Udviklingen i den aktuelle gældskrise og EU's reaktion (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om udviklingen i den aktuelle gældskrise og EU's reaktion.
András Kármán
formand for Rådet. - (EN) Hr. formand! Jeg forstår fuldt ud Parlamentets store interesse i de foranstaltninger, der træffes i EU og andre steder for at imødegå de udfordringer, som nogle medlemsstater står over for i forhold til deres offentlige finanser.
Den globale finansielle krise har haft en betydelig indvirkning på både indtægter og udgifter i alle EU-lande, også selv om indvirkningens omfang og karakter ikke er den samme i alle tilfælde, og de enkelte medlemsstaters evne til at håndtere konsekvenserne er ligeledes meget forskellig.
Det første, jeg gerne vil understrege, er, at det er medlemsstaterne selv, der først og fremmest er ansvarlige for, at deres offentlige finanser er bæredygtige og solide. Tilsvarende skal hver enkelt medlemsstat selv sikre, at deres økonomi er konkurrencedygtig, fleksibel og stærk. Det betyder selvfølgelig ikke, at offentlige finanser og økonomiske resultater ikke også er af fælles interesse.
Vi er en del af en union, og vores økonomier er indbyrdes forbundet på flere måder: Gennem det indre marked og i mange tilfælde gennem den fælles valuta og den dybere økonomiske integration, som dette indebærer. Mere overordnet set har vi en solidarisk forpligtelse over for hinanden, som er baseret på et ønske om at beskytte og fremme en bredere europæisk interesse. Det betyder, at vi alle ønsker at se en stabil og stærk økonomi i hele EU og navnlig i euroområdet. Dette skal om nødvendigt omfatte tiltag for at sikre stabiliteten i de enkelte medlemsstater.
Til dette formål har vi en række værktøjer til rådighed. Vi har en koordineringsmekanisme, som skal sikre, at hver enkelt medlemsstat gennemfører passende økonomiske og budgetmæssige politikker. Disse er i gang med blive ajourført og styrket, og det glæder mig, at forhandlingerne mellem Rådet og Parlamentet går godt. Vi har også adgang til den europæiske finansielle stabiliseringsmekanisme, som kan yde støtte på EU-plan til enhver medlemsstat inden for eller uden for euroområdet.
Endvidere er der specifikt for landene i euroområdet fastsat yderligere instrumenter, som fortsat udvikles. Grækenland har modtaget en pakke med koordinerede bilaterale lån fra medlemsstaterne samt et lån fra Den Internationale Valutafond (IMF). Irland har modtaget en pakke med bilaterale lån, et lån fra den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet (EFSF) samt et lån fra Den Internationale Valutafond. Støttepakken til Portugal, som også trækker på europæisk og IMF-støtte, er også under udarbejdelse.
Ministrene i euroområdets medlemsstater er også ved at lægge sidste hånd på de tekniske detaljer i den europæiske stabilitetsmekanisme, der efter planen træder i kraft fra 2013 som en permanent finansiel støttemekanisme i stedet for den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet. Medlemsstater uden for euroområdet deltager også i denne proces.
Jeg vil nu gerne kort vende tilbage til situationen i de tre lande i euroområdet, som jeg har allerede har nævnt. Jeg bør dog først nævne, at mange af spørgsmålene vedrørende disse medlemsstater lige fra starten blev drøftet uden for de sædvanlige Økofin-rammer, hvilket afspejler deres særlige karakteristika som medlemmer af euroområdet. Formanden for Eurogruppen kan bedre end jeg give yderligere oplysninger om mange af disse spørgsmål.
For det første - Irland. Efter vedtagelsen af aftalen om et overordnet bistandsprogram for Irland på 85 mia. EUR forrige december har de irske myndigheder arbejdet hårdt på at gennemføre tilpasningsprogrammet, som den finansielle støtte er knyttet til. Programmet evalueres løbende af den nye regering. Økofin-Rådet evaluerer efterlevelsen af programmet for første kvartal på sit møde næste tirsdag den 17. maj. Jeg kan ikke sige meget om den diskussion på forhånd, men den generelle vurdering bliver sandsynligvis, at Irlands resultater svarer til forventningerne.
Der er dog stadig nogle specifikke udfordringer. Irland vil i særdeleshed være nødt til at overholde de omfattende finanspolitiske tilpasninger og sikre, at der er et stabilt grundlag for den finansielle sektor i fremtiden.
For det andet - Grækenland. Grækenland er kommet langt, siden den meget vanskelige situation sidste år, og dets indsats fortjener ros. Landet har stået over for en skræmmende udfordring og har vist et urokkeligt engagement og en klar målsætning. Tilpasningsprogrammet er generelt på rette spor. I den seneste gennemførelsesrapport, som Kommissionen, IMF og ECB udarbejdede i fællesskab i marts, konkluderede man, at der i programmet var gjort yderligere fremskridt mod at nå sine mål. Nogle af de reformer, der er nødvendige for at opfylde programmets målsætninger på mellemlangt sigt, er ved at blive etableret. I rapporten udpeges der også yderligere områder, hvor reformer er nødvendige for at opbygge den kritiske masse, der skal til for at sikre finanspolitisk bæredygtighed og økonomisk genopretning. Kommissionen, ECB og IMF overvåger fortsat nøje fremskridtet med at gennemføre tilpasningsprogrammet. Den næste evaluering finder efter planen sted i denne måned.
De medlemsstater, der deltager i det bilaterale lån, aftalte i marts at sænke renten med 1 % og forlænge lånets løbetid. Det er også en positiv udvikling. De tekniske detaljer i gennemførelsen af denne aftale bliver drøftet i øjeblikket.
Endelig - Portugal. Den 6. april meddelte det portugisiske forretningsministerium, at det agtede at søge finansiel bistand fra EU. Meddelelsen kom efter en periode med intenst pres fra de finansielle markeder. Portugal gennemgik dog også en periode med politisk usikkerhed, der, som vi ved, førte til regeringens tilbagetræden den 24. marts. Det portugisiske parlament havde tidligere afvist den nye finanspolitiske forligspakke, som regeringen havde fremlagt. Forhandlingerne mellem trojkaen og de portugisiske myndigheder er nu afsluttet, og hensigtserklæringen om de politiske vilkår for den finansielle bistand er ved at være på plads.
Den finansielle ydelse vil være på ca. 78 mio. EUR over en periode på tre år. Programmet omfatter i henhold til anbefalingerne fra ministrene i Økofin-Rådet på det uformelle Økofin i Budapest i april reformer inden for en række områder, bl.a. offentlig finans, arbejds- og produktmarkeder samt den finansielle sektor. Vi anser sådanne foranstaltninger for at være afgørende for vækstpotentialet og øget økonomisk stabilitet. Vedtagelsen af den endelige finansielle pakke forventes også at finde sted på næste uges Økofin-møde.
Dette er blot nogle af de tiltag, der er iværksat for at imødegå konsekvenserne af den globale finanskrise for EU og tre medlemsstater i særdeleshed. Som jeg sagde i starten, er det ungarske formandskab ikke direkte involveret i alle de detaljerede forhandlinger, hvoraf nogle mere specifikt henhørte under Eurogruppens ansvarsområde.
Formandskabet vil dog gøre sit for at sikre, at der iværksættes alle de nødvendige foranstaltninger til at løse de aktuelle problemer. Dette er efter vores mening afgørende, hvis vi skal styrke Europas konkurrenceevne på længere sigt og dermed påtage os den stærke rolle, som hele Europa har brug for.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Det økonomiske perspektiv i Europa i dag er temmelig dualistisk. På den ene side er genopsvinget i realøkonomien bidt sig fast og bliver mere solid og selvbærende. På den anden side er den ujævn, og vi er stadig ramt af turbulens på de finansielle markeder, især på statsgældsmarkederne.
Hovedopgaven i EU's økonomiske politik er nu at begrænse statsgældskrisen og dermed sikre det igangværende genopsving i den europæiske realøkonomi. Mens Portugals EU/IMF-program venter på at blive vedtaget næste mandag på Eurogruppens Økofin-møde, indledes et nyt kapitel i dette nødvendige arbejde.
Efter vores produktive forhandlinger med regeringen, oppositionen, civilsamfundet, sociale partnere og den akademiske verden præsenterede den portugisiske regering i forrige uge et økonomisk reformprogram. Disse forhandlinger afspejler sig i programmet. Det er et portugisisk program, der fortjener EU's og IMF's støtte. Den fælles bistand på 78 mia. EUR afspejler den store vilje til at hjælpe Portugal og sikre den finansielle stabilitet i Europa.
Det er et krævende, men rimeligt og nødvendigt tilpasningsprogram, som vil kræve en stor indsats fra den portugisiske befolkning. Under udarbejdelsen er der lagt stor vægt på social retfærdighed og beskyttelse af sårbare grupper. Europa står ved Portugals side af hensyn til landet selv og den økonomiske stabilitet i Europa.
I lyset af den seneste tids begivenheder vil det være forkert at sige, at gældskrisen ikke længere er et problem for den europæiske økonomi, men det vil samtidig være forkert at hævde, at EU ikke har reageret på krisen. Husk på, at medlemsstaterne i euroområdet for blot ét år siden blev enige om en betinget lånepakke til Grækenland for at forhindre en nedsmeltning af vores finansielle system. I løbet af dette år, fra maj sidste år til i dag, har vi etableret effektive stabilitetsmekanismer, som først var midlertidige, men som nu bliver permanente fra 2013. Vi gennemfører et meget systematisk program om finanspolitisk konsolidering i alle medlemsstater, og de har forpligtet sig til dristige strukturreformer for at styrke væksten og jobskabelsen.
Med Deres aktive støtte tager vi fat på de systemiske svagheder i EU's økonomiske styring, så vi er forberedt på en omfattende ændring i den politiske beslutningsproces i EU. Med Deres støtte tager vi ligeledes fat på manglerne i vores integrerede finansielle marked ved at stramme den finansielle regulering og indføre en ny tilsynsstruktur.
På nuværende tidspunkt sikres den finansielle stabilitet af EU's/IMF's stabilitetsmekanismer og i særdeleshed af de tiltag, som medlemsstaterne - navnlig de sårbare medlemsstater - selv iværksætter. Alligevel hævder nogle, at krisestyringsstrategien, især hvad angår Grækenland, har spillet fallit. Dette synspunkt er jeg uenig i. Det første - og primære - mål med vores strategi er at forhindre endnu et hjertestop af den slags, der fulgte i kølvandet på Lehman Brothers' kollaps i september 2008 og efterfølgende førte til en verdensomspændende finanskrise og økonomisk recession. Det mål har vi nået, og dermed har vi sikret det igangværende genopsving i realøkonomien i Europa.
For det andet er det stort set lykkedes os at begrænse problemerne på statsgældsmarkederne til de tre lande i programmet. Som det fremgår af rentespændet, er Spanien ved at fjerne sig fra disse lande takket være landets målrettede indsats på den finanspolitiske, finansielle og strukturelle front.
For det tredje befinder programmerne i både Grækenland og Irland sig stadig på et relativt tidligt stadium. Det græske program har kørt i ét år, og dets irske modstykke i ca. fem måneder ud af programmets tre-årige løbetid. Begge lande har indført meget ambitiøse programmer om finanspolitisk konsolidering, strukturreformer og finansiel genopretning. I øjeblikket arbejder vi på en evaluering i Athen i samarbejde med ECB og IMF for at vurdere gennemførelsen af programmet og udarbejde en aktuel analyse af gældsbæredygtigheden i Grækenland. Arbejdet vil blive afsluttet i de kommende uger, hvilket vil gøre det lettere at træffe velovervejede beslutninger.
Selv om den finanspolitiske indsats i det forløbne år er hidtil uset - mere end 7 % af BNP eller 20 mia. EUR - er det under alle omstændigheder klart, at Grækenland i alvorlig grad skal styrke gennemførelsen af økonomiske reformer, opnå et gennembrud i privatiseringsprogrammet og herefter sikre dets fulde gennemførelse.
Det er absolut nødvendigt og presserende, at de indenlandske stridigheder bilægges, og der opnås støtte på tværs af partierne til Grækenlands genopretning. Det er en illusion at tro, at der er nogle reelle alternativer til det økonomiske reformprogram. Det er derfor en reel test af troværdigheden af de politiske kræfter i Grækenland, både i regeringen og i oppositionen, og i sidste ende af viljen hos den græske befolkning.
På det nuværende trin i krisen er der tale om en tæt kombination af statsgældskrise og en skrøbelig banksektor. Vi kan ikke løse den ene uden at løse den anden, begge skal løses på samme tid. Genopretningen af banksektoren skal gennemføres for at sikre kredit til realøkonomien, virksomhederne, husholdningerne og de enkelte borgere. En ny omgang stresstest af bankerne er ved at blive gennemført. Resultaterne kan bruges som rettesnor for den nødvendige omlægning og rekapitalisering af banksektoren. Inden resultaterne offentliggøres, skal medlemsstaterne fremlægge deres strategier for en mulig omlægning eller rekapitalisering af deres sårbare institutioner. Planerne skal være klar så hurtigt som muligt og bør indeholde en detaljeret tidsplan.
De grundlæggende reformer af finansiel regulering og økonomisk styring i EU medfører altså vidtrækkende ændringer i den økonomiske og finansielle struktur i Europa. I nærmeste fremtid vil et helt nyt regelsæt skabe grundlag for stabil, bæredygtig vækst og jobskabelse.
Indtil da må vi fortsætte arbejdet med at sikre den finansielle stabilitet og dermed den økonomiske genopretning i Europa, som er nøglen til bæredygtig vækst og øget beskæftigelse. Dette kræver fortsat meget vanskelige beslutninger på europæisk og nationalt plan. Jeg er sikker på, at vi alle er kloge og modige nok til at træffe sådanne beslutninger.
Corien Wortmann-Kool
for PPE-Gruppen. - (NL) Hr. formand! I lyset af, hvad vi har set i de seneste uger, vil jeg gerne takke ministeren, hr. Kármán, og kommissær Rehn for deres forklaring. Hvis tilliden til markedet er lav, har enhver skygge af tvivl direkte konsekvenser for de lande, der allerede er i vanskeligheder, og dermed for euroen som helhed. Det fremgik desværre tydeligt forrige weekend, og dengang benægtede pressen, at der fandt noget hemmeligt møde sted, hvilket har en dobbelt så stor effekt på den allerede svækkede tillid. Jeg håber, at de pågældende parter tager hurtigt ved lære af dette.
Nemme valg og smertefrie løsninger har længe været udelukket. Støtteforanstaltningerne til Grækenland, Irland og Portugal skal være solide for at kunne genoprette den finansielle og økonomiske stabilitet. Pakken skal bane vejen for bæredygtige offentlige finanser og økonomisk vækst. Jeg vil derfor opfordre Rådet og Kommissionen til at kigge ud over disse landes støttebehov i det kommende år, så vi undgår at stå over for de samme problemer om et år.
Det er vigtigt, at der i juni træffes beslutning om en ambitiøs lovgivningspakke, som skal styrke den økonomiske styring i Europa for at genoprette tilliden til markederne og sikre vækst og beskæftigelse for alle borgere samt øge sammenhængen i vores økonomier. Jeg vil derfor gerne opfordre Rådet til at støtte Parlamentets ambition om at sikre større ansvarlighed og mere offentlig debat her i Parlamentet, større inddragelse af nationale parlamenter og om at sætte en stopper for de studehandler, der indgås i Rådet, når den ikke bryder sig om Kommissionens holdning. Denne pakke skal indeholde en stærk monetær del samt en stærk økonomisk del, bl.a. Europa 2020-strategien, for at sikre en holdbar social markedsøkonomi i alle 27 medlemsstater. Jeg opfordrer Dem derfor til at udvise beslutsomhed i Rådet for Økonomi og Finans (Økofin) i næste uge.
(Taleren indvilgede i at besvare et blåt kort-spørgsmål i henhold til forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Jeg har et spørgsmål til hr. fru Wortmann-Kool. Hvordan kan det være, at De som nederlandsk parlamentsmedlem ikke engang nævner den skandale, at den nederlandske finansminister ikke var inviteret til topmødet i forrige uge? Hvordan kan det være, at De som nederlandsk parlamentsmedlem ikke en gang nævner den kendsgerning, at Nederlandene betaler så meget, og hvordan kan det være, at De fuldstændig forråder de nederlandske skatteyderes interesser ved at poste milliarder af skatteydernes penge i et bundløst hul?
Corien Wortmann-Kool
- (NL) Hr. formand! Jeg har klart sagt, hvad der er nødvendigt for at genoprette tilliden. Hr. Madleners forenklede løsninger vil forværre - og ikke forbedre - både de nederlandske borgeres stilling og borgeres stilling i alle vores medlemsstater. Jeg finder det temmelig bekymrende, at hr. Madlener stadig ikke kan forstå dette.
Anni Podimata
for S&D-Gruppen. - (EL) Hr. formand, hr. kommissær! I betragtning af, at det om kort tid vil være et år siden, at det græske reformprogram blev vedtaget, og at programmet for Portugal blev annonceret så sent som i går, mener jeg, at det er vigtigt for os at vurdere, hvor vi står i dag, hvad der er gjort rigtigt, og hvor vi har begået fejl og ramt helt ved siden af. Et år efter har yderligere to lande i euroområdet ud over Grækenland, nemlig Irland og Portugal, gjort brug af støttemekanismen, da det ikke er lykkedes dem at opnå den nødvendige finansiering på markederne. Hver enkelt lands særpræg og forskellige problemer afspejler sig uden tvivl i de forskellige reformprogrammer, som ikke desto mindre bygger på en grundlæggende filosofi om fuldstændig fokus på hurtige budgetreformer.
På trods af de opnåede resultater, som kommissæren gentagne gange har understreget, med et fald på 7 procentpoint i det primære underskud og et fald på 5 % i det samlede underskud, har den kendsgerning, at recessionen var dybere end forventet i 2010 betydet færre indtægter for den græske stat. Dette er således det første punkt i evalueringen, forudsat at vi er enige om, at formålet med programmerne er at overvinde den budgetmæssige og økonomiske krise og ikke skabe en strafkultur, der fører til EU-skepsis i Europa. Det andet punkt i evalueringen er, at markederne ikke har reageret på de iværksatte tiltag. Med de beslutninger, der er truffet i EU, har man imidlertid ikke formået at overbevise markederne, men i nogle tilfælde tilmed forværret situationen, som f.eks. den berømte Deauvillebeslutning om privatpersoners deltagelse i den permanente støttemekanisme, der skal etableres i 2013. Konklusionen er, at et budgetreformprograms eventuelle succes kan blive tilintetgjort af den frygt, som markederne og kreditvurderingsbureauerne stadig skaber i dag. Vi er i de seneste par dage nået til et punkt, hvor scenarier om omlægning og endda statsbankerot og/eller et lands udtræden af euroområdet stadig florerer, hvor vi drøfter emner, som vi indtil for nylig ville have anset for utænkelige.
Med tanke på kommissærens tilknytning til Europa mener jeg, at han vil være enig med mig i, at de løsninger, vi drøfter i dag, den måde, vi skal håndtere krisen på, uden tvivl vil være et vigtigt kapitel i Europas historie. I dag skaber vi de rammer, hvori epilogen vil blive skrevet. Jeg tror og håber, at vi alle føler, at dette er en historisk tid, og at epilogen ikke vil blive skrevet i sort for EU's og ØMU'ens fremtid, men at den vil være et modigt og afgørende skridt mod at gøre Europa mere sammenhængende, mere forenet og endnu stærkere.
Carl Haglund
for ALDE-Gruppen. - (SV) Hr. formand! Min kollega har netop sagt, at et år er et godt tidsrum at se tilbage på, og jeg har nyheder fra Finland, hvor det i aften forhåbentlig vil blive meddelt, at det finske parlament vil støtte den finansielle redningspakke til Portugal. Det vil forhåbentlig være tilfældet, men det er endnu for tidligt at begynde at klappe. Vi kan håbe, at det vil være tilfældet, og mit parti støtter bestemt dette initiativ.
Jeg vil kort se på, hvorfor vi i Finland i øjeblikket tøver med hensyn til, hvorvidt vi bør støtte Portugal eller ej. En af grundene er - og her henvender jeg mig til Rådet, og selv om jeg ved, at det ungarske formandskab måske ikke kan bebrejdes, må det være budbringeren - at der konstant træffes vanskelige beslutninger i form af små delbeslutninger, fordi vi ikke formår at løse dette problem på én gang Det er måske heller ikke så let, og jeg forstår, at der ikke er nogen enkel og absolut løsning, men den kendsgerning, at vi konstant tvinges til at træffe små og vanskelige delbeslutninger, betyder, at den politiske tålmodighed og vilje i f.eks. det finske parlamentet er ved at være brugt op. Det ser desværre også ud til at være tilfældet i andre nationale parlamenter. Det er bekymrende i lyset af, at vi sandsynligvis har adskillige vanskelige beslutninger foran os, bl.a. med hensyn til situationen i Grækenland, og vi risikerer på et eller andet tidspunkt at stå med ryggen mod muren. Derfor er Rådet sandsynligvis nødt til at overveje en mere ambitiøs strategi end denne delstrategi, som det i øjeblikket følger. Hvis det ikke gør det, kommer vi ikke ud af denne situation. Der er behov for en ny strategi, fordi den nuværende strategi ikke fungerer.
Vicky Ford
for ECR-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Statsgældskrisen vil ikke blive løst, før der kommer styr på bankerne, og man kan ikke få styr på bankerne, hvis lovgiverne i deres stresstest nægter at indrømme, at statsgældskrisen eksisterer. Der er også en offentlig tillidskrise. Nogle lande reddede deres egne banker ud a kniben med enorme omkostninger for skatteyderne, uden støtte fra EU. Jeg forstår, hvorfor den samme offentlighed nu spørger, hvorfor de skal finansiere redningspakker i andre lande.
Forrige uges forslag til reformer i Portugal indeholdt nogle positive anbefalinger til forbedringer af konkurrenceevnen, men situationen i Grækenland ser dyster ud. Lederne i euroområdet fortæller os, at der ikke er nogen græsk gældsomlægning, men siden hvornår er en udskydelse af en tilbagebetalingsdato ikke en omlægning, spørger jeg.
Hvis offentlige långivere forlænger deres løbetider, ja, så svarer det ikke til blot at flytte rundt på dækstolene på Titanic, det svarer nemlig til at tage de offentlige långivere med under dæk for at gå ned med skibet, mens de private kreditorer hjælpes op i redningsbådene.
Sven Giegold
for Verts/ALE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, hr. Rehn! Allerførst vil jeg gerne sige, at situationen rent faktisk forværres som beskrevet. I euroområdet bliver kløften mellem de lande, der viser tegn på genopsving, og dem, der befinder sig i en mere usikker situation, større. Og udgifterne til støtte til de svagere lande stiger hele tiden.
I lyset af denne situation har jeg nogle spørgsmål til hr. Rehn i hans egenskab af kommissær med ansvar for økonomiske og monetære anliggender. Forpligtelser mellem centralbankerne til et beløb på over 400 mia. EUR findes på TARGET2-konti i det europæiske centralbanksystem. Årsagen hertil er, at bankerne stadig ikke i tilstrækkelig grad finansieres af kapitalmarkedet. Hvad mener De om disse uplanlagte forpligtelser inden for eurosystemet?
Det største problem, der forhindrer os i at gøre fremskridt i forbindelse med gældsomstrukturering, er at banksystemet, som fru Ford også har sagt, ikke er blevet ordentligt reformeret. Forslaget til en europæisk omstruktureringsordning er blevet forsinket. Hvornår vil Kommissionen fremsætte dette forslag? Hvad mener De som kommissær med ansvar for økonomiske og monetære anliggender om denne forsinkelse? Hvad gør De for at fremskynde tingene?
Som vi i Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har forudsagt længe, står det nu også klart, at de foranstaltninger, der er blevet gennemført til støtte for Grækenland og Portugal, ikke vil få nogen virkning, før de makroøkonomiske forhold i euroområdet bliver bedre. Disse lande er fortsat underlagt en voksende rentebyrde. Eksporten og udstrømningen af kapital i nogle af disse lande er voksende. Efterspørgslen fra nogle af disse landes europæiske partnere og særlig blandt de stærke lande i euroområdet er stadig dårlig. Ressource- og fødevarepriserne er også stigende, i det mindste hvis man ser bort fra de seneste udsving.
Ud over redningen af disse lande og den finansielle støtte kunne jeg godt tænke mig at vide, hvilke foranstaltninger der træffes for at lette skattebyrden, den eksterne efterspørgsel og den rentebyrde, der påhviler disse lande, ud fra et makroøkonomisk perspektiv. Hvordan realiseres dette mål? Jeg vil derfor opfordre kommissæren til at fremsætte en stærk pakke, der vil forbedre de makroøkonomiske vilkår i disse lande inden for euroområdet.
Endelig har de foranstaltninger, der efter min mening er i strid med ånden i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, ramt de svageste lande, herunder Grækenland, Portugal og Spanien, mens de stærkere, rigere lande endnu ikke har påtaget sig deres del af byrden. Hvilke foranstaltninger vil kommissæren træffe for at tilskynde de rigere lande til at bidrage til omkostningerne i forbindelse med denne krise?
Ilda Figueiredo
Hr. formand! Jeg vil gerne her give udtryk for min dybe indignation og give stemme til de protester, der høres i Portugal mod de politikker, som har ført os ud i den krise, vi oplever nu, særlig den undertvingelses- og aggressionspagt, der er blevet påtvunget det portugisiske folk af det, der er kendt som "trojkaen", nemlig Den Internationale Valutafond (IMF), Den Europæiske Centralbank og Europa-Kommissionen. Disse organer har fået til opgave at implementere en skammelig ekstern intervention, der end ikke respekterer det portugisiske parlaments rettigheder og enekompetencer eller tager hensyn til, at vi befinder os i en valgkamp.
Der er tale om antisociale, tilbagestående politikker, der ser bort fra udviklingen og dømmer de portugisiske arbejdstagere og det portugisiske folk til arbejdsløshed, fattigdom, underudvikling og ekstrem afhængighed, og Portugal gøres til et protektorat eller en koloni under EU's magt. Alt dette sker desuden, selv om man allerede ved, at sådanne foranstaltninger ikke løser problemet, som det græske eksempel har vist.
Selv om det virkelige ansvar for EU-politikken - og vi taler om det irrationelle kriterium i stabilitets- og vækstpagten, om politikken for en stærk euro og om ECB's retningslinjer og vedtægter, der ikke respekterer de svagere økonomiers særlige kendetegn - i tilknytning til den aktuelle situation skjules, er der intet, der berettiger anvendelsen af en pakke på Portugal, som straffer det portugisiske folk til gengæld for et lån, som skal betales tilbage med renter, der er højere end dem, ECB normalt opkræver. I modsætning til alle solidaritetserklæringerne, når der er valg, står vi med en politik for socialt tilbageskridt og langvarig økonomisk recession.
De agter at gøre alt dette blot for at begunstige de internationale banker sammen med en håndfuld store virksomheder og finansielle institutioner i Portugal og nogle få af deres lakajer. Derfor siger vi her, at selve euroområdet er truet. At EU's fremtid kunne være dets implosion, og at der er behov for en anden politik ...
(Formanden afbrød taleren)
Formanden
Fru Figueiredo, jeg er bange for, at jeg har slukket for Deres mikrofon. Jeg beklager, men De har overskredet Deres taletid. De har dog mulighed for at forlænge den med yderligere 30 sekunder, hvis de accepterer at besvare et blåt kort-spørgsmål fra hr. van Dalen.
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Jeg ville gerne spørge fru Figueiredo, om det, hendes land har accepteret, nu også er så skidt, og hvis det er så skidt at komme under en reel ordning, hvorefter hele den portugisiske økonomi skal omstruktureres, hvorfor så ikke forlade euroområdet? Euroen er en stærk valuta, og der må være forudsætninger herfor. Hvis det bekymrer Dem, bør de blot forlade euroområdet!
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Det, der er uacceptabelt, er, at et spørgsmål som dette kan stilles, når Europas ledere var ude af stand til i tide at erkende, at deres politikker havde ansvaret for en forværring af Portugals situation, idet landet som bekendt har en sårbar økonomi og måtte underlægges politikken med en stærk euro, som tjener Tysklands, Frankrigs og andres interesser, men ikke tjener Portugals eller andre af de svagere økonomiers interesser.
Derfor bekæmper det portugisiske folk denne politik, og det samme gør det græske folk og arbejdstagere i hele Europa. Vi har også behov for en anden politik her i Europa.
Godfrey Bloom
Hr. formand! Jeg tilhører babyboom-generationen. Jeg blev født lige efter krigen. Siden da har vi sandsynligvis haft den længste periode med fred og velstand på globalt plan. Jeg har sparet et lille beløb op, så jeg kan give noget videre til min familie, når jeg dør - hovedsageligt fordi jeg aldrig har brugt flere penge, end jeg har tjent. Jeg har været forsigtig, og jeg har arbejdet moderat hårdt.
Det forekommer mig altid, at det kommer som en fuldstændig overraskelse for politikere, hvordan landene bliver forgældede. Lad mig forklare det, for jeg tror ikke, at de virkelig forstår det. Det er, fordi politikerne hele tiden bruger flere penge, end de kan få ind i skatter - flere penge, end de på nogen måde kan få ind i skatter - og de fleste af dem går rent faktisk til spilde. Årsagen til, at vi taler om lande, der er gået bankerot - og de er gået bankerot - er, at deres latterlige, ineffektive, uvidende politikere hele tiden bruger flere penge, end de kan skaffe. Så låner de, og de låner og værst af alt de trykker penge, fordi politikere og deres centralbanker har en maskine til at trykke penge med. Hvis man gør det som menig borger, er det en strafbar handling. Man kommer i fængsel for det, og alligevel gør politikerne og deres centralbanker det hele tiden.
Lad mig forklare, at disse lande er gået fallit. De er gået bankerot på grund af deres egne stupide ledere og politikere. Det er umoralsk - umoralsk! - at bede almindelige skatteydere i et hvilket som helst land om at betale regningen for fallerede politikere og fallerede banker. De har fejlet. De er gået bankerot. Lad os for Guds skyld alle sammen erkende det.
(Taleren accepterede at besvare et blåt kort-spørgsmål i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand! Jeg vil gerne vide, om hr. Bloom er klar over, at Spanien er mindre forgældet end Det Forenede Kongerige, at Irland lå langt under 60 % før bankkrisen, og at Irland ved at stifte gæld for at redde sine banker hovedsageligt reddede de britiske bankers penge.
Godfrey Bloom
(EN) Hr. formand! Helt rigtigt. Jeg antydede ikke, at politikerne i mit land var mindre dumme end alle andre. Det er absolut en skændsel, og der var end ikke nogen debat i vores nationale parlament om rent faktisk at redde disse krakkede banker. Hvis man ønsker at investere i krakkede banker, så skal man gøre det for sine egne penge, ikke for penge fra mine pensionister i Yorkshire, der modtager 98 GBP om ugen, I slyngler!
Marine Le Pen
(FR) Hr. formand! Den 9. maj 2010 annoncerede trojkaen EU-ECB-IMF triumferende, at den havde reddet Grækenland fra total bankerot ved at låne landet 110 mia. EUR. Et år senere dykkede Grækenland ned i recession. Den offentlige gæld steg kraftigt til 150 %, og de toårige rentesatser er nået op på over 25 % om året.
Hvis Grækenland i dag har tabt pusten, er det, fordi den metode, der blev brugt til at redde landet, ikke er den rette. Den græske økonomi har nu brug for en svag valuta for at komme ud af krisen, men trojkaen vil pålægge den en ny, endnu mere drastisk, stram finanspolitisk pakke.
Denne kur vil ikke være mere effektiv i morgen, end den var i går. De nuværende strafrenter, som Grækenland er underlagt, forhindrer rent faktisk dens private økonomi i at foretage nogen investeringer både i produktionsprocessen og i fast ejendom. Grækenland er ved at blive et tredjeverdens land, og alt håb om tilbagebetaling er ude.
Det nye udkast til en redningspakke på 60 mia. EUR, der blev drøftet sidste fredag, viser, at det lån på 110 mia. EUR, der blev ydet for et år siden, må betragtes som en gave. Hvor længe og i hvilket omfang vil de europæiske skatteydere blive ved at hælde penge i Danaidernes kar? At fortsætte ad denne vej er selvmord og vil føre til en fragmentering af Europa.
Der er to mulige løsninger. En græsk omstrukturering af gælden ledsaget af en omstrukturering af den offentlige gæld i lande, der er gået bankerot, hvilket i sidste ende fører til vores banksystems sammenbrud, eller en samordnet, rationel og pragmatisk udtræden af euroområdet, som gør det muligt for Grækenland at få vejret.
Europa står ved en skillevej. Er en redning af euroen de ofre værd, som befolkningen i Europa har ydet?
Diogo Feio
(PT) Hr. formand! Statsgældskrisen kræver et europæisk svar. Et svar, der ser på hver enkelt specifik situation, som forsvarer euroen for at gøre den stærk, og som forsvarer medlemsstaterne. Derfor er den række forslag om økonomisk styring, der i øjeblikket drøftes i Parlamentet, særlig vigtige.
Parlamentet har bidraget til at sikre, at der tages positive skridt i retning af en intelligent gældsforvaltning. Det har slået til lyd for en rimelig overgangsperiode, idet det har argumenteret for, at den nødvendige nedbringelse af gælden ikke bør ske år for år, men ved at anvende et treårigt gennemsnit, det har argumenteret for behovet for budgetdisciplin, det har argumenteret for behovet for vækst og øget gennemsigtighed i den europæiske politik via forhandlinger i Parlamentet, og det har argumenteret for den nødvendige solidaritet. Denne solidaritet er netop kommet til udtryk i forbindelse med Portugal.
Jeg vil gerne sige noget i min egenskab af portugiser. Portugal har en 900 år lang historie. Portugal er dygtigt. Portugal er i stand til at bringe sine offentlige regnskaber i orden med disciplin. Portugal er i stand til at reformere sit banksystem, det er i stand til at reformere sit arbejdsmarked, det er i stand til at gøre skattesystemet mere konkurrencedygtigt, og det er i stand til at bruge innovative foranstaltninger til at reformere sit sundhedssystem og sit retssystem. Portugal er i stand til at have en statsforvaltning, der er mere effektiv og kontrolleret. Portugal er i stand til at have en liberaliseret økonomi, som er vellykket og mere konkurrencedygtig.
Grundlæggende er Portugal dog i stand til at deltage i det europæiske projekt, til at deltage og bidrage til at løse de udfordringer, der vil komme i fremtiden. Derfor er vi meget glade for at være i EU, og vi ønsker at hjælpe det til gradvist at blive stærkere.
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand! Lad mig på baggrund af dumme rygter og spekulative angreb mod en række medlemsstater fremkomme med nogle fakta.
Euroen er en stærk valuta. På 10 år har euroen etableret sig som den næstmest anvendte valuta i verden. 30 % af de internationale valutareserver er i euro. Over en tredjedel af den internationale private låntagning sker i euro. Euroen har en købekraft, der er 40 % højere end dollarens, hvilket betyder, at euroområdets medlemsstater betaler mindre for deres råvarer, særlig olie.
Euroen er derfor kommet for at blive i alle euroområdets medlemsstater. Med al respekt for fru Le Pen så er det ganske enkelt ikke en mulighed at forlade euroen. Enhver medlemsstat, der forlader euroen - hvilket fru Le Pen ønsker for Frankrig - vil opleve, at dens nye valuta devalueres dramatisk.
I kølvandet på krisen i Island er værdien af den islandske valuta halveret. Devalueringen på 50 % af den islandske valuta har foranlediget en kæmpe stigning i inflationsraten i Island fra 5 % til 14 %. Den eneste måde, hvorpå vi kan skabe ro på markederne, er ved at tillade Grækenland, Irland og Portugal og andre at omstrukturere deres gæld gennem udstedelse af Eurobonds garanteret af EU til rimelige satser. Jeg taler her om Tremonti-Juncker-initiativet.
Eurobonds eksisterer rent faktisk allerede. Den Europæiske Investeringsbank (EIB) optager lån, der garanteres af de 27 medlemsstater. Sidste år rejste EIB 80 mia. EUR til gennemsnitlige satser på 3 % og 3,5 %. Det er satser som disse, der ville sætte medlemsstater under pres i stand til at overvinde krisen og vende tilbage til stien med finansiel stabilitet.
(Taleren accepterede at besvare et blåt kort-spørgsmål i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Roger Helmer
(EN) Hr. formand! Den foregående taler sagde, at hvis Grækenland skulle forlade euroområdet, så ville dets valuta kollapse, men i det tilfælde ville det misligholde sine forpligtelser. Vi ved dog udmærket godt, at det vil misligholde sine forpligtelser under alle omstændigheder, så det har valget mellem at misligholde dem inden for euroen, hvilket blot sender problemet videre, og det vil så vende tilbage og ramme os igen, eller det kan misligholde dem uden for euroen, og i dette tilfælde kan det løse sit problem. Så hans løsning vil ikke fungere.
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand! Jeg fik ikke et spørgsmål, men en cirkelslutning fra hr. Helmer, og hr. Helmer tager ganske enkelt fejl.
For nu at gentage det vil enhver medlemsstat, der forlader euroen, opleve, at dens valuta devalueres dramatisk. Jeg gentager eksemplet med Island, der ikke er med i euroen, men som har været igennem alt det.
Olle Schmidt
(SV) Hr. formand, hr. Rehn! Det arbejde, kommissæren udfører, er ganske fremragende. I løbet af i år har han fremsat en række forskellige forslag, som har forbedret situationen, og det er noget, vi alle bør anerkende.
Jeg er overrasket over at lytte til denne forhandling. Jeg troede, at dette var et hus for Europa, ikke et hus for 27 forskellige medlemsstater. Der er en nationalistisk ånd her, som er skræmmende, og det vil ikke bidrage til at løse vores problemer. Det er et spørgsmål om solidaritet.
(Taleren taler på engelsk)
(Til hr. Helmer, som har givet udtryk for sin uenighed) De kan godt grine, men De tager fejl. De tager helt klart fejl, hr. Helmer, for det handler om solidaritet. Europa handler om solidaritet, og vi er alle indbyrdes afhængige. Selv pundet afspejler euroen. Jeg er målløs.
(SV) I Sverige har vi oplevet, hvad det vil sige at være alvorligt forgældet. Vi var et land i gæld, folk var forgældede, men vi havde held til at håndtere det. Hvorfor skulle vores venner i Grækenland, Portugal og Irland ikke kunne håndtere det? Er vi noget særligt oppe i de nordiske lande? Selvfølgelig er vi ikke det. Men lige nu har disse lande brug for vores hjælp og bistand. Hvis vi ikke giver dem denne hjælp og bistand, vil det være vores eget endeligt.
(Taleren taler på engelsk)
Europa er en fælles skæbne for os alle, og vi må erkende dette - selv De, hr. Helmer. De er en del af Europa, og De kan gøre mere.
(Udbrud fra hr. Helmer: "Absolut ikke!")
Lajos Bokros
(EN) Hr. formand! Vi fejrer nu førsteårsdagen for den græske redning, men der er intet at fejre. Et år efter er vi tilbage, hvor vi startede. I stedet for at forlænge smerten og lægge endnu større byrder på den græske økonomi, ville det være langt bedre at acceptere det uundgåelige og markedernes dom.
Det er ikke muligt at undgå en misligholdelse af dets forpligtelser. En misligholdelse i ro og orden har mindst fem fordele. Den ville dele tabet mere retfærdigt mellem de græske skatteydere og eksterne kreditorer, den ville standse erstatningen af privat gæld med en stadigt voksende andel af statsgæld fra andre lande, den ville give Grækenland flere vækstmuligheder ved at lette gældsydelsen, den vil gøre det langt lettere for fru Merkel at "sælge" misligholdelsen til Bundestag, fordi det ville betyde støtte til tyske banker snarere end græske, og endelig ville den isolere gældskrisen fra konkurrencedygtighedskrisen og redde euroområdet fra skadelig indflydelse.
Gør det! Lad være med at spilde flere penge.
Philippe Lamberts
(FR) Hr. formand! Da hr. Bokros har rejst spørgsmålet, vil jeg fortsætte. Hr. Rehn, jeg mener, at vi bør lytte til det, der bliver sagt. Når tallene stilles op ved siden af hinanden, mener jeg, at den eneste konklusion, der kan drages, er, at en omstrukturering af gælden i Grækenland og muligvis også i Irland er uundgåelig. Jeg tror, at alle er klar over dette. Det forekommer så indlysende, at man må spørge sig selv, hvordan Den Europæiske Centralbank, Kommissionen og Rådet kan undgå at se det. Med mindre I de nægter at se det?
Med andre ord går den første mulighed ud på, at man af ideologiske grunde beslutter at sige, at misligholdelse er udelukket, og det vil i så fald være at benægte realiteterne. På den anden side kan man måske sige, at det ville være bedre at trække spillet ud, og i dette tilfælde vil jeg virkelig appellere til dem, for jo længere tid, der går, desto mere smertefuld og mere omkostningsfuld vil omstruktureringen blive. Den vil navnlig blive mere omkostningsfuld for skatteyderne, fordi jo længere tid, der går, desto større en byrde vil den græske offentlige gæld blive for offentlige eller halvoffentlige enheder - jeg tænker på Den Europæiske Centralbank, jeg tænker på den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet (EFSF) - og det er i stigende grad skatteyderen, der vil blive bedt om at betale.
Der har været megen snak om stresstests og resistenstests i de seneste dage. De nævnes i forbindelse med atomkraftværker. De nævnes i forbindelse med banker. Men dem, hvis resistens testes seriøst hver dag, er vores borgere, navnlig de dårligst stillede blandt dem, som måske bærer en uforholdsmæssig stor andel af byrden i forbindelse med løsningen af denne krise.
Man kan derfor tydeligvis ikke sige, at krisen blot er bankernes, virksomhedernes eller politikernes ansvar, som nogle meget forenklet gerne vil have os til at tro. Jeg mener, at dette er et kollektivt ansvar, og at det derfor ville være sundt, hvis alle bidrog med deres rimelige andel til en håndtering af krisen.
Jeg vil gerne slutte med at understrege, at vi, selv om jeg ofte er uenig med kommissæren, bør anerkende det arbejde, han har udført på det seneste. Jeg er sikker på, at hans aftener er meget lange, og jeg lover, at jeg med glæde vil invitere ham på middag, når han en dag vender tilbage til et mere anstændigt liv.
Nikolaos Chountis
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg ville have forventet, at kommissæren ærligt ville svare, at kriseprogrammet, det memorandum, der anvendes med religiøs hengivenhed i Grækenland, har været en total fiasko. Underskuddet er større end forventet, gælden er vokset, arbejdsløsheden er vokset, der er endog større krise, og midt i alt dette, ser kommissæren disse omstændigheder som et tegn på genopretning af økonomien og et hjerteanfald, der undgås, mens hans repræsentant ser dem som mål og succeser. Samtidig er målet at anvende opskriften på Irland og Portugal. Disse opskrifter har været en total fiasko.
Samtidig viser nyere tal i Europa, at den tyske økonomi vokser, og at landets eksporttal er højere end på noget andet tidspunkt siden 1950'erne. Jeg mener, at denne kombination af fakta, denne ulighed og de forskelle, der opstår og fungerer inden for EU, er problemet og en af årsagerne til problemet. Når det nu forholder sig sådan, hvad venter man så på, inden man ændrer politik? Fortæl os, hvad man taler om på de hemmelige møder, for der verserer mange rygter. Vil kommissæren endelig ændre kurs for at håndtere problemerne?
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Først har jeg et spørgsmål til kommissær Rehn. Hvordan kan det være, hr. Rehn, at Eurogruppen under hr. Junckers formandskab har kunnet holde et topmøde uden den nederlandske finansministers tilstedeværelse? Hvordan kan det være muligt? Det er ganske enkelt en skandale, at Nederlandene som en af de største bidragydere til alle redningspakkerne end ikke blev indbudt til det møde, jeg henviser til. Hr. Rehn, kan De give mig en garanti her for, at De vil sikre, at dette aldrig sker igen?
Jeg må fortælle Parlamentet, at Grækenland enten må forlade euroen eller omstrukturere sin gæld. Det er en uundgåelig realitet - spørgsmålet er "hvornår"? Jeg mener, og jeg frygter, at det vil ske, når alle garantier, og alle pengene er blevet udbetalt til Grækenland. Dette er århundredets svindel! Hr. Rehn, kan De give mig en garanti for nu, at muligheden for, at Grækenland først refinansierer sin gæld maksimalt med de nederlandske skatteyderes penge og så forlader euroen og afskriver sin gæld, er en mulighed, der ikke vil indtræffe? Vi kan ikke stole på disse grækere, de græske politikere, som sammen med Kommissionen svindlede deres vej ind i euroområdet med unøjagtige tal, og som nu primært synes optaget af at øge deres egne lønninger. Det er politikere, som vi aldrig kan stole på, så hr. Rehn, hvordan vil De garantere, at de nederlandske skatteydere ikke vil blive ofre for en forfærdelig svindel endnu en gang?
(Taleren accepterede at besvare et blåt kort-spørgsmål i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Robert Goebbels
(FR) Hr. formand! For sidste gang er hr. Madlener klar over, når han taler imod europæisk solidaritet og imod Grækenland, at Nederlandene næst efter Tyskland er det land, der har størst gavn af det europæiske indre marked, og at praktisk taget hvert andet job i Nederlandene er knyttet til aktiviteter i relation til eksport af varer og tjenesteydelser til EU?
Taler han derfor ikke imod job i Nederlandene?
Barry Madlener
(NL) Hr. formand! Hr. Goebbels, De må vide, at Nederlandene kan takke hårdt arbejde og overvågning af dets finanser for den stærke stilling, landet indtager. Vidste De, at Nederlandene har været den største nettobidragyder til EU i årevis nu, og at grækerne har været de største modtagere af nederlandske penge i årevis? Hvad har resultatet været? Resultatet var krisen i Grækenland! Dette er dårlig forvaltning af de nederlandske skatteyderes penge. Det er en skændsel, at De ikke har fattet dette.
Danuta Maria Hübner
(EN) Hr. formand! Det er vores pligt at søge de bedste løsninger til håndtering af krisen, og i denne forbindelse er læringsprocessen af stor værdi. Jeg mener, at vi har lært, hvorfor tingene gik galt, og hvordan vi bragte os selv i den vanskelige situation, vi befinder os i i dag, men jeg mener også, at vi nu er mindre åbne for at tage ved lære af virkeligheden, sådan som den udvikler sig. I denne forbindelse vil jeg gerne rejse to spørgsmål.
For det første kan vi se store ligheder mellem medlemsstaterne med hensyn til offentlig gæld og underskudssatser, men samtidig er der i de samme medlemsstater væsentlige forskelle på de risikopræmier, der skal betales af deres statsgæld. Efter min mening er dette et klart bevis for, at andre faktorer end statsgælden kommer ind i billedet og påvirker markederne. Det er blandt andet udenlandsgælden eller de alt for store eksterne ubalancer, som markederne bl.a. har fokuseret på, og dette betyder tydeligvis, at vi, når vi skal håndtere situationen må gå videre end til fiskal tilpasning.
Det andet spørgsmål hænger sammen med den omstændighed, at de økonomier, der er hårdest ramt af krisen, skal håndtere en kombination af højrisikopræmier og alvorlige kriseforanstaltninger. Denne dobbelte udfordring gør det praktisk taget umuligt at opnå gældsbæredygtighed. Hvis vi afviser gældsomstrukturering, har vi brug for en bedre balance mellem straf og bistand og udformning af hjælpepakker, der vil gøre det muligt at undgå at skubbe landene længere ind i gældsfælden.
Edite Estrela
(PT) Hr. formand! Europa er nedsunket i en hidtil uset krise, der vil kunne true euroområdet og det europæiske projekt. Det er en krise i euroområdet, som Grækenland, Irland og Portugal var de første ofre for. Angrebene på disse landes statsgæld har til formål at svække den fælles valuta. Dem, der mener, at dette er et problem for grækerne, irerne og portugiserne, stikker sig selv blår i øjnene. Det er det ikke. Hvis der ikke kommer en solid reaktion fra EU, som beroliger markederne, vil dette pres sprede sig til andre medlemsstater.
Portugal har ikke noget problem med hensyn til dets offentlige regnskabers bæredygtighed eller med dets nationale bankers insolvens. Portugal har brug for at fortsætte med de strukturreformer, det har påbegyndt, for at øge produktiviteten og for at fremme økonomisk vækst. Som tidligere vil det portugisiske folk overvinde denne udfordring også og foretage de nødvendige ofre, men ikke mere end de nødvendige ofre.
Vi kan ikke forstå, hvorfor EU vil pålægge Portugal højere rentesatser end Den Internationale Valutafond. Portugal vil betale EU omkring 3 mia. EUR i renter om året. Der er ingen grund til, at hr. Blooms og hr. Madleners her i Parlamentet og uden for det bliver bekymrede. Skatteyderne vil ikke lide. Det, der er tale om, er et lån, ikke en gave. Det er et lån, der vil blive tilbagebetalt fuldt ud, og til rentesatser svarende til de markedssatser, som Portugal betalte for omkring en måned siden.
I en globaliseret verden kan intet land løse alle sine problemer på egen hånd. Finanskrisen har allerede vist, at noget, der sker på den anden siden af Jorden, kan ramme os alle hjemme hos os selv med ødelæggende kraft. Derfor har vi brug for mere Europa og et bedre Europa. Et mere forenet og ambitiøst Europa. Vi er alle i samme båd. Hvis båden synker, vil ingen blive reddet.
(Taleren accepterede at besvare et blåt kort-spørgsmål i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Liisa Jaakonsaari
(FI) Hr. formand! Jeg har gode nyheder til portugiserne. Ifølge oplysninger, jeg netop har modtaget, er der i Finland indgået en aftale, og Kommissionens forslag om lån til Portugal er blevet accepteret, så Finland udgør ikke længere nogen hindring.
Da det også er min opgave at stille spørgsmål, vil jeg gerne spørge min kollega om følgende. Mener man, at den stramning af livremmen, der finder sted i Portugal, vil gøre det muligt for landet at opnå en form for økonomisk vækst, der vil tillade en tilbagebetaling af lånene?
Edite Estrela
(PT) Hr. formand! Jeg vil gerne takke det finske folk og det finske parlament for at have truffet denne beslutning, som i høj grad ligger på linje med den fællesskabs- og solidaritetsånd, der var fremherskende ved grundlæggelsen af Det Europæiske Fællesskab.
Med hensyn til spørgsmålet sagde jeg, at det portugisiske folk vil overholde disse kriseforanstaltninger, og at vi, selv om det er en hård, omkostningsfuld pakke, vil gøre alt, hvad vi kan for at øge den økonomiske vækst, skabe mere beskæftigelse og undslippe disse problemer.
Charles Goerens
(FR) Hr. formand! Gældsproblemet har en størrelse, som langt overstiger den rent budgetmæssige dimension. Det er rent faktisk politik som helhed, der berøres af den offentlige gældskrise - den budgetmæssige, økonomiske, sociale, europæiske og nationale dimension. Først og fremmest står vi dog med en politisk krise.
I Finland illustrerer et parti, for hvem det at tage afstand til Portugal er blevet en kæphest, i hvor høj grad gældsproblemet foruroliger offentligheden. Man bør dog huske på, at partiet De Sande Finners retorik, der taler imod at komme Portugal til hjælp, svarer fuldstændig til den retorik, som Tysklands vigtigste politiske ledere anvendte for et år siden kort tid inden, der blev ydet støtte til Grækenland.
De populistiske slogans, der bidrager til stor vælgersucces, i dag i Finland, i morgen i et andet land, gentager rent faktisk blot de ord, som meget respektable politiske ledere allerede har fremsat.
Det politiske centrum er der, hvor idéer, der splitter den økonomiske og monetære union, udtænkes.
Jeg er fuldt overbevist om, at problemerne kun kan overvindes, hvis erfarne politikere forstår, at deres rolle først og fremmest går ud på at mindske spændinger frem for at puste til ilden.
Georgios Toussas
(EL) Hr. formand! Det er en beskidt løgn, at den økonomiske krise er en krise forårsaget af gæld. Det er en krise forårsaget af overakkumulering af kapital, en krise i det kapitalistiske system, som illustrerer, at et forældet system er blevet overhalet af begivenhederne. Den kapitalistiske krise i Grækenland, Irland og Portugal forværres og vil fortsætte. Gælden og underskuddet i disse lande er ikke nationale særpræg, det er virkningerne ikke årsagen. De stammer fra en overdreven tiltro til de store virksomheder. Statsstøtte og skattelettelser til monopoler, udgifter til Nato, ødelæggelsen af den industrielle produktion og minedriften, fremstilling, tekstil-, skibsbygnings- og reparationsindustrien, den alvorlige underminering af landbrugsproduktionen og milliarder af euro til stor virksomhedskoncerner.
Den grundlæggende årsag til EU's, de borgerlige regeringers og kapitalens angreb på arbejderklassens indkomst og rettigheder, hvis vigtigste våben er aftalen om euroen og den europæiske stabilitetsmekanisme - hvorved forstås kontrolleret bankerot - går videre end kapitalistisk krise- og gældsforvaltning. EU's, de borgerlige regeringers og kapitalens strategiske mål er ikke blot at lægge byrden i forbindelse med krisen over på arbejdstagerne, men at nedskære arbejdsstyrken til et minimum for at beskytte monopolkoncerners profitmargin.
Den frygtindgydende generalstrejke i Grækenland i dag vil sende et stærkt kampbudskab ...
(Formanden afbrød taleren)
(Taleren accepterede at besvare et blåt kort-spørgsmål i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Mange tak for Deres hjælpsomhed og tolerance. Jeg har et spørgsmål til hr. Toussas. Han ved helt præcist, hvordan han skal forklare alle de ting, der er forkerte, det, der ikke er rigtigt ved dette system, og alle de ting, der er helt forkerte i forbindelse med det, der sker i Europa og medlemsstaterne. Mit spørgsmål er, hvad er alternativet? Ønsker han at vende tilbage til den kommunistiske utopi som i Nordkorea, Cuba og andre diktaturer? Er det den løsning, vi nu skal vende tilbage til? Er det det, han ønsker?
Georgios Toussas
(EL) Hr. formand! Jeg kan forstå, at hr. van Dalen er ude af stand til at fremsætte forslag til en løsning af de akutte problemer, som arbejdstagerne i hans land og i de øvrige 26 EU-medlemsstater står over for. Må jeg orientere ham om, at det græske kommunistiske parti, inden Grækenland tiltrådte EU, gav udtryk for sin modstand og oplyste det græske folk om konsekvenserne. 30 år efter Grækenlands tiltræden af EU eller lige siden 1957, om man vil, hvor EU blev grundlagt og omdannet fra Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab til Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, har vi set følgende udvikling. Profit til kapitalen, problemer for arbejdstagerne. Folket vil kæmpe for at løse denne modsigelse.
Andrew Henry William Brons
(EN) Hr. formand! Euroområdet pålægger 17 forskellige økonomier en enkelt valutaværdi og standardiserede rentesatser. Hvis de lande, der fejler, var forblevet uden for euroområdet, ville deres valutaer være faldet i værdi, hvilket ville have medført eksportdreven vækst fremmet af lave rentesatser, som ville være blevet fastsat af deres centralbanker. Den høje valutaværdi og nu stigende rentesatser har forværret stagnationen, hvilket har medført faldende skatteindtægter, nedskæringer i tjenesteydelser og voksende statsgæld. Det ville være i deres interesse at forlade området, men faldet i værdien af deres valutaer ville så øge deres gældsbyrde.
Storbritannien, der står uden for euroområdet, burde ikke blive berørt af denne gæld, men vores tidligere regeringer har underskrevet gæld på 10 mia. GBP i Lissabontraktatens bestemmelse om usædvanlige begivenheder, og den nuværende regering vil fortsat yde lån direkte og indirekte. Grækenland og Irland vil i sidste ende misligholde deres gæld, og vi vil alle have spildt penge.
Paulo Rangel
(PT) Hr. formand! Jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg naturligvis mener, at den aftale, der er indgået for Portugal, er en afbalanceret aftale. Det er en meget hård aftale for befolkningen, men den lægger i det væsentlige vægt på strukturelle reformer for at øge væksten og konkurrenceevnen. Jeg mener, at dette er meget positivt.
Jeg har ikke den samme holdning, som andre her, som mener, at lande som Grækenland, Irland og Portugal gjorde alt rigtigt, at de ikke lavede nogen fejl og ikke gik for langt, at de gjorde alt rigtigt, og at det kun var den internationale krise, der forårsagede problemerne. Nej, vores regeringer begik fejl og havde de forkerte politikker, men det betyder ikke, at der ikke nu er en mulighed for i en EU-sammenhæng at vende tilbage på sporet og gå i den rigtige retning igen.
Det er derfor vigtigt at huske på, at det rent faktisk er nødvendigt at sige til de offentlige opinionsorganer, der er imod at støtte lande i vanskeligheder, at de ikke giver penge til disse lande. De låner penge til disse lande. Desuden låner de til meget høje renter, så de gør rent faktisk en del, som er positivt for deres budgetter og deres folk. Jeg vil dog også gerne sige her, at tiden måske er inde til en generel europæisk reaktion ved at acceptere Eurobonds og acceptere muligheden for at sælge dem på det primære marked som reaktion på de internationale markeder.
Måske er tiden inde til, at Kommissionen selv, den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet og Den Internationale Valutafond ser på rentesatserne, så de kan gøre det muligt at skabe bæredygtig vækst i de lande, der i øjeblikket er i vanskeligheder, ved at sænke disse rentesatser.
(Taleren accepterede at besvare et blåt kort-spørgsmål i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 149, stk. 8)
Sven Giegold
(EN) Hr. formand! Først vil jeg gerne sige, at jeg skammer mig over den nationalisme og kortsynethed, der er kommet til udtryk i denne forhandling. Hr. Rangel, jeg har et spørgsmål til Dem. Mener De, at den rentesats, Portugal skal betale under det kommende program, skal sænkes? Ville en sænkning af rentesatserne hjælpe Deres land?
Paulo Rangel
(PT) Hr. formand! Jeg mener, at satsen bør sænkes ikke blot for Portugal, men også for Irland og Grækenland. Jeg mener, at det vil være yderst vanskeligt at nå målene uden at sænke rentesatserne, som vi rent faktisk ser det i tilfældet Grækenland i øjeblikket. Uanset hvad, mener jeg, at der er en mulighed og en åben dør her.
Hvis Portugal er i stand til at opfylde aftalens resultater nøje i de første få måneder, tror jeg, at det vil være i stand til at gå til den europæiske finansielle stabilitetsfacilitet og Den Internationale Valutafond og bede om en revision af rentesatserne inden for seks til ni måneder. Jeg mener, det ville være gode nyheder for det portugisiske folk, og jeg tror, det ville være gode nyheder for EU.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Blot for at føje en irsk stemme til forhandlingen. Også jeg deler desillusioneringen på grund af den omfattende nationalisme her i salen. Jeg er skuffet over, at her er halvtomt ved en af de vigtigste forhandlinger for Europa i denne mødeperiode.
Med hensyn til rentesatserne. Lad det stå helt klart, at landene ikke bør pålægges strafrentesatser. Det vil ikke hjælpe dem på fode igen, og det vil ikke bidrage til gældens bæredygtighed. Må jeg i mine sidste 30 sekunder bede Kommissionen om at tage spørgsmålet om gældsbæredygtighed op, for Irland og for vores kolleger, som er i vanskeligheder?
Må jeg også stille et spørgsmål om EU's politiske kapacitet? I mandags talte jeg i parlamentet i Dublin om en splittelse af solidariteten i EU. Jeg siger det ikke med nogen glæde. Jeg har sagt det privat til kommissæren. Det er et reelt og alvorligt problem. Jeg frygter den dag, hvor vi måske regeres af den yderste højrefløj eller den yderste venstrefløj. Lad for Guds skyld centrumpartierne stå sammen.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Hr. formand! Denne forhandling har været gavnlig. Det er en meget alvorlig situation for de lande, der befinder sig i en krise, men det er lige så alvorligt for Tyskland, Østrig og Finland, for skatteyderne i disse lande har lidt under budgetnedskæringer og har været igennem alvorlige kriser.
Spørgsmålene har været berettigede, og derfor er det meget vigtigt, at det portugisiske spørgsmål gøres til et modeleksempel på, hvordan krisen kan holdes i skak, håndteres og forhindres i at sprede sig. Jeg mener, at Portugal nu først må sikre, at det tilbagebetaler lånene ved at sælge sine aktiver, som det er blevet sagt. Det må også forhandle med de enkelte långivere om at fastlægge konkrete forslag og idéer til, hvordan krisen kan overvindes.
Vælgere i Tyskland, Østrig og Finland vil ikke acceptere det, hvis der f.eks. skulle være nye redninger af Grækenland, eller hvis denne sag skulle slå fejl.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Hr. formand! Portugal er et andet land, der har brug for finansiel bistand fra Eurobonds, men lad os være ærlige og indrømme, at det er yderst vildledende at betegne denne krise som en "gældskrise" eller en "eurokrise".
Det giver indtryk af, at euroen er i krise, fordi nogle medlemsstater er ude af stand til at styre deres anliggender på en fornuftig måde og har stiftet for meget gæld. Irland og Portugal styrede derimod deres anliggender på en disciplineret måde og var ikke selv skyld i den krise, de kom i. Det var de dårligt regulerede banker, der var uansvarlige. Det var udgifterne til beskyttelse af disse banker, der bragte nogle lande i euroområdet i finansielle problemer. Den aktuelle krise er derfor snarere en krise i den europæiske banksektor.
Hvis vi er ærlige, vil Eurobonds, eller snarere den nye form, de vil få efter 2013, helt sikkert ikke være nok. Udgifterne til beskyttelse af euroen må nedbringes på en sådan måde, at vi tvinger de kommercielle banker til at anerkende deres tab. Det næste skridt bør så være en effektiv regulering af den finansielle sektor.
Peter van Dalen
(NL) Hr. formand! Den nuværende strategi i forbindelse med gældskrisen forværrer problemerne. Ja, Grækenland, Portugal og Irland tilbydes gældssanering, men deres gæld øges i stedet for at blive nedbragt. Denne strategi er en katastrofe - den løser et gældsproblem ved at stifte mere gæld. Europa må gå væk fra sit tabu om afskrivning af gæld. Vi kan komme videre ved at omstrukturere statsgæld med en delvis afskrivning af gælden i kombination med en håndhævelse af kravene om en strammere stabilitets- og vækstpagt, herunder automatiske sanktioner. Dette er naturligvis en hård fremgangsmåde, der vil medføre en drastisk omorganisering blandt bankerne, nogle pensionsinstitutioner og obligationsindehavere, men vi må komme igennem dette. Det er et spørgsmål om, at man ikke opnår nogen gevinst uden en indsats. Afskrivningen af statsgæld i kombination med håndhævelse af strenge krav baner vejen for en ny fremtid. Hvis vi ikke gør det, er der kun en fremtid, nemlig at de svage lande forlader euroområdet.
Miguel Portas
(PT) Hr. formand, kommissær Rehn! I sidste måned bad præsidenten for Den Portugisiske Republik Kommissionen om at være "opfindsom", og kommissærens svar til præsidenten for mit land var med en koloniherres arrogance "vi har været opfindsomme, når det gælder Portugal". Derfor vil jeg svare kommissæren nu. Kommissionen har været opfindsom, når det gælder om at påtvinge et land et treårigt regeringsprogram og en foretrukken regering tre uger før et valg. Kommissionen har været opfindsom med hensyn til at opkræve en rentesats på 6 % fra samme land og kaste Portugal ud i recession i de kommende to år.
Det eneste punkt, hvor Kommissionen ikke har været opfindsom, er der, hvor den burde have været det, for vi har alle brug for at omstrukturere gælden, genforhandle gælden og inddrage kreditorerne i en løsning. Hr. kommissær, undersøg Deres samvittighed og træd tilbage, og Europa vil takke Dem for det.
Franz Obermayr
(DE) Hr. formand! I modsætning til mine kolleger, som har overskredet deres taletid på samme måde, som budgettet er blevet overskredet, vil jeg fatte mig i korthed.
Blandt de mange kloge analyser og svar er der et spørgsmål, der ikke er blevet stillet. Det er spørgsmålet om, hvad borgerne i nettobidragyderlandene ville sige. Beskatningssatser på 50 % med en høj levestandard og et højt niveau for sociale ydelser er ikke et tilfælde. Det betyder, at borgerne arbejder hårdt og tjener en hel del.
Solidaritet, som er blevet nævnt ofte i dag, indebærer også solidaritet med borgerne i vores egne hjemlande. Sverige er blevet nævnt. EU greb ikke ind her med finansiel bistand. I stedet er der blevet gennemført en omstrukturering, der er blevet foretaget nedskæringer i de sociale ydelser, og de offentlige ydelser er blevet skåret ned. Der er med andre ord blevet indført en stram finanspolitik. Vi må forklare dette over for de lande, der er genstand for dagens forhandling. Uden en stram finanspolitik og en stor indsats fra deres egen side vil dette ikke fungere.
Olli Rehn
medlem af Kommissionen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil fokusere på et enkelt spørgsmål, for jeg skal bruge mine fem minutter på det.
I de seneste uger og i dag her i Parlamentet har mange talt for en omstrukturering af gælden i Grækenland. Det lyder meget nemt og pænt. Jeg må dog sige, at fortalerne for en omstrukturering af statsgæld ser ud til at se bort fra de potentielt ødelæggende konsekvenser for den finansielle stabilitet i landet selv og i euroområdet som helhed, og konsekvenserne og forgreningerne for den økonomiske vækst og beskæftigelsen.
Lad os overveje, hvad konsekvenserne af en omstrukturering af gælden kunne være. Vi taler naturligvis om en kontrafaktisk situation ligesom fortalerne for en omstrukturering af gælden, men vi har forståelse nok for virkningsmekanismerne på finansiel stabilitet og økonomisk aktivitet til at udtænke et sandsynligt og meget muligt scenario. Der ville sandsynligvis ske følgende.
Obligationsindehavere ville blive ramt hårdt - dvs. husholdningerne via deres opsparingsinstrumenter såsom pensionsopsparinger samt institutionelle investorer såsom pensionsfonde og forsikringsselskaber. Bankerne ville også skulle afholde omkostningerne. Vi ved fra sidste års stresstests af bankerne, at de græske banker har 48 mia. EUR i statspapirer, græske statsobligationer. Hvad ville der ske? En omstrukturering af statsobligationerne ville i alvorlig grad erodere deres kapitalgrundlag. Selv en nedskæring på 30 % ville betyde, at en stor del af banksystemet ville blive underkapitaliseret, mens en nedskæring på 50 %, som mange har slået til lyd for, ville indebære, at en stor del af det græske banksystem ganske enkelt ville blive insolvent.
En omstrukturering af gælden i Grækenland ville således få store konsekvenser for banksektoren i Grækenland og for alle banker, der er i besiddelse af græske obligationer.
Det er ikke, fordi jeg elsker banker, og jeg udfører heller ikke mit arbejde for at redde dem, men det er et faktum, at en så stor bankkrise ville føre til et massivt kreditsammenbrud. Det er ikke en eller anden form for teoretisk virkelighed. Det er et meget sandsynligt resultat. Et massivt kreditsammenbrud. Desuden ville den sikkerhedspulje, der står til rådighed for de græske banker, via ratingaktioner højst sandsynligt blive udvisket. Den ville smelte ned. Et massivt kreditsammenbrud, mulige bankkriser, en indefrysning af indskud og/eller kapitalkontroller kunne meget vel være nogle af konsekvenserne. Det, der er helt sikkert, er, at økonomiens indskrænkning ville være uden fortilfælde i Grækenland.
Lad mig minde om, at det argentinske BNP kollapsede med næsten halvdelen over en periode på fem år. Ville det hjælpe Grækenland eller Europa? Jeg tvivler. Selv en så alvorlig nedskæring som 50 % ville ikke bringe gældsraten under 100 % af BNP, hvis man antager, at de internationale kreditorer som f.eks. euroområdets medlemsstater eller IMF var udelukket fra denne nedskæring.
Grækenland ville stadig have et stort budgetunderskud, som det skal finansiere. Hvem vil være parat til at låne Grækenland penge dagen efter, at det har tilintetgjort 70 % eller 50 % eller 30 % af de tidligere investorers finansielle velstand? Hvem vil være parat til at yde lån til Grækenland dagen efter?
En omstrukturering af gælden ville indskrænke Grækenlands adgang til finansmarkederne i meget lang tid, og målet med EU/IMF-programmet er rent faktisk en relativ hurtig tilbagevenden til markederne for at finansiere den græske statsgæld, så skatteyderne ikke skal garantere for lån for at gøre det. Det er målet med denne øvelse.
Lad os huske på, at solvens i sidste ende kræver en stabilisering og dernæst en nedbringelse af statens gældsrate - dvs. at realisere et primært strukturelt overskud og nå frem til et gældsstabiliseringsniveau.
Grækenland lever stadig over evne, og nøglen er, at Grækenland må begynde at tjene mere, end det forbruger og også skal være i stand til at betale rente af sin gældsbyrde.
Det er det primære strukturelle overskud, som Grækenland har brug for, og en omstrukturering af gælden ville ikke løse dette meget grundlæggende problem. Derfor er de vigtigste afgørende faktorer for Grækenlands solvens i sidste ende af politisk og social karakter - den konsekvente stramhed for at holde det primære overskud stabilt på et højt niveau omkring 5 % af BNP i en lang periode.
Vi har eksempler på dette. Belgien gjorde det med held i 1990'erne i næsten et tiår. Desuden har seks EU-medlemsstater været i stand til at opretholde et primært overskud på over 4 % i mindst fire år, så det er ikke umuligt. Det er ganske vist en stor udfordring, men det er gjort før, og det er muligt også for Grækenland, hvis der er politisk vilje og enighed i landet. Kun på denne måde kan Grækenland undgå meget værre alternativer.
Vi befinder os virkelig ved en kritisk skillevej med hensyn til Europas fremtid. Denne forhandling handler om statsgældskrisen. Den har betydning for euroen, for Europas fremtid. Det ved De ganske udmærket. Jeg må sige, at jeg er yderst foruroliget over forskellene i de nationale politiske forhandlinger, vi har hørt på det seneste, og som også afspejles her i Parlamentet. Der er politisk træthed i Central- og Nordeuropa med hensyn til at yde støtte til de lande, der er i vanskeligheder. Der er reformtræthed i Sydeuropa med hensyn til gennemførelse af de nødvendige reformer. Sammen må vi finde energien til at overvinde denne træthed. Vi må bygge broer over disse forskelle for at redde Europa, og vi må træffe de nødvendige beslutninger for at undgå en ny, endnu værre krise, og for at sætte hele Europa i stand til at komme ud af den yderst alvorlige finanskrise, som vi har oplevet de seneste år.
András Kármán
formand for Rådet. - (HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne kort drøfte to tanker. Selv om krisen i banksystemet utvivlsomt bidrog væsentligt til vores nuværende økonomiske problemer, ville det være en fejl at skjule, at de fleste problemer opstod forud for krisen på grund af manglende finanspolitisk disciplin i mange lande, en økonomisk politik, der ikke styrkede konkurrenceevnen, og en manglende koordinering af den økonomiske politik på europæisk plan.
Det står derfor klart, at der er behov for et detaljeret europæisk svar, og to vigtige elementer i dette svar, der også er det ungarske formandskabs højeste prioriteter, er det europæiske halvår for samordning af de økonomiske politikker og gennemførelse af reformen af den økonomiske styring.
Gennemførelsen af begge prioriteter har nået en vigtig, kritisk fase. Med hensyn til det europæiske halvår for samordning af de økonomiske politikker har vi forpligtet os til at afslutte dette til tiden på en vellykket måde. Medlemsstaternes stabilitets- og konvergensprogrammer samt de nationale reformprogrammer skal efter planen drøftes på Økofin-mødet i juni, og jeg håber, at disse programmer endelig vil betyde et reelt gennembrud i de enkelte medlemsstaters budgetpolitik og økonomiske politik.
Intensivt arbejde med en pakke bestående af seks forslag fortsætter på trepartsmøderne. Det ungarske formandskab vil i denne forbindelse annoncere de vigtigste punkter i Parlamentets forslag på mødet mellem finansministrene i næste uge, og under disse drøftelser vil vi bede om et mandat fra Rådet til at nå frem til en vellykket og hurtig aftale allerede i juni om de seks lovgivningsforslag.
Der er behov for en ansvarlig og fleksibel holdning både i Rådet og i Parlamentet, og jeg tror fuldt og fast på, at aftalen, sådan som situationen er i dag, vil sende et yderst positivt budskab til markederne også. Desuden vil den afspejle de europæiske institutioners evne til at samarbejde ansvarligt og uden forsinkelse, når Europa har stort behov herfor.
Med hensyn til det portugisiske program og de tre tilpasningsprogrammer generelt vil jeg indledningsvis gerne hilse den parlamentariske aftale om finanspolitikken velkommen. Vi ved alle, at den er yderst vigtig, når det gælder den europæiske finansielle stabilitetsfacilitets funktion. Samtidig vil jeg gerne påpege, at det også står klart i det program for den økonomiske politik, som trojkaen har udarbejdet for Portugal, at de programmer, der er udarbejdet for Grækenland, Irland og Portugal, er tilpasset de enkelte landes særlige karakteristika og ikke på nogen måde er standardagtige.
For Grækenlands vedkommende er vægten blevet lagt på at bringe budgettet i orden. For Irlands vedkommende kan konsolideringen af banksystemet betragtes som et nøgleelement. Og nu for Portugals vedkommende er de vigtigste dele måske strukturreformerne og reformerne af arbejdsmarkedet og råstofmarkedet. Som vi alle er klar over, er det i forbindelse med Portugal yderst vigtigt at bringe større vækst ind i økonomien på mellemlang sigt og at styrke konkurrenceevnen.
Jeg mener, at dette, selv om implementeringen af programmerne for den økonomiske politik i tilknytning til kreditaftalerne kræver en seriøs indsats fra medlemsstaternes side, samtidig også er en mulighed for at imødegå de langvarige strukturelle problemer og finde løsninger og svar på disse på kort sigt, hvilket på mellemlang sigt kunne føre til bæredygtig og højere vækst i disse lande.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
George Sabin Cutaş
Euroen oplever en værdiforringelse på et tidspunkt, hvor der er tale om, at Grækenland har brug for et nyt lån fra EU. Vi må spørge os selv, om situationen i Grækenland og i andre europæiske lande i vanskeligheder ikke er et resultat af finansielle spekulanters handlinger baseret på en "del og hersk" taktik. For nylig blev Portugal det tredje land, der måtte anmode EU om lån. De finansielle spekulanter har glemt problemet med bankerne, som var svære at redde, og fokuserer nu deres opmærksomhed på europæiske lande i vanskeligheder. Den lave offentlige gældskreditvurdering har derfor gjort det umuligt at opnå lån til at tilbagebetale gælden. Jeg mener, at der er behov for et europæisk kreditvurderingsbureau, som vil gå bort fra finansiel spekulation. På den anden side er det tvingende nødvendigt, at der udstedes Eurobonds for at vise vilje til at redde euroen.
João Ferreira
På grund af gældsspørgsmålets omfang og de dermed forbundne begrænsninger er det mere end blot et reelt problem for lande som Portugal. Det er et centralt element i den voldsomme sociale, økonomiske, politiske og ideologiske offensiv, der er på vej, og hvis egentlige årsager skjules. Det seneste udtryk for denne offensiv er den ulovlige indgriben i Portugal, som "trojkaen" bestående af Den Internationale Valutafond, Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank har stået for. Dette er en uacceptabel afpresning af nationale ressourcer fra de portugisiske arbejdstagere og den portugisiske befolkning til den finansielle kapitals lommer. EU - der dermed afslører sin sande natur og egentlige mål - formidler denne afpresningsproces, mens det skaber de institutionelle vilkår for, at den kan implementeres og uddybes. Den udenlandske interventionsproces, der er undervejs, er meget afslørende i denne henseende. Den omfatter de grundlæggende elementer i de antisociale foranstaltninger, der er implementeret i andre lande som Grækenland og Irland samt de lande, der indgår i "europluspagten", som de europæiske magter har gennemtvunget. Når den træder i kraft, vil den forværre den nationale situation, forværre den økonomiske recession, arbejdsløsheden, fattigdommen, den sociale ulighed og den nationale afhængighed. Når dette veritable underlæggelsesprogram er gennemført, vil det, som situationen i andre lande viser, forværre de forhold, der angiveligt var begrundelsen for denne intervention. Med andre ord problemerne med at håndtere de ubærlige og voksende omkostninger i forbindelse med statsgælden.
Bruno Gollnisch
Årsagen til statsgældskrisen er spekulation i gælden i de medlemsstater, som er kommet den banksektor, der er direkte ansvarlig for den dybe krise, vi befinder os i, til hjælp. Banksektoren har undveget hele sit ansvar, særlig sit finansielle ansvar og opnår rekordoverskud, mens de europæiske skatteydere og arbejdstagere bliver bedt om at spænde livremmen ind. Og de hellige markeder sætter nu dagsordenen. Kommissionen og regeringerne har blot en besættelse, nemlig at berolige dem. Hele sidste weekend var fyldt med misinformation om omstrukturering af gælden og Grækenlands udtræden af euroen. Rygter spredt af dem, der har satset milliarder på en misligholdelse, som de har forsøgt at skabe i første omgang. Omstrukturering af gælden ser ud til at ville være en katastrofe - for private investorer. Samtidig blev det meddelt, at Banque Nationale de Paris (BNP) f.eks. ville miste langt under de 6 mia. EUR i overskud, der forventes i år, og at Grækenlands underskud uden de ublu rentesatser ville være 1,5 % af BNP og ikke 8 %. Spekulanterne fylder sig for skatteydernes penge og har tydeligvis sat sig for at udsuge dem helt. Tiden er inde til at sætte en stopper for dette usunde cirkus.
Angelika Werthmann
En ting står klart for os alle. Virkningerne af den økonomiske og finansielle krise kan stadig mærkes overalt, og de omfatter talrige spørgsmål. EU må naturligvis reagere på krisen. Jeg har nogle få tanker om de stresstests af bankerne, der er blevet gennemført. I alt 91 store europæiske banker blev testet, og 7 bestod ikke testen. Jeg har et stort kritikpunkt på dette område, og det er, at konsekvenserne af, at et land går bankerot, ikke blev evalueret, og dette er fortsat en mulighed, når vi ser på Grækenland, Irland og Portugal. De seneste stresstests fokuserede på kernekapitaldækning, men likviditetskriterierne burde også have været medtaget. Det er indlysende, at disse resultater skal offentliggøres for, at vi kan nå det krævede gennemsigtighedsniveau.
