiske og sociale politik. Derfor skal udarbejdelsen af 2020-strategien tillægges særlig opmærksomhed. Medlemsstaterne skal komme med klare koncepter, visioner og idéer. Det er en ambitiøs opgave at udarbejde en strategi for de næste 10 år, men man skal huske på, at det ikke er et spørgsmål om de endelige detaljer. EU skal spørge sig selv, hvor det ønsker at placere sig og hvilke prioriteter, det vil fastlægge for sit videre arbejde. En målsætning, som på lang sigt ville kunne give positive sociale og økonomiske resultater, kunne være at skabe et bæredygtigt energimix for Europa. Det er nødvendigt med nytænkning på dette område, ikke kun fordi forsyningerne af fossile brændstoffer hele tiden bliver mindre og ej heller på grund af de ikke-vedvarende energikilders indvirkning på klimaet. Men Europa skal også spille en førende rolle, når det drejer sig om miljøvenlige nye teknologier. Men efter min opfattelse er atomenergi ikke særlig velegnet til at føre Europa ind i en bæredygtig energifremtid.
Czesław Adam Siekierski  
Formålet med mødet i Det Europæiske Råd, som begynder i morgen, er at drøfte den generelle ramme for den nye Europa 2020-strategi og vurdere, hvordan man kan komme ud af den økonomiske krise og løse situationen i Grækenland og andre lande i euroområdet. Disse spørgsmål er tæt forbundne, for Unionens strategi for økonomisk vækst og beskæftigelse har direkte forbindelse til de spørgsmål. Når vi vurderer den aktuelle situation, skal vi besvare spørgsmålet om, hvordan stabilitets- og vækstpagtens principper overholdes i de forskellige lande, og vi skal spørge, hvor Kommissionen var i alt dette. Vi kan gå ud fra, at Europa 2020-strategien vil blive opfattet forskelligt af medlemsstaternes stats- og regeringschefer. Det skyldes den interessekonflikt, der er mellem de forskellige lande, hvilket igen skyldes forskellen i udviklingsniveauerne. De lande, der var med i den sidste udvidelsesrunde, men ikke kun dem, vil af indlysende grunde kæmpe for, at der bliver lagt størst vægt på sammenhørighedspolitikken, udviklingen af infrastrukturer og landbrug, men vi må heller ikke glemme innovation og de nye teknologier. Hvis Europa skal få succes i sin udvikling og igen opnå vækst i de næste 10 år, vil det komme til at afhænge i lige grad af gennemførelsen af målsætningerne i Kommissionens strategiforslag og af, at man fortsætter de mere traditionelle politikker. Hvis vi i Unionen skal kunne klare de vanskelige udfordringer, vi står over for globalt, skal vi først reducere de interne forskelle, og det kan ikke gøres uden overholdelse af traktatens solidaritetsprincip.
Silvia-Adriana Ţicău  
Det vigtigste punkt på dagsordenen for forårstopmødet i Det Europæiske Råd er Europa 2020-strategien. Ved begyndelsen af året nåede arbejdsløsheden op på 10 %, og i lande som Spanien og Letland var tallet næsten 20 %. Den største frygt for 67 % af de europæiske borgere er at miste deres arbejde. Det bør være de europæiske lederes vigtigste opgave at bevare de eksisterende arbejdspladser og skabe nye, så de europæiske borgere kan leve anstændigt. Det er et mål, der kun kan opnås, hvis der investeres stort i økonomisk og social udvikling, transport- og energiinfrastruktur, landbrug, forskning, uddannelse og sundhed. Det er netop derfor, at Det Europæiske Råd skal sætte særlig fokus på EU's industripolitik. I henhold til de europæiske statistikker faldt industriproduktionen i januar 2010 sammenholdt med december 2009 med 2 % i euroområdet og med 0,2 % i EU-27. På fællesskabsniveau skaber industriproduktionen 26,4 % af BNP, men der er medlemsstater, hvor industriproduktionen kun bidrager til BNP med 14 %. EU skal bevare sin globale konkurrenceevne. For at det skal kunne gøres, skal arbejdspladserne og industriproduktionen forblive i EU og ikke udflyttes til tredjelande.
