Oficialus posėdis - Estija
Pirmininkas
Ponios ir ponai, šiandien Europos Parlamentui įsimintina diena. Tai yra todėl, kad šiandien pas mus svečiuojasi vienas iš buvusių narių. Šis žmogus dabar yra Estijos Respublikos Prezidentas - buvęs Parlamento narys, ponas Hendrik Ilves! Norėtume šiltai pasveikinti atvykus į Europos Parlamentą!
(Garsūs ir ilgi plojimai)
Ponios ir ponai, tokią valandą kaip ši gera ne tik žvelgti į dabartį, bet ir prisiminti tą ilgą ir platų kelią, iki gavome Parlamento Nario mandatą kartu su kitais Nariais iš Estijos, Latvijos ir Lietuvos, jei apsiribotume vien tik Baltijos šalimis, kurių atstovai buvo išrinkti Parlamento Nariais ir kurių šalys, laisvos šalys, dešimtmečiais valdytos totalitarinio komunizmo režimu, yra atstovaujamos Parlamente nuo tada, kai Estija atgavo nepriklausomybę.
Piliečiai šį Narį demokratiniu sprendimu išrinko savo šalies Prezidentu. Jis yra Estijos atstovas, kuri labiau nei daugelis yra susijusi su Europos ateitimi ir, be abejo, su jos dabartimi. Pradžioje, kaip savo šalies Ministras Pirmininkas, jis vadovavo deryboms dėl narystės Europos Sąjungoje ir buvo stebėtoju Europos Parlamente nuo 2003 m. iki tiesioginių rinkimų 2004 m. ir, pagaliau, Europos Parlamento nariu iki išrinkimo Estijos Respublikos Prezidentu 2006 m. rugsėjį. Prezidentas Hendrik Ilves pradėjo eiti Estijos prezidento pareigas 2006 m. spalio 9 d.
Prezidente Ilves, labai džiaugiuosi galėdamas pasveikinti jus Europos Parlamente, kuris rytoj švenčia savo 50-ąsias metines. Jūsų apsilankymu pradėsime sukakties minėjimą. Dabar norėčiau paprašyti kreiptis į Europos Parlamentą. Dar kartą sveikinu jus atvykus!
(Plojimai)
Toomas Hendrik Ilves
Estijos Respublikos Prezidentas. - (ET) Draugai, leiskite pasveikinti jus su gimtadieniu. Brangūs draugai ir kolegos, kolegos pačia tiksliausia šio žodžio prasme, draugai, kurių taip pasiilgau per pastaruosius pusantrų metų. Pažvelgęs į jus iš apačios turiu pasakyti, kad jūsų atrodo daug daugiau negu iš 131 vietos, kurioje anksčiau sėdėjau.
Jūs net neįsivaizduojate, kokia didžiuljėga atrodo Europos Parlamentas. Žinau, kad turėjau labai greitai išvykti. Leiskite man tęsti kalbą kaip savo šalies Prezidentui.
Šiandien Estija, kaip Europos Sąjungos narė, tuojau pradės penktuosius narystės metus. Mes nebesame "naujieji nariai", žengiantys pirmuosius žingsnius. Manau, kad pats laikas atsisakyti termino "naujoji valstybnarė", kaip prasmės netekusio anachronizmo.
(Plojimai)
Šiandien nebėra naujų ar senų narių. Yra tik nariai. Šiomis dienomis terminas "naujoji valstybnarė" net nereiškia "vargingesnvalstybnarė", nes kelios narės pasivijo "senąsias nares".
Šiandien Sąjungoje vyrauja koalicijų interesai, partijų pozicijos ir jos apima daugelį lygių - dideles ir mažas nares, į pramonę ar prekybą koncentruotas šalis ir t. t. Narystės pagrindas yra ne laikas ar laikotarpio ilgumas.
Šiandien noriu pažvelgti dešimt metų į ateitį, kai visos valstybės bus senosios arba senesniosios narės. Į laikus, praėjus 100 metų po pirmojo baisaus XX a. civilinio karo Europoje. Mes apibūdiname Sąjungą kaip atsaką į antrąjį civilinį karą Europoje, kaip savo žemyno tvarkymo būdą siekiant išvengti Antrojo pasaulinio karo siaubo pakartojimo.
Tačiau neturime pamiršti fakto, kad trečdalis, o gal net daugia, šiandieninės Europos Sąjungos valstybių narių išsikovojo nepriklausomų politinių vienetų statusą po Pirmojo pasaulinio karo. Suomija, Estija, Latvija, Lietuva, Lenkija (po 140 metų nebūties), buvusi Čekoslovakija, Vengrija ir Austrija, tokia, kokią žinome šiandien, visos valstybės, pasinaudojusios laisvo apsisprendimo teise, atsirado XX amžiuje žlugus imperijoms t. y., tarptautinėms supervalstybėms.
Paminėjau šį klausimą, nes mano šalis, kaip ir daugelis šiandieninių valstybių narių, pradėjo kelią į laisvę nusimesdamos priverstinį didelių, despotiškų ir nedemokratinių supervalstybių, dar žinomų kaip imperijos, jungą.
Estija, kaip ir daugelis kitų valstybių, net sugebėjo atsirasti ne mažiau kaip du kartus. Tačiau šiandien susirinkome visi drauge kurti savo naujosios kelias valstybes apimančios sąjungos ir naujos tapatybės - savosios Europos Sąjungos.
Taip pasielgėme ne todėl, kad buvome užkariauti ar okupuoti, bet todėl, kad galėjome laisvai rinktis. Ir dar todėl, kad esame tikri dėl savo pasirinkimo. Taip irgi puikiai patikrinama mūsų teisį laisvą apsisprendimą.
Paminėjau šį klausimą todėl, kad po dešimties metų Estija pirmą kartą turės privilegiją ir atsakomybę pirmininkauti Europos Sąjungai ir labai tikiuosi, kad atėjus tam laikui mes būsime išsprendę klausimus, kurie šiandien neduoda mums ramybės. Būtent dėl šios priežasties šiandien noriu kalbėti apie dalykus, kurie bus svarbūs ir po dešimties metų.
Ir pagaliau, paminėjau šiuos klausimus, nes nesutampa rinkimų ir mums metamų iššūkių ciklai. Mes puikiai sprendžiame problemas, apimančias ketverių ar penkerių metų laikotarpius.
Bet iššūkiai, su kuriais šiandien susiduria Europos Sąjunga - nuo energijos iki aplinkosaugos, nuo konkurencingumo iki plėtros, nuo Bendrosios užsienio politikos iki migracijos - yra strateginės užduotys, kurių sprendimas pareikalaus drąsos ir pasiryžimo bei apims ilgesnį laikotarpį negu dvi ar trys kadencijos.
Ponios ir ponai, nors mes negalime nuspėti ateities, tam tikras tendencijas ir pavojus paprastai galima pastebėti. Apie du iš jų diskutuojama tikrai pakankamai, t. y., apie pasaulinį atšilimą ir iškastinio kuro išteklių mažėjimą. Šie du klausimai yra pasaulinės reikšmės ir jų sprendimas, kuris tikrai neįmanomas be Europos Sąjungos, turi būti viso pasaulio rūpestis.
Tuo pačiu, Sąjunga susiduria su įvairiais sudėtingais iššūkiais. Jeigu mes su jais nekovosime, tai gali būti, kad po dešimties metų, o po ketvirčio amžiaus tai tikrai, gali sumažėti mūsų santykingerovir sėkmė, kuriomis mėgaujamės šiandien. Šie iššūkiai susiję su Europos Sąjungos konkurencingumu.
Kas mūsų varžovai? Ar jie yra Europos Sąjungos viduje, ar išoriniame pasaulyje? Atsakymas, be abejo, yra ir viduje, ir išorėje. Mes konkuruojame Europos Sąjungos ir pasaulinėje rinkoje.
Bet jeigu pažiūrėtume į ilgalaikes globalizacijos tendencijas, mes turėtume būti dėkingi Jean Monnet ir Jacques Delors už sukurtą vidaus rinką dar tais laikais, kai globalizacija buvo nepastebimas reiškinys.
Būtent vidaus rinka suteikia galimybę atskiroms Europos šalims būti konkurencingoms pasaulio scenoje. Atvirumas pačioje Europoje, konkurencinis atvirumas, yra varančioji mūsų konkurencingumo visame pasaulyje jėga.
Dabartinis Europos Sąjungos mąstymas ne visada sukelia optimistines mintis. Taip yra dėl dviejų priežasčių: pirma - neatkaklus Lisabonos dienotvarkės, mūsų gerų ketinimų programos, skirtos inovacijoms ir konkurencingumui, įgyvendinimas.
(Plojimai)
Antra - Europos Sąjungos protekcionizmas, pasireiškiantis ne tik santykiuose su išorinio pasaulio šalimis, bet ir tarp mūsų vidaus sienų.
Leiskite išsakyti savo nuomonę šiais dviem klausimais. Tuo laikotarpiu, kam mano šalis buvo ką tik išsivadavusi iš 50 metų Sovietų Sąjungos primesto režimo, aš su neviltim svarsčiau, kiek laiko prireiks norint atkurti visą Estijos infrastruktūrą.
Tačiau tam tikrose srityse, pavyzdžiui, informacinių technologijų srityje, Estija galėtų būti visaverčiu žaidėju. Valstybinio ir privataus sektorių investicijos IT srityje suteikšaliai galimybę viršyti Europos Sąjungos vidurkį, o dešimto dešimtmečio pabaigoje elektroninės vyriausybės paslaugos ir bankininkystės paslaugos pasiektokį lygį, kuriuo mėgaujasi tik kelios Europos šalys.
Šalies dėmesys IT srities plėtrai visiškai atsipirko ir leido mums būti konkurencingesniems. Tačiau to nepakanka. Estija, kaip ir likusi Europa, inovacijų ir mokslo plėtrą palieka kitoms šalims.
Būkime sąžiningi, inovacijos visų pirma pasiekia mus iš Jungtinių Valstijų, kuri pritraukia geriausius protus iš Europos, Indijos ir Kinijos, kad galėtų išlaikyti aukštą konkurencingumo lygį. Būtina kuo greičiau pradėti rimtai spręsti šį klausimą.
Mes nusiteikę prieš imigraciją, mūsų vaikai vis dažniau renkasi nestudijuoti matematikos, gamtos mokslų bei inžinerijos ir, atsižvelgiant į vieną iš konkurencingiausių pasaulio ekonomikos sektorių - paslaugas, - mes pasirenkame atsiriboti nuo konkurencijos Europos Sąjungos viduje.
Konkurencija arba jos trūkumas Europos Sąjungoje susijęs su sauga. Atsižvelgiant į energijos svarbą, visai suprantama, kad Europos Sąjungos šalys nori apsaugoti savo bendroves nuo konkurencijos ir pasisako prieš energijos rinkos liberalizavimą.
Tai visai suprantama reakcija. Bet šiandien didžiausias Europos energijos šaltinis yra šalis, kuri paskelbsave "energijos supervalstybe" ir oficialiojoje užsienio politikos svetainėje pareiškė, kad energija yra užsienio politikos įrankis.
Akivaizdu, kad jeigu ateityje norėsime išvengti Europos valstybių skaldymo ir valdymo politikos ar siekio sudaryti palankesnes dujų tiekimo sutartis, ką jau matome Europos Sąjungoje, tada neišvengiamai turėsime vykdyti Bendrąją energijos politiką.
(Plojimai)
Energijos Komisaras turės derėtis su Prekybos Komisaru.
Bet jei norime sukurti bendrą energijos politiką turėdami bendrąjį prekybos režimą, būtina sąlyga yra išorinpolitika, būtent liberali vidaus rinka.
Tai kur mes esame, jei pažvelgsime į ateitį? Korėjiečiai ir japonai mėgaujasi daug didesne interneto skvarba negu daugelis europiečių mokėdami už plačiajuostį ryšį žymiai mažesnį mokestį. Azijoje ir JAV (pastaruoju atveju dar galime pridėti protų pritraukimą iš šalies) išugdoma daug daugiau inžinierių ir mokslininkų.
Tai nėra geras ženklas. Ir pranašauja laipsnišką Europos konkurencingumo mažėjimą atsižvelgiant į pasaulio ekonomiką. Nebent mes imsimės atitinkamų veiksmų.
Pirmasis Estijos žingsnis yra Reformų sutartis ir aš borėčiau padėkoti Portugalijai už puikų darbą sprendžiant šį klausimą. Nenaudodami kvalifikuotos daugumos balsavimo mes būsime paralyžuoti, o Prezidento ir Užsienio reikalų ministro neturėjimas bus smūgis žemiau juostos.
Smūgio Europai pavyzdžiu gali būti mūsų Kaimynystės politika. Europos Tarybos dokumente dėl užsienio santykių rašoma, cituoju: "Priešingai, negu mano daugelis europiečių, Rusijos kaimynystės politika yra daug geriau išvystyta, geriau koordinuota ir sėkmingiau įgyvendinama, negu Europos Sąjungos politika." Citatos pabaiga.
Apie mūsų išgirtąją "švelnią galią" galima susidaryti ne kokią nuomonę. Tačiau mūsų kaimynystės politika susijusi su pagrindiniu ir ilgalaikiu klausimu: Kas bus po dešimties metų? Yra du šio klausimo aspektai: Kokio dydžio mes būsime po dešimties metų ir kokia bus mus supanti aplinka?
Kokio dydžio Europos Sąjunga bus 2018 m.? Mes nežinome, bet spręsti privalėsime patys. Be abejo, nebūsime tokie dideli, kaip kad mano kai kurie iš mūsų, bet tikrai būsime didesni negu esame dabar. Rytuose ir pietuose yra šalių, kurios tikrai niekada prie mūsų neprisijungs.
Manau, kad vienas didžiausių mūsų interesų turėtų būti tas, kad skirtumai tarp Europos Sąjungos ir jos kaimynų, atsižvelgiant į ekonominę gerovę ir politinę laisvę, nebūtų tokie dideli, kad sulauktume didelės nelegalių imigrantų ar politinių pabėgėlių bangos.
Tokiu atveju pasirodytų, kad nepasimokėme net iš savo puikios patirties - vėliausiojo plėtros etapo. Planuojame didinti pagalbą užsienio šalims netaikydami reformų sąlygų. Naudodami plėtros bankų lėšas mes remiame plėtrą šalių, kurios demonstruoja visiškai priešišką prekybos politiką Europos Sąjungos atžvilgiu.
Privalome įsisąmoninti, kad mūsų modelis nėra vienintelis. Pats Francis Fukuyama pripažino, kad Hegelio svajonapie nenumaldomą istorijos žygį link liberalios demokratijos nėra racionali. Kas iš tų Pasaulio Banko antikorupcijos reikalavimų besivystančioms šalims, jei nepriklausomi fondai siūlo geresnes sąlygas?
Klydome galvodami, kad gyvename deideologizuotame pasaulyje. Vietoje to, autoritarinio kapitalizmo iškilimas kaip alternatyvos demokratinės rinkos ekonomikoms yra vėliausias ideologinis, intelektualinis ir moralinis mūšis, kuriame mums tenka dalyvauti.
(Plojimai)
Akivaizdu, kad mums reikia permąstyti savo strategijas, bet to nepakaks. Mums reikia daugiau drąsos, reikia vizijos ir supratimo, kur mes ir pasaulis bus po 20-ties ar 25-erių metų - tuo metu, kai net tokių ekonomiškai galingų valstybių, kaip Vokietija, jėgą sumenkins Indija ir Kinija.
Jei norime pasiruošti po ketvirčio amžiaus būsiančiai situacijai, privalome pradėti planuoti šiandien. Labai tikiuosi, kad per būsimuosius rinkimus į Europos Parlamentą partijos varžysis ne siekdamos išlaikyti esamą ramybės būseną ateities vizijų atžvilgiu.
Ponios ir ponai, demokratija skirta piliečiams. Ji kuriama atsižvelgus į piliečių valią ir gavus jų patvirtinimą. Tam sukūrėme institucijas, kurios, įsigalėjus naujajai sutarčiai, bus tobulinamos toliau.
Tačiau mes neturėtume perduoti savo atsakomybių institucijoms. Užsienio tarnybų įkūrimas ar kvalifikuotos daugumos balsavimo kompetencijos išplėtimas duos mažai naudos, jei neapibrėšime pagrindinių Europos interesų.
Paskyrę bendruosius konsulinius pareigūnus supaprastintume biurokratijos reformą. Sudėtingesnis veto teisės panaudojimas Europoje yra sveikintinas žingsnis, bet jis bus tik mažas žingsnelis, jei valstybės narės pradės galvoti, kad neatsižvelgiama į jų interesus.
Privalome grįžti prie pagrindinio supratimo apie tai, kas padėjo sukurti sėkmingą Europos Sąjungą. Geriausiai nacionaliniams interesams atstovaujama tada, kai mes šiek tiek paaukojame, kad visa Sąjunga galėtu veikti sėkmingiau. Nekalbu apie pinigų skyrimą ar saldainių siūlymus nepaklusnioms valstybės narėms. Turiu galvoje mūsų vietą pasaulyje kaip atskirų valstybių ir kaip bendros Europos Sąjungos.
Kalbėdami apie stiprią Europą privalome įsisąmoninti tą pačią tiesą, kurią sužinojome vykdydami politiką savo šalyse: šalis stipri pasaulio scenoje ar Europoje, jeigu ji stipri viduje. Ryžtingai remiamos vyriausybės gali tikėtis sprendžiamojo balso tarptautinėje arenoje.
Esu įsitikinęs, kad ši problema labai paplitusi visoje Europos Sąjungoje. Norėdami uždegti stipresnį europietiškumo jausmą savo rinkėjams, privalome peržengti net Komisijos pasiūlymų, pagal kuriuos studentai turėtų praleisti vienerius metus universitete, o kitus - valstybėje narėje, ribas. Būtina skatinti tokias mintis savo šalyse, kad ir piliečiai, o ne tik pareigūnai, turėtų galimybių susipažinti vieni su kitais.
Vadinasi, turime plėsti kalbų žinias. Po dešimties metų Europos Sąjungos universitetų studentai turėtų mokėti kitų valstybių narių kalbas. Čia nekalbu apie anglų kalbą, nes ji taip smarkiai dominuoja mokslo, prekybos, pramogų ir interneto srityse, kad jau nebėra laikoma užsienio kalba. Turiu galvoje, pavyzdžiui, lenkiškai kalbantį portugalą, ispaniškai kalbančius estus ir slovėnų kalba kalbančius švedus.
Reikėtų daugiau pagalvoti apie regionus. Šiuo atžvilgiu Parlamentas įrodė, kad gali imtis svarbesnio vaidmens, negu kada nors įsivaizdavome. Didžiuojuosi, kad iniciatyva, prie kurios prisidėjau ir aš, Baltijos jūros strategija, yra viena iš pirmųjų Europos Sąjungos strategijų gimusi čia, Europos Parlamente, o ne Taryboje ar Komisijoje. Šiandien ši iniciatyva tampa Europos Sąjungos programa.
(Plojimai)
Parlamentas yra sąsaja tarp Europos Sąjungos institucijų ir jos piliečių, kuri skatina Sąjungos veiklą.+ Nes tik čia, brangieji kolegos, galėtumėte rasti subtilią pusiausvyrą tarp savo rinkėjų interesų ir Sąjungos interesų. Tuo negali pasigirti jokia kita institucija ir šios pusiausvyros niekas negali išlaikyti geriau už jus.
Gerbiamieji Europos Parlamento nariai, Europos piliečiams, Europos piliečių Europai nemažiau svarbu žinoti, kas mes esame, iš kur atvykome ir kaip čia patekome.
Vieną kartą šiuose rūmuose kolegos Parlamento Nario kalbos metu apie masinius trėmimus savo šalyje vienas kolega manęs paklausė, "Kodėl negalite pamiršti apie praeitį ir galvoti apie ateitį?"
Visi manome, kad žinome Europos istoriją, todėl nelabai malonu išgirsti, kad mums žinoma Europa iš tikrųjų yra tik Europos dalis, ką mums įroddidis Europos istorikas Norman Davies.
Tačiau dabar Europos Sąjunga apima visos Europos istoriją, su visa jos šlove ir sielvartu. Šiandien esame Bismarck socialinių reformų ir Salazar režimo įpėdiniai. Pirmosios pasaulio konstitucinės demokratijos ir žiaurių vidaus tarnybų represijų įpėdiniai. Tai mūsų Europa.
Bet faktus, kad pirmoji konstitucindemokratija buvo paskelbta Lenkijoje, o saugos policija vykdtrėmimus už pat ekonomikos stebuklo (Wirtschaftswunder) sienos, mes išmanome daug mažiau negu turėtume.
Mūsų užduotis, ponios ir ponai, yra geriau pažinti Europą. Vienas iš geriausių XX a. europiečių, Salvador De Madariaga, priverstas emigruoti dėl Franko režimo, pasaktaip: "Ši Europa turi gimti. Ir ji gims kai ispanai sakys "mūsų Šartras", kai anglai sakys "mūsų Krokuva", kai italai kalbės apie savo "Kopenhagą", o vokiečiai - apie "savo Briugę". Tada Europa gyvuos. Tada Europos vadovaujanti dvasia bus ištarusi kūrybos žodžius: "Fiat Europa". Taip sakSalazar de Madariaga.
Tačiau norėdami įgyvendinti Madariaga ateities planus, mes privalome išmokti pažinti vienas kitą, vieni kitų praeitį, nes tik taip galėsime drauge kurti ateitį. Tai irgi yra mūsų užduotis ateinančiam dešimtmečiui.
Ponios ir ponai, šiandien pabandžiau apibrėžti kai kuriuos iššūkius, kurie mūsų laukia ateityje. Europa dar neišbaigta, mūsų laukia daug darbų. Gimtojoje Estijoje, kai mums prireikia įgyvendinti svarbią užduotį, įvykdyti pasižadėjimą, mes sakome: tegu nepritrūksta mums jėgų.
Tegu niekam iš mūsų nepritrūksta jėgų!
Ačiū.
(Plojimai atsistojus)
Pirmininkas
Ponios ir ponai, pakilę iš savo vietų ir taip entuziastingai plodami jūs padėkojote Estijos Prezidentui už labai taiklią ir, mums kaip Parlamentui, draugišką bei pažangią kalbą.
Prezidente Ilves, jūs kalbėjote apie tai, kas glūdi pačioje Europos širdyje, t. y., apie vienas kito supratimą ir apie tai, kad mes žinome, kaip galvojame. Žinodami kaip galvojame žinome ir kaip veikti išvien.
Kai kalbėjote apie jaunimo mainus, prisiminiau - ir, ponios ir ponai, manau, kad galime tuo didžiuotis - kai aptarėme finansines perspektyvas ir buvo norima sumažinti jaunimo mainams skiriamas lėšas, "Erasmus" programą ir ilgalaikį mokymą, mes sakėme, kad finansinperspektyva teiks rezultatų tik tuo atveju, jei padidinsime, o ne sumažinsime lėšas, skirtas jaunimo tarpusavio susitikimams, kad būtų aktyviau plėtojamas Europos Sąjungos bendrumo jausmas.
(Plojimai)
Baigdamas noriu su dideliu jauduliu pasakyti, kad Estijos Prezidentui priminus istoriją, mes turime pasakyti, kad Europos istorija, mūsų žemyno istorija, dažnai buvo sklandi, bes buvo ir šiurpių laikotarpių. Tai, ką mes dabar darome Europos Parlamente yra atsakas į istorinę patirtį.
Jūs atskleidėte mums šią tiesą, todėl ši diena tapo tikrai svarbi Europos Parlamentui. Galime keliauti į ateitį tik atsigręždami į istoriją, pasimokę iš jos pasekmių ir veikdami kartu atsižvelgiant į tarpusavio sutarimą ir bendrumo dvasią, kaip sakPrezidentas Ilves, kad galėtume kurti bendrą Europą.
Nuoširdžiai dėkoju, Prezidente Ilves!
(Plojimai)
