Copiii migranţilor (dezbatere) 
Preşedinta
Următorul punct pe ordinea de zi este dezbaterea privind întrebarea cu solicitare de răspuns oral adresată Comisiei de Jan Andersson, în numele Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale, referitoare la copiii migranţilor - B6-0014/2009).
Rovana Plumb
supleant al autorului. - Doresc în primul rând să mulţumesc colegilor mei din Comisia pentru muncă şi afaceri sociale, Secretariatului PES din cadrul Comisiei pentru promovarea acestui subiect privind copiii migranţilor, pe care astăzi îl dezbatem în plen, deoarece atunci când vorbium despre copii, vorbim despre viitorul nostru, despre viitorul Uniunii Europene.
Migraţia forţei de muncă este un fenomen în continuă creştere la nivel internaţional, dar şi în cadrul Uniunii. Migraţia are un mare potenţial pentru dezvoltare, dar prezintă şi serioase provocări, atât în statele dezvoltate, cât şi în cele mai puţin dezvoltate ale Uniunii Europene. Putem vorbi despre impactul pozitiv al migraţiei la nivelul economiei ţărilor de origine ale muncitorilor migranţi, pentru că aceasta poate reduce sărăcia şi poate determina creşterea investiţiilor în capitalul uman, dar situaţia copiilor migranţilor, care sunt lăsaţi singuri în ţara de provenienţă când părinţii emigrează în căutarea unui loc de muncă în altă ţară, este o chestiune care a cauzat îngrijorare în unele state membre în ultimii doi ani.
Deşi există politici cuprinzătoare în vederea îmbunătăţirii traiului şi educaţiei copiilor migranţilor care s-au mutat cu părinţii în străinătate, fenomenului copiilor lăsaţi singuri acasă i s-a acordat mai puţină atenţie. Plecarea părinţilor la muncă în străinătate reprezintă un fenomen social cu impact complex asupra dinamicii şi funcţionalităţii familiei, dar şi a societăţii în ansamblu. Copiii cu părinţii plecaţi la muncă în străinătate reprezintă un grup vulnerabil, aflat în situaţie de risc.
Complexitatea fenomenului, a cauzelor şi a consecinţelor, a dinamicilor şi a modului în care dispoziţiile legislative sunt implementate efectiv în teren, precum şi a practicilor profesioniştilor, au constituit tot atâtea provocări, nu doar pentru pautorităţi, dar şi pentru societatea civilă. În acest context, societatea civilă şi mass media din România au prezentat studii care menţionează faptul că, în România, sunt peste 350 000 de copii ai căror părinţi sunt la muncă în străinătate, din care 126 000 de copii au ambii părinţi plecaţi.
Consecinţele negative ale plecării părinţilor sunt resimţite de copii în primul rând în plan psihologic. Sentimentul de deprimare, lipsa interesului pentru şcoală şi pentru preocupările extraşcolare pot fi consecinţe directe ale absenţei părinţilor. O consecinţă directă a migraţiei părinţilor este cea a privării copilului de afectivitatea parentală şi de supravegherea necesară dezvoltării normale a acestuia.
În condiţiile plecării părinţilor şi a rămânerii copiilor în grija unor persoane care nu pot oferi sprijin emoţional şi educativ, aceste două consecinţe pot produce la rândul lor efecte negative în ceea ce priveşte sănătatea şi dezvoltarea psihică a copiilor, angrenarea lor în comportamente deviante sau neconcordante cu vârsta copiilor şi supunerea lor la exploatare sau abuzuri de altă natură.
În calitate de mamă şi de social-democrată europeană, pledez pentru respectarea drepturilor tuturor copiilor, a egalităţii de şanse a acestora, a rolului statului şi pentru investiţia privind formarea noilor generaţii. Identificarea celor mai vulnerabili, excluşi sau marginalizaţi dintre copii trebuie să fie centrul de greutate al oricărui demers de cercetare, asigurându-se astfel crearea unei pârghii adecvate pentru susţinerea eforturilor autorităţilor de a asigura drepturile tuturor copiilor.
Domnule comisar Špidla, doresc să vă mulţumesc foarte mult pentru contribuţia pe care aţi avut-o prin transmiterea mesajului video în cadrul conferinţei europene pe care am organizat-o la Bucureşti anul trecut în noiembrie, având această temă, a copiilor rămaşi singuri acasă.
Luând în considerare complexitatea acestui fenomen, mai ales în condiţiile actualei crize economice şi sociale, care afectează în primul rând categoriile vulnerabile din care fac parte şi copiii, în numele Comisiei pentru ocuparea forţei de muncă şi afaceri sociale, doresc să vă întreb dacă se preconizează de către Comisie realizarea unui studiu pentru a evalua amploarea situaţiei şi dacă Comisia consideră că subiectul copiilor lucrătorilor migranţi reprezintă o problemă doar pentru guvernul ţării de origine sau şi pentru guvernele ţărilor gazdă care beneficiază de prezenţa migranţilor pe piaţa muncii..
Vladimír Špidla
membru al Comisiei -(CS) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, există semne îngrijorătoare care indică apariţia unei tendinţe relativ noi într-o serie de state membre. Părinţii îşi părăsesc ţara pentru a lucra într-un alt stat membru - aşa numiţii "muncitori mobili” - şi îşi lasă copiii acasă în grija rudelor. Se pare că aceste aranjamente presupus temporare devin adesea aranjamente pe termen lung. Dacă astfel de aranjamente pentru copiii lăsaţi acasă funcţionează în mod formal sau informal depinde de durata de timp pe care părinţii intenţionează să o petreacă lucrând în străinătate. Cu toate acestea, după un timp, mulţi dintre aceşti copii ajung adesea în instituţii de îngrijire, deoarece rudele nu mai pot face faţă situaţiei, din motive financiare, personale sau practice.
În statele membre cu un nivel ridicat al emigraţiei, acest fenomen nu este deloc neobişnuit. Acesta începe să fie documentat şi a atras şi atenţia mass-media. Comisia a demarat mai multe studii care vor ajuta la adunarea dovezilor şi la găsirea unor soluţii, cu toate că astfel de soluţii nu pot fi aplicate decât la nivel naţional. În prezent, nu există încă suficiente informaţii pentru a înţelege natura, structura şi principalele forme ale acestui fenomen, cu toate că, aşa cum am spus, datele pe care le avem deja sunt destul de îngrijorătoare. În cadrul metodei deschise de coordonare în domeniul protecţiei sociale, lupta împotriva sărăciei şi a excluderii sociale este o prioritate. Statele membre trebuie să consolideze măsurile de prevenire şi să se concentreze asupra familiilor cele mai vulnerabile. În mod concret, acest lucru înseamnă sprijinirea proiectelor pentru consolidarea familiilor şi asistenţă parentală pentru familiile în dificultate, pentru a contracara riscul de separare a copiilor de părinţii lor la o vârstă fragedă.
Un alt aspect pe care trebuie să-l luăm în considerare este faptul că acest fenomen este adesea perceput ca o consecinţă negativă a mobilităţii forţei de muncă. Comisia, în cooperare cu reţeaua EURES, încearcă să găsească soluţii pentru o asistenţă cât mai bună pentru cei afectaţi de problema specifică a copiilor lăsaţi acasă de părinţii care sunt muncitori mobili şi să ofere celor care caută un loc de muncă şi familiilor acestora informaţiile necesare despre condiţiile de viaţă şi de muncă în statele UE. O astfel de abordare poate contribui la diminuarea consecinţelor negative ale acestui fenomen pe care le dezbatem pe bună dreptate astăzi.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
Doamnă preşedintă, grupul politic din care fac parte a participat activ la elaborarea acestei moţiuni şi a îmbunătăţit textul astfel încât acesta să nu mai ascundă ipocrizia de care dăm dovadă mereu când vine vorba de exploatarea muncitorilor din statele terţe.
Ştim că părinţii copiilor din statele membre care lucrează într-o altă ţară primesc alocaţii pentru copii. Ştim că statele care au relaţii bilaterale pot realiza reîntregirea familiei. Deci de ce apare acest fenomen, despre care domnul comisar spune că nu poate fi măsurat? Avem filme, avem documentare care au fost difuzate la televiziunile din întreaga lume, inclusiv din România, Ucraina şi alte ţări. Un astfel de film a fost difuzat aici în Parlament şi am văzut care este situaţia.
Este deci ipocrit să spunem că nu avem dovezi. Este ipocrit să spunem că nu există familie şi că, de aceea, există copii abandonaţi. Familia există, dar nu există relaţiile şi acordurile bilaterale adecvate pentru a apăra interesele părinţilor, astfel încât aceştia să nu-şi abandoneze copiii şi nu există ajutor din partea Uniunii Europene pentru ca aceste state să poată construi infrastructura necesară ca să se asigure că toţi copiii care se găsesc în această situaţie vor fi ajutaţi şi nu vor trăi cu această traumă toată viaţa.
Cred că este de datoria noastră să sensibilizăm părinţii care vin să lucreze în ţările noastre. Dacă o parte a corpului suferă, suferă tot corpul. Dacă există oameni, în special copii, care suferă în ţările învecinate, mai târziu aceştia vor veni aici prin metode mai periculoase şi apoi vor umple închisorile.
Inger Segelström
Doamnă preşedintă, domnule comisar Špidla, aş dori să încep prin a-i mulţumi domnului comisar pentru răspunsul său şi comisiei pentru iniţiativă. Era timpul ca această problemă să fie discutată în Parlament. Odată cu Tratatul de la Lisabona, chestiunile legate de copii vor deveni obiective în cadrul UE şi vor avea o bază juridică. În urmă cu un an, anticipând tratatul, Parlamentul a adoptat, de asemenea, o strategie pentru copii.
Este scandalos că există copii lăsaţi să se descurce singuri. Bineînţeles, părinţii pot fi constrânşi să plece şi să găsească un loc de muncă sau să se refugieze, dar noi, deputaţii europeni, trebuie să ne asumăm responsabilitatea când adoptăm astfel de reguli care au drept consecinţă, de exemplu, faptul că numai solicitantul primeşte azil şi nu şi familia acestuia, ţinând seama de faptul că, cel mai adesea, bărbaţii sunt cei care se refugiază, în timp ce femeile şi copiii sunt lăsaţi în urmă. Sau când angajatorii importă forţă de muncă şi nu întreabă sau nu le pasă dacă cei pe care îi angajează au copii acasă sau nu ştiu că lucrurile stau aşa. Sprijin deci fără rezerve cererile formulate de Grupul Socialist din Parlamentul European cu privire la această problemă. O evaluare a impactului este o cerinţă urgentă şi necesară. Comisia trebuie să acţioneze pe baza studiilor pe care domnul comisar însuşi le-a cerut, şi asta cât mai repede.
Trebuie să avem o informare mai bună cu privire la drepturile şi şcolarizarea copiilor. De asemenea, trebuie să oferim informaţii şi să ne asigurăm că acei copii care se găsesc actualmente în această situaţie primesc ajutor. Trebuie să implicăm părţile interesate şi ONG-urile şi trebuie să elaborăm propuneri. De asemenea, cred că relativ noua categorie de refugiaţi minori neînsoţiţi ar putea de asemenea să fie incluşi în eforturile descrise de către domnul comisar. Copiii ar trebui să crească într-un mediu plin de căldură şi atenţie şi nu ar trebui să fie controlaţi de piaţă. Noi, politicienii, avem o datorie pe care trebuie să o acceptăm, aşa că haideţi să realizăm integrarea aspectului referitor la copii şi o evaluare a impactului asupra copiilor în ceea ce priveşte această problemă gravă. În caz contrar, ne va fi ruşine când va trebui să dăm ochii cu generaţia următoare.
Jean Lambert
în numele Grupului Verts/ALE - Doamnă preşedintă, aş dori să-i mulţumesc domnului comisar pentru bunăvoinţa de a realiza studii şi de a difuza informaţiile prin reţeaua EURES, de a furniza mai multe informaţii pentru cetăţeni cu privire la drepturile familiei şi la dreptul la reîntregirea familială. Colegii mei au pus întrebarea de ce oamenii au nevoie să plece pentru a căuta un loc de muncă. Cu siguranţă, nevoia de a progresa în combaterea sărăciei în Uniunea Europeană este o chestiune extrem de importantă. Aşteptăm un progres rapid în acest domeniu, în special în privinţa venitului minim, astfel încât oamenii să poată trăi cu demnitate.
Dar trebuie să fim conştienţi şi de faptul că mulţi dintre părinţii care pleacă fac acest lucru deoarece cred că este în interesul copiilor, pentru a le oferi acestora mai multe oportunităţi. Într-adevăr, aceştia îşi sacrifică adesea propriile cariere, drumul pe care l-au ales, pentru a încerca să facă acest lucru. În încercarea noastră de a rezolva problemele copiilor, trebuie să ne ferim să acuzăm părinţii care pleacă.
Alessandro Battilocchio
Doamnă preşedintă, Comisia Europeană ar trebui să se concentreze asupra acestei probleme. Aşa cum UNICEF şi alte organizaţii au subliniat în repetate rânduri, aceasta afectează un număr imens de copii din Europa şi din lume.
O situaţie în care riscurile sociale şi economice sunt înrăutăţite de absenţa părinţilor care nu pot răspunde nevoilor de îngrijire, protecţie şi educaţie ale copiilor lor poate duce la o creştere a vulnerabilităţii. Responsabilitatea pentru dezvoltarea unui copil revine în primul rând părinţilor; iar părinţii au dreptul să primească sprijinul necesar în îndeplinirea acestor responsabilităţi din partea comunităţii şi a autorităţilor locale, ale căror eforturi de a-şi îndeplini obligaţiile sunt din păcate adesea sortite eşecului. Deci aşteptăm acţiuni concrete din partea Comisiei în acest domeniu atât de important.
Flaviu Călin Rus
Conform studiului UNICEF şi al Asociaţiei "Alternative sociale”, în România, în cazul a aproximativ 350 000 de copii, unul dintre părinţi lucrează în străinătate, iar în cazul a 126 000, ambii părinţi. Aceste rezultate sunt îngrijorătoare. Consider că ameliorarea acestei situaţii s-ar putea realiza prin următoarele măsuri:
1. guvernele naţionale de unde provin migranţii, împreună cu guvernele ţărilor care absorb forţa de muncă, alături de Comisia Europeană, să creeze un program comun prin intermediul căruia lucrătorii migranţi să aibă posibilitatea să acceseze servicii specifice de îngrijire a copiilor, sistem şcolar şi educaţional, precum şi cursuri de limbă, servicii accesibile tuturor segmentelor de lucrători migranţi;
2. Comisia, împreună cu guvernele statelor angajatoare, să elaboreze o strategie prin care să ofere anumite facilităţi entităţilor angajatoare, astfel încât acestea să ofere angajaţilor şi un pachet de servicii specifice prin intermediul căruia lucrătorii migranţi să aibă posibilitatea de a-şi duce copiii în ţările unde aceştia lucrează.
Consider că aceste măsuri ar fi propice pentru dezvoltarea şi creşterea armonioasă a acestor copii, deoarece şi ei reprezintă viitorul Europei.
Gabriela Creţu
Aş dori să subliniez un singur lucru: fluxul forţei de muncă despre care vorbim este dinspre ţările mai puţin dezvoltate spre ţările mai dezvoltate ale Uniunii.
De obicei, posibilitatea de a intra pe pieţele muncii din ţările dezvoltate este considerată un mare avantaj oferit şi se aduc permanent în discuţie, drept argument, sumele ridicate care intră în ţările de origine. Faptele expuse aici arată însă o altă faţetă: pe lângă costul mai scăzut al forţei de muncă, ţările dezvoltate externalizează unele din costurile aferente acesteia. Ele rămân în sarcina comunităţilor şi statelor de unde muncitorii provin şi sunt semnificative.
În acest context, politicile de coeziune şi solidaritatea dintre statele membre nu trebuie considerată un fel de act de altruism al celor bogaţi faţă de cei săraci. Sunt politici absolut necesare, acte de dreptate pentru ca Uniunea Europeană să rămână consecventă cu valorile sale şi să menţină ataşamentul cetăţenilor faţă de aceste valori.
Nicodim Bulzesc
Doamnă preşedintă, în contextul prezentei dezbateri, aş dori să subliniez un alt aspect legat de problema deja menţionată. Am fost recent raportor alternativ din partea Grupului PPE-DE pentru raportul referitor la educaţia copiilor migranţilor. Acest raport s-a bazat pe comunicarea Comisiei cu privire la "Migraţie şi mobilitate: provocările şi oportunităţile sistemelor educaţionale din UE”.
Acest document a fost foarte bine structurat şi a rezumat foarte bine problemele legate de migraţie şi educaţie. Cu toate acestea, un aspect a fost omis: situaţia miilor de copii europeni lăsaţi în urmă de părinţii care pleacă să lucreze într-un alt stat european, în general numiţi "orfanii migraţiei”, care sunt în număr de aproape 350 000 în ţara mea.
Am adresat deja Comisiei o întrebare cu solicitare de răspuns scris referitoare la acest subiect, dar aş dori să profit de această ocazie pentru a adresa întrebarea din nou. Aşadar, domnule comisar, ne puteţi spune dacă Comisia consideră că aceasta este doar o problemă a guvernelor naţionale sau avem nevoie de acţiuni la nivel european în acest domeniu? Dacă da, ce acţiune a întreprins sau va întreprinde Comisia pentru a-i ajuta pe aceşti copii în timpul anilor de şcoală?
Silvia-Adriana Ţicău
În România avem o vorbă: spunem că un om bine crescut are cei şapte ani de acasă. Copiii minori trebuie să fie împreună cu familia, să beneficieze de supravegherea şi grija nemijlocită a părinţilor. Părinţii care decid să lucreze temporar în alte ţări trebuie sprijiniţi să-şi regrupeze familia cât mai repede.
În multe state membre există facilităţi în cadrul şcolilor pentru învăţarea limbii din statul de rezidenţă. În unele state membre chiar, familiile care locuiau ilegal şi-au putut reglementa situaţia dacă aveau copii înscrişi la şcoală şi au primit chiar şi locuinţe sociale.
Copiii sunt lucrul cel mai de preţ pe care îl are societatea şi suntem datori să le asigurăm condiţii de dezvoltare armonioasă. Educaţia formală, afectivitatea, integrarea copiilor în societate sunt condiţii esenţiale pentru o Europă socială care oferă şanse egale tuturor cetăţenilor săi.
Felicit pe doamna Plumb pentru iniţiativă, este un subiect actual şi de foarte mare importanţă pentru viitor. Felicitări.
Anna Záborská
(SK) Când muncitorii emigrează, copiii devin adesea victime ale condiţiilor financiare mai bune ale familiilor lor. Fosta Republică Cehoslovacia a fost martora unui mare val de emigraţie în perioada interbelică, în special către Statele Unite. Aceşti migranţi trăiau în ţara de origine în condiţii de extremă sărăcie. Şi chiar dacă copiii erau lăsaţi temporar în grija unuia dintre părinţi, acest lucru se întâmpla de obicei pentru o perioadă limitată de timp.
În societatea consumeristă de astăzi, când relaţiile familiale sunt ameninţate, există cazuri mult mai tragice. Adesea, nu extrema sărăcie îi motivează pe părinţi să lucreze în străinătate. Adesea, unul sau amândoi părinţii nu se mai întorc şi pot da dovadă de indiferenţă faţă de soarta copiilor lor, care, în cel mai bun, caz rămân în grija rudelor apropiate.
Ar trebui să avem în vedere acest aspect în legătură cu politica de dezvoltare regională şi ar trebui să ne străduim să eliminăm diferenţele regionale, în special în noile state membre.
Vladimír Špidla
membru al Comisiei - (CS) Doamnelor şi domnilor, cred că dezbaterea de azi a demonstrat clar că acesta este un subiect important la care trebuie să lucrăm, indiferent dacă vom avea sau nu la dispoziţie la un moment dat informaţii suficient de detaliate pentru a ajunge la o opinie definitivă. La urma urmei, datele cunoscute sunt îndeajuns de riguroase pentru a ne convinge că trebuie să ne ocupăm de această problemă şi să avem o abordare activă. După cum am spus, Comisia a pregătit deja unele studii, dintre care unul va fi gata până la sfârşitul anului în curs. Cred că este clar, de asemenea, că majoritatea răspunsurilor şi reacţiilor trebuie să vină de la statele membre, deoarece politica familială este în general o problemă care ţine de acestea. Fără îndoială, există posibilităţi pentru intervenţia UE, deoarece chestiunile legate de muncitorii migranţi au de asemenea legătură cu protecţia socială a acestora, cu transferul de cotizaţii sociale şi cu o serie de alte probleme. Deci răspunsul la întrebarea dumneavoastră este că această problemă reprezintă în primul rând o chestiune care ţine de competenţa statelor membre, dar Uniunea Europeană poate juca un rol, un rol care, în opinia mea, nu este deloc neglijabil.
Preşedinta
Am primit o propunere de rezoluţie depusă în conformitate cu articolul 108 alineatul (5) din Regulamentul de procedură.
Dezbaterea este închisă.
Votul va avea loc joi, 12 martie 2009.
