Investiţia în viitor: un nou cadru financiar multianual pentru o Europă competitivă, durabilă şi favorabilă incluziunii (continuarea dezbaterii) 
Preşedinte
Continuăm acum cu dezbaterea referitoare la raportul dlui Salvador Garriga Polledo privind un nou cadru financiar multianual (CFM) pentru o Europă competitivă, sustenabilă şi incluzivă.
François Alfonsi
(FR) Dle preşedinte, raportul dlui Garriga Polledo este un rezumat ambiţios care priveşte în viitor şi îi mulţumesc, felicitându-l pentru munca sa.
Într-adevăr, raportul face un apel pentru resurse mai mari, astfel încât Uniunea să poată să-şi pună în aplicare obiectivele, astfel cum acestea sunt stabilite prin Tratatul de la Lisabona. Acesta ridică cu convingere chestiunea resurselor proprii şi, fireşte, ca urmare, problema libertăţii de care se bucură instituţia noastră în actul său politic fundamental, acela de votare asupra bugetului său. Acesta propune extinderea şi dezvoltarea politicilor comune, în special a celei de coeziune, care a adus o contribuţie majoră în trecut la transformarea Uniunii Europene într-un model de cooperare şi înţelegere între popoare şi care ar putea continua să facă la fel în viitor.
Dacă este să ascultăm ceea ce spune Parlamentul European, odată cu Cadrul financiar multianual, politica de coeziune va putea să treacă într-o nouă etapă datorită creării regiunilor intermediare. Astfel, noi propunem un nou pachet pentru acest fond care consolidează şansele egale dintre toate teritoriile noastre europene, independent de trecutul în termeni economici al acestora, independent de dezavantajele lor atunci când sunt comparate cu alte regiuni mai dezvoltate şi independent de cât de vulnerabile ar putea fi acestea faţă de criza economică pe care o traversăm în prezent sau faţă de orice altă criză pe care s-ar putea să o înfruntăm în viitor.
Coeziunea dintre diferite teritorii ale Uniunii Europene este un obiectiv strategic fundamental de care depinde chiar viitorul Europei. Propunerile care au fost făcute sunt un pas în direcţia corectă şi dacă sunt puse în practică, aşează baze sănătoase pentru viitor.
Dle preşedinte, votul asupra raportului Garriga va fi o alegere simplă: alegerea unei Europe care progresează, un vot al oamenilor, care, lăsând la o parte afilierile lor politice, cred în viitorul Europei.
Ilda Figueiredo
(PT) Dle Preşedinte, la acest moment de serioasă criză economică în zona euro, rezultată în urma politicilor neoliberale şi a lipsei de solidaritate şi coeziune economică şi socială, este inacceptabil să nu se pledeze pentru o îndepărtare de politicile Uniunii Europene şi de resursele ei financiare şi pentru schimbarea acestora.
Atunci când traversăm o criză economică şi socială, una dintre principalele provocări cu care ne confruntăm este găsirea unui Cadru financiar multianual în care bugetul Uniunii pentru coeziune economică şi socială să fie mărit în mod semnificativ, în timp ce contribuţiile naţionale obligatorii să fie reduse la cel mult 10 % din ceea ce propune proiectul, în special pentru ţările cu cele mai mari dificultăţi financiare; un cadru în care să existe un angajament faţă de investiţii, servicii publice, sprijin pentru producţie, creare de locuri de muncă cu drepturi pentru lucrători şi faţă de eradicarea sărăciei, a inegalităţilor sociale şi a tuturor tipurilor de discriminare, în particular a celei bazate pe gen. De asemenea, există necesitatea de a se promova pacea, cooperarea şi ajutorul pentru dezvoltare şi de a reduce semnificativ cheltuielile pentru reprezentarea militară şi de peste hotare.
Din toate aceste motive, considerăm că acest raport este departe de a fi ceea ce este necesar pentru un viitor mai bun şi mai drept al Europei şi al cetăţenilor săi.
Preşedinte
Doamnelor şi domnilor, acum, când vin la prezidiul acestei şedinţe, permiteţi-mi să-mi exprim durerea şi consternarea pentru decesul lui Jorge Semprún, care a avut loc în urmă cu câteva ore, la vârsta de 87 de ani.
Îl comemorăm pe Jorge Semprún ca prizonier al lagărului de concentrare şi exterminare Buchenwald, ca luptător împotriva forţelor naziste din Franţa şi al dictaturii lui Franco din ţara mea, Spania.
Îl comemorăm, de asemenea, pe scriitorul excepţional, dedicat din punct de vedere politic, care a colaborat, în particular, la programul nostru al Premiului European pentru Literatură şi pe politicianul încrezător pro-european.
Deplâng decesul acestuia, atât în calitate de coleg, cât şi de prieten al său, şi voi solicita Preşedintelui Buzek să transmită familiei sale şi guvernului spaniol un mesaj de sincere condoleanţe şi de sprijin, pe care sunt sigur că îl împărtăşesc toţi cei prezenţi.
(Aplauze)
Lorenzo Fontana
(IT) Dle Preşedinte, nu există nicio îndoială că ne confruntăm cu unul dintre cele mai critice momente din istoria economică a UE. Tocmai din acest motiv, comisia pe care am reuşit să o instituim anul acesta are, cu siguranţă, un rol fundamental.
Nu avem prejudecăţi în ceea ce priveşte creşterea bugetului, deşi credem că trebuie să investigăm unde pot fi făcute reduceri. Este clar că trebuie să reducem bugetul european deoarece, din păcate, fondurile europene nu sunt utilizate întotdeauna în mod corespunzător. Într-adevăr, poate că tocmai din cauza modului în care sunt utilizate aceste fonduri, mulţi cetăţeni europeni nu mai sunt atât de convinşi că UE merită osteneala.
Pentru a da un exemplu, am dori să vă atragem atenţia asupra numeroaselor fonduri îndreptate către politica de extindere - uneori nu ştim unde ajung acestea. Ce se poate spune despre sumele incalculabile cheltuite cu integrarea şi prin care s-a realizat atât de puţin? Există, de asemenea, unele regiuni virtuoase care nu accesează fondurile, care sunt apoi acordate altor regiuni care, fie nu reuşesc să le utilizeze, fie le utilizează necorespunzător sau în scopuri care nu sunt complet legitime.
Dorim să solicităm o concentrare maximă asupra acestui aspect şi să se adopte măsuri, astfel încât Europa să-şi poată recupera credibilitatea, inclusiv prin măsuri riguroase.
Frank Vanhecke
(NL) Dle Preşedinte, în mod evident, va trebui să mă limitez la două comentarii esenţiale.
În primul rând, în ciuda volumului său, nu găsesc nicăieri în acest raport o singură încercare de a face propuneri pentru economii structurale, de exemplu desfiinţarea instituţiilor europene care, din punctul meu de vedere, sunt complet inutile, precum Comisia economică şi socială, Comitetul regiunilor şi un număr mare de agenţii europene de toate tipurile. De asemenea, nu a existat nicio încercare de a adresa întrebarea dacă nu ar fi mai înţelept ca Europa să se dedice unui număr de sarcini principale definite cu atenţie. Din contră.
În al doilea rând, sunt absolut cutremurat de sugestiile repetate ca UE să impună propriile taxe sau să emită euroobligaţiuni guvernamentale, care vor trebui să fie plătite de cineva, mai devreme sau mai târziu. Sugestia din acest raport, conform căreia astfel de măsuri nu ar creşte povara fiscală totală asupra cetăţenilor este, bineînţeles, o minciună şi o impostură de cea mai joasă speţă. În plus, aceasta ar submina şi mai mult ultimul vestigiu al supravegherii şi al controlului pe care statele membre îl exercită asupra cheltuielilor fără limită ale instituţiilor europene.
Acestea sunt motivele principale pentru care nu pot să susţin acest raport.
Marian-Jean Marinescu
Provocările actuale cu care se confruntă Uniunea necesită o reacţie fermă şi susţinută la nivel european. Răspunsul la aceste provocări este Strategia 2020, instrument creat pentru a redresa şi consolida Europa. Raportul prezentat astăzi poziţionează Strategia 2020 în centrul elaborării următorului CFM, alături de noul context generat de domeniile de competenţă şi de politicile prevăzute de Tratatul de la Lisabona.
În condiţiile în care numeroase state membre se confruntă cu ajustări fiscale dificile bugetul Uniunii, care este 95 % buget de investiţii, trebuie să ofere un grad de valoare adăugată europeană foarte mare. Raportul cere continuarea a două politici europene extrem de importante, cea agricolă şi cea de coeziune, cel puţin la nivelul actual. Alocarea resurselor în cadrul acestor politici trebuie să se bazeze pe criterii noi, care să asigure utilizarea corectă şi cu eficienţă maximă şi respectarea criteriilor de convergenţă şi coeziune.
Politicile pentru transport şi energie trebuie întărite. Alocarea pentru cercetare şi dezvoltare, atât europeană cât şi naţională, trebuie să asigure progresul pentru toate politicile europene. Perioada de 7 ani, noua structură propusă, precum şi un grad mare de flexibilitate aduc un plus de siguranţă în implementare şi în adaptarea la priorităţile în schimbare. Este necesară, pentru stabilitate, regândirea sistemului de resurse al bugetului Uniunii pentru a înlocui contribuţiile naţionale actuale cu resurse europene.
Consiliul European a adoptat în ultima perioadă ţinte ambiţioase pentru dezvoltarea Uniunii. Acelaşi Consiliu trebuie să accepte că 5 % creştere bugetară propusă de raport este o condiţie minimă de atingere a acestor ţinte. Viitorul CFM trebuie pus în aplicare având în vigoare un sistem de guvernare economică ce poate să asigure stabilitatea financiară necesară implementării politicilor europene. Toate felicitările mele pentru raportor, dl Salvator Garriga.
Eider Gardiazábal Rubial
(ES) Dle Preşedinte, aş dori să-mi încep discursul felicitându-l pe raportor pentru munca sa şi pe toţi membrii Comisiei speciale privind provocările politice şi resursele bugetare pentru o Uniune Europeană sustenabilă după 2013 (Comisia SURE). Mai presus de toate, trebuie să salut determinarea acestora din ultimul an de muncă, pentru a obţine un acord al majorităţii şi un sprijin al majorităţii în Parlament pentru un raport precum cel pe care îl prezentăm astăzi. Acest raport este foaia de parcurs pe care UE trebuie să o urmeze, dacă dorim să îndeplinim obiectivele politice, economice şi sociale pe care le-am stabilit chiar noi şi, de asemenea, dacă dorim să depăşim provocările cu care ne vom confrunta în anii următori. Acesta este scenariul pe care trebuie să-l respectăm pentru a ieşi din criză şi pentru a ne asigura că creşterea noastră este inteligentă, durabilă şi integrată, aşa cum este stabilită în Strategia 2020.
Dacă suntem de acord că valoarea UE este mult mai mare decât suma celor 27 de state membre care o formează, dacă suntem în favoarea calităţii înalte, agriculturii responsabile, dacă dorim să realizăm Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului, dacă dorim să ajutăm vecinii noştri din regiunea mediteraneană în tranziţia lor către democraţie, dacă dorim să investim în cercetare şi inovare, dacă dorim să combatem schimbările climatice şi să investim în educaţie, pregătire profesională şi granturi Erasmus, dacă mai credem în politica de coeziune ca un instrument pentru dezvoltare durabilă şi solidaritate între ţările noastre şi dacă mai sprijinim, de exemplu, reţele de energie şi de transport trans-europene - pe scurt, dacă mai dorim o Europă mai mare - atunci trebuie să solicităm un buget mai mare pentru UE.
Din acest motiv avertizăm în acest raport că, fără resurse suficiente, nu vom reuşi să realizăm obiectivele pe care le-am stabilit chiar noi. Ştim că unii membri ai Consiliului nu sunt de acord cu creşterea bugetului - am văzut acest lucru aici. Aceştia nu au fost pentru nici în perioadele de boom economic. Acum spun că este din cauza crizei, dar aceştia doreau reduceri şi când se negocia perspectiva financiară curentă. Din acest motiv solicităm Consiliului, dacă nu este de acord cu această creştere a bugetului, să ne spună ce obiective nu doreşte să fie realizate.
În acest raport, nu stabilim doar politicile pe care dorim să le realizăm. Arătăm, în acelaşi timp, cum să le finanţăm şi propunem o discuţie asupra propriilor resurse. Această discuţie, concepută să pună capăt dezbaterii false a contribuţiilor nete, urmăreşte finanţarea fără cadouri, finanţarea fără excepţii, finanţarea echitabilă. Am prezentat diverse opţiuni pentru aceasta, dar am o preferinţă pentru una dintre ele şi dl comisar Lewandowski ştie foarte bine care este aceasta: taxa pe tranzacţiile financiare sau, aşa cum este cunoscută în multe dintre ţările noastre, taxa Robin Hood. Această taxă va face posibilă colectarea de 200 până la 300 de miliarde de euro. Aceasta este o taxă care penalizează speculanţii şi îi va determina pe toţi cei care au profitat din speculaţii cu banii noştri să plătească. Este o taxă care va creşte transparenţa şi va reduce speculaţia financiară şi, în primul rând, o taxă care nu va afecta cetăţenii, deoarece îi va forţa pe cei care sunt direct responsabili pentru criză să plătească pentru excesele lor.
Nu vă solicităm decât un sigur lucru: să ţintiţi mai sus. Vă solicităm să ţintiţi mai sus pentru a vă asigura că proiectul european continuă pe drumul cel bun şi nu se împotmoleşte, deoarece aceasta ne va costa viitorul.
Alexander Alvaro
(DE) Dle Preşedinte, m-am născut în UE în 1975 şi, de atunci, acest lucru îmi influenţează viaţa politică. De aceea mă afectează şi mai mult să tai avântul discuţiei pe această temă.
Când au loc discuţii despre creşteri, acestea trebuie să conducă la o considerare a utilizării corecte a resurselor. Deşi raportul este ambiţios, urmărind să găsească cel mai mare sprijin posibil din partea majorităţii Parlamentului European, cred că acestuia îi lipseşte ambiţia obiectivelor şi a scopurilor pe care acesta urmăreşte să le realizeze sub forma sa curentă.
Bugetele agricole şi structurale rămân neatinse. Totuşi, se caută mai mulţi bani pentru cercetare şi dezvoltare. Singurul răspuns din partea Parlamentului European şi al raportului este creşterea finanţării, deşi nu există nicio indicaţie clară cu privire la sursa acestor bani. Auzim vorbindu-se despre "resursele proprii” ale Uniunii, dar nu există nicio definiţie privind provenienţa acestor resurse.
Dacă oamenii ar dori cu adevărat reforme structurale, aceştia ar fi putut să adopte sugestia făcută de David Cameron, de exemplu de a merge la Consiliu şi a spune: finanţarea va fi blocată, dar solicităm ca resursele neutilizate să poată fi reportate în anul financiar următor, astfel încât să le putem cheltui în continuare pe proiecte fiabile şi să economisim bani.
Viabilitatea viitoare a UE nu trebuie măsurată din punctul de vedere al zecimalelor. Până în prezent, sunt dezamăgit de actualul raport.
Derk Jan Eppink
Dle Preşedinte, în această dimineaţă, dl Daul s-a grăbit să vorbească în această şedinţă despre necesitatea unui buget mai mare al UE, dar a fugit atât de repede încât a rămas fără aer şi a trebuit să-şi întrerupă discursul. Aceasta reflectă foarte bine dezbaterea despre bugetul multianual.
Bugetul UE este fixat la circa 1 % din PIB-ul UE; Comisia şi Parlamentul spun: "nu este suficient, dorim mai mulţi bani”. Totuşi, UE nu poate cheltui banii disponibili; miliarde de euro din fondurile de coeziune regională rămân necheltuite. Unele sume de bani trebuie restituite statelor membre. Deci, de ce aveţi nevoie de bani mai mulţi, dacă nu puteţi cheltui banii pe care îi aveţi?
Pe de altă parte, în Parlamentul European există câţiva "Pavlovi”: Dl Schulz, dl Daul, dl Verhofstadt, toţi absenţi acum - au fugit în loc să vorbească aici pentru a axa bugetul pe calitate şi nu pe cantitate, de exemplu, prin limitarea fondurilor regionale şi de coeziune către statele membre mai sărace, economisind 30 % din aceste fonduri şi investind aceşti bani în inovare şi în politici orientate către viitor. Dar sunt sigur că Pavlovii UE se vor lovi din nou de zidul Consiliului UE de la sfârşitul acestui an.
Isabelle Durant
(FR) Dle Preşedinte, după cum s-a menţionat deja, este clar că, din numeroase motive, unele similare, unele diferite, dar în toate cazurile, exacerbate de criză, bugetele naţionale întâmpină dificultăţi. În fiecare dintre ţările noastre, indiferent de majoritatea care formează guvernul, situaţia bugetară trebuie să fie abordată.
Avem două opţiuni. Una este să acţionăm toţi separat, încercând să reconciliem cheltuielile şi veniturile, în unele cazuri, după cum am auzit, venerând austeritatea ca un scop în sine, făcând reduceri drastice ale cheltuielilor bugetare şi ale beneficiilor sociale, exacerbând, astfel, situaţia cetăţenilor.
Aş dori să pledez în favoarea celei de-a doua opţiuni, în special comasarea eforturilor noastre bugetare, făcând solidaritatea bugetară să funcţioneze, jucând cartea propriilor resurse, mai ales printr-o taxă pe tranzacţiile financiare. Acesta este scopul complementarităţii bugetare, pe care dorim să-l realizăm prin această conferinţă similară unei convenţii, o propunere pe care am făcut-o Consiliului în timpul procedurii de conciliere şi pe care am reiterat-o în acest raport.
Trebuie să lucrăm împreună - UE, parlamentele şi guvernele naţionale - să găsim un mod de a comasa cheltuielile şi abordările bugetare. Nu putem avea totul: nu putem să facem reduceri şi, în acelaşi timp, să investim în infrastructură. Nu este posibil să contribuim mai puţin, dar să primim mai mult. Cred că acest model de dialog de tip convenţie între guverne, UE, parlamentele naţionale şi Parlamentul European este modul corect de a restabili încrederea în Europa, atât acum, cât şi pe termen lung.
Cornelis de Jong
(NL) Dle Preşedinte, acesta este un raport foarte nociv şi unul care trebuie să fie aruncat la coş imediat. Chiar acum, când popoarele de pretutindeni se confruntă cu măsuri dureroase de austeritate, este necugetat ca noi, în UE, să propunem şi mai mulţi bani. Când te gândeşti că ne comportăm astfel, când lucrurile ar fi putut fi atât de diferite: fără să mai aruncăm cu banii pe fereastră, fără să mai finanţăm trasee de biciclete şi restaurante cu specialităţi din clătite, într-o ţară precum Ţările de Jos. Ar trebui să ne concentrăm fondurile structurale asupra ţărilor celor mai sărace şi numai asupra proiectelor inovatoare cu semnificaţie pan-europeană în restul statelor membre.
Conform raportului, totul ar trebui să rămână neschimbat: au fost solicitaţi mai mulţi bani pentru Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală, nicio reformă a fondurilor structurale nu a fost propusă şi nici nu există nicio propunere concretă pentru mai multă eficienţă. Parlamentului European ar trebui să-i fie ruşine, în special Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa şi Grupului Partidului Popular European (Creştin-Democrat). În timp ce, în Ţările de Jos, nota bene, cabinetul Rutte îi neglijează pe cei suferinzi şi pe cei cu handicap, aceleaşi grupuri din Parlamentul European au buzunarele sparte. Campioni ai austerităţii acasă, risipitori la Bruxelles. Este revoltător!
Claudio Morganti
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să subliniez mai multe aspecte ale acestui raport important, începând cu sistemul de venituri al UE.
Până acum, este clar că mecanismul curent are prea multe inconsecvenţe, dintre care cel mai renumit este mecanismul de corecţie al Regatului Unit. Multe alte corecţii şi compensaţii au fost adăugate de atunci, făcând mecanismul de venituri al UE complet inechitabil şi lipsit de transparenţă.
În acest moment, ar fi mai bine să ne îndreptăm către un sistem direct de venituri bazat exclusiv pe PIB-ul statelor membre sau către o formă comună şi unitară de venit, precum TVA, de exemplu. În mod evident, cetăţenii europeni nu trebuie să sufere nicio altă povară, iar Europa nu trebuie să înlocuiască politicile fiscale ale statelor membre, care trebuie să rămână autonome şi absolut suverane în acest domeniu.
Raportul stabileşte diferite priorităţi, dintre care unele sunt importante şi altele mai puţin, dar în orice caz, toate acestea sunt foarte costisitoare. Putem colecta resurse prin utilizarea de instrumente precum obligaţiuni pentru proiecte şi euroobligaţiuni, care trebuie, totuşi, să fie gestionate cu cea mai mare stricteţe, pentru a nu exista riscul de creare a unor datorii noi, ceea ce ar fi periculos.
Noi, ca deputaţi în Parlamentul European, putem avea o contribuţie imediată la îmbunătăţirea finanţelor europene. Trebuie, în cele din urmă, să alegem o singură locaţie pentru activitatea Parlamentului, care ar aduce economii de zeci de milioane de euro pe an. Aceasta nu este demagogie, ci simplă...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Diane Dodds
Dle Preşedinte, ridiculizarea guvernului Majestăţii Sale de către dl Verhofstadt, atunci când acesta ne-a împărtăşit motivele pentru care domnia sa crede că Regatul Unit trebuie să acorde UE mai mulţi bani şi mai multă putere, a fost o nouă dovadă a dispreţului palpabil cu care Regatul Unit, guvernul său naţional şi cetăţenii săi sunt priviţi de unii deputaţi din Parlamentul European. Ceea ce nu a menţionat dl Verhofstadt este că Regatul Unit are la dispoziţie şi alte economii. Întreprinderile forţate să cheltuiască 30 miliarde de lire sterline pentru a respecta reglementările UE ar putea economisi aceşti bani preluând înapoi controlul de la Europa. Pescarii britanici ar fi încântaţi să aibă în buzunar cele 3,3 miliarde de lire sterline: valoarea capturii pierdute când UE a permis altor ţări să pescuiască în apele lor teritoriale.
Dle comisar, afirmaţi că bugetul european nu este o dublură a unui buget naţional. Totuşi, acesta nu poate fi separat de realităţile cetăţenilor săi. În prezent, contribuţia Regatului Unit este de 6,4 miliarde de lire sterline, crescând la peste 10 miliarde de lire sterline, dacă este eliminată reducerea. Aceasta poate fi onorată numai prin creşterea taxelor, reducerea serviciilor, a şcolilor...
(Preşedintele a întrerupt-o pe vorbitoare)
Othmar Karas
(DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, există cinci întrebări la care trebuie să răspundem:
Prima este: ce buget este necesar pentru strategia de creştere şi de ocupare a forţei de muncă 2020?
În al doilea rând: ce buget este necesitat de o uniune monetară?
În al treilea rând: ce potenţial avem la dispoziţie pentru a face economii?
În al patrulea rând: ce buget este necesar pentru Statele Unite ale Europei?
În al cincilea rând: ce rol va juca Europa 2020? Dorim, până la urmă, să jucăm un rol?
Noi, Parlamentul European, ne luăm responsabilităţile în serios. Noi vorbim deschis. În Austria, avem o zicală: Dacă nu plăteşti, nu cântă muzica. Dorim să realizăm obiectivele noastre, să ne îndeplinim obligaţiile, să acceptăm provocările şi să ne respectăm promisiunile. Mai multe funcţii, competitivitate mai mare, mai multă dezvoltare durabilă, mai multe locuri de muncă, mai multă cercetare şi integrare nu pot fi obţinute cu bani mai puţini, fără o revizuire financiară, fără o evaluare a plăţilor existente de fonduri şi fără resurse proprii.
O Europă mai mare va crea, de asemenea, un potenţial pentru economii în statele membre. O Europă mai mare va crea, de asemenea, mai multă eficienţă şi este răspunsul nostru la globalizare, la viitor şi la datoria suverană.
Ce dorim? Nu dorim să îngheţăm bugetul. Orice urmăreşte să îngheţe bugetul va afecta Europa şi va slăbi capacitatea noastră de a ne îndeplini obligaţiile faţă de cetăţeni. Dorim să introducem o taxă pe tranzacţii ca o resursă proprie, acceptând provocările şi respectând Tratatul, în loc să ne îngropăm capetele în nisip. Aceasta este strategia noastră. Să preluăm iniţiativa şi să votăm în favoarea acestui raport.
Ivailo Kalfin
(BG) Dle Preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, tema de bază a raportului dlui Salvador Garriga nu se referă la finanţe, ci la politici. Aş dori să-i mulţumesc acestuia şi dnei Jutta Haug, precum şi colegilor deputaţi din comisie, pentru că au înţeles acest lucru în timpul muncii desfăşurate pe toată durata anului. Resursele financiare sunt numai mijloace de atingere a obiectivelor. Politicile sunt cele care contează şi cele care trebuie evidenţiate când va fi discutat următorul cadru financiar.
Ştim cu toţii că bugetele sunt reduse în toate statele membre ale UE. Aceasta va continua, de asemenea, în anii următori. Aceste reduceri fac parte din eforturile de ieşire din criză. Totuşi, nu trebuie să uităm că ieşirea din criză are, de asemenea, aspecte europene: planul de dezvoltare economică; reglementări ale pieţei financiare, pentru a preveni revenirea crizei; măsurile care sunt discutate în prezent despre guvernarea economică în UE; măsuri ale UE, care cresc eficienţa măsurilor naţionale. Din acest motiv, nu este adecvat să se ia măsuri naţionale de combatere a crizei şi a consecinţelor sale care să intre în conflict cu măsurile europene.
Implicarea în UE oferă valoare adăugată. Valoarea adăugată şi solidaritatea nu sunt vorbe goale. Să explici contribuabililor olandezi că contribuţiile lor la UE vor creşte nu este acelaşi lucru cu a explica fermierilor bulgari sau polonezi că subvenţiile pe care le primesc sunt de trei ori mai mici şi că sunt obligaţi să concureze pe aceeaşi piaţă competitivă. Nu este uşor să aduceţi acuzaţii împotriva contribuabililor eleni, care trec printr-o perioadă foarte grea în prezent, deoarece sistemul de finanţare european a obţinut o sumă de bani foarte mare de la Grecia în urmă cu doar câţiva ani.
Solidaritatea are aspecte specifice. Aceste aspecte sunt legate, de asemenea, de priorităţile stabilite de UE pentru anii următori. Niciun progres nu poate fi realizat în sectorul ştiinţific, energie, transport, guvernanţă economică sau tehnologii digitale, dacă nu sunt sprijinite de politici europene comune.
Într-adevăr, trebuie să ne gândim, de asemenea, cum să schimbăm bugetul european actual. Acesta dispune de rezerve şi acestea trebuie solicitate. Totuşi, vă voi oferi un exemplu. Aceste rezerve nu pot fi puse la dispoziţie, de exemplu, de toate politicile sau obiectivele legate de eficienţa energetică, transport şi altele, care sunt încorporate în politica de coeziune. Reducerea resurselor din programele existente nu va înlocui necesitatea de resurse noi suplimentare, dacă dorim să stabilim obiective noi pentru UE, dacă dorim ca integrarea europeană să ofere valoare adăugată reală, inclusiv pentru contribuabili care urmăresc, pe bună dreptate, fiecare cent alocat bugetului european.
De aceea, trebuie să privim bugetul european, de asemenea, ca parte a unui singur sistem: atât pentru guvernanţa economică, precum şi pentru gestionarea monedei unice. Această creştere minimă de 5 %, care este pusă în discuţie, este insuficientă pentru rezolvarea tuturor acestor probleme. Din acest motiv, trebuie să adresăm, de asemenea, întrebări despre obligaţiunile pentru proiecte europene, despre euroobligaţiuni şi despre alte mijloace de finanţare.
Marit Paulsen
(SV) Dle Preşedinte, trebuie să spun că în toţi anii mei din Parlamentul European, activitatea Comisiei speciale privind provocările şi resursele bugetare pentru o Uniune Europeană sustenabilă după 2013 este cea mai plăcută şi cea mai vizionară, pe scurt, care oferă cele mai marii satisfacţii - este, într-adevăr, o muncă extraordinară. Aceasta include tot ceea ce este necesar şi pozitiv pentru viitorul Europei.
Totuşi, sunt extrem de îngrijorată cu privire la ce nu am realizat, şi anume să stabilim priorităţi. Ne-am asumat toate provocările noi, dar le-am păstrat, de asemenea, şi pe cele vechi. S-ar putea să nu fie posibil să le abordăm pe ambele. Ar fi trebuit să stabilim priorităţi. Ar fi trebuit să fim mult mai riguroşi în stabilirea priorităţilor, dar ceea ce este mai îngrijorător dintre toate, în acest context, este faptul că am lăsat stabilirea priorităţilor în sarcina Consiliului. Aceasta nu prevesteşte nimic bun pentru viitor, doamnelor şi domnilor.
Martin Callanan
Dle Preşedinte, publicul, contribuabilii harnici din Europa care, de fapt, câştigă banii pe care atât de mulţi din Parlamentul European sunt atât de nerăbdători să-i cheltuiască, vor ca Europa să facă mai puţine lucruri şi să le facă mai bine. Aceştia doresc un buget european restrâns care ia în considerare faptul că, fie că ne place sau nu, trăim într-o perioadă de austeritate. Aceştia vor ca Europa să se concentreze pe numărul foarte limitat de domenii în care poate adăuga cu adevărat valoare şi să lase restul activităţilor pe seama statelor noastre membre. Din păcate, acest raport nu propune niciunul dintre aceste lucruri.
Să clarificăm lucrurile: sugestia unei creşteri de 5 % este complet inacceptabilă şi ideea aşa-numitor resurse proprii este la fel de inacceptabilă - aceasta este doar o acaparare a puterii de către UE. Bugetul trebuie modernizat, fondurile trebuie realocate la programe care oferă beneficii viitoare şi nu acoperă eşecurile trecutului. Finanţarea salvărilor europene trebuie lăsată în sarcina ţărilor care au dorit cu adevărat să adere la zona euro. Aceia dintre noi care au avertizat că aceasta a fost o greşeală nu trebuie să fie forţaţi să contribuie la aceasta.
Comisia a avut o şansă să urmărească multe dintre aceste sugestii constructive şi de viitor; le-a respins. Nu a făcut niciunul dintre aceste lucruri şi raportul trebuie respins de către Parlamentul European.
László Surján
(HU) Dle Preşedinte, acest raport este, probabil, cel mai important din perioada actuală. Parlamentul European este prima dintre instituţii care îşi conturează concepţiile pentru următorii şapte ani, dar fără a prejudicia dreptul Comisiei de a trimite propuneri. Totuşi, aceasta este singura posibilitate de a evita un scandal privind dreptul nostru la consimţământ, care ne-ar obliga să respingem propunerea Consiliului. Astfel, toţi partenerii noştri ştiu ce doreşte Parlamentul European şi, în funcţie de posibilităţi, pot integra acest lucru în ideile lor.
Aş dori să le recomand stimaţilor mei colegi deputaţi două documente pe care ar trebui să le citească înainte de a trece la critici dure: Tratatul de la Lisabona şi raportul în sine. Sprijinirea propriilor resurse nu este nici mai mult, nici mai puţin decât ceea ce a consacrat Tratatul de la Lisabona. Consider că mesajul conform căruia bugetul european are nevoie de o creştere uşoară este foarte important. Uşoară în sensul în care aceşti 5 % vor fi modificaţi, de asemenea, de inflaţie, ceea ce înseamnă că nu vorbim despre o creştere anormală. Nu este vorba despre creşterea cheltuielilor cu agricultura sau coeziunea, ci despre faptul că acestea nu pot fi scăzute.
Miklós Zrínyi, un scriitor cu origine dublă, croată şi maghiară, care a trăit în secolul XVII, a spus, referindu-se la turcii din vremea respectivă: "Nu faceţi rău maghiarilor!” Parafrazându-l, spun: Nu faceţi rău politicii agricole; nu faceţi rău politicii de coeziune; pentru că cei care fac rău acestor politici nu afectează numai maghiarii, românii şi slovacii, ci toţi cetăţenii naţiunilor europene. Cu cât este mai mic sprijinul alegătorilor faţă de un politician, cu atât acesta se referă mai mult la cetăţeni. Cred că noi, care ne bucurăm de sprijinul unei forţe politice mai mari, reprezentăm în egală măsură interesele cetăţenilor şi acesta este motivul pentru care spunem: nu faceţi rău politicii agricole şi coeziunii!
Derek Vaughan
Dle Preşedinte, aş dori să mulţumesc raportorului şi preşedintelui pentru munca pe care au depus-o la acest raport. Dezbaterea de astăzi asupra raportului subliniază că va exista un conflict în Consiliu asupra unui număr de probleme, inclusiv creşterea generală, reducerea pentru Regatul Unit şi resursele proprii. Ca să fiu sincer, în afară de aspectul reducerii pentru Regatul Unit, unde deputaţii britanici vor fi în minoritate, cred că Parlamentul a încercat să ajungă la câteva compromisuri.
Când aveţi rapoarte lungi, complicate şi importante precum acesta, compromisul este aproape inevitabil, dar salut unele dintre compromisuri. Salut compromisul asupra duratei şi a structurii următoarei perspective financiare. De asemenea, salut compromisul asupra politicii de coeziune. Cred că politica de coeziune este vitală, dacă dorim să creăm locuri de muncă şi să obţinem creştere în UE după 2013. Prin urmare, pentru politica de coeziune, avem nevoie de finanţare adecvată cel puţin la nivelul pe care îl avem acum, dacă nu şi mai mult în viitor.
Următoarea perspectivă financiară trebuie să se refere la locuri de muncă şi la creştere, dacă se doreşte a fi relevantă pentru cetăţeni. Prin urmare, pe lângă o politică de coeziune puternică, avem nevoie, de asemenea, de politici pentru finanţarea cercetării şi dezvoltării în universităţile şi IMM-urile noastre. Prin urmare, PC8 are nevoie de finanţare adecvată pentru viitor. De asemenea, trebuie să investim în infrastructura noastră din UE - infrastructură precum transport, energie şi îmbunătăţirea serviciilor în bandă largă în multe zone rurale - şi nu trebuie uitate nici zonele rurale în sine.
Pentru a furniza aceste politici privind locurile de muncă şi creşterea, avem nevoie de mecanisme de furnizare. De asemenea, avem nevoie de parteneri.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Riikka Manner
(FI) Dle Preşedinte, dle comisar, în primul rând doresc să-l felicit pe raportor pentru un raport excelent şi pentru munca excelentă depusă în Comisia specială privind provocările politice şi resursele bugetare pentru o Uniune Europeană după 2013. Unul dintre obiectivele principale ale cadrelor financiare viitoare este să stabilească instrumente pentru a duce Strategia UE 2020 la nivelul claselor populare. În acest raport se remarcă faptul că, fără o politică de coeziune şi agricolă robustă şi puternică din punct de vedere al bugetului, acest obiectiv nu va reuşi. Politica de coeziune, de exemplu, nu este singurul instrument tangibil care ne va permite să dezvoltăm inovaţii şi să creăm locuri de muncă şi creştere. Avem nevoie de reformă, dar putem să o implementăm şi în aceste sectoare de politică.
În consecinţă, apelez la dvs.., dle comisar, pentru a vă asigura că, în următoarea perioadă financiară, atât politica regională, cât şi politica agricolă îşi menţin nivelurile bugetare existente, în conformitate cu avizul Parlamentului. În plus, sunt încântată că raportul ia în considerare, de asemenea, regiuni unde condiţiile sunt foarte dure, precum zonele cu populaţie redusă din nord. Acestea vor avea nevoie, de asemenea, de propriile bugete suplimentare în viitoarea perioadă financiară.
Peter van Dalen
(NL) Dle Preşedinte, cuvântul-cheie pentru Europa este "încredere”. Instituţiile europene, în general, şi Parlamentul European, în special, trebuie să restabilească încrederea în rândul cetăţenilor. Cum poate fi realizat acest lucru?
În primul rând, nu printr-o Europă mai mare sau cu mai mulţi bani pentru Europa, ci cu o Europă mai bună, o Europă cu o valoare adăugată; Europa nu trebuie să intervină în aspecte precum sportul sau turismul, pe care statele membre le pot aborda la fel de bine şi singure.
În al doilea rând, dedicarea fondului de coeziune regiunilor cu adevărat sărace din Europa. În continuare, 50 % ajung la statele membre bogate, precum Germania şi Franţa. Acest lucru este inacceptabil. Dacă rezolvăm acest aspect, vom reuşi să limităm cheltuielile inutile şi să rămânem cu un profit net.
În al treilea rând, investiţia în agricultura şi industria cu viitor durabil. Raportul Polledo este un eşec. Totul a fost îngrămădit într-un singur creuzet şi se aşteaptă ca cetăţenii noştri să înghită această mizerie. Poftă bună, dar aveţi grijă să nu vă stea în gât.
José Manuel Fernandes
(PT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să-l felicit pe raportor pentru munca excelentă pe care a depus-o, având ca rezultat un raport care permite efectuarea unui prim pas reuşit spre crearea unui cadru financiar multianual (CFM) şi acest lucru constituie o provocare pentru Comisie şi pentru Consiliu.
Acesta este un raport ambiţios, dar şi un raport realist. Sper că toate instituţiile au tras concluziile corecte din criza financiară, economică şi socială care este reticentă în a slăbi controlul asupra noastră. O concluzie este clară pentru mine: numai o Europă unită care dă dovadă de solidaritate şi de guvernanţă economică convergentă, armonizată şi consolidată va fi la înălţimea sarcinii de a se confrunta cu succes cu provocările politice viitoare.
Avem nevoie de o Europă mai mare şi mai bună. Trebuie să acordăm prioritate metodei comunitare în locul celei interguvernamentale. Trebuie să creştem bugetul.
Strategia Europa 2020 a fost convenită, priorităţile sale sunt clare şi obiectivele sunt măsurabile. Acesta va fi ghidul pentru următoarele perspective financiare. Totuşi, această strategie va avea succes numai dacă există un buget corespunzător pentru aceste activităţi; pentru obiectivele sale. Ca atare, CFM trebuie să aibă susţinerea financiară pentru a se ridica la nivelul ambiţiei şi al dedicaţiei Strategiei Europa 2020. Politica de coeziune este, de asemenea, rezultatul principiului solidarităţii. Este important ca această coeziune să fie economică, socială şi teritorială şi să acţioneze ca un impuls pentru regiunile mai sărace.
Prin urmare, cred că este esenţial ca finanţarea pentru politica de coeziune să rămână cel puţin la aceleaşi niveluri, împreună cu finanţarea pentru politica agricolă comună (PAC). De asemenea, este important să facem progrese către un CFM ale cărui fonduri provin în măsură de peste 80 % din alte surse decât bugetele naţionale.
Kinga Göncz
(HU) Dle Preşedinte, criza ne obligă să revizuim atât bugetele naţionale, cât şi pe cele ale UE în ceea ce priveşte aspectul eficienţei şi să vedem cum servesc acestea obiectivelor noastre şi câtă valoare adăugată, valoare adăugată europeană, aduc în acest scop. Aş dori să vorbesc despre un domeniu care nu a fost menţionat până acum, şi anume cooperarea în domeniul justiţiei şi al afacerilor interne, care a fost ridicată de la competenţa statelor membre la nivel de politică a UE de către Tratatul de la Lisabona. Dorinţa noastră de a obţine o îmbunătăţire semnificativă în acest domeniu trebuie să fie reflectată în următoarea perioadă bugetară.
Trebuie să alocăm neapărat fonduri pentru programul Stockholm, care este un program foarte ambiţios. Europa are nevoie de emigranţi bine educaţi, care să ajungă în aici în conformitate cu reglementările, şi de o politică de emigrare comună, cu resurse adecvate. Evenimentele din Africa de Nord au atras atenţia, încă o dată, asupra importanţei unei politici europene comune de emigrare şi au demonstrat necesitatea integrării susţinute de resurse şi a solidarităţii europene.
Ultimele câteva luni au subliniat, de asemenea, faptul că protecţia valorilor noastre comune, nediscriminarea şi drepturile omului necesită, de asemenea, protecţie şi resurse, că trebuie să simplificăm utilizarea resurselor pentru gestionarea situaţiilor excepţionale şi că avem nevoie de propriile resurse pentru a crea o Europă mai bună, mai puternică şi mai extinsă în perioada următoare.
James Elles
Dle Preşedinte, felicitări raportorului pentru toată munca depusă. Aceasta este imensă, din punct de vedere al realizării de a încerca obţinerea unui consens. Există trei domenii de modificat, pentru care aş propune un vot favorabil.
În primul rând, pe termen lung, avem nevoie de o perspectivă financiară pe cinci ani. Dacă 2020 este o dimensiune pe şapte ani, ar trebui să avem o condiţie absolută ca următoarea să fie pe o perioadă de cinci ani.
În al doilea rând, s-au făcut prea puţine pentru a se vedea cum se poate obţine o declaraţie de asigurare pentru cheltuieli. Cei care pledează în favoarea creşterii fondurilor la nivel european ar avea argumente mai solide, dacă am şti că avem un acord absolut ferm cu privire la destinaţia efectivă a banilor.
În cele din urmă, în replică la dl Verhofstadt, este imprudent să scoatem în evidenţă orice stat membru, când există un număr de state membre care sunt contribuitori neţi la buget. Aş dori să fac un apel foarte hotărât să avem o limită a contribuţiei nete a statelor membre ca procent din PIB, deoarece, în viitor, nu este practic să ne gândim că puteţi obţine aprobarea statelor membre, când contribuţiile lor nete se dublează într-un moment de austeritate semnificativă.
Markus Pieper
(DE) Dle Preşedinte, creşterea de 5 % a bugetului este explicată prin cheltuieli cu Serviciul de Acţiune Externă, protecţia graniţelor, războiul contra terorismului, creşterea ajutorului pentru dezvoltare, susţinerea cercetării şi a infrastructurii transnaţionale. În general, această solicitare din partea Parlamentului European este complet justificată. Totuşi, Parlamentul renunţă la o oportunitate prin raportul Garriga Polledo. Am avea mai multă credibilitate dacă am demonstra unde Europa poate fi mai eficientă şi unde pot fi economisiţi mai mulţi bani.
Aceasta include, cu siguranţă, un număr mare de agenţii care se bucură de o existenţă autonomă extrem de costisitoare şi agricultura, unde anumite state membre nu au reuşit încă să introducă o schemă de plată cu rată fixă pe suprafaţa cultivată mai adecvată pentru piaţă. Ca raportor pentru viitorul politicii structurale, aş dori să spun, de asemenea, că politica europeană de coeziune trebuie, de asemenea, să fie inclusă aici. Din fericire, multe regiuni au reuşit să depăşească pragul pentru finanţare maximă de 75 %. Totuşi, dacă există mai puţină sărăcie în diferite regiuni ale Europei, atunci solidaritatea europeană se poate reduce, de asemenea. Banii economisiţi ar putea fi investiţi mai bine în valoarea adăugată europeană, de exemplu într-o legătură inteligentă între fondurile structurale şi reţelele transnaţionale din regiunile de frontieră. Acest aspect este, în prezent, discutat de Comisia pentru dezvoltare regională, deoarece este o propunere pentru o categorie intermediară de 75 până la 90 % din PIB, după cum sugerează raportul Garriga Polledo. Poate că dna Krehl visa dacă credea că am ajuns deja la un compromis în Comisia pentru dezvoltare regională.
Nu cred că Comisia specială temporară privind provocările politice şi resursele bugetare pentru o Uniune Europeană durabilă după 2013 este organizaţia potrivită să facă recomandări pentru o astfel de categorie intermediară. Ne uşurăm prea mult sarcina dacă definim, pur şi simplu, regiunile mai prospere ca având nevoie, de asemenea, de sprijin particular. Din punctul meu de vedere, aceasta este o invitaţie la irosirea banilor. Renunţăm la sistemul încercat şi testat de eliminare treptată/introducere treptată, dar nu mai oferim niciun stimul. Garantăm o subvenţie permanentă pentru toate regiunile, aproape de un nivel de putere economică medie. Un astfel de sistem nu poate avea niciun viitor în politica regională europeană. Prin urmare, trebuie să eliminăm punctul 73 din raport. Altfel, raportul este acceptabil.
[Vorbitorul a fost de acord să accepte o întrebare în cadrul procedurii "cartonaşului albastru” în conformitate cu articolul 149 alineatul (8) din Regulamentul de procedură]
Elisabeth Schroedter
(DE) Dle Preşedinte, dle Pieper, sunt surprinsă să vă aud spunând că dna Krehl visează. O vastă majoritate a votat în favoarea obiectivului intermediar, când a avut loc votul în Comisia pentru dezvoltare regională. Cred că vom obţine susţinerea majorităţii şi aici, deoarece există un sprijin majoritar pentru solidaritatea regiunilor. De aceea avem nevoie de acest obiectiv intermediar. Aş dori să ştiu de ce vă referiţi la această majoritate ca la un vis.
Preşedinte
Dle Pieper, puteţi explica de ce este acest lucru un vis?
Markus Pieper
(DE) Dle Preşedinte, dnă Schroedter, aşa percepeţi dvs. aspectul. Noi, cei din Comisia pentru dezvoltare regională, avem o propunere diferită faţă de cea cuprinsă în raportul Garriga Polledo. Acesta este primul aspect.
Al doilea aspect este că rezistenţa fundamentală semnificativă la categoria intermediară există încă în cadrul grupurilor politice. Ştiţi foarte bine acest lucru. De aceea mi se pare întrebarea dvs.. surprinzătoare. Cred că visaţi când susţineţi, pur şi simplu, că am ajuns la compromisuri şi că acestea sunt lipsite de ambiguităţi. Oricum, Comisia pentru dezvoltare regională are sarcina să pregătească aspectul pentru dezbatere în şedinţa plenară. Sunt foarte surprins de punctul dvs.. de vedere extrem de optimist, că munca noastră a luat sfârşit.
Estelle Grelier
(FR) Dle Preşedinte,dezbaterea privind perspectiva financiară a UE ridică semne de întrebare cu privire la proiectul european, domeniul său de aplicare şi ambiţia sa.
Acest raport este lăudabil, deoarece urmăreşte să mobilizeze resursele bugetare ale UE pentru a respecta Strategia Europa 2020. Aceasta îl pune în contradicţie cu viziunea îngustă a majorităţii statelor membre.
În timp ce statele membre văd Europa din punct de vedere al contribuţiei lor financiare, pe care doresc să o reducă, şi al veniturilor financiare, pe care doresc să le crească, acest raport are argumente în favoarea politicilor comunitare puternice şi integrate, fie că sunt politici cu o lungă tradiţie, fie că sunt competenţe noi ale Tratatului de la Lisabona.
În consecinţă, acest raport din proprie iniţiativă al Parlamentului European trebuie să formeze baza pentru discuţiile viitoare, chiar dacă, din punctul meu de vedere, acesta înclină mai mult spre consens şi precauţie. Este adevărat că o creştere cu 5 % a bugetului european ar fi mai bună decât planurile bugetare ale statelor membre pentru 2012. Totuşi, esenţa problemei - şi, probabil, obstacolul - va fi convenirea unei cifre care să se potrivească cu politicile descrise în raport.
Cunoaştem dezavantajele politicilor de austeritate: cum afectează acestea ocuparea forţei de muncă şi faptul că au lăsat un număr tot mai mare de cetăţeni fără speranţă. Avem o responsabilitate de a finanţa politicile anticiclice, mai ales printr-o politică de coeziune puternică, dle Pieper, care promovează investiţiile publice şi ocuparea forţei de muncă în toate regiunile europene. Aş dori să subliniez importanţa creării unei categorii intermediare de regiuni, pentru a asigura că alocarea fondurilor structurale reflectă cu acurateţe realităţile economice şi sociale din regiuni.
Permiteţi-mi să închei spunând că trebuie să impunem o taxă pe speculaţia financiară, care ar creşte sprijinul cetăţenilor noştri pentru o Europă finanţată corespunzător.
Gunnar Hökmark
Dle Preşedinte, în primul rând, aş dori să-l felicit pe raportor pentru că a subliniat numărul de provocări care ne aşteaptă. De asemenea, salut mesajul foarte clar din raport care solicită o creştere semnificativă în cercetare şi ştiinţă, deoarece aceasta este una dintre priorităţile pe care trebuie să le avem.
Aş dori să spun - şi spun acest lucru Comisiei - că politica şi conducerea au legătură cu priorităţile. Fără priorităţi, nu există conducere. Există întotdeauna sarcini şi provocări care sunt mai importante decât altele. Acesta este cazul bugetului UE, precum şi al statelor membre. Trebuie să dezvoltăm în continuare cercetarea şi ştiinţa, dar trebuie, de asemenea, să creştem proporţia cercetării şi a ştiinţei în finanţarea regională. Trebuie să luăm în considerare dezvoltarea pieţelor agricole şi să reducem cheltuielile în acest sector.
Dar, să nu uităm că trebuie să stabilim priorităţi la toate nivelurile, la nivel european, precum şi în statele membre. Trebuie să spun că nu îmi plac atacurile la adresa UE sau a Bruxelles-ului, dar, de asemenea, nu îmi plac nici atacurile la adresa statelor membre, deoarece acestea diminuează importanţa cheltuielilor existente în statele membre: asistenţă medicală, asistenţă socială, pensii, educaţie. Acesta nu este un conflict între UE şi statele membre. Este o luptă continuă pentru conducere şi priorităţi. Dacă nu avem curajul să stabilim aceste priorităţi, nu dăm dovadă de capacitate de conducere.
Trebuie să spun că, dacă nu putem înţelege situaţia dificilă în care se află statele membre în prezent, nu înţelegem realitatea pentru cetăţeni. Trebuie să stabilim priorităţi, nu să rezolvăm probleme doar prin creşterea bugetelor. Prin urmare, aş dori să solicit comisarului să dea dovadă de iniţiativă, să fie curajos şi să-şi amintească faptul că cercetarea şi ştiinţa, infrastructura...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Andrea Cozzolino
(IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, vom vota un document strategic important care oferă un cadru solid de referinţă pentru perspectiva financiară după 2013. Acesta începe cu solicitarea de coerenţă între obiective şi instrumente şi între rolul nou pe care trebuie să-l joace instituţiile europene - în lumina Tratatului de la Lisabona şi a recesiunii - şi resursele pe care, împreună, hotărâm să le investim.
Această coerenţă implică, de asemenea, un răspuns serios faţă de cererea pentru inovare din partea publicului, a destinatarilor politicilor UE şi a grupurilor sociale şi industriilor europene. Am făcut acelaşi lucru pentru coeziune, care este un aspect crucial pentru decizia privind rolul UE în anii următori. Experienţa arată că, acum, coeziunea este un nucleu vital al proiectului european şi un bun important care trebuie protejat şi înnoit.
Pe acest front, eforturile depuse pentru ideea introducerii unei categorii intermediare de regiuni sunt foarte importante, mai ales deoarece într-un număr de cazuri, anii de recesiune din care ieşim au intensificat diviziunile interne, crescând şi mai mult importanţa sprijinului eficient şi adecvat pentru regiunile mai puţin dezvoltate din Europa, combaterea pierderilor şi aducerea rapidă a politicii de dezvoltare în centrul atenţiei.
Totuşi, susţin că provocarea categoriilor intermediare şi a clauzei de salvgardare este una cu care trebuie să ne confruntăm, pentru a începe o fază nouă în politica de coeziune a Europei şi, de asemenea, pentru a realiza, în cadrul politicii de coeziune, dezvoltarea mai echilibrată şi durabilă pe care dorim să o asigurăm pentru Europa în următorii ani.
Frank Engel
(FR) Dle Preşedinte, cele 500 de milioane de cetăţeni ai UE alcătuiesc, în prezent, peste 8 % din populaţia lumii.
Până în 2050, această cifră va fi de 5 % sau 6 %. În 2100, vom reprezenta până la 3 % din această populaţie. Acest conglomerat de europeni continuă să menţină, în cea mai mare parte prin bugetele naţionale, 2000 de ambasade, 27 de armate, 50 de forţe comune şi altele. Cred că China angajează acum mai mulţi miniştri adjuncţi, numai pentru a-i primi pe toţi miniştrii europeni puternici, care ajung la Beijing să ceară favoruri şi acorduri bilaterale. Toate acestea încep să arate ridicol pe scena mondială.
Împărţirea a 8 % din populaţia lumii între 30 de politici bugetare suverane este o nebunie. În mod esenţial, această suveranitate rămâne absolută. Europa gestionează 2,5 % sau a patruzecea parte din cheltuielile bugetare totale din Europa. Contribuitorii statelor membre reprezintă a cincizecea parte din cheltuielile lor naţionale. Şi, totuşi, chiar şi acest procent este prea mare.
Să luăm acum în considerare chestiunea resurselor proprii, sau poate cu altă ocazie. Să nu mai criticăm cele 2,5 % din cheltuielile publice cu care ar trebui să menţinem întreg aparatul necesar pentru a pune în aplicare Strategia 2020 şi pentru a îndeplini toate responsabilităţile care ne-au fost acordate conform Tratatului de la Lisabona. Nu noi am elaborat strategia şi competenţele: statele membre au făcut acest lucru. Având în vedere aceste realităţi, raportul dlui Garriga Polledo este modest. Cu toate acestea, există unii care doresc să ne pună restricţii şi mai mari şi care consideră raportul ambiţios. De aceea trebuie să adopte Parlamentul European acest raport.
Frédéric Daerden
(FR) Dle Preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, acest raport este vital pentru viitorul proiectului european, care trebuie să includă solidaritate şi scopuri ambiţioase, având în vedere, în particular, crizele bugetare cu care se confruntă, în prezent, statele membre.
Adoptând o abordare ultra-liberală, majoritatea şefilor de stat şi de guvern din Consiliu aleg să reducă bugetele în mod necontrolat şi sunt dispuse să sacrifice investiţiile în politicile-cheie inovatoare, precum cele finanţate de bugetul european. O îngheţare a bugetului va reduce creşterea, indiferent de ce spun alţi membri. O creştere de cel puţin de 5 %, recomandată în acest raport de consens, este minimă, dacă dorim să abordăm provocările şi să rămânem uniţi.
Solidaritatea europeană include necesitatea de a finanţa Strategia 2020, mai ales obiectivele sale sociale, care includ combaterea sărăciei. Raportul m-a convins, de asemenea, că solidaritatea europeană trebuie să fie consolidată prin crearea de regiuni intermediare, pentru a asigura că politica de coeziune asigură o acoperire echitabilă pentru întreaga Europă.
În cele din urmă, alt exemplu este Fondul european de ajustare la globalizare, care oferă solidaritate reală pentru lucrătorii europeni. Raportul recunoaşte rolul valoros jucat de acest Fond. Creşterea din cadrul financiar multianual este necesară. Aceasta nu trebuie văzută ca o povară pentru statele membre, deoarece bugetul european oferă valoare adăugată şi va include, în viitor, o taxă pe tranzacţiile financiare.
Marietta Giannakou
(EL) Dle Preşedinte, Tratatul de la Lisabona a creat domenii noi de competenţă şi a consolidat politicile UE, după cum se reflectă în cadrul financiar multianual nou pentru perioada dintre 2013 şi 2020. Salut raportorul, dl Garriga, pentru raportul său integrat, care stabileşte priorităţile politice ale unei Europe diferite de Europa pe care o cunoaştem.
Având în vedere provocările interne majore cu care se confruntă UE şi cetăţenii săi şi ţinând cont de caracterul său internaţional îmbunătăţit, ne dăm seama că obiectivul principal al acestei politici trebuie să fie reducerea inechităţilor sociale, economice şi teritoriale existente. O politică de coeziune planificată şi reuşită constituie per se valoare adăugată europeană şi, cu siguranţă, se va dovedi benefică pentru toate statele UE.
Programul nou şi cadrul nou pentru şapte ani sunt bazate pe acţiuni în Strategia UE 2020 şi sunt concepute să ajute Europa să se redreseze în urma crizei, prin promovarea creşterii inteligente, durabile şi inclusive. Priorităţile politice şi obiectivele stabilite vor promova ocuparea forţei de muncă, întărirea inovării, a cercetării şi a dezvoltării, pentru a aborda schimbările climatice, pentru a îmbunătăţi nivelurile de educaţie, pentru a realiza integrarea socială şi a combate sărăcia, împreună cu politicile privind imigrarea, şi pentru a salvgarda resursele de dezvoltare a zonelor inaccesibile şi de graniţă.
Bugetul UE este mecanismul principal pentru activarea solidarităţii între statele membre şi este un instrument puternic pentru o reformă care poate mobiliza resursele private şi publice suplimentare pentru a susţine investiţiile care vor acţiona ca un catalizator în ceea ce priveşte efectul exponenţial al cheltuielilor UE. Bugetul european trebuie să fie crescut şi trebuie să se bazeze pe resurse proprii reale, dacă dorim o Europă puternică pentru cetăţenii săi şi pentru restul lumii. Bugetul UE este un instrument pentru dezvoltarea globală şi integrată, într-un moment în care statele membre individuale nu pot...
(Preşedintele a întrerupt-o pe vorbitoare)
Sophie Auconie
(FR) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, se spune adesea că banii reprezintă forţa războiului. Trebuie să ne amintim că banii reprezintă, de asemenea, coloana vertebrală a unui proiect paşnic precum UE. Dacă Europa doreşte cu adevărat să implementeze politicile consacrate de Tratate, inclusiv politicile noi cuprinse în Tratatul de la Lisabona, aceasta are nevoie de resursele financiare pentru a realiza aceste obiective.
În consecinţă, sunt în favoarea creării de resurse proprii şi introducerii unei taxe pe tranzacţiile financiare. Creşterea necesară a bugetului european trebuie să fie însoţită de economii semnificative, pentru a ne optimiza cheltuielile. De exemplu, haideţi să creăm o politică externă şi de securitate comună reală, pentru a oferi Europei mai multă influenţă pe scena mondială, dar şi pentru a utiliza optim banii publici.
Raportul dlui Garriga Polledo este esenţial, o reformare aproape completă; acesta recomandă un cadru politic şi financiar foarte puternic pentru UE. În plus, două politici-cheie ale UE îşi primesc locul care li se cuvine. Privind politica agricolă comună (PAC), care este crucială pentru securitatea şi autosuficienţa alimentară, raportul susţine reînnoirea bugetului PAC. Privind politica de coeziune, care este instrumentul financiar utilizat pentru a crea solidaritate regională şi a încuraja dezvoltarea economică regională, raportul propune îmbunătăţirea obiectivelor acesteia prin crearea unei categorii pentru regiunile intermediare, astfel încât regiunile cu acelaşi nivel de dezvoltare să poată beneficia...
(Preşedintele a întrerupt-o pe vorbitoare)
Danuta Maria Hübner
Dle Preşedinte, aş dori să spun câteva cuvinte despre necesitatea adoptării reformei resurselor proprii. Consider că, având în vedere rolul predominant al veniturilor bazate pe VNB, deciziile privind bugetul UE au o natură politică mult prea pronunţată şi sunt mai puţin orientate către eficienţă. Sunt, astfel, facilitate solicitările de îngheţare sau reducere a cheltuielilor UE. Se ajunge la ideea exprimată în contextul negocierilor privind bugetul pentru anul 2011, potrivit căreia, dacă ne reducem bugetele naţionale ca urmare a crizei, ar trebui să aplicăm aceeaşi abordare şi în cazul bugetului UE.
Nu putem fi siguri că, în condiţiile unei resurse proprii suplimentare, care ar reduce dependenţa faţă de VNB, ne putem aştepta la o revoluţionare a capacităţilor UE de a finanţa creşterea şi modificările structurale. Există întotdeauna pericolul ca aceeaşi coaliţie care adoptă decizia bugetară în Consiliu să adopte şi aceeaşi decizie în Parlamentul European.
Dacă ne pasă de Europa, ar trebui să acordăm atenţie aşteptărilor cetăţenilor, nu doleanţelor miniştrilor de finanţe. Succesul unui politician care se întoarce de la negocierile desfăşurate la Bruxelles nu trebuie să se bazeze pe mesajul că guvernul ţării sale va plăti mai puţin către bugetul UE ci, de exemplu, pe mesajul că UE va contribui pentru a ajuta micile companii să finanţeze proiectele de inovaţii.
Fără îndoială, modul de finanţare a costurilor UE trebuie să fie complet transparent. Acest lucru ar putea fi mai uşor de realizat în condiţiile unui impozit unic, însă este fezabilă şi ideea acumulării de venituri pe baza unui grup de impozite care îndeplinesc criteriile de transparenţă, echitate, vizibilitate, eficienţă şi armonizare suficientă.
Maria Da Graça Carvalho
(PT) Dle Preşedinte, dle comisar, doresc să încep prin a-l felicita pe raportor pentru activitatea sa excelentă. Salut faptul că priorităţile prezentate în acest raport sunt aliniate la Strategia Europa 2020 şi aşează creşterea în centrul politicii europene. Avem nevoie de o Europă mai activă şi mai bună.
Drept urmare, trebuie să promovăm domeniile care contribuie cel mai mult la competitivitate, precum cercetarea, inovarea şi energia. Aşadar, trebuie să mărim semnificativ finanţarea alocată pentru ştiinţă şi inovare, dar şi să promovăm excelenţa ştiinţifică la nivelul întregii Europe. Trebuie să consolidăm sistemul european de finanţare a ştiinţei, pentru a realiza obiectivul de a investi 3 % din produsul intern brut (PIB).
Noul buget ar trebui, de asemenea, să promoveze eficienţa energetică şi să susţină construirea viitoarei infrastructuri, mai ales a infrastructurii energetice, creând astfel condiţiile necesare pentru competitivitatea industriei europene. Trebuie accentuat rolul industriei, mai ales rolul întreprinderilor mici şi mijlocii (IMM-uri), contribuind astfel la consolidarea poziţiei Europei, de lider într-o lume globalizată.
Barbara Matera
(IT) Dle Preşedinte, aş dori să îl felicit pe raportor, dl Garriga Polledo, pentru activitatea excelentă desfăşurată pe parcursul anului, care s-a bucurat de o largă susţinere politică. Salut mesajul pe care acest raport a reuşit să îl transmită: soluţia la criză constă în afirmarea statutului de actor global al Uniunii.
Viitorul cadru financiar evidenţiază obiectivele prevăzute în Strategia Europa 2020 şi este puternic înrădăcinat în Tratatul de la Lisabona. Cu toate acestea, este nevoie de o finanţare adecvată pentru ca priorităţile Uniunii să fie credibile. Dezvoltarea infrastructurii energetice şi de transport, a investiţiilor în cercetare şi dezvoltare, a învăţării şi a politicii privind tinerii trebuie să dobândească un suflu proaspăt graţie viitoarelor bugete ale Uniunii, în timp ce pilonii fundamentali (politica de coeziune şi politica agricolă) ar trebui să primească aceeaşi finanţare ca în prezent.
Europa şi proiectele sale măreţe sunt obstrucţionate de constrângerile bugetare naţionale, ceea ce înseamnă că, pentru accentuarea competitivităţii şi o creştere susţinută, este nevoie de o implicare mai amplă a sectorului privat, prin obligaţiunile pentru proiecte sau parteneriatele public-privat.
La fel ca ceilalţi membri ai delegaţiei italiene, mă preocupă propunerile de adăugare a acestor aşa-zise "categorii intermediare” la nivelul politicii regionale, deoarece riscăm să afectăm regiunile cele mai slabe ale Uniunii. Voi încheia prin a afirma că finanţarea Uniunii exclusiv printr-un sistem bazat pe resurse proprii este singura modalitate de a asigura viitorul şi dezvoltarea Uniunii Europene.
Ingeborg Gräßle
(DE) Dle Preşedinte, dle comisar, doamnelor şi domnilor, reforma dispoziţiilor referitoare la personal va fi prezentată împreună cu pachetul legislativ privind CFM. Această problemă a administrării efective a UE este prezentată foarte succint în alineatele 125 şi 126 ale raportului Garriga Polledo. Dle comisar, aş dori să vă cer să fiţi ambiţios în prezentarea dispoziţiilor referitoare la personal. La urma urmei, ceea ce facem, problemă care s-a discutat în detaliu aici, este la fel de important precum modul în care ne desfăşurăm activitatea.
Ce rol va juca, pe viitor, Comisia Europeană, în punerea în aplicare a tuturor punctelor din programul pentru 2020 pe care l-am prezentat astăzi? Aş dori să văd cum Comisia îşi alege un rol mai puternic, nu doar le deleagă celorlalţi toate activităţile. Din acest motiv, este important, în contextul reformei privind dispoziţiile referitoare la personal, să se creeze noi locuri de muncă pentru aceste noi activităţi, astfel încât să se poată implica şi Comisia. Avem foarte multe zile libere. Demnitarii din Comisie au până la 13 săptămâni de concediu plătit. Dle comisar, aş sugera ca o parte dintre aceste zile libere să fie realocate punerii în aplicare a bugetului, pentru a putea atinge cu adevărat obiectivele politice pe care dorim să le atingem. Aş dori, de asemenea, să ni se prezinte o strategie UE 2020 privind administrarea UE. În această activitate ar trebui să vă implicaţi nu numai dvs., ci şi întregul colegiu şi Preşedintele Comisiei.
Sidonia Elżbieta Jędrzejewska
(PL) Dle Preşedinte, aş dori să îl felicit pe dl Garriga Polledo pentru elaborarea acestui raport excelent privind Cadrul Financiar Multianual. Raportul s-a bucurat de o susţinere puternică la nivelul Comisiei speciale privind provocările politice şi resursele bugetare pentru o Uniune Europeană sustenabilă după 2013. Sper că raportul va sta la baza negocierilor privind noul buget multianual al Uniunii Europene, care vor începe în curând.
Mă bucur că deputaţii în Parlamentul European s-au hotărât să sprijine amendamentul pe care l-am depus cu privire la consolidarea politicilor privind tineretul. Actualmente, tinerii europeni sunt unele dintre principalele victime ale crizei economice, aşa că ar trebui să susţinem toate iniţiativele ce vizează îmbunătăţirea situaţiei tineretului şi, mai ales, pe cele ce vizează îmbunătăţirea accesului la educaţie şi a situaţiei lor profesionale. Prin urmare, programele precum "Tineretul în acţiune” şi "Învăţare pe tot parcursul vieţii”, care au un cost foarte redus pe beneficiar şi sunt extrem de eficace, trebuie să constituie în continuare un element separat al viitoarelor cadre financiare multianuale şi, totodată, merită o finanţare mult mai mare.
De asemenea, aş dori să apreciez în mod favorabil propunerea de a menţine un nivel ridicat al finanţării pentru politica de coeziune. Politica de coeziune joacă un rol esenţial în atingerea obiectivelor Strategiei Europa 2020, iar principalul său scop este acela de a consolida integrarea şi solidaritatea la nivel european, reducând diferenţele sociale, economice şi teritoriale care, din păcate, încă mai există la nivelul Uniunii Europene.
Rareş-Lucian Niculescu
Raportorul şi-a început prezentarea cu o frază foarte importantă, avem nevoie de o îmbinare a politicilor tradiţionale ale Uniunii Europene cu noile noastre priorităţi. Nici primele, nici cele din urmă nu pot să funcţioneze unele în lipsa celorlalte. În acest context, doresc să salut viziunea asupra politicii agricole comune creionată în raport.
Îmi permit să reamintesc câteva din ideile importante, în primul rând menţinerea bugetului PAC pe durata următoarei perioade de programare financiară. Rolul tradiţional al agriculturii europene, alături de noile ambiţii pe care ni le propunem, justifică din plin menţinerea acestui buget.
În al doilea rând, necesitatea menţinerii unui sistem al PAC bazat pe doi piloni, promovarea zonelor rurale în cadrul celui de-al doilea pilon, este strâns legată de obiectivele Strategiei Europa 2020.
Un ultim punct este necesitatea unei viitoare PAC reformate care să urmărească utilizarea mai eficientă a bugetului, printre altele, printr-o distribuţie echitabilă a plăţilor.
Zigmantas Balčytis
(LT) Dle Preşedinte, în primul rând aş dori să le mulţumesc tuturor raportorilor pentru activitatea lor deosebită. Avem, astăzi, o poziţie parlamentară clară privind aşteptările noastre, dar şi cele ale cetăţenilor noştri, pentru viitoarea perioadă de programare financiară. Înţelegem cu toţii că va trebui să modificăm în mod fundamental direcţia politicii actuale, iar acest lucru se reflectă foarte bine în Strategia Europa 2020. Trebuie să dezvoltăm o piaţă europeană unică sigură pentru energie, să ne asigurăm că întreaga Europă este conectată prin reţele de transport şi să eradicăm disparităţile care încă există între diferitele regiuni ale Uniunii Europene. Trebuie să revizuim complet politica agricolă comună, care trebuie să garanteze un sistem just şi uniform de plăţi directe, dar şi multe alte domenii importante, fără care nu am putea crea o Europă competitivă şi puternică. Desigur, toate acestea necesită investiţii majore, mai ales în cercetare. Prin urmare, trebuie căutate noi instrumente financiare, precum introducerea unei taxe pe tranzacţiile financiare etc. Consider că...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Jan Mulder
(NL) Dle Preşedinte, una dintre principalele chestiuni care au rezultat în urma acestei dezbateri este următoarea: "Ce este mai exact valoarea adăugată europeană?” Sper că, atunci când îşi va prezenta propunerile la finalul acestei luni, Comisia va explica în mod clar de ce anumite rubrici bugetare au o valoare adăugată clară. Mi se pare că acesta este lucrul pe care trebuie să îl ştim, fiindcă doar aşa vom putea justifica pentru ce anume votăm.
În al doilea rând, dezbaterea va fi puternic influenţată de dezbaterile privind resursele proprii. Una dintre problemele care au agravat dezbaterea a fost decizia privind rabatul britanic, luată în 1984. Cum de a putut rămâne în vigoare atât de mult timp? Cred că fie guvernul britanic nu ar trebui să aibă dreptul la nicio reducere, fie alte ţări care se află într-o situaţie similară celei în care se afla Marea Britanie în 1984 ar trebui să fie tratate la fel. Sper, de fapt, că propunerile Comisiei se vor îndrepta în această direcţie.
Raul Romeva i Rueda
(ES) Dle Preşedinte, deja ar trebui să ne preocupe această obsesie de a ne concentra doar pe volumul reducerilor ce se vor efectua, nu pe cum sau ce se va reduce şi cu atât mai puţin pe modul în care pot fi mărite veniturile.
În primul rând, o Europă mai activă înseamnă o Europă mai bună în măsura în care ea înseamnă şi o putere economică mai mică a statelor membre.
În al doilea rând, trebuie să analizăm, desigur, şi cheltuielile. Trebuie să fim, însă, atenţi în legătură cu acest aspect: o propunere ar consta în reducerea cheltuielilor militare, o alta în reducerea celor două sedii ale Parlamentului European la unul singur. Considerăm că acestea sunt sugestiile cele mai importante.
În al treilea rând, cel mai mult m-a preocupat felul îngrijorător, din punctul meu de vedere, în care a zâmbit dl Lewandowski atunci când s-a menţionat problema taxei pe tranzacţiile financiare.
M-a îngrijorat şi aş dori să îl întreb de ce ar fi atât de rău, atât de nociv să le cerem celor care s-au îmbogăţit prin speculă să plătească pentru criză, în loc să le-o cerem celor care sunt cel mai puţin de vină pentru acest lucru şi să facem ceea ce aţi făcut dvs.. ieri, solicitându-i Spaniei să îşi reducă cheltuielile sociale reducând cheltuielile cu...
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Alfreds Rubiks
(LV) Dle Preşedinte, aş dori să le reamintesc colegilor mei un lucru. În aprobarea bugetului, nu trebuie să uităm că cetăţenii europeni sunt tot mai sceptici cu privire la activitatea noastră în acest Parlament. În acest sens, mi se pare că bugetul nu este suficient de coordonat cu obiectivele ambiţioase incluse în programul UE 2020. De asemenea, am o întrebare: dvs.., dle comisar, le-aţi promis fermierilor letoni că, graţie acestui buget, se vor uniformiza plăţile directe. Cu toate acestea, dacă bugetul este aprobat în forma actuală, vă va fi greu să vă ţineţi promisiunea. Aş vrea ca ceea ce discutăm să corespundă şi intereselor celor pe care le reprezentăm.
Andrew Henry William Brons
Dle Preşedinte, credeam că UE nu poate ajunge mai rău, dar apoi am luat cunoştinţă de acest raport. Raportul începe cu o mare amăgire: "europenii nu au fost niciodată mai pretenţioşi în ceea ce priveşte UE”. Ei bine, tot mai mulţi cetăţeni britanici sunt pretenţioşi în sensul că ne cer să renunţăm la Uniune. Poate că aceasta era ideea. Raportul elimină complet ideea de blocare a bugetului după 2013 şi insistă că inclusiv o creştere de 5 % ar permite doar o contribuţie limitată la obiectivele UE. Într-adevăr, trebuie să fim recunoscători şi pentru pomenile mici.
Undeva pe la mijlocul alineatului 166 se solicită încetarea rabaturilor. Graţie acestui mecanism, Regatul Unit plăteşte doar o contribuţie netă inadmisibilă, în locul unei contribuţii nete strigătoare la cer. E suficient de rău faptul că se insistă asupra ideii ca Regatul Unit să îi dea Uniunii bani pe care i-a câştigat din greu, însă, mai mult, alineatul 169 sugerează că UE ar trebui să aibă dreptul de a-şi percepe propriile taxe, fără consimţământul şi fără controlul nostru. Acest fapt este pur şi simplu inacceptabil.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Dle Preşedinte, am realizat un consens important. Raportul prezentat este o continuare necesară a demersurilor anterioare şi propune modificările dorite. Stabilitatea este o trăsătură caracteristică a politicilor UE, de aici şi propunerea de menţinere a bugetului actual pentru politica de coeziune şi politica agricolă comună.
Uniformizarea condiţiilor de acţiune din punctul de vedere al dezvoltării contribuie semnificativ la consolidarea pieţei comune, ceea ce oferă rezultate pozitive pentru toate statele membre UE. Politica agricolă comună este benefică pentru fiecare consumator din UE. Să nu uităm că agricultorii au venituri foarte mici, în pofida sprijinului pe care îl primesc de la bugetul european. Noile activităţi cu care se confruntă agricultura din punctul de vedere al mediului, climei, bunăstării animalelor şi negocierilor nerealiste cu OMC înseamnă costuri suplimentare pentru agricultori. Cine va plăti? Printre modificările pe care le preconizăm se numără creşterea finanţării pentru dezvoltarea durabilă şi inteligentă şi accentul pe inovaţii, cercetare ştiinţifică şi educaţie.
(Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor)
Georgios Stavrakakis
(EL) Dle Preşedinte, dle comisar, Parlamentul transmite astăzi un mesaj clar, atât Comisiei Europene, cât şi prim-miniştrilor statelor membre ale Uniunii, privind un buget, până în anul 2020, în acord cu responsabilităţile proprii şi aşteptările publice.
În ceea ce priveşte politica de coeziune, mesajul este clar. "Da”, pentru o politică de coeziune cu finanţare suficientă pentru a avea o contribuţie decisivă la dezvoltare, la crearea de locuri de muncă şi la inovare. "Da”, pentru o politică de coeziune independentă. "Da”, pentru coordonare la toate nivelurile decizionale, de la planificarea strategică la punerea în aplicare. "Da”, pentru crearea unei categorii intermediare de asistenţă pentru regiuni. "Da”, pentru măsurile speciale privind zonele insulare şi montane din Europa.
Cu toate acestea, există şi două negaţii clare şi importante. "Nu”, pentru divizarea acestei politici în sectoare diferite şi, în final, "nu”, pentru impunerea de sancţiuni cu privire la Pactul de stabilitate şi creştere.
Preşedinte
Aici se încheie procedura "catch the eye” şi le cer scuze celor 11 sau 12 deputaţi care se aflau pe listă şi nu au putut lua cuvântul, însă, în mod clar, nu este timp pentru discursurile dumnealor.
Janusz Lewandowski
membru al Comisiei. - Dle Preşedinte, mi-am epuizat deja timpul, aşa că voi formula doar două observaţii scurte.
În primul rând, în actualul context de austeritate, bugetul european, care nu prezintă deficit, nu poate fi învinuit pentru gestionarea defectuoasă a finanţelor naţionale. Cu toate acestea, el poate contribui la crearea de locuri de muncă şi de creştere, fiindcă se referă la investiţii. În acest sens, el diferă faţă de bugetele naţionale, care privesc în principal transferurile sociale.
În al doilea rând, convergenţa graduală este realistă în ceea ce priveşte promisiunile făcute agricultorilor europeni. O sumă forfetară nu este fezabilă în acest moment şi cred că va rămâne aşa şi în anii următori.
În final, în numele Comisiei, sper că votul va reflecta consensul larg la care s-a ajuns în Parlament şi că vocea Parlamentului European va fi una puternică şi influentă.
Preşedinte
Vom încheia dezbaterea cu discursul dlui Garriga Polledo, în calitate de raportor, pe care îl felicit din toată inima pentru activitatea excelentă depusă în acest sens.
Salvador Garriga Polledo
Dle Preşedinte, în primul rând doresc să le mulţumesc delegaţiilor naţionale, care înţeleg că au rezistat presiunilor exercitate în propriile state de origine şi vor vota în favoarea acestui raport.
Am senzaţia că această dezbatere nu se referă de fapt la volumul bugetului, ci la supremaţia metodei comunitare şi sunt de părere că cei care au orientat această dezbatere în sensul eforturilor de reducere a bugetului Uniunii au comis o greşeală. Ei doresc priorităţi noi şi un buget redus. Eu doresc să le spun că adoptarea acestei direcţii va însemna că vor avea la dispoziţie un buget redus şi priorităţi mai puţine.
Nu înţeleg cum pot sta aceste persoane aici, în acest hemiciclu, apărând o abordare interguvernamentală. Aceste atribuţii îi revin Consiliului. Dvs.. trebuie să apăraţi Uniunea Europeană, cu politicile, priorităţile, responsabilităţile sale şi cu un buget adecvat.
Nu ne dorim o creştere cu 5 % a cheltuielilor publice europene, ci încercăm să reducem sarcinile bugetare naţionale şi să obţinem o serie de investiţii transnaţionale în bugetul UE, unde acestea ar putea fi utilizate în mod mai eficient. Aceasta este valoarea adăugată europeană pe care toate grupurile parlamentare au acceptat-o anul acesta în cadrul Comisiei privind provocările politice (SURE).
Cred că aceasta este, fără doar şi poate, o propunere amplă. Este o propunere ambiţioasă, care necesită luarea unor decizii importante la nivelul statelor membre. Aş dori să le solicit acestora să se ridice la înălţimea provocării.
Doresc să remarc constructivismul propunerilor şi al dezbaterii, pe care o consider suficient de entuziastă şi extrem de elocventă în ceea ce priveşte mozaicul de opinii care uneşte Parlamentul European. Cred că, graţie acestei dezbateri, Parlamentul se află într-o poziţie superioară şi se bucură de un profil politic mult mai bun.
Preşedinte
Dezbaterea a fost închisă.
Votul va avea loc astăzi la ora 12.00.
(Şedinţa a fost suspendată pentru câteva minute)
Declaraţii scrise (articolul 149 din Regulamentul de procedură)
Elena Băsescu
în scris. - Din cauza crizei actuale şi a constrângerilor severe în ceea ce priveşte cheltuielile publice, statelor membre le este tot mai dificil să înregistreze creştere economică. Subliniez faptul că UE trebuie să răspundă provocării demografice. Scăderea ponderii populaţiei active, combinată cu creşterea ponderii persoanelor pensionate, va exercita presiuni asupra sistemelor de protecţie socială.
Susţin ideea că ansamblul finanţărilor UE ar trebui să conducă la o îmbunătăţire a stării generale a mediului european. Prin urmare, efectele pozitive şi negative asupra climei, mediului şi utilizarea fondurilor UE ar trebui analizate la toate nivelele. Investiţiile la nivelul UE pot duce la economii semnificativ mai mari la nivel naţional, în special în domeniile în care UE are în mod incontestabil o valoare adăugată mai mare decât bugetele naţionale.
Zuzana Brzobohatá
Dezbaterea continuă privind viitoarea perioadă de programare ne arată că, de această dată, va trebui să ne axăm, într-o mai mare măsură, pe o abordare mai cuprinzătoare cu privire la acest instrument economic primar pentru politicile UE. Criza financiară globală şi presiunile competiţionale globale intense exercitate de China şi India, adevăraţi coloşi economici, ne arată că Cadrul Financiar Multianual (CFM) va trebui configurat astfel încât să corespundă principalelor obiective ale agendei pentru 2020. Ideea raportorului de a uni toate politicile referitoare la agenda pentru 2020 în domeniul unic al CFM pare extrem de îndrăzneaţă. Raportorul propune, pe bună dreptate, o revizuire obligatorie a limitelor domeniilor individuale, la jumătatea perioadei de programare. De asemenea, este interesantă ideea alinierii programării CFM la ciclurile politice ale organismelor UE, accentuând, astfel, controlul democratic şi responsabilitatea. Ideea raportorului, că trebuie să analizăm reformarea veniturilor UE, este, fără îndoială, corectă în principiu. Totodată, este foarte bine să ne deplasăm, treptat, în direcţia unui sistem de resurse proprii ale UE, înlocuind astfel sistemul actual de contribuţii ale statelor membre, întrucât aceasta ar conduce la comparaţii privind importanţa UE şi a statelor membre şi ar determina populaţia să tragă concluzii eronate cu privire la semnificaţia apartenenţei la UE, ceea ce ar fi complet greşit în condiţiile interdependenţei actuale a economiilor şi politicilor.
Alain Cadec
Raportul dlui Garriga Polledo îşi propune definirea priorităţilor politice ale Parlamentului European pentru Cadrul Financiar Multianual pentru perioada de după 2013, atât din punctul de vedere al legislaţiei, cât şi al bugetului. Mi-au atras atenţia în special două elemente: în primul rând, faptul că coeziunea pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă este o prioritate politică. Susţin pe deplin crearea unei categorii de regiuni intermediare. Aici s-ar include toate categoriile cu un PIB pe cap de locuitor între 75 % şi 90 % din PIB la nivelul UE. Aceasta ar contribui la crearea unui echilibru mai bun între regiuni. Propunerea pune în practică principiul coeziunii teritoriale, prevăzut în articolul 174 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene. În ceea ce priveşte perspectivele financiare, mă declar în favoarea impozitării tranzacţiilor financiare, pentru acumularea de resurse proprii ale Uniunii Europene.
Proinsias De Rossa
în scris. - Aş dori să atrag atenţia asupra propunerii privind taxa pe tranzacţiile financiare (TTF), formulată în acest raport. O taxă pe tranzacţiile financiare ar putea rezolva două probleme simultan: finanţarea cererii tot mai mari de adoptare a unor noi politici ale UE şi determinarea sectorului financiar să contribuie la rezolvarea crizei economice pe care a provocat-o parţial. Veniturile fiscale ar putea reduce plăţile pe care le fac actualmente statele membre UE în beneficiul bugetului comunitar. Totodată, ele vor permite dezvoltarea uniformă a politicilor privind protecţia viitorului economic al Europei. Am dispune, astfel, de resurse pentru investiţii în cercetare şi dezvoltare, combaterea schimbărilor climatice şi construirea de solidaritate între regiunile UE. Europa ar trebui să dea tonul la nivel mondial, percepând această taxă între frontierele sale şi susţinând introducerea ei în restul lumii. Îi solicit Comisiei Europene să acţioneze cu promptitudine pe baza recomandărilor din acest raport şi să răspundă solicitărilor acestui Parlament ales în mod democratic de a lua măsurile care se impun.
João Ferreira
Să analizăm actualul Cadru Financiar Multianual (CFM). Aderarea la UE a 12 ţări noi, de regulă cu un nivel de dezvoltare mai redus decât media celor 15 state membre anterioare, a adus cu sine provocări şi solicitări evidente, din punctul de vedere al realizării principiului de coeziune economică şi socială. Cu toate acestea, am asistat la o reducere relativă a fondurilor structurale, de la 0,42 % la 0,27 % din venitul naţional brut (VNB) al UE. Cu alte cuvinte, aceste fonduri au fost reduse, din punct de vedere procentual, în momentul în care erau cel mai necesare. Rezultatul este vizibil cu ochiul liber: în locul convergenţei promise, avem parte de o divergenţă vizibilă, exacerbată de efectele crizei economice şi sociale, de funcţionarea şi dezvoltarea instrumentelor precum piaţa unică, în beneficiul unora şi în detrimentul clar al altora. Acest CFM funcţionează actualmente ca reper pentru dezbaterea privind perspectivele financiare 2013-2020, propunerea fiind, în principal, aceea de a-l menţine. Creşterea de 5 % nu va mări bugetul UE cu mult peste 1 % din VNB al Uniunii. Din nou, aceste măsuri periclitează principiul coeziunii. Situaţia este agravată de faptul că resursele disponibile sunt direcţionate acum către alte scopuri, incluse, ce e drept, în Tratate: militarizarea şi intervenţiile în străinătate, printre altele, care subminează şi mai mult importanţa acestui principiu.
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
Deşi în perioada crizei economice au existat motive de îngheţare a cheltuielilor UE, nu putem utiliza şi astăzi, în analiza Cadrului Financiar Multianual, aceleaşi argumente pe care le-am folosit în urmă cu doi ani. Trebuie să ne punem, însă, întrebări privind principiile care guvernează funcţionarea UE în următoarea perioadă de şapte ani: vom avea o UE bazată pe solidaritate, care îşi îndeplineşte obligaţiile şi creează o economie inovatoare şi o politică externă comună, conform Tratatului de la Lisabona? Sau UE recunoaşte că a inclus obiective ambiţioase în Tratat, deşi toată lumea ştie că nici măcar noi nu credeam în ele? Personal, susţin prima accepţiune şi sprijin opinia raportorului cu privire la necesitatea de mărire a finanţării în următorul Cadru Financiar Multianual, cu 5 %, faţă de nivelul pentru 2013. Această modificare ne-ar apropia mai mult de atingerea obiectivelor ambiţioase statuate în Tratat, iar o creştere cu 5 % a cheltuielilor ar însemna, de fapt, o creştere foarte mică, întrucât, actualmente, inflaţia este de 3,2 %. Mai mult, această creştere nesemnificativă a bugetului UE va fi în beneficiul regiunilor mai sărace, care sunt cele mai avantajate de asistenţa UE, oferită pentru a asigura depăşirea diferenţelor de dezvoltare. Sper că următoarea Preşedinţie, care va fi deţinută de Polonia, va transforma într-o prioritate reconcilierea poziţiilor "plătitorilor neţi”, precum Germania, Franţa şi Regatul Unit, şi a poziţiei Parlamentului, aşa cum prevede ambiţiosul raport Garriga Polledo.
Jiří Havel
În trecut, deputaţii în Parlamentul European aveau o influenţă limitată în discuţiile privind Cadrul Financiar Multianual (CFM) al Uniunii. Această modificare fundamentală introdusă prin Tratatul de la Lisabona se aplică acestei programări pe termen lung a bugetului, care trebuie efectuată de Consiliu după aprobarea de către Parlamentul European. Acesta a fost motivul creării Comisiei speciale privind provocările politice şi resursele bugetare pentru o Uniune Europeană sustenabilă după 2013 (SURE), care defineşte în raportul său priorităţile politice ale Parlamentului European înaintea debutului discuţiilor privind următorul CFM după 2013. Raportul lui Salvador Garriga Polledo ne arată în mod clar că politicilor UE va trebui să li se asigure o finanţare adecvată dacă Uniunea încă doreşte să se concentreze pe atingerea obiectivelor ambiţioase ale Strategiei Europa 2020. Fără suficiente resurse noi după 2013, Uniunea nu va putea îndeplini nici priorităţile politice actuale, nici noile activităţi şi obiective ale Strategiei Europa 2020. Având în vedere caracterul neadecvat al resurselor proprii tradiţionale ale UE, la nivelul comisiei SURE s-a purtat o discuţie specializată, cu privire la noile resurse proprii ale bugetului UE. Următorul cadru financiar ne oferă şansa deosebită de a le arăta cetăţenilor europeni că Uniunea poate gândi şi acţiona în interesul lor pe termen lung şi poate obţine rezultate eficiente în asigurarea coeziunii interne şi a unei creşteri solide. Sunt, deci, complet de acord cu declaraţia prioritară a raportorului, potrivit căreia sumele alocate pentru politica agricolă comună şi politica de coeziune în perioada următoare nu trebuie să fie inferioare celor din cadrul actual.
Edit Herczog
Proiectul de propunere, care a fost susţinut de opt comisii, porneşte de la provocările cărora trebuie să le răspundă şi noul Cadru Financiar Multianual. Criza actuală este ultimul avertisment pe care îl primeşte Europa pentru a reacţiona la transformarea ordinii mondiale. La fel ca toate transformările, noua ordine va genera câştigători şi perdanţi. Europa nu se va număra printre perdanţi. Jean Monnet a avertizat, pe vremea sa: "Europa nu a existat niciodată. Europa trebuie creată cu adevărat.” Părintele întemeietor al integrării europene nu considera că aceasta este o activitate unică, ci una continuă. Aşadar, trebuie să evaluăm condiţiile preconizate şi circumstanţele specifice şi să stabilim ce trebuie făcut pentru a ne asigura că Europa există şi nu va deveni un perdant. Comisia a prezentat anul trecut Strategia Europa 2020, al cărei scop constă în depăşirea crizei şi pregătirea economiei europene pentru deceniul următor. Principalele trei domenii care promovează creşterea economică sunt următoarele: cunoştinţele, inovaţiile, educaţia, sau "creşterea inteligentă”, axată pe societatea digitală, dezvoltarea durabilă, care promovează o utilizare mai eficientă a energiei şi accentuează competitivitatea şi creşterea incluzivă, care măreşte participarea pe piaţa muncii. Noul Cadru Financiar Multianual al Uniunii Europene trebuie stabilit la nivel comunitar, iar programele naţionale de dezvoltare trebuie ajustate astfel încât să conducă la o punere optimă în aplicare a strategiei Europa 2020 creând sinergiile necesare.
Anneli Jäätteenmäki
În perioadele dificile din punct de vedere economic, populaţia doreşte mai mult ca oricând rezultate concrete de la UE. Avem nevoie de o legislaţie mai bună, mai simplă, care să deservească interesele populaţiei europene. Reglementările trebuie reduse. Nu avem de ce să concepem documente legislative dacă nu este cu adevărat nevoie de ele. Viitorul buget al UE ar trebui să răspundă într-un mod mai efectiv problemelor cotidiene cu care se confruntă populaţia. Bugetul ar trebui să susţină creşterea şi noile locuri de muncă, dar, mai ales, ar trebui să creeze valoare adăugată europeană.
La finalul lunii acesteia, Comisia îşi va publica propunerile pentru bugetul UE după 2014. În condiţiile crizei economice, statele membre ale UE s-au văzut obligate să ia decizii dure cu privire la propriile bugete. În perioade de criză, nici bugetul UE nu trebuie mărit. Din contră, acesta ar trebui redus.
Sper că, în final, vom elimina o mare parte din absurdităţile asociate Uniunii Europene. Deplasările lunare ale Parlamentului între Bruxelles şi Strasbourg îi costă pe contribuabilii europeni aproximativ 200 de milioane de euro în fiecare an. Aceşti bani pot fi utilizaţi în scopuri mai bune. De asemenea, ar trebui anulate diferitele rabaturi acordate Regatului Unit, Suediei, Austriei, Ţărilor de Jos şi Germaniei. Anul acesta, numai Regatul Unit va primi o reducere de aproximativ 3 miliarde de euro, ca urmare a unui rabat asupra contribuţiilor, negociat în 1984.
A sosit momentul ca UE şi bugetul său să fie supuse reformei. Banii furnizaţi de contribuabilii europeni trebuie utilizaţi într-un mod mai eficient, creând valoare adăugată europeană pentru statele membre. Dezvoltarea administraţiei, a birocraţiei şi a dreptului comunitar inutil nu serveşte acestui scop.
Filip Kaczmarek
Noul Cadru Financiar Multianual este extrem de semnificativ fiindcă viitorul Uniunii Europene va depinde de el în mare măsură. Dezbaterea privind perspectiva financiară nu este una simplă, întrucât multe state membre resimt efectele crizei economice. Reticenţa lor faţă de creşterea bugetului UE este de înţeles. Cu toate acestea, scepticii financiari ar trebui să fie conştienţi de beneficiile pe care piaţa comună le oferă economiilor individuale ale statelor membre. Integrarea europeană are o influenţă pozitivă şi stimulativă asupra economiei. De asemenea, Parlamentul European ar dori ca noul cadru financiar să fie structurat în aşa fel încât să accentueze competitivitatea şi să promoveze integrarea socială. Bugetul UE finanţează măsuri absolut vitale pentru cetăţenii tuturor statelor membre. Aceasta nu este o afirmaţie abstractă. Politica de coeziune şi politica agricolă comună au impact asupra vieţilor cotidiene a milioane de cetăţeni. Fără nicio îndoială, unele dintre activităţile efectuate de UE nu ar fi realizate de niciun alt organism. Creşterea nivelului de coeziune socială, economică şi de infrastructură sau asigurarea egalităţii de şanse în sectorul agricol sunt obiective care merită sprijinul nostru. Merită să cheltuim bani europeni pentru ele. Uniunea Europeană nu poate pune în aplicare mai multe măsuri, în mai multe state membre, cu un buget mai mic. Acest demers nu ar fi fezabil şi, din acest motiv, avem nevoie de un buget mai mare şi mai ambiţios.
Jarosław Kalinowski
După cum menţionează raportorul, asistenţa acordată de Uniunea Europeană este esenţială dacă statele membre doresc să poată face faţă viitoarelor provocări. Strategia Europa 2020 indică domeniile corespunzătoare spre care ar trebui orientată această asistenţă, evidenţiind priorităţile şi viziunea unei Europe puternice, stabile şi moderne, o Europă care şi-a învăţat lecţia din recentele probleme economice, o Europă care le va asigura cetăţenilor săi locuri de muncă, siguranţă energetică şi alimente sănătoase. Planurile bugetare trebuie să ţină cont de obiectivele cele mai importante ale dezvoltării durabile, dar, totodată, să fie flexibile şi axate pe măsuri concrete. Să nu uităm că banii trebuie cheltuiţi în mod transparent şi în scopuri adecvate. Acceptarea şi înţelegerea publică fac, în prezent, parte din politica EU şi stau la baza funcţionării acesteia.
Tunne Kelam
în scris. - Este nevoie de o abordare europeană pentru atingerea obiectivelor pentru 2020. Totodată, trebuie să înţelegem că Europa nu poate fi mai activă dacă are la dispoziţie bani mai puţini. Îngheţarea resurselor furnizate de statele membre nu va fi o opţiune durabilă. O dată ce statele membre au acceptat angajamentele politice strategice pe termen lung la nivel european, nu pot să refuze finanţarea acestora. Acest lucru nu ar face decât să submineze credibilitatea UE în ochii a milioane de cetăţeni. Practic, este necesară o coordonare mult mai bună a programelor, precum şi o concentrare pe elementele complementare ale acestora. Finanţarea noilor priorităţi - cercetare-dezvoltare, inovaţii şi reţele de energie şi transport - este nerealistă în condiţiile păstrării nivelului actual de resurse. Provocarea adevărată a UE constă în alinierea celor 12 state noi la cele 15 state mai vechi, la finalul următorului cadru financiar multianual. Continuarea programelor vechi şi proiectarea programelor noi trebuie analizate în mod adecvat. Angajamentul faţă de principiile comunitare ale egalităţii şi solidarităţii trebuie să pună capăt existenţei de standarde diferite şi de prejudecăţi la nivelul procesului decizional. UE poate reuşi dacă toţi membrii săi sunt trataţi după aceleaşi standarde. O perspectivă financiară autentică trebuie să privească mai departe de şapte ani. Susţin, însă, mecanismele flexibile, care să permită adaptările necesare.
Lena Kolarska-Bobińska
Regiunile cele mai sărace ale Uniunii Europene se dezvoltă rapid în prezent, iar unul dintre motive îl constituie finanţarea europeană. Deşi s-au construit multe drumuri noi, s-au reparat altele ori s-au instalat conexiuni la internet, există încă numeroase nevoi care trebuie satisfăcute, întrucât există o diferenţă foarte mare între aceste regiuni şi regiunile cele mai dezvoltate. Atunci când am aderat la Uniunea Europeană, existau temeri că Polonia şi noile state membre nu vor valorifica aşa cum trebuie oportunităţile pe care li le oferea statutul de membru şi că fondurile europene nu vor fi cheltuite în mod adecvat. Totodată, s-au exprimat temeri cu privire la corupţie, întrucât oportunitatea - sumele mari de bani - naşte hoţi. Între timp, analizele au demonstrat că Polonia a cheltuit cu înţelepciune banii europeni şi că nu s-a angajat în practici nesincere. Prin urmare, având în vedere diferenţele pe care încercăm să le eliminăm şi, totodată, viitoarele obiective ale UE, nu trebuie să reducem nici bugetul UE, nici fondurile pentru punerea în aplicare a politicii de coeziune. Chiar dacă Parlamentul European votează pentru mărirea bugetului european, ceea ce sper că se va întâmpla, acum este important să convingem statele membre că poziţia politică a Parlamentului merită sprijinită.
Jan Kozłowski
Aş dori să îl felicit în mod sincer pe dl Garriga Polledo pentru elaborarea unui raport cuprinzător şi pentru eforturile deosebite depuse în vederea conceperii unor amendamente de compromis. Sunt de acord cu raportorul, în aceea că politica de coeziune, care şi-a dovedit eficacitatea, ar trebui să fie inclusă în noul Cadru Financiar Multianual, care este proporţional cu importanţa sa. Cu toate acestea, ar trebui să depunem eforturi în vederea unei mai bune coordonări şi complementarităţi a fondurilor individuale, dar şi a procedurilor simplificate. Modificarea sistemelor de monitorizare şi gestionare a fondurilor, care au drept scop mărirea eficacităţii intervenţiilor, ar trebui să se bazeze pe o analiză riguroasă a funcţionării lor actuale. Susţin, de asemenea, ideea că fondurile neutilizate ar trebui să rămână în bugetul alocat pentru coeziune, nu să fie returnate statelor membre şi consider că avem nevoie de o analiză riguroasă a posibilelor consecinţe ale includerii Fondului european pentru dezvoltare în bugetul UE, mai ales având în vedere obligaţiile UE faţă de ţările terţe.
Vladimír Maňka
Europa trece printr-o criză. Deficitele fiscale ale regiunilor autonome depăşesc 20 % din buget, în comparaţie cu perioada dinaintea crizei, iar această situaţie nu este sustenabilă. Deficitele administraţiilor locale sunt foarte asemănătoare. Acestea nu îşi pot finanţa principalele competenţe, concediază angajaţi şi contractează datorii.
Într-o astfel de situaţie, nu ar trebui să ne surprindă faptul că administraţiile locale nu înţeleg de ce Parlamentul European solicită mai multe resurse.
Totuşi, dacă statele şi-ar coordona politicile şi finanţarea în domeniul priorităţilor, ar obţine rezultate mai bune şi ar economisi mai multe fonduri decât suma cu care dorim să mărim bugetul comun al UE. Prin urmare, nu există o alternativă mai bună decât cea pe care o discutăm actualmente.
Trebuie să o discutăm mai mult şi să dezbatem mai mult asupra ei, nu numai la nivelul Parlamentului European, ci mai ales împreună cu miniştrii din Consiliu, cu membrii parlamentelor naţionale şi regionale, pentru ca aceştia să înţeleagă că o soluţie comună va asigura nu doar rezultate optime pentru cetăţeni, ci va conduce şi la economii în bugetele naţionale.
Andreas Mölzer
De la eşecul pachetului de salvare a monedei euro, contribuitorii neţi nu numai că plătesc bugetul UE prin intermediul uriaşului mecanism de redistribuire, ci, de fapt, plătesc de două sau de trei ori mai mult. Pe viitor, aceste mecanisme de salvare nu vor mai primi garanţii, ci bani adevăraţi. Toate aceste fonduri trebuie finanţate de către contribuitorii neţi, cu alte cuvinte, de cetăţenii muncitori din Germania, Franţa, Italia, Ţările de Jos şi Austria, din bugetele naţionale. Aceste ţări resimt deja primele reduceri dureroase. Populaţia ţărilor puternice din punct de vedere economic este furioasă, la fel de furioasă ca demonstranţii de la Atena, fiindcă trebuie să respecte restricţii de dragul aşa-numitelor state PIIG. Solicitarea de măriri bugetare în această situaţie dificilă este exagerată şi scandaloasă. Nu avem nevoie de un buget comunitar excesiv, poate de zece ori mai mare decât nivelul necesar. Nu avem nevoie de un buget finanţat de contribuabilul european, care să nu ţină deloc cont de necesitatea economisirii. Nu avem nevoie de alte dezvoltări ale birocraţiei comunitare, care îi jecmăneşte pe contribuitorii neţi. Trebuie să profităm, în schimb, de orice şansă de a face economii. Subvenţiile pentru agricultură, cel mai mare şi cel mai controversat factor bugetar, trebuie renaţionalizate. Acest lucru ar elimina presiunile exercitate asupra bugetului UE, iar statele membre vor putea reacţiona mai bine la caracterul specific al propriului sector agricol. Dacă sumele enorme de bani plătite cu titlul de impozit ar ajunge la fermierii mici şi mijlocii, nu la marii proprietari, la fabricile agricole, la marile întreprinderi, la monarhi sau la cluburi de golf, poate am reuşi să punem capăt declinului agriculturii.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
Adoptarea raportului dlui Garriga Polledo reprezintă un pas important pentru Parlament, acesta constituind o afirmare clară, pragmatică şi realistă a ambiţiilor bugetare ale Parlamentului European după 2013. În primul rând, politica de coeziune este esenţială pentru dezvoltarea regională. Cred că trebuie să menţinem bugetul pentru politica de coeziune şi să creăm un model echitabil de asistenţă pentru toate regiunile cu venituri intermediare, pentru ca viitoarele investiţii comunitare în regiuni să fie transparente şi corecte. Creşterea bugetară de 5 % este rezonabilă. Nu este vorba, aşa cum susţin euroscepticii, despre un exemplu de risipă europeană, ci despre a recunoaşte, cu curaj, că dacă nu ne oferim mijloacele necesare pentru a construi Europa împreună, vom rămâne izolaţi şi fără nicio putere. Prin urmare, pentru a putea finanţa acţiunile legate de noile competenţe ale UE potrivit Tratatului de la Lisabona, susţin solicitarea privind examinarea problemei resurselor proprii şi privind noile tipuri de venituri comunitare, pentru a elimina presiunile exercitate asupra bugetelor naţionale şi convingerile privind o "rentabilitate justă”, care sunt inexacte din punct de vedere economic şi nepotrivite din punct de vedere politic.
Theodor Dumitru Stolojan
în scris. - Pentru prima oară, Parlamentul European prezintă Comisiei Europene şi Consiliului viziunea sa asupra priorităţilor Uniunii Europene pentru perioada 2014-2020. Este acum rândul Comisiei Europene ca în propunerea sa legislativă să ţină seama de punctul de vedere al Parlamentului European. Subliniez în mod deosebit menţinerea, ca priorităţi ale viitoarei perioade, a dezvoltării unei agriculturi competitive şi a coeziunii economice şi sociale. De asemenea, parlamentarii au acordat atenţia cuvenită efortului european în direcţia cercetării. Întreaga viziune a Parlamentului European este ancorată în Strategia Europa 2020.
Csaba Sándor Tabajdi
În stabilirea cadrului pentru următorul buget, trebuie să ne întrebăm dacă vrem o Europă mai activă sau mai puţin activă. Din punctul meu de vedere, Parlamentul a luat deja o poziţie în această privinţă. Am menţionat deja că avem nevoie de o Europă mai activă, acceptând obiectivele ambiţioase ale Strategiei Europa 2020. Acum trebuie să declarăm sus şi tare că aceste obiective pot fi atinse doar dacă le alocăm suficiente resurse. Într-o perioadă în care multe state membre suferă de "dilema mediteraneană”, în sensul că ţara are nevoie de expansiune fiscală pentru a stimula creşterea, dar nu poate face acest lucru fiindcă măsurile permanente de austeritate ar fi inevitabile ca urmare a îndatorării ţării, nu putem reacţiona reducând sau aprobând actualul buget al UE, care vizează în principal dezvoltarea. Nu putem face acest lucru, fiindcă ar însemna să le răpim regiunilor rămase în urmă singura şansă pe care o mai au de a-şi canaliza economiile către creştere.
Rafał Trzaskowski
Crearea de "regiuni intermediare”, potrivit propunerilor din raport, înseamnă că zonele relativ bogate din statele membre mai sărace încă vor primi asistenţă şi se vor putea pregăti treptat pentru momentul în care vor pierde integral aceste fonduri suplimentare. Posibilitatea creării unui astfel de grup de regiuni este, fără îndoială, extrem de binevenită pentru principalii beneficiari ai politicii de coeziune, care trebuie să îşi facă planuri pe termen lung. Dacă Parlamentul adoptă astăzi această propunere, ar reuşi să transmită un mesaj foarte important privind forma viitoare a politicii de coeziune.
Zbigniew Ziobro
Raportul Garriga Polledo acordă o atenţie deosebită programului Europa 2020. Consider că alocarea unor sume semnificative pentru obiectivele acestui program ar putea conduce la reducerea finanţării pentru programele importante pentru coeziunea şi dezvoltarea europeană, precum fondul de coeziune. Rezultatele arată că, până în prezent, acest fond a fost cel mai eficient în realizarea obiectivelor statuate în Tratatul privind Uniunea Europeană şi în Tratatul de la Lisabona. Prin urmare, este importantă mărirea finanţării. Multe ţări europene au fost afectate puternic de criza economică şi, pentru ele, fondul de coeziune este o forţă motrice, care le permite să combată şomajul în mod proactiv şi să îşi mobilizeze regiunile. Pe de altă parte, este important ca UE să ofere sprijin financiar pentru proiectele energetice şi inovaţii. Aceste două domenii de investiţii sunt esenţiale pentru creşterea rapidă a Uniunii Europene. În prezent, două treimi din resursele energetice sunt importate din ţări terţe, mai ales din Rusia. Aceasta înseamnă că fluxuri semnificative de numerar părăsesc Uniunea Europeană şi, deci, ar trebui să alocăm mai multe fonduri pentru susţinerea investiţiilor în infrastructură, care permit diversificarea ofertei şi o reducere ulterioară a preţurilor, inclusiv în ceea ce priveşte conducta Nabucco, care este cel mai important proiect din punctul de vedere al diversificării. Totodată, acest raport nu prevede norme clare privind asistenţa pentru explorările privind gazele de şist ce vor avea loc în viitorul apropiat. UE nu trebuie să uite că, dacă face astăzi investiţii înţelepte în surse de energie, mâine va economisi capitaluri importante.
Paul Rübig
(DE) Dle preşedinte, doresc să precizez că microfonul de la biroul meu, cu numărul 759, nu funcţionează. Deja am solicitat să fie reparat ieri. Aş dori să solicit serviciile unui tehnician, vă rog. Vă mulţumesc.
Preşedinte
Stimaţi colegi, după cum ştiţi, ca urmare a simulării de incendiu, votarea şi explicaţiile privind votul au fost suspendate ieri, deci ele se vor desfăşura astăzi, în cadrul votului. Chestiunile au fost combinate, în ordinea pe care o puteţi observa pe listele de vot.
