Forberedelse af Det Europæiske Råd (11.-12. december 2008) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelser af Det Europæiske Råd den 11.-12. december 2008.
Jean-Pierre Jouyet
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg tilslutte mig Deres kondolence, medfølelse og solidaritet med ofrene for disse barbariske handlinger i Mumbai, med de indiske mennesker, som også var ofre for denne tragedie.
Efter at have budt hr. Guardans velkommen, da han ankom til Roissy Airport, vil jeg også gerne sige, at vi på europæisk plan alle sammen må tage ved lære af samarbejdet mellem de forskellige konsulater, og jeg gentager formandens ord. Vi må absolut forbedre koordineringen på dette område på europæisk plan, endda inden der oprettes nogen som helst diplomatisk tjeneste.
Jeg vil endelig ligeledes kondolere det spanske offer og på Rådets vegne bekræfte vores solidaritet med vores spanske venner og de spanske myndigheder.
Det kommende møde i Det Europæiske Råd den 11. og 12. december er overordentlig vigtigt. Dagsordenen er fuld, idet både Lissabontraktatens fremtid, Europas reaktion på den internationale økonomiske og finansielle situation, bekæmpelsen af klimaændringerne og energipakken skal drøftes.
Hvad angår Lissabontraktaten, har vi kontakt med Kommissionen og med vores irske venner. Der er udført tværpolitisk arbejde i Irland i de sidste par dage. Formanden var til stede der som repræsentant for Europa-Parlamentet og fik også stillet spørgsmål herom af det irske parlament. Jeg tror, at denne gruppes arbejde fører til tre resultater.
Det første er, at de irske medlemmer af Parlamentet mener, at Irland til en vis grad risikerer at blive marginaliseret i EU og dernæst vil lide skade på kort og mellemlang sigt.
For det andet er det efter deres opfattelse stadig absolut ønskeligt, at Irland deltager fuldt ud i EU.
Endelig skal Irland for det tredje foreslå en løsning, som gør det muligt, at Irland fuldt ud fortsat kan deltage i det europæiske projekt, mens det reagerer på de bekymringer, der blev givet udtryk for ved folkeafstemningen den 12. juni.
Som De ved, har den irske regering endnu ikke formelt besluttet sig for at vise, om den godkender disse anbefalinger eller ej, og om den ønsker at gennemføre dem eller ej og hvordan. Vi har haft kontakt med den, og inden ugens udgang vil der være yderligere kontakt med Rådets formandskab, mellem premierminister Cohen og præsident Sarkozy.
De forstår nok, at jeg ikke kan tale på de irske myndigheders vegne. Hvad rådsformandskabet angår, er vi imidlertid meget opsat på at hjælpe vores irske venner, forstå deres eventuelle anmodninger på de forskellige områder og undersøge, hvilke lovmæssige garantier de har behov for. Samtidig vil vi respektere og tage hensyn til, at 25 parlamenter allerede har ratificeret traktaten, at vi forventer en 26. ratificering i begyndelsen af 2009, og at vi ønsker at udsende et klart og positivt signal, når det gælder den faktiske ikrafttrædelse af Lissabontraktaten. Dette er kursen for den køreplan, som vi vil foreslå, og som vi vil drøfte under mødet i Det Europæiske Råd.
Hvad angår den økonomiske og finansielle situation, har vi allerede drøftet den utallige gange her i Parlamentet. Jeg vil derfor gerne gentage de vigtigste punkter, eftersom Europa er alvorligt ramt af den økonomiske nedgang. Stillet over for en usædvanlig situation er vi nødt til at vise, at vi er i stand til at reagere. Vi er nødt til at udvise enhed og den samme beslutsomhed som i oktober, da der skulle findes en koordineret reaktion på risikoen for, at hele finanssektoren brød sammen. I denne ånd vil formandskabet lede Rådets arbejde den 11. og 12. december.
Kommissionsformand Barroso vil udtrykke dette bedre, end jeg kan. Kommissionen vedtog forslag om en europæisk genopretningsplan den 26. november. Disse blev i mandags undersøgt af Rådet (konkurrence og økonomi og finans). Dette udgør en koordineret europæisk reaktion på den økonomiske krise, som benytter de disponible EU-instrumenter og tillader medlemsstaterne at træffe de foranstaltninger, som er bedst egnede for deres egen situation, i tæt koordination med hinanden og under overholdelse af visse principper.
Jeg vil gerne sige, at Kommissionens forslag efter rådsformandskabets opfattelse er et skridt i den rigtige retning. Vi må forsøge at frigøre marginale midler fra EU-budgettet, hvor de end er til rådighed, i Den Europæiske Socialfond, Globaliseringsfonden og strukturfondene. Som Kommissionen foreslog, må vi også benytte flere midler fra Den Europæiske Investeringsbank, og vi regner med, at Parlamentet deltager fuldt ud i mobiliseringen af EU-institutionerne som reaktion på krisen.
Det er hovedsagelig medlemsstaternes ansvar at udnytte alle mulige midler for at støtte den økonomiske aktivitet i det kommende år, idet der tages hensyn til de prognoser, som både Kommissionen og andre institutioner opstiller. Kommissionen foreslår fælles bestræbelser for det, der kan gøres på EU-plan, og det, som gøres i medlemsstaterne, svarende til et beløb på op til 200 mia. EUR, dvs. 1,5 % af Fællesskabets BNP. Jeg ved, at nogle er bekymrede over disse tal. Det forekommer formandskabet, at de bestræbelser, som Kommissionen har foreslået, løser de problemer, vi står over for, og bevirker den nødvendige stimulering.
Vi er godt klar over, at EU-myndighederne ikke kan garantere alt, eftersom deres instrumenter er begrænsede, især når det gælder budgettet og bevillingerne, og at ikke alt kan gøres på EU-plan. Myndighederne skal imidlertid garantere, at genopretningsforanstaltningerne er konsistente og koordinerede, således at der opnås den største samlede virkning på den økonomiske genopretning til gavn for EU.
Ligesom Kommissionen tror vi, at vi har behov for målrettede sektor- og overgangsstøtteforanstaltninger. Disse skal være forenelige med EU's langsigtede prioriteter og Lissabonstrategien, og de skal gennemføres hurtigt. Vi mener, at de prioriterede foranstaltninger skal rettes mod den europæiske industribasis, især grundlæggende industrier såsom automobilsektoren, der, som De ved, er meget alvorligt ramt af den økonomiske nedgang. Hvad angår Den Europæiske Investeringsbank, bør medlemsstaterne have tilladelse til at yde bistand til deres producenter for at støtte bestræbelser på at udvikle nye teknologier, især rene biler.
Som det blev fremhævet på mødet i Rådet (konkurrence), skal vi også have større bevægelsesfrihed til at støtte små og mellemstore virksomheder, som er særlig hårdt ramt af denne krise og navnlig trues af kreditrestriktioner i øjeblikket. Vi skal samtidig tage hensyn til den situation, som den europæiske finanssektor stadig befinder sig i. Vi er besluttet på at opnå en samlet plan, som er så ambitiøs som mulig, på Rådets kommende møder den 11. og 12. december.
Hvad angår energi- og klimapakken, vil vi drøfte den i morgen her i Parlamentet. På Rådets vegne vil jeg gerne takke Parlamentet endnu en gang for dets yderst konstruktive holdning i den dialog, som vi har haft om energi- og klimapakken. Vores mål er og vil fortsat være en aftale under førstebehandlingen inden månedens udgang. Dette er hverken et forfængelighedsprojekt for det franske formandskab eller et spørgsmål om at finde ud af, om det bliver endnu en fjer i hatten på formandskabet. Det er ikke det, det drejer sig om. Jeg gentager, at det drejer sig om, at Europa skal være rede til at overholde internationale tidsplaner, med tidsplanen for 2009 for øje, og til at tage de ønskede initiativer i Poznan på den konference, som netop er begyndt, og i København i november.
Det ved Deres ordførere udmærket. Der har været en lang række vigtige drøftelser mellem Parlamentet og Jean-Louis Borloo for at få en vellykket afslutning på denne forhandling. Formandskabets ønsker og mål er tydelige. Der er mål og konsistens i den pakke, som Kommissionen har foreslået. Disse mål og denne konsistens skal beskyttes. Vi må ikke afvige fra Kommissionens oprindelige ræsonnement.
Vi skal tilføje to elementer. For det første skal vi være tilstrækkelig fleksible over for de lande, som i betragtning af deres geografiske placering og økonomiske udvikling skal bestræbe sig på at begrænse drivhusgasemissionerne, og her tænker jeg navnlig på vores central- og østeuropæiske venner. For det andet skal vi på grund af den økonomiske krise finde den nødvendige fleksibilitet i forhold til de industrisektorer, som er hårdest ramt af disse problemer med energiforbruget. På dette område samarbejder vi tæt med Kommissionen og andre medlemsstater, og vi må alle stå sammen, således at vi kan opnå konkrete resultater og få denne pakke vedtaget inden årets udgang.
Det bliver derfor et afgørende rådsmøde. Europa står nu på skillevejen, når det gælder flere områder, nemlig det institutionelle, det økonomiske og det energimæssige område. Det bliver et vanskeligt rådsmøde. Rådet skal være i stand til at tackle situationen i EU. Derfor skal vi i Rådet, Kommissionen og Parlamentet gøre absolut alt, hvad der står i vores magt for at nå disse forskellige mål med succes. Vi er selvfølgelig klar over, at det bliver en vanskelig opgave.
José Manuel Barroso
formand for Kommissionen. - (FR) Hr. formand, hr. Jouyet, mine damer og herrer! Allerførst vil jeg tilslutte mig alt det, som hr. Pöttering sagde om tragedien i Mumbai, og jeg vil også sige, at jeg deler Deres bemærkninger om behovet for i praksis at udføre solidaritetsånden i Europa og ånden i det, som bør være virkelig europæisk borgerskab.
Jeg tror, vi alle kan tage ved lære af disse begivenheder og vise disse smukke idéer om europæisk borgerskab og solidaritet i praksis.
I de seneste par måneder er EU faktisk blevet konfronteret med en række større udfordringer, nemlig en konflikt i Georgien, en finanskrise uden fortilfælde og en uventet recession.
EU har hidtil vurderet disse usædvanlige begivenheder korrekt, og jeg er fuldstændig overbevist om, at EU har handlet anerkendelsesværdigt. Takket være det fælles engagement og det tætte samarbejde mellem vores tre institutioner, og jeg må tilføje det franske formandskabs energi og dygtighed, er det blevet tydeligt, at den europæiske dimension er nyttig og relevant. Vi har vist især europæerne, men også resten af verden, at EU var opgaven voksen, nemlig i stand til at reagere hurtigt og koordineret og rede til at arbejde hånd i hånd med sine partnere på verdensscenen.
Lad os imidlertid være fuldstændig tydelige og ærlige over for hinanden. Det væsentligste arbejde skal stadig udføres i de kommende uger. Vi står nemlig over for en lang række udfordringer, især tre store udfordringer, som kun kan tackles, hvis de tre store europæiske institutioner - Parlamentet, Rådet og Kommissionen - fortsætter med at samarbejde, idet de hver især spiller en rolle i bestræbelserne på at nå vores fælles mål. Disse er for det første, at vi beslutsomt træffer foranstaltninger, som skal gennemføres øjeblikkeligt, at vi får Europa på rette vej mod en økonomisk genopretning, og at vi reagerer på krisen i realøkonomien. For det andet skal vi vise, at Europa udruster sig selv med midler til at blive verdens ledende lavemissionsøkonomi, og at vi kan beholde vores førende position i verden, når det gælder bekæmpelsen af klimaændringerne. For det tredje skal vi udarbejde en køreplan for gennemførelsen af Lissabontraktaten.
Jeg er sikker på, at jeg kunne nævne en masse andre områder, især inden for eksterne forbindelser. Herom vil jeg gerne sige, at vi i Kommissionen i dag er stolte over, at vi har godkendt et kommuniké, som opstiller de temmelig ambitiøse mål, hvad angår en reel politik vedrørende et østligt partnerskab. Da tiden er knap, vil jeg imidlertid nu koncentrere mig om de tre udfordringer, som jeg betragter som de største udfordringer for Det Europæiske Råd i december.
Lad os først og fremmest se på den europæiske plan for en økonomisk genopretning. Under de drøftelser, som fandt sted inden Det Europæiske Råd i oktober i år, forårsagede problemerne en kædereaktion, og finanskrisen bredte sig allerede til realøkonomien.
En uge senere foreslog Kommissionen i et kommuniké, som vi godkendte, en politisk handlingsplan på EU-plan. Vi sagde, at vi havde behov for en økonomisk reaktion på finanskrisen, og at denne skulle være koordineret. Der blev opnået bred enighed om denne strategiramme, idet det seneste uformelle Europæiske Råd godkendte den ligesom Parlamentet under mødeperioden i sidste måned. Denne strategiramme har imidlertid også givet ny næring til den globale strategi, som blev defineret på G20-topmødet, hvor den blev anvendt som diskussionsgrundlag. Den holdning, som denne strategiramme anbefalede, vedtog medlemsstaterne endeligt, da de definerede deres egne handlingsplaner.
Den europæiske plan for en økonomisk genopretning, som jeg forelagde i sidste uge, præciserede både implementeringsmetoder, og den løftede denne koordinering op på et nyt ambitionsniveau.
Jeg vil gerne rose det skub, som Parlamentet har givet genopretningsplanen, både under parlamentsudvalgets drøftelser og under plenarmødets forhandlinger, men især under den drøftelse, jeg havde med Formandskonferencen. Jeg vil gerne takke parlamentsformanden og formændene for de forskellige grupper for deres bidrag, som muliggjorde denne debat. Gennemførelsen af denne plan bør være genstand for den samme vedvarende dialog som under forberedelsen.
Forslaget om en indsprøjtning på 200 mia. EUR for at kickstarte vores økonomi, vores genopretningsplan, som omfatter 10 detaljerede prioriteter, viser en fælles handling i et omfang uden fortilfælde på europæisk plan. Udfordringen var enorm ligesom risikoen for fiasko, idet der skulle defineres en ambitiøs plan i samme målestok som behovet. Planen er ikke baseret på den laveste fællesnævner, men den forbigår heller ikke de forskellige medlemsstaters vidt forskellige budgetmæssige og økonomiske stilling, selv om alle medlemsstaterne udgør en del af fællesmarkedet, og størstedelen af dem har en fælles valuta. Vi må derfor indrømme, at det ikke er nogen let opgave, og at det set ud fra en intellektuel og tydeligvis også ud fra en politisk synsvinkel faktisk er temmelig vanskeligt at finde en økonomisk reaktion for 27 lande med udgangspunkter, der i den grad er forskellige.
Derfor har vi ikke defineret en samlet plan for alle, men en koordineret plan, der er baseret på de instrumenter, som vi allerede har til rådighed i Europa, stabilitets- og vækstpagten og Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse. Vi har defineret de fælles mål, der skal stræbes efter på en koordineret måde for at opnå en økonomisk genopretning.
Denne plan skal nu gennemføres i praksis. Begrebet koordinering skal ikke blot være fremherskende, når der opnås enighed, men også når planen gennemføres, eftersom prisen på passivitet er uacceptabel. Det kan vi selv bevidne. Hver dag sker der tab af arbejdspladser. Vi kan ikke vente på, at recessionen bliver værre og udarter til en alvorlig depression.
Jeg tror, vi alle kan se en holdningsændring, selv om denne endnu ikke er fuldt ud omsat i konkrete beslutninger. Alle er udmærket klar over, at vi ikke har at gøre med en almindelig økonomisk afmatning. Vi befinder os i en helt anden situation. Det drejer sig ikke om et almindeligt fald i de økonomiske aktiviteter. Jeg gentager, at vi oplever usædvanlige omstændigheder, og at tiden nu er inde til at handle.
Hver institution skal leve op til sit ansvar. Det har Kommissionen gjort ved at forelægge denne plan, og det vil den fortsætte med at gøre for at sikre, at planen bliver gennemført. Jeg regner med, at Parlamentet udviser årvågenhed og vil minde hver institution om dens forpligtelse. Denne genopretningsplan udgør den nødvendige strategiramme for en beslutsom og ambitiøs handling. Jeg synes både, at den er ambitiøs og realistisk. Der er ingen mening i at stille ambitiøse forslag, som ikke har nogen chance for at blive vedtaget. Samtidig skal vi imidlertid fortsat være ambitiøse.
Denne plan viser, at de grundlæggende principper, der blev opstillet i stabilitets- og vækstpakken og i Lissabonstrategien, har gjort det muligt for os at finde en virkelig europæisk løsning.
Dette er en stor chance, som Europa må gribe. Jeg synes virkelig, at dette er en test for Europa. Ikke blot en test af dets økonomiske reaktion, hvilket er krævende nok, men også af selve idéen med Europa. Hvad vil vi med Europa? Ønsker vi europæiske reaktioner på europæiske og globale økonomiske problemer eller ej?
Ved fælles hjælp kan Europa vise, at det er i stand til at skabe den nødvendige koordinering, således at vi hver især kan sætte alle kræfter ind i kampen, tilbyde det fornødne - skræddersyede - budgetmæssige incitament for at garantere en reel effekt, idet det sikres, at de offentlige udgiftsniveauer er gennemførlige på mellemlang og lang sigt, og sikre en intelligent anvendelse af kortfristede redskaber til at øge konkurrenceevnen på lang sigt ved at slå to fluer med ét smæk. Incitamentet skal på kort sigt begrænse krisens følger for husholdningerne, arbejderne og virksomhederne, mens det samtidig på mellemlang og lang sigt skal lette overgangen til en mindre energiintensiv økonomi, støtte reformer for at forbedre den europæiske konkurrenceevne og sikre, at alle vores foranstaltninger er baseret på de vigtigste krav om solidaritet og social retfærdighed, som primært skal koncentreres om de mest sårbare i denne krisetid.
Vi har derfor opstillet tre tydelige prioriteter, tre grundpiller, for den strategi, der giver samfundets mest sårbare sektorers behov den grundlæggende, generelle prioritet.
Dette er ikke det rette tidspunkt til at begrænse foranstaltninger til det nationale plan. Lad os være helt tydelige, hvad det angår. Det er dette budskab, som jeg gerne vil overbringe Det Europæiske Råd, og jeg ved, at jeg kan regne med, at Parlamentet gentager mit budskab. Kun en løsning på EU-plan vil have det nødvendige omfang til at gøre en forskel, hvilket alle har gavn af.
Parlamentets støtte er uundværlig. Jeg vil derfor gerne bede Dem om at se på de nye forslag, fremskynde procedurerne og tilpasse de europæiske budgetrammer. Også her må vi være tydelige. Jeg synes, det ville være fuldstændig modstridende, hvis vi nu bad medlemsstaterne om at gøre en yderligere indsats, når det gælder deres budgetter, en forøgelse af budgetterne, mens vi på EU-plan ikke er i stand til at bruge alle de bevillinger, vi har til rådighed på EU-budgettet.
Kommissionen har derfor efter min mening stillet et godt forslag om, at alle ikkeanvendte bevillinger skal bruges til at støtte visse programmer og iværksætte visse europæiske aktioner, hvad enten det drejer sig om indbyrdes forbindelser, innovation, klimavenlige energikilder eller en økonomisk genopretningspolitik, som også er fuld af udviklingsmuligheder på mellemlang sigt. Jeg synes, at det er det mindste, vi bør gøre.
Frem for alt opfordrer jeg Dem imidlertid til at forklare vores medborgere, hvordan EU skaber beskyttelse, ikke ved at træffe foranstaltninger på medlemsstaternes vegne, men tværtimod ved at gøre de foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer, mere effektive ved at kombinere vores bestræbelser på at fremme efterspørgslen og genoprette tilliden til gavn for alle vores borgere.
(EN) Det andet punkt på Det Europæiske Råds dagsorden er klimaændringerne. Jeg ved, hvor meget tid og opmærksomhed Parlamentet har brugt på energi- og klimapakken. De har vist, hvordan dette virkelig er et af vor tids største politiske, økonomiske og samfundsmæssige projekter. Når vi ser tilbage på, hvad der vil blive en historisk beslutning, vil det vise sig, at Deres støtte til målet og Deres bidrag til, hvordan det bør nås, har været uvurderligt.
Det er nu næsten et år siden, at Kommissionen stillede sine forslag. I løbet af denne periode har vi set en betydelig økonomisk nedgang. Vi har hørt forståelige bekymringer fra erhvervslivets side på et tidspunkt med voldsomt pres.
Der har imidlertid ikke været nogen vaklen, når det gælder tilsagnet om at nå de vigtigste mål, nemlig at opfylde 20-20-20-målene inden 2020, at vise vejen til en global aftale i København til næste år og at bevise, at vi er seriøse, og at vi mener det alvorligt, når vi drøfter disse emner.
Selvfølgelig skal der gøres meget, inden Rådet og Parlamentet når frem til en endelig aftale. Sådan skal det også være. Det drejer sig om afgørende beslutninger, der har indflydelse på alle europæeres liv. De fortjener at blive taget alvorligt. Vi må have det på plads.
Det Europæiske Råd i næste uge vil blive nøglen til indgåelsen af en aftale mellem de 27 stats- og regeringschefer. Selv om enighed blandt de 27 stats- og regeringschefer er en nødvendig betingelse for en aftale, er det imidlertid ikke i sig selv tilstrækkeligt. Tro mig, ingen ved bedre end Kommissionen, hvilken afgørende rolle Parlamentet spiller som medlovgiver. De har gang på gang bevist, at Deres bidrag er uundværligt, ikke blot for den europæiske lovgivnings demokratiske legitimitet, men også for dens effektivitet.
Deres arbejde er afgørende, når det gælder om at skabe bred tværpolitisk og tværnational enighed om væsentlig lovgivning. Vi får brug for, at De også spiller denne rolle, hvad angår energi- og klimapakken. Jeg tror virkelig, vi kan og skal opnå en aftale på Det Europæiske Råd, og jeg glæder mig over de bestræbelser, som det arbejdsomme franske rådsformandskab - som Kommissionen samarbejder aktivt med - gør sig. Derfor foreslår jeg, at vi lige efter Det Europæiske Råd tager dets resultater op i trilogen med Europa-Parlamentet for at bringe de resterende forskelle ud af verden og omsætte den politiske enighed i lovtekster.
Jeg er overbevist om, at vi vil være i stand til at afslutte arbejdet i god tid og vise, at vi kan og skal stræbe efter klimaforanstaltninger, energisikkerhed og økonomisk vækst på en gensidigt understøttende måde. Dette er det bedste budskab, vi kan sende til Europa-Parlamentet inden valget, men også inden den næste amerikanske præsident tiltræder og med henblik på København. Jeg lover, at Kommissionen vil samarbejde utrætteligt med Dem for at muliggøre dette.
Endelig er der uden tvivl nogle, som vil indvende, at det i den nuværende situation virker forvirrende at drøfte Lissabontraktaten. De tager fejl. EU viser i dag, at det er vigtigere end nogensinde for at fremme borgernes økonomiske og sociale velfærd. Det er ikke forvirrende at give EU redskaberne til at udføre denne opgave mere effektivt og mere demokratisk. Det er absolut nødvendigt. De kriser, vi har oplevet, har alle understreget dette behov.
Jeg synes, at EU har vist, at det var særdeles modent, da det reagerede på Irlands nej ved at respektere resultatet og ved at give de irske myndigheder tid til at fordøje og analysere det og tid til at finde ud af, hvordan de skulle tackle denne situation.
Europa har frem for alt vist, at det er fast besluttet på fortsat at arbejde hen imod den nye forfatning, som det er værd at stræbe efter. Medlemsstaterne fortsatte med at ratificere. Kommissionen fortsatte ligesom Parlamentet med at forsvare forfatningen. Og vi har arbejdet sammen med Irland - ikke mod Irland - for at finde den rette vej fremad.
Det er stadig presserende, at forfatningen træder i kraft. Det er stadig nødvendigt at respektere de beslutninger, der er truffet af de 25 nationale parlamenter, som har ratificeret. Og Det Europæiske Råds altoverskyggende mål skal være at finde en troværdig vej fremad, som vil muliggøre en ratificering i Irland. Inden udgangen af næste uge skal vi have en køreplan, som hjælper os ud af dette dødvande.
2008 vil indskrive sig i historiebøgerne som det år, da EU stod over for sine vanskeligste prøver, men efter min mening også som det år, hvor EU viste sig at være målbevidst, beslutsomt og dristigt nok til at tage udfordringen op. Lad os benytte de kommende par uger til at efterlade et stærkere og mere ambitiøst EU som en arv til fremtiden.
(Bifald)
Joseph Daul
Hr. formand, hr. Jouyet, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer! Det Europæiske Råd i næste uge vil hovedsagelig undersøge reaktionen på den nuværende økonomiske krise, og jeg vil gerne først rose Kommissionens arbejde. Siden begyndelsen af finanskrisen har den forelagt en lang række dokumenter med henblik på at omlægge den globale finansielle arkitektur. Genopretningsplanen, der blev forelagt i sidste uge, og som vi bifalder, kan føjes til alle disse foranstaltninger og udgør et passende redskab til at reagere på vores nuværende vanskeligheder.
Ligesom Kommissionen mener vi, at genopretningsplaner skal gennemføres hurtigst muligt, og ligesom Kommissionen mener vi, at koordineringen af disse genopretningsforanstaltninger er nøglen til succes. Økonomien og den sociale samhørighed i vores lande udgør en fundamental prioritet. For at løse vores problemer på lang sigt må vi desuden udvise både beslutsomhed og ansvarsfølelse. Kommissionens forslag, der sigter på at samle alle de politiske løftestænger, som er til rådighed på europæisk og nationalt plan for at bekæmpe denne krise, udgør en fremragende strategi.
Det må være vores prioritet at gøre alt, hvad vi kan for at forhindre, at vi ender i en nedadgående spiral i retning af en recession. Vi må genvinde forbrugernes tillid, fordi det er det eneste, som hurtigt kan ændre situationen. Jeg er meget ked af, at nogle politiske grupper ikke deler denne opfattelse og agter at udnytte krisen til at forsøge at opnå en politisk fordel. Centrum-højre-partiernes mål, vores mål, er ikke at lancere sloganer, men at genoprette stabiliteten, væksten og beskæftigelsen. Sådan er det.
Det er også vores mål at vise europæerne, hvad der for enhver pris skal forsvares, nemlig vores model for den sociale markedsøkonomi, som resten af verden er misundelig på, og som vi skal kæmpe for, fordi kun den kan sikre og garantere vores sociale samhørighed. Hvis jeg var kapitalist, ville hele verden vide det!
Konfronteret med en krise, som kræver uopsættelige, realistiske og pragmatiske foranstaltninger, foretrækker nogle mennesker at anklage oppositionen blot for at skjule deres egne synder. Vi er udmærket klar over, at denne krise er alvorlig, men vi er også klar over, at vi har pligt til at handle ud fra vores værdier og vores pragmatiske måde at ordne tingene på og finde den rette balance mellem foranstaltninger på kort og på lang sigt.
De foranstaltninger, som er blevet nødvendige som følge af vores nuværende problemer, må ikke bringe fremtiden i fare. Derfor støtter vi Kommissionens holdning. Kommissionen placerer sine foranstaltninger inden for rammerne af Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse. Denne strategi er faktisk den bedste garanti for at bevare vores sociale model. Enhver anden strategi ville være uansvarlig. En vedtagelse af genopretningsforanstaltningerne betyder imidlertid ikke, at medlemsstaterne kan opgive de strukturreformer, som er væsentlige for tilpasningen af deres økonomier.
Det Europæiske Råd vil også i høj grad beskæftige sig med energi- og klimapakken, som det franske formandskab med rette har gjort til en af dets vigtigste prioriteter. Der er stadig forhandlinger i gang om størstedelen af dokumenterne i pakken, og jeg opfordrer alle de involverede parter i forhandlingerne til at gøre alt, hvad de kan for at nå frem til en tilfredsstillende aftale.
Global opvarmning er en realitet, som hverken finanskrisen eller den nuværende økonomiske krise har ændret. EU må vise vejen for sine globale partnere ved at indtage en ansvarlig politisk holdning, der passer til den nuværende situation. EU's bekæmpelse af klimaændringerne skal imidlertid fortsætte.
Den kendsgerning, at der er gjort fremskridt med et af dokumenterne i energi- og klimapakken, er et meget positivt tegn og et bevis på, at der virkelig er et ønske om at komme videre med disse tekster, hvilket jeg er glad for. Jeg roser det franske formandskabs beslutsomhed. Det har ikke skyet nogen anstrengelse for at nå til enighed. Jeg vil også udtrykke ønske om, at vores irske venner foreslår Det Europæiske Råd en køreplan, som både er realistisk og ambitiøs, og som indeholder en tidsplan for vores vej ud af det institutionelle dødvande.
Denne krise viser os endnu en gang, at Europa skal være i stand til at træffe beslutninger mere effektivt og mere demokratisk. Til sidst vil jeg gerne takke Kommissionen for det østlige partnerskabsprojekt, som det vil foreslå Rådet.
Formanden
Hvis jeg nu sagde, at De altid er eksemplarisk, kunne det udlægges som partiskhed.
Poul Nyrup Rasmussen
Hr. formand! Vi har nu 17 mio. arbejdsløse i Europa. Medmindre vi gør noget, vil vi have 21 mio. arbejdsløse i Europa inden et år og 25 mio. arbejdsløse i begyndelsen af 2010.
Den 14. november sagde PSE-Gruppen, at vi har brug for et klart mål, og samme weekend sagde de socialistiske og de socialdemokratiske partier det samme. Det skal være vores mål ikke at lade beskæftigelsesniveauet falde. Vores finansielle incitament vil blive defineret af dette tydelige mål, dvs. at holde folk beskæftigede. Vi vil miste job, men vi vil skabe nye job for at holde folk beskæftigede. Det, jeg savner i Kommissionens program, er ikke styring, men ambitioner og reel koordinering.
Jeg ved, det er svært. Lad venligst være med at sige, at koordinering blot er en kombination af bestræbelserne - hvilket regeringerne allerede har gjort - for det er ikke rigtigt. Jeg deler Deres ambition, hvad angår koordinering, men lad os forene vores kræfter - Parlamentet, Kommissionen og rådsformanden - og bede regeringerne om én gang for alle at forstå, hvor meget merværdi man kan opnå ved at gøre tingene på en koordineret måde. Vi ved alle, at vi vil opnå en dobbelt effekt i medlemsstaterne.
Mit andet punkt er, at hvis De gør det, vil jeg bede Dem og rådsformanden stille følgende spørgsmål til Deres kolleger, stats- og regeringscheferne i Rådet. Hvis vi ønsker at sikre beskæftigelsesniveauet, hvor meget har vi så brug for? Jeg har foretaget makroøkonomiske beregninger, som viser, at vi skal investere - som den spanske regering gjorde - 1 % af BNP, ikke blot næste år, men også i 2010 og i 2011. Ellers kan vi ikke opretholde dette niveau.
Hvordan gør vi det? Jeg vil foreslå følgende, nemlig at kommissionsformanden opstiller en liste over prioriteter, der er defineret af vores intelligente grønne vækststrategi og Lissabonmålene, hvor de 27 medlemsstater siger, at de er enige med Kommissionen og Rådet om denne liste. Derefter skal kommissionsformanden vise Tyskland, Frankrig og Italien - os alle - hvor meget merværdi vi opnår ved at handle i fællesskab. Dernæst skal der udarbejdes en tidsplan. Hvis der f.eks. træffes beslutninger inden jul, mødes vi igen i februar inden foråret for at evaluere, hvilke virkninger det har haft. Derefter vil vi i foråret være parate til at udarbejde den anden pakke og i efteråret til at udarbejde den tredje pakke som en del af en langsigtet strategi for at sikre vores mål.
Jeg siger ikke, at det vil være let. Jeg siger, at jeg støtter Deres ambitioner, men jeg kan ikke se, at målene føres ud i livet. Lad os gøre det i fællesskab.
Graham Watson
Hr. formand! Sidste gang vi mødtes, roste vi Rådets hurtige reaktion på finanskrisen. For dette Europæiske Råd synes hurtighed imidlertid ikke længere at være vigtig, selv om det burde være det. De udfordringer, som EU står over for, er reelle. Recessionen kvæler virksomhederne, og klimaændringerne bliver stadig større.
Vi har brug for Rådet og Kommissionen til at anerkende, hvad Martin Luther King kaldte nuets påtrængende nødvendighed. I går kunne vores finansministre ikke forstå, at genopretningsplanen er presserende. Incitamentet ændrer sig fra sukker til sirup. Formandskabet bør fortælle os, hvilke medlemsstater der var imod. Vi skal holde os til stabilitets- og vækstpagten, bevare konkurrencen og reglerne om statsstøtte og tage Lissabondagsordenens udfordring op, men vi skal handle hurtigt.
Rådet vil selvfølgelig søge juridisk bindende rammer til at nedbringe CO2-emissionerne. Der er gjort fremskridt. "Cap-and-trade", ingen regulering og byrder, undtagelser for småudledere, følsomhed over for enkelte staters situation og en glidende skala for bortauktionering af CO2 - alle disse ting er fornuftige. Hvad der ikke ville være fornuftigt er, hvis en medlemsstat forsøgte at forkaste en langsigtet plan på grund af kortsigtede egeninteresser. Hvis vi ikke tackler klimaændringerne nu, vil regningen hurtigt blive større. Sidste uges aftale om CO2 fra biler viser, hvor let det er at springe over, hvor gærdet er lavest og lade særinteresser gå forud for globale interesser. Der vil være udgifter forbundet med en løsning på klimaændringerne, men der er også muligheder. Europa kan føre an i verden, når det gælder grøn innovation. De dristige vinder, og Europa må have mod til at stå ved sine meninger.
I sidste uge offentliggjorde irerne en tankevækkende rapport om mulighederne for Lissabontraktaten. Nu må premierministeren fremlægge en konkret plan og en klar tidsramme for at komme videre, fordi Europas borgere ønsker et effektivt EU. Man kan aldrig overbevise nogen om, at de skal have større tillid til EU, hvis det ikke fungerer. I sidste uge så vi et eksempel på, at EU ikke fungerer. Medlemmer af Parlamentet, som slap godt fra bombningerne i Mumbai i sidste uge, blev mødt af en EU-konsul, der fortalte dem, at han kun ville hjælpe borgere fra sit eget land. Der er intet, der i højere grad viser, at der er et tvingende behov for en koordineret konsulær EU-beskyttelse.
EU skal beskytte alle sine borgere, når de har behov for det. Kommissionsformanden sagde, at vi må "svømme eller gå til bunds sammen". Nogle foretrækker måske at træde vande, men det har Europa gjort før, og det virker ikke. Vi har nu brug for handling fra Det Europæiske Råds side.
Rebecca Harms
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! En uge inden delegationen fra Europa-Parlamentet rejser til Poznań, bør det vurderes, om det, som Kommissionen nu bliver ved med at gentage, virkelig er rigtigt, nemlig at reaktionen på realøkonomiens krise og på finansmarkedernes krise er knyttet til en ambitiøs klimabeskyttelsesstrategi. Endnu en gang hævder jeg, hvad dette angår, at alt, hvad Kommissionen har sagt herom indtil nu, har de nuværende forhandlinger under trilogen om klimapakken modbevist. Det signal, som bilaftalen i begyndelsen af ugen udsendte, er, at Europa faktisk har givet tilsagn om en ambitiøs klimabeskyttelse og om at redde verden. Europa ønsker at ændre alt, men ikke sine biler. Jeg synes, vi har givet et uhyre dårligt signal.
Lad os fortsætte med handelen med emissioner. Vi ved, at handel med emissioner er den europæiske klimabeskyttelsespolitiks vigtigste instrument, og at udbud er alfa og omega, når det gælder hele foranstaltningen. Nu skal der endda forhandles om en undtagelse for energiindustrien, og den energiintensive industri skal udelukkes i næsten hele det kommende tiår. Jeg synes, det er en meget uheldig udmelding blot en uge, inden vi tager til Poznań. Mindst halvdelen af de ambitiøse bestræbelser på at reducere mængden af CO2 skal gøres i udviklingslandene, ikke i selve Europa. Vi ønsker imidlertid heller ikke at finansiere disse foranstaltninger i udviklingslandene.
Jeg vil gerne kraftigt opfordre hr. Barroso til omsider at udarbejde den nye grønne aftale, som hr. Dimas altid taler så meget om. Jeg vil endvidere gerne sige til hr. Barroso, at jeg tror, at EU-borgernes accept ville være meget større og ville øges, hvis der blev gjort status over de fejl, der blev begået i Kommissionens gamle økonomiske strategier, også hvad angår finansmarkederne, og hvis De erkendte, at De skønnede forkert for et år siden.
Så ville folk måske tro på, at De begynder på en frisk, og så kunne vi også regne med en større støtte til Lissabontraktaten. Hvad dette angår, vil jeg, ligesom jeg gjorde for to uger siden i Strasbourg, virkelig bønfalde Dem om at være ærlig i denne sag. Er der en ny grøn aftale, eller ønsker De virkelig at følge de sidste 10 års strategier?
Brian Crowley
Hr. formand! Jeg vil gerne takke rådsformanden, hr. Jouyet, og kommissionsformanden for deres redegørelser her i dag.
Jeg vil meget kortfattet tale om den økonomiske genopretningsplan, fordi den på mange måder er det, der bekymrer borgerne mest, når det gælder om, hvordan vi skal reagere på de hidtil ukendte globale problemer, som har ramt os i de seneste måneder. Jeg bifalder Kommissionens genopretningsplan og forslag. De passer godt til det, som medlemsstaterne allerede gør, og faktisk også til det, som medlemsstaterne blev enige om at gøre i henhold til en koordineret plan under det franske formandskab.
Det er temmelig enestående - og på en måde temmelig ironisk - at der skulle denne krise til for at få den britiske regering, der i mange år har kæmpet for at blive uden for og for at udstikke sin egen individuelle kurs, med i klubben for at se, hvordan vi kan samarbejde og koordinere med hinanden.
Hvad denne sag medfører mere end noget andet er en anerkendelse af, at vi virkelig er uafhængige, at vi virkelig kan gøre tingene individuelt, men når vi handler kollektivt, når vi mødes og samler de 27 medlemsstaters gode forstand, innovation, talent og energi, kan vi faktisk ændre verden med disse individuelle, kollektive bestræbelser. Jeg lykønsker kommissionsformand Barroso og rådsformanden, fordi de gør det muligt for os i EU at modnes i 2008 og reagere som voksne på alvorlige kriser og kritik af Europas evne til at reagere.
Nu kommer jeg til et andet punkt, som vi vil drøfte i Rådet, nemlig Lissabontraktaten. Mange mennesker er tydeligvis overordentlig bekymrede over, hvordan vi skal løse de resterende problemer, fordi det ikke er lykkedes at få Lissabontraktaten ratificeret i alle medlemsstater. Jeg er fuldstændig overbevist om, at den irske regering vil fremlægge en plan for, hvordan tingene skal gøres. Denne plan vil opfordre andre medlemsstater til også at gøre visse ting. Det er ikke kun irerne, som skal tackle dette problem. Alle medlemsstaterne er nødt til - igen kollektivt - at tackle det.
Jeg vil gerne tilskynde alle medlemmerne til at se på den rapport, som det særlige udvalg i Oireachtas, det nationale parlament i Irland, har udarbejdet. Det er bemærkelsesværdigt, at de eneste, som protesterede mod denne rapport, var de samme mennesker, som protesterede mod Lissabontraktaten og alle andre tidligere traktater. Det er de samme skyggeagtige personer, som ynder at gemme sig i mørket og hævde, at der er en bedre vej, men aldrig siger, hvilken vej der er bedre. De samme personer, som aldrig siger, hvad der er bedst for de irske og de europæiske interesser, men kun siger noget for selv at få en lille politisk gevinst. Virkeligheden er, at vi kollektivt kan opnå meget større og bedre ting, men også, at dette kræver kompromiser, forståelse og tolerance, hvad angår de forskellige holdninger, der vil blive givet udtryk for.
Mary Lou McDonald
Fru formand! EU-lederne vil i næste uge mødes i Bruxelles, og hvis premierminister Brian Cowan foreslår, at irsk støtte til Lissabontraktaten kan sikres ved at blive enig om politiske erklæringer eller ved at komme med beroligende udtalelser om udvalgte emner, er han uhyre vildledende. Premierministeren har forsøgt at bortlede opmærksomheden fra den voldsomme utilfredshed hos befolkningen, ikke blot i Irland, men meget bredere, med den kurs, EU følger. Meningsmålinger i Irland, og faktisk også regeringens egen undersøgelse af nej'et, har vist befolkningens bekymringer over arbejdernes rettigheder, de offentlige tjenesteydelser, militariseringen og demokratiet, og disse bekymringer deles af millioner af arbejdere og familier i hele EU.
Den økonomiske krise, som vi står over for, viser, at de offentlige tjenesteydelser og arbejdernes rettigheder nu mere end nogensinde skal beskyttes mod uhæmmede og uregulerede markedskræfter. Efterhånden som regeringerne kæmper med krisen, bliver det stadig tydeligere, at Lissabontraktaten er forældet. Regeringerne har genopdaget behovet for statslig intervention i samfundsinteresser, behovet for fleksibilitet og påpasselighed, når der reageres på deres befolknings behov, og de har fået en dyr lærestreg. De har lært, at det ikke er markedet, der er konge. Markedet kan ikke løse alle problemerne, og alligevel forsøger Lissabontraktaten at sætte en krone på denne mislykkede idé med et frit marked, som har forvoldt så stor skade.
Vi har brug for en ny kurs, og sandheden er, at vi ikke får den med Lissabontraktaten. Det er ikke lykkedes den irske regering at sende debatten videre til andre regeringer. Det er ikke lykkedes den at søge en bedre aftale, ikke blot for Irland, men også for resten af EU. Den irske regering bør lære af sin egen befolkning. Den bør lære at lede. Og den skal vise vej. Men alle EU-ledere bærer et ansvar for at tackle, virkelig tackle, befolkningens bekymringer.
Kyniske politiske manøvrer og tom retorik vil hverken vinde irsk støtte til Lissabontraktaten eller gøre noget ved de alvorlige mangler i Lissabontraktaten, men vil frem for alt ikke tilvejebringe de nye veje, som EU har behov for. Ledere har et valg. De kan lede ud fra deres befolkningers hjerter og ånd, eller de kan træffe beslutninger, som er i lobbyisternes og bureaukraternes interesse. Til EU-lederne vil jeg sige: Træf det rette valg, lyt til Irland og hør i dets stemme ekkoet fra Frankrig og Nederlandene, kravet om reform og fornyelse og kravet om forandring.
Hanne Dahl
for IND/DEM-Gruppen. - (DA) Fru formand! Der tegner sig et billede af, at man laver et råddent kompromis med Irland for at få dem til at tilslutte sig Lissabontraktaten. Jeg har her i huset set alt fra manipulation til slet skjulte trusler i retning af, "hvem tror I mon mister en kommissær, når vi må følge Nicetraktatens ord om, at der skal være færre kommissærer, end der er lande?" Jeg har hørt fremtrædende opinionsdannere tale for at smide Irland ud, sågar også fra en avisredaktør i mit eget hjemland. I Formandskonferencen har man besluttet ikke at sætte den beslutning om Irland og Lissabontraktaten, som man har udarbejdet i AFCO-Udvalget, til debat og afstemning på plenarmødet. Ikke desto mindre har AFCO-Udvalget på et møde i mandags konkluderet, at netop denne beslutning vil blive lagt til grund for formandens og dermed Parlamentets officielle holdning. Men Parlamentet kan ikke have en fælles holdning til dette spørgsmål.
Da man stemte om førnævnte beslutning, stemte 16 for og 6 imod. Dette giver - sammenholdt med den manglende debat i salen - et meget tyndt grundlag for at uddrage en fælles holdning. Det er uanstændigt, at demokratiet synes at være sat ud af kraft i det Parlament, hvor vi ynder at løfte pegefingeren moraliserende over lande uden demokrati og hædre forkæmpere for demokrati med en såkaldt Sakharovpris. Vejen frem for et demokratisk Europa er ikke rådne kompromisser, lumpne løfter og uanstændige trusler. Vejen frem er en fair og åben debat.
I de få lande, hvor man har turdet høre folket, har svaret været en klar afvisning af både forfatning og traktat. Nej - både i Frankrig, Holland og Irland. Hvad skal der til for, at Parlamentet vågner op og ser, at vi er fuldstændig ude af trit med vore vælgere? Hvor er alle de haner, der puster sig op og truer Irland og Tjekkiet? Tør de ikke møde vælgerne og lade dem være dommere over visionen for Europa?
Jim Allister
(EN) Fru formand! Selv om dette topmøde burde koncentrere sig fuldstændig om den økonomiske krise, som rammer os alle, vil meget tid desværre blive brugt på, hvordan de irske vælgeres demokratisk udtrykte vilje skal betvinges.
Den manglende respekt for et lille lands legitimt udtrykte mening om Lissabontraktaten er åbenlys. Ingen ville turde forsøge sig med en sådan altødelæggende Mugabe-strategi over for et stort land. Men vælgerne i Republikken Irland er et let bytte for den europæiske elite, der hundser med dem, og som anser deres dyrebare Lissabonprojekt for at være vigtigere end demokratiet i en nationalstat. Det er en sådan arrogance, et sådant forsøg på at intimidere dem, som kommer på tværs af deres planer, som har gjort, at EU i den grad har mistet forbindelsen med befolkningen. Hele denne upassende saga ligner mere en tyrans politik end demokrati.
Jean-Pierre Jouyet
formand for Rådet. - (FR) Fru formand, hr. formand for Kommissionen, kære gruppeformænd, mine damer og herrer! Allerførst henviser jeg til det, som hr. Daul sagde, og ligesom han vil jeg gerne rose det arbejde, som Kommissionen har gjort, især for at styrke den finansielle arkitektur. Der er faktisk nu fire vigtige direktiver, som Kommissionen har forelagt, og som Rådet (økonomi og finans) har godkendt inden for en meget kort periode siden september.
Joseph Daul havde absolut ret i at fremhæve dette arbejde og ligeledes understrege behovet for at genoprette tilliden og vise vores tillid gennem vores holdning. Som flere medlemmer sagde, findes denne tillid i enhed og koordinering.
Jeg vil gerne berolige hr. Daul, som jeg kender godt, og jeg ved, at han er meget tættere på den sociale markedsøkonomis værdier og ikke på nogen måde en tøjlesløs kapitalist. Jeg vil gerne berolige alle. Den mindste kontakt med ham ville bekræfte dette. Derfor vil jeg gerne takke ham for det og også sige, at vi faktisk har iværksat den institutionelle køreplan, og at jeg er klar over de bekymringer, han gav udtryk for, og hans gruppes bekymringer på dette område.
Jeg vil også gerne sige til hr. Rasmussen, at målet for beskæftigelsesniveauer selvfølgelig er kernen i det franske formandskabs bekymringer. Vi er enige i det, hr. Rasmussen sagde, og som også andre medlemmer har fremhævet, nemlig at vi er opmærksomme på, at vi med større koordinering vil fordoble eller endog mere end fordoble den merværdi, som vi kan skabe, og vi er enige i hr. Rasmussens kommentarer, hvad angår metoden, dvs. lanceringen af specifikke projekter, praktiske mål og en tidsramme.
Jeg vil gerne berolige Graham Watson, som har en yderst pragmatisk og rigtig indstilling. Hr. Watson fremhævede med rette, at vi stadig skal handle hurtigt. Jeg tror ikke, jeg behøver sige det igen til rådsformanden, men jeg vil bede ham om at handle endnu hurtigere. Jeg tror faktisk ikke, at han har glemt behovet for hurtig handling. Jeg vil gerne berolige hr. Watson med, at det stadig er presserende. Det er vi fuldstændig klar over. Som De sagde - og ligeledes fru Doyle, som er til stede i salen - må vi heller ikke, især hvad angår bekæmpelsen af klimaændringerne, ofre langsigtede krav til fordel for kortsigtede interesser, hvilket også fru Harms fremhævede. Vi må heller ikke give efter for den egocentri, som nogle gav udtryk for, i stedet for at vise vores solidaritet, nemlig med vores central- og østeuropæiske venner, især i Polen, de baltiske lande og andre lande. Dette emne vil også blive drøftet på Det Europæiske Råds møde den 11. og 12. december.
Jeg har fortalt fru Harms, at vi ikke må slække på disse mål. Det er på ingen måde formandskabets hensigt at slække på sine mål. Jeg sagde, at pakken fra Kommissionen var konsistent, at den indeholdt flere mål, som var fastsat i rette tid, ikke af det franske formandskab, og at disse mål skal overholdes. Dette er en moralsk forpligtelse i den nuværende krise. Vi kan ikke indlede internationale forhandlinger og tro, at det er udviklingslandene, som skal gøre den største indsats. Vi har ligeledes pligt til at være solidariske med udviklingslandene på dette område.
Hvad angår den aftale, der blev opnået som led i trilogen med Europa-Parlamentet, hvilket jeg takker Parlamentet for, synes jeg, det er en afbalanceret aftale og et meget præcist langsigtet mål, som er opstillet for biler. For det andet er et progressivt straffesystem, der virker tilskyndende, på plads, hvilket også er udarbejdet for producenter. For det tredje nævnes fremme af grønne innovationer i aftalen.
Hvad angår de finansielle markeder, henviser jeg fru Harms til det, som jeg sagde for at støtte hr. Dauls bemærkninger for lidt siden. Jeg er glad for, at hr. Crowley omtalte den nødvendige koordinering. Jeg forstår, hvad han sagde om de initiativer, som den irske regering har taget. Vi har et tæt samarbejde. Vi overvåger dette meget nøje, og De kan regne med, at formandskabet udviser forståelse og tolerance, som De sagde.
Jeg vil gerne sige til fru McDonald, at vi kender den valgmæssige og sociale kontekst i Irland, at vi ligeledes forstår Irland, og at der ikke er tale om en kynisk manøvrering i alt dette eller i den dialog, vi har haft med de irske myndigheder. Begge parter forsøger at være konstruktive, således at vi, som kommissionsformand Barroso fremhævede, kan holde kursen, en kurs, der, som krisen klart viser, stadig er absolut nødvendig, når det gælder den institutionelle kontekst og Lissabontraktaten.
Til fru Dahl vil jeg sige, at vi vil handle sammen med Irland, som vi selvfølgelig skal vise solidaritet, men at begge sider skal udvise ansvarlighed. Jeg vil faktisk berolige hr. Allister med, at vi kan handle effektivt på disse forskellige områder.
Som afslutning på min tale vil jeg sige, at jeg, hvad angår det, som de forskellige talere og kommissionsformand Barroso sagde, og efter at have hørt denne forhandling, er forbavset over det overvældende behov for at bevare vores enhed og vise vores solidaritet. Solidaritet og koordinering i økonomiske og finansielle anliggender. Solidaritet, når det gælder klimatruslen. Solidaritet med de lande, som oplever de største vanskeligheder inden for energisikkerhed. Også solidaritet, hvad angår alle forsvarsanliggender. Ligeledes solidaritet med udviklingslandene og de sydlige lande - EU's kurs over for Middelhavsområdet. Solidaritet med Irland, men også med et ansvar for at finde en løsning og handle, således at Lissabontraktaten kan gennemføres hurtigst muligt. Ligeledes solidaritet mod øst og de østlige nabolande efter Kommissionens initiativ til det østlige partnerskab. Jeg er overbevist om, at dette vil blive godkendt på det næste møde i Det Europæiske Råd. Det er, hvad der efter min mening er vigtigt i vores svar på de udfordringer, som vi i øjeblikket står over for.
José Manuel Barroso
formand for Kommissionen. - (EN) Fru formand! Blot for at fokusere på den vigtigste del af min erklæring - den europæiske økonomiske genopretningsplan - vil jeg gerne takke Dem for den brede støtte til Kommissionens plan, nemlig bemærkningerne fremsat af hr. Daul, hr. Rasmussen, hr. Watson og hr. Crowley - mange tak for Deres støtte. Jeg er sikker på, at vi med det franske formandskabs meget aktive rolle - og her vil jeg fremhæve Jean-Pierre Jouyets engagement - kan gøre reelle fremskridt.
Hr. Rasmussen talte om ambition og afsluttede med at sige, at De deler vores ambition. Jeg takker ham for hans bemærkninger. Jeg er først og fremmest enig i, at hovedprioriteten skal være beskæftigelse. Det er fuldt ud foreneligt med målsætningerne i Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse. Jeg er enig i, at det er ved at måle beskæftigelsen, at vi om nogen tid kan vurdere, hvor effektiv vores indsats har været. Det er en kritisk, vanskelig tid, en meget udfordrende opgave. Med hensyn til koordinering kan De regne med Kommissionen: Vi ønsker så meget koordinering som muligt, og vi har instrumenterne til det. Som vi sagde i vores meddelelse, vil vi anmode om et nyt konvergensprogram til medlemsstaterne inden for rammerne af stabilitets- og vækstpagten og vil også gennemføre den europæiske strategi, dvs. Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse. Med de landespecifikke anbefalinger fra Lissabon - og dem kommer vi tilbage til umiddelbart efter Rådets møde den 18. december - og med de nye stabilitets- og konvergensprogrammer kan vi være sikre på, at medlemsstaterne også koordinerer den måde, de gennemfører den på.
Men nu vil jeg som altid være direkte og åben over for Dem. De siger, at De støtter den. Så bedes De også støtte os, de forskellige politiske familier og Deres politiske familie, når De taler med nogle af finansministrene i regeringerne. Dette er meget vigtigt. Det er vigtigt at nå til enighed med regeringerne på tværs af lande og på tværs af partier, hvis dette skal lykkes.
Det er spørgsmålet, fordi der, som De ved, traditionelt har været stor modstand fra medlemsstaternes side mod selve idéen om koordinering. Da vi gennemgik Lissabonstrategien efter Kok-betænkningen, afviste nogle medlemsstater blankt selve idéen om koordinering. For nogen tid siden, da krisen var på vej, afviste nogle meget højtstående politikere selve idéen om en europæisk plan og endnu mere koordinering.
Det kan med rette siges, at der allerede er enighed om et vist niveau af koordinering i forbindelse med en genopretningsplan. Men der er for at være helt ærlig endnu ikke fuld enighed om behovet for f.eks. at mobilisere ikkeanvendte midler fra fællesskabsbudgettet. Det blev drøftet i går i Økofin-Rådet, uden at der blev opnået enighed. Der blev opnået en meget vigtig aftale, men det var om vores forslag til en forøgelse af Den Europæiske Investeringsbanks kapital. Der var også andre meget vigtige aftaler.
Endelig vil jeg sige, at vi går ind for øget samarbejde, men der er traditionelt, som De ved, en vis modstand. Min politiske pointe er følgende: Hvis vi ikke nu over for denne krise kan blive enige om et øget niveau af koordinering, hvornår kan vi så? Derfor sagde jeg i mine indledende bemærkninger, at dette er en test for Europa. Bortset fra de vigtige og konkrete betingelser i svaret er det også en test for Europa for at se, om Europa i realiteten ønsker at omsætte disse bekymringer til reel koordinering i fremtiden. Det er Kommissionens holdning, som jeg vil fremlægge for Rådet.
Et sidste punkt med hensyn til smart grøn vækst. Ja, det er, hvad vi har medtaget i vores forslag. Jeg takker for Deres bemærkninger til dette. Vi har fremsat meget konkrete forslag om energieffektivitet, hurtig indførelse af grønne produkter og udvikling af rene teknologier til biler og byggeri, netop fordi vi ønsker at fremhæve ét punkt: Vi foreslår ikke kun medlemsstaterne, at de skal forbruge blot for at forbruge.
Forbrug blot for forbrugets skyld er ikke en løsning. Det vigtige er, at det er smart forbrug: forbrug, der besvarer det umiddelbare og kortsigtede behov for at stimulere efterspørgslen - af årsager, som jeg vist ikke behøver at uddybe - men også forbrug, der er en reel investering i fremtiden, i vores grønne dagsorden, i vores kamp mod klimaændring, i energieffektivitet, i sammenkoblinger og i innovation. Det er dét, vi foreslår: forbrug, der på kort sigt ikke er i strid med de mellemlang- og langsigtede mål. Det er det forslag, som vi vil forsøge at få godkendt i Rådet. Jeg er overbevist om, at vi nu er meget tættere på det, og jeg håber, at vi vil se historiske beslutninger på det næste møde i Rådet.
Timothy Kirkhope
- (EN) Fru formand! Det glæder mig at tale til Parlamentet igen som netop udnævnt leder af det britiske Konservative partis delegation. Jeg kan forsikre Dem, at jeg i opløbet til valget til Parlamentet vil være en ihærdig fortaler for den type Europa, mit parti ønsker at se, og at jeg vil være meget kritisk over for det socialdemokratiske Europa, som hr. Rasmussen - der netop har forladt os - og hans kolleger efterlyser i deres valgmanifest, som blev offentliggjort i denne uge. Det er bestemt meget nedslående læsning.
To af mine kolleger var i Mumbai med handelsdelegationen i sidste uge og var i alvorlig fare. Jeg vil gerne udtrykke både vores fordømmelse af disse ugerninger og vores tak til navnlig det franske formandskab for den hurtige indsats og beskyttelse, som det gav de medlemmer af Parlamentet, som deltog i den pågældende delegation, herunder mine egne britiske kolleger.
Rådet har en fuld dagsorden: den økonomiske og finansielle krise, Lissabontraktaten, klimaændring og den fælles landbrugspolitiks fremtid. Jeg vil kun tale om de økonomiske spørgsmål nu. I Det Forenede Kongerige har regeringen annonceret historiens højeste niveau af låntagning. Vores finansminister vil fordoble statsgælden til 1 trillion GBP inden for de næste fem år. Han har også annonceret skattelettelser på 20 mia. GBP og har trukket skatteforhøjelser på 40 mia. GBP tilbage. Hans såkaldte skattemæssige stimulering vil sikre, at vores recession - som Kommissionen med rette har betegnet situationen - vil være den længste og dybeste overhovedet i EU. Kun i lande med sunde offentlige finanser kan stimulering af denne type være en hjælp. Hvad angår Det Forenede Kongerige, vil vi være nødt til at optage massive lån inden for overskuelig fremtid.
I sidste uge fik vi detaljer om Kommissionens vigtige genopretningsplan, som efter min mening indeholder nogle meget positive punkter, men jeg frygter, at dette initiativ alene ikke er nok til at håndtere de aktuelle problemer. Vi bør fokusere på at få bankerne til at låne til hinanden og til virksomheder og almindelige mennesker. Når arbejdsløsheden forventes at stige drastisk, skal vi opbygge tillid og ikke efterlade en arv med gæld og højere skatter til vores børn og børnebørn.
Jo Leinen
- (DE) Fru formand! I modsætning til hr. Kirkhope mener jeg, at valgmanifestet fra Madrid er et dokument med håb og et signal om, at der er en vej ud af krisen, som vi på alle måder skal støtte.
Parlamentet støtter det franske formandskabs indsats på topmødet i næste uge for endelig at skabe klarhed med hensyn til ratificeringen af Lissabontraktaten. Vi kan ikke gå til valg til Parlamentet, når det er usikkert, om denne traktat kommer eller ej. Det ville være en opfordring til alle Europas modstandere til at udnytte valget til en showkamp, nemlig kampen for eller imod en traktat, der allerede er blevet ratificeret af 25 medlemsstater. Udvalget om Konstitutionelle Anliggender har derfor udformet en beslutning, hvor vi opfordres til at gøre, hvad der er muligt for at opnå ratificering, måske endda inden valget. Vi er nødt til at få vished på topmødet. Dette må ikke udskydes til næste år.
Der vil blive afholdt en anden folkeafstemning i Irland. Vores erklæring om kommunikation i partnerskab er en prøveballon for, om vi kan informere befolkningen. Vi må ikke overlade det til Europas modstandere.
Andrew Duff
- (EN) Fru formand! Med hensyn til traktaten gør vi nu efter min mening endelig fremskridt. Den tjekkiske domstol og det irske parlament har udførligt og beslutsomt skudt angrebet mod traktaten fra nationalistiske og reaktionære kræfter i sænk. Den ærede repræsentation for Sinn Féin har naturligvis forladt os, men jeg taler om dette spørgsmål som demokrat, ikke som lobbyist eller bureaukrat.
Det er nu op til det tjekkiske parlament og den irske regering at tage de næste afgørende skridt. Vi har brug for et klart tilsagn fra premierministeren om, at han vil afholde en anden folkeafstemning på et bestemt tidspunkt, og vi har brug for en mere professionel kampagneplan. Parlamentet appellerer her til den irske befolknings dybtgående generøsitet og til deres skarpe intelligens, så de kan indse de alvorlige konsekvenser ved endnu et "nej".
Konrad Szymański
- (PL) Fru formand! Polen har ydet en stor indsats for at opnå et kompromis om klimapakken. Vi foreslog en ændring af referenceåret og medtagelse af den CO2, der absorberes af skove, i opgørelsen. I dag vil vi foreslå et system, der tager udgangspunkt i benchmarks baseret på de bedst mulige teknologier, og som udelukker visse sårbare industrier fra auktionssystemet.
Næste skridt er op til formandskabet. Vi kunne finde en løsning for den tyske bilindustri. Hvorfor kan vi så ikke finde en for de centraleuropæiske lande? Vores land kan ikke acceptere et tilsyneladende kompromis, der kun sænker Polens fremskridt hen imod auktionssystemet.
Vi kan ikke acceptere, at de hypotetiske klimamålsætninger skal opnås ved at hæve energipriserne og ved at flytte elproduktionen samt cement-, metal- og glasproduktionen til tredjelande, så disse mål vil blive opfyldt på bekostning af langsommere økonomisk udvikling og masseafskedigelser. Ingen i Polen kan acceptere dette. Regeringen kan ikke, og det kan oppositionen heller ikke.
Bernard Wojciechowski
(EN) Fru formand! Den moderne verdensøkonomi er baseret på en gigantisk pyramide af gæld: landenes, bankernes, selskabernes og virksomhedernes gæld. Alle disse former for gæld hænger sammen. De strukturelle fejl ved det økonomiske system, som vi oplever, og det fordrejede markedsøkonomiske system hænger grundlæggende sammen med et pengekreditsystem.
Fejlene ved økonomien skyldes sammenkædningen af systemet for skabelse af penge med kredit. Maurice Allais sammenlignede det med en kræftsygdom, der ubønhørligt æder den kapitalistiske økonomi væk. Dette system betyder, at der skabes købekraft uden reel bagvedliggende værdi. Der skal derfor gennemføres seriøse reformer af banksystemet og det finansielle system. Skattesystemet skal reformeres, og den måde, børserne arbejder på, skal også ændres.
Hvad angår planen om at lukke hullerne i finanskrisen ved at tilføre penge - de fortsætter tilsyneladende i mit land - kan de efter mening lige så godt lægge dem, hvor månen ikke skinner.
Jana Bobošíková
- (CS) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg håber, at regeringslederne i de forskellige EU-lande i næste uge vil afvise Kommissionens forslag om et forenet svar på den økonomiske krise. At bruge 200 mia. EUR af skatteydernes penge centralt på grønne investeringer og innovationsforanstaltninger er ingen kur for 27 forskellige økonomier. Det er heller ingen kur at øge eller sænke skatterne centralt eller at regulere størrelsen af landenes budgetunderskud og statslige garantier. Jeg er overbevist om, at medlemsstaterne skal samarbejde, men de skal selv fastlægge deres egne specifikke foranstaltninger på baggrund af den situation, de befinder sig i, i stedet for at få dem dikteret af Bruxelles.
Rådet bør også afvise at presse medlemsstaterne til at gennemføre ratificeringen af Lissabontraktaten. Det bør anerkende, at traktaten ikke er død på grund af irerne. Jeg er bange for, at Lissabontraktaten kan ændre det moderne Europa til et område med konflikt, forræderi og splittelse. Det skyldes, at den giver stor magt til en juridisk knippel, som kan bruges til at slå de små lande, og det kan kun føre til vold, krig og fattigdom. Lissabontraktaten truer dermed EU's eksistens som en katalysator for frihed, velstand og fred.
Karl von Wogau
- (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Problemerne med at evakuere europæiske borgere fra Mumbai afslørede nødvendigheden af tættere koordinering på området for sikkerhed og forsvar i EU. Samarbejdet med Rådet har forløbet særdeles godt i de seneste måneder. Samarbejdet med det franske formandskab og Rådet har været særdeles frugtbart.
Den centrale begivenhed har uden tvivl været krisen i Georgien. Her handlede Rådets formandskab hurtigt. Det forhandlede en våbenhvile og sikrede, at observatører kom til Georgien i god tid, og at EU var i begivenhedernes centrum. Ved samme lejlighed blev en række mangler dog også afsløret. Vi så, at vores Bruxellesinstrumenter til krisestyring reelt nåede deres kapacitetsgrænse ved denne lejlighed. Det er helt klart, at vi skal forbedre både EU's formåen i forbindelse med forebyggende analyser og instrumenterne til krisestyring.
Som vi ved, gennemfører EU i øjeblikket en revision af sikkerhedsstrategien, som skal afsluttes ved udgangen af året. Denne sikkerhedsstrategi har vist sit værd. Principperne skal fastholdes. Der er enkelte punkter, som skal ændres og tilpasses den aktuelle virkelighed. Endnu vigtigere end tilpasningen af sikkerhedsstrategien er dog gennemførelsen af denne sikkerhedsstrategi. Vi anmoder derfor om, at der udarbejdes en hvidbog om sikkerhed og forsvar i Parlamentet. Måske den franske hvidbog, der er udarbejdet om dette emne, kan bruges som model, fordi vi har her brug for en meget bred debat om udformningen af denne hvidbog - en offentlig debat om den europæiske sikkerhed. Europæisk sikkerhed bør ikke kun drøftes bag lukkede døre - det er et spørgsmål, der vedrører alle borgere.
Proinsias De Rossa
- (EN) Fru formand! Der er i Irland et overvældende ønske om at forblive i centrum af de europæiske anliggender og at sikre, at Europa kan handle effektivt og gennemsigtigt til fordel for medlemsstaterne. Det er især tilfældet og vigtigere end nogensinde før under den nuværende finansielle og økonomiske krise.
De irske borgere har dog brug for forsikring om, at nejsigernes vildledende påstande i forbindelse med Lissabontraktaten om Kommissionen, om abort, om værnepligt, om militær neutralitet, om arbejdstagernes rettigheder og om offentlige tjenester ikke er baseret på kendsgerninger.
For at forbedre muligheden for en ratificering af Lissabontraktaten markant skal stats- og regeringscheferne beslutte, at Lissabontraktatens mekanismer, når den er trådt i kraft, skal bruges til at sikre, at alle medlemsstater får ret til at udpege en kommissær uden begrænsning. En forlængelse af denne ret fra 2014 til 2019 vil efter min mening ikke være nok til at sikre ratificering i Irland.
Et tilsagn om tilføjelse af en social klausul om arbejdstagerrettigheder til direktivet om udstationering af arbejdstagere ville betyde meget for imødegåelsen af de risici, der er opstået som følge af dommene i sagerne om Laval, Viking og Rüffert, som har givet anledning til bekymring i Irland. Jeg opfordrer indtrængende Rådet og Kommissionen til omgående at tage fat på disse spørgsmål på det kommende topmøde.
Janusz Onyszkiewicz
- (PL) Fru formand! Den pakke af kriseforanstaltninger, som Kommissionen og de forskellige medlemsstater har vedtaget, vil ødelægge stabilitetspagten. Jeg glædede mig over den foreslåede revision, men det er vigtigt at sikre, at den nye pagt ikke hurtigt bliver endnu et fiktivt værk og endnu en kilde til ubestridelig forlegenhed.
Burde vi ikke, samtidig med at vi ændrer stabilitetspagten, revidere kriterierne for medlemskab af eurozonen? Nogle lande baserer deres håb om valutastabilisering på denne foranstaltning, idet de frygter en gentagelse af de nylige spekulative angreb på deres valutaer. Et andet spørgsmål: I en situation, hvor støtte til forskellige industrier under pagten sanktioneres, hvad skal vi så mene om EU's strenghed over for problemet med de polske skibsværfter?
Endelig: Er det virkelig med hensyn til CO2-emissioner umuligt at finde en løsning, som vil sikre, at Polen ikke skal importere billig elektricitet fra Ukraine og Rusland?
Inese Vaidere
- (LV) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil først gerne takke Kommissionen for den økonomiske genopretningsplan og udtrykke håb om, at den ikke vil blive brugt til at støtte dårlige bankfolk og deres lønninger, men at den vil yde reel støtte til virksomhederne. Virksomhederne arbejder under de måske vanskeligste forhold, fordi de hæmmes af en enorm mængde bureaukrati. Ligesom vi nu gennemfører et sundhedstjek af den fælles landbrugspolitik, burde vi også gennemføre et sundhedstjek af direktiver og forordninger for at se, om der er for mange bureaukratiske hindringer for vores virksomheder, og om gennemførelsen af disse forordninger og direktiver ikke er blevet for bureaukratisk i medlemsstaterne. Det er kun vores virksomheder, der kan få os ud af denne krise. Der skal derfor gennemføres et sundhedstjek linje for linje.
Med hensyn til klimaændring støtter jeg ønsket om fleksibilitet på området for emissionspolitik, da mit land f.eks. opnåede og oversteg målet på 20 % for brugen af vedvarende energi for nogen tid siden. Jeg ønsker ikke, at mit land, som i høj grad har brug for økonomisk udvikling, pålægges yderligere hindringer.
Irena Belohorská
- (SK) Fru formand! Selv om andet halvår tidsmæssigt ikke er det mest ideelle, har franskmændene under deres formandskab for EU bevist, at de med rette kan betragtes som en ledende og drivende kraft i EU. Jeg har været medlem af Parlamentet i fire og et halvt år. Jeg kan positivt sige, at Frankrig har haft den mest aktive tilgang til at løse alle de 27 medlemsstaters problemer.
Den historiske forandring, der opstod efter valget af den karismatiske og meget aktive præsident Sarkozy, er uden tvivl positiv. Han viste også sine evner i den omgående reaktion på problemerne mellem Rusland og Georgien. Finanskrisen brød også ud i den periode, og franskmændene reagerede omgående på den ved at annoncere behovet for en systematisk løsning og revision af EU's kontrolmekanismer og finansielle mekanismer, herunder fra et globalt synspunkt. Det var under det franske formandskab, at EU fik ry som en aktiv spiller i verdenspolitikken, da G8- og G20-topmøderne blev afholdt på initiativ af den franske præsident og formand Barroso.
Jeg tror, at det kommende møde i Rådet vil blive succesrigt, og at alle europæiske institutioner vil arbejde videre i fællesskab.
Jacek Saryusz-Wolski
- (EN) Fru formand! Efter anmodning fra Rådet og som svar på Parlamentets forventninger har Kommissionen udarbejdet og i dag fremlagt en meddelelse om det østlige partnerskab, som i henhold til formanden for Rådet, minister Jouyet, vil blive fremlagt på topmødet.
Jeg vil lykønske Kommissionen med denne meddelelse, som jeg roser. Parlamentet har gennem længere tid været banebrydende og fortaler for idéen om at uddybe forholdet til vores østlige naboer. Vi har brug for en stærk EU-tilstedeværelse mod øst i synergi med vores naboer omkring Middelhavet. Af hensyn til stabiliteten ved vores dørtrin bør vi tilbyde håndgribelige udsigter til de nærmeste naboer. Vi skal derfor støtte idéen om at skabe et udvidet partnerskab, som grundlæggende omfatter fem områder: associeringsaftaler, en multilateral ramme for samarbejde, et omfattende og dybt frihandelsområde, visumliberalisering og i sidste ende visumfri indrejse og sidst, men ikke mindst energisikkerhed.
Jeg glæder mig navnlig over forslaget om at øge EU's øremærkede finansielle støtte til den østlige dimension af den europæiske naboskabspolitik. For to år siden fik vi i Parlamentet idéen om at styrke den parlamentariske dimension af den europæiske naboskabspolitik. Vores forslag har til formål at etablere en fælles parlamentarisk forsamling bestående af medlemmer af Parlamentet og deputerede for parlamenterne i de seks lande. Et sådant forum vil være en fremragende platform for vores samarbejde med vores partnere og for partnernes samarbejde med hinanden.
Vi, EU, har brug for venner omkring os, men vi har også brug for, at de er venner med hinanden. Jeg er derfor især glad for idéen om at samle Euronest - en forsamling - som, hvis Kommissionen accepterer den, vil være et instrument for demokratisk og parlamentarisk granskning af de østlige partnerskabsprojekter.
Det østlige partnerskabsprojekt udgør efter min mening ikke kun et nyt forbedret format, det vil også styrke EU både internt og eksternt. Udvidelse og opgradering af forbindelserne, både de politiske og de økonomiske, med vores østlige naboer vil bidrage til vores økonomiske dynamik samt politiske og internationale indflydelse.
Jan Andersson
(SV) Fru formand! Den vigtigste opgave for de europæiske politikere i de kommende år er at sikre beskæftigelsen og velfærden. Vi har nogle gode år bag os, men vi oplever nu, at arbejdsløsheden stiger hurtigt. Jeg er enig med Kommissionen med hensyn til behovet for en koordineret indsats og for en sammenkædning af de kortsigtede forpligtelser og foranstaltninger med langsigtede forpligtelser. Jeg støtter også hr. Rasmussens forslag om klare mål for at sikre beskæftigelsen.
Hvad angår de kortsigtede foranstaltninger, er det vigtigt, at forbrugerne har tillid til økonomien. Vi skal frem for alt beskytte de dårligst stillede og deres forbrug.
Hvad angår de mere langsigtede løsninger, er det vigtigt, at vi ikke kun fremlægger investeringer, der ville blive foretaget alligevel i en mere miljøvenlig infrastruktur og i mere miljøvenlige bygninger, men også investeringer, der kan forbedre lønmodtagernes kompetencer, så vi fastholde en stærk position i fremtiden. Vi skal kombinere vores instrumenter på europæisk plan med koordinerede foranstaltninger i medlemsstaterne. Vi må ikke gøre det, som nogle forslår - nemlig for lidt - fordi vi så risikerer både højere budgetunderskud, højere arbejdsløshed og ringere velfærd. Vi skal handle hurtigt og med tilstrækkelig kraft.
Mirosław Mariusz Piotrowski
- (PL) Fru formand! De emner, der vil blive drøftet på det kommende møde i Rådet, omfatter klimapakken.
CO2-emissioner og alle problemer i forbindelse med den såkaldte globale opvarmning kommer mere og mere til at ligne en ideologi. Vi bekymrer os alle om ren luft og det naturlige miljø. Forskning har dog vist, at den menneskelige indvirkning på klimaændringerne er ubetydelig.
Hvis det er sandt, at menneskelige aktiviteter tegner sig for så lidt som 4 % af de globale CO2-emissioner, og at EU's andel heraf er 15 %, vil det betyde, at vi skal bruge flere hundrede milliarder euro på at reducere de globale CO2-emissioner med mindre end 0,5 %, mens de øges i lande som Indien og Kina.
Det er svært at tro, at beslutningstagerne i EU ikke kan forstå disse implikationer. Det er sandsynligvis ikke tilfældigt, at nogle lande, f.eks. Frankrig, vil sælge deres CO2-emissionskvoter til andre. Resultatet af det er forudsigeligt: Inden for kort tid vil sælgerne i praksis overtage blandt andet de polske kraftværker.
I den forbindelse skal vi omdefinere betydningen af ordet solidaritet i Europa.
Avril Doyle
- (EN) Fru formand! Der er mange alvorlige emner, der skal behandles på det kommende topmøde, ikke mindst et koordineret svar for hele EU på den globale udfordring i forbindelse med den alvorlige økonomiske nedgang. Den ledsages af en alvorlig krise i tilliden til vores banksystemer, fordi de ikke har kunnet opretholde et acceptabelt likviditetsniveau til at støtte de daglige kommercielle og industrielle aktiviteter i alle vores medlemsstater. Det betyder, at millioner af levedygtige arbejdspladser og tusinder af solide virksomheder er i fare for at gå ned, mens vi taler. Vi skal mobilisere alle europæiske institutioner for at reagere på krisen. Denne krise kommer - i henhold til Kommissionens genopretningsplan - på et tidspunkt, hvor vi står over for et omfattende strukturelt skifte mod lavemissionsøkonomien med store nye økonomiske muligheder og også betydelige fordele, fordi vi går forrest.
Det fører mig til topmødeforhandlingerne om klima- og energipakken, som vi skal drøfte i detaljer i morgen, så jeg vil begrænse mig til et enkelt punkt, nemlig at understrege vigtigheden af fuld respekt for den fælles beslutningsprocedure mellem Rådet og Parlamentet og at fremhæve, at enhver politisk aftale om udestående spørgsmål - spørgsmål i kantede parenteser - der drøftes mellem stats- og regeringschefer på topmødet, skal fremlægges som kompromisaftaler på efterfølgende trepartsmøder af det til stadighed hårdarbejdende franske formandskab, og derefter vil de muligvis blive accepteret af Parlamentet. Vi vil være med, men vær opmærksom på, at det ikke bliver for enhver pris, selv om jeg fuldt ud støtter målet om enighed ved førstebehandlingen.
Nu til spørgsmålet om Lissabontraktaten. Ja, vi har haft tid til at fordøje og analysere afstemningen fra den 12. juni, men nej, minister Jouyet, vi vil ikke - og bør end ikke forsøge at - ratificere traktaten igen i begyndelsen af næste år. Hvis vi gør det, risikerer vi endnu en fiasko med vores særdeles upopulære regering. De skal ikke holde vejret, mens De venter på premierministerens køreplan - dvs. hvis De får en - for at annoncere en dato for en folkeafstemning. Jeg har i dag lyttet til de kyniske forelæsninger fra Sinn Féin om den risiko for militarisering, der er skrevet med småt i Lissabontraktaten, og til hr. Allisters falske bekymringer for de irske vælgere - flere eksempler på det niveau af intellektuel uærlighed, som de irske vælgere udsættes for. Der er dog også en gruppe, som udviser ægte bekymring. Jeg takker det franske formandskab for dets tilbud om hjælp med retlige garantier og andre forsikringer, der måtte være behov for. Jeg takker alle medlemmer og Dem, fru formand, for Deres forståelse, mens vi fortsætter med at misbruge Deres tålmodighed.
Jan Tadeusz Masiel
- (PL) Fru formand, hr. kommissær! Jeg takker det franske formandskab for dets gode resultater og ønsker det held og lykke på topmødet. I begyndelsen af sit formandskab vidste Frankrig ikke, at en global finanskrise ville bryde ud, og at denne krise ville blive dets største udfordring. Jeg respekterer Frankrigs og EU's svar på krisen.
Hvad angår det andet emne, der skal drøftes på topmødet, nemlig klimaændring, glæder det mig, at det franske formandskab forstår de vanskeligheder, nogle lande har med hurtigt at afskaffe brugen af kul til elproduktion, og jeg håber, det vil tage disse vanskeligheder i betragtning. Den kendsgerning, at verdensklimakonferencen afholdes i Poznań, viser Polens vilje til at deltage i processen med at reducere kulstofudledningen. Vi har dog brug for tid til at ændre vores energisystemer og regner med hele EU's solidaritet i denne sag.
Othmar Karas
- (DE) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne benytte en anden indgangsvinkel. Topmødet finder sted i en fase præget af stigende tillid blandt EU's borgere. Mere end to tredjedele af den østrigske befolkning - selv om de ikke er alene - mener, at vi kun kan overvinde krisen med hjælp fra EU - og det betyder sammen.
Bevidstheden om betydningen af den fælles valuta, euroen, vokser, ikke kun i eurozonen, men frem for alt udenfor. Borgerne føler, at vi kun som et samlet europæisk kontinent kan spille en rolle og har en chance i verden. Reduktionen i energiafhængighed, løftet om at bekæmpe klimaændringerne, styringen af finanskrisen og etableringen af en troværdig forsvars-, sikkerheds- og udenrigspolitik kræver øget europæisk samhørighedsfølelse, beslutsomhed og kapacitet til at handle.
Hvis vi udnytter denne mulighed, vil vi på ansvarlig vis opfylde borgernes forventninger. Lad os finde en fælles plan for ratificeringen af reformtraktaten. Lad os skabe sammenhængende, effektiv og professionel lovgivning som svar på finanskrisen. Lad os finde europæiske reguleringsforanstaltninger baseret på Den Europæiske Centralbanks model. Lad os vise, hvordan en social markedsøkonomi kan fungere på en ansvarlig måde som et europæisk retsgrundlag på området for klimabeskyttelse.
Vi har ikke kun en krise eller mange byggepladser, vi har også en mulighed. Lad os udnytte den, lad os tage ved lære af fortidens fejl. Vi vidste meget og handlede for lidt og for sent. Tiden er kommet til at indlede en ny start med de europæiske borgere.
Umberto Pirilli
(IT) Fru formand, mine damer og herrer! Den krise, vi drøfter, er som en tsunami: alvorlig og ødelæggende Indtil nu har den fået de finansielle markeder til at kollapse og undermineret grundlaget for realøkonomien. Det tilvejebragte beløb på 200 mia. EUR, som blev vedtaget på EU-topmøderne, er efter min ydmyge mening fuldstændig utilstrækkeligt. Dette tal er mindre end de summer, som Europas aktiemarkeder tabte på én af de mange dage, hvor de lukkede med et stort underskud. Vi skal være mere dristige, mere modige, mere europæiske.
Jeg er med min gruppes samtykke fortaler for, at medlemsstaterne benytter deres egne reserver og til gengæld får en europæisk obligation, der kan handles på markederne, og formand Barroso har allerede direkte fået bemyndigelse til at gøre dette. De vil dog blive forpligtet til at investere det samme beløb i infrastrukturer og foranstaltninger til støtte for de socialt udsatte og produktionssystemet. Disse obligationer, som vil blive bundet til værdien af medlemsstaternes reserver, vil skabe tillid og hjælpe med at opnå det likviditetsniveau - 2-5 procentpoint af BNP - der kræves for at gennemføre de politikker, som i alles øjne er nødvendige. Alt dette gennemføres uden for Maastrichttraktaten parallelt med en passende genopretningsplan.
Vito Bonsignore
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Denne finanskrise er bestemt uden fortilfælde. Den kunne og burde dog efter min mening have været forudsagt og undgået. Den økonomiske krise har, som tidligere beskrevet af formand Barroso, været "pludselig og uventet". Tillad mig at være uenig. Den økonomiske krise har været pludselig, men alle tegnene har været tydelige startende med indikationerne fra Den Internationale Valutafond i foråret 2007. Nu er det sprog, der bruges af Rådets formand og formand Barroso, dog mere passende og afspejler efter min mening fuldt ud situationens alvor.
Jeg er enig med hr. Karas. Europas borgere regner med os, og vi skal handle. Den europæiske plan, som Kommissionen har udformet for 200 mia. EUR er, må jeg sige, utilstrækkelig. Vi skal udtrykke os klart her. Måske det var alt, hvad De kunne gøre, men det er ikke nok. Det spørgsmål, De skal tage fat på, handler om at tilvejebringe yderligere, separate ressourcer ved at låne direkte fra markedet på dette usædvanlige tidspunkt.
Jeg vil også kort nævne Den Europæiske Centralbank. Der er stor tilbageholdenhed med hensyn til at drøfte denne institution, men vi skal ikke komme ind på årsagerne til det. Efter min mening bør Den Europæiske Centralbank sænke renten i morgen med et procentpoint. Hvis den kun sænkes med et halvt point, vil markederne igen blive skuffede. Bankens opgave er - som Kommissionen og alle andre har sagt - at holde priserne stabile. Det kan dog efter min mening også opnås uden at gøre evt. rentebevægelser afhængige af inflationsindekset. Nogle gange skal de handlinger, der gennemføres, være fleksible og fremsynede.
Jeg er enig med formand Barroso i, at forbruget skal styres stramt. Vi skal gå i den retning i de europæiske institutioner og i medlemsstaterne, og det gælder også os i Parlamentet. Vi skal måske sætte os selv i stand til at yde mere støtte til det mod, som Kommissionen i øjeblikket udviser.
Elmar Brok
- (DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke det franske formandskab for at have påpeget og løst mange problemer i de seneste måneders vanskelige tider. Vi ved dog, at evnen til at handle i høj grad afhænger af Lissabontraktaten. Her ser vi, at der er en rapport fra begge de irske parlamenter. Formanden har anført, at det er en meget ansvarlig, fremsynet og intelligent rapport, der omhandler bekymringer, men også viser, hvordan vi europæere kan løse dette problem sammen.
Jeg opfordrer det franske formandskab til at påtage sig opgaven med at udvikle en plan, som gør det muligt at inkludere og seriøst tage hensyn til de irske holdninger og bekymringer, som ikke har noget med traktaten at gøre, herunder f.eks. spørgsmålet om kommissærer, og som kan vise vejen ud af det demokratiske underskud, som de selv ønsker at forbedre gennem bedre forbindelser mellem Parlamentet og regeringen i Irland. På det grundlag kan vi ratificere traktaten, hvis vi følger den vej, som det irske parlament allerede tydeligt har afmærket. Vi bør efter min mening benytte denne vej for at opmuntre vores irske venner, og i den forbindelse skal vi have en tidsplan, så vi undgår at komme bagefter som følge af det britiske valg, der kommer nærmere. Finanskrisen viser tydeligt, at flere og flere borgere anerkender, at Europa er uundværligt, som det franske formandskab viste i Georgien og under finanskrisen.
Neena Gill
- (EN) Hr. formand! Tidligere henviste minister Jouyet til terrorangrebet i Mumbai og viste solidaritet med Indien. Det glæder jeg mig meget over. Varme ord skal dog ledsages af handling. På baggrund af den massive stigning i antallet af ofre for terrorangreb i hele verden, hvor uskyldige mennesker fra øst, vest, nord og syd i stigende grad rammes, er det en fejl fra Rådets side, at det ikke sætter dette spørgsmål på dagsordenen for det næste møde i Rådet. Dette emne er ikke mindre vigtigt end de andre emner, vi drøfter. USA handler, men Europa gør ikke.
Mens vi taler, er Condoleezza Rice derovre, men hvor er Javier Solana? Spændingerne stiger mellem to atommagter. Europa bør og kan gøre mere, navnlig ved at se på aftaler, som f.eks. dets strategiske partnerskab med Indien, og ved at yde tilstrækkelige ressourcer til de mål, der udtrykkes deri, så de kan opnås og realiseres.
Anneli Jäätteenmäki
- (FI) Hr. formand! På topmødet skal det drøftes, hvordan Lissabontraktaten skal gennemføres. En nøgle til løsningen ville være, at hver medlemsstat får sin egen kommissær. Jeg håber, at det vil blive overvejet seriøst, og at det vil blive opnået. Under det franske formandskab kan Frankrig næppe have indvendinger mod idéen med den begrundelse, at Kommissionen vil blive for stor, når vi ved, at der i øjeblikket er 37 ministre i den franske regering. Argumentet om, at Kommissionen vil blive for stor, hvis hver medlemsstat har en kommissær, har aldrig holdt vand. Det vil efter min mening bringe medlemsstaterne tættere på hinanden og øge legitimiteten, og jeg håber, at man vil indse dette og omgøre tidligere beslutninger, især fordi de ikke har været helt rationelle.
Ewa Tomaszewska
- (PL) Hr. formand! Fra den dato, hvor Kyotoprotokollen blev underskrevet, har Polen reduceret sine CO2-emissioner med 33 %. I samme periode øgede andre EU-lande deres emissionsniveauer, selv om deres elproduktionsindustrier ikke primært er baseret på kul. Forsøget på at fastlægge den dato, som emissionsniveauerne skal måles fra, til en senere dato end datoen for underskrivelsen af Kyotoprotokollen viser derfor, hvor uretfærdigt dette problem håndteres.
Samtidig er idéen om at afbøde virkningen af finanskrisen ved at berøve 80 000 polske skibsværftsarbejdere for deres job i sandhed usædvanlig. Jeg håber stadig, at Kommissionen vil omgøre denne beslutning, som er så urimelig under de nuværende omstændigheder.
Mairead McGuinness
- (EN) Hr. formand! Jeg undskylder, at min stemme ikke er så god, men det er måske heldigt nok. Jeg kunne have hidset mig op over nogle af bemærkningerne fra min kollega fra Sinn Féin om Lissabontraktaten.
Lad mig blot sige, at vi i Irland har vendt op og ned på det hele. Vi har faktisk haft en rigtig god debat om Lissabontraktaten siden afstemningen. Hvis det bare havde været omvendt! Nu er der logik og fornuft i det, der tales om i Irland.
Og jeg vil sige til de udskældte bureaukrater og lobbyister, at de efter min mening er noget af det bedste, vi har. De bør ærlig talt svare igen. Det er ironisk, at Sinn Féin taler om offentlige tjenester, der køres af bureaukrater, og samtidig fordømmer netop bureaukraterne i disse institutioner.
Vi afventer, hvad den irske regering siger i næste uge. Den har i øjeblikket ikke stor tilslutning i offentligheden, så tiden er måske ikke den rette til at tale om en anden folkeafstemning, hvis det er, hvad der skal ske. Men fornuften har vundet frem i Irland. Befolkningen overvejer nu den situation, vi befinder os i, og erkender, at vi skal være Europas hjerte som følge af den aktuelle krise.
Richard Corbett
- (EN) Hr. formand! I en situation, hvor 25 eller 26 lande har sagt "ja" til Lissabontraktaten, og kun ét har sagt "nej", er det ikke urimeligt eller udemokratisk at spørge, om det ene land er villigt til at genoverveje, men kun hvis resten af os er villige til at imødegå de bekymringer, der kom til udtryk gennem deres nej. Formålet er ikke at ignorere resultatet af den irske folkeafstemning. Formålet er at reagere over for resultatet af den irske folkeafstemning, se på de bekymringer, der kom til udtryk, og forsøge at afhjælpe dem.
Det kræver dog naturligvis, at Irland fortæller os, de andre lande, hvilke bekymringer det præcis drejer sig om. Det betyder, at de skal definere en liste over krav, som vi så kan besvare eller i det mindste forhandle om. Løsningen skal naturligvis være acceptabel for alle 27 lande. Det bør helst ikke kræve genforhandling af hele traktaten, men fortolkning af den, præcisering af den og justering af den måde, den kan gennemføres på, for at afhjælpe bekymringerne. Jeg har bestemt tiltro til, at det kan gøres, men det kræver et første skridt fra Irland. Det glæder mig, at det irske parlament har taget initiativ til dette og ikke kun har overladt det til regeringen.
Theodor Dumitru Stolojan
- (RO) Hr. formand! Der er lige afholdt valgt til parlamentet i Rumænien, og jeg kan forsikre Dem om, at den regering, som vil blive dannet, vil føre en sund økonomisk politik.
Jeg takker det franske formandskab og Kommissionen for den måde, de har handlet hurtigt og effektivt over for de problemer, der er forårsaget af den globale økonomiske og finansielle krise.
Jeg ville gerne have hørt mere om pakken af foranstaltninger vedrørende de medlemsstater, der ikke er med i eurozonen, og mulighederne for at få adgang til likviditet i nødsituationer.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Hr. formand! Fjernelse af hindringerne for arbejdstagernes frie bevægelighed garanterer ordentlige og anstændige arbejdsforhold for alle europæiske arbejdstagere og er en effektiv metode til at bekæmpe social dumping og skatteunddragelse.
Jeg opfordrer til, at et særligt punkt om fjernelse af de hindringer, der forhindrer fri bevægelighed for rumænske og bulgarske arbejdstagere, føjes til dagsordenen for Rådets møde. Det er nu to år siden, begge lande kom med i EU, og dette skridt er nu blevet nødvendigt, især på baggrund af den økonomiske og finansielle krise.
Energisikkerhed og klimapakken skal ligeledes medtages på Rådets dagsorden. Der handler ikke om, at Europa skal producere mindre, men blot på en mere miljøvenlig og effektiv måde. Medlemsstaterne skal derfor have støtte til at foretage betydelige investeringer med henblik på at modernisere industrielle anlæg i energisektoren, fremme produktiviteten og udvikle transportinfrastrukturen.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. formand, fru næstformand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Forhandlingen har omhandlet tre centrale punkter, som jeg vil komme tilbage til, men først vil jeg takke hr. von Wogau og hr. Kirkhope, som takkede det franske formandskab for dets indsats for de europæiske borgere, der blev fanget i Mumbaitragedien.
Vi arbejdede hårdt sammen med Europa-Parlamentets Generalsekretariat med hensyn til Deres repræsentanter og de regeringsembedsmænd, der befandt sig der, men jeg må sige, at vi, som det er fremhævet flere gange, skal fortsætte med at arbejde for bedre koordinering mellem konsulaterne og de lokale diplomatiske tjenester under kriser af denne type og i situationer, som f.eks. den aktuelle situation i Thailand. Det er lykkedes for os, og det skal vi fortsætte med. Jeg var i Roissylufthavnen, da flyet fra Mumbai landede, og jeg kunne se, at alle de samme 11 europæiske nationaliteter var repræsenteret på det chartrede fly.
Jeg vil også gerne gentage det, som fru Gill og hr. von Wogau sagde, nemlig at Europa skal være til stede og skal gøre mere over for disse terrorrisici i den pågældende region og andre regioner i verden. Og det rejser et problem, som ikke har været omtalt i forhandlingen, men som vil blive drøftet på Rådets møde, nemlig den europæiske sikkerhedsstrategi. Vi skal tilpasse og opdatere denne strategi for at imødegå terrortruslen, reagere over for cyberkriminalitet og reagere over for nye farer. Vi skal forbedre - og det glæder mig, at fru Gill stillede dette spørgsmål - vores systemer i forbindelse med planlægning og gennemførelse af militære operationer på europæisk plan. Disse aspekter af den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik er, som De ved, vigtige, og det franske formandskab ønsker at sikre, at vi kan opnå fremskridt på dette område, og at der kan vedtages en klar retning på dette område inden årets udgang.
Jeg kommer nu tilbage til det, der er blevet sagt om de institutionelle problemer og traktaten. Jeg hørte fru Doyle og fru McGuinness, og jeg takker for deres taler, som var særdeles klare og præget af ansvarlighed. Jeg hørte også bemærkningerne fra hr. Brok, hr. Corbett, hr. von Wogau, hr. Duff og hr. Leinen om dette emne.
For det første: Jeg mener, at vi gør fremskridt. Vi gør fremskridt ved at tage de irske ønsker alvorligt, og dette er henvendt til fru Doyle og fru McGuiness. Vi forstår dem, og vi forstår den irske politiske situation, der er skabt i det irske parlament, og hvilken indsats der ydes i denne vanskelige situation. Det kan vi tydeligt se. Alle skal dog vise fornuft og ansvar. Vi skal vise det. Vi skal foreslå en afbalanceret løsning, som vil sætte os i stand til at komme videre og opnå fremskridt sammen hen imod gennemførelsen af Lissabontraktaten, når tiden er den rette, men jeg kan fuldt ud forstå vores irske venners tidsmæssige begrænsninger. Disse begrænsninger skal respekteres - der er også politiske tidsfrister - og tages i betragtning.
Jo Leinen fremhævede denne kendsgerning. Det er nødvendigt med mere kommunikation. Vi skal være tættere på befolkningen, og der er, hvad vi gør med fru Wallström, som er mere kompetent end mig på dette område, og som har ydet en stor indsats. Parlamentet, Rådet og Kommissionen er nået til enighed om en kommunikationsstrategi, og fru Wallström har udviklet en strategi, der er blevet varmt modtaget af alle, hvilket jeg så i Dublin. Det er sandt, at vi skal gøre en større indsats på dette område, herunder hvad angår kommunikation.
Hvad angår alt, der er blevet sagt, navnlig af vores polske venner, om klima- og energipakken, skal vi naturligvis tage hensyn til den konkrete situation, som jeg har sagt, for de lande, der har en mere problematisk energistruktur, for at nå målene. Vi skal fastholde disse mål. Vi har nu midlerne til at opnå den nødvendige fleksibilitet, så vi kan tage hensyn til de konkrete situationer og anmodninger, som vores polske venner har fremsat. Det franske formandskab gør alt, hvad det kan, for at opnå de nødvendige kompromiser, samtidig med at vi fastholder målene, men De kan være forsikret om, at vi tager hensyn til de særlige forhold i Polen, andre central- og østeuropæiske lande og de baltiske lande og deres ønsker på området for energisikkerhed.
Til fru Doyle, som også fremhævede dette, vil jeg sige, at fælles beslutningstagning faktisk, som hun er bekendt med, er meget vigtig for det franske formandskab. Rådet og Parlamentet har iværksat en forhandlingsprocedure, en trilog, som er udviklet i løbet af den sidste måned som følge af en stor investering, og resultaterne af denne trilog repræsenterer reelt 90 % af pakken, som fru Doyle er bekendt med. Nu mangler vi kun de sidste 10 % af de problemer, som flere af medlemmerne har henvist til i denne forhandling, for at være i mål.
Hvad angår den økonomiske og finansielle krise, er det, som er blevet sagt, efter min mening vigtigt, og følelsen af situationens presserende karakter deles, som det allerede er sagt, af Rådet og Kommissionen. Jeg vil gerne takke hr. Pirilli for hans originale idéer om brugen af reserver, og til hr. Bonsignore vil jeg sige, at planen også afhænger af de tilgængelige midler, hvad angår fællesskabsinstrumenter. Opbygning af en plan vil svare til at ignorere kompetencerne på fællesskabsniveau, de eksisterende instrumenter og det tilgængelige budget, og det kan vi ikke gøre. Det er så langt, vi kan gå.
Jeg mener på den anden side, at Den Europæiske Centralbank har været imødekommende og har handlet tilfredsstillende. Vi afventer faktisk i øjeblikket et signal om renterne. Vi skal se, hvad Den Europæiske Centralbank beslutter. Alt dette er glædeligt, og jeg vil ikke kommentere det yderligere.
Hr. Karas har helt ret i at fremhæve - og Østrig er et perfekt eksempel på dette - at vi også skal kunne gribe mulighederne i forbindelse med krisen, at euroen - og det er blevet bekræftet, og kommissær Almunia ved mere om dette end jeg - at følelsen af at tilhøre EU - navnlig i et land som Deres har dette været slående - er blevet en anden og har ændret sig som følge af denne økonomiske og finansielle krise. Den kendsgerning, at euroen er blevet et benchmark og et symbol for lande både i og uden for eurozonen, er meget opmuntrende.
Jeg vil sige til fru Belohorská, at alt, hvad hun har sagt, vil blive refereret til præsident Sarkozy, og jeg takker hende for det, hun sagde om det franske formandskab og dets indsats. Endelig vil jeg sige til hr. Wolski, at alt vedrørende vores naboer er vigtigt, og vi vil drøfte forslaget om det østlige partnerskab, som er et fremragende forslag fra Kommissionen, på udenrigsministrenes møde i Rådet mandag, i Rådet (eksterne forbindelser) og naturligvis i Det Europæiske Råd.
Margot Wallström
næstformand i Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Først vil jeg takke Dem for de meget konstruktive, relevante og interessante bemærkninger. Der er to specifikke spørgsmål, som jeg indledningsvis vil besvare, og derefter vil jeg evt. fokusere på Lissabontraktaten.
Hr. Jouyet har allerede nævnt - og dette er et svar til hr. von Wogau - at Rådet vil vedtage rapporten om fem år med den europæiske sikkerhedsstrategi. I forlængelse af hr. Jouyets bemærkning vil jeg sige, at Lissabontraktaten naturligvis også vil være en stor hjælp, idet den styrker og forenkler den institutionelle struktur på dette område. Dette vil også være en lejlighed for Rådet til at undersøge, hvordan det kan hjælpe med at sikre sammenhængen mellem alle vores instrumenter og balancen mellem hård og blød sikkerhed. Dette var et svar til hr. von Wogau.
Hr. Wojciechowski spurgte om det østlige partnerskab. Jeg kan fortælle, at vi på Kommissionens møde i dag vedtog et forslag om det østlige partnerskab, herunder en styrket finansiering af aktiviteter, der omfatter økonomisk integration, mobilitetsspørgsmål, social og økonomisk udviklingspolitik, samarbejdsplatforme, fri handel og mobilitet for studerende - alle disse elementer, som indgår i det østlige partnerskab. Jeg glæder mig over, at vi nu har drøftet og vedtaget en sådan plan.
Denne forhandling har vist, at dette er et vigtigt øjeblik for EU. Den har illustreret hele begrebet "bæredygtighed". Bæredygtig udvikling betyder, at vi ikke kan sætte os i gæld og derefter bede de kommende generationer om at komme med en løsning. Vi kan ikke sende problemer med forurening, affald og miljø- eller klimaændringer videre til de kommende generationer, så de kan løse dem for os. Vi kan ikke skabe sociale problemer, som den næste generation skal udrede for os. Hele definitionen af bæredygtig udvikling betyder, at vi skal se på, hvordan vi kan opfylde vores behov på en måde, som ikke påvirker kommende generationer og deres ønske om at tilfredsstille deres behov.
Vi har tre centrale og indbyrdes forbundne problemer, som vi skal løse i løbet af den kommende måned, og som tydeligvis er rykket i forgrunden: den økonomiske genopretningsplan, hvor en beslutsom indsats fra EU's side kan have en reel indvirkning på Europas sociale og økonomiske situation i det kommende år; klima- og energipakken, som vil gøre Europa klar til at lede verden i indsatsen for at fastlægge en troværdig og realistisk vej til en lavemissionsfremtid; og Lissabontraktaten, hvor vi skal finde en ny vej frem for at opnå en traktat, så europæerne kan få gavn af et mere demokratisk og effektivt EU.
Jeg overlader det trygt til mine kolleger, kommissær Almunia og kommissær Dimas, at drøfte genopretningsplanen, som så mange af Dem har kommenteret, og klima- og energipakken i yderligere detaljer. Jeg kan forstå, at det vil finde sted senere i dag og i morgen tidlig, så jeg har blot endnu et par bemærkninger om Lissabontraktaten.
Disse to problemer viser efter min mening præcis, hvorfor vi har brug for Lissabontraktaten. Klimaændring og den økonomiske krise kræver et EU, der kan træffe de rigtige beslutninger hurtigt, effektivt og demokratisk. Hvis Europa skal løfte den tunge vægt for at sikre så grundlæggende ændringer, skal det have det rigtige værktøj til at gøre det.
Parlamentets og Kommissionens forpligtelse over for Lissabontraktaten har altid været klar. Vi ønskede et reelt skridt fremad for Europa og flere beføjelser til det direkte valgte Parlament. Hvad angår de nationale parlamenter, ønskede vi mere indflydelse til borgerne, strømlinede institutioner og mere klarhed med hensyn til, hvem der gør hvad i Europa. Det er naturligvis en skuffelse, at alt dette forsinkes, men det må ikke distrahere os fra det centrale mål, nemlig at se Lissabontraktaten træde i kraft. Det betyder, at vi forhåbentlig kan forfølge målet om fuld ratificering, og det betyder at vinde i Irland.
Jeg var selv i Irland i sidste måned, hvor jeg forsøgte at forklare, hvorfor vi har brug for traktaten. Jeg ønskede også at forstå, hvorfor de irske vælgere havde forbehold. Det, jeg hørte, var i høj grad overensstemmende med de meningsmålinger, vi har set. Ved nogle spørgsmål - f.eks. spørgsmål om skat og forsvar - havde vælgerne bekymringer, som reelt ikke vedrørte traktaten. Ved andre, f.eks. spørgsmålet om den irske kommissær, tog de udgangspunkt i det værst tænkelige tilfælde efter gennemførelsen af traktaten. Mange følte, at informationerne var utilstrækkelige eller uklare, og betragtede en nejstemme som den sikreste mulighed.
Den fremragende rapport, som vi nu har modtaget fra det irske parlaments særlige underudvalg, leverer et meget vigtigt bidrag til afklaringen af disse bekymringer og skitserer også muligheder for at imødekomme dem. Når jeg blev spurgt, fortalte jeg dem, at det var mit indtryk, at der var stor velvilje i Europa med hensyn til at imødekomme irernes betænkeligheder. Kommissionen agter at gøre, hvad den kan, for at samarbejde med Parlamentet og de irske myndigheder for at forbedre kommunikationen om Europa i Irland. Vi arbejder på et aftalememorandum for at sikre, at vi straks kan påbegynde dette arbejde sammen med regeringen og befolkningen i Irland.
Jeg præciserede dog også, at mit indtryk fra samtaler med forskellige medlemsstater var, at der ikke var noget ønske om at genåbne en institutionel afgørelse, som det har taget syv års lange og krævende forhandlinger at nå til enighed om, og at de 25 medlemsstater, som nu har ratificeret traktaten, og som i mange tilfælde tidligere havde ratificeret forfatningstraktaten - og to ved folkeafstemning - ikke vil begynde på den proces igen. Med valget til Parlamentet foran os er det på tide, at vi holder op med at tale om institutioner og begynder at tale om EU-politikker, som betyder noget for borgerne, og begynder at tale om, hvordan vi kan løse disse store udfordringer og problemer.
Næste uges møde i Rådet vil give os en klar plan for, hvordan vi straks kan føre denne proces videre. Jeg har tillid til, at den vil tilføre den kollektive drivkraft, som er nødvendig for at opnå fuld ratificering af traktaten. Kommissionen vil forsøge at bidrage til dette på den bedst mulige måde.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Ilda Figueiredo  
EU's ledere accepterer ikke befolkningens stemme i den eneste folkeafstemning, det har været muligt at afholde - fordi landets nationale forfatning krævede det - om forslaget til Lissabontraktaten, hvor befolkningen gentog det nej, som befolkningerne i Frankrig og Nederlandene allerede havde tilkendegivet i forbindelse med den europæiske forfatning. I en holdning, der er antidemokratisk og viser en total ligegyldighed over for borgernes stemmer, ser vi igen pres og afpresning for at få Irland til at afholde en ny folkeafstemning eller - endnu værre - til at ændre landets nationale forfatning for at undgå folkeafstemninger. Vi gentager vores kraftigste indvendinger mod denne holdning.
Disse politikker skal omgående kasseres. Vi ønsker en ny retning for Portugal og for Europa, som prioriterer mennesker, forbedring af alles velfærd og respekt for værdigheden for dem, der producerer velstand. Denne nye retning skal afvise det, som præsident Sarkozy kalder omformning af kapitalismen, og skal afvise Den Økonomiske og Monetære Unions politik sammen med den tilknyttede stabilitetspagt og Den Europæiske Centralbanks falske autonomi. Dette vil ikke ske under den såkaldte "europæiske økonomiske genopretningsplan".
Pedro Guerreiro  
Det kommende møde i Rådet vil udgøre endnu en fase i den uacceptable proces med at indføre et traktatudkast, der allerede er blevet afvist tre gange af befolkningerne i Europa.
I stedet for at respektere befolkningernes vilje i Frankrig, Nederlandene og Irland har EU's institutioner (Parlamentet, Rådet og Kommissionen) vist, at de i realiteten er antidemokratiske, idet de insisterer på at fortsætte processen med (parlamentarisk) ratificering af traktatudkastet (som indtil videre kun er afsluttet i Tyskland, Polen og Tjekkiet) og samtidig undgå folkeafstemninger (som den, der for nylig blev afholdt i Sverige), som om de var pest.
De store virksomheder i Europa og deres politiske væbnere - højrefløjen og socialdemokraterne - ignorerer den vilje, som irerne uafhængigt og på demokratisk vis har udtrykt, og de forsøger at "isolere" irerne, så de bedre kan presse og afpresse dem og tvinge dem til at afholde en ny folkeafstemning, som de gjorde det ved Nicetraktaten.
Vi behøver ikke se længere end til Parlamentets uacceptable forslag til beslutning af 17. november 2008 af Udvalget om (såkaldte) Konstitutionelle Anliggender, som "gentager og bekræfter sin godkendelse af Lissabontraktaten" (som om det har beføjelser til at gøre det ...) og "påpeger, at det er nødvendigt, at ratificeringen i medlemsstaterne afsluttes inden for en overskuelig fremtid".
EU toner rent flag!
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) Jeg vil gerne minde Rådet og også Kommission om, at EU er baseret på grundlæggende værdier som demokrati, retsstatsprincippet og respekt for menneskerettigheder.
Jeg fordømmer derfor på det kraftigste den ånd, som det nylige topmøde mellem EU og Rusland i Nice blev afholdt i. Det er ikke acceptabelt, at vi fortsætter uændret med det argument, at der ikke er noget alternativ.
Mainstreaming af menneskerettigheder i udenrigspolitikken og respekt for retsstatsprincippet er hjørnestenene i ethvert forhold til tredjelande.
Rusland må ikke være en undtagelse, navnlig i lyset af, at det ikke har opfyldt alle de betingelser, der er fastlagt i aftalen efter aggressionen mod Georgien.
Jeg er bange for, at EU vil miste respekt som en seriøs og uafhængig aktør i internationale anliggender. EU's modvillighed med hensyn til at fastlægge klare grænser for en sådan forudplanlagt krænkelse af normerne for international opførsel vil i fremtiden kunne opmuntre til lignende aggression fra russisk side.
Jeg opfordrer derfor indtrængende Kommissionen og Rådet til at overveje deres beslutning om at fortsætte uden ændringer.
Rareş-Lucian Niculescu  
skriftlig. - (RO) Jeg henviser til den nylige meddelelse fra Kommission om EU's økonomiske genopretningsplan.
Jeg understreger vigtigheden af visse bestemmelser i denne plan, navnlig bestemmelserne vedrørende vedtagelsen af foranstaltninger, der har til formål at forbedre energieffektiviteten i eksisterende boliger og offentlige bygninger.
Kommissionen annoncerede, at den vil foreslå en ændring af forordningerne om strukturfondene med henblik på at støtte disse foranstaltninger og udvide de muligheder, der er tilgængelige på dette område.
Det er efter min mening afgørende, at denne ændring har til formål at bruge ressourcerne fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling til at forbedre boligerne og at øge den sats på 2 %, der i øjeblikket ydes.
