Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Hallam
Hr. formand, efter at have tilbragt de sidste 24 timer med at forsøge at beslutte, hvordan jeg skulle stemme vedrørende Irak, blev jeg noget bekymret over at se, at min stemme om ændringsforslag nr. 12 var forkert refereret. Faktisk stemte jeg imod ændringsforslag nr. 12 og ikke for. Jeg vil gerne anmode om, at det bliver rettet.

Rübig
Hr. formand, det er ganske vist rigtigt, som hr. Habsburg-Lothringen og hr. Posselt sagde i går, at der ikke har fundet nogen debat om kriminalitet sted i Bruxelles, men jeg vil alligevel gøre parlamentsmedlemmerne opmærksom på brevet fra vores formand Gil-Robles. Heri meddeler han os, at vi kan være forvissede om, at han deler vores bekymring, og at han vil tage den nødvendige kontakt til de belgiske myndigheder for at nå frem til en tilfredsstillende løsning, hvad angår sikkerheden for medlemmerne og personalet i Europa-Parlamentet.

Kerr
Hr. formand, som De kan se i protokollen fra i går, anmodede jeg formanden for Rådet om at afgøre, om hr. Titleys personlige angreb på mig med negative hentydninger til min mentale tilstand var en overtrædelse af Parlamentets forretningsorden, og jeg vil gerne anmode Dem om at afgøre dette. Det kan være, at De deler hans opfattelse, men jeg er naturligvis overbevist om, at De som vogter af Parlamentets forretningsorden kan afgøre, hvorvidt jeg i henhold til artikel 108 har ret til at fremsætte en personlig bemærkning i forbindelse med det pågældende svar.

Formanden
Hr. Kerr, det er et spørgsmål om fortolkning, hvorvidt hr. Titley stillede spørgsmålstegn ved Deres mentale tilstand. Man kan ikke afgøre ud fra hans indlæg, hvad der var hensigten med bemærkningerne.

Macartney
Hr. formand, i protokollen står der, at jeg bad om en bekræftelse på, at Parlamentet ville få lejlighed til at udtale sig, når bestemmelserne blev ændret. Jeg tror, at der må være redigeret lidt rigeligt, for jeg sagde faktisk, at ændringerne til forretningsordenen - for jeg mener, at det er, hvad der er tale om - bør forelægges Parlamentet, før de træder i kraft. Det er en meget væsentlig rettelse.

Titley
Hr. formand, alt, hvad jeg sagde med hensyn til hr. Kerr, var, at jeg nu var overbevist om, at den psykiatriske sektor ikke længere fungerer så godt i Det Forenede Kongerige. Der er et ordsprog i Det Forenede Kongerige, der handler om at føle sig truffet!

Formanden
Hr. Kerr, ønsker De at fremsætte en personlig bemærkning?

Afstemning
Falconer
Hr. formand, der synes at herske nogen forvirring om, hvorfor jeg ikke meddelte min tilstedeværelse ved sidste afstemning. Det er meget enkelt. Jeg meddeler ikke min tilstedeværelse under afstemning ved navneopråb i solidaritet med Dem og andre kolleger, der kommer her regelmæssigt fra mandag til fredag.

Formanden
Afstemningen har alligevel ikke så stor betydning om fredagen og slet ikke afstemning ved navneopråb.

Corrie
Hr. formand, der har i denne uge været en række tilfælde, hvor mobiltelefoner har kimet inde i mødesalen. Det var især pinligt, da Den Portugisiske Republiks præsident var på besøg. Jeg vil gerne foreslå, at tjenestegrenene sætter opslag op på glasdørene med en påmindelse til medlemmerne om at slukke deres telefoner, inden de går ind i mødesalen. Det er meget let at glemme at slukke, og det kunne afhjælpe fremtidige pinlige episoder.

Formanden
Det er et glimrende forslag.

Wibe
Ordføreren har gjort sit arbejde godt. Med hensyn til dette har jeg intet at bemærke, men jeg mener, at betænkninger af denne type ikke skal behandles af Parlamentet. Parlamentsmedlemmerne mangler kompetence med hensyn til (i dette tilfælde) konjunkturstatistik, og dette er jo under alle omstændigheder et spørgsmål, som bør henvises til en myndighed og ikke til et parlament. Jeg tror ikke, der er noget andet parlament i verden, der beskæftiger sig med denne type af detaljespørgsmål.
Betænkning af Thors (A4-0028/98)
Lindholm
Der er mange problemer med den hastigt stigende brug af elektroniske betalingsmidler. Den tekniske udvikling på dette område går meget hurtigt, og lovgivningen kan ikke følge med. Dette gælder f.eks. bestemmelser om ansvar ved tab af kort og den stigende detailhandel på Internet. Mennesker kan dog miste deres kort i andre lande end de 15 EU-lande, og Internet-salget er heller ikke begrænset til EU-lande. For at opnå en god forbrugerbeskyttelse kræves der internationale regler.
Betænkning af Crowley (A4-0033/98)
Lindholm
Der er behov for at forbedre EF- og EU-lovgivningens kvalitet. Spørgsmålet er bare, om SLIM er den rigtige metode at opnå dette med.
Hvis man ser bort fra brugen af et kringlet sprog, den manglende evne til at finde politiske løsninger på problemer samt dårlige kompromiser, som gør lovgivningen alt for åben for fortolkning, kan SLIM granskes kritisk ud fra følgende synsvinkler:
Forenkling som sådan må ikke være et mål i sig selv, hvis det indebærer, at retssikkerheden sættes over styr, og komplicerede spørgsmål banaliseres.
Vi ved, hvad de egentlige mangler i fællesskabslovgivningen drejer sig om, nemlig:
mangel på kodificering, -henvisning i uendelighed til andre direktiver, forordninger, aftaler og forskellige slags regelsamlinger; når henvisningens indhold desuden ikke altid er særlig godt koordineret med det, der står i de tekster, der henvises til, fører dette, foruden at det er brugeruvenligt, også til anvendelses- og fortolkningsproblemer, -en utilbørlig brug af bilag, som regulerer væsentlige dele af de pågældende reguleringsområder, men hvis indhold ofte kan besluttes af andre ekspertkomitéer, hvis arbejde ingen egentlig synes at have indsigt i og ansvar for (se BSE).SLIM derimod er i sig selv noget af et teknokratvælde: en gruppe »eksperter«, fem fra nationale administrationer og fem fra »repræsentanter for dem, der bruger direktiverne (hvilke disse er, fortælles ikke!), sætter et direktiv på slankekur. Man mener, at resultatet burde »processes« hurtigt og smertefrit gennem Parlament og Råd.
De facto lykkedes det ikke for mig og mine kolleger at finde noget andet end emballage- og emballageaffaldsdirektivet, som eventuelt kunne behøve en forenkling i henhold til SLIM-modellen. Eventuelt kan der findes flere, men det, der er behov for, er nok bedre normal lovgivning i stedet for nye specialprocedurer.

Ordningen for egne indtægter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0041/98) af Bardong for Budgetkontroludvalget om forslag til Rådets forordning (EF, EURATOM) om ændring af Rådets forordning (EØF, EURATOM) nr. 1552/89, som ændret, om gennemførelse af afgørelse 94/728/EF, EURATOM om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter (COM(97)0343 - C4-0395/97-97/0188(CNS)).

Bardong
Hr. formand, kære kolleger, som De ved, finansieres Den Europæiske Union hverken af kreditter eller europæiske skatter, men af de såkaldte egne indtægter, først og fremmest told og afgifter, momsandele og BNPandele. Det Europæiske Fællesskab fastlægger Den Fælles Toldtarif, men tolden opkræves dog af medlemsstaterne og deres forvaltninger. Medlemsstaterne skal på baggrund af deres rets- og forvaltningsforskrifter sikre, at disse indtægter fastlægges, bogføres, inddrives og overdrages. Til gengæld får medlemsstaterne et nedslag på 10 % i den toldskyld, der egentlig tilfalder Den Europæiske Unions budget, for deres forvaltningsarbejde.
I lang tid er det også klart fremgået af de årlige beretninger fra Revisionsretten, at inddrivelsen af egne indtægter er forbundet med tydelige mangler. Det Midlertidige Undersøgelsesudvalg om Ordningen for Fællesskabsforsendelse har ligeledes opdaget betydelige tilfælde af overtrædelse og misbrug i forsendelsesproceduren, som endnu ikke er afhjulpet tilfredsstillende. Som led i SEM 2000 ønsker Det Europæiske Råd i Madrid at skærpe bestemmelserne om opkrævning af egne indtægter, og Kommissionen fremsætter nu et forslag til en forordning om ændring af grundforordning 55/89 om ordningen for Fællesskabernes egne indtægter og vil dermed opfylde dette mål.
Der er i den forbindelse først og fremmest tale om to ændringer. For det første: Hidtil har forordningen om Fællesskabernes egne indtægter ikke reguleret det tilfælde, hvor fastlæggelsen af egne indtægter er umuliggjort som følge af fejl fra toldmyndighedernes side, eller hvor debitor ikke rettidigt har fået meddelelse om afgiftsbeløbets størrelse. Medlemsstaterne skal hæfte for deres egne fejl, og fra og med en bestemt volumen skal de derfor også anføres. Sådanne beløb kan da også under bestemte betingelser opkræves af medlemsstaterne.
For det andet: I medlemsstaterne sker annulleringerne af udestående beløb efter meget forskellige forskrifter. Hvorvidt medlemsstaterne er parate til at informere om sådanne annulleringer, svinger meget. Det konstaterede Revisionsretten i 1995. Medlemsstaterne er jo ikke forpligtede til at overdrage Kommissionen beløb, der på grund af force majeure eller andre grunde, der ikke kan tilskrives dem, ikke kan inddrives. Men Kommissionen skal være i stand til at kunne bedømme medlemsstaternes indsats og i givet fald at kunne opkræve beløb.
Vi mener absolut, at Kommissionen godt vil kunne gå noget strengere til værks her, i henhold til vores egne beslutninger, f.eks. om decharge til Kommissionen i regnskabsåret 1995, og i henhold til Revisionsrettens udtalelse om dette ændringsforslag. Denne foreslåede ændringsforordning er netop ikke noget bidrag til den reform af det finansielle system, som forventes fra alle sider, og som anses for nødvendig. Den er blot en betydeligt forsinket fuldstændiggørelse af det bestående finansielle system. Hvad angår opgaven med at reformere det finansielle system, dækker Kommissionen sig fortsat ind over hele linjen.
I nogle medlemsstater trækkes fronterne imidlertid op til den såkaldte nettoyderdiskussion. Flere stater beklager sig over, at de indbetaler mere til Fællesskabernes budget, end de får ud. Men Kommissionen gør heller ikke noget for at rette op på det forkerte indtryk i offentligheden af, at de enkelte medlemsstater ville kunne få nøjagtig lige så meget ud af det, som de indbetaler. Mange af Fællesskabernes udgifter går netop til tredjelande eller kan ikke indordnes entydigt under en bestemt medlemsstat. Derfor udarbejdes nettoyderregnskaberne ofte ud fra falske forudsætninger. Tolden burde overhovedet ikke inkluderes i nettoyderregnskaberne, den er nu engang ikke nogen ydelse fra det land, hvor den opkræves, højst en ydelse fra slutbrugerne, der så måske betaler priserne i et helt andet land.
Kommissionen har hidtil over for både Parlamentet og Rådet konstant nægtet at offentliggøre egne beregninger eller vurderinger af nettoyderposter. Kommissionen bærer derfor selv en stor del af skylden for, at vi nu oplever, at diskussionen om Fællesskabernes finansielle system er gået skævt. Det er på høje tid, at offentligheden informeres bedre om det.

Wemheuer
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær. Denne betænkning af hr. Bardong er igen et eksempel på en betænkning, der har en så afskrækkende titel, at ingen vil læse den. Den præsenteres på en særlig attraktiv dag på et særlig attraktivt tidspunkt, og ingen vil tage notits af den, især da vi alle er enige og nu uden tvivl vil følge forslagene fra hr. Bardong på ethvert punkt. Og alle vil sige: Hvad er der dog sket? Sker der overhovedet noget, og hvorfor taler de om det?
Men det grundlæggende problem har hr. Bardong været inde på. Det handler om Unionens egne indtægter, om omgangen med dem, om den korrekte opkrævning af dem og om overførslen af dem til Den Europæiske Union. Selv når medlemsstaterne opkræver egne indtægter, er det jo vores penge og ikke deres penge. Det kan man ikke gøre opmærksom på tit nok, og baggrunden herfor har hr. Bardong også nævnt.
Der har fundet en lille, men interessant debat sted i Udvalget i forbindelse med denne betænkning - det er kun den, jeg vil komme ind på. Debatten er egentlig ikke blevet ført mellem medlemmerne, men mellem medlemmerne og Kommissionen. Der var nemlig tale om, hvorvidt man skulle vælge en bestemt beløbsgrænse. Kommissionen gik ud fra ECU 50.000, og vi gik ud fra 10.000, som hr. Bardong foreslog. Argumentet lød, at man med en beløbsgrænse på 50.000 i princippet registrerer det samme, som når man er så smålig og vælger ECU 10.000 som beløbsgrænse.
I øvrigt skal De tænke på en ting: Det er alt for kompliceret. Forvaltningen er for dyr. Det er ikke længere noget costbenefitregnskab, og man må også se på, hvor man ophører med at kontrollere. Kontrollen bliver for dyr.
Nu kan man tale om, at forvaltning skal være effektiv, og at costbenefitregnskabet også bør spille en stor rolle i forbindelse med forvaltningen. Det støtter vi. Men dermed sender man også et signal. Man siger: Nå ja, hvad der ligger under denne grænse, det er ikke værd at tale om. Vi kontrollerer kun, når kontrollen betaler sig økonomisk.
Vi overser i den forbindelse, at visse af vores regler ikke er indført, fordi de skal kunne betale sig, men fordi andre ting skal opnåes dermed. Told er ikke kun til, for at der skal komme penge i kassen - så skulle vi have forhøjet den i det uendelige - told er også bestemte reguleringsmekanismer. Vi beskytter os, til dels beskytter vi vores industrier, vi beskytter vores standarder, og vi knytter betingelser til, når vi reducerer tolden. Det er politik. Det er ikke bogføring. For så vidt er det vigtigt, hvilke standarder vi fastsætter, når vi kontrollerer, at disse forskrifter, f.eks. vedrørende told, overholdes.
Det er netop ikke kun et spørgsmål om, hvorvidt det betaler sig, men også om, hvorvidt vi sender et signal: Vi tager det ikke så alvorligt. Det er for kompliceret for os at kontrollere det hele. Det er alt for dyrt. Hvis det blot er et bestemt beløb - glem det, vi tager det ikke så tungt. Det koster mere, end det indbringer. Selv ved ECU 10.000, ECU 50.000, hvad betyder det så?
Er alle myndigheder, også alle skattemyndigheder i Fællesskaberne, så overbærende, når der er tale om ECU 10.000, når det drejer sig om en lønmodtagers skat? En hel familie kan leve af ECU 50.000 i et helt år, og af ECU 10.000 - hvem betaler ECU 10.000 i skat om året? Hvordan ville det være, hvis man sagde, at man ikke betalte skat? Det er for dyrt at kontrollere det. Det koster mere, end det indbringer.
Det ville være overbevisende. Måske kunne man se på det på den måde - jeg ved, det er en unfair sammenligning - og ville så komme til en anden vurdering.

Seppänen
Hr. formand, Fællesskabets egne midler består af andelen i bruttonationalproduktet og merværdiafgiften samt af toldafgifter. Den mest omtvistelige af disse er toldafgifterne, fordi Fællesskabet ikke har sit eget overvågningsorgan, men er fuldkommen afhængigt af de nationale overvågningsorganer.
Jeg deler ordfører Bardongs holdning, at det ikke er begrundet at medregne toldafgifterne i de nettoydelser, som landene betaler. F.eks. kan Holland, som opkræver et betydeligt beløb i told fra transiteringer, lægge dem til i sin egen nettoydelsesandel og sige, at det er ydelsen til Den Europæiske Union, skønt det i virkeligheden er Den Europæiske Unions penge, som landet bare overfører til Den Europæiske Union. Derfor vil toldafgifterne, som er meget omtvistelige med hensyn til inddrivning, også forvrænge betalingsituationen ved nettoydelserne.
I og for sig vil det være radikalt og bedst set i lyset af denne sag, hvis toldafgifterne slet ikke skal betales til Den Europæiske Union, men at landene fik lov til selv at beholde dem. Et tilsvarende pengebeløb kan så inddrives af Den Europæiske Union som en andel af bruttonationalproduktet. Da vil landene blive virkelig interesserede i at opkræve disse toldafgifter, fordi de vil få dem alle selv. Herved kan der heller ikke opstå misforståelser, om der skal opkræves told, og om den skal betales til Den Europæiske Union eller ej. Problemet vil derved være løst, men det er en meget radikal løsning.
Medlemslandene drager ikke nytte af, at de ikke opkræver told i overensstemmelse med gældende fælles regler. Det er dog set i lyset af en fælles fordel begrundet at fastsætte regler, som rammer de medlemslande, som begår forsømmelser. Det er ved fradrag i bogføringen, at medlemslandene kan forsøge at finde en måde at unddrage sig deres ansvar for fejlene. Derfor kan disse fradragsretter være fri og udelukkende medlemslandets eget anliggende. Det er særdeles begrundet, at på grund af væksten i administrationsomkostninger undersøges mindre fradrag ikke, og pengene for mindre forsømmelser forsøges ikke inddrevet. Det er vigtigt, at der lægges vægt på tilstrækkelig store sager.

Holm
Hr. formand, som et led i arbejdet med SEM 2000 gælder det om at forbedre den økonomiske forvaltning af EU's egne penge. I denne betænkning fra Bardong om netop EU's egne penge, for hvilke medlemsstaterne er ansvarlige for opkrævningen af, siges, at medlemsstaterne er forpligtet til at tage et større ansvar for det, der kræves med hensyn til regnskabsføring, opkrævning m.m. af pengene, for at sikre at det fungerer.
Der er dog betydelige svagheder i systemet, hvilket blandt andet Europa-Parlamentets midlertidige undersøgelseskomité for toldtransiteringer har påvist.
Kommissionens forslag om, at medlemsstaterne bliver økonomisk ansvarlige for alvorlige administrative fejl, er logisk og hilses velkommen. Alt er jo ikke EU's fejl, selvom det ofte er det.
Denne betænkning af teknisk natur vil ikke løse alle problemer, men den er et første, enkelt skridt i den rigtige retning. Det er vigtigt at notere, at samtidig med, at Kommissionen forsøger at forstærke lovgivningen, så bidrager forslaget også til, at lovgivningen gøres endnu mere kompleks, hvilket er mindre godt. V-gruppen vil støtte betænkningen i sin helhed. Personligt synes jeg, at Seppänens indlæg om en totalreform er interessant og noget, Kommissionen bør overveje i fremtiden.

Fischler
Kære hr. formand, kære parlamentsmedlemmer. De ændringsforslag, der er indeholdt i betænkningen fra hr. parlamentsmedlem Bardong vedrørende Kommissionens forslag om skærpelse af forskrifterne om forvaltning af egne indtægter, viser, hvor interesseret Parlamentet er i ordningen om egne indtægter, og hvilken betydning det tillægger en mere gennemskuelig forvaltning af disse egne indtægter.
Kommissionen indtager følgende standpunkt til ændringsforslagene: De ændringsforslag, der sigter mod en redaktionel forenkling samt en mere gennemskuelig og retfærdig procedure, accepteres. Det gælder for det første for den del af ændringsforslag nr. 1, der tager sigte på at præcisere de tilfælde, hvor medlemsstaterne skal drages økonomisk til ansvar for de fejl, der medfører et tab af egne indtægter. For det andet: For den del af ændringsforslag nr. 2, der har til formål at afklare, på hvilke betingelser beløb anses for ikke-inddrivelige eller skal erklæres for ikke-inddrivelige. For det tredje: For den del af ændringsforslag nr. 4, der fastlægger, at annullerede beløb, som ikke accepteres af Kommissionen, bogføres. Ligeledes vil Kommissionen ændre proceduren for annulleringer, den har godkendt. I dette tilfælde skal denne godkendelse ikke længere være stiltiende, men skal meddeles skriftligt til medlemsstaterne.
På den anden side kan Kommissionen ikke følge Europa-Parlamentet i bestemte ændringsforslag eller dele deraf. Det gælder især for det ændringsforslag, hvor det foreslåes, at beløbsgrænsen på ECU 10.000 til meddelelse af annulleringer skal bibeholdes, altså ændringsforslag nr. 3. Hvis dette forslag blev accepteret, ville det betyde en enorm forøgelse af de administrative udgifter for Kommissionen. Den foreslåede forøgelse af beløbet til ECU 50.000 ville på den anden side bevirke, at der ville være ca. 69 % færre tilfælde at kontrollere, men at 90 % af de indtægter, der står på spil, fortsat ville blive registreret. Fru Wemheuer, jeg må sige til Dem, hvad dette angår, at det dog ikke betyder, at disse tilfælde under ECU 50.000 overhovedet ikke er underlagt nogen kontrol. Selvfølgelig kontrolleres disse ligeledes som led i de sædvandlige kontrolforanstaltninger. Det er kun i denne specifikke procedure, at de ikke skal inddrages.
Også nedsættelsen af beløbsgrænsen i de tilfælde, hvor de nationale forvaltninger drages økonomisk til ansvar, ville føre til for store administrative udgifter og kan derfor heller ikke accepteres. Det er en del af ændringsforslag nr. 1. Ændringsforslag nr. 5 forekommer derimod Kommissionen at være overflødig, da de udbedte informationer om annulleringerne allerede er blevet udleveret til Parlamentet i fireårsberetningen, det vil sige i beretningen 1993 til 1996, og for sidste år vil blive udleveret i den næste beretning, der efter den her fastlagte rytme vil udkomme i 2000. Men informationen om svindeltilfældene er allerede indeholdt i årsberetningen i dag og planlagt.
Kommissionen forstår Parlamentets anliggende og vil gerne være med til også at underkaste Fællesskabernes egne indtægter en pinligt præcis kontrol. Kommissionen beder dog også om forståelse for, at der i den forbindelse tages højde for et fornuftigt costbenefitforhold. Til slut takker Kommissionen endnu en gang hr. Bardong for hans betænkning.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Wibe
Jeg kan ikke støtte denne betænkning. Ordføreren afviser Kommissionens grænse på ECU 2.000, og vil i stedet beholde den uofficielle grænse på ECU 10. Dette vil imidlertid, efter min mening, medføre, at en urimelig mængde småsager (uden økonomisk betydning) skal behandles af de nationale myndigheder. Udgifterne til dette forøgede bureaukrati opvejes på ingen måde af indtægterne. Unionen skal ikke være smålig i dens forhold til de nationale myndigheder.

Udviklingsfinansiering
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0050/98) af Wynn for Budgetkontroludvalget om udkast til finansforordning vedrørende samarbejdet med henblik på udviklingsfinansiering under fjerde AVS/EØF-konvention, ændret ved aftalen af 4. november 1995 (COM(96)0676 - C4-0101/97-96/0307(CNS)).

Wynn
Hr. formand, dette er en typisk betænkning til en fredag morgen, der er ingen ændringsforslag, den gik relativt nemt gennem udvalget, og jeg tror ikke, at den vil give nogen søvnløse nætter.
(Tilråb) Det er interessant at blive afbrudt af hr. Falconer, for jeg har netop set stemmerne fra i går. Nogle ting ændrer sig alligevel: Jeg har bemærket, at han faktisk har stemt for atomkraft! Det glæder mig meget, Alex. Det er godt, at du omsider er blevet omvendt.
Denne betænkning udtrykker faktisk den holdning, at der kommer et tidspunkt, hvor Parlamentet må sige, at nu er det nok («rend og hop« i daglig tale), vi vil gå hertil og ikke længere. Vi skal ikke forsøge at legitimere noget, vi ikke har nogen del i. Vi behøver ikke at lade som om. Lad os ikke bilde os selv ind, at det ville ændre noget, hvis vi afgav udtalelse til denne finansforordning - for det ville det ikke.
Den ottende EUF og vores reaktion herpå i betænkningen kan ikke betragtes isoleret. Man er nødt til at kende historien bag, og det er simpelthen, at Parlamentet altid har kæmpet for optagelse af EUF i budgettet. Vi har hele tiden haft samme holdning. Hvis vi skeler til både fortiden og nutiden, baserer vi vores holdning på artikel 199 i traktaten, hvor der står: "Alle Fællesskabets indtægter og udgifter ... skal optages i budgettet ". Vi har derfor sagt, at EUF skulle optages i budgettet, og at Parlamentet skulle have nogen indflydelse i denne forbindelse. Retfærdigvis skal jeg nævne, at Kommissionen støtter os i dette. Da jeg første gang kom her i 1989, understregede Kommissionen faktisk, at den forventede, at den ottende EUF blev optaget i budgettet, og Kommissionen tog spørgsmålet op under forhandlingerne om Amsterdam-traktaten. Så vores kritik rettes ikke mod Kommissionen, men mod Rådet, der har modsat sig opførelse af EUF på budgettet. De forslag, der blev stillet til Rådet i forbindelse med Amsterdam, blev ignoreret.
Da den syvende EUF blev forelagt, blev Parlamentet igen hørt, og vores synspunkt var, at EUF skulle optages i budgettet på grund af artikel 199 i traktaten, og derfor tøvede vi med at afgive vores udtalelse. På grund af denne forsinkelse vedtog Rådet forordningen uden vores udtalelse. Det var uacceptabelt, så vi gik til Domstolen og sagde, at Rådet ikke burde have handlet på denne måde, og at vi forventede Domstolens medhold. Det centrale punkt i sagen var, om EUF reelt repræsenterede Fællesskabsudgifter. Domstolen konkluderede, at EUF ikke var udgifter for Fællesskabet: EUF repræsenterede Fællesskabets finansielle bistand i forbindelse med Lomé-konventionen. Kommissionen var med andre ord underleverandør for medlemsstater, der indbetalte midler til Lomé-konventionen, og Kommissionen administrerede disse midler. Som nogen sagde på det tidpunkt: "Man skal aldrig forvente, at Domstolen går imod Rådet i en disput med Parlamentet«. Det er naturligvis Rådet, der udnævner dommerne - og endnu vigtigere - genudnævner dommerne. Vi var derfor ikke overraskede, da vi tabte sagen, selvom vi mente at have et logisk argument.
Når vi når til decharge for 1996 i næste måned, vil det kunne ses, at midler fra den sjette og syvende EUF faktisk allerede anvendes til at finansiere den ottende EUF. Vi har ingen finansforordning for den ottende EUF, men Kommissionen tager allerede midler fra den sjette og syvende EUF uden retsgrundlag. Jeg må sige, at jeg er glad for, at vi ikke forbindes med den praksis. Men man kan tydeligt se hovedårsagen til dette. Allerede da vi skulle træffe afgørelse om decharge for 1994, og vi nægtede at give decharge for EUF, bemærkede Revisionsretten, at den retlige ramme for EUF var direkte ansvarlig for mange af manglerne, for så vidt angår økonomisk forsvarlig forvaltning.
Vi har et problem, et stort problem. Men se på Kommissionens redegørelse i begrundelsen, hvor Kommissionen fastslår: "Rådet skal træffe afgørelse med kvalificeret flertal efter udtalelse fra Den Europæiske Investeringsbank og Revisionsretten om udkastet «. Kommissionen beder ikke om vores udtalelse. Hvis det skal være sådan, så lad os nægte at afgive udtalelse!

Falconer
Hr. formand, jeg vil gerne henlede hr. Wynns opmærksomhed på, at jeg deltog i afstemningen om ændringsforslag nr. 3 vedrørende topmødet i Kyoto: Hvis man stemte for ændringsforslaget fra De Grønne, stemte man for, at atomkraft ikke kan betragtes som en sikker energikilde. Jeg stemte for det pågældende ændringsforslag sammen med hovedparten af Labour-medlemmerne og mine socialdemokratiske kolleger. Hr. Wynn var uheldigvis i mindretal ved denne lejlighed.

Wynn
Hr. formand, jeg vil gerne sige til hr. Falconer, at det i protokollen blev angivet, at de personer, der havde til hensigt at stemme imod ændringsforslag nr. 3, omfattede hr. Falconer.

Wemheuer
Hr. formand, kære kolleger, vores kollega Terence Wynn har sagt det, der skal siges, og han kan sige det meget bedre, end jeg ville kunne. Der vil sikkert også blive sagt andre ting i denne sag. Det er en lang historie. Særligt på ét punkt vil vi gerne komme tilbage til denne lange og ulykkelige historie. Jeg taler på vegne af min gruppe for at takke Terence Wynn offentligt for hans arbejde, for kun det, der siges offentligt, bliver hørt og glemmes ikke fuldstændigt.
Terence har i lang tid og med stort engagement beskæftiget sig med dette område, og det vil han fortsat gøre. Terence Wynn har tilbagevist den fordom, at økonomer er mennesker, der beskæftiger sig med tal og ellers ikke med noget andet. Han har bearbejdet dette område således, at han altid har været en engageret økonom, men også en mand, der har været personligt engageret i udviklingspolitikken, og som udmærket har kunnet kombinere begge dele. Dette mærker man på hans taler, hans betænkning og hans engagement. Jeg ved, at vi ikke kan støtte ham på anden måde, end at vi godkender hans betænkning enstemmigt, og at vi også støtter ham i fremtiden. Men jeg vil gerne benytte lejligheden til foran salen at sige personligt tak, Terence Wynn. Fortsæt sådan. Vi har brug for folk, som formår at kombinere det økonomiske og det indholdsmæssige så overbevisende.
Hvis andre parlamentsmedlemmer ville indse, at vi ikke kun beskæftiger os med tal og med pedantisk bogholderi, men at der også altid står et politisk aspekt bag, og at vi endda af og til kan forsvare dette aspekt med lidenskab og følelse, så ville vores arbejde, og også Parlamentets arbejde, måske blive accepteret bedre, end det ellers bliver.

Kellett-Bowman
Hr. formand, hvis ikke hr. Wynn bliver alt for flov, vil jeg også gerne rose ham.
Det er rart at se ham rødme.
Udvalget har støttet hr. Wynn i den holdning, som han har haft gennem årene vedrørende dette spørgsmål. Det er mærkeligt, at Domstolen har afgjort, at det ikke er nødvendigt at indhente vores udtalelse. Men hvis vi ser tilbage på isoglucose-sagen, var afgørelsen dengang, at man ikke kunne vedtage lovgivning, medmindre Parlamentet havde afgivet udtalelse. Nu foreslår hr. Wynn, at vi ikke skal afgive udtalelse.
Hvordan kan sådan en dum situation opstå mellem Parlamentet og medlemsstaterne? Jeg tror, at der er to ret enkle årsager. Først og fremmest, at donorlande søger en eller anden form for taknemmelighed over, at deres nationale midler skal hjælpe en bestemt del af verden. Måske forsvinder det argument, når alle valutaer bliver omregnet til euro, og der ikke længere er franc, pund, pesetas eller lire. Vi må vente og se.
Den anden årsag er det ret interessante faktum, at medlemsstaternes embedsmænd har overbevist deres ministre om, at national støtte til udviklingslandene er mere omkostningseffektiv end støtte fra Den Europæiske Union.
Jeg mener, at det er forkert, men man kan jo ikke forvente andet svar fra embedsmænd, hvis arbejdspladser står på spil. Vi står over for disse to ret enkle ting, som har resulteret i en meget kompliceret juridisk diskussion med medlemsstaterne og Rådet. Det er på tide, at Domstolen bringer lidt fornuft ind i dette og afgør, at midler, der administreres samlet på vegne af medlemsstaterne, skal være en del af Den Europæiske Unions budget og derfor opføres på budgettet.
Jeg støtter hr. Wynns betænkning, og min gruppe støtter den også. Jeg vil blive dybt forundret, hvis nogle af parlamentsmedlemmerne stemmer imod.

Pasty
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil ikke modsige hr. Kellett-Bowman. De forhandlinger, som i dag drejer sig om behandlingen af udkastet til finansforordningen for den ottende EUF, er nemlig fuldstændig surrealistiske. Jeg forstår og jeg deler ordførerens irritation, når han uden omsvøb foreslår vores Europa-Parlament at afholde sig fra at afgive udtalelse. Hr. Wynn har ret, og vi spilder vores tid.
Da jeg selv for omkring ti år siden udarbejdede en betænkning om EUF, nærede jeg den gang forhåbninger om, at det ville lykkes at få optaget EUF i De Europæiske Fællesskabers almindelige budget. Forgæves! Og hvad er der sket siden da med hensyn til EUF's opførelse på budgettet? Intet. Situationen er ikke blevet bedre, den er sågar blevet værre.
Europa-Parlamentet har med rette altid støttet EUF's opførelse på budgettet, hvilket er i overensstemmelse med tankegangen i traktaterne, og navnlig i henhold til EØF-traktatens artikel 199 og bestemmelserne om, at budgettet skal omfatte alle Fællesskabets indtægter og udgifter. Parlamentet fik støtte fra Europa-Kommissionen, men Rådet har altid stædigt gjort modstand mod selv det mindste fremskridt på dette område, og det af nogle selvmodsigende grunde, nemlig at visse lande frygter, at opførelsen af EUF på budgettet går ud over finansieringen af denne fond, og at andre lande frygter, at de bliver nødt til at betale mere til fonden. Domstolen har selv fastslået, at udgifterne til EUF ikke hørte ind under Fællesskabets udgifter, og at høringen af Europa-Parlamentet var fakultativ.
Under disse omstændigheder kan Rådet, sådan som det også gjorde med forordningen for den syvende EUF, fortsætte med at træffe afgørelser uden Europa-Parlamentets udtalelse for at videreføre denne kamp. For Europa-Parlamentet svarer dette til at kæmpe, ligesom Don Quijote kæmpede mod vindmøllerne.
Så hvorfor pokker skulle Europa-Parlamentet blive ved med at deltage i dette institutionelle hykleri, der går ud på at acceptere at afgive en ubrugelig og rent formel udtalelse og give Rådet en garanti og en falsk tilladelse med hensyn til gennemførelsen af nogle finansieringer, som Parlamentet ikke har nogen budgetmæssig beføjelse til?
Lad os rette os efter det gamle ordsprog om, at man ikke skal være en større royalist end kongen selv, og lad os således sammen med hr. Wynn overlade hele ansvaret for administrationen af EUF-udgifterne til Rådet, selvom vi dog dybt beklager den uheldige situation, der er opstået som følge af denne nye kontrovers med hensyn til budgettet.

Holm
Hr. formand, Wynns forslag om, at Europa-Parlamentet ikke skal udtale sig om Kommissionens forslag til bugetforordning om Den Europæiske Udviklingsfond vedrørende udviklingssamarbejdet med AVS-landene, er en logisk konsekvens af den absurde situation, der råder. V-gruppen støtter naturligvis Wynns forslag.
Denne budgetforordning vil blive vedtaget, med eller uden Europa-Parlamentets udtalelse, det er helt klart. Den Europæiske Udviklingsfond ligger uden for Europa-Parlamentets mandat i budgettet, men vi forventes alligevel at bevilge ansvarsfrihed og afgive vores meninger om eventuel lovgivning vedrørende budgettet. Dette er stadig absurd!
Den eneste grund til denne absurde situation i forordningen er, at forsøge at give et demokratisk alibi til denne »story«. Europa-Parlamentet skal ikke medvirke til at være et demokratisk alibi. Derimod må der ikke råde nogen tvivl om, at V-gruppen støtter, og er stærkt engageret i, udviklingsarbejdet med AVS-landene.

Van Dam
Hr. formand, i sin betænkning indtager hr. Wynn en særdeles usædvanlig holdning. Rådet anmoder Parlamentet om en udtalelse, men hvis det står til ham, nægter Parlamentet at afgive udtalelse. Begrundelsen i den forbindelse er: "Vi vil integrere Den Europæiske Udviklingsfond i fællesskabsbudgettet. Vi er ikke tilfredse med en tynd udtalelse om finansforordningerne«!
Med denne holdning viser Parlamentet, at det er en dårlig taber. I den europæiske traktat er der ikke fastsat nogen bestemmelser om optagelse af Den Europæiske Udviklingsfond i fællesskabsbudgettet. Heller ikke med Amsterdam-traktaten er der sket nogen forandring heraf. Domstolen har med hensyn til udgifternes karakter afgjort, at Parlamentet ikke har ret. Det drejer sig efter Domstolens opfattelse ikke om fællesskabsudgifter. Rådet er således ikke engang forpligtet til at anmode Parlamentet om en udtalelse vedrørende Den Europæiske Udviklingsfonds finansforordninger.
At nægte at afgive udtalelse får mig til at tænke på et surmulende barn, som ikke får sin vilje, og derfor vredt skubber alt til side, hvad det får. Ved at nægte udøver Parlamentet heller ikke noget politisk pres, ellers kunne jeg godt have nogen forståelse for det. Hvis jeg var Rådet, ville jeg ikke være bekymret over en sådan holdning. "Vil I ikke afgive nogen udtalelse? Godt, så ordner vi det uden jer«.
Min kritik af betænkningen er ikke blot af proceduremæssig, men også af indholdsmæssig art. Det er i sig selv rigtigt, at Parlamentet i årevis har opfordret til at optage EUF-udgifterne i budgettet. Men der kan fremføres temmelig mange argumenter imod det. Således må vi være helt klar over, at det i Lomé-konventionen drejer sig om medlemsstaternes kontraktmæssige forpligtelser over for Lomé-landene. Medlemsstaterne spiller derfor en vigtig rolle ved gennemførelsen af denne aftale, som har en mellemstatslig karakter.
Når man tager hensyn til dette, er der meget, der taler for, at finansieringen ikke skal ske gennem fællesskabsbudgettet. Naturligvis er samordning mellem Fællesskabet og medlemsstaterne nødvendig. Men den vil fortsat være nødvendig, hvis EUF optages i Unionens budget.

Bösch
Hr. formand, mine damer og herrer. I forbindelse med betænkninger om turisme har vi nogle gange i denne uge haft lejlighed til især at forstå, hvor alvorligt Parlamentet tager sin opgave med at varetage skatteydernes interesser i Den Europæiske Union. Vi har også set, hvor nødvendigt det er, at vi varetager disse interesser massivt og med al beslutsomhed.
Vi ser her - og vores ordfører nævnte det jo allerede i slutningen af sin begrundelse - hvordan Kommissionen forholder sig til vores anliggende om en stærkere integration i udviklingspolitikken, nemlig - jeg citerer: «Rådet skal træffe afgørelse med kvalificeret flertal efter udtalelse fra Den Europæiske Investeringsbank og Revisionsretten om udkastet«.
I forbindelse med udviklingspolitikken taler vi teoretisk om den fjerdestørste budgetpost, om den fjerdestørste udgiftspost, som de europæiske skatteydere skal præstere; teoretisk, fordi denne post ikke eksisterer i det europæiske budget. Samtidig ser vi os konfronteret med, at Rådet - og i denne sammenhæng åbenbart også Kommissionen - egentlig ikke lægger vægt på at blive tilsvarende kontrolleret af den institution, der i sidste ende er ansvarlig for kontrollen med udførelsen af de europæiske politikker.
Jeg tror overhovedet ikke, kollega van Dam, at vi vil få nogen problemer, heller ikke i offentligheden, med at følge vores ordfører i hans konklusioner. Som vores kollega Pasty sagde, bør vi ikke længere spilde vores tid med ting, som man åbenbart ikke vil have os med til. Men her sidder skatteyderne, og til dem må vi sige det klart: Herskaberne fra Rådet - og sandsynligvis også fra Kommissionen, sådan forstår jeg dette dokument - åbner sig kun for kontrol, hvis vi, med udgangspunkt i vores vælgeres stemmer, tvinger dem til det. Ellers ikke.
Vi bør måske også lade os lede af denne tanke ved de forestående betænkninger vedrørende kontrol af europæiske politikker, som vi snart skal vedtage her i Parlamentet. Vi bør ikke lade os vildlede af pæne ord - som jeg i egenskab af ordfører åbenbart også fulgte i forbindelse med dechargen for regnskabsåret 1995, for i modsætning til vores kollega Wynn foreslog jeg dengang decharge - men strengt efterkomme vores vælgeres ønske.

Fabra Vallés
Hr. formand, jeg må for det første sige, at jeg er uenig med hr. Wynn, men jeg er kun uenig med ham i det eneste, som vi i dag kan være uenige om, nemlig om hvorvidt denne forhandling vil blive kedelig. Jeg tror ikke, at den bliver kedelig, for det, at vi alle er enige, behøver ikke at betyde, at forhandlingen bliver kedelig, og dette bevises af det faktum, at nok er det en sag, hvor der ikke er nogen ændringsforslag, hvor vi alle er enige, men hvis vi ser på talerlisten, opdager vi, at der ikke kun er talere fra alle grupperne, men endda flere fra hver gruppe. Og dette, hr. Wynn, tror jeg viser, at vi alle er enige om, at denne sag er af største vigtighed. Jeg vil mene, at det er en af de vigtigste, fordi vi taler om budgettet, og budgettet er det, som giver os mulighed for at gennemføre alle Unionens politikker.
Men altså, her har vi den undtagelse - som De selv sagde - at selvom vi kan deltage i budgettet for alle politikkerne, er vi forhindret i at deltage i emner vedrørende budgetproceduren, til trods for at man dog beder om vores engagement, når styringen heraf skal godkendes eller forkastes. Jeg mener altså, at Parlamentet på grund af vigtigheden ikke kan acceptere denne rolle.
På den anden side kan vi heller ikke sige, at det drejer sig om en uvæsentlig sag. Vi ved udmærket, at den sjette og syvende EUF har omfattet over ECU 18 milliarder. Dette er et meget stort beløb, og Parlamentet bør bekræfte, at det ikke har i sinde at spille den rolle, der er afsat til os. Jeg mener i hvert fald, at man også må lade det fremstå meget klart, at vi ikke er imod udviklingssamarbejde. Naturligvis ikke. Vi er heller ikke imod Kommissionens arbejde, det er heller ikke det. Jeg gentager, at det, vi kræver, er en mere solid basis for denne politik inden for Unionens budgetramme.

Vecchi
Hr. formand, jeg vil tilslutte mig de lykønskninger, hr. Wynn og Budgetkontroludvalget har modtaget fra omtrent alle sider angående den indsats, disse har ydet i den foreliggende sag, og det forslag, de har fremsat, som efter min mening bør støttes, nemlig forslaget om at nægte at afgive udtalelse om udkast til finansforordning for ottende Europæiske Udviklingsfond.
For mig, der går stærkt op i Den Europæiske Unions udviklingssamarbejde, er der tale om en positiv og nyttig provokation og om en politisk og institutionel ansvarlig handling fra Europa-Parlamentets side. Vi befinder os i øjeblikket i en uforklarlig situation, i den forstand at den er vanskelig at gøre rede for udadtil - en situation, som i realiteten er uholdbar såvel logisk som politisk. Det drejer sig naturligvis om Den Europæiske Udviklingsfonds karakteristika og det forhold, at fonden ikke er opført på budgettet. Jeg skal minde om, at med hensyn til udviklingssamarbejdet var EUF's opførelse på budgettet omtrent det eneste krav, Europa-Parlamentet fremsatte på regeringskonferencen, men rent faktisk blev spørgsmålet ikke engang drøftet. Dette understreger det faktum, at i mange sager er høringen af Europa-Parlamentet rent fakultativ, og at EuropaParlamentets beføjelser med hensyn til gennemførelsesforanstaltninger og selv forhandlingerne om Lomé-konventionen alene består i muligheden af gøre en politisk indflydelse gældende, idet Europa-Parlamentet godt nok kan afgive en udtalelse, som imidlertid ikke er forpligtende. I mange tilfælde lykkes det således ikke for Europa-Parlamentet at få indflydelse på udformningen af nogle vigtige detaljer i selve konventionen og følgelig heller ikke på forvaltningen af denne.
Eksempelvis kan jeg nævne, at det udkast til forordning, der er forelagt for Europa-Parlamentet, og om hvilket dette nægter at afgive udtalelse, ikke tildeler Europa-Parlamentet nogen rolle, ikke engang hvad angår meddelelse af decharge for regnskabsåret, selv når dechargeproceduren vedrører de EUF-midler, der forvaltes af Den Europæiske Investeringsbank, som i øvrigt udgør en stigende del af Udviklingsfondens midler.
Hvem er det, der i dag anmoder Europa-Parlamentet om ikke at afgive denne udtalelse? Det er naturligvis dem, udviklingssamarbejdet og den institutionelle og forvaltningsmæssige korrekthed af de europæiske institutioners indsats ligger stærkest på sinde. Problemet er således ikke så meget af juridisk som af politisk karakter. Vores signal antager da også større betydning, jo nærmere vi kommer debatten om, hvad der skal ske efter år 2000, det vil sige efter udløbet af den fjerde Lomékonvention. Det er klart, at vi står over for et problem, og at selvom Lomé-konventionen har været og stadig i dag er et enestående instrument af største betydning, så har det faktum, at Europa-Parlamentet ikke har kunnet spille sin rolle fuldt ud, hvad angår kontrol og udformning af de forvaltningsmæssige instrumenter, helt sikkert begrænset konventionens betydning og virkning.

Günther
Hr. formand, først vil jeg også gerne sige tak til vores kollega Wynn, især for hans konklusion om, at vi her sender et tydeligt signal. Opførelsen af Den Europæiske Udviklingsfond på budgettet er et vedvarende tema i Udvalget om Udvikling og Samarbejde, og vi ved, at vi også i denne sag har Kommissionen på vores side. Skuffelsen over, at det ikke er gået videre under forhandlingerne i Amsterdam, har vores kollega Vecchi netop givet udtryk for.
Skridt for skridt kommer vi dog måske lidt videre, for netop for nylig fastslog den tyske Forbundsdag på tværs af alle partier, at man vel burde beskæftige sig med opførelsen af Den Europæiske Udviklingsfond på budgettet, frem for alt også med henblik på en effektiv kontrol.
Jeg finder det efterhånden ret opmuntrende, at netop de institutioner, der nægter os optagelsen i budgettet, på den ene side klager over, at det især også ville være et spørgsmål om manglende kontrol, men på den anden side ikke våger over anvendelsen af Den Europæiske Udviklingsfond med den omhu, som vi egentlig ønsker. Set fra det synspunkt smuldrer denne kritik i mine øjne også en smule, for en mere effektiv kontrol end den, vi kan tilbyde via Parlamentet, via Budgetkontroludvalget, der dækker hele området og ikke kun er begrænset til det område, der hører til et nationalt budget, en bedre kontrol kan man altså næppe forestille sig. Derfor forstår jeg heller ikke, at Rådet og vores regeringer ikke bruger dette instrument mere effektivt.
Udviklingsudvalget fastslog desuden i sin udtalelse, at det foreliggende udkast egentlig ikke medfører nogen forbedring af kontrollerne, og at de i det store og hele er utilfredsstillende. Det blev allerede understreget her. Jeg kan kun gentage det tydeligt endnu en gang.

von Habsburg
Hr. formand. Jeg vil først og fremmest henvise til det, fru Wemheuer sagde i sin meget smukke tale til hr. Wynn, hvor hun understregede, at der også er menneskelige aspekter i budgettet. Jeg deltager af og til som emigrant fra det politiske udvalg i møder i Budgetkontroludvalget, men desværre alt for sjældent, fordi vores udvalg altid holder møde samtidig, hvilket jeg beklager meget. Jeg kan kun sige, at jeg i Budgetkontroludvalget har oplevet, hvilken værdi dette arbejde har, og at der er et menneskeligt element dér.
Imidlertid vil jeg gerne modsige fru Wemheuer på ét punkt. Hun har sagt, at denne fredag er mindre vigtig. Nej, se Dem om, fru Wemheuer, og De vil se, at kvaliteten i det mindste er der. At der så er nogle tomme pladser indimellem, er uinteressant.
Jeg er lykkelig over, at vi endelig beslutter os for at sende et signal her. Hvis man går ud og taler med folk, ser man en voksende mistillid til det, vores Fællesskab, vores Union gør med pengene fra skatteyderne. Jeg deler også denne mistillid, for hvorfor skulle man vægre sig mod vores kontroller, hvis man ikke havde noget at skjule? Det skal man også sige til Rådet. Jeg takker hr. Bösch, der allerede en gang før har bragt dette spørgsmål på bane. I denne sammenhæng vil jeg sige: Denne afvisning er et klart tegn, som vi giver de herrer deroppe i Rådet, og en politik, der er rigtig. Vi bør dog sikre, at den bliver alment kendt. Der er ingen tvivl om, at dette er et tegn på, at forvaltningen af Fonden ikke fungerer sådan, som den burde. Desuden bør vi under ingen omstændigheder give disse ensidige afgørelser fra Rådets side en tvivlsom demokratisk legitimering, for Rådet er det mest udemokratiske element i vores Fællesskab.
(Bifald)
Fischler
Hr. formand, kære parlamentsmedlemmer. Ved finansforordningen for den ottende Europæiske Udviklingsfond er der tale om et dokument, hvor gennemførelsesforskrifterne, det vil altså sige det finansielle system, ressourceforvaltningen, gennemførelsesforanstaltningerne og de udøvende organer samt kontrollen og regnskabsberetningen, er fastlagt i en intern aftale mellem Kommissionen og medlemsstaterne.
Finansforordningen besluttes, som De ved, og som det også blev nævnt her, af Rådet med kvalificeret flertal ved aftalens ikrafttræden. I henhold til den interne aftale afgiver Den Europæiske Investeringsbank og Revisionsretten en uforpligtende udtalelse om udkastet i Kommissionens ordlyd. Derimod er Parlamentets udtalelse fakultativ, da EUF, som det også er blevet understreget her flere gange, ikke er en del af budgettet, men den var dog allerede indhentet i forbindelse med udkastet til finansforordningen for den syvende EUF.
Kommissionen forstår absolut Deres store utilfredshed her i Parlamentet med den fortsat manglende optagelse af EUF i budgettet. Kommissionen har jo selv tidligere også taget initiativer i den forbindelse. Men alligevel beklager Kommissionen det forslag fra hr. Wynn, som Budgetkontroludvalget støtter. Ifølge dette forslag vil Parlamentet nægte at tage stilling til det udkast til en finansforordning for den ottende EUF, som Kommissionen har fremlagt, hvilket dog ikke skal betyde, at jeg ikke også personligt vil udtrykke min beundring for hr. Wynn.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til lovgivningsmæssig beslutning vedtoges)

Lindqvist
EUF bør indlemmes i EU's ordinære budgetarbejde, hvori Parlamentet også får indsigt og indflydelse. Jeg har stemt ja til betænkningen, men der kræves mere konstruktive indsatser end at nægte at udtale sig om EUF-lovgivningen.

Fællesskabets kornhandel
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0021/98) af Giansily for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 5/97 om forvaltningen af Fællesskabets kornhandel, hvortil der ydes eksportrestitutioner, eller som er omfattet af særlige importordninger eller regionale støtteordninger, med Kommissionens svar (C4-0351/97).

Theato
Hr. formand, da vores kollega Giansily af vægtige grunde ikke kan være til stede, har han bedt mig om at offentliggøre sin tekst her, som han har udarbejdet i egenskab af ordfører. Jeg takker Parlamentet for, at det accepterer denne ordning. Som formand for Udvalget repræsenterer jeg hermed ordføreren.
Revisionsrettens særberetning om forvaltningen af Fællesskabets kornhandel, hvortil der ydes eksportrestitutioner, eller som er omfattet af særlige importordninger og regionale støtteordninger, har i de sidste år været genstand for talrige forhandlinger, hvor de tre hovedafsnit i beretningen stod i centrum. Der er først og fremmest Fællesskabets kornhandel, hvortil der ydes eksportrestitutioner i hele Unionen - et område, hvor der ved Revisionsrettens kontrol er fastslået en række problemer, som hindrer ordningen i at virke.
Det første problem, som både Revisionsretten og Kommissionen har gjort opmærksom på, vedrører kvaliteten af de data, som Kommissionen får stillet til rådighed. Det har nemlig vist sig, at nogle betalingsorganer i medlemsstaterne ikke i detaljer registrerer eksportrestitutionsbeløbet for hver post i den kombinerede oversigt over kornprodukter. Det har formodentlig bidraget til, at der er opstået en ugunstig status quo for en reglementeret funktion af systemet. Det kunne nemlig konstateres, at de faste forædlingskoefficienter var uændrede i 24 år, før de i 1991 blev nedsat til 1, 37 %.
Efter Budgetkontroludvalgets opfattelse er det muligt, at den manglende regulering af koefficienterne har ført til betragtelige meromkostninger, hvorfor det bør sikres i fremtiden, at disse koefficienter kontrolleres med regelmæssige mellemrum. Et lignende problem blev også konstateret ved eksportrestitutionerne til malt produceret på basis af byg. I Frankrig og i Det Forenede Kongerige har den pågældende forordning ikke været anvendt særlig tilfredsstillende igennem 18 år. Budgetkontroludvalget anmoder derfor Kommissionen om en tilbagesøgning af uretmæssigt udbetalte beløb på grund af manglende kontrol af den eksporterede malts oprindelse og om en nærmere redegørelse for bestemmelserne om, hvem der er berettiget til restitutioner til foderblandinger.
Hvad kvaliteten af den fysiske kontrol af korneksporten angår, så mangler der helt tydeligt en koordinering af kontrollen af de multinationale selskaber fra de ansvarlige nationale myndigheders side. Kommissionen anmodes om så hurtigt som muligt at træffe foranstaltninger for at rette op på de påtalte mangler og at informere Parlamentet om de opnåede resultater.
For det andet beskæftiger Revisionsrettens særberetning sig med de særlige ordninger for indførsel af majs og sorghum til Spanien og Portugal. Man skal huske på, at der efter Spaniens og Portugals optagelse i Fællesskabet blev indgået en aftale mellem Fællesskabet og USA for at garantere en årlig import på 2 millioner t majs og 300.000 t sorghum til Spanien og på 500.000 t majs til Portugal. De spanske myndigheder hindrer - ifølge ordføreren - at ordningen gennemføres korrekt ved at give Kommissionen unøjagtige og tilmed forsinkede importdata, mens Portugal opkøber majs direkte på verdensmarkedet og derefter sælger det på det portugisiske marked til interventionspriser. Denne praksis har ført til betydelige meromkostninger på Fællesskabets budget. Budgetkontroludvalget kræver, at det ved forvaltningen af ordningen fremover sikres, at der ikke opstår nogen meromkostninger på Den Europæiske Unions budget.
Endelig vedrører det tredje aspekt i beretningen kornforsyningen under POSEIMA-programmet. Dette gælder i første omgang for Madeira og Azorerne, og Revisionsrettens bemærkninger hertil har vist en række funktionsmangler og svagheder, der burde kunne retfærdiggøre en hurtig kontrol af programmet. I dette kedelige anliggende skal det desuden understreges - det har hr. Engwirda, medlem af Revisionsretten, gjort opmærksom på i en skrivelse til mig som formand for Budgetkontroludvalget - at en tilbagesøgning af de for meget udbetalte beløb ikke er mulig, da de fortjenester, importørerne med urette har opnået, skyldes en fejl fra Kommissionens side.
Der kræves derfor en reform af POSEIMA-programmet på grundlag af Revisionsrettens bemærkninger, hvor der selvfølgelig skal tages hensyn til kravene om fordelingen mellem øerne.

Wynn
Hr. formand, min mentale tilstand er åbenbart et problem - dette emne blev jo berørt i morges - når jeg kan blive ophidset over Revisionsrettens særberetning nr. 5/97 om forvaltningen af Fællesskabets kornhandel, hvortil der ydes eksportrestitutioner, eller som er omfattet af særlige importordninger eller regionale støtteordninger, med Kommissionens svar. Men det er en af de særberetninger, der er værd at læse. Den er rammende og præcis. Det er virkelig lykkedes Revisionsretten at fremhæve de problemer, vi har på dette område, som fru Theato har fremført.
Beretningen er imidlertid ikke så god som tidligere særberetninger om samme emne. En særberetning, der virkelig fik vores opmærksomhed, var, da vi gav ekstra eksportrestitutioner til eksport fra Tyskland, og skibe bragte korn til Tyskland, af- og pålæssede det samme korn og tog derfra - og tjente penge på det. Det viste med al tydelighed, hvor tåbeligt systemet var, men der er stadig en række fejl. Vi har eksportrestitutioner fra perioden 1991-1994 på over ECU 11 milliarder. Beløbet oversteg faktisk de samlede udgifter i forbindelse med uddannelse, socialpolitik, forskning og udvikling og programmer til bekæmpelse af fattigdom. Disse midler passerede gennem ordningen med en række fejl og utilfredsstillende praksiser.
Der er to punkter, jeg gerne vil fremhæve. For det første i forbindelse med POSEIMA-programmet, hvor vi sendte midler til Azorerne. Når man læser særberetningen, er det simpelthen fantastisk, hvordan sådanne midler kunne bruges på den måde. Der blev afsløret en række misforhold og fejl, som berettiger en revision af programmet. Jeg er sikker på, at Kommissionen er enig i det. Man kan kun tilslutte sig Revisionsrettens konstatering af, at der i det nuværende system vil være faktorer, som ikke har noget at gøre med de særlige betingelser, der er gældende for POSEIMA-programmet, som dikterer støtteniveauet.
Nu vil jeg gerne dvæle lidt ved komitologi, et område, som jeg synes er meget interessant. De ECU 11 milliarder blev faktisk forvaltet af en forvaltningskomité, hvortil Parlamentet ingen kontrol eller undersøgelsesret har, og hvorom vi har meget svært ved at få oplysninger. For ikke så længe siden, da kornpriserne faktisk var skyhøje på verdensmarkedet, satte forvaltningskomitéen en stopper for eksportrestitutioner. Det er meget godt, men vi blev aldrig konsulteret eller spurgt, om det var det rette at gøre. Det drejer sig jo også kun om et par milliarder ECU!
I de par måneder, hvor eksportrestitutionerne var suspenderet, kunne disse midler have finansieret den udvikling af landdistrikter, som kommissær Fischler prøver at promovere, og tilbageføre vores udgifter i forbindelse med den fælles landbrugspolitik. Da suspensionen af restitutionerne ophørte, blev Parlamentet endnu en gang ikke adspurgt. Ingen konsultation, ingen oplysninger, bare fait accompli. Jeg tror ikke, at det er den rigtige måde for Parlamentet at operere i forbindelse med landbruget, men jeg ved, at jeg er ved at komme bort fra emnet. Kommissæren kan meget vel spørge, om det har noget med særberetningen at gøre. Men det har meget med særberetningen at gøre. Det handler om forvaltningskomitéernes funktion.
Jeg kan ikke lade være med at more mig lidt over udtalelsen fra Landbrugsudvalget, hvor det blev sagt, at Parlamentet ikke kan følge forvaltningskomitéernes aktiviteter. Hvis det er tilfældet, viser det, hvor utilstrækkeligt det nuværende system er. Vi har 79 komitéer til forvaltning af landbruget. Det var det tal, der blev opgivet, da jeg arbejdede med budgettet. I 1994 alene stod forvaltningskomitéerne for 4.679 love. Det er en masse lovgivning og penge.
I særberetningen anmodes om gennemsigtighed, og det bør vi efterleve. Jeg er ret sikker på, at kommissæren vil støtte dette tiltag. Vi må ændre vores metoder. Vi må ændre måden at fordele vores midler på inden for landbruget - vi må væk fra eksportrestitutioner og den komitologistruktur, der styrer disse store summer. Vi har brug for et system, der er mere gennemsigtigt, med færre smuthuller, færre skavanker.
Jeg mener virkelig, at den næste særberetning bør være langt bedre end de tidligere. Kommissær Fischler vil naturligvis have meget at skulle sige om dette og om, hvordan det skal gribes an. Han ved, at han har Parlamentets støtte, når han forsøger at få disse ændringer igennem, for de er meget væsentlige.

McCartin
Hr. formand, generelt støtter jeg den fælles landbrugspolitik, så det er svært for mig at indrømme det over for Terry Wynn, men jeg er enig i nogle af hans argumenter om komplikationerne i forbindelse med denne politik, som har givet så mange muligheder for svindel.
Jeg mener, at forslagene om reform er vigtige. Den støtte, som vi giver, vil være mere målrettet, vil lettere nå de landmænd, landbrug og landdistrikter, hvortil de er beregnet, og der vil være færre muligheder for misbrug, og der vil gå mindre til mellemhandlere og forhandlere, der sammenlignet med de landmænd, som vi håber at støtte, har mulighed for store indtjeninger i nogle af disse områder. Den direkte støtte vil løse mange af de problemer, som vi omtaler her.
Hvad angår POSEIMA-programmet, må vi indrømme, at det vil være umuligt at finde en mere kompliceret, indirekte eller ineffektiv måde til støtte af øer eller fjerne regioner, for der er overhovedet ingen garanti for, at disse midler vil gavne de mennesker, der har behov for dem, eller hvortil midlerne var beregnet. Og endnu en gang giver det mulighed for store indtjeninger for mellemhandlere og skaber store muligheder for svindel.
Det eneste spørgsmål, jeg har vedrørende Giansily-betænkningen, er til punkt 5, der omhandler import af produkter uden øgede udgifter for Den Europæiske Unions budget og uden at skade de europæiske markeder. Så længe disse produkter er billigere på verdensmarkedet, end de er i Den Europæiske Union, og så længe vi har overskud, er der naturligvis ingen mulighed for, at nogen kan opfylde kravene i forordningen, for det vil jo betyde billigere kornprodukter udefra.
Der er et punkt, hvor jeg er lidt uenig med Terry Wynn, og det er vedrørende spørgsmålet om eksportrestitutioner, hvor jeg mener, at han er lidt på vildspor. For der er jo tale om en automatisk mekanisme, og hvis vi har et overskud inden for Fællesskabet og en politik, der er udarbejdet til at få dette overskud ud af Fællesskabet for at sælge til markeder, hvor priserne er lavere, så vil det være klart fra dag til dag og måned til måned, som verdensmarkeder ændrer sig, at vi har behov for en forordning til at få dette overskud ud af Unionen. Vi skal have et fleksibelt system, og den støtte, vi giver, vil gå op og ned. Når priserne på verdensmarkederne er højere end i Den Europæiske Union, som de heldigvis er blevet for nylig, sparer vi tilsvarende den omkostning, og pengene bliver i budgettet, og vi kan anvende dem til noget andet. Jeg tror, at så længe vi har overskud, vil dette system være nødvendigt.
Jeg er enig i, at jo hurtigere vi kan få et system, der ikke har alle disse komplicerede foranstaltninger i forbindelse med støtte af regionerne, jo bedre, lige som det er tilfældet med strukturfondene. Vi har udarbejdet så komplicerede bestemmelser, at jeg ikke tror, at regionerne får den tilsigtede hjælp, og de skaber store muligheder for den slags misbrug, der er beskrevet her, og som vi håber at få afhjulpet.

Mulder
Hr. formand, det er ærgerligt, at hr. Giansily ikke kan være til stede her. Ellers havde jeg givet ham en kompliment, men jeg vil så give en kompliment til hr. Fischler, som - formoder jeg - med henblik på denne betænkning specielt har stillet sin fredag formiddag til rådighed for at høre på dette.
Jeg er også tilhænger af den fælles landbrugspolitik, men jeg er stærkt overbevist om, at når der er regler, skal disse overholdes ordentligt. Jeg tror, at Parlamentet spiller en særlig rolle på dette område, og det er egentlig det eneste parlament, som kan gøre dette.
Det mest overraskende ved denne betænkning synes jeg er, at medens alt forandres i verden, medens alt i årenes løb er forandret på det landbrugspolitiske område, er der en række ting, som er forblevet konstante. For mel, som fremstilles af korn, er koefficienten ikke tilpasset de sidste 24 år, og for malt, som er fremstillet af byg, er koefficienten ikke tilpasset de sidste 18 år! Hvordan kan det lade sig gøre? Hvordan kan en komité, som træffer beslutning derom, og hvordan kan repræsentanterne for de medlemsstater, som deltager i komitéen, så længe drage deres egen fordel deraf? Hvilke konsekvenser drager Kommissionen heraf?
En af de særlige ting i Revisionsrettens beretning var efter min mening også, at det tydeligt siges, at ingen som helst medlemsstat formår at udøve den nødvendige fysiske kontrol med eksportrestitutioner. Det forekommer mig at være en overordentlig alvorlig konstatering. Milliarder af ECU anvendes dertil, og så er der Revisionsrettens konstatering af, at ingen som helst medlemsstat er i stand til at kontrollere det. Hvad gør Kommissionen med denne kendsgerning?
Det sidste punkt er, at ved Spaniens og Portugals tiltrædelse blev der skabt særlige ordninger. Jeg formoder for at gøre overgangen nemmere. Det har nu vist sig, at disse ordninger er en stor ulempe for det europæiske budget. Jeg spørger mig selv, om de er til fordel for Spanien og Portugal. Kunne det undersøges endnu en gang?
Endelig, hr. formand, hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe på grundlag af disse konklusioner? Hvilken restitution vil der foretages af de uberettiget udbetalte beløb? Vi vil i disse dage igen behandle dechargen for budgettet for 1993. Dette her løber til og med 1994, hvis jeg har forstået det ret. Hvorvidt giver Kommissionen medlemsstaterne skylden for deres fejl? Bruges de ekstra takster, som er indført på kraftig opfordring af Parlamentet? F.eks. 25 %, hvis det er sket i så mange år. Agter Kommissionen at gøre dette? Og jeg gentager, hvad er årsagen til de særlige ordninger for Spanien og Portugal, når disse, hvis jeg har forstået det ret, ikke tjener noget som helst godt formål, i hvert fald har de ikke gjort det i de forløbne ti år?

Novo
Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, nogle aspekter ved den politiske beslutning i hr. Giansilys betænkning mangler efter vores opfattelse balance.
Hvad angår Portugals og Spaniens muligheder for at importere visse mængder majs på verdensmarkedet, fremføres der i begrundelsen nogle overvejelser, som derefter fremføres på en tilsvarende eller dækkende måde i den politiske beslutning. På den ene side er det forhold, at den ene af de to medlemsstater fremlægger forsinkede og unøjagtige data, ikke genstand for nogen som helst omtale i beslutningen. På den anden side kræves det, at den anden medlemsstat udøver sin ret til import, uden at det får indvirkninger for Fællesskabets budget, og eventuelt uden at skade EU's produktion, når et sådant krav ikke engang er begrundet, eftersom det drejer sig om en ret, der blev indført netop for at støtte denne medlemsstats forarbejdningsindustri.
Denne omtale i den politiske beslutning er så meget desto mere ubegrundet, som den fremføres i en situation, hvor det oven i købet er kendt, at den portugisiske regering har besluttet at erstatte den direkte import, som den imidlertid stadig har ret til, med gennemførelse af et offentligt udbud.
Derimod er der meget vigtige henvisninger, hvad angår kornforsyningen under POSEIMA-programmet. Som vi gentagne gange har sagt det, og ikke kun med hensyn til korn, så bekræfter Revisionsrettens særberetning, at støttens indvirkninger indtil den endelige bruger mangler klarhed (for det defineres ikke tydeligt, hvem der er bruger, eller hvad der er bruger), at det er ikke let at fastslå omfanget af denne indvirkning indtil den endelige bruger (blot på grundlag af regninger fra importvirksomheder), og, endelig, at det kontrolsystem, som de regionale myndigheder gennemfører, ikke er tilfredsstillende. Vi afventer de foranstaltninger, som disse regionale myndigheder vil gennemføre for at ændre denne situation og gøre støttesystemet gennemskueligt og den fulde gennemførelse af midlerne kontrollerbar for de modtagere, som systemet blev udtænkt for.
Betænkningen berører også det forhold, at øernes spredte beliggenhed medfører en betydelig forhøjelse af leveringsudgifterne, betinget også af mangel på havnefaciliteter, ud over at konstatere - og rigtigt - at støtteniveauet må afhænge af POSEIprogrammernes specifikke dispositioner, der skal tage hensyn til regionernes vanskelige forhold og ikke til de skiftende niveauer for verdensprisen på korn (der, i og med at de er gået ned, har fået støtteniveauet til at gå ned, uden at disse regioners vanskelige forhold har ændret sig).
I denne sammenhæng støtter vi naturligvis ønsket om en reform af POSEIMA-programmet, hvad angår kornforsyningen, med henblik på, at en sådan gennemføres på grundlag af rimelige beregningsmetoder for importstøtten til korn, og at omkostningerne til transport mellem øerne kommer til at indgå heri i tilstrækkelig tydeliggjort og kvantificeret form, i en helhed af justeringer, der bør ledsages af den nødvendige angivelse af de respektive tillægsbevillinger.
Kun sådan vil vi kunne give indhold til den formelle anerkendelse af den status af fjerntliggende region, som for nylig er blevet indeholdt i Amsterdam-traktaten.

Holm
Hr. formand, der er flere interessante og samtidig opsigtsvækkende iagttagelser i Revisionsrettens særrapport. En af disse er, som flere talere allerede har nævnt, de faste bearbejdningskoefficienter, som ikke er blevet ændret i hele 24 år. Hvordan er dette muligt? Kommissionens svar lader dette spørgsmål ubesvaret og påviser en alvorlig forsømmelse fra Kommissionens side. Denne forsømmelse har uden tvivl ført til betydelige merudgifter for EU gennem årene, hvilket er mere end beklageligt.
I årene 1991-1994 androg eksportstøtten til korn hele ECU 11 milliarder, altså et betydeligt beløb. Revisionsrettens kontroller har påvist flere alvorlige mangler, som gør, at systemet ikke fungerer tilfredsstillende. Det samme gælder på området for eksporteret korn. Disse mangler - der kan til og med være tale om rene bedragerier i sektoren - fremmes, så udbetalinger af denne eksportstøtte bliver forkerte, hvilket så fører til forøgede udgifter for EU. Dette faktum må Kommissionen gøre noget særdeles alvorligt ved.
Fejlbehæftede kontrolsystemer findes også på andre områder, f.eks. det kritiserede Poseima-program. Når det gælder maltsektoren, hvor Revisionsretten har taget den mangelfulde anvendelse af reglerne i Frankrig og Storbritannien op, støtter V-gruppen ordførerens krav om, at Kommissionen skal kræve de forkert udbetalte beløb tilbage. Desuden forudsætter jeg, at Kommissionen vil ændre reglerne for at forhindre, at et lignende problem opstår i fremtiden.
Endelig vil jeg blot gøre mine svenske kolleger opmærksom på, at der er en fejl i betænkningen under punkt 1, hvor der i den svenske version står, at Parlamentet beklager de faste bearbejdningskofficienter; der skal i virkeligheden stå, at Parlamentet dybt beklager, hvilket er en yderligere skærpelse af teksten.

Souchet
Hr. formand, Revisionsretten analyserer i sin beretning en række aspekter vedrørende import og eksport af korn og navnlig vedrørende anvendelsen af eksportrestitutionsmekanismen med hensyn til den administrative forvaltning og med hensyn til svindel.
Hvad angår de europæiske landbrugsproducenter, så understreger de med rette de problemer, der opstår som følge af særordningerne for import af majs og sorghum i Spanien og Portugal. Disse ordninger, der blev indført ved disse landes optagelse i Den Europæiske Union, er nemlig stadig gældende, og de er endda blevet konsolideret i forbindelse med GATTaftalerne. Det drejer sig for Spaniens vedkommende om 2 millioner t majs og 300.000 t sorghum og for Portugals vedkommende om 500.000 t majs. Denne majs og sorghum kommer navnlig fra USA.
Som Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter minder om, er det nødvendigt at undgå, at denne import skaber alvorlige forstyrrelser på fællesskabsmarkedet på grund af den ikke helt regulære markedsføring. F.eks. har man for ikke så længe siden kunnet konstatere, at salget af den majs, som Portugal importerede i den forbindelse, skete til en pris, der var lavere end prisen for fællesskabsmajs. Disse forvridninger medfører forskelle i produktionsomkostningerne for fabrikanterne af forarbejdede landbrugsprodukter, og de kan således føre til visse virksomhedsflytninger inden for forarbejdningsindustrien. Disse importkvoter på nul, der er forbundet med Spaniens og Portugals optagelse, og som Kommissionen har accepteret blev stadfæstet i forbindelse med GATT, er således ikke alene til fordel for USA og til skade for de europæiske producenter, men forårsager desuden nogle alvorlige forvridninger som følge af den manglende overholdelse af konkurrencereglerne inden for det indre marked.
Endelig vil jeg gerne understrege et andet reelt problem, nemlig visse operatørers vanskeligheder, når de skal eksportere korn. Paradoksalt nok har Kommissionen i de seneste år lagt europæiske afgifter på korneksport, selvom vi giver landmændene tilskud til den obligatoriske braklægning. I begyndelsen af driftsåret i år, da verdenskurserne på korn var gode, bevilgede Kommissionen kun eksportkontrakter i nøje doser. Siden hen er markedet faldet, og Den Europæiske Union vil miste nogle markedsandele på grund af begrænsningen af restitutionsmængderne.
Hr. formand, hr. kommissær, hverken landmændene eller fabrikanterne forstår denne tankegang, og jeg må indrømme, at jeg selv har svært ved at forstå den.

Lukas
Hr. formand, for skatteyderne i EU må meget af det, der står i denne betænkning, virkelig være meget svært at fordøje. Alene den kendsgerning, at kvaliteten af de formidlede data lader meget tilbage at ønske i forbindelse med astronomiske restitutionsbeløb, som f.eks. ECU 11 milliarder fra 1991 til 1994, er en konstatering, som man egentlig ikke skal betegne som et problem, men snarere som en skandale.
Problematikken vedrørende den fælles landbrugspolitik med alle dens svagheder og tilbøjelighed til ukorrekthed af enhver art understreges endnu en gang. Meromkostninger på ECU 9, 3 millioner, som er opstået ved, at Portugal opkøber majs på verdensmarkedet i stort omfang og sælger det på det portugisiske marked til interventionspris og dermed opnår en betydeligt bedre pris for importmajs end for majs af fællesskabsproduktion, det er chokerende. Lige så chokerende er det, at forædlingskoefficienterne, der er udslagsgivende for størrelsen af eksportrestitutionerne, ikke blev ændret i perioden fra 1967 til 1991, og at eksportrestitutionerne til korn betales, selvom medlemsstaterne ikke er i stand til at gennemføre den fysiske kontrol. Dette er i strid med de gældende forordninger og forslag fra Den Europæiske Union.
Med denne betænkning understreges det endnu en gang, hvor nødvendigt det er at reformere den fælles landbrugspolitik med henblik på økologi og renationalisering, og især at disse drastiske misforhold skal afhjælpes.

Seppänen
Hr. formand, der er ingen diskussion om, at der inden for Unionen er forekommet misbrug af eksportbidraget til korn. Det er én af landbrugpolitikkens skændsler for ikke at glemme misbrugstilfælde ved kødhandelen. Det er f.eks. helt utroligt, at det har kunnet lade sig gøre at opmagasinere korn fra frie markeder og korn finansieret med interventioner i samme lagre.
Jeg fæstner mig i henhold til Giansilys betænkning ved Spaniens og Portugals majskvoter. Det er indlysende, at importmajsen i hvert fald i Portugal med en betydelig profit er blevet blandet med majsen fra Den Europæiske Union. Misforholdet forbliver ikke ved dette, men det kommer også frem ved Agenda 2000-forhandlingerne. Det eventuelle misbrug forsøges fjernet ved at forklare, at majsdyrkning på Den Europæiske Unions område er mere fordelagtig.
Når der tales om Den Europæiske Unions nulsumsspil i landbruget eller ligefrem en forringelse af det for at finansiere udvidelsen, er problemet fra majskvoterne i Agenda 2000-forhandlingerne ved at blive sat til betaling hos de finske mælkeproducenter. Det går ikke. De andres misbrug skal ikke inddrives hos vores landmænd, kommissær Fischler.

Fischler
Hr. formand, højtærede damer og herrer. I Den Europæiske Revisionsrets særberetning nr. 5 fra 1997 er der især tale om tre problemer. Det handler for det første om kornhandel og især om ydede eksportrestitutioner, for det andet om indførsel af majs og sorghum til Spanien og Portugal, for det tredje om kornforsyning under POSEIMA-programmet.
Kommissionen ser positivt på Revisionsrettens beretning og også på ordførerens beslutningsforslag, som De skal stemme om i dag. Selvom Kommissionen ikke er enig med Revisionsretten på alle punkter, vil beretningen i hvert fald være en meget værdifuld hjælp for os i forbindelse med vores bestræbelser på at forbedre ordningerne til forvaltning af kornmarkedet og ikke mindst på at forbedre kontrollen.
Parlamentet klager efter min mening med rette over, at de faste koefficienter til tilpasning af eksportrestitutionerne til forædlingsprodukter ikke er blevet ændret i 24 år. Men Kommissionen lægger også vægt på det forhold, at den i løbet af denne periode flere gange har forlangt og foreslået en ændring, men at dette hver gang er blevet afvist af medlemsstaterne. Først da vi ajourførte koefficienterne i 1991, blev det bedre. I hvert fald kan man for Den Europæiske Union anføre som argument, at vores koefficienter er strengere end vores vigtigste handelspartneres og konkurrenters.
I forbindelse med eksportrestitutionerne til malt og foderblandinger har Revisionsretten gjort opmærksom på nogle differencer og vanskeligheder ved udlægningen af forordningerne. Efter Kommissionens opfattelse er disse bestemmelser dog i sig selv temmelig entydige. De problemer, der har været i to medlemsstater med hensyn til den eksporterede malts oprindelse, er blevet løst i mellemtiden. Som Kommissionen fastslår i sit svar på særberetningen, vil man som led i proceduren for regnskabsafslutningen drage de økonomiske konsekvenser, som er nødvendige på grund af den manglende kontrol af ansøgningerne om eksportrestitutioner.
Vanskelighederne ved at fortolke den kombinerede nomenklatur for foderblandinger undersøges p.t. af Kommissionens kontorer. Vi regner med, at der snart vil kunne findes en tilfredsstillende løsning. Revisionsrettens konklusion vedrørende fysisk kontrol af eksporteret korn er i stor udstrækning i overensstemmelse med Kommissionens. Det glæder mig at kunne meddele Parlamentet i dag, at Udvalget om Handelsmekanismer p.t. arbejder på en konsolidering af restitutionsgrundforordningen, altså forordning 3665/87.
Som foreslået af Revisionsretten skal bestemmelserne om ydelse af eksportrestitutioner i den forbindelse udformes væsentligt strengere. Eksportanmeldelsen skal fremover indleveres til det sted, hvor varen rent faktisk lastes. Til kontrol af internationale virksomheders eksport har Kommissionen efter min mening allerede givet medlemsstaterne meget klare anvisninger. Vi vil dog fortsat følge op på denne sag.
Endelig vil jeg også gerne gøre opmærksom på, at når vi engang har fremlagt alle forslagene til en reform af kornsektoren, vil de fleste af disse bestemmelser egentlig være forældede, fordi vi så de facto næppe længere skulle gøre krav på eksportrestitutioner til korneksporten.
Revisionsretten kritiserer dog også den særlige ordning om direkte opkøb af majs på verdensmarkedet til import til Portugal. Den kendsgerning, at en del af denne import blev afviklet af det portugisiske interventionsorgan, er resultatet af et kompromis, som blev indgået i Rådet i december 1993. Jeg vil ikke lægge skjul på, at Kommissionen fra starten vidste, at det ville føre til forvridninger på grund af denne ordning. Derfor og på grund af Revisionsrettens bemærkninger blev denne ordning heller ikke fornyet i 1997.
Ordningerne om forsyning af fjerntliggende regioner under POSEIMA-programmet er i sig selv svære at gennemføre. Men Kommissionen anser dem alligevel for nødvendige. Den har derfor med opmærksomhed noteret Revisionsrettens bemærkninger og anbefalinger i forbindelse med støtteprogrammet til forsyning af Azorerne og Madeira med korn. Kommissionens mål vil være at videreudvikle programmet og at afstemme det langt mere præcist efter disse konkrete regioners behov. Kommissionen bestræber sig på at opnå fremskridt på dette område inden for de grænser, der er fastlagt i de pågældende rådsforordninger.
Kommissionen overholder naturligvis det forlig om komitologiproceduren, som er indgået mellem Parlamentet og Kommissionen i september 1996, og som omtales under punkt 7 i beslutningen. Forvaltningskomitéerne arbejder dog af og til med meget korte frister. Men dagsordenerne og referaterne fra komitémøderne fremsendes automatisk til Parlamentet hver gang, og i mellemtiden kan mødereferaterne desuden hentes på Internet og er således gjort tilgængelige over for en meget bred offentligthed.
Til slut kan jeg meddele, at den rapport, som Parlamentet har anmodet om, vedrørende de foranstaltninger, der er truffet på baggrund af Revisionsrettens konklusioner, vil blive fremsendt til Dem inden længe, således at den kan indgå i Parlamentets beslutning om decharge i forbindelse med regnskabsafslutningen. Tillad mig til sidst at konkludere, at denne særberetning og arbejdet med den i mine øjne er et godt eksempel på, hvordan Fællesskabets organer, nemlig Revisionsretten, Parlamentet og Kommissionen, kan samarbejde her for at kunne forbedre gennemførelsen af forskellige EU-politikker afgørende.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Vi går nu over til afstemning.
Inden afstemning om ændringsforslag 6

Mann, Erika
Hr. formand. Jeg har stemt, men en eller anden har taget mit kort ud. Jeg har ikke set derhen og har ingen anelse om, hvor mit kort er blevet af. Min kollega kan bekræfte det. Jeg sidder altid her. Jeg har deltaget i afstemningen.

Formanden
Fru Mann, for det første må jeg endnu en gang minde Dem om, at afstemningerne om fredagen er gratis. Der er derfor intet at bekymre sig om, kære frue.
For det andet vil Parlamentets tjenestegrene notere, at De har stemt, og for det tredje vil jeg gerne vide, hvad De har stemt. Kære frue, vil De venligst meddele, hvad De har stemt. De har stemt for? Mange tak.

Posselt
Hr. formand. Jeg vil for det første blot sige, at vores kollega Mann nu oplever noget, som også er sket for mig, nemlig at kortet blev stjålet om fredagen. For det andet vil jeg gerne sige til Deres bemærkning, at vores kollega Mann sikkert ikke sidder her på grund af pengene.

Formanden
Hr. Posselt, De har gentaget det mange gange her i Parlamentet, og derfor ved vi, at De har været udsat for et ulovligt tyveri. Vi håber, at De har fået Deres stemmekort tilbage, for jeg kan se, at De er i stand til at stemme. Men De må altså være forsigtig og passe meget på, for nu har De sikkert opdaget, at Deres kort har en særlig værdi.

McGowan
Hr. formand, det drejer sig helt specifikt om det, De har sagt, for De er den anden næstformand her til morgen, som har henvist til det andet system. Hr. Martin sagde, at afstemning ved navneopråb om fredagen ikke havde så stor betydning, og De har også foretaget en skelnen. Jeg vil gerne anmode om, at De forklarer formanden og næstformændene, at disse afstemninger har betydning: De er endog meget vigtige.

Formanden
Tak, hr. McGowan, men hvis De havde lyttet til mig, ville De have hørt, at jeg ikke har sagt, at disse afstemninger ikke har så stor betydning. Tværtimod, og De ved, at jeg altid er her om fredagen og tillægger dem den værdi, som de fortjener.

Fabra Vallés
Hr. formand, i tråd hermed skulle jeg netop til at sige, at vi alle her forstår den måde, De taler på, men der er en gruppe europæere deroppe, som i øvrigt er ret unge, og over for dem tror jeg, man burde præcisere, hvad De egentlig ønskede at sige.

Formanden
Mine damer og herrer, lad mig fastslå, at om fredagen har afstemningerne nøjagtig samme værdi som på enhver anden ugedag, og jeg takker hr. Fabra for hans anmodning om præcisering, hvilket jeg gør med stor tilfredshed.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Wibe
Ordføreren tager meget af den kritik, som Revisionsretten har rettet mod forvaltningen i ovennævnte emne, op. Jeg mener dog, at man også kunne have taget kritikken mod de spanske myndigheder (angående den sendrægtige rapportering af importen af majs og sorghum) og mod forvaltningskomitéen (vedrørende manglen på information om virksomheden) op. Jeg erkender dog villigt, at dette er en randbemærkning og ikke nogen kritik af større betydning.

Theato
Hr. formand. Vi har nu en enstemmig godkendelse af en betænkning, som der ikke har foreligget nogen ændringsforslag til. Vi har brugt syv minutter på at stemme om så lidt - dette vedrører ikke indholdet, men antallet af ændringsforslag. Jeg må sige, at det har været uudholdeligt i denne uge, sådan som vi har måttet gå frem ved afstemningerne, hele tiden afbrudt af forslag til forretningsordenen. Jeg har med vilje ikke bedt om ordet under disse indlæg vedrørende forretningsordenen for ikke at forsinke processen endnu en gang. Jeg må dog - også fra udvalgsformændenes side, der jo er ansvarlige for, at disse beslutninger kommer præcist igennem plenarforsamlingen - indtrængende bede om, at der i Præsidiet hurtigst muligt, og det vil sige inden næste plenarmøde, findes en holdbar løsning, således at disse uudholdelige forsinkelser under afstemningerne kan undgås.

Bourlanges
Hr. formand, jeg vil gerne gentage den bemærkning, som jeg fremsatte i går. Som De så rigtigt sagde, har fredagsafstemningen den samme værdi som torsdagsafstemningen. Jeg lagde i går aftes mærke til, at stemmeklokken ikke fungerede. Det samme var tilfældet her til morgen. Situationen er så meget alvorligere, fordi afstemningen fredag morgen afbrydes flere gange.
Jeg vil gerne anmode Dem om, hr. formand, at træffe de nødvendige foranstaltninger, så parlamentsmedlemmernes stemmeklokke fungerer, da det ellers risikerer at medføre alvorlige forstyrrelser for stemmeafgivningen. Det ville jo være temmelig beklageligt, hvis den eneste ringen, der lyder ved afstemningen, skulle være den ringen, der kommer fra mobiltelefonerne.

Formanden
Jeg vil for det første gerne sige til fru Theato, at fredag formiddag heldigvis forløber roligt og afslappet. Derfor kan vi endda nogen gange forlænge afstemningerne, fordi det som sagt er rolige og afslappede dage med en god stemning. Samtidig beder jeg Dem overbringe hr. Giansily vores lykønskninger i anledning af den gunstige afstemning om hans betænkning, som blev vedtaget enstemmigt af hele Parlamentet.

Polens og Slovakiets deltagelse i erhvervs-, ungdoms- og uddannelsesprogrammer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Leperre-Verrier for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier om følgende:
forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets holdning i associeringsrådet vedrørende Polens deltagelse i Fællesskabets programmer på områderne erhvervsuddannelse, ungdomsanliggender og uddannelse (KOM(97)0422 - C4-0628/97-97/0224(CNS); -Fællesskabets holdning i associeringsrådet vedrørende Den Slovakiske Republiks deltagelse i Fællesskabets programmer på områderne for erhvervsuddannelse, ungdomsanliggender og uddannelse (KOM(97)0422 - C4-0629/97-97/0225(CNS)) (A4-0057/98).
Leperre-Verrier
Hr. formand, kære kolleger, de øst- og centraleuropæiske landes deltagelse i ungdoms- og uddannelsesprogrammet er på rette kurs. Det forslag, som Kommissionen forelægger for os i dag, er et glimrende eksempel herpå, og vi må glæde os over at se Polen og Slovakiet komme med i gruppen af de lande, der deltager i programmerne SOCRATES, LEONARDO og Ungdom for Europa.
Vi gav i juli sidste år grønt lys for Ungarns, Rumæniens og Den Tjekkiske Republiks deltagelse. De har fra budgetåret 1997 kunnet nyde godt af disse programmer. I dag er det så Polens og Slovakiets tur.
Jeg vil gerne kort komme tilbage til denne beslutnings tilblivelse. Efter at der i løbet af 1996 var blevet underskrevet nogle tillægsprotokoller med et antal øst- og centraleuropæiske lande, fastlagde associeringsrådene vilkårene for disse landes deltagelse i fællesskabsprogrammerne. De besluttede at gøre uddannelse, erhvervsuddannelse og ungdomsanliggender til det første led i de iværksatte foranstaltninger. Der skulle så senere hen følge andre aftaler for kultur, miljø og sundhed.
Denne politik, der blev fastlagt på topmødet i Dublin, havde navnlig til formål at gøre ansøgerlandene fortrolige med Fællesskabets politikker og procedurer. Vi kan derfor kun glæde os over at konstatere, at man har prioriteret samarbejdet inden for uddannelse og ungdomsanliggender. Det er sandt, at det er nogle væsentlige faktorer i tilnærmelsen mellem befolkningerne og i oprettelsen af et europæisk borgerskab. I øvrigt har der eksisteret en udveksling på dette område i mange år, og de tre omtalte programmer kunne allerede understøtte nogle aktioner, hvori de øst- og centraleuropæiske lande deltog. TEMPUS-programmet, der blev indført i 1990 i forbindelse med PHARE og TACIS, lagde desuden grunden til et samarbejde på universitetsområdet.
Det er naturligvis klart, at disse tiltag er blevet styrket som følge af vedtagelsen af Agenda 2000 og beslutningerne fra topmødet i Luxembourg, der fik disse føroptagelsesprocedurer til at træde ind i en operativ fase. Man skal i den forbindelse lægge mærke til, at der er et samspil og ikke et modsætningsforhold mellem de aktioner, der omtales i Agenda 2000, og denne procedure, som er blevet indledt af associeringsrådene. Valget af deltagerlande er i øvrigt helt i tråd med vores Parlaments ønske om at undgå en forskelsbehandling af ansøgerlandene. Således vil Rumænien og Slovakiet, selvom de ikke er blandt de første lande, kunne optræde imellem deltagerlandene.
Ifølge denne aftale vil Polen og Den Slovakiske Republik kunne deltage i alle de aktioner, der falder inden for rammerne af disse tre programmer. Disse to lande vil i øvrigt blive tilknyttet opfølgningen på deres deltagelse i disse programmer, idet de vil blive inviteret til koordineringsmøderne. Det er dog deres egen opgave at oprette de nationale strukturer og de mekanismer, der er nødvendige for deres deltagelse.
Med hensyn til økonomien, så er det tilskud, som Unionen skal give til disse landes bidrag, blevet opført på budgettet for 1997. Det er absolut nødvendigt, at denne udgift bliver anvendt inden den 31. marts, hvilket forklarer, hvorfor denne debat haster. Desuden har man givet Polen mulighed for at anvende maksimalt 10 % af sin PHARE-bevilling. Hvad angår Slovakiet, har de opført 50 % af udgifterne til deres deltagelse på det nationale budget, mens de resterende 50 % også her skal dækkes via PHARE-bevillingerne. Det skal bemærkes, at staternes finansielle bidrag skal dække de tilskud og den støtte, der ydes til deres deltagere, og at det samlede modtagne tilskuds- og støttebeløb naturligvis ikke må overstige det betalte finansielle bidrag.
Det drejer sig således, kære kolleger, om en aftale om deltagelse, der er indgået mellem partnere, og ikke om en kontrakt om bistand. Dette er en yderst væsentlig faktor, for de øst- og centraleuropæiske lande har undertiden følt sig som bistandsmodtagere i deres forhold til Den Europæiske Union - det er i hvert fald det, der fremgår af evalueringen af TEMPUSprogrammet. Derfor var det godt, at vi i dag kunne undgå at støde på denne vanskelighed. Men selvom der således ikke er nogen større hindringer for Polens og Den Slovakiske Republiks deltagelse i disse programmer, og selvom dette tiltag er et positivt politisk skridt, sådan som vi understregede det, så er der dog stadig visse spørgsmål.
Programmerne LEONARDO, SOCRATES og Ungdom for Europa, der blev vedtaget i henhold til proceduren for den fælles beslutningstagning, blev indført i løbet af 1995. Programmerne er nu næsten nået til vejs ende, og de skal derfor evalueres og omlægges. Man skal være klar over, at disse tre programmer er koordineret med andre aktioner, som Den Europæiske Union iværksætter på uddannelses-, erhvervsuddannelses- og ungdomsområdet. Artikel 126 i Maastricht-traktaten har givet Unionen beføjelser på dette område, og selvom de er begrænsede, så vidner de dog om et reelt ønske om at handle. Man kan således sige, at de unges situation og deres integration på arbejdsmarkedet er blevet et af de vigtige anliggender for Den Europæiske Union, og med hensyn til de underskrivende lande kan man kun beklage mangelen på ledsagende foranstaltninger.
I øvrigt er der ligeledes spørgsmålet om midlerne. Budgettet for SOCRATES-programmet er ganske vist blevet sat væsentligt op takket være vores kollega Doris Packs vedholdenhed og effektivitet - og vi må endnu en gang lykønske hende for hendes foretagende - men ungdoms- og uddannelsesprogrammerne giver i øjeblikket anledning til en sand efterspørgsel, som det ville være en skam ikke at efterkomme.
For det andet må man tage de øst- og centraleuropæiske landes behov med hensyn til uddannelse og erhvervsuddannelse i betragtning. Såvel Polen som Slovakiet vil ikke kunne undgå at skulle tilpasse deres uddannelsessystem, ikke blot i forhold til Den Europæiske Union, men også i en situation med globalisering og udvikling af de nye teknologier, som vi kender i dag.
Disse tre programmer kan være et svar og en ikke ubetydelig hjælp, men da foranstaltningerne spreder sig over mange områder, vil de ikke nødvendigvis opfylde disse mål. Udvidelsesproceduren, der er forbundet med princippet om fri bevægelighed og den gensidige anerkendelse af eksamensbeviser, forudsætter dog nogle reelle fremskridt på uddannelsesområdet. I øvrigt understreger Kommissionen selv dette i de udtalelser, den har afgivet angående disse to landes ansøgning om optagelse.
Med hensyn til Polen, så understreger Kommissionen dette lands bemærkelsesværdige fremskridt på uddannelsesområdet, samtidig med at den bemærker, at der stadig skal gøres en stor indsats. Man skal nemlig være klar over, at Polen anvender 16 % af sit budget, eller 6, 2 % af sit BNP, på uddannelse, og at Polen har sat sig det mål kraftigt at forøge antallet af unge, der får undervisning på gymnasieniveau og på universitetsniveau, navnlig med det formål, at 20 % af de 20-24 årige skal kunne få en højere uddannelse.
Slovakiet går mindre offensivt til værks med sin strategi, eftersom blot 3, 2 % af budgettet anvendes på uddannelse, hvilket svarer til omtrent 1, 5 % af Slovakiets BNP. Foruden nødvendigheden af også her at øge antallet af elever og studerende skal der stadig gøres en betydelig indsats for at give mindretallene de samme muligheder for at få adgang til uddannelse, og her tænker jeg særligt på det ungarnske mindretal.
For at kunne vurdere hvordan deltagelsen i vores uddannelses- og erhvervsuddannelsesprogrammer kan hjælpe disse lande på vej mod en modernisering af deres uddannelsessystem, har jeg derfor foreslået oprettelsen af et særligt forretningsudvalg. Jeg ved, at Kommissionen ikke er særligt positivt stemt over for et sådant tiltag. Men jeg må indrømme, hr. kommissær, at jeg ikke blev helt overbevist af de svar, jeg fik med hensyn til afvisningen af at oprette et sådant evalueringsudvalg, og jeg må sige, at det beklager jeg. Udvidelsesprocessen forudsætter nemlig, at man tilbagelægger adskillige etaper. SOCRATES, LEONARDO og Ungdom for Europa udgør naturligvis nogle platforme, men vi mangler stadig at bygge broer, kære kolleger.

Heinisch
Hr. formand, mine damer og herrer, hvis vi beslutter at inddrage Polen og Den Slovakiske Republik i Den Europæiske Unions ungdoms- og uddannelsesprogrammer, er det et vigtigt skridt. Det er dog også et skridt, der viser sig at være logisk, hvis vi vil fortsætte ad den vej, som vi er slået ind på med beslutningen om en udvidelse af Den Europæiske Union mod øst. Hvorfor? Et politisk stabilt og fredeligt Europa er det mål, vi har for øje, når vi åbner vores Fællesskab for staterne fra den tidligere østblok. Dette mål håber vi at nå ved at støtte de fremtidige medlemsstater i at konsolidere demokratiet og styrke deres økonomiske kraft. Men hvordan kan vi gøre det? Kun ved at vi lærer af hinanden, ved at vi udveksler erfaringer, viden, idéer og tanker, ved at vi bliver fortrolige med hinanden. Jo flere unionsborgere der er integreret i denne sammenvoksningsproces, desto mere vellykket vil den være. Jo yngre de mennesker, der deltager i processen, er, desto dybere kan en følelse af samhørighed rodfæste sig i deres hjerter, desto mindre modtagelig vil det fremtidige Fællesskab være over for skrammer.
Programmerne LEONARDO, SOKRATES og Ungdom for Europa vil skabe grobund for en sådan udvikling. De bidrager til at overvinde sproglige grænser, fremmer overførslen af uddannelser og udvekslingen af studerende, erhvervsaktive og unge i Europa. I programmerne lægges der vægt på, at unge i både gamle og fremtidige medlemsstater lærer at betragte demokratiske værdier som beskyttelsesværdige.
I den kreds af lande, der vil indlede udvidelsen mod øst med deres tiltrædelse, er Den Slovakiske Republik ikke repræsenteret. Vurderingen af, at den demokratiske kultur først skal trives i dette land, har medført, at optagelsen i Fællesskabet er blevet udskudt. Men vurderingen af, at den slovakiske befolkning er åben for en demokratisk videreudvikling af det politiske system, har medført, at vi ønsker, at befolkningen i Den Slovakiske Republik deltager i vores programmer.
Allerede i juli sidste år besluttede Europa-Parlamentet sig for at optage Tjekkiet, Ungarn og Rumænien i programmerne. Den Slovakiske Republik og Polen måtte vente, da vi først skulle se, om vi fik øget SOKRATES-midlerne. Det har vi opnået, og derfor glæder jeg mig i dag over, at Den Slovakiske Republik og Polen vil komme med i vores programmer efter Ungarn, Tjekkiet og Rumænien. Tak, fru Leperre-Verrier, for Deres gode bidrag.

Van Bladel
Hr. formand, at inddrage Polen og Slovakiet i en fællesskabsaktion med hensyn til erhvervsuddannelse, ungdomsanliggender og uddannelse, således som det er foreslået i fru Leperre-Verriers betænkning, er udmærket. Det er igen et lille skridt på den historiske vej, som vi i slutningen af marts definitivt slår ind på med Europakonferencen for at gøre landene i Central- og Østeuropa til fuldstændige partnere.
I praksis er dette desuden en fornuftig metode til at gøre ansøgerlandene fortrolige med de forskellige politiske områder og procedurer inden for Unionen. Valget af undervisning, uddannelse og ungdomsanliggender er et godt valg at begynde med og gøre erfaringer med, og kommissær Van den Broeks rolle i dette valg kan roses, fordi den, som har ungdommen med sig, nu engang også har fremtiden med sig.
Et godt grundlag for det fremtidige samarbejde med disse lande ligger også i den delte finansielle støtte af de pågældende programmer samt PHARE-programmet. Jeg kan derfor være tilfreds med den kendsgerning, at det samlede beløb til subsidier og anden finansiel støtte ikke vil andrage mere end det betalte finansielle bidrag. Det holder tingene overskuelige, skaber ikke nogen overdrevne forventninger og kan desuden kontrolleres. Men det er tydeligt, at indholdet af dette initiativ efter min opfattelse langt overskrider de finansielle begrænsninger, for så vidt angår initiativets betydning.
Polen og Slovakiet vil for øvrigt ligesom andre lande i Central- og Østeuropa få problemer med tilpasningen af deres undervisningssystemer, ikke blot med hensyn til Unionen, men også inden for rammerne af de nye informationsteknologier. Der må medlemsstaterne for øvrigt også selv ofte forcere en barriere.
Som medlem af Udvalget om Udenrigsanliggender har jeg villet udtrykke min anerkendelse af dette initiativ, fordi det i behandlingen af programmerne, således som de er beskrevet af ordføreren, drejer sig om et bidrag til tilnærmelse mellem medlemsstaterne og landene i Central- og Østeuropa. Det er et politisk strategisk mål, som stabilitet og fred i Europa er tjent med. Det er jo i sidste instans meningen med vores arbejde her.

Lindqvist
Hr. formand, jeg synes, at dette er en af Europa-Parlamentets allervigtigste opgaver, det vil sige, at styrke samarbejdet mellem erhverv, unge, lande og folk. Dette er altså godt. Sproguddannelsen er en del af denne proces. Det er vigtigt, at der tages hensyn til de sprog, der findes i EU i dag, men samtidig bør man sørge for, at dialogen udvikles med de øst- og centraleuropæiske sprog, og at de får samme muligheder for at blive udviklet som de nuværende EU-sprog.
Med hensyn til indflydelsen synes jeg, at både Polen og Slovakiet skal have lov til at være med fra starten og bestemme udformningen af programmerne. Det er vigtigt, da det faktisk er en aftale, der indgås mellem EU og landene, og som indebærer, at disse aftaler finansieres med ca. en lige stor andel af begge lande og EU. Vi bør se dette inden for rammen for partnerskabet mellem Kommissionen, Slovakiet og Polen.
De programmer, det drejer sig om, er især LEONARDO, SOKRATES, Ungdom for Europa, TEMPUS og PHARE. De bør gennemføres, uanset hvad der sker med forhandlingerne, det vil sige, hvor langsomt eller hurtigt de går.
Jeg har dog et vigtigt tillæg, nemlig at jeg synes, det meget tydeligt skal fremgå, at programmerne ikke kun må dreje sig om en ensidig EU-tilpasning til EU's institutioner, til vores synsmåde, vores uddannelsesniveau og vores uddannelseskrav, men derimod skal være en mangesidet og gensidig udveksling mellem EU og de lande, der nu har ansøgt om medlemskab. Først da vil disse programmer blive gode. EU må således ikke fremstå som nogen form for storebror, men skal derimod hele tiden sørge for, at dette er en dialog mellem selvstændige lande, som har indgået aftalen. Under disse forudsætninger bliver dette godt, og ELDR-gruppen står bag dette forslag.

Holm
Hr. formand, fælles uddannelses- og erhvervsuddannelsesprogrammer er af største betydning. Derfor hilser jeg denne betænkning om Polen og Slovakiet velkommen. Vil man bidrage til en større ungdomsudveksling over nationsgrænser og bidrage til, at unge lærer mere om andre kulturer, traditioner og lande, så er disse programmer en god start. V-gruppen vil derfor støtte denne betænkning.
Personligt har jeg dog to bemærkninger. For det første mener jeg ikke, at Ungdom for Europa skal indgå i denne aftale. Det er nemlig ikke et uddannelses- eller erhvervsuddannelsesprogram, men snarere en ensidig propagandaorganisation. Sådan er det i Sverige. Jeg synes derfor ikke, at dette bør indgå som en del af aftalen.
For det andet mener jeg, at EU i en solidarisk ånd bør stå for størstedelen af udgifterne til disse aftaler, da den del af Europa, vi befinder os i, er meget velstillet i sammenligning med forholdene i både Polen og Slovakiet, hvor der er mangel på mange ting. Hvis vi mener det alvorligt med støtte til Øst- og Centraleuropa, så burde vi også stå for den absolut største udgift i dette politisk vigtige område.

Lukas
Hr. formand. Vi godkender denne betænkning, selvom jeg anser det for unødvendigt automatisk at sætte en etikette med ordene udvidelse mod øst på alle fornuftige foranstaltninger, der vedrører vores naboer mod øst. Jeg synes, at det er vigtigt at understrege, at det drejer sig om en aftale om deltagelse, som er indgået mellem partnere, og ikke om en aftale om bistand. Af egen erfaring ved jeg, at især Østrigs naboland, Den Slovakiske Republik, meget nødigt vil føle sig som bistandsmodtager.
Det glæder mig oprigtigt, at ordføreren i sin begrundelse også kommer ind på den meget foruroligende situation for børnene i disse lande. Netop børnene udgør dér en yderst sårbar befolkningsgruppe. UNICEF-beretningen, som blev behandlet forrige år af Europa-Parlamentet, dokumenterede dette meget eftertrykkeligt. SOKRATES og Ungdom for Europa bør derfor anvendes meget målrettet til at forbedre livsudsigterne og livskvaliteten for børn.
Uddannelsesinstitutionernes mere intensive samarbejde og forbedringen af uddannelsessystemerne vil ganske givet bidrage til, at Polens og Den Slovakiske Republiks enorme intellektuelle og pædagogiske potentiale i sidste ende også kommer borgerne i Den Europæiske Union til gode.

Elchlepp
Hr. formand, jeg vil også gerne takke fru Leperre-Verrier for hendes glimrende betænkning. Min gruppe ser positivt på denne betænkning og på den gradvise åbning af programmerne med landene i Central- og Østeuropa før deres tiltrædelse. Her åbnes der især for de unges vedkommende en ægte mulighed for at høste nye erfaringer. Programmerne giver dog også en chance for at udveksle erfaringer med hensyn til uddannelse og erhverv og at sætte en innovativ dialog i gang, for disse lande har jo også noget at tilbyde os.
Derfor skal princippet »Lær naboens sprog« ikke kun gælde for de vesteuropæiske stater, men også for vores naboer mod øst. Pengene er givet virkelig godt ud: Opnåelsen af viden og erfaring sker ingen andre steder mere effektivt end gennem personlig erfaring og ophold i et andet land, og jeg håber meget, at det gennem det personlige møde er muligt at nedbryde fordomme, som i dag desværre genoplives eller bevares som i gamle dage. Jeg kan forestille mig, at det pædagogiske samarbejde en dag fører til fælles undervisningsmaterialer, måske endda til en fælles europæisk historiebog.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand. Jeg vil gerne tilslutte mig rækken af dem, der takker fru Leperre-Verrier for betænkningen og for det arbejde, hun har præsteret her. Man skal jo gøre opmærksom på, at denne betænkning skal ses i en større sammenhæng. Det hele startede med en betænkning fra hr. Posselt, der dengang sagde, at betænkningerne måtte udvides til at gælde alle de central- og østeuropæiske stater. Det er også noget, der er værd at nævne, og som er meget vigtigt. Man må forestille sig, på hvilken uhyggelig kort tid staterne i Central- og Østeuropa, der jo har været under kommunistisk åg igennem så mange årtier, må indhente det forsømte, og de gør det på en ganske storartet måde, der virkelig begejstrer én.
En af de store filosoffer i vores århundrede, Dalai Lama, svarede engang på spørgsmålet om, hvordan han fandt sig til rette med, at der stadigvæk er så meget ødelæggelse og tilintetgørelse i verden - især også i hans eget land - at man ikke kan gøre noget i øjeblikket. Egentlig er han jo et meget positivt menneske, alle tilhørere var forbavsede. Han kiggede derpå op og sagde: «Ja, men der en mulighed, man er nemlig nødt til at vinde ungdommen, for den, der vinder ungdommen, ham eller hende tilhører fremtiden også.« Det samme gælder også for denne betænkning, der henvender sig til ungdommen - i dette tilfælde i de to lande Polen og Den Slovakiske Republik, tidligere, sidste år, var det aktuelt i Rumænien, Ungarn og Tjekkiet. Hvis man vinder ungdommen i disse lande, så tilhører den europæiske fremtid netop også dem, sådan som vi ønsker det for dem.
Det er vores opgave at vise og foreslå denne ungdom vores europæiske værdiforestillinger - der har givet os 50 års fred, som har givet os en enorm velstand, en stor periode - således at de af egen fri vilje kan acceptere dem. Det bidrager denne betænkning til.

Piha
Hr. formand, jeg vil også takke Leperre-Verrier for et godt arbejde ved udarbejdelsen af en velafbalanceret betænkning. Uddannelses- og ungdomsprogrammerne i Den Europæiske Union er eminent vigtige kanaler ved uddybningen af den europæiske integration på det nationale plan og ved reduceringen af grøften mellem det tidligere Øst- og Vesteuropa. Erfaringer, som enkelte medborgere, studerende og forskere høster på de multikulturelle læreanstalter overalt i Europa, er meget mere værd end nogle flerfarvede brochurer om et projekt ved navn Medborgernes Europa uddelt af Kommissionen.
Det er vigtigt at fremhæve, at problemerne ved uddannelsessamarbejdet mellem de nuværende medlemslande og ansøgerlandene ikke udelukkende bliver løst ved at øge finansieringen. Skønt SOKRATES-programmets finansiering er forhøjet for den kommende finansieringsperiode, dækker midlerne ikke engang behovet i Unionens interne programmer i dag. Den største udfordring ligger altså hos ansøgerlandene selv. De skal selv være i stand til at modernisere og harmonisere deres uddannelsessystemer og læreanstalter, så de kan garantere udvekslingsprogrammernes niveau vedrørende spørgsmål omkring studieindhold og -administration samt eksterne forhold.
Det har vist sig i praksis, at i flere østeuropæiske lande er udenlandske studenters uddannelsesmuligheder meget begrænsede. Som et eksempel fra det virkelig liv kan jeg, desværre, nævne Tartos universitet i Estland, hvor de finske studerende allerede midt i semesteret egenmægtigt har stævnet universitetets administration på grund af flerdoblede semesterafgifter.
At finansiere udenlandske studenter er ikke karakteristisk for udvekslingsprogrammerne. At indføre dette princip er vigtigt for de lande, som forbereder sig til medlemskabet i Den Europæiske Union. Udvekslingsprogrammerne er baseret på gensidighed, som efter al fornuft ikke bør bygge på afgørelser ved en domstol. Der er altså meget at forbedre endnu.

Posselt
Hr. formand, Karl Habsburg-Lothringen har været så venlig at nævne det: Jeg er så at sige bedstefar til denne betænkning, fordi jeg dengang havde den ære at forelægge tillægsprotokollerne til associeringsaftalerne for plenarforsamlingen. Jeg tror, at den betænkning, vi stemmer om i dag, er et væsentligt fremskridt. For det første beskæftiger den sig med den kulturelle og sproglige mangfoldighed i det nuværende Europa og i det fremtidige EU. Derfor er jeg meget taknemmelig for, at regional- og mindretalssprogene samt de slaviske sprog og ungarnsk også påskønnes tilbørligt i betænkningen.
For det andet er jeg glad for, at denne betænkning er et skridt hen imod mere partnerskab. Man har vænnet sig til en vis arrogant paternalisme over for ansøgerlandene i Central- og Østeuropa, og netop de ændringsforslag, der blev forelagt i dag, vidner om en udpræget partnerskabsånd. Vi ser simpelthen allerede de fremtidige medlemsstater her. I den forbindelse vil jeg modsige hr. Lukas, for jeg mener, han bør arbejde energisk på udvidelsen mod øst i sit land.
For det tredje vil jeg gerne sige, at vi med denne betænkning tilgodeser to lande, der er særligt vigtige for os: Polen med sin historie og kultur og Slovakiet med sin historie og kultur, der også knytter de to lande meget tæt sammen. Netop Slovakiet er i fare for at blive isoleret. Jeg har talt med formanden for den slovakiske rektorkonference, professor Stern, der er bange for, at selve befolkningen vil blive isoleret, at uddannelsesinstitutionerne vil blive isoleret, at de studerende, de unge videnskabsmænd, fagfolkene vil blive isoleret på grund af hans lands politik, som vi kritiserer med rette. Det må vi modarbejde. Økonomisk bør vi lægge vægt på netop Slovakiet, for der er intet land blandt de associerede stater, der i den grad har brug for vores støtte som Slovakiet, der helt igennem er et centraleuropæisk land. Af den grund hilser jeg denne betænkning og de centrale punkter heri vedrørende Polen og Slovakiet velkommen.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, mine damer og herrer. Forskning, infrastruktur og uddannelse, det er succesgrundlaget for en økosocial markedsøkonomi, for et godt resultat, for beskæftigelse. Derfor hilser jeg disse programmer velkommen. Vi, medlemmerne af delegationerne for udvidelsen mod øst, har jo i den sidste Strasbourg-uge diskuteret meget indgående med kommissær van den Broek og understreget, at vi ser særligt positivt på vigtigheden af denne Europaaftale for førtiltrædelsen af de central- og østeuropæiske stater.
Dette gælder naturligvis især for samarbejdet på uddannelsesområdet. Jeg vil også gerne, som den foregående taler, hr. Posselt, fremhæve, at dette er af ganske særlig betydning for integrationsaspektet, nemlig fra det tidspunkt, hvor den politiske situation i Slovakiet gør en tiltrædelse mulig. I dag kl. 16.00 udløber fristen for ansøgning om præsidentembedet som bekendt, og den 5. marts forventes det, at præsidenten bliver valgt. Det er interessant, at præsident Kovác har meddelt, at han også vil iværksætte den folkeafstemning, som Forfatningsdomstolen har besluttet. Der er altså en meget interessant udvikling i gang i Slovakiet for tiden. Netop derfor må vi gøre alt for at yde en værdifuld indsats ved denne førtiltrædelsesproces.
I den forbindelse kan der naturligvis foretages mange tilpasninger på forhånd. Den øjeblikkelige integration i Fællesskabets programmer skal også være et udtryk for en styrket førtiltrædelsesstrategi. Associeringsaftalerne med ansøgerlandene skal intensiveres straks, netop med Slovakiet. At vi i den forbindelse begynder med samarbejdet på områderne uddannelse og ungdom, er ikke blot glædeligt, men også velgennemtænkt. Jeg er enig med ordføreren: En fælles fremtid i et fælles hus Europa kan kun opbygges i fællesskab med ungdommen.

Fischler
Hr. formand, højtærede damer og herrer. Først mange tak til ordføreren, fru Leperre-Verrier, og også mange tak til Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier for den kooperative holdning og overordentligt hurtige fremgangsmåde i denne sag.
Umiddelbart før starten af optagelsesforhandlingerne kunne man mærke en større grad af følsomhed og åbenhed over for dette spørgsmål hos regeringerne og i befolkningen i de central- og østeuropæiske stater samt i medlemsstaterne. Som det på ny fremgår af Luxembourg-konklusionerne, byder der sig for de central- og østeuropæiske stater en mulighed for at gøre sig fortrolig med Fællesskabernes politikker og instrumenter takket være deltagelsen i disse programmer, og det ikke kun på politisk og administrativt plan, men netop også på det meget omtalte grundlag. Mange studerende, lærere, unge, professorer og selvstændige vil således få mulighed for at komme i forbindelse med deres kolleger i medlemsstaterne via diverse net. En sådan udveksling er utrolig vigtig for konsolideringen af demokratiet, hvilket er af særlig betydning netop for Den Slovakiske Republik.
Den konkrete indfrielse af det løfte om deltagelse i programmerne, som er afgivet for snart længe siden, spiller en stor rolle for regeringerne og de fremtidige projektansvarlige. Desuden vil deltagelsen i Fællesskabets programmer generelt, men især på områderne uddannelse og erhvervsuddannelse, bidrage væsentligt til den institutionelle opbygning i ansøgerlandene. De central- og østeuropæiske lande prioriterer deltagelsen i programmerne højt og stiller midler i passende størrelse til rådighed på deres uddannelsesbudgetter. Også i de styrkede førtiltrædelsesstrategier fremhæves især åbningen af Fællesskabets programmer. Europa-Parlamentet har tilskyndet til åbning af Fællesskabets programmer for disse lande, og vel at mærke før Det Europæiske Råd besluttede det i 1993. Parlamentet har også godkendt vedtagelsen af tillægsprotokollerne til Europaaftalerne.
Nu opfordres der til at godkende en hurtig vedtagelse af associeringsrådets beslutninger og på denne måde at gøre det muligt at udvælge de første projekter, som partnere fra de to ansøgerlande medvirker til, før denne sommer.
Hvad angår det sidste ændringsforslag, så vil jeg gerne sige, at vi er absolut enige i, at det er nødvendigt at følge op på deltagelsen i programmerne. Men dette skal ske inden for de eksisterende strukturer, især også fordi vi kun på denne måde kan garantere, at vi fortsætter med at være en sammenhængende enhed, og at vi behandler alle central- og østeuropæiske stater lige.
Jeg vil endnu en gang sige mange tak til Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og til ordføreren for hendes arbejde og for fleksibiliteten, og især fordi det er gået så stærkt med at nå frem til førstebehandlingen af denne betænkning, og at dette også har fungeret så gnidningsløst.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.

Posselt
Hr. formand. Jeg vil gerne undskylde. Jeg vil ikke forsinke sagen, men jeg har ved en ekstra gennemlæsning set, at der i ændringsforslag 3 og 8 - de er jo enslydende for begge lande - har indsneget sig en lille fejl. Her hedder det, at nogle af disse sprog allerede har status som officielt sprog i EU, og f.eks. nævnes slovensk i Kärnten, Steiermark og Italien. Det passer desværre ikke. Som mundtligt ændringsforslag vil jeg derfor i stedet for bede Dem skrive »også har status som officielt anerkendt regionalsprog i EU, f.eks. slovensk i Østrig og Italien.« Altså ikke Kärnten og Steiermark, men Østrig og Italien, fordi det slovenske mindretal ikke er anerkendt i Steiermark, men derimod i Kärnten. Formuleringen »officielt anerkendt regionalsprog« er korrekt, hvilket »officielt sprog« ikke er.

Formanden
Mange tak, hr. Posselt.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne kende fru Leperre-Verriers mening. Vil De give os Deres mening om dette mundtlige ændringsforslag?

Leperre-Verrier
Hr. formand, jeg må sige, at jeg er helt enig i det forslag, der lige er blevet fremsat. Det skal naturligvis være i form af et mundligt ændringsforslag, eftersom fristen for at indgive ændringsforslag nu er udløbet.

Formanden
Er nogen imod dette mundtlige ændringsforslag? Nej.
(Ved successive afstemninger vedtoges de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)

Ahlqvist og Theorin
Vi mener, at budskabet i betænkningen er meget positivt. Vi beklager dog, at Rådet ikke afsætter tilstrækkelige ressourcer.

Formanden
Mine damer og herrer, lad mig sige, at Parlamentet har afsluttet dagsordenen, og at jeg ikke af høflighed, men retfærdighed takker Parlamentets tjenestegrene, dørvogterne, tolketjenesterne og Præsidiet. Idet jeg tager afsked med Dem, mine damer og herrer, lad mig så sige, at jeg er sikker på, at selvom De ikke har haft meget tid til en spadseretur i den smukke by, som vi gæster, og på trods af vores store arbejdsbyrde har De nok bemærket forårstegnene, lidt tidlige, men dog tegn på nyt liv, træerne har hundredvis af knopper, som blot venter på at springe ud i en farverig eksplosion. Jeg håber, mine damer og herrer, at dette bliver de eneste eksplosioner, som vi vil opleve i de nærmeste uger. Altså at De Forenede Nationers generalsekretærs rejse vil bære frugt, at rationaliteten vil sejre over irrationaliteten, at sameksistensen vil sejre over konfrontationen. Med andre ord at freden vil sejre over krigen.
Mine damer og herrer, jeg ønsker Dem en god rejse, og når vi mødes næste måned, håber jeg, at medlemmerne fra de nordligste egne vil kunne fortælle os, at tøbruddet er begyndt, og at vi alle til den tid har set en eksplosion af tusinder og atter tusinder af fredens og sameksistensens blomster .

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 11.35)

