Modernisering af arbejdsretten (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Jacek Protasiewicz for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om modernisering af arbejdsretten med henblik på tackling af det 21. århundredes udfordringer.
Jacek Protasiewicz
, ordfører. - (PL) Fru formand, hr. kommissær! Denne forhandling er afslutningen på mange måneders diskussioner i Europa-Parlamentet om modernisering af arbejdsmarkedslovgivningen, så den opfylder de udfordringer, som det 21. århundrede indebærer. Det har været en følelsesladet og undertiden ophedet debat, men det er der faktisk ikke noget overraskende i, da det er et emne, som har betydning for alle europæere uanset alder, arbejdssituation eller bopæl.
Men den intense diskussion har ikke været begrænset til Parlamentet. Offentliggørelsen af grønbogen har været anledningen til en bred offentlig debat i hele Den Europæiske Union med deltagelse af fagforeninger, arbejdsgiverorganisationer, lokale erhvervs- og arbejdstagerorganisationer samt mange ikkestatslige initiativer i både de nye og de gamle medlemsstater.
I løbet af disse måneder har jeg fået indtryk af, at de fleste deltagere i debatten er enige om, at det er nødvendigt at ændre arbejdsmarkedslovgivningen på grund af udfordringerne fra det nye århundrede. Og hvad der det så for nogle udfordringer? Der er fire hovedudfordringer. For det første de positive og negative følger for europæisk økonomi af den fremadskridende globalisering. For det andet den hurtige udvikling i servicesektoren, som med stor fart skaber nye job i både nye og gamle medlemsstater, om end disse job er forskellige fra dem, som tidligere blev skabt af industrien. Den tredje udfordring er de store teknologiske forandringer, især den nye kommunikationsteknologi, som har stor indvirkning på nutidens arbejdsform. En anden stor udfordring er den demografiske forandring, som har forandret situationen radikalt på det europæiske jobmarked og vil ændre sig endnu mere radikalt i den nærmeste fremtid.
Selv om der har været bred enighed om, at forandring er nødvendig, står det ikke helt så klart, hvilken retning disse ændringer skal tage. Nogle medlemmer ønsker større fleksibilitet i europæisk lovgivning og anfører, at det vil øge beskæftigelsen og mindske arbejdsløsheden. Og andre ønsker større beskyttelse af arbejdstagerne i arbejdsmarkedslovgivningen. Nogle medlemmer ønsker større harmonisering af de nationale lovsystemer og siger, at det er en forudsætning for oprettelsen af et indre europæisk marked. Mens andre igen står fast på subsidiaritetsprincippet og fortæller om forskelle i traditioner og modeller i de forskellige medlemsstater, samtidig med at de understreger, at denne mangfoldighed er god, fordi den gør det muligt at finde frem til bedste praksis gennem konkret erfaringsudveksling, og at det er at foretrække frem for ny, normalt ufleksibel EF-lovgivning.
Det første udkast til betænkning, som jeg udarbejdede som et forslag til Europa-Parlamentets beslutning, sigtede mod større fleksibilitet, ikke harmonisering. Det indeholdt også en positiv holdning til indflydelsen fra "atypiske" arbejdsforhold på jobskabelsen i Den Europæiske Union og opfordrede medlemsstaterne til at anvende aktive beskæftigelsespolitikker og støtte tilpasningsdygtighed, som skal beskytte mennesker snarere end specifikke eksisterende job.
I det oprindelige udkast til betænkning påpegede jeg også, at det er nødvendigt at forbedre europæisk og national lovgivning for at befri virksomheder og borgere fra unødige udgifter og bureaukrati. Jeg anførte desuden, at en overdrevent restriktiv arbejdsmarkedslovgivning kan fratage virksomhederne lysten til at ansætte nye medarbejdere, selv i tider med økonomisk vækst. Og jeg gjorde opmærksom på, at uddannelse er af afgørende betydning for at forbedre arbejdstagernes og de arbejdsløses muligheder for at finde nyt arbejde. I den sammenhæng foreslog jeg, at vi appellerer til Kommissionen, medlemsstaterne og arbejdsgiverne om at investere i livslang læring og forbedre kvaliteten af uddannelsen af unge, især i henseende til krav fra lokale og regionale arbejdsmarkeder.
Endelig gjorde jeg opmærksom på den store betydning, som mobilitet har for at forbedre situationen på det europæiske arbejdsmarked. Derfor foreslog jeg, at medlemsstaterne bør fjerne hindringerne for borgere fra andre medlemsstater og åbne deres nationale arbejdsmarkeder.
Det første udkast til betænkning fremprovokerede en livlig reaktion fra mine kolleger. Den ophedede debat og de 490 ændringsforslag til den oprindelige tekst blev genstand for yderligere diskussion og forhandlinger med alle politiske grupper. Her vil jeg især takke mine kolleger fra Den Socialdemokratiske Gruppe og især Ole Christensen og hans rådgivere for deres bidrag.
Resultatet af forhandlingerne blev sat til afstemning på det ekstraordinære møde i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender den 18. juni i Strasbourg. Jeg må indrømme, at afstemningsresultatet ikke helt var, som jeg kunne have ønsket. Jeg har også indtryk af, at vi mistede et vigtigt bidrag, som jeg selv havde medtaget i det oprindelige udkast, der efter min mening ikke blev ordentligt behandlet under de efterfølgende forhandlinger, nemlig at en reform af arbejdsmarkedet, herunder af arbejdsmarkedslovgivningen, skal sigte mod at skabe nye job i Europa, så vi effektivt kan håndtere udfordringen ved, at 17 millioner mennesker ikke har et arbejde. Dette høje arbejdsløshedstal er en direkte trussel mod de værdier, som den europæiske sociale model er baseret på, og vi skal gøre alt for at nedbringe dette tal så meget som muligt.
Der er over 60 ændringsforslag til betænkningen i dens nuværende form. Næsten halvdelen af dem støtter strategien for at skabe nye job. Jeg håber, at resultatet af afstemningen bliver godt nok til, at jeg kan henstille til Parlamentet at vedtage denne betænkning, og at det bliver en vigtig afstemning i den debat, Kommissionen iværksatte med offentliggørelsen af grønbogen i november sidste år.
Vladimír Špidla
Fru formand, mine damer og herrer! Grønbogen har givet os en god lejlighed til at diskutere nødvendigheden af at forbedre arbejdsmarkedslovgivningen, så vi kan håndtere udfordringerne ved det 21. århundrede. Den har affødt kraftige reaktioner fra en bred vifte er interesserede parter. Disse reaktioner indeholder vigtig information om nationale lovsystemer og nye problemer på det europæiske arbejdsmarked forårsaget af grænseoverskridende mobilitet og den øgede internationale handel i hele EU.
Kvaliteten af reaktionerne på grønbogen var utrolig høj, og det tror jeg skyldes de høringer og diskussioner, som blev iværksat af regeringer og nogle parlamenter i medlemsstaterne, men også arbejdsmarkedets parter og andre interesserede parter, både på europæisk og nationalt plan. Nogle af de problemer, som denne offentlige høring afdækkede, har allerede været genstand for forhandlinger og beslutninger i Europa-Parlamentet.
Jeg vil gerne lykønske ordføreren, de politiske grupper og medlemmerne for deres bidrag til udformningen af denne initiativbetænkning.
Betænkningen er et forsøg på at fastslå, hvordan man kan udnytte debatten om grønbogen politisk i form af praktiske foranstaltninger, som kan møde bred tilslutning. Grønbogen indeholder en klar erkendelse af medlemsstaternes kompetence vedrørende arbejdsmarkedslovgivning og deres egne relationer og traditioner samt også deres fremskridt med hensyn til overenskomstforhandlinger. Debatten har vist, hvor effektivt arbejdsmarkedslovgivningen kan løse problemer i forbindelse med mangel på arbejdskraft i en verden i forandring med meget mobil kapital og teknologi.
Arbejdsmarkedslovgivning og overenskomstforhandlinger hænger tæt sammen. Arbejdsmarkedslovgivning danner grundlag for arbejdsmarkedets parters forhandlinger om kompromisaftaler på alle niveauer om beskæftigelsesforhold, livslang læring, fleksible arbejdstider og indretningen af arbejdsmarkedet, hvilket gør det lettere at skifte job og gå fra en kontrakttype til en anden. Det kommer ikke som nogen overraskelse, at der i reaktionerne på grønbogen fra arbejdsmarkedets organisationer har været mange forskellige forslag til, hvordan vi kommer videre. Der opstod store splittelser under Parlamentets forhandlinger om denne betænkning og i de tilsvarende forhandlinger på europæisk og nationalt plan om følgende punkter:
status for standard fuldtidskontrakter af ubegrænset varighed sammenholdt med nye fleksible arbejdsformer og vægten på foranstaltninger til afhjælpning af det opsplittede arbejdsmarked
fremgangsmåden, når man ændrer ikkestandardkontrakter, hvoraf nogle ikke indeholder garanti for den rette jobsikkerhed. Det drejer sig især om multilaterale beskæftigelsesrelationer. Fleksibilitet giver ofte ikke den rette jobsikkerhed og heller ikke en mulighed for at opnå reel sikkerhed inden for rammerne af mere stabile arbejdsmarkedsrelationer
grønbogens vægt på individuelle arbejdsrelationer har rejst spørgsmålet om, hvorvidt vi har været opmærksomme nok på arbejdsmarkedslovgivningens kollektive dimension og fordelene ved dialogen på arbejdsmarkedet
det er blevet sagt, at Kommissionen skulle have begrænset denne debat til arbejdsmarkedets parter på EU-plan og ikke have åbnet for en offentlig debat, hvor EU-institutioner, medlemsstaternes regeringer og arbejdsmarkedets parter på EU-plan deltog
der har også været fremført argumenter vedrørende EU's bidrag til at støtte reformen af arbejdsmarkedet og til at støtte et minimum af arbejdsmarkedsstandarder, som skulle gælde for alle former for arbejdskontrakter
Mit indtryk er, at der i betænkningen især er lagt vægt på følgende:
en undersøgelse af fleksibilitet og sikkerhed som to faktorer, der gensidigt underbygger hinanden og bidrager til at forbedre produktivitet og jobkvalitet
indførelse af en fremgangsmåde, som tager hensyn til hele livsforløbet, når jobsikkerheden skal udvikles
sikring af grundlæggende beskyttelse for alle arbejdstagere, uanset hvilken form for arbejdskontrakt de har underskrevet
hjælp til arbejdstagere, så de kan skifte arbejde hurtigt og på en levedygtig måde
sikring af, at indsatsen for at modernisere arbejdsmarkedslovgivningen stemmer overens med strategien om at forbedre lovgivningen og reducere den uforholdsmæssigt store administrative byrde, især med hensyn til overholdelse af lovbestemmelserne vedrørende små virksomheder
korrekt gennemførelse af EU's lovgivning om arbejde og bedre orientering af funktionærer og timelønnede vedrørende EU's gældende minimumsbestemmelser, især i henseende til bekæmpelse af ulovligt arbejde.
Vi mener, at principperne om ikkeforskelsbehandling, ligestilling, fleksibel arbejdstid for at forene arbejds- og familieliv og muligheder for at tage en uddannelse og få efteruddannelse er selve hjørnestenen i jobsikkerheden og af afgørende betydning for en smidig overgang fra et job til et andet og fra en form for beskæftigelseskontrakt til en anden.
Betænkningen rummer en erkendelse af, hvor svært det er at skelne mellem kategorier af arbejdstagere og selvstændige. Mange frygter, at øget grænseoverskridende mobilitet kan virke hindrende for en korrekt gennemførelse af Fællesskabets acquis. Jeg gælder mig over Parlamentets positive holdning til at finde ud af, hvordan dette problem kan løses i respekt for medlemsstaternes ret til at beslutte, om beskæftigelsesrelationer indgår i en givet sag.
Jeg mener, at der også i betænkningen er lagt vægt på fordelene ved dialog mellem Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) og EU i den sammenhæng. Vi skal udnytte ILO's ekspertise og erfaring så meget som muligt og udnytte deres indsats for at indføre grundlæggende arbejdsstandarder, så vi kan have både fleksibilitet og sikkerhed.
Kommissionen skal nu vurdere hovedemnerne i denne politik og de alternativer hertil, som har vist sig gennem de svar, vi har modtaget, også dem, der netop er blevet indarbejdet i Parlamentets initiativbetænkning.
Ærede medlemmer, jeg afventer med interesse drøftelserne om dette yderst følsomme og komplekse emne og forventer, at de vil afføde nye initiativer og føre til vedtagelsen af den betænkning, vi har foran os i dag.
Donata Gottardi 
Fru formand, mine damer og herrer! Europa-Parlamentet har gjort en fin indsats. Det arbejde, der hidtil har fundet sted i udvalgene - Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og Økonomi- og Valutaudvalget - har været af god kvalitet. Vi kom ud af den ideologiske og modsætningsfyldte blindgyde og sørgede for, at der igen blev fokuseret på det, som grønbogen om beskæftigelsespolitikker egentlig handler om, og på den reelle mulighed for at skabe innovation.
Globalisering og demografi er blot to af de største udfordringer. Bæredygtig udvikling kræver også en ændring af arbejdets tilrettelæggelse og den måde, som tiden bliver brugt på. Omhyggelige undersøgelser viser, at der ikke er noget, som hedder ikkearbejdstid, men at det hedder fritid og tid til familien; at det er forkert, at den nye grænse for den sociale konflikt ligger mellem insidere og outsidere; at forholdet mellem fleksibilitet og sikkerhed går begge veje og involverer både arbejdsgivernes behov og arbejdstagernes behov; og at en udvidelse af rettighederne ikke blot må være teoretisk, men kræver modulering og gennemsigtighed, bekæmpelse af sort arbejde, samordning af politikkerne og en fornyet harmonisering, der går i retning af en europæisk arbejdsret.
Mia De Vits 
Hr. formand! Jeg glæder mig over denne debat, men ikke over metoden. Hr. kommissær! Arbejdsretten henhører først og fremmest under medlemsstaternes kompetence, og den er i særdeleshed et anliggende for arbejdsmarkedets parter. Den sikrer ret til en anstændig løn, gode arbejdsvilkår og beskyttelse ved afskedigelse, og den sikrer et stabilt socialt klima, som er en forudsætning for økonomisk vækst og produktivitet. Referencepunktet i denne forbindelse er den normale arbejdskontrakt og ikke diverse former for usikre ansættelsesforhold.
Jeg er derfor også glad for, at Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender i betænkningen understreger disse to afgørende elementer, og at man har indføjet forslaget om et europæisk initiativ vedrørende kædeansvar, som indgik i min udtalelse fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse.
Drøftelserne om opblødning af afskedigelsesvilkårene sender et forkert signal til de europæiske arbejdstagere. Jeg har i de seneste uger i Belgien oplevet megen forargelse over de afskedigelsespenge, der blev udbetalt hos Opel i Antwerpen, men jeg mærker hos de samme personer kun ringe forargelse over de umoralske omstruktureringsplaner, virksomhederne gennemfører.
Både Europa-Parlamentets betænkning og Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation forholder sig særdeles kritisk til grønbogen, og jeg håber derfor, hr. kommissær, at De kan gå nærmere ind på denne kritik. Såfremt en af parterne i forbindelse med den sociale høring ytrer kritik af denne art, skylder vi også at give dem et ordentligt svar.
Kartika Tamara Liotard 
Hr. Protasiewicz, hr. kommissær! Jeg er ikke modstander af reformen af arbejdsretten, såfremt den medfører øget sikkerhed for betryggende sundhedspleje, arbejdsløshedsunderstøttelse, pensioner til alle og dermed også til dem med de laveste indkomster.
Kommissionen vender argumentationen på hovedet. I stedet for at argumentere for styrkelse af arbejdstagernes rettigheder ønsker Kommissionen at gøre Europa til et paradis for arbejdsgiverne, hvor retten til ikke uden videre at kunne afskediges hører fortiden til, hvor man ikke længere har ret til at nægte at påtage sig overarbejde uden betaling, og hvor kollektive overenskomster betragtes som et gammeldags fænomen.
Kommissæren betegner dette flexicurity. Det lyder smukt, men det, Kommissionen håber at opnå hermed, kan fortolkes ganske simpelt. Øget fleksibilitet for arbejdsgiveren og øget usikkerhed for arbejdstageren. Det vil navnlig være ulykkeligt for kvinder, unge og mindretal, som i forvejen har et efterslæb på arbejdsmarkedet og er overrepræsenteret, når det gælder deltidsansættelser og tidsbegrænsede kontrakter. De vil blive de første ofre, hvis dette forslag vedtages uden ændringer. Og resten vil følge efter.
José Albino Silva Peneda
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Protasiewicz, for hans indsats. Alligevel må jeg sige, at betænkningen, som den er er forelagt os, savner balance. Det gør den, fordi den først og fremmest dækker problematikken omkring social sikring - der givetvis er væsentlig - men udelader det andet afgørende perspektiv, der jo ved en reform af arbejdsmarkedslovgivningen for det 21. århundrede må dreje sig om større fleksibilitet i den måde, som arbejdsmarkederne fungerer på. Dernæst er teksten udtryk for en meget konservativ indstilling præget af fortidens mistro og konflikt, hvor vi i dag har brug for lige det modsatte, nemlig en holdning, der bygger på tillid og samarbejde mellem parterne.
Dette paradigmeskifte, der er absolut påkrævet, hvis værdierne om social retfærdighed og menneskelig værdighed skal kunne forenes med større konkurrenceevne, synes ikke afspejlet i betænkningen. Den balance, som jeg taler om, og som savnes i teksten, burde være kommet klart til syne, da den vil være helt afgørende, hvis det skal lykkes at ændre adfærd og holdninger hos virksomheder og arbejdstagere og skabe større gensidig tillid.
Denne betænknings tekst er - for nu at sammenfatte - på sin vis en skuffelse, fordi den ikke signalerer, at Europa af i dag har mod, talent og evne til at blive mere konkurrencedygtigt og samtidig kan bevare sin sociale models karakteristiske værdier. Teksten signalerer nemlig hverken mod, talent eller reformevne, og derfor har Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater stillet en række ændringsforslag, der, hvis de vedtages, vil sikre, at denne betænkning ikke bliver en forsømt mulighed.
Ole Christensen
for PSE-Gruppen. - Fru formand! Tak til ordfører Jacek Protasiewicz for et godt samarbejde i forbindelse med udarbejdelse af betænkningen. Hvis EU skal tackle det 21. århundredes udfordringer og skabe bæredygtig vækst med flere og bedre job, skal vi have forbedret kvaliteten af såvel arbejdet som kvaliteten i jobbene. Her har arbejdsretten en afgørende rolle at spille. I den øgede globalisering og konkurrence vil vi tabe, hvis vi konkurrerer på dårlige arbejdsforhold og dårlige lønninger. Social tryghed er en produktiv faktor. Høj tryghed fremmer fleksibilitet, beskæftigelse og konkurrencedygtighed. Det skal fremtidens arbejdsret afspejle, og jeg tager afstand fra ethvert forsøg på at undergrave den sociale og økonomiske sikkerhed, arbejdstagerne gennem tiderne har måttet kæmpe hårdt for.
Vi har de seneste år været vidner til en klar stigning i brugen af atypiske arbejdskontrakter, men den øgede brug af atypiske arbejdskontrakter vidner desværre også om virksomheder, som ønsker at omgå arbejdsretten og deres sociale forpligtelser. Der er desværre fortsat alt for mange arbejdstagere, som ikke af egen fri vilje tilbydes sådanne kontrakter, og som ikke nyder beskyttelse og sikkerhed. De bliver ofte tvunget ud i ansættelser uden pension og uden løn under sygdom eller barsel. Der er også fortsat mange arbejdstagere, der arbejder uden grundlæggende sociale rettigheder. ILO har ved flere lejligheder påvist sammenhængen mellem lavere sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen og korttidskontrakter. Men når det er sagt, mener vi også, at standardfuldtidskontrakten må være normen. Den tidsubegrænsede kontrakt er god for både arbejdstagere og virksomheder. Det giver tryghed, sikkerhed og øgede udviklingsmuligheder.
Fleksibilitet og social sikkerhed er ikke hinandens modsætninger, men i stedet hinandens forudsætninger. Det skal fremtidens arbejdsret afspejle. Fleksibilitet er kort sagt at opbygge et godt samarbejde og have gensidig tillid til hinanden på virksomhederne. Det betyder, at aftalesystemet og den sociale dialog spiller en hovedrolle i udviklingen af flexicurity. Den Socialdemokratiske Gruppe tager afstand fra Kommissionens snævre fokus på den individuelle arbejdsret. Den bedste balance mellem fleksibilitet og tryghed opnås i mange lande ved indgåelse af kollektive overenskomster, som løbende tilpasses til udviklingen, både af hensyn til arbejdstagernes og virksomhedernes behov. Derfor skal Kommissionen fremme den sociale dialog både nationalt og europæisk.
Luigi Cocilovo
Fru formand, mine damer og herrer! Også jeg vil gerne takke for det arbejde, der er blevet udført, ikke bare af ordføreren, men også af alle grupperne som helhed, og hvis resultat var denne tekst, der blev vedtaget af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Jeg vil forsøge at belyse et enkelt punkt. Jeg mener ikke, at det i den vedtagne tekst er de konservative og skuffende aspekter, som dominerer.
Jeg tror, at vi med denne tekst er med til at fjerne enhver modstand imod og ideologisk hindring for de typer fleksibilitet i ansættelsesforholdet, som tit ikke bare eksisterer i dag, men som også er en nødvendighed for, at de europæiske virksomheder kan tage de konkurrencemæssige udfordringer op, som de står over for i mere global forstand.
Hvis vi skal forsvare disse krav, er det dog nødvendigt at sikre en egentlig udfærdigelse af disse kontrakttyper. En mere fleksibel kontrakt - hvad enten der er tale om deltid, tidsbegrænset ansættelse eller vikariater - opfylder kravet om fleksibilitet ved at være skræddersyet til de stigninger i efterspørgslen og de behov for et produktionsudbud, der eksisterer i konkurrencen på arbejdsmarkedet. Det må til gengæld ikke være et uhensigtsmæssigt instrument til at skabe diskrimination med hensyn til omkostninger og beskyttelse, så den fleksible kontrakt bliver en form for redningsflåde eller en genvej til social dumping, der ikke har noget at gøre med nødvendigheden af at være konkurrencedygtig, og som gør konkurrenceudfordringen til en udfordring, hvor det kun drejer sig om at konkurrere på omkostningerne. Derfor bør vi efter min mening - når vi siger, at vi er nødt til at acceptere eksistensen af disse kontrakttyper, og at vi ikke bør sige nej til dem ud fra et ideologisk synspunkt - også hæve niveauet for den specifikke beskyttelse og sikkerhed, der er forbundet med disse fleksible arbejdstyper.
Resten følger efter, nemlig at den kollektive regulering skal gå forud for individuelle undtagelser; at der eksisterer europæiske kompetencer, som respekterer de nationale særrrettigheder på det sociale område, og at der eksisterer en fællesskabsdimension med respekt for subsidiaritetsprincippet og med en specifik reguleringskompetence, som sikrer minimumsstandarder, der giver den europæiske dimension et særpræg og ikke kun gør den markedsorienteret; at sort arbejde skal bekæmpes, og endelig at handelslogikken bør forkastes.
Problemet er at sikre disse målsætninger på en fornuftig måde og så afgjort ikke forveksle beskyttelsen, f.eks. virksomhedernes beskyttelse i forhold til arbejdsmarkedets beskyttelse. Vi er også nødt til at styrke alt det, der fremmer mobiliteten og gunstige ændringer, og som endnu en gang ikke er forbundet med den sociale beskyttelses modsætningsforhold.
Jan Tadeusz Masiel
for UEN-Gruppen. - (PL) Fru formand! Kommissionens grønbog og den betænkning, vi har drøftet, er efter min mening en værdifuld indledning til en længere debat om vedtagelse af arbejdsmarkedslovgivning for at ændre virkeligheden både i Europa og resten af verden.
Det er kun begyndelsen, og vi står over for en yderst vanskelig opgave. Vi skal nå resultater, som er vanskelige at forene, f.eks. at øge antallet af job, samtidig med at vi bevarer deres kvalitet, at garantere social sikring for arbejdstagerne og indføre så mange standardarbejdskontrakter som muligt, samtidig med at vi varetager arbejdsgivernes interesser og forholder os til konkurrencen på det globale marked.
Et emne er af afgørende betydning: Uanset om en arbejdskontrakt vedrører fuldtidsarbejde eller ikke, eller om der findes mere atypiske former for beskæftigelse eller konventionelle arbejdskontrakter, skal alle EU-borgere have ret til at arbejde eller tilbyde alternative ydelser og helt klart ret til garanterede sundhedstjenester.
Min politiske gruppe vil med glæde stemme for denne betænkning i morgen.
Elisabeth Schroedter
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Diskussionen om liberaliseringen af posten har lagt beslag på meget taletid i dag. Den er samtidig et typisk eksempel på, at liberalisering netop på serviceområdet følges af en vækst i særlige ansættelsesforhold.
Alle forventer i betragtning af en sådan udvikling, at Kommissionen i en grønbog om arbejdsret vil arbejde for at styrke arbejdstagernes rettigheder, at den vil beslutte mindstestandarder på europæisk niveau, som standser arbejdstagerrettighedernes frie fald, og at den vil styrke den kollektive repræsentation og dialogen mellem arbejdsmarkedets parter. I stedet fører Kommissionen i sin grønbog en diskussion om idéer om flexicurity, som åbner døren på vid gab for social dumping. Det fremkalder bitter skuffelse og fører til en vækst i den skeptiske holdning til EU.
Parlamentet har foretaget en klar korrektur på dette område. Arbejdsret er ikke eksklusiv, men gælder for alle arbejdstagere uanset kontraktsituationen; det afgørende er den faktiske situation. Større fleksibilitet er kun mulig på grundlag af større sikkerhed, og kun på denne måde kan denne sag videreudvikles.
Roberto Musacchio
Fru formand, mine damer og herrer! EU beskæftiger sig alt for lidt og på en fuldstændigt uhensigtsmæssig måde med problemerne på arbejdsmarkedet. Man skulle næsten tro, at beskæftigelsen ikke var i fokus, når det gælder demokratiets opbygning og den europæiske socialmodel. Denne forkerte og bevidste undervurdering skyldes utvivlsomt mange af de bevæggrunde og problemer, som vi har i Europa - et Europa, hvor usikre ansættelsesforhold er meget udbredte og forhindrer den sociale samhørighed, hvilket er et egentligt problem, nemlig det største sociale problem, som går ud over hele generationer af unge arbejdstagere, men også af ældre arbejdstagere, der bliver smidt ud af arbejdsmarkedet for tidligt. Alt dette afspejler sig på vores byer, vores familier og os alle sammen.
Det er absolut nødvendigt at bekæmpe usikre ansættelsesforhold, hvis vi skal give arbejdstagerne en fremtid, og hvis vi skal give dem sikkerhed og håb. Det er vores vigtigste opgave. I stedet for at bekæmpe usikre arbejdsforhold lader Kommissionen til at gå ind for dem og til næsten at bruge dem til at mindske de individuelle og kollektive rettigheder, reducere fagforeningernes rolle endnu mere og skabe et modsætningsforhold mellem dem, der har nogle - i virkeligheden stadig ringere - rettigheder, og dem, der ikke har sådanne rettigheder, i beskæftigelsespolitikkens hellige navn.
Dette er uacceptabelt. Det skal understreges, at Europa betragter beskæftigelsen som et grundlag for sit demokrati og for den sociale samhørighed, og at Europa har sin egen idé om, hvad der er et normalt arbejde, nemlig et stabilt arbejde, som ikke er tidsbegrænset, og som er beskyttet af kontrakter og fagforeningernes rolle. Desuden skal der være samme betingelser for samme slags arbejde, både når gælder typiske og atypiske ansættelsesforhold. Denne opfattelse af arbejdet er en sund opfattelse, som også fremmer produktionen, eftersom man siger, at der ikke må konkurreres på udnyttelse, men kun på kvalitet og innovation. At spare på arbejdskraften og skabe indbyrdes konkurrence mellem arbejdstagerne giver hurtige og lette gevinster, men får hverken økonomien eller samfundet til at udvikle sig.
Det er denne socialmodel, som Europa skal foreslå resten af verden, idet Europa går foran med et godt eksempel. Arbejdsretten er en vigtig del af demokratiet, eftersom den opstiller reglerne for den beskæftigelse, som samfundet bygger på. Ud fra disse rettigheder skal man skabe et socialt fællesskab mellem unge og gamle i stedet for at skabe en absurd konkurrence imellem dem. Arbejdskontrakten skal indeholde disse regler og rettigheder, som ikke må uddelegeres til andre eller erstattes af et indgreb udefra, så arbejdskontrakten bliver overladt til jungleloven. Derfor bifalder vi ikke forslaget om "flexicurity" eller om svage kontrakter, der erstattes af sociale garantier. Nej, garantierne skal stå i kontrakten, og de skal beskytte arbejdstagerne og Europas borgere.
Den tekst, som vi drøfter her i Parlamentet, er et kompromis, og der er nogle uklare punkter, men også nogle vigtige elementer. De angreb på arbejdet, som man foretager med visse ændringsforslag, er negative og ville være et alvorligt tilbageskridt for os. Det siger jeg navnlig henvendt til mine socialistiske kolleger, og det siger jeg navnlig om de ændringsforslag, der vender op og ned på det normale arbejde. Vi mener, at en vedtagelse af disse ændringsforslag vil være et brud på det kompromis, der blev indgået i udvalget.
Derek Roland Clark
Fru formand! Ordførerens første udkast blev ikke vel modtaget i udvalget, fordi han forsøgte at reducere det unødvendige bureaukrati og de regler, der har til hensigt at beskytte arbejdstagerne, men som reelt skaber arbejdsløshed.
Vi drøfter nu det andet udkast, som er mere acceptabelt, idet han har nedtonet det. Det er en skam, for det betyder, at vi er nødt til at fortsætte med mange af de restriktive praksisser i harmoniseringens navn, mens det, vi frygter - globaliseringen - lister sig ind på os. EU skal derfor kunne klare konkurrencen på det frie verdensmarked, men det er vi ikke parat til.
Medmindre vi lærer at konkurrere i Europa, vil vi ikke kunne konkurrere globalt. Fodboldspillere øver sig hele tiden i boldhåndtering og teamwork. De forbereder sig ikke til en kamp ved at spille kort i en baggårdsbar! På samme måde vil en uændret praksis med hensyn til Europas protektionistiske systemer betyde nederlag i de mest konkurrencefyldte kampe, der bliver spillet på fjendtlige, globale baner.
Roger Helmer
(EN) Fru formand! Det er det britiske Konservative partis politik at genindføre den opt-out, der blev aftalt i Maastricht og at trække Det Forenede Kongerige ud af EU's beskæftigelses- og sociallovgivning. Jeg er sikker på, at mine konservative kolleger her i Parlamentet vil få fuld opbakning fra deres politiske gruppe, PPE-DE-Gruppen, i forbindelse med gennemførelsen af denne politik.
Hvad angår betænkningen, overraskede det mig i betragtning C at læse, at "EU ikke kun er et frihandelsområde". Enhver, der har det mindste kendskab til international handel, vil vide, at EU overhovedet ikke er et frihandelsområde: Det er en toldunion. De vil også vide, at toldunionen eller Zollverein er et begreb opfundet af Bismarck i det 19. århundrede, som ikke burde findes i det 21. århundrede. Alle erfaringer fra hele verden viser, at frihandel fungerer, og at toldunioner fungerer meget dårligere. EU er faktisk den eneste gruppe af udviklede lande, som stadig fungerer på denne gammeldags måde. Hvis Europa-Parlamentet ønsker at ændre EU fra en toldunion med politiske ambitioner til et moderne, effektivt frihandelsområde, vil det få min fulde opbakning.
Kommissionens forslag om en modernisering af arbejdsretten og vores første udkast til betænkning viser en forsinket erkendelse af den enorme skade, som formynderiske og ufleksible arbejdsmarkedsregler har forvoldt de europæiske økonomier. De har taget deres første forsigtige skridt mod en liberalisering. Imidlertid ændrede de ændringsforslag, der blev vedtaget i Beskæftigelsesudvalget, retningen og har gjort betænkningen til en regressiv, socialdemokratisk ønskeliste med særdeles skadelige forslag.
Dagens ændringer genopretter balancen, og så længe vi holder fast i dem, er betænkningens forsagte foranstaltninger bedre end ingenting og fortjener vores støtte. Punkt 2 citerer chartret om grundlæggende rettigheder. Chartret blev underskrevet to gange af Tony Blair, men efter topmødet i Bruxelles den 22. juni kom han alligevel tilbage som Chamberlain fra München og sagde, at han havde stået fast på sine synspunkter, og at chartret ikke ville berøre den britiske arbejdsret. Vil Kommissionen være så rar at besvare det med et klart "ja" eller "nej"? Kan Blairs opt-out forsvares juridisk? Jeg ser frem til Kommissionens svar.
Formanden
Eftersom vi nu går over til afstemning, er forhandlingen afbrudt. Forhandlingen bliver genoptaget kl. 15.00.
