Dalībvalstu darba samaksas un pensijas noteikšanas mehānismu ievērošana (debates)
Priekšsēdētājs
Darba kārtības pirmais punkts ir Komisijas paziņojums par dalībvalstu darba samaksas un pensijas noteikšanas mehānismu ievērošanu.
Johannes Hahn
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, es gribētu pateikties godātajiem deputātiem par šo iespēju atspēkot plaši izplatītos kļūdainos uzskatus dažos jautājumos attiecībā uz Īrijas programmu.
Šis paziņojums tika sagatavots kā atbilde uz S&D grupas jautājumu, kurā godātie deputāti izteica bažas par to, ka daži no nosacījumiem, kas ietverti Saprašanās memorandā par Īrijas Ekonomikas korekciju programmu, ir juridiskā pretrunā ar Līguma 153. panta 5. punktu. Šis punkts nosaka, ka saskaņā ar 153. pantu nevar pieņemt noteikumus attiecībā uz darba samaksu, t.i., sociālo jomu. Tomēr Īrijas Ekonomikas korekciju programma nav sociālās politikas programma un netika pieņemta saskaņā ar 153. pantu. Tā ir finanšu palīdzības programma, kas tika izveidota kopā ar Īrijas valdību, lai atjaunotu uzticību valstij gan iekšzemē, gan ārvalstīs, un novērstu fiskālās un finanšu krīzes mijiedarbības negatīvās sekas. Tātad tās pamatā ir Līguma 122. panta 2. punkts, kas ļauj Eiropas Savienībai sniegt finansiālu atbalstu dalībvalstīm, ja kādu no tām nopietni apdraud lielas grūtības, ko izraisījuši ārkārtēji notikumi, kurus šī dalībvalsts nevar ietekmēt.
Saprašanās memoranda uzdevums ir noteikt konkrētus ekonomikas politikas nosacījumus, kas kalpotu kā kritērijs Īrijas politikas izvērtēšanai finanšu palīdzības programmas darbības laikā. Šie ekonomikas politikas nosacījumi un to īstenošana ir pilnībā dalībvalsts pārziņā. Šie nosacījumi ir saistības, ko dalībvalsts ir uzņēmusies pati. Tie nav ES rīkojumi attiecīgajās jomās. Jāuzsver, ka daudzi no šiem nosacījumiem, piemēram, minimālās algas samazināšana, jau bija iekļauti Īrijas valdības izstrādātajā Valsts ekonomikas atveseļošanas plānā, kas tika publicēts 2010. gada 24. novembrī vēl pirms programmas uzsākšanas.
Ar darba tirgus politiku saistīto nosacījumu mērķis ir radīt darbvietas un novērst visneaizsargātāko iedzīvotāju grupu ilgstošu bezdarbu Īrijā. Minimālās algas samazināšana ir daļa no plašāka pasākumu kopuma un aplūkojama kopā ar aktivizēšanas politiku un centieniem modernizēt pabalstu sistēmu. Izvērtējot samazinājumu attiecībā uz vienu no augstākajām minimālajām algām Eiropas Savienībā - piemēram, tā ir otrā augstākā euro zonā - un neskatoties uz būtisku algu korekciju valsts ekonomikā, kad minimālā alga, tāpat kā algas Īrijā kopumā, samazinājās par 3 % reālajā izteiksmē 2008. gadā, bet pieauga par 0,3 % 2009. gadā, jāatzīmē, ka visbiežāk korekcijas darba tirgū tika veiktas, samazinot darbvietu skaitu. Faktiski minimālās algas samazināšana tikai atjaunoja status quo, kāds tas bija līdz 2007. gada 1. janvārim, t.i., pirms krīzes.
Otrs jautājumā minētais nosacījums bija nozaru koplīgumu neatkarīga pārskatīšana, motivējot to ar vajadzību apspriest nodarbinātības apstākļu taisnīgumu un lietderību dažādās nozarēs gan no darba ņēmēju, gan darba devēju viedokļa. Es gribētu uzsvērt, ka trīspusējās konsultācijas par ekonomikas un sociālo politiku Īrijā ir sena tradīcija un valda uzskats, ka secīgās vienošanās, kas tiek slēgtas starp valdību un sociālajiem partneriem kopš 1980. gada, ir viens no galvenajiem faktoriem, kas veicināja Īrijas tautsaimniecības uzplaukumu.
Šī pārskatīšana dod sociālajiem partneriem iespēju izteikt savu viedokli un piedalīties politikas veidošanā, tādēļ tās izziņošana tika uzņemta ar atzinību. Esmu pilnīgi pārliecināts, ka Īrijas valdība veiks šo pārskatīšanu pienācīgā veidā, atzīstot sociālā dialoga nozīmi, iesaistot visus sociālos partnerus un ievērojot Kopienas tiesību aktus.
Noslēgumā es gribētu piebilst, ka Saprašanās memoranda nosacījumi par strukturālajām reformām neattiecas tikai uz darba tirgu. Tie paredz arī būtiskus pasākumus preču tirgu atvēršanai, piemēram, attiecībā uz pārlieku regulētām nozarēm vai profesijām. Šīs reformas var būtiski ietekmēt pircējiem noteiktās cenas un darba ražīgumu, no kā ir atkarīga mājsaimniecību pirktspēja.
Gay Mitchell
PPE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es arī gribētu pateikties komisāram. Vakar Īrijā tika apstiprināta jauna valdība, lai sekmētu ekonomikas atveseļošanos. Fine Gael un Leiboristu partija darbojas Eiropas Parlamentā attiecīgi PPE un S&D grupās. Viens no svarīgākajiem darba kārtības jautājumiem Īrijas valdības jaunajā programmā būs sarunas par grozījumiem ES/SVF atbalsta programmas nosacījumos.
Pašreiz daudzi Īrijas iedzīvotāji ir nobažījušies par to, ka ES/SVF atbalsta programmas nosacījumi, kuriem piekrita iepriekšējā valdība, ir pārāk stingri un uzliek smagu slogu vienkāršajiem iedzīvotājiem, kuriem visvairāk jācieš par banku - gan Īrijas, gan Eiropas banku - un valdības pieļautajām kļūdām. Mums būtu jāņem vērā, ka jaunā valdība ir vienojusies atcelt minimālās algas samazinājumu. Tomēr mēs zinām, ka ekonomikas atveseļošanas process nevar būt nesāpīgs. Pagājušā gadsimta astoņdesmitajos gados Īrija izvēlējās līdzīgu ceļu. Daudzi no ES/SVF programmā iekļautajiem smagajiem nosacījumiem ir nepieciešami, ja mēs vēlamies, lai valsts finanšu stāvoklis atkal kļūtu stabils. Lai koks sakuplotu, mums tam vispirms ir jāapgriež liekie zari.
Es atzinīgi vērtēju komisāra O. Rehn apliecināto Komisijas atbalstu procentu likmju samazināšanai. Tas būtu jāpaveic pēc iespējas ātrāk, un es aicinu Komisiju patiešām pievērsties šim jautājumam jau drīzumā. Komisārs uzsvēra, ka visi pasākumi tiek izvērtēti, ņemot vērā to ietekmi uz izaugsmi, konkurētspēju un valsts finanšu ilgtspējību ilgtermiņā. Es tam piekrītu; mēs nevaram pacelt visu šo smago nastu uzreiz, kā tas no mums tiek prasīts. Īrijas iedzīvotāji jau ir uzņēmušies savu atbildību šajā jautājumā; patiesībā viņi ir uzņēmušies atbildību arī citu vietā, jo mums neļāva izvēlēties. Viņi šādi rīkojās ne tikai Īrijas, bet arī Eiropas un it īpaši euro zonas labā. Mums nav vajadzīgs salmiņš, kas pārlauzīs kamieļa muguru. Lūdzu, dodiet Īrijas iedzīvotājiem darbarīkus; mēs paveiksim šo darbu paši, bet, lūdzu, nelieciet Īrijas iedzīvotājiem nest tik smagu nastu, kādu pacelt nav viņu spēkos. Tādēļ es lūdzu komisāru paturēt prātā manus vārdus, it īpaši turpmākajās dienās un nedēļās.
Stephen Hughes
S&D grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, Memorandā prasīts, lai minimālā alga Īrijā tiktu samazināta par EUR 1 stundā un, kā mēs dzirdējām, tiktu pārskatīta samaksas koplīgumu sistēma, kas aizsargā darbiniekus ar zemāku atalgojumu.
Es neticu, ka šāda iejaukšanās var būt pamatota. Līgumā noteikts, ka Komisijai jāsekmē, nevis jāsagrauj sociālais dialogs. Līguma 152. pantā noteikts, ka jāievēro sociālo partneru autonomija, bet nav paredzēta šāda iejaukšanās, un 153. pantā skaidri norādīts, ka ES nedrīkst lemt par jautājumiem, kas skar darba samaksu. Šajā gadījumā Komisija nevar izvēlēties pantu hierarhiju pēc saviem ieskatiem.
Memorandā arī pieprasīts samazināt sociālo palīdzību, svarīgākos sabiedriskos pakalpojumus, darbinieku skaitu un pensijas valsts sektorā. Kā šīs prasības var būt pamatotas, ja Līgumā noteikts, ka Eiropas Savienībai jācenšas izskaust nevienlīdzību, sekmēt augstu nodarbinātības līmeni, nodrošināt atbilstīgu sociālās aizsardzības līmeni un apkarot sociālo atstumtību? Vienīgā godīgā atbilde būtu, ka šīs lietas ir nesavienojamas, bet problēma ir tā, ka Gada izaugsmes pētījuma rezultātā šāda situācija tagad tiek uzskatīta par vispārpieņemtu.
Iedzīvotāji nepieņems domu par Eiropu, kuras pamatā ir tikai taupības pasākumi. Viņi nevēlēsies ciest tālejošās sekas, ko izraisīs sociālā politika, kas paredz zemākas algas, nepietiekamu darba tiesību aizsardzību, zemus sociālos standartus, ierobežotus sabiedriskos pakalpojumus un pensijas vecuma paaugstināšanu. Ja mēs vēlamies vairot negatīvu attieksmi pret Eiropas Savienību, tad uz priekšu, Komisija! Ja ne, lūdzu, tūlīt pat izbeidziet šo nejēdzību!
Marian Harkin
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, komisārs mums apgalvo, ka Saprašanās memorands tika sagatavots, pamatojoties uz 122. panta 2. punktu. Es gribētu pajautāt komisāram, kas notiek, ja viens Līguma pants ir tiešā pretrunā ar citiem Līguma pantiem, kā to jau pajautāja S. Hughes: kā mums pieņemt lēmumu par hierarhiju? Memorands ir pretrunā ar 153. pantu.
Tas ir pretrunā arī ar 9. pantu, kas attiecas uz sociālo jomu un kuru es daudzas reizes esmu citējis šajā Parlamentā, runājot par Īrijas taupības pasākumu kopumu, proti, šajā pantā teikts, ka, nosakot un īstenojot savu politiku un darbības, Eiropas Savienība ņem vērā prasības, kas saistītas ar augsta nodarbinātības līmeņa veicināšanu, ar sociālās atstumtības apkarošanu utt. Un kā tad ar Pamattiesību hartas 28. pantu, kurā teikts, ka darba ņēmējiem ir tiesības iesaistīties sarunās un slēgt koplīgumus, un interešu konflikta gadījumā kolektīvi rīkoties, tostarp streikot, lai aizstāvētu savas intereses? Daudzi darba ņēmēji Īrijā uzskatīs, ka šobrīd viņi ir tieši tādā situācijā. Kā mums rīkoties, ja dažādi Līguma panti ir pretrunā viens ar otru?
Man ir vēl viens jautājums jums, komisār! Vai jūs apgalvojat, ka par Saprašanās memorandu ir pilnībā atbildīga Īrijas valdība un Komisija tikai klusējot piekrita?
Visbeidzot, pieņemsim, ka jums ir tiesības šādi rīkoties, un jūs mums apgalvojat, ka jums tādas tiesības ir. Tad kāpēc jūs nemēģinājāt samazināt vai likvidēt banku prēmijas? Kāpēc necentāties panākt, lai tie, kas saņem vislielākās algas, taisnīgi samaksātu savu daļu? Kāpēc vienu euro atņēma no minimālās algas? Es pilnībā piekrītu tam, ko teica S. Hughes: tas vairo negatīvu noskaņojumu pret Eiropas Savienību. Pilsoņi redz, kas notiek. Viņi redz, kā Komisija darbojas šajā procesā, un viņi redz, ka šo taupības plānu dēļ cieš tie, kas saņem minimālo algu, tie, kas ir noslēguši darba koplīgumus.
Noslēgumā mans galvenais jautājums, komisār, ir šāds: kurš pieņems lēmumu? Vai tā būs Tiesa? Kurš izlems, kad Līguma panti ir pretrunā viens otram vai kuros gadījumos pretrunas starp šiem pantiem ir izraisījusi Komisija ar savu rīcību?
Marije Cornelissen
Verts/ALE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es saprotu Komisijas vēlmi steidzami rīkoties, lai pārvarētu ekonomikas krīzi un samazinātu lielos parādus, kas apdraud euro stabilitāti. Es saprotu, ka nosacījumi tika izvirzīti tām valstīm, kuras bija spiestas izmantot Eiropas Finanšu stabilizācijas mehānismu. Tomēr man šķiet, ka Komisija diezgan patvaļīgi izvēlas pasākumus un nosacījumus, ko tā uzskata par pieļaujamiem šajā krīzes situācijā.
No vienas puses, gandrīz jebkurš pasākums var šķist likumīgs, ja runa ir par fiskālo konsolidāciju, samazinot izdevumus. Tiklīdz Īrija sāka izmantot glābšanas programmas līdzekļus, minimālā alga un pensijas bija pirmie mainīgie lielumi, kas tika koriģēti, neskatoties uz to, ka tie nepārprotami neietilpst ES kompetencē. No otras puses, Komisija, aizbildinoties ar to, ka tas neietilpst ES kompetencē, atstāj nemainītu Īrijas uzņēmumu ienākumu nodokli, kas ir ārkārtīgi zems, lai gan tā palielināšana arī varētu būtiski uzlabot ieņēmumu pozīciju Īrijas valsts budžetā. Galu galā izdevumu samazināšana nav vienīgais veids, kā iegūt sabalansētu budžetu.
Es saprotu, ka krīzes dēļ ir vajadzīgi ārkārtas pasākumi, bet kāpēc Komisija tā steidzas koriģēt minimālo algu, tā liekot ciest viszemāk atalgotajiem darbiniekiem, kamēr vēl nav veikti pasākumi, kas vērstos pret banku un finanšu sektoru? Man ir lielas aizdomas, ka Komisija interpretē ES kompetences jomas ļoti subjektīvi un, es uzdrošinos tā teikt, no labējo perspektīvas. Šī vienkāršotā pieeja veicina eiroskepticismu. Šķiet, ka attiecībā uz nodarbinātību un sociālo politiku ES rīkojas izlēmīgi tikai krīzes situācijās un arī tad spēj vien samazināt sociālos izdevumus un algas.
ES var atgūt uzticību tikai tad, ja Komisija ar tikpat lielu apņēmību noteiks pienācīgus minimālos sociālos standartus un sociālās garantijas, lai atbalstītu cilvēkus, kam jācieš no vērienīgajiem samazinājumiem. Jā, mēs vēlamies ekonomikas pārvaldību, taču tai jābūt sabalansētai pārvaldībai, kas nodrošina gan fiskālo ilgtspējību, gan sociālās garantijas. Ja tā nenotiks, visneaizsargātākajiem būs jāmaksā par problēmām, kuru radīšanā viņi nav vainojami.
Thomas Händel
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Glābšanas programmas bija paredzētas, lai pasargātu ES dalībvalstis no maksātnespējas. Taču tās vēršas pret pilsoņiem ar nežēlīgiem taupības pasākumiem, kamēr krīzes vaininieki tiek cauri sveikā. Vēl jo vairāk, tagad Komisija iejaucas arī valstu algu politikā.
Hahn kungs, tas ir absurdi, un man acīs sariešas asaras, kad es dzirdu tik formālus argumentus kā jūsu minēto par to, ka šie soļi nebija ieplānoti kā sociālās politikas pasākums. Šāda nostāja ir absolūti nepieņemama. Algu politika neietilpst ES kompetencē. Komisijas īstenotā politika ir pilnīgā pretrunā ar Eiropas Savienības ideju. ES netika izveidota ar domu par konkurenci atalgojuma ziņā un sociālo dempingu. Komisijas politikā tiek runāts, ka algas ir neelastīgas un šis trūkums ir jānovērš. Tiek apgalvots, ka algām jāatspoguļo tirgus situācija. Tas ir kā akla cilvēka mēģinājums aprakstīt ziloņa izskatu. Cilvēkiem, kas raksta tādas lietas, nav izpratnes par darba koplīgumu sistēmām. Viņi apstrīd tiesības brīvi risināt sarunas par darba koplīgumu slēgšanu un ir padarījuši par absurdu tik bieži pieminēto sociālo partneru autonomiju un sociālo dialogu.
Es gribētu skaidri pateikt, ka aicinu šo Parlamentu nodrošināt autonomo darba koplīgumu politikas turpināšanu, lai aizstāvētu sociālo dialogu un neļautu pilnībā sagraut sociālā nodrošinājuma sistēmu. Soda sankciju vietā mums jāveic pasākumi, lai nepieļautu, ka tiek īstenota tāda taupības politika, kas patiesībā kavē izaugsmi.
Derek Roland Clark
EFD grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, tas attiecas ne tikai uz Īriju. Tikai pirms mēneša es atgādināju Parlamentam, ka pensijas ir jautājums, kas ietilpst tikai pašu dalībvalstu kompetencē, bet šodien mēs atkal runājam par saskaņošanu un pensiju noteikšanas mehānismiem. Pensiju apmērs gandrīz vienmēr ir atkarīgs no cilvēka ienākumiem - vai mums būtu jāuztver šis kā mēģinājums saskaņot algas? Es ceru, ka ne, jo Līgumos noteikts, ka darba samaksa arī ir viens no jautājumiem, kas ir dalībvalstu ekskluzīvā kompetencē.
Var jau teikt, ka "vienlīdzība” jāsaprot kā vienāds atalgojums, bet vai visiem darbiniekiem, kas Eiropas Savienības teritorijā pilda vienus un tos pašus pienākumus, ir jāsaņem vienādas algas? Piemēram, apsvērsim klimata faktoru - lai apkurinātu mājokli pie Arktiskā loka, būs vajadzīgi daudz lielāki tēriņi nekā Vidusjūras reģiona valstīs. Pieskaitiet ziemas apģērbu, sniega tīrīšanu un visu pārējo, un jums kļūs skaidrs, ka, maksājot visiem darbiniekiem vienādu algu, vieniem paliks pāri vairāk brīvu līdzekļu nekā otriem. Protams, algas nevar būt vienādas. Komisijas nodoms sagatavot plānus, lai pamudinātu dalībvalstis ieviest ES minimālās algas politiku un izveidot pensiju noteikšanas mehānismus, ir pretrunā ar Līgumiem. Tas mani nepārsteidz - ES tā mēdz rīkoties.
Saskaņota algu un pensiju politika nav tikai sapnis; tā ir nelikumība. Lai šie jautājumi paliek - kā tas paredzēts Līgumos - vēlētu valdību ziņā, tādu kā mana valdība Vestminsterā un Īrijas valdība,.
Hans-Peter Martin
(DE) Priekšsēdētāja kungs, Īrijas gadījumā mēs esam guvuši traģisku vēsturisku mācību. Sākumā šo valsti vienmēr slavēja kā labu piemēru un paraugu jaunajām ES dalībvalstīm, lai gan politika, ko Īrija tajā laikā īstenoja ar ES atbalstu un pamudinājumu, bija ļoti kļūdaina. Tās rezultātā nekustamo īpašumu nozarē izveidojās milzīgi burbuļi, ar kuriem pēc tam vajadzēja tikt galā, banku sektoram ļāva darboties pilnīgā pašplūsmā, un neviens necentās novērst dempinga konkurenci nodokļu jomā.
Komisār, mēs abi esam tautieši. Mēs zinām, cik daudzi austrieši, piemēram, rakstnieki, pēkšņi atklāja, ka viņi ir īri, jo tur viņiem nebija jāmaksā praktiski nekādi nodokļi. Ko toreiz darīja tie, kas uzskata sevi par ļoti pārliecinātiem ES atbalstītājiem? Pilnīgi neko! Viņi teica: "Šī valsts ir lielisks paraugs.”
Tas viss tagad ir pilnībā sabrucis. Burbulis plīsa, pierādot, ka tiem daudzajiem cilvēkiem, kas jau iepriekš brīdināja par šādu iespējamību, bija taisnība. Un mēs atkal atrodamies situācijā, kad negatīva attieksme pret ES vēršas plašumā, jo mēs kārtējo reizi ļaujam īstenot kļūdainu politiku - šajā gadījumā, uzspiežot Īrijai šo apjomīgo palīdzības programmu, un es neesmu vienīgais, kas tā uzskata. Komisār, jūs teicāt, ka dalībvalsts pati uzņemas šīs saistības. Tomēr, spriežot pēc mūsu pieredzes ar Pasaules Bankas un Starptautiskā Valūtas fonda programmām, kuras lielā mērā līdzinās tam, kas šobrīd notiek Īrijā, šīm valstīm galu galā nav izvēles.
Ja mēs palūkotos uz šo situāciju no citas perspektīvas un teiktu: "Žēl gan, ka Īrija otrajā referendumā nenobalsoja pret Lisabonas līgumu,” mēs varētu pilnībā mainīt savu domāšanas veidu. Tad mēs saprastu, ka pašreizējā Eiropas konstrukcija, kurā mums jādarbojas, atgādina transporta līdzekli, kura priekšgals paņemts no Porsche auto, bet aizmugurē ir piemontēts divritenis. Abas šīs ierīces nav savienojamas. Tās ir nopietni jāuzlabo.
Ja mēs vēlamies novērst pašreizējās Eiropas sabrukumu, mums tiešām ir vajadzīgs kaut kas līdzīgs Eiropas Konstitūcijai. Vēl mums vajag skaidrus kritērijus, kas patiešām tiks piemēroti visiem. Mums vajag ekonomikas pārvaldību. Saraustīta pieeja - uz priekšu, atpakaļ, uz sāniem - nebūs efektīva, un iznākumā, komisār, tā, visticamāk, nespēs nodrošināt to rezultātu, ko jūs, es un lielāka daļa Parlamenta deputātu vēlas sasniegt ar savu darbu, proti, funkcionējošu un arī vienotu Eiropu, kurā valda miers.
Philippe Boulland
(FR) Priekšsēdētāja kungs, ierakstiet protokolā, ka krīzes un pārplīsušo mājokļu tirgus un aizdevumu burbuļu dēļ Īrijas valstij bija jāiejaucas, lai palīdzētu bankām. Pēc aplēsēm Īrijas valsts deficīts, kas ir uzkrājies centrālās un vietējās pārvaldes iestāžu un it īpaši sociālā nodrošinājuma iestāžu budžeta bilancē, 2010. gadā sasniedza 32 % no iekšzemes kopprodukta (IKP). Ja Īrijas valdība, kurai ir grūtības ar refinansēšanos tirgū, vēlas saņemt aizdevumus no Eiropas Finanšu stabilizācijas mehānisma un Eiropas Finanšu stabilizācijas fonda, tai būs jāpilda prasības par sociālo un fiskālo izmaiņu veikšanu, lai arī uz šīm jomām attiecas subsidiaritātes princips. Mēs šeit nesaskatām nekādu pretrunu. Kā ārsts es teiktu, ka drudža gadījumā nav jēgas izrakstīt pacientam kādu pretdrudža medikamentu, ja vienlaikus netiek ārstēts drudža cēlonis. Kas attiecas uz šo līdzekļu sadalījumu, minētajai valstij ir jāsakārto savas finanses, lai samazinātu pārāk lielo deficītu un labotu pagātnes kļūdas.
Šim taupības plānam būtu turpmāko četru gadu laikā jāuzlabo IKP par 10 %. Tāpat kā gadījumā ar privātpersonām, kurām banka, neiejaucoties viņu privātajā dzīvē un rīcībā, izsniegs aizdevumu ar nosacījumu, ka šie cilvēki nodrošinās noteiktu maksātspējas līmeni, Eiropas Savienība var izsniegt aizdevumu Īrijai, pamatojoties uz konsolidēto maksātspēju. Neiejaucoties savu klientu privātajā dzīvē, banka mudinās cilvēkus rīkoties, piemēram, mēģināt vienoties ar darba devēju par algas pielikumu vai aizņemties kur citur. Tādējādi, ievērojot subsidiaritāti, Eiropas Savienība, pamatojoties uz Saprašanās memorandu, kas ir noslēgts ar Starptautisko Valūtas fondu (SVF), uzskata, ka maksātspējas nodrošināšanai ir vajadzīgs tiesību aktos noteiktās minimālās algas samazinājums un pensiju korekcija, turklāt jāveic arī citi fiskālie pasākumi. Īrijai pašai jāizlemj, vai īstenot šos pasākumus. Ar šādu lēmumu Eiropas Savienībai netiks piešķirtas iespējas iejaukties jomās, uz kurām attiecas subsidiaritātes princips, piemēram, iespēja noteikt Eiropas minimālo algu, ko darītu būtu bīstami; tas drīzāk nodrošinās euro zonas stabilitātes aizsardzību ar savstarpējo garantiju procesa palīdzību. Protams, ir jāpalīdz Īrijai, tāpat kā citām valstīm, kas ir nonākušas grūtībās, jo tā mēs aizsargājam arī sevi, taču ne par katru cenu, it īpaši, ja tas nozīmē valsti, kas nespēj atmaksāt savus aizņēmumus un tā pasliktina gan savu, gan citu valstu pilsoņu situāciju visā Eiropas Savienībā.
Priekšsēdētājs
Es gribētu jūs visus informēt, ka jūs runājat tik ātri, ka tulkiem ir grūtības tikt jums līdzi. Tā kā es esmu atbildīgs par daudzvalodības jautājumiem, es gribētu norādīt, ka Eiropas Parlamenta Prezidijs apsver jaunas sistēmas ieviešanu.
Patlaban tulki par pārāk ātru runāšanu informē priekšsēdētāju, un tad priekšsēdētājam tiek grūtais uzdevums pārtraukt runātāju. Sistēma, kuras ieviešanu mēs tagad apsveram, paredz, ka ikviena deputāta vietā būs uzstādīts gaismas signāls, kas jūs brīdinās, ka tulki netiek līdzi jūsu runas tempam, lai priekšsēdētājam vairs nevajadzētu jūs pārtraukt, bet jūs tiktu tieši informēti par grūtībām ar tulkošanu.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētāja kungs, attiecībā uz darba tirgus jautājumiem Saprašanās memorands skaidri balstās uz vienkāršotu ekonomikas teoriju, ka zemākas algas "sakārtos tirgu” jeb, citiem vārdiem, likvidēs bezdarbu. Tās ir pilnīgas un galīgas muļķības. Reālā prakse neapstiprina šo pieņēmumu. Un es gribētu pievērst Komisijas uzmanību Forfás pārskatam par darbaspēka izmaksu konkurētspēju Īrijā, kuru šī iestāde sagatavoja pagājušajā gadā un kurā teikts, ka kopumā uzņēmumi biežāk izvēlas samazināt darbinieku skaitu, nevis strādājošo algas, jo šādai rīcībai nav tik postošas sekas attiecībā uz darba kolektīva noskaņojumu kā algu samazinājumam. Ja gribat zināt, kāpēc Īrijā darbinieku skaitu samazina biežāk nekā algas, tad tas ir galvenais pamatojums.
Es gribētu aicināt Komisiju ievērot Eiropas Savienības tiesību aktus un pārtraukt iejaukšanos darba tirgus jautājumos Īrijā. Kā jūs sakāt, mums Īrijā ir senas tradīcijas līgumu slēgšanā ar sociālajiem partneriem. Tieši šī iemesla dēļ Īrijā nav vardarbības ielās, jo sociālie partneri un valdība apsēdās pie sarunu galda un vienojās par korekcijām darba tirgū un nosacījumos, lai dotu mums cerību, ka no pašreizējās krīzes var atgūties.
Šī tradīcija ir ļāvusi Īrijai gūt zināmus panākumus, tomēr kopumā programma nav sasniegusi plānoto mērķi, proti, veicināt Īrijas ekonomikas izaugsmi. Ekonomikas pieauguma nav. Patiesībā notiek lejupslīde, un ir jāapspriež izmaiņas programmā kopumā. It īpaši es ierosinu izslēgt no programmas jautājumus, kas attiecas uz darba tirgu. Kā jau tika teikts, Īrijas valdība, kurā darbojas mana partija, jau ir paziņojusi, ka atcels minimālās algas samazinājumu, kas ir paredzēts šajā programmā.
Jums tas var nepatikt, bet tas tiks izdarīts. Tāpat jūs varat būt droši, ka neizdosies jūsu iecerētais mēģinājums pārskatīt likumu par reģistrētajiem darba koplīgumiem, kurš ir bijis spēkā vairāk nekā 50 gadus, jo pašreizējā valdība ir pārliecināta, ka sociālajiem partneriem jāturpina īstenot savu tradicionālo uzdevumu nodrošināt mieru un progresu darba attiecībās.
Ilda Figueiredo
(PT) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas Savienībā strauji pieaug tendence, aizbildinoties ar krīzi, palielināt spiedienu uz dalībvalstīm, lai devalvētu algas un pastiprināti ekspluatētu strādājošos nolūkā nodrošināt vēl lielāku peļņu un ieguvumus ekonomikas un finanšu grupām; līdz ar to tiek atmaskota kapitālisma nežēlīgā antisociālā daba.
Ja nebūtu atbalstīti Stabilitātes pakta neracionālie kritēriji ar priekšlikumiem par tā dēvēto ekonomikas pārvaldību un tā dēvēto konkurences paktu, it īpaši mēģinājums novērst algu palielināšanos līdz ar inflācijas pieaugumu un paaugstināt tiesību aktos noteikto pensionēšanās vecumu, darba un sociālās tiesības būtu vēl nopietnāk apdraudētas.
Dažās valstīs, piemēram, Portugālē, Grieķijā vai Īrijā, šajā jomā jau notiek ārkārtīgi svarīgi pasākumi: algu samazināšana un pensiju iesaldēšana - pat attiecībā uz vismazākajām pensijām un pensijām, kas nepārsniedz nabadzības slieksni. Portugālē minimālās algas samazināšana bija plānota jau šī gada sākumā. Tika uzskatīts, ka EUR 500 mēnesī ir pārāk liela summa, un tika nolemts samazināt to par EUR 15, neskatoties uz to, ka vairāk nekā 13 % no strādājošajām sievietēm Portugālē saņem tikai minimālo algu salīdzinājumā ar 6 % strādājošo vīriešu. Tas ir spilgts institucionālās diskriminācijas piemērs, kas parāda, kādas sekas ir tā dēvētajiem taupības pasākumiem, kurus Komisija īsteno kopā ar Padomi un mūsu valstu valdībām un kuri noved pie sociālās nevienlīdzības saasināšanās, diskriminācijas, darba vērtības samazināšanās un nabadzības palielināšanās, kamēr finanšu spekulācijas un nodokļu oāzes turpina plaukt. Tāpēc mēs izsakām solidaritāti ar strādājošajiem jauniešiem un skolotājiem, kuri rīkos protestus turpmākajās nedēļās nogalēs, arī šajā sestdienā, 12. martā, un piedalīsies lielajā valsts mēroga demonstrācijā, ko organizē Portugāles Vispārējā strādnieku konfederācija (CGTP) Lisabonā 19. martā. Tādā veidā cīņa pret šo antisociālo politiku turpināsies.
(Runātāja piekrita atbildēt uz jautājumu, kas tika uzdots atbilstoši zilās kartītes procedūrai saskaņā ar Reglamenta 149. panta 8. punktu)
Hans-Peter Martin
Priekšsēdētāja kungs, ņemot vērā to, ko jūs mums stāstāt, vai jūs, lūdzu, varētu informēt Parlamentu par to, kā Portugālē ir mainījusies attieksme pret Eiropas Savienību. Vai ir samazinājies to iedzīvotāju īpatsvars, kuri atbalsta valsts dalību Eiropas Savienībā? Kā ir mainījies vispārējais noskaņojums attiecībā uz Eiropas Savienību? Portugāle daudzējādā ziņā līdzinās Īrijai: pagājušā gadsimta septiņdesmitajos gados tur valdīja liela eiforija - vispirms sakarā ar gaidāmo iestāšanos Eiropas Savienībā un pēc tam saistībā ar attiecīgo finansējumu. Vai jūs uzskatāt, ka Portugālē arī ir nekustamā īpašuma burbuļi, kas līdzinās tiem, kādus novēroja Īrijā?
Ilda Figueiredo
(PT) Priekšsēdētāja kungs, šis jautājums ir interesants no šāda aspekta: ir acīmredzams, ka šī ES politika ir izraisījusi arī plašus nemierus Portugālē, tāpēc nākamajā nedēļas nogalē jaunieši un skolotāji izies ielās, lai protestētu pret šo politiku. Portugāles Vispārējā strādnieku konfederācija organizē plašu demonstrāciju pret šo antisociālo politiku, plānojot sarīkot to Lisabonā 19. martā. Protams, tas atspoguļojas Portugāles iedzīvotāju uzvedībā, jo valstī jau ir iestājusies recesija, strādnieku un iedzīvotāju dzīves apstākļi pasliktinās, pieaug nevienlīdzība un arī nabadzība. Eiropas Savienība, Komisija un Padome ...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Marita Ulvskog
(SV) Priekšsēdētāja kungs, izvirzot prasības par algu samazināšanu, Komisija ir pārkāpusi sociālo partneru tiesības piedalīties sarunās un gan tieši, gan netieši ietekmējusi darba samaksas noteikšanu, lai gan ir skaidri noteikts, ka šāda rīcība neietilpst Komisijas kompetencē. Tas ir tiešs uzbrukums sociālo partneru ietekmei, pārkāpjot Pamattiesību hartu, kurā paredzētas tiesības slēgt darba koplīgumus.
Turklāt šis nav atsevišķs gadījums, kas attiecas tikai uz Īriju. Šāda situācija mēdz atkārtoties. Runājot par "darbaspēka vienības izmaksām”, Komisija mēģina apiet Līgumā noteiktos ierobežojumus. Eiropas Komisija ir pavisam vienkārši pārzīmējusi karti. Tā ir izveidojusi jaunu karti un jaunu noteikumu kopumu, atņemot dalībvalstīm un viņu sociālajiem partneriem to uzdevumus un liekot tiem sekot diktātam, kas ir pretrunā ar visiem noteikumiem. Tas ir cēlonis strīdam, kas tikko ir sācies.
Šādi rīkojoties, ES vēl vairāk attālinās no demokrātijas pamatiem un likumības, kas citos kontekstos parasti ir atslēgas vārdi, ko mēs izmantojam, runājot par ES nākotni. Mums stāsta par nemiera cēlājiem, tai skaitā šajā Parlamentā, kuri jau sākuši zvejot šajos saduļķotajos ūdeņos. Taču tas noteikti nav šīs diskusijas īstais iemesls.
Cornelis de Jong
(NL) Priekšsēdētāja kungs, tikai retajam cilvēkam Nīderlandē ir kāda nojausma par to, ka mēs šeit, Briselē, spriežam par viņu algām un pensijām. Mēs redzam, kas šobrīd notiek Īrijā, bet vienlaikus es arī dzirdu par dažādiem Eiropadomei iesniegtiem priekšlikumiem par algu indeksācijas atcelšanu un algas pieauguma maksimālu palielināšanu, pamatojoties uz darba ražīguma uzlabošanos u.c.
Diemžēl izskatās, ka parastā reakcija uz mūsu ierosinājumiem vienoties par minimālās algas standartiem Eiropā ir apdullinošs klusums, un es arī neesmu dzirdējis ne par kādiem priekšlikumiem, kuru mērķis būtu garantēt strādniekiem, ka viņiem būs pieklājīgi apmaksāts vai pilna laika darbs, nevis gabaldarbs vai līgums par aizvietošanu. Es esmu nobažījies par pašreizējo diskusiju ietekmi uz vienkāršajiem cilvēkiem, bet mani uztrauc arī Eiropas Savienības tēls. Tik tiešām izskatās, ka mēs rūpējamies tikai par finanšu institūciju, spekulantu un lielo uzņēmumu interesēm. Komisār, vai Komisija veiks pasākumus, lai mainītu šo priekšstatu, un vai tā nodrošinās, lai to uztvertu kā iestādi, kas pārstāv arī vienkāršo ļaužu intereses?
Sylvana Rapti
(EL) Priekšsēdētāja kungs, komisār! Jūs mums esat izsnieguši recepti, parakstot divus pasākumus - pirmkārt, mums jāatceļ darba koplīgumi, un, otrkārt, mums vēl vairāk jāsamazina minimālā alga.
Tā ir recepte, ko konsekventi izsniedzat ikvienam pacientam. Grieķija ir viens no šiem pacientiem. Jūs nesen viesojāties Grieķijā, apmeklējot sociālistu partijas pasākumu. Jūs redzējāt, kas tur notiek, tāpēc es jums jautāju: vai jums šķiet, ka jūsu izrakstītās zāles Grieķijai palīdz? Es tur biju, un es pārstāvu sociālistu partiju, kura pašreiz vada valsti un dara visu, ko spēj, lai izvestu Grieķiju no ļoti sarežģītās situācijas, kas izveidojās labējo valdību dēļ, bet tai bija jāpiekāpjas jautājumā par darba koplīgumiem, un es saku jums, ka līdz šim mēs vēl neesam redzējuši nekādus rezultātus. Jūs sakāt, ka darāt to Eiropas pilsoņu labā, patērētāju labā, bet, ja patērētāji saņems mazākas algas, viņiem nebūs naudas, ko tērēt, un tāpēc viņi nevarēs palīdzēt veicināt izaugsmi. Jūs labāk par mani zināt, ka tas ir apburtais loks, jo jūs uzstājīgi parakstāt mums ārstēšanu, kuras vienīgais rezultāts ir iznīcināta strādnieku pašcieņa, izrakstāt zāles, kuru dēļ cilvēkiem nav laba un pastāvīga darba. Es jūs lūdzu papildus ekonomikas rādītājiem ņemt vērā arī sociālos rādītājus.
Jutta Steinruck
(DE) Priekšsēdētāja kungs, komisār! Man reizēm rodas tāda sajūta, ka jums vajadzētu izmēģināt visus šos risinājumus pašā Komisijā, lai saprastu, kā jūsu rīcība patiesībā ietekmē Eiropu. No jūsu runas man radās iespaids, ka Komisija tik tiešām ir pazaudējusi saikni ar realitāti. Faktiski par visu maksā Eiropas iedzīvotāji - strādnieki, cilvēki ar zemiem ienākumiem un pensionāri, bet jūs skaidrojat tiesību aktus un kompetences jomas, kā vien jums ienāk prātā.
Pagājušā gada 19. oktobrī es saņēmu atbildi uz Komisijai iesniegto jautājumu, kurā bija skaidri apstiprināts, ka minimālās algas un algas vispār ir jautājums, par kuru ir atbildīgas dalībvalstis. Atbildē tas tika pārliecinoši uzsvērts. Lūdzu, izlasiet šo atbildi! Tas ir nepieņemami, ka jūs sniedzat man šādu atbildi, kad tas ir izdevīgi darba devējiem, bet tad vienkārši maināt savu nostāju, tiklīdz jums šķiet, ka tas varētu būt izdevīgi citiem. Tas tiešām padarīs Eiropas iedzīvotājus ļoti nelaimīgus. Mana kolēģe deputāte tikko jau runāja par to. Jūs pakāpeniski graujat kopējo apņēmību. Jūs atņemat spēku arodbiedrībām. Ar šādiem paņēmieniem no krīzes nevar izkļūt, un jūs to ļoti labi zināt. Par krīzi jāmaksā tiem, kas to izraisīja.
(Aplausi)
Vilija Blinkevičiūt
(LT) Priekšsēdētāja kungs, ekonomikas krīzes apstākļos valstīm ir finansiālas grūtības pildīt savas saistības. Praktiski nav šaubu par to, ka valstu spēja pārvarēt krīzi atšķiras un ir jāatrod iespējas sabalansēt budžetu un samazināt budžeta deficītu. Tomēr, komisār, vai tiešām mums tas ir jādara uz to cilvēku rēķina, kuriem klājas vissliktāk? Vai no morāles viedokļa Eiropas Komisijai ir tiesības izdarīt spiedienu uz valstu valdībām, lai panāktu minimālās algas, pensiju vai citu sociālo pabalstu samazināšanu? Komisār, jūs izteicāt savu viedokli par Saprašanās memorandu ar Īriju. Bet es gribētu atgādināt, ka jūs esat parakstījis līdzīgu memorandu ar Latviju, kurā jūs pieprasījāt, lai Latvijas valdība samazina pensijas, kas jau tāpat ir nelielas. Pensijas Latvijā tika samazinātas, taču Latvijas Konstitucionālā tiesa nolēma, ka tas ir pretrunā ar valsts pamatlikumu, un pensiju samazinājums tika atcelts. Tātad pieņemot šādus lēmumus un parakstot šādus memorandus, rūpīgi jāizvērtē gan juridiskās, gan sociālās sekas.
Evelyn Regner
(DE) Priekšsēdētāja kungs, komisār Hahn! Priekšlikumus, ko mēs tagad apspriežam, var salīdzināt ar lielu mugursomu, ko mēs uzkraujam plecos tiem, kam jau tāpat klājas pietiekami grūti, pavēlot viņiem ar šo smago nastu skriet vēl ātrāk. Kā gan lai viņi to spētu? Priekšlikumi par darba samaksas noteikšanas sarunu decentralizāciju ir netaisnīgi, tie ir izstrādāti bez izdomas un nolūkā novērst uzmanību, jo aplikt ar nodokļiem nekustamā īpašuma un finanšu spekulācijas ir tik grūti un valstu vai valdību vadītājiem neizdodas sākt reālu makroekonomikas koordinēšanu. Šajā ziņā mēs Parlamentā šonedēļ jau esam sasnieguši pavisam citu līmeni ar savu balsojumu par finanšu darījumu nodokli.
Es gribētu jums visiem atgādināt par sociālās tirgus ekonomikas principu, kas ir aprakstīts Lisabonas līgumā. Mana koncepcija par sociālo tirgus ekonomiku ir citāda - darba samaksas noteikšanas sarunu decentralizācija tajā neietilptu, patiesībā gluži otrādi. Decentralizētu darba samaksas noteikšanas sarunu sistēmas ir pretrunā darba samaksas noteikšanas politikai, kuras pamatā ir solidaritāte, un tās nevis sašaurina, bet gan pilnīgi pretēji - paplašina plaisu starp bagātajiem un trūcīgajiem. Citiem vārdiem, mums ir jārīkojas otrādi.
Tāpēc es gribētu atkārtoti uzsvērt to, par ko runāja mana kolēģe J. Steinruck kundze, jo atgādināt par to nekad nav lieki. Proti, mums aktīvāk jāstrādā, lai tiktu galā ar krīzes cēloni, mums jāpanāk, lai tie, kas izraisīja krīzi, lielākā mērā atbildētu par tās sekām, un, meklējot risinājumus šīm problēmām, mums jāvēršas galvenokārt pret šiem vainīgajiem, tai skaitā pieņemot tiesību aktus.
Elena Băsescu
(RO) Priekšsēdētāja kungs, runājot par vienības izmaksu saskaņošanu ar darbaspēku un darba ražīgumu, es domāju, ka mums jākoncentrējas uz pamatnosacījumiem, bet rādītājiem jāpievērš mazāka uzmanība. Nav skaidrs, vai mums izdosies veikt šādu saskaņošanu. Darba ražīgums ir atkarīgs no tādiem faktoriem kā uzkrātais kapitāls, kas ir ļoti atšķirīgs. Šo atšķirību var skaidri redzēt starp Rumāniju un Vāciju. Tās pamatā ir iepriekš īstenotās ekonomikas politikas atšķirīgā kvalitāte. Šādas atšķirības tiešām nevar novērst vienā dienā. Mana valsts ir veikusi pasākumus, lai pārkārtotu pensiju un sociālās palīdzības sistēmu. Šī iemesla dēļ es gribētu ierosināt, lai daži šāda veida nosacījumi tiktu iekļauti konkurētspējas paktā. Es atbalstu nepieciešamību ievērot sakarības starp pensionēšanās vecumu un demogrāfiskajām tendencēm. Jāņem vērā saskaņotas, reālistiskas pensiju politikas ietekme uz valsts finansēm.
George Sabin Cutaş
(RO) Priekšsēdētāja kungs, es ļoti labi izprotu subsidiaritātes principu, bet es uzskatu, ka pensijas vairs nav jautājums, kas atrodas valstu pārziņā, jo šodien mēs tās apspriežam ES līmenī. Mēs apspriežam pensiju sistēmas, kas nav ilgtspējīgas dažu kopīgu problēmu, piemēram, finanšu krīzes, kā arī sabiedrības novecošanās un dzimstības krituma dēļ. Starppaaudžu solidaritātes principam nākotnē draud aizmirstība, jo pilsoņus spiež veikt iemaksas privāto pensiju nodrošināšanai. Taču kas notiks ar tiem, kuriem vairs nav pietiekami daudz laika, lai uzkrātu šādas pensijas? Eiropas pilsoņi arī ir atkarīgi no valsts pensijām. Rumānijā minimālā alga bruto ir aptuveni EUR 160. Šī iemesla dēļ es uzskatu, ka ieguldījumi privātajās pensijās vai uzkrājumu veidošana ir vistīrākā fantāzija. Es domāju, ka Eiropas Komisijai būtu aktīvāk jāiesaistās šī jautājuma risināšanā, ierosinot noteikt minimālo ES līmeni gan algām, gan pensijām. Pensiju sistēmu salīdzinošas analīzes veikšana varētu būt viens no pirmajiem soļiem šajā virzienā.
Marisa Matias
(PT) Priekšsēdētāja kungs, komisār! Mēs esam šeit sapulcējušies, lai runātu par algām un priekšlikumiem par pensionēšanās vecumu. Šie priekšlikumi ir uzkrītoši netaisnīgi, lai neteiktu vairāk. Tie ir netaisnīgi, jo pieprasa virzīties pa ceļu, kas, kā mēs jau ne vienu reizi vien esam pārliecinājušies, nenoved pie sekmīga rezultāta. Situācija Īrijā, Grieķijā, Portugālē, Spānijā, Itālijā un diezin cik vēl daudzās valstīs - jo šis saraksts ir bezgalīgs - katrā valstī ir atšķirīga, tomēr daži aspekti tām ir kopīgi. Viens no šiem kopīgajiem aspektiem ir vēl nepieredzēta darba vērtības pārvietošana uz finanšu kapitālu. Mēs nedrīkstam tam piekrist. Otrs kopīgais aspekts ir tas, ka par šo krīzi maksā strādnieki un pensionāri, kā arī vesela paaudze cilvēku bez pastāvīga darba, kuriem nav nekādu garantiju sabiedrībā, kurā tie dzīvo. Tādēļ, priekšsēdētāja kungs un komisār, es vēlētos savas runas noslēgumā pateikt, ka mēs nedrīkstam arī turpmāk notiesāt cilvēkus uz dzīvi nabadzībā. Es patiešām ceru ...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Liisa Jaakonsaari
(FI) Priekšsēdētāja kungs, viena no tendencēm, kas šobrīd kļūst aizvien izplatītākas Eiropā, ir labējais populisms, kura centrālais elements ir ES kritizēšana. No kurienes nāk šī negatīvā attieksme pret ES? Tā izriet no fakta, ka sociālo Eiropu pakāpeniski nomaina "tirgus Eiropa”. Visi šodien iesniegtie Komisijas priekšlikumi apdraud vai nu darba samaksas, vai pensiju sistēmu. Pastāv uzskats, ka elastīgums attiecībā uz darba samaksu varētu kaut kādā veidā palīdzēt uzlabot situāciju. Taču tā nav taisnība. Gluži otrādi, tas novedīs pie deflācijas.
Ir ļoti svarīgi, lai visos tiesību aktos tiktu iekļauta saistoša sociālā klauzula, kas atkal izvirzītu priekšplānā ideju par sociālu Eiropu. Ir svarīgi saprast, ka pensionēšanās vecums pieaugs līdz ar darba dzīves uzlabošanos, taču to nevar palielināt ar tiesību aktiem no augšas.
Alfreds Rubiks
(LV) Paldies, priekšsēdētāj! Diemžēl Īrija nav vienīgā valsts, un Grieķija arī nav vienīgā. Latvija bija varbūt pirmā, kas izcieta visu to smagumu, pie kā noveda banku darbība. Latvijā ir samazināta minimālā alga, kas ir zemāka par iztikas minimumu, ir samazinātas pensijas, ir samazināts ar nodokļiem neapliekamais algas minimums. Cilvēki protestē, Latvija pa šiem gadiem ir zaudējusi piekto daļu, vienu piekto daļu, kas ir izbraukuši uz ārzemēm un strādā ārzemēs. Starptautiskais Valūtas fonds, kas it kā glābj Latviju, uzstādīja tādus noteikumus, kas ir drakoniski. Atļāva lietot naudu banku glābšanai, atstāt nedaudz naudas nākošai iespējamai banku glābšanai, bet neatļāva...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Frédéric Daerden
(FR) Priekšsēdētāja kungs, komisār! Es gribētu izteikt savu atbalstu De Rossa kungam. Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) ieteikumi Īrijai diemžēl atspoguļo valdošo tendenci starp mūsu visaugstākā līmeņa politikas veidotājiem, proti, likt Eiropas strādniekiem maksāt par krīzi, kuras izraisīšanā viņi nav vainojami.
Vēl viens piemērs ir Komisijas sagatavotais Gada izaugsmes pētījums, kurā ieteikts palielināt tiesību aktos noteikto pensionēšanās vecumu, piesaistot to paredzamajam mūža ilgumam. Parlaments nesen iebilda pret to savā ziņojumā par Zaļo grāmatu par pensijām. Vēl viens piemērs ir ierosinātais konkurētspējas pakts, kas aicina atcelt algu indeksēšanu atbilstoši inflācijai, tai skaitā manā valstī, Beļģijā.
Šajā situācijā es atzinīgi vērtēju arodbiedrību iesaistīšanos, piemēram, vakar Ungārijā vai 29. septembrī Briselē. Ir pienācis laiks mūsu komisāriem ieklausīties Eiropas strādniekos, ja viņi nevēlas paplašināt plaisu starp sevi un pilsoņiem, kuri aizvien vairāk zaudēs ticību Eiropas Savienības projektam.
Johannes Hahn
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, vispirms es gribētu pateikties visiem par viņu ieguldījumu. Es varu apsolīt, ka mēs rūpīgi izskatīsim visus priekšlikumus. Ļaujiet man vispirms pateikt dažus vārdus par sociālā dialoga nozīmi un tā piesaukšanas atbilstību.
Mēs pilnībā atzīstam sociālā dialoga un konstruktīvu darba attiecību nozīmi. Mēs pastāvīgi sadarbojamies ar sociālajiem partneriem gan ES līmenī, gan atsevišķās valstīs. Piemēram, komisārs O. Rehn personiski tikās ar Īrijas arodbiedrību vadītājiem novembra sākumā, un tāpat rīkojās arī Komisijas, Eiropas Centrālās Bankas (ECB) un SVF amatpersonas, kad novembra beigās notika sarunas par programmu. Šī sadarbība turpināsies nākamās misijas laikā aprīlī un arī turpmāk. Starp citu, pretstatā dažu izteiktajiem apgalvojumiem, Komisija nepiespieda Īriju samazināt minimālo algu vai sociālos izdevumus. Iepriekšējā Īrijas valdība bija pati iekļāvusi šos pasākumus valsts ekonomikas atveseļošanas plānā kopā ar citiem fiskāliem un strukturāliem pasākumiem, kuru mērķis ir panākt ekonomikas stabilitāti, nodrošināt izaugsmi un sekmēt jaunu darbvietu radīšanu.
Šo ekonomikas politikas nosacījumu juridiskais pamats ir 3. panta 5. punkts Padomes Regulā (ES) Nr. 407/2010, ar ko izveido Eiropas Finanšu stabilizācijas mehānismu, un 2. panta 2. punkts Padomes Īstenošanas lēmumā 2011/77/ES par Savienības finanšu palīdzības piešķiršanu Īrijai. Arī šie abi punkti balstās uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 122. panta 2. punktu. Tāpēc vien, ka Saprašanās Memorandā ir iekļauti konkrēti ekonomikas politikas nosacījumi, kas skar dažādus ar sociālo politiku saistītus jautājumus, nevar tik apšaubīts šī dokumenta juridiskais pamats. Tur nevar saskatīt pretrunas ar 152. pantu vai 153. panta 5. punktu. Runājot par 152. pantu, tas ir vispārīgs noteikums, kurš neizslēdz iespējamo nepieciešamību veikt konkrētus pasākumus, kuriem būs sociālas sekas. Vēl jo vairāk, šis noteikums nepiešķir sociālajiem partneriem subjektīvas tiesības. Savukārt 153. panta 5. punkts nosaka ierobežojumus attiecībā uz tādu pasākumu saturu, kurus var pieņemt saskaņā ar šo punktu, t.i., sociālajā politikā. Tā kā Saprašanās memorands netika pieņemts, pamatojoties uz 153. pantu, šie ierobežojumi uz to neattiecas.
Noteikumus, kas ir iekļauti 10. sadaļā "Sociālā politika”, nevar ignorēt. Tie ir jāņem vērā, bet tas nenozīmē, ka 153. panta 5. punkta dēļ nedrīkst pieņemt nekādus pasākumus, kas ietekmētu darba samaksu, pamatojoties uz 122. pantu. Pasākumi, kas attiecībā uz Īriju ir pieņemti, pamatojoties uz 122. pantu, neregulē jautājumus. Tie nosaka nosacījumus, kas ir saistīti ar Eiropas Savienības palīdzības piešķiršanu. Tas ir nepārprotami atļauts ar 122. panta 2. punktu. Līdz ar to nepastāv nekāda juridiska problēma attiecībā uz kompetences piešķiršanas principu.
Vispārīgāk ņemot, jautājums par ekonomikas politikas nosacījumiem neattiecas uz ES kompetences jomām saistībā ar sociālo politiku vai algām. Programmā iekļautie nosacījumi aptver daudzus politikas virzienus, kas lielākoties ietilpst dalībvalstu kompetencē. Programmā minētie ekonomikas politikas nosacījumi ir dalībvalstu saistības, par kurām tās ir vienojušās ar ES un SVF, apspriežot pasākumus, kas tām jāveic, lai saņemtu ES/SVF finansējumu.
Noslēgumā Komisija pilnībā atzīst, ka ikvienai finanšu palīdzības programmai, protams, ir sociālas sekas. Tomēr šādai programmai pievienoto konkrēto ekonomikas politikas nosacījumu galvenais mērķis ir novērst daudz smagākas sociālās sekas, palīdzot valstij atgriezties uz ilgstošas izaugsmes un jaunu darbvietu radīšanas ceļa.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētāja kungs, man būs jālūdz jūsu palīdzība, lai tiktu skaidrībā. Ja komisārs, uzstājoties Parlamentā, saka, ka, no vienas puses, Īriju neviens nespiež samazināt minimālo algu vai sociālo aizsardzību, bet tad paziņo, ka līgumā ir iekļauti nosacījumi, kas ir jāievēro, lai saņemtu palīdzību - vai tā nav būtiska pretruna un maldinošs ...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju)
Priekšsēdētājs
Atvainojiet, De Rossa kungs, jūs zināt, ka es jūs ļoti cienu un apbrīnoju, bet mēs nevaram atkal sākt šīs debates no jauna. Jūsu viedoklis ir pelnījis cieņu, gluži tāpat kā Komisijas viedoklis šajā jautājumā, bet ikvienam no mums ir pašam jātiek galā ar iespējamajām pretrunām.
Debates tiek slēgtas.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 149. pants)
Silvia-Adriana Ţicău
Saskaņā ar Eurostat informāciju 2011. gada janvārī minimālais mēneša ienākums dažādās dalībvalstīs svārstījās no EUR 123 Bulgārijā un EUR 157 Rumānijā līdz EUR 1 758 Luksemburgā. No 27 dalībvalstīm 20 valstīs minimālais ienākums ir noteikts ar tiesību aktu vai starpnozaru līgumu. Vienpadsmit dalībvalstīs minimālais ienākums ir starp EUR 100 un EUR 400 mēnesī, piecās dalībvalstīs tas ir starp EUR 550 un EUR 950 mēnesī un sešās dalībvalstīs tas ir lielāks par EUR 1 100 mēnesī.
Iekšējā tirgus attīstība un konsolidācija nodrošina uzņēmumiem piekļuvi vairāk nekā 500 miljoniem patērētāju visā Eiropā. Tomēr, saglabājoties atšķirīgam minimālā ienākuma līmenim dažādās dalībvalstīs, tas kļūst par šķērsli, kas kavē gan Eiropas uzņēmumu piekļuvi Eiropas patērētājiem, gan šo patērētāju piekļuvi augstas kvalitātes precēm un pakalpojumiem. Es uzskatu, ka sociālajam dialogam ir īpaši svarīga nozīme attiecībā uz sociālā taisnīguma un pienācīga dzīves līmeņa nodrošināšanu visiem Eiropas pilsoņiem.
Mēs aicinām Komisiju un dalībvalstis garantēt iekšējā darba tirgū vienādu samaksu par to pašu darbu, likvidēt šķēršļus, kas kavē darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, un apsvērt iespēju nodrošināt minimālo darba samaksu, nosakot to ar tiesību aktu vai pamatojoties uz vienošanos, kas panākta sarunās par darba koplīguma slēgšanu, jo tādā veidā Eiropas pilsoņiem tiks garantēts pienācīgs dzīves līmenis.
