

Formanden.
   - Første punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel til Kommissionen om udsættelse af forhandlingerne om Doha-udviklingsdagsordenen (DDA) (O-0088/2006 - B6-0427/2006). 
Enrique Barón Crespo (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Den 24. juli i år meddelte Pascal Lamy, WTO's generalsekretær, at resultatet af mødet i WTO's handelsforhandlingsudvalg i Genève var, at Doha-rundens forhandlinger blev afbrudt på ubestemt tid. Jeg håber, at denne afbrydelse bliver midlertidig, og at forhandlingerne ikke bliver reduceret til aske, men kan føre til, at Fugl Føniks rejser sig af asken - som kommissæren sagde.
Denne beslutning, som midlertidigt har afsluttet fem års forhandlinger og over syv års diplomatiske bestræbelser, skaber stor usikkerhed i den multilaterale ramme for WTO's handelsforhandlinger og rejser desuden et problem vedrørende en uformel frist, der er mere politisk end tidsmæssig, nemlig det nært forestående udløb af det mandat - - som den amerikanske Kongres har givet præsidenten til overordnede forhandlinger.
Hr. formand! Det skal lige siges, at det er mærkeligt, at alt for en organisation som WTO, som er en mellemstatslig organisation og en ministerkonference, afhænger af det, som et - omend meget respektabelt - parlament, nemlig den amerikanske Kongres, beslutter, hvorimod de øvrige parlamenter i verden, og først og fremmest Europa-Parlamentet, har ret til at give udtryk for en holdning uden at stille den slags uforsonlige betingelser, som USA's Kongres stiller for øjeblikket. I den forbindelse kan jeg fortælle, at vi i det styrende udvalg for den parlamentariske forsamling, som Europa-Parlamentet og Den Interparlamentariske Union har oprettet, i næste uge får lejlighed til at drøfte spørgsmålet med repræsentanter for de fleste parlamenter i verden, for vi mener, at dette er et spørgsmål, som angår alle.
I Parlamentet, nærmere betegnet i Udvalget om International Handel, har vi ikke ventet, til ferien var forbi, med at give udtryk for vores bekymring. Jeg gjorde det på vegne af Udvalget om International Handel umiddelbart efter, at meddelelsen kom, og jeg sagde, at vi ikke kan acceptere, at forhandlingerne er brudt endeligt sammen. Det, vi skal gøre, er at finde ud af, hvordan vi kommer ud af denne vanskelige situation, og hvordan vi får processen på sporet igen. Der har været en række forbindelser og bilaterale møder i løbet af august, og jeg håber, at kommissæren kan informere os om mulighederne for fremskridt.
Jeg mener også, at Kommissionen bør udnytte sit mandat til det yderste, for vi har ansvar for at forsvare vores interesser, men samtidig også for at sørge for, at et multilateralt system, der skaber fordele for alle og ikke bare for de udviklede lande, men også for dem, der skal være hovedmålet for denne forhandling - udviklingslandene og især de mindst udviklede lande - virkelig kommer til at spille en afgørende rolle i stil med den, som EU bør spille som den største aktør i verdenshandelen.
Derfor mener jeg, at det er vigtigt, at Europa-Parlamentet hæver stemmen og støtter, at vi kan fortsætte, normalisere og forny målet om at opnå en Doha-runde for udvikling, og også støtter Kommissionen, der ikke har haft meget ferie i denne sammenhæng, og som forhåbentlig fortsat kan arbejde på at få afsluttet Doha-runden.
Der er stadig et spillerum, i politik er der altid et spillerum, selv om tidsfristerne er ved at løbe ud, og måske kan tidspresset hjælpe. Hr. formand! Vi mener, at de oplysninger, som kommissæren kan give os i dag, er vigtige, og især ønsker vi, at han er klar over, at vi er bekymrede, og at han kan regne med vores støtte og vores ønske om, at denne runde igen kan blive en proces, som fører til en fremtid, hvor menneskeheden er mere velstående og mere solidarisk.
Peter Mandelson,
   Hr. formand! Jeg deler bestemt ønsket fra formanden for Udvalget om International Handel om, at denne meget beklagelige udvikling i forhandlingerne bør være en midlertidig pause og ikke en udsættelse på ubestemt tid. Jeg glæder mig over, at han og Parlamentets andre medlemmer mødes med andre parlamentarikere fra WTO's medlemslande for at få undersøgt denne sag. Jo mere vi kan vinde bred forståelse for, hvad der står på spil, og hvilke problemer vi står over for, og jo mere vi kan udbrede denne viden blandt aktørerne i de forskellige WTO-lande - i stedet for at holde denne viden inden for en meget begrænset kreds af forhandlere - jo bedre står vi. Jeg vil bestemt forfølge dette mål, når jeg besøger Washington DC senere på måneden for at mødes med ledende personer i Kongressen.
Sidste gang, jeg diskuterede Doha-udviklingsdagsordenen med medlemmer her fra Parlamentet, var i Genève sidst i juni måned. For det første vil jeg gerne sige, at jeg satte stor pris på, at De var til stede der, Deres netværksaktiviteter og den måde, hvorpå De spillede en interessant og nyttig rolle blandt de forhandlende parter. Vi får brug for Deres opbakning fremover i vores bestræbelser på at overbevise vores WTO-partnere om, at vi bør genoptage disse forhandlinger, og jeg bakker helhjertet op om den fremgangsmåde, som Parlamentets medlemmer har valgt.
Sidst på ugen rejser jeg til Rio de Janeiro efter en indbydelse fra Brasiliens regering og G20-gruppen af udviklingslande. Dette bliver den første mulighed for en gennemgang på ministerplan af det, der skete i Genève i juli, for at diskutere vores respektive synspunkter og vurdere mulighederne for, hvordan og hvornår vi kan komme videre.
I ugerne efter suspenderingen har alle parter udtrykt ønske om at runden bliver en succes. Ingen siger, i hvert tilfælde ikke åbenlyst, at de ikke længere er engageret i et resultat, og Doha-runden har bestemt brug for denne grad af engagement. I alle vores handlinger og erklæringer skal vi skabe øget tillid til runden og processen og genindsætte værdierne med multilateralisme og økonomiske fordele ved en bred og ambitiøs aftale. Men retorikken skal bakkes op med politisk lederskab. Det, vi står over for, er mangel på det, man kunne kalde "realistiske ambitioner".
Alle parter eksporterer deres hjemlige begrænsninger til disse forhandlinger. Det er måske uundgåeligt, men det hverken kan eller må blive en undskyldning for fiasko. Men selv på de vanskeligste og tilsyneladende genstridige forhandlingstemaer er synspunkterne på landbruget ikke så forskellige igen. De er ikke så fjernt fra hinanden, at de er uforenelige. De dikterer, at EU skal hæve sin gennemsnitlige fritagelsestærskel til noget, der ligger tæt på det, som G20-udviklingslandene anmoder om. EU signalerede i Genève, at man var villig til at forhandle om dette som led i en afbalanceret pakke - hvis andre også var parat til at komme videre og udvise samme grad af fleksibilitet, som vi udviser.
Hvis vi skal bevæge os i den retning, jeg har angivet som en mulighed, vil det under de rette omstændigheder udgøre et grundlæggende skift i forhold til vores oprindelige tilbud om en 39 %'s reduktion af de gennemsnitlige landbrugstoldsatser, hvilket allerede er langt mere end de reduktioner, vi accepterede ved Uruguay-runden. Det ville være de største reduktioner i landbrugssatserne, som man nogensinde har accepteret som led i multilaterale handelsforhandlinger. Ingen vil kunne kalde det for "Doha-light". Hertil kan føjes nedskæringerne af støtten, som skyldes EU-reformen, der vil betyde, at EU-producenter vil trække sig tilbage fra centrale, globale eksportmarkeder i dramatisk omfang, f.eks. inden for mælk og fjerkræ, og en indskrænkning af EU's kornmarked, idet efterspørgslen på dyrefoder falder. Hvis man lægger alt det sammen, udgør det en stor ny pakke med markedsadgang for konkurrencedygtige landbrugseksportører som USA, Australien og andre medlemmer af Cairns-gruppen. Det vil potentielt reducere det europæiske landbrug med op til 20 milliarder amerikanske dollars om året.
At affeje dette som ubetydeligt, som nogle har gjort, er enten et primitivt forhandlingstrick eller tegn på, at man ikke har regnet på tallene. Til gengæld for disse nedskæringer ønsker EU, at USA skal gøre gengæld og reducere sin handelsforvridende landbrugsstøtte, hvilket udviklingslandene nu med rette anser for en forudsætning og en katalysator for en endelig Doha-aftale.
USA har tilbudt at foretage betydelige nedskæringer af handelsforvridende tilskud i den såkaldte "ravæske" fra 19,1 milliarder amerikanske dollars til 7,6 milliarder amerikanske dollars. Dette lyder godt og må hilses velkommen. Men USA har også foreslået en forøgelse af det beløb, som landet må bruge på andre kategorier af handelsforvridende støtte, idet man afviser tanken om en direkte reform af disse støtteprogrammer for at sikre, at de ikke længere virker handelsforvridende. Hvis man sammenlægger de tre type af planlagt handelsforvridende støtte, som USA ønsker at beholde, når man faktisk frem til et potentielt nyt loft på 22,7 milliarder amerikanske dollars, hvilket er mere, end USA bruger i øjeblikket.
Ved slutningen af gennemførelsesperioden for Doha-runden vil de amerikanske handelsforvridende betalinger til landmændene rent faktisk kunne stige som et resultat af, hvad USA fremlagde i sit tilbud i oktober sidste år. Det er forståeligt, at USA's handelspartnere har anset dette for uacceptabelt, navnlig i lyset af de omfattende nedskæringer, som USA kræver af andre, både med hensyn til støtte og afgifter. Udviklingslandene insisterer med fuld ret på en faktisk reduktion af den amerikanske støtte, og det får støtte fra EU. Medmindre USA ændrer holdning, vil udviklingslande, der er langt fremme, såsom Brasilien og Indien, ikke være indstillet på at tilbyde øget adgang til deres markeder for industrivarer og -tjenester, og det er det centrale i den aftale, vi søger at nå frem til i sidste ende.
Det bliver svært at nå frem til den aftale. Jeg undervurderer ikke de problemer, der vil opstå ved vores kommende forhandlinger med de udviklingslande, der er langt fremme, om industritold. Men det er stilstanden vedrørende landbruget, som kun udgør en brøkdel af handelen for både udviklingslande og industrilande, der hindrer Doha-forhandlingerne i at tage fat på spørgsmålet om handel med produkter og tjenester, som er det område, hvor de største potentielle gevinster ved denne runde ligger.
Vi kan kun nå til en afslutning af Doha-runden, hvis alle involverede parter gør en indsats for at sælge resultatet ud fra fordelene for dele af forhandlingerne. Det omfatter ikke kun landbrug og landbrugstold, men også fremstillingsindustri, tjenesteydelser og regler. Alle parter må erkende, at et realistisk ambitiøst og opnåeligt resultat, som langt fra er et "Doha-light", rent faktisk vil være til rodfæstede strukturforandringer i landbrugspolitikken og skabe nye handelsstrømme med varer og tjenester i et omfang, der savner sidestykke i de tidligere handelsrunder. Der er med andre ord allerede en frygtelig masse ting på bordet, som hr. Lamy har påpeget gentagne gange.
Dem, der mister noget ved et fortsat dødvande - det skal vi være klar over - er først og fremmest udviklingslandene. Det er dem, der mister nye handelsmuligheder. Vigtigere endnu risikerer de at blive tabere som følge af en svækkelse af det multilaterale handelssystem. Vi på EU-siden vil under alle omstændigheder forsøge at gøre, hvad vi overhovedet kan, for de svagere og mere sårbare udviklingslande uden at forsøge at spille WTO-medlemmerne. Vi vil især holde vores løfter om bistand til handel, og vi vil fortsætte vores bestræbelser.
Nogle vil spørge, hvordan det kan være, at suspenderingen af Doha-udviklingsdagsordenen påvirker vores overordnede handelspolitiske stilling. Svaret er, at vores engagement i Doha fortsat vil være af afgørende betydning. Intet kan erstatte WTO. For det første er det baseret på lighed og retsstatsprincippet og ikke på rå magt. For det andet kan nogle fordele kun opnås i en multilateral sammenhæng. Det gælder nye discipliner vedrørende landbrugs- og fiskeristøtte, en ny aftale om lettere adgang til handel, nye discipliner for antidumpingværktøjer samt bedre og klarere regler for regionale handelsaftaler. Der er eksempler på områder, hvor bilaterale aftaler uanset deres antal ikke så meget som kunne begynde at afstedkomme den grad af forbedring og styrkelse af handelsbestemmelserne og handelssystemet, som vi ønsker os. For det tredje er det den eneste form for forhandlinger, hvor de mindre udviklingslande kan udnytte deres kollektive politiske vægt.
Endelig er selve systemet til bilæggelse af tvister en af hovedhjørnestenene i WTO-systemet og et enestående træk i den internationale lovgivning. Der er ingen tvivl om, at enhver erosion af tilliden til det multilaterale samhandelssystem som helhed på længere sigt også vil påvirke systemet til bilæggelse af tvister i negativ retning.
Bilaterale og regionale aftaler er derfor ikke noget alternativ til multilaterale forhandlinger, men snarere et tillæg og et supplement, der bidrager til et grundigere forsøg på at reducere toldmæssige og ikketoldmæssige hindringer og at indføre discipliner på de områder, som WTO-medlemmerne har besluttet - i det mindste for indeværende - ikke at forhandle kollektivt inden for det multilaterale system, hverken i forhold til konkurrencereglerne, offentlige indkøb eller arbejdskraftdimensionen.
Der er tale om flere forhandlinger i denne sammenhæng. Nogle er allerede i gang, mens andre går i gang, når tiden er moden til det. Mercosur, GCC og Mellemamerika befinder sig i den første gruppe, og vi kigger også på Ukraine, Indien, Korea og ASEAN-landene som potentielle partnere for nye initiativer.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at jeg og Kommissionen fortsat lægger stor vægt på et vellykket resultat af den multilaterale runde, og jeg vil samarbejde tæt med Dem her i Parlamentet for at nå dette mål. Det er fortsat min prioritering.
Kommissionen vil også snart fremlægge to meddelelser - en i oktober om eksterne aspekter af konkurrenceevnen i Europa, og en om handelsrelationer med Kina. De vil dreje sig om andre centrale spørgsmål af vores fremtidige handelspolitik. Jeg vil meget gerne diskutere begge disse emner med Dem i de kommende uger og ser frem til dette. Som et hold mener jeg, at vi bør fortsætte med at arbejde sammen i fremtiden, som vi har gjort hidtil - for Europas skyld, men også til gavn for den globale økonomi og navnlig for de udviklingslande, der har størst behov.
Georgios Papastamkos,
   Hr. formand! Der kan ikke herske nogen tvivl om, at vi kommer til at betale en høj pris for, at Doha-forhandlingerne ikke kunne gennemføres, og at det øger risikoen for et endeligt sammenbrud.
Prisen skyldes bl.a.:
For det første de tabte indtægter for den globale økonomi, udvikling og beskæftigelse, indtægter, som ville være skabt, hvis forhandlingerne var blevet afsluttet med et positivt resultat.
For det andet at fremskridtet i visse aktivitetssektorer, der er særligt vigtige for udviklingslandene, nu er sat i stå.
For det tredje Verdenshandelsorganisationens svækkede troværdighed.
Jeg mener, at faren ved en total fiasko langt opvejer faren ved at nå frem til en ganske vist mindre ambitiøs overordnet aftale, om end EU ikke kan acceptere en aftale for enhver pris.
EU fastholdt en konstruktiv og ansvarlig holdning. Den fremsatte gode forslag og opgav mange af sine mål lige fra starten af forhandlingsrunden. En tilbagevenden til forhandlingsbordet afhænger derfor af andre førende parters fleksibilitet, hvis vi skal nå frem til et afbalanceret resultat.
Vi i Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater ønsker stadig multilateralisme. En forpligtelse til at indføre et multilateralt handelssystem er et afgørende bidrag til sikkerhed, åbenhed og stabilitet for international handel. Det bidrager også til at skabe større økonomisk uafhængighed på tværs af det internationale økonomiske samarbejde. Multilateralismens sammenbrud skaber fare for handelskonflikter inden for de forskellige sektorer, og at der igen opstår stærke regionale handelshøjborge. 
En vellykket afslutning på multilaterale handelsforhandlinger skal derfor fortsat stå øverst på EU's dagsorden, således som Kommissionen og formanden for vores udvalg også har understreget det. Samtidig skal vi styrke de supplerende strategier med bilaterale og tværregionale forbindelser til andre vigtige partnere.
Det globale handelssystems stabilitet kræver efter min mening en ny dynamik, således at der skabes forbindelse mellem kommerciel indbyrdes afhængighed og fælles ansvar mellem EU og De Forenede Stater, og denne forbindelse mellem indbyrdes afhængighed og fælles ansvar skal verificeres.
Med hr. Barón Crespos ord og hans lands sejr over Grækenland ved VM i basketball vil jeg foreslå, at vi indtil videre betragter resultatet af disse forhandlinger som en time out og ikke som et endeligt sammenbrud.
Harlem Désir,
   Hr. formand, hr. kommissær! Udsættelsen af forhandlingerne i Doha-runden er først og fremmest et fejlslagent løfte om igen at få skabt ligevægt i handelsreglerne til fordel for udviklingslandene. Den er en triumf for de lande, der kun udviser begrænset interesse for det internationale samfunds almenvel, og ligesom formanden for Udvalget om International Handel tænker vi naturligvis alle på de midtvejsvalg, der vil blive afholdt i USA.
Den baner allerede nu vej for fornyede overvejelser om det multilaterale system som primær forhandlingsramme på handelsområdet og for en tilbagevenden til de bilaterale forhandlinger, som er mindre ligevægtige, mindre gunstige for de fattigste lande og især for de små lande, sådan som De henviste til for et øjeblik siden, hr. kommissær. Og den lader det multilaterale system bestå i dets nuværende udformning, det forsvinder ikke, men det burde reformeres og gøres mere foreneligt med udviklingsmålene og det internationale samfunds øvrige regler, såsom behovet for at tage hensyn til målene for den offentlige sundhed, miljøet og efterfølgende - håber vi også - globaliseringens sociale dimension.
De primære tabere som følge af denne udsættelse af forhandlingsrunden er udviklingslandene og heriblandt især de mindst udviklede lande. Selv om det havde mangler og begrænsninger, vil alt det, der var blevet lagt på bordet, alt det, som især EU havde foreslået, og som i øvrigt ofte gik i den retning, Parlamentet ønskede, blive bragt i fare, gå tabt. Her taler jeg om afviklingen af eksportsubsidier inden 2013, told- og kvotefri adgang for produkter fra de mindst udviklede lande til markederne i de udviklede lande, selv om der fortsat var et problem med de 3 % af toldpositionerne, som visse industrilande krævede, bedre adgang for udviklingslandenes landbrugsprodukter til industrilandenes markeder, selv om de amerikanske forslag er yderst utilfredsstillende, behandling af bomuldsproducenternes situation, handelsstøttepakken, ændringen af TRIPs-aftalen vedrørende adgangen til medicin.
Hr. kommissær! Det glæder mig, at De sagde, at De igen vil tage Deres pilgrimsstav og igen vil mødes med G20 og USA for at forsøge at finde en vej tilbage til forhandlingsbordet. Jeg mener ikke, vi skal acceptere at begrave Doha-runden. Uanset de vanskeligheder, udløbet af den forhandlingstilladelse, som Kongressen har udstedt til den amerikanske regering, vil medføre, skal vi ikke acceptere, at man blot smider de forpligtelser, man har påtaget sig, de løfter, man har afgivet, i affaldsspanden, og det glæder mig, at De bekræftede, at EU vil fastholde sine forpligtelser og løfter.
Og måske skal vi ganske enkelt vende tilbage til denne sals hjerte og minde vores partnere fra industrilandene om, at vi vidste, at den ikke ville tage udgangspunkt i gensidighed, vi vidste, at vi skulle give mere med hensyn til adgang til landbrugsprodukter, end vi ville opnå med hensyn til industripriser og åbning af markederne og tjenesteydelserne. Europa skal blive ved med at fremme det multilaterale system. Det skal utvivlsomt reformeres for at kunne blive ved med at være en tillidsvækkende ramme for udviklingslandene og de udviklede lande, men det er inden for rammerne af dette multilaterale system, at udviklingslandene fortsat skal høres via G20 og G90, og at handelsreglerne kan gøres mere forenelige med målene om at udrydde fattigdommen og de øvrige regler i det multilaterale system.
Johan Van Hecke,
   Hr. formand! Er der virkelig ikke længere noget håb for Doha-runden? Det er, hvad flere og flere kommentatorer lader til at mene. Især siden Hongkong for ni måneder siden er der ikke gjort fremskridt, og i juli blev forhandlingerne udsat på ubestemt tid. Som kommissæren og de fleste af Parlamentets medlemmer for den sags skyld nægter jeg imidlertid at tro på, at det er begyndelsen til enden. For vi har trods alt meget at miste. Et decideret sammenbrud kan helt klart resultere i, at det multilaterale handelssystem kollapser med alt, hvad det kommer til at betyde.
Hvis det ikke lykkes at nå frem til en global handelsaftale, øges risikoen for, at endnu flere lande søger tilflugt i bilaterale eller regionale aftaler, hvilket under alle omstændigheder vil placere de fattige lande i en svagere position. En afbrydelse af forhandlingerne vil desuden øge antallet af handelskonflikter, hvor WTO-medlemmerne vil bruge domstolene til at få, hvad det ikke er lykkedes dem at opnå via en aftale. Men det er, som Kommissionen også påpegede, ikke det hele: Før eller senere vil der blive sat spørgsmålstegn ved selve WTO's eksistensberettigelse. Derfor er det mere end nogensinde før nødvendigt at gøre WTO mere åbent og øge dets demokratiske legitimitet.
For vores gruppe er det væsentligt, at de rige og mere udviklede lande forsøger at nå til enighed på forhånd. Det har absolut ikke noget formål at afholde endnu en højmesse, hvis USA og EU ikke når til enighed om landbrugsstøtten og andre spørgsmål også. Den amerikanske Kongres bifaldt for nylig de amerikanske forhandleres stejle holdninger. At skyde skylden på de andre fører helt klart ikke til konstruktive løsninger. Alle centrale aktører, også EU, USA og G20, skal gøre en indsats for at nå frem til et resultat.
Indtil da skal det, der kaldes Hongkong-'et, forblive intakt. Alle forpligtelser til fremme af udviklingen skal honoreres. Uanset om der bliver indgået en aftale, må EU ikke bakke ud af sin forpligtelse til at ophæve eksportstøtten inden 2015. Samtidig skal alle udviklede lande og avancerede udviklingslande opfordres til at overholde EU's initiativ "Alt undtagen våben".
Tonen i dette kompromisforslag er voluntaristisk og positiv. Den bekræfter vores tro på en multilateral tilgang til handelspolitikken trods alt, baseret på en dybfølt overbevisning om, at når Doha-udviklingsdagsordenen bryder sammen, er der ingen vindere, kun tabere. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf,
   Hr. formand, hr. kommissær! Doha-runden er mislykkedes. Hr. kommissær! Det, som De præsenterer for os i dag, er et opkog af det, som er årsag til, at runden mislykkedes. Hvorfra får De Deres håb om at afslutte det? Når De siger, at udviklingslandene er taberne, at de lider størst skade ved stilstanden, hvorfor har landene i og repræsentanterne for den tredje verden så ikke afsluttet runden? Måske har disse lande set det anderledes og var endda så kloge, at de ikke gjorde det, fordi liberaliseringen, som jo skjuler sig bag Deres tanker, og som De ønsker at gennemføre, tydeligt ikke har gjort disse lande rige. Det gør heller ikke folk dér mætte, men det har derimod ført dem ud i gæld og har ikke løst sultproblematikken. Hvis disse lande, som slår sig sammen nu for første gang, opnår den nødvendige styrke mod Vestens industrinationer til at lade denne sag mislykkes, er det en anden sag, og vi bør så se på, hvordan vi kommer frem til et andet tilbud her.
De siger, at tilbuddet om toldreduktion giver en besparelse for det europæiske landbrug på 20 milliarder euro. Ja, har det europæiske landbrug så disse 20 milliarder euro for meget? Og kommer - hvis vi gennemfører en reduktion på dette område - disse 20 milliarder så i det mindste landene i den tredje verden til gode, eller er det ikke andet end en sænkning af niveauet på ernæringsområdet? Bliver landene dér også købt fri for mindre, end der kræves for at hæve sig op over fattigdomsgrænsen, og bliver landbruget her i Europa dermed ødelagt?
Det, vi har brug for, er en kvalificering. Den markedsadgang, som De tilbyder som modtræk til markedsadgangen for industrielle produkter og tjenesteydelser i landene i den tredje verden, ødelægger infrastrukturen dér og de sarte små planter i den industrielle og håndværksmæssige udvikling og fører til, at landbruget ikke har nogen chance for at eksistere, selv om det er tvingende nødvendigt, at vi fremstiller fødevarer. Derfor har vi brug for kvalitet, en kvalificeret markedsadgang, som inddrager landene i den tredje verden i vores prisniveau, i vores standarder og dermed giver dem mulighed for at udvikle deres samfundsøkonomi.
I forbindelse med markedsordningen for sukker har vi set, at de AVS-lande, som kunne levere sukker på disse betingelser, har udviklet deres samfundsøkonomi. De lande, som ikke havde denne mulighed, er blevet købt fri af multinationale selskaber for mindre, end der kræves for at hæve sig op over fattigdomsgrænsen, og det vil fortsætte sådan.
Giv derfor, hr. Mandelson, et ordentligt tilbud, et, som landene kan acceptere, som ikke fører til en generel ødelæggelse af landbruget globalt, men skaber stabilitet i ernæringen og kvalitet i handelen. På den måde er det multilaterale tiltag rigtigt, og alle kan nyde godt af det. Det kan man til gengæld med sikkerhed ikke af den liberalisering, som De foreslår! 
Helmuth Markov,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Doha-udviklingsrunden er mislykkedes. Hvad skulle der udvikles? Det er det centrale spørgsmål. Var det kun handelen, der skulle udvikles, af hensyn til handelen, eller skulle der være en udvikling ved udvikling af handelen? Hvis der er en udvikling ved udvikling af handelen, skal man inddrage mange andre forhold i forhandlingerne. Så skal man nemlig stille følgende spørgsmål: Hvad fører handelen i de forskellige lande til, hvad angår forøgelse af den sociale standard, med henblik på forbedring af miljøbeskyttelsen, hvad angår forøgelsen af livskvaliteten? Det er en helt anden tilgang end mit ønske om at åbne markederne, således at der kan udveksles større handelsmargener. Så kan der netop ikke være nogen gensidighed.
Solidaritet betyder, at den stærke hjælper den svage, dvs. at de lande, som er mere udviklet, skal give mere end dem, der ikke er så udviklet. Det betyder ikke kun kvantitet, det betyder også en anden kvalitativ tilgang. Det betyder også forståelse for, at en, der endnu ikke har udviklet sit marked i sit land, skal have mulighed for at udvikle det selv først. Til det formål har han måske midlertidigt brug for et lukket marked, før han kan åbne det.
Hvilken gavn har mange udviklingslande af tilsagnet om, at de har tilladelse til at eksportere til EU, hvis de ikke har nogen produkter, som de kan eksportere, fordi de ikke engang er i stand til at ernære deres egen befolkning? Samtidig siger man imidlertid til disse lande, at for at de skal få tilladelse til det, skal de åbne deres markeder for vores tjenesteydelser og for vores industri. Hvis vi fortsætter med at forhandle på dette niveau, vil vi aldrig opnå enighed. Og jeg er en fanatisk tilhænger af et multilateralt system.
De husker nok, hr. Mandelson, at jeg meget ofte har spurgt Dem, om De virkelig tror, at USA har en interesse i en multilateral afslutning på WTO-runden. Jeg har altid sagt, at det tror jeg ikke! USA kan bedre varetage sine interesser, hvis landet ikke er inddraget i multilaterale aftaler. Derfor er det meget vigtigere, at EU slår sig sammen med G20. Det skal man naturligvis også afveje igen, fordi der også er graverende forskelle mellem landene i Syden.
Det kan ikke kun handle om at åbne markederne, hvis jeg dermed stiller det europæiske marked til rådighed for den store brasilianske landbrugsforretning, der domineres af tre familier. Så har jeg overhovedet ikke hjulpet disse lande, på ingen måde!
Det, vi efter min mening har brug for, er at tænke om, når det handler om tilgangen. Vi ønsker handel. De siger meget ofte, at vi ønsker fri handel. Det kan man diskutere ideologisk - jeg ønsker ikke denne form for liberalisering, men det lader jeg lige ligge. Det handler ikke så meget om at have fri handel, men om at opnå fair handel. Fair handel betyder retfærdig handel. Og "retfærdig" betyder ikke "lige". Hvis jeg fastsætter ens standarder for alle landegrupper, ens reduktionsstandarder, åbningsstandarder, er det netop ikke retfærdigt, det er simpelthen kun lige.
De skal ændre det mandat, De råder over. De har brug for denne tilgang. Den, der ønsker at fremme handel, skal tage hensyn til de enkelte landes velbefindende og udviklingsstatus i disse lande. Det skal gøres til førsteprioritet! 
Seán Ó Neachtain,
   Hr. formand! Jeg er slet ikke overrasket over, at samtalerne i Verdenshandelsorganisationen er brudt sammen igen. I et stykke tid har jeg opfordret til, at landbruget holdes uden for disse samtaler. Landbruget udgør blot 5 % af verdenshandelen, men alligevel placeres skylden for samtalernes sammenbrud tungt uden for de europæiske stalddøre. Hvorfor skal 5 % holde de resterende 95 % af handelen tilbage? Det er på tide, at vi husker på det.
Jeg deltog i Doha-runden i Hongkong i december måned og før dette ved samtalerne i Cancún, og jeg fortalte Parlamentet om det falske indtryk, der skabes, om, at udviklingslandene vil have gavn af større adgang til EU-markederne. Intet kunne være fjernere fra sandheden, og vi hører det igen her i salen i dag. Udviklingslandene har meget lidt at vinde ved en sådan gestus; EU giver faktisk allerede de 50 mindst udviklede lande adgang, som situationen er i øjeblikket. De virkelige vindere ville være oksekødsbaronerne i Sydamerika, hvis vi gav tilladelse til at underbyde de irske landmænd. De virkelige tabere i dette spil ville være de små europæiske landmænd, som allerede befinder sig på et eksistensminimum. Det må vi slet ikke være i tvivl om.
I en undersøgelse for nylig blandt irske forbrugere viste det sig f.eks., at kun hver femte har tillid til fødevarer, der importeres til EU fra tredjelande. Det er ikke overraskende. En yderligere åbning af EU's landbrugsmarked vil skabe stor tvivl om fødevaresikkerheden og sporbarheden for fødevarer. Er vi villige til at acceptere et scenario med usikkerhed over for den mad, vi giver vores børn, i lyset af fødevaresikkerhedskriserne med kogalskab, Creutzfeldt-Jakobs sygdom og fugleinfluenza? Er vi villige til at acceptere en metode med fuldstændig uhæmmet brug af englestøv og andre mistænkelige stoffer blandt brasilianske oksekødsfarmere?
I Irland har vi for nylig været vidner til afviklingen af den irske sukkerindustri. Brasilianske sukkerbaroner har gavn af den nylige sukkerreform, mens 4.000 irske sukkerroeavlere er blevet overflødige. In Hongkong i december var jeg vidne til koreanske landmænd, der kæmpede for deres levebrød, som i øjeblikket trues af transnationale kornvirksomheder, der gør forretninger under dække af, at de bestræber sig på at hjælpe udviklingslandene. Det er bedragerisk. Det er klart, at WTO ikke kan opnå resultater, så længe vi insisterer på at spille russisk roulette med vores fødevareforsyning og med de små europæiske og irske landmænds levebrød. Det er på tide at komme videre. Det er på tide at holde landbruget uden for samtalerne en gang for alle og ikke sælge de europæiske landmænd. 
Bastiaan Belder,
   Hr. formand! Afbrydelsen af forhandlingerne om Doha-udviklingsdagsordenen er et hårdt slag, ikke kun for WTO, men også for alle forhandlingsparterne. WTO har mistet noget af sin troværdighed, og den globale samhandel har draget fordel af at lave udkast til og håndhæve internationale regler for varernes bevægelighed. Da jeg kan frygte, at udviklingslandene kommer til at betale regningen for denne indstilling, vil jeg opfordre kommissær Mandelson til at varetage disse landes interesser, både multilateralt og bilateralt.
En desperat mangel på økonomiske udsigter i Afrika er jo en af de faktorer, der tvinger et stigende antal mennesker til at søge frelse i Europa. Jeg sætter rent personligt spørgsmålstegn ved sammensætningen af G20. Ny økonomiske magt skal jo nødvendigvis følges af et nyt ansvar. Jeg har også altid bakket op omkring den amerikanske handelsrepræsentant Susan Schwabs appel til Kina om at leve op til dette nye ansvar.
Hr. kommissær, i Deres interview med det tyske tidsskrift gav De udtryk for, at De fortsat lagde vægt på at få Doha tilbage på sporet. Kan De forklare mig, hvad De baserer Deres optimisme på, især i lyset af at De har sagt, at De ikke forventer at kunne afslutte forhandlingerne inden årets udgang? Har De nogen grund til at antage, at amerikanerne gør noget inden da? Desuden vil jeg endnu en gang indtrængende opfordre Dem til meget omhyggeligt at overveje den europæiske dagsorden efter Doha, for det kan være mere ønskeligt, end vi tror. 
Maria Martens (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det er utroligt skuffende, at WTO-forhandlingerne er blevet udsat på ubestemt tid, og jeg er især bekymret over udviklingslandenes situation.
Formålet med WTO-forhandlingerne var, som De vil vide, at forbedre udviklingslandenes position, og alle implicerede parter skulle gøre det nødvendige: Europa på importtoldområdet for landbrugsprodukter, USA i form af deres støtte til landmændene, udviklingslande som Brasilien og Indien med hensyn til markedsadgang for industriprodukter osv. Det er yderst uheldigt, at der ikke er gjort fremskridt, og der kan nu gå meget længe, før der kommer gang i forhandlingerne igen.
Jeg ønsker ikke at pege fingre ad nogen af parterne, for det er også vanskeligt, da der jo sad så mange parter rundt om bordet, men det skal ikke skjules, at den måde, kommissæren handlede på, var uheldig og ikke førte til de ønskede resultater, og at det nu bliver endnu sværere for udviklingslandene at få et stærkere fodfæste i verdensøkonomien.
Det glæder mig dog, at kommissæren flere gange har udtrykt sin vilje til at hjælpe udviklingslandene, og det vil jeg tillade mig at holde ham fast på. Vi kan ikke ændre fakta, og derfor er det vigtigt at se på fremtiden, især udviklingslandenes.
Under forhandlingsrunden nåede man i princippet til enighed om en række spørgsmål der er meget vigtige for udviklingslandene. Som det allerede er blevet sagt, drejer sig det bl.a. om bistand for handel, ingen importafgifter for de fattigste lande, handelsfaciliteter samt særlig og differentieret behandling. Hvad der kunne have været et stort skridt fremad, ligger nu i gudernes hænder. Jeg forstår og bifalder også, at kommissæren ønsker at videreføre disse aftaler så meget som muligt, men jeg kunne godt tænke mig at vide, hvordan han mener, det kan lade sig gøre på disse områder. Kan planerne gennemføres, og hvis ja, hvordan?
Endelig vil jeg gerne nævne eksportfremmeorganisationerne, der er relateret til WTO. Vi har endnu ikke set nogen konkrete forslag, og derfor vil jeg gerne have svar på følgende spørgsmål: Hvad er efter Kommissionens mening følgerne af at indstille WTO-forhandlingerne for udviklingen af disse organisationer? Mener kommissæren, at der inden for rammerne af forhandlingerne om eksportfremmeorganisationerne er mulighed for at gøre noget ekstra for AVS-landene? 
Erika Mann (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg har haft fornøjelsen af at følge 12 års handelspolitik her i Parlamentet, jeg har oplevet tre kommissærer, og jeg ved, hvor vanskeligt dette emne er. Parlamentet har deltaget i alle udviklinger. Det har oplevet, hvor svært det er at føre multilaterale forhandlinger, og hvor svært det også er at forstå, hvad en moderne handelspolitik og handelsstrategi betyder.
Jeg personligt er meget skeptisk med hensyn til, om vi altid forstår det rigtigt. De udtalelser, som De netop er kommet med, kan jeg udmærket forstå på mange områder, og jeg er taknemmelig for, at De henviste til den nye meddelelse fra Kommissionen med titlen , som vi snart modtager. Af og til er jeg dog også lidt skeptisk med hensyn til vores egen selvkritik og også forståelsen for de forandringer, som vi erfarer i verden.
Det er på den ene side helt sikkert let at kritisere amerikanerne - og der er mange grunde til at kritisere dem - men det er på den anden side også vigtigt at nævne, at der af grunde, som vores kolleger allerede har nævnt, også er skepsis i udviklingslande som f.eks. Brasilien med hensyn til at være enige med WTO. En anden faktor er måske også, at Kina er blevet en verdenshandelspartner, og at Kinas indvirkning på f.eks. Mexico eller andre lande er mere graverende end på EU eller USA.
Der er så mange grunde, og jeg savner af og til, at debatten om en moderne handelspolitik, som De selv taler om i Deres eget dokument, føres i dybden, hvilket ville være nødvendigt. Hertil hører også forståelsen for, at medlemsstaterne i EU forholder sig meget forskelligt, hvad angår de globale udfordringer. Vi har lande, som er meget åbne, fordi de kan tillade sig det, men vi har også lande, som har gennemført deres reformer og ændringer meget sent og derfor har vanskeligheder.
Vi ser det i diskussionen om emnet tekstiler, vi ser det i antidumping-diskussionen i forbindelse med sko, og der er mange andre eksempler. Jeg savner ganske enkelt, at vi faktisk reflekterer over, hvad vi forstår ved moderne handelspolitik.
Hertil hører - som jeg har nævnt - Kinas rolle. Har vi virkelig forstået, hvad optagelsen af Kina i WTO betyder? Tag diskussionen med os, hr. kommissær, når det handler om at optage Rusland i WTO! Jeg savner en debat om virkningerne og konsekvenserne. Jeg savner diskussionen, og jeg støtter den. Parlamentet støttede den allerede i 2002 og talte for indledningen af bilaterale forhandlinger med Asien. Jeg savner dog dybden i debatten med Parlamentet og med det ansvarlige udvalg.
Jeg savner diskussionen om, hvad det betyder, hvis vi går til GATS+-forhandlingerne inden for rammerne af den bilaterale runde. Også her har De ret igen, men jeg savner diskussionen.
Hvad jeg især savner med hensyn til en moderne handelspolitik, er, at Parlamentet inddrages fuldstændigt, og det allerede i drøftelserne om forhandlingerne, ikke først når vi skal godkende forhandlingsresultaterne.
Vi har en gang før forhandlet os frem til en Stuttgart-erklæring mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet, hvor Parlamentet blev inddraget fuldstændigt eller i det mindste i høj grad. Jeg vil anbefale Dem - og jeg ønsker, at De godkender det - at vi gør det igen. 
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Hr. formand! Suspenderingen af Doha-runden på ubestemt tid skaber en alvorlig risiko for vores globale økonomi. Det truer ligheden og fremgangen for udviklingslandene, arbejdspladser, vækst og sikkerhed i Europa, og fremtiden for selve det multilaterale samhandelssystem. En ny eksplosion af diskriminerende bilaterale og regionale aftaler kan medføre en global liberalisering, som undergraver det multilaterale og regelbaserede system inden for WTO.
Selv om nogle måske vil sige, at ingen aftale er bedre end en dårlig aftale for udviklingslandene, vil de uden WTO's beskyttelse - som De sagde, hr. kommissær - være sårbare tilbage over for udnyttelse og misbrug i en ensidig kamp for domination af samhandelen. En fiasko vil betyde, at protektionisme vil udfylde det tomrum, når dynamikken i retning af en vidtgående reduktion af handelshindringer hører op; verdensøkonomien vil bremse op, og de globale skævheder inden for samhandelen vil blive større; de finansielle markeder vil blive mere ustabile; og det internationale økonomiske samarbejde vil bryde endnu mere sammen. Med udhulingen af WTO-systemet trives spekulationerne om, hvilken form en "Plan B" kan antage: måske et østasiatisk frihandelsområde; måske Japans forslag om et panasiatisk økonomisk partnerskab, der omfatter Indien, Australien og New Zealand. Begge disse løsninger vil skabe en ny asiatisk blok, som sammen med EU og NAFTA vil skabe en verden med tre poler med al den iboende ustabilitet.
Er Kommissionen enig i, at der nu er et tvingende behov for en Plan B for at få verdens handelspolitik tilbage på sporet, og for at EU skal spille en nøglerolle for skabelsen af en ordentlig verdenshandel? Er Kommissionen enig i, at en sådan strategi skal indeholde disse tre nøglemålsætninger: at anspore til genoptagelse af Doha; at tilbyde et ambitiøst alternativ for at genstarte liberaliseringsprocessen på det bredest mulige grundlag, hvis vores primære målsætning slår fejl; og at imødegå spredningen af præferenceaftaler mellem mindre grupper af lande?
Igen og igen har jeg stået over for Dem, hr. kommissær, og reflekteret over det skyldiggørelsesspil, der har plettet processen. Tiden er inde til at holde op med at placere skyld. Initiativet "Alt undtagen våben" viser, at EU kan gøre noget godt, men vi må og skal gøre det bedre, før USA's mandat udløber og med det vores mulighed for at udrydde fattigdommen og fordele globaliseringens goder retfærdigt. 
Vittorio Agnoletto (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! De resultater, man hidtil har opnået på Doha-runden, f.eks. resultaterne af TRIPs-aftalen om adgang til lægemidler, har katastrofale konsekvenser for millioner af menneskers livskvalitet. Det er tydeligt, at sloganet "frihandel = en reduktion af fattigdommen" kun var lokkemad for at få verdens fattigste lande, nemlig dem på den sydlige halvkugle, til at skrive under på de industrialiserede landes forventninger.
Den egentlige årsag til udsættelsen af WTO-forhandlingerne var, at de seks største lande, som forsvarede deres landbrugsøkonomiske interesser, ikke kunne nå til enighed. De andre 143 lande var udelukket fra forhandlingerne. Ifølge FAO er årsagen til fiaskoen, at man i drøftelserne udelukkende fokuserede på frihandel og ikke på bæredygtig handel. Hellere ingen aftale end en dårlig aftale!
Forhandlingernes udsættelse kunne være en lejlighed til at tage Kommissionens forhandlingsmandat op til revision, så der fokuseres på: 1) en reform af WTO, som gør organisationen mere gennemsigtig, effektiv og demokratisk, medtager den i FN-systemet og lader dens beslutninger være bundet af de internationale retlige rammer; 2) en revision af de tre vigtigste aftaler, som er på dagsordenen i dag, nemlig dem om landbrug, intellektuel ejendomsret og tjenesteydelser; 3) en bindende referenceramme for de transnationale virksomheders aktiviteter; 4) et hierarki mellem respekten for befolkningernes rettigheder og frihandelen, hvor menneskerettighedsklausulen skal overholdes, sådan som Parlamentet vedtog den 14. februar; 5) et nej til på bilateralt eller regionalt plan at omgå de regler, som man har aftalt på multilateralt plan. Det gælder f.eks. EPA-forhandlingerne med AVS-landene. 
Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Den mundtlige forespørgsel fra Udvalget om International Handel er meget relevant og formålstjenlig. Europa-Parlamentet kan ikke se den anden vej, når man afbryder nogle forhandlinger, der er meget vigtige på multilateralt plan, og som havde vækket store forhåbninger om en bedre organiseret, mere gennemsigtig, friere og mere retfærdig verdenshandel.
Vi henviser til det beslutningsforslag, som vores gruppe har forelagt, om de ting, som vi debatterer her. Men vi vil gerne sige, at Doha-rundens sammenbrud vil føre til den internationale handels og det multilaterale systems sammenbrud, for den bringer de resultater, der er nået i form af told- og handelspræferencer, i fare, og den vil give mulighed for et stort antal bestemmelser, der overlapper hinanden, hvilket vil vanskeliggøre virksomhedernes arbejde.
Det er vigtigt at kortlægge de reelle grunde til dette sammenbrud. Det er vigtigt at fordømme de ufleksible stater, der har lagt hindringer i vejen for forhandlingerne, og det er vigtigt ikke at opgive, men at genoptage forhandlingerne for at drage nytte af de fremskridt, der allerede er sket, og fuldføre Doha-runden af hensyn til en mere retfærdig globalisering og til WTO selv. Det er selve WTO's fremtid, der står på spil. WTO kan blive meget hårdt ramt af denne krise. Det er vigtigt at overveje det meget nøje og at ajourføre, modernisere og demokratisere WTO's funktionsmåde.
Europa-Parlamentet bør fortsat spille den rolle, som vi har påtaget os, ved nøje at følge den opståede situation og skabe en vej ud af den nuværende krise til fordel for alle, men især, som andre har sagt, til fordel for de mindst udviklede lande.
Hr. kommissær, vi takker Dem for Deres tilstedeværelse og for de oplysninger, som De har givet os, og De ved, at De, som det er blevet sagt her, kan regne med Parlamentets støtte til bestræbelserne på at sætte skub i forhandlingerne.
Javier Moreno Sánchez (PSE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Handelshimlen over Genève blev overskyet i juli. Til trods for den solstråle, som G8 udsendte nogle dage før i Skt. Petersborg, og som skabte håb, formørkedes nogle af forhandlernes sind, og udviklingsrundens forhandlinger blev afbrudt på ubestemt tid.
Fodboldkampe afbrydes også på grund af dårligt vejr, men de bliver genoptaget, når tågen letter, eller når uvejret er ovre.
Den aktuelle situation bør ikke formørke sindene eller undergrave den politiske vilje til at fortsætte ad multilateralismens og udviklingens vej. Vi må vedblive med at kæmpe for at bevare et multilateralt internationalt handelssystem med klare, gennemsigtige og bindende bestemmelser, hvor alle landene og navnlig udviklingslandene kan deltage fuldt ud og bliver begunstiget.
Ellers ville vi ende i bilateralismens jungle, hvor den komplekse struktur bestående af de over 250 bilaterale aftaler, der eksisterer for øjeblikket, ville blive udvidet, hvor udviklingslandene ville blive straffet, og hvor darwinismen, protektionismen og forskelsbehandlingen ville blive fremmet. Vi kan ikke gøre tilbageskridt.
Hr. kommissær, hvad vil der ske med de løfter og aftaler, der blev opnået i december sidste år i Hongkong, navnlig på udviklingsområdet? Gælder helhedsprincippet stadig i Kommissionens strategi? Fastholdes afskaffelsen af eksportstøtte i 2013? Hvad sker der med bomuldsforhandlingerne? Hvilke lande er rede til at anvende alle disse aftaler?
Desuden sagde man i Genève, at alle forhandlerne blev tabere. Alle borgerne og navnlig borgerne i de mest ugunstigt stillede lande bliver også tabere.
Hvad vil Kommissionen gøre for at forklare borgerne, at WTO ikke er død, og at den fortsat er det bedste instrument til at regulere og fremme en retfærdig og fri international handel?
Godelieve Quisthoudt-Rowohl (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Selvfølgelig er det principielt slemt, når forhandlingerne i Doha-runden bliver afbrudt. Men i enhver krise skjuler der sig en mulighed. At gå fra en runde til en anden og konstant sige, at vi ikke er tilfredse med det, men at vi fortsætter, har - sådan som vi har oplevet det i de seneste år - heller ikke været særligt vellykket. I overenstemmelse hermed skal den tid, vi har nu, også være en tid til eftertænksomhed for os.
Teoretisk indser vi alle, at WTO med 150 medlemslande ikke kan ledes på samme måde som med de 23 lande, der var antallet i begyndelsen. Hvorfor drager vi ikke særlige konklusioner af det? Hvorfor kan vi ikke engang også tænke over, hvor de europæiske interesser generelt ligger, og hvor vi står i de forskellige sektorer? Det er ikke gjort med at sige, at landbruget kun skaber 2 eller 3 % af den samlede handelsvolumen, hvis det på en effektiv måde tangerer store regioner i EU, og hvis det ville ændre vores samfundsform. Vi skal altså finde en slags -koncept. Det er virkelig et forsøg værd at søge dette koncept.
WTO-forhandlinger, handelsforhandlinger, der ledes som et kludetæppe - jeg giver dig tre køer, og du giver mig to fisk for dem - fører ikke længere til noget. Hvis differentieringen af staterne vokser konstant - hvilket De, hr. kommissær, også har sagt - hvorfor tænker vi så i kategorier som multilateral og bilateral? Hvorfor kan vi ikke begynde at tænke i kategorier som f.eks. multiregional?
Vi kan ikke behandle alle stater med den samme målestok i denne differentierede verden. Selv med stor kærlighed til udviklingspolitikken - og her står jeg også bag - er vi i EU også forpligtet over for vores egne borgere.
Hvad der er meget vigtigt i disse runder, og hvad disse runders manglende succes har vist, er følgende: På forhandlingsvejen skal parlamenterne inddrages i højere grad. Det er ikke tilstrækkeligt, hvis et parlament kan sige til sidst: Ja, jeg er indforstået, eller nej, jeg er ikke indforstået. Hvis vi beklager os over, at borgeren ikke inddrages, skal hans repræsentanter i det mindste have ret til at være med ved forhandlingerne og som minimum høres. Vi er i sidste ende dem, der skal forklare vælgerne det bagefter. 
Margrietus van den Berg (PSE ).
   - Hr. formand! Da Doha-runden blev midlertidigt indstillet i slutningen af juli, havde vi allerede taget nogle små skridt i retning af retfærdig samhandel. Det blev aftalt, at al eksportstøtte til landbrugsprodukter skulle ophæves inden 2013, og at USA og Japan skulle følge i EU's fodspor og sikre fri markedsadgang for de mindst udviklede lande for 97 % af alle produkter. Der var indgået aftale om en omfattende støttepakke for handel, og endelig havde amerikanerne sagt, at de ville begynde at udfase deres støtte til bomuldssektoren.
Det var resultatet af fem hårde år, men der er naturligvis ingen underskrift, og jeg har allerede sagt, at jeg ikke mener, at det skal gå ud over de fattigste lande. Det er simpelthen utrolig vigtigt, at disse foranstaltninger bliver gennemført, hvis vi vil virkeliggøre milleniummålsætningerne inden 2015.
Som svar på min skriftlige forespørgsel sagde kommissæren, at han var rede til at foreslå en forhåndsaftale om denne pakke. Vil han kunne bekræfte det over for os her og nu? Kan han også bekræfte, at EU er rede til at ophæve eksportstøtten inden 2013, om nødvendigt ensidigt?
Og er han ikke enig med mig i, at en forhåndsaftale af denne art også ville kunne være med til at få tingene tilbage på sporet for de mindst udviklede lande? Jeg mener, at hvis der indgås aftaler bilateralt, multilateralt, regionalt eller hvad man nu kan kalde det, blandt de stærkeste magter i verden, er det især de svageste lande, der står tilbage som tabere. Det er noget, kommissæren selv har sagt ved flere lejligheder, og det er derfor, han med al mulig god grund siger, at da disse lande ikke kan få fordel af disse aftaler, bør vi allerede nu indgå denne multilaterale aftale.
Lad ikke fattigdomsbekæmpelsen bliver offer for dette dødvande i forhandlingerne. Hvis verdenshandelsrunden ikke kan reddes, kan vi i det mindste redde milleniummålsætningerne. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Så blev der endelig kastet lys over det hykleri, der hersker med hensyn til international handel på denne jord, i dialogen mellem kopipirater, løgnere og 20. Hvis ikke situationen havde været så dramatisk, ville alle lettes over, at ulvene kom ud af busken med åben pande, og at troldmandens lærlinge igen lærte fablen om ham, der selv går i den fælde, han har lagt for andre. 
De har ret, kommissær Mandelson, i at boykotte det møde i Canberra, i Australien, der afholdes om en 14 dages tid, for så hurtigt skal man ikke begrave Verdenshandelsorganisationen. Situationen er alvorlig, for regeringerne har bevist, at de er ude af stand til at styre det fælles bedste inden for handel på verdensplan, og endnu værre til at nå frem til en udviklingsdagsorden.
Jeg vil gerne komme med et par tanker og et forslag. For så vidt angår Doha-dagsordenen, ville det så ikke være hensigtsmæssigt at tage den udviklingsdel, der er enighed om, til efterretning, og lade reformen af den internationale handel være, indtil udviklingelandene har fået vedtaget sociale og miljømæssige standarder, der kan sikre en loyal konkurrence på verdensplan?
Min anden tanke vedrører landbruget. EU bør undlade at gøre fremtidige indrømmelser i forventning om, hvordan landbruget kommer til at se ud i fremtiden, efter 2013, navnlig i lyset af den store udvikling, bioteknologierne giver os, og de problemer med fødevarer til mennesker, som uundgåeligt vil opstå. 
Spørgsmålet er følgende: Kan De, hr. kommissær, forsikre os om, at den fælles landbrugspolitik, der for øjeblikket kører efter 2003-reformen, er forenelig med WTO's nuværende regler, og at vi ikke risikerer at komme til at stå som tabere i en strid, der skal afgøres ved Instansen til Bilæggelse af Tvister?
Endelig foreslår jeg i lyset af den udøvende magts manglende evne til at nå til enighed inden for international handel, at der omgående iværksættes et parlamentarisk initiativ under ledelse af Den Interparlamentariske Union og Europa-Parlamentet. Dette initiativ skulle bestå i at udspørge folkenes legitime repræsentanter om denne sag og fremsende en henstilling til de udøvende myndigheder om den vej, de skal gå for at bringe den aktuelle uorden inden for international handel til ophør. 
Glenys Kinnock (PSE ).
   - Hr. formand! Det er klart, som kommissæren og andre har været inde på, at ændringer på landbrugsområdet fortsat er nøglen til at løfte millioner af landmænd i Afrika, Asien og Latinamerika ud af fattigdommen.
Realistisk set, hr. kommissær, før vi i den rige verden tackler behovet for en mere retfærdig og bedre adgang til vores markeder, er der ingen udsigt til en bredere aftale om industrivarer og -tjenesteydelser. Et skift til regionale handelsaftaler vil, som De og andre har været inde på, være et stort tilbageskridt og undergrave princippet om ikkediskriminering. Sådanne aftaler vil udelukke de fleste af verdens fattigste lande, herunder AVS-landene, som naturligvis pr. definition generelt er små, sårbare og af begrænset økonomisk betydning.
Før vi vender tilbage til forhandlingerne, hr. kommissær, må de rige lande løse problemerne med støtte og dumping, især med hensyn til bomuld. Det haster også med en beslutning om bistand til handel med nye midler og uden restriktioner. Desuden skal man forstå i forbindelse med forberedelserne, at hastigheden og omfanget af markedsåbningen er kritisk for udviklingslandene, og det samme gælder særbehandling, forskelsbehandling og toldbeskyttelse.
Nogle har nævnt faren for en strøm af handelssager i WTO, og jeg mener, at sanktionsmekanismen bør revideres grundigt, idet den i øjeblikket kun tages i brug, når klageren er en større aktør. Råvareafhængige AVS-lande ved dette udmærket, og det sker på deres bekostning.
"Vinker han, eller er han ved at drukne": Det er undertiden meget svært at se forskellen. Det er vigtigt med en multilateral aftale. Regionale, bilaterale aftaler er ikke det, vi er ude efter.
De står nu over for en kæmpeopgave, hr. kommissær, som vil sætte både Deres og andres diplomatiske og konsensusskabende færdigheder på en prøve. Vi ønsker Dem held og lykke med den opgave. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg har altid været forbløffet over kommissærens optimisme ved disse samtaler. Mange af os troede, at de virkelig var tabt på forhånd, især fordi EU gav køb på for meget for hurtigt, mens USA gav meget lidt i begyndelsen og stod fast på sin position.
Der har været alt for stor fokus på landbruget, hvilket De også selv var inde på, hr. kommissær. Landbruget får en alt for stor en del af skylden for samtalernes tilsyneladende fiasko. Doha lovede mere, end man kunne holde, med hensyn til mulighederne for at løfte de fattige lande ud af fattigdommen. Jeg har sagt det før, at de fattige alt for ofte udnyttes i alt for mange forhandlinger. Deres interesser er ikke blevet varetaget bedst i de hidtidige samtaler.
Prisen for EU's landbrug og for EU's forbrugere med hensyn til fødevareforsyningen er kolossal - det har De skitseret for os her til formiddag: en reduktion på 20 milliarder amerikanske dollars om året. Gad vide, om vi kan sætte navne og ansigter på den reduktion. Vi skærer ned på markederne for mælk, fjerkræ og korn for ikke at nævne oksekød. Jeg kender ikke mange fattige landmænd, som vil nyde godt af det, men jeg kender mange i G20, som ikke er fattige, og som vil få betydelige fordele. Efter min mening ingen aftale bedre end en dårlig aftale.
Hvis verdens fattige har brug for mad at spise og rent vand at drikke - og det ved vi, at de har - ville de aldrig have fået det ved hjælp af Doha. Jeg er ked af at måtte sige det, men sådan forholder det sig. Hertil skal vi lægge den reelle trussel mod EU. Vi har hævet standarderne for fødevareproduktionen; vi har problemer med miljø og dyrevelfærd. De kom aldrig på bordet under Doha, så vi ville aldrig have opnået retfærdig handel for landmændene på verdensplan.
Jeg har nogle spørgsmål til kommissæren, hvoraf et er meget specifikt. Jeg vil besvare det første selv: Vil verdenshandelen - frihandel - levere tilstrækkeligt med fødevarer til verden? Jeg tror det ikke. Vi er nødt til at holde øje med fødevareproduktionen, ligesom vi gør det med energi i øjeblikket. Her til sidst, hvad med reformer af den fælles landbrugspolitik? De er kommet på bordet; vi er nødt til at give noget mere. Er det, hvad vi er endt med at sidde med nu, fordi vi gav køb på for meget alt for tidligt? 
David Martin (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg kunne ikke være mere uenig med den foregående taler, fru McGuinness, i hendes konklusion om de fattige. Alternativet til en vellykket Doha-runde er desværre allerede ved at blive synligt. Det er et tilbageskridt til en verden med ulige og eksklusive bilaterale aftaler: aftaler, der allerede vrider armen om på mange fattige lande for at få dem til at acceptere dårligere betingelser for markedsadgang og intellektuelle ejendomsrettigheder; aftaler, der lader de fattigste lande stå tilbage ude i kulden. Jeg mener, at vi stadig kan og bør gøre en ekstra indsats for at sikre afslutningen af en runde, der virkelig drejer sig om udvikling. Det vil tage tid. På kort sigt skal vi, som andre har været inde på, redde de fremskridt, vi gjorde i Hongkong: den banebrydende aftale om afskaffelse af eksportsubsidier inden 2013; told- og kvotefri adgang for de fattigste lande inspireret af EU's nyskabende ordning "Alt undtagen våben"; samt et stort engagement i at udbygge støtten til handel for at forbedre leverandørsidens kapacitet og de handelsrelaterede infrastrukturer i de mindst udviklede lande.
Jeg vil rose kommissæren for den fleksibilitet, han har udvist siden sammenbruddet i forhandlingerne om en samlet løsning i et forsøg på at redde udviklingspakken - igen en fleksibilitet, som desværre savnes hos nogle af vores forhandlingspartnere.
Når man er ved at gøre status inden for WTO, kommer den seneste betænkning fra organisationens taskforce om bistand til handel på det rigtige tidspunkt. Her sætter man fokus på det reelle behov for efterspørgselsstyret supplerende støtte, støtte, der er målrettet mod at give de fattigste lande mulighed for at deltage i det globale samhandelssystem. Bistand til handel kan ikke erstatte resultater inden for Doha-runden, men i mellemperioden er det et vigtigt værktøj til løsning af de tekniske og logistiske udfordringer, som disse lande står over for, når de skal have deres varer ud på verdensmarkedet.
Doha-samtalernes skibbrud og desillusionen vedrørende deres mål betyder, at bistand til handel nu er mere politisk velanbragt end nogensinde før. Det er i alle landes interesse, både udviklede og udviklingslande, der er langt fremme, at man multilateralt afsætter midler til at sikre, at man foretager de nødvendige investeringer i handelsrelateret infrastruktur for at give de fattigste lande mulighed for at handle sig vej ud af fattigdommen.
Jeg ser frem til, at EU - og især Kommissionen - går i spidsen i disse spørgsmål. 
Syed Kamall (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Vi forstår alle problemerne og kompleksiteten vedrørende WTO-forhandlingerne, og vi støtter kommissæren og hans hold. EU lagde et godt tilbud på bordet; vi ventede på seriøse modtilbud og blev særdeles skuffede over det, vi så.
Nu er tiden helt klart inde til, at EU udviser moralsk mod og lederskab. Har Kommissionen overvejet de potentielle omkostninger og fordele ved, at EU ensidigt afskaffer alle sine subsidier og importafgifter for landbrugsprodukter, og hvordan dette kan gavne EU, udviklingslandene og WTO-forhandlingerne?
I New Zealand råbte landmændene op, da deres subsidier blev afskaffet. Alligevel hører de newzealandske landmænd nu til de mest effektive i verden og tvinger rent faktisk andre handelsblokke til at indføre told og hindringer over for deres produkter.
Vi lever ikke længere i et efterkrigs-Europa, hvor fødevaresikkerheden var en legitim faktor. Vi er helt klart nødt til at føre EU's landmænd ind i det 21. århundrede og udvise moralsk lederskab ved at fastsætte datoer for afskaffelsen af både subsidier og told, således at mindre udviklede lande kan få adgang til nye markeder med deres produkter, at EU's landmænd kan blive blandt verdens mest effektive, og så vi kan sikre målet om en liberalisering af tjenesteydelserne, således vi kan slippe Europas talenter løs i verden. 
Formanden.
   - Tak, hr. Kamall. Der er ikke mange landmænd i Deres valgkreds, er der?! 
Kader Arif (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! For alle dem, der holder af den multilaterale struktur, er denne blokering for gennemførelsen af Doha-arbejdsprogrammet til fremme af udviklingen, der skulle gøre det muligt at lade handelsreglerne arbejde til fordel for udviklingen, en meget dårlig nyhed. Hvis fiaskoen bliver definitiv, ved vi, hvad der venter os - et væld af regionale bilaterale aftaler, altid på bekostning af den svageste. Kort sagt det stik modsatte af det, vi ville opnå, nemlig at få skabt ligevægt i de internationale handelsregler til fordel for udviklingslandene.
Denne runde skulle give os mulighed for at sikre en mere retfærdig fordeling af globaliseringens udbytte og at tage højde for de forskellige udviklingsniveauer. Den skulle give udviklingslandene bedre adgang til markederne uden at tvinge dem til at åbne deres egne markeder for enhver pris. Der var ganske vist mangler i forhandlingerne, men de gav også fremskridt, sådan som der er blevet mindet om. Disse fremskridt, disse resultater fortjener at blive bevaret, og jeg glæder mig i denne forbindelse over den vilje, kommissær Mandelson gav udtryk for. Denne vilje er bydende nødvendig, og genoptagelsen af forhandlingerne er af afgørende betydning, men at gøre fremskridt er også at reformere, og spørgsmålet om en reform af WTO er således blevet stillet i dag. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne allerede fra starten sige, at jeg er helt enig i kommissær Mandelsons fremgangsmåde og i de betragtninger, han har givet udtryk for. Der kan ikke herske nogen tvivl om, at vores grundlæggende målsætninger skal være en vellykket afslutning af forhandlingerne ved Doha-runden. Det vil være i EU's og medlemsstaternes interesse.
Men denne succes må ikke opnås for enhver pris, og den må heller ikke opnås gennem ensidige indrømmelser fra EU'ss side.
Efter min mening er tiden inde til, at vi besvarer et væsentligt spørgsmål af strategisk betydning: Kan Verdenshandelsorganisationens institutionelle struktur, som vi har kendt den siden oprettelsen i 1995, tjene EU's strategiske mål om et demokratisk og multilateralt handelssystem? På baggrund af vores hidtidige erfaringer og i lyset af de fejlslagne forhandlinger ved Doha-runden er jeg bange for, at det ikke er tilfældet.
Verdenshandelsorganisationen skaber i øjeblikket flere kriser, end den kan løse. Derfor anser jeg prioriteringen af et initiativ fra EU om en omfattende og ambitiøs demokratisk reform af Verdenshandelsorganisationen for at være af strategisk betydning, og jeg mener ligeledes, at det er af strategisk betydningen, at EU fremlægger en integreret, strategisk handelspolitik for udviklingen af bilaterale og regionale handelsforbindelser.
Det er præcis, hvad USA gør, hr. Mandelson, og det ved De udmærket; ud over Doha-runden udvikler de deres bilaterale og regionale handelsforbindelser. Vi er nødt til at gøre det samme.
I dag er regionale og globale styrkeforhold af ikke kun handelsmæssig, men også af politisk karakter ved at blive dannet, og EU må ikke sakke agterud i denne vigtige strategiske proces. 
Harald Ettl (PSE ).
   - Hr. formand! Risikoen for, at det igen fører til en mangfoldiggørelse af bilaterale frihandelsaftaler på grund af en langsigtet udsættelse af Doha-forhandlingerne, er reel. Ofrene for en sådan udvikling er helt sikkert de fattigste lande i verden, men også varetagelsen af arbejdstagernes interesser bliver mere og mere vanskelig.
Der er ikke meget tilbage af vores ambitiøse mål om at opnå en økologisk og socialt bæredygtig verdensøkonomi. Siden 1970'erne har industristaterne forpligtet sig til at bruge 0,7 % af bruttonationalproduktet på udviklingssamarbejde. I 2005 lå vi på sølle 0,33 %. Nu kunne en slags global Marshall-plan blive et nyt initiativ for begge parter for på den ene side at hjælpe de virkelig fattigste lande i verden med at bekæmpe fattigdommen ved opbygning af fair markedsmuligheder og på den anden side at undgå økologisk og social dumping. 
Peter Mandelson,
   Hr. formand! Dette har været en meget nyttig forhandling, fordi den har skabt fokus for vores opmærksomhed, den har givet os indsigt og givet mig retningslinjer, hvilket er Parlamentets vigtigste rolle i forhold til Kommissionen.
Jeg er en ny kommissær og ved ikke, hvad der er sket tidligere, eller hvad der er skabt præcedens for, men jeg føler instinktivt, at den informationsudveksling, rådspørgen og dialog, som jeg har med Parlamentet og med Udvalget om International Handel er noget meget stærkt. Det er bestemt mere vidtgående og hyppigt og mere tilbundsgående end det, jeg var vant til som minister i mit nationale parlament. Jeg glæder mig over dybden og styrken i disse kontakter og undrer mig lidt over den kritik, der er kommet til udtryk. Jeg ved ikke, om den er repræsentativ for Parlamentet eller for Udvalget om International Handel som helhed, men jeg håber det ikke.
Kommissionen hører Parlamentet om alle væsentlige handelspolitiske retningslinjer på grundlag af Westerterp-proceduren, der, som vi ved, giver mulighed for en forhandling i Parlamentet, før der indledes forhandlinger om en handelsaftale, samt for at modtage oplysninger fra Rådet, før en sådan aftale indgås. Dette gør vi også på grundlag af Stuttgart-erklæringen, hvori det hedder, at Parlamentet bør høres om indgåelsen af alle aftaler - også aftaler i henhold til den daværende artikel 113 - der har stor betydning for Fællesskabet.
Vores engagement i dette forhold fremgår af det forhold, at vi sender Udvalget om International Handel kopier af alle de politiske dokumenter, der er til drøftelse i Rådets artikel 133-udvalg. Vi har ikke nogen juridisk forpligtelse til at gøre dette. Vi gør det, fordi det er rigtigt, og fordi det bidrager til at underbygge vores forhold. Vi kan uden tvivl gøre det bedre fremover, men at betegne vores nuværende indsats som "ringe" eller "utilstrækkelig" forekommer ikke rigtigt.
En række af de ting, der blev taget op, vedrører legitime bekymringer over følgerne af disse forhandlinger - både deres retning og suspenderingen af dem - for udviklingslandene. Jeg vil gerne slå fast, at udviklingslande ikke passer ned i en "standardstørrelse" for udvikling eller interesser i forbindelse med forhandlingerne. Der er tale om forskellige udviklingslande med meget forskellige interesser og behov. Vores opgave består hovedsagelig i at sørge for to ting: for det første at alle udviklingslande nyder godt af og har fordel af disse forhandlinger, og for det andet at de svage, mere sårbare og mindre udviklede blandt dem modtager den største direkte bistand, ikke mindst i form af kapacitetsopbygning, bistand til handel og indførelsen af et fuldstændigt toldfrit og kvotefrit system, der giver dem mulighed for at få adgang til de rige verdensmarkeder.
Vi anvender med andre ord et system med proportionalitet: proportionalitet i forhold til, hvad vi forventer, at udviklingslandene bidrager med, og den indsats, vi forventer af dem for at få afsluttet disse forhandlinger, samt proportionalitet med hensyn til, hvad vi giver, og hvordan vi støtter og underbygger deres udvikling. De lande, der har størst behov, og som har mindst at tilbyde, er helt korrekt de lande, der er og fortsat vil blive prioriteret i disse forhandlinger.
Det er vigtigt at understrege dette, for i modsætning til nogle af talerne, tror jeg fuldt og fast på, at en god Doha-aftale kan bidrage til udvikling og til en mere retfærdig samhandel gennem den måde, hvorpå vi indfører særbehandling og forskelsbehandling mellem udviklingslande, måden, hvorpå vi tillader undtagelser i forpligtelserne for udviklingslandene for at beskytte og muliggøre udviklingen af en spirende industri, måden, hvorpå vi giver mulighed for længere gennemførelsesperioder for udviklingslandene, således at de kan forberede sig på forandringer, og navnlig måden, hvorpå vi giver særlig adgang til de mindst udviklede lande og er opmærksomme på deres kapacitetsbehov. Vi vil fortsat holde fast i den standard, hvilket De også forventer af os, hele vejen gennem forhandlingerne.
Det vigtige er ikke blot at give udviklingslandene retfærdig adgang til markederne i de udviklede lande, men også i langt højere grad at give udviklingslandene adgang til markederne i andre udviklingslande. Det vigtige er syd-syd-samhandelen, navnlig i lyset af omfanget af den toldfri og kvotefri adgang, som vi i Europa allerede giver udviklingslandene og navnlig AVS-landene, hvilket betyder, at 75 % af landbrugseksporten fra Afrika går til Europa, og det samme gælder 45 % fra Latinamerika. Vi er rent faktisk den mest åbne og retfærdigt indstillede handelsblok i verden. Det skal vi huske på, samtidig med at vi minder os selv om, hvad vi kan gøre bedre i fremtiden. De største og hurtigste gevinster for udviklingslandene vil komme fra øgede samhandelsmuligheder med andre udviklingslande. Det er derfor syd-syd-samhandelen, som vi ikke må tabe af syne, når vi følsomt og forsigtigt tager spørgsmålene om toldreduktioner og den meget tiltrængte multilateralisering af "Alt undtagen våben" op.
Andre af talerne har været inde på, at den europæiske forhandlingsposition langt fra har været at give for lidt til udviklingslandene, men snarere at give alt for meget, for tidligt og at udvise alt for stor fleksibilitet. Tja, i Europa udformede vi Doha-runden. Vi spillede især en rolle ved lanceringen af den, og vi har passet og plejet den hele vejen. Efter Cancún spillede vi en hovedrolle med at få processen tilbage på sporet gennem rammeaftalen i 2004, og jeg vil ikke undskylde for, at vi i Hongkong satte en frist for afskaffelsen af vores ekportsubsidier. Det var det, vi allerede havde forpligtet os til, idet vi naturligvis gik ud fra, at vi når frem til enden på disse forhandlinger, og at andre lande handler på samme måde og afskaffer deres eksportsubsidier. Jeg kommer ikke med nogen undskyldninger, og jeg er faktisk ikke den hovedansvarlige for den fælles landbrugspolitiks fremtid, selv om jeg vil påpege, at jeg endnu ikke kan se nogen enighed tegne sig for en afskaffelse.
I tilfælde af et tvivlsomt udfald af Doha-forhandlingerne skal vi se meget nøje på, hvad der sker med eksportsubsidiernes fremtid, for det hænger sammen med et andet punkt, som er blevet rejst i denne diskussion - dvs. hvorvidt vi bliver mere eller mindre sårbare over for tvister inden for WTO i de sager, som er rejst mod os på landbrugsområdet, hvis der ikke opnås nogen aftale i de multilaterale forhandlinger. Hvis disse forhandlinger ikke lykkes, er jeg enig i, at det er sandsynligt, at der vil ske en kraftig stigning i antallet af sager, der indbringes for WTO, navnlig på landbrugsområdet.
Her i Europa kan vi se denne mulighed i øjnene med sindsro. Vi har reformeret vores fælles landbrugspolitik, fordi det var det rigtige at gøre af hensyn til vores egne formål og behov og i forhold til andres behov inden for det internationale samhandelssystem. I den udstrækning vi nu har gennemført reformen, og det vil vi fortsætte med, er vi beskyttet mod tvistemål inden for WTO. Men ikke alle WTO-medlemmer har de samme muligheder, og jeg udelukker bestemt ikke, at de store landbrugseksportører - f.eks. Brasilien og Argentina - prøver at gå rettens vej, hvis de ser, at den politiske vej og forhandlingens vej er blokeret. Men andre er mere sårbare over for dette, end vi er i Europa.
Før jeg kommer med en sidste bemærkning om tidsplanen, vil jeg gerne sige følgende om selve WTO. Alle - inklusive den nuværende generaldirektør for WTO - erkender i varierende grad, at WTO vil have godt af visse institutionelle og proceduremæssige reformer, hvilket andre har været inde på i løbet af denne forhandling. Sutherland-rapporten indeholdt nogle interessante tanker i denne henseende. Men vi skal gøres os klart, hvad vi vil med dette. Den nuværende blindgyde, som forhandlingerne er havnet i, er ikke et institutionelt, men et politisk problem, og ingen institutionelle forbedringer vil kunne bryde det nuværende dødvande. Det er noget, der kræver politisk vilje og en ændret holdning og politik hos visse WTO-medlemmer.
Det bringer mig frem til mit sidste punkt, som drejer sig om, hvornår disse forhandlinger kan komme i gang igen. Vi er simpelthen nødt til at vente, til midtvejsvalgene i USA er overstået i november, før vi kan regne med nogen seriøs genoptagelse af forhandlingerne. Det vil jeg arbejde for. 

 - Tak, hr. kommissær. Med 15 minuter i begyndelsen og næsten 15 minuter til slut synes jeg, at De har været meget konsekvent. Det betyder også, at vi nu har et problem med den følgende forhandling. 

Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Lissy Gröner for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om et særprogram om bekæmpelse af vold (Daphne), forebyggelse af narkotikamisbrug og information af offentligheden for perioden 2007-2013 som en del af det generelle program om grundlæggende rettigheder og retfærdighed (KOM(2005)0122 - KOM(2006)0230 - C6-0388/2005 - 2005/0037A(COD)) (A6-0193/2006). 
László Kovács,
   Fru formand! På Kommissionens vegne vil jeg gerne først og fremmest udtrykke vores tak til de to ordførere, fru Gröner og fru Angelilli, for et fremragende stykke arbejde. Jeg er nødt til at fortælle Dem, at jeg blev meget glad for, at min kollega hr. Frattini spurgte, om jeg kunne træde i stedet for ham, i det mindste ved begyndelsen af forhandlingen, for dette er et meget vigtigt emne, som jeg lægger stor vægt på.
Jeg vil også gerne sige til Dem, at Kommissionen er fuldt engageret i Daphne-programmet, der har til formål at forebygge og bekæmpe alle former for vold imod kvinder, børn og unge. Vi ved, at Parlamentet også sætter det meget højt. Daphne fylder 10 år, men det, Kommissionen foreslår, er allerede tredje udgave af programmet. I den periode er dets succes blevet vidt anerkendt. Det er blevet anvendt til at finansiere mange projekter, der har hjulpet med til at skabe fremskridt i kampen mod vold.
Parlamentets og mange dele af det civile samfunds nære tilknytning til Daphne afspejles i forslaget om, at Kommissionen bør holde op med at foreslå Daphne-foranstaltninger og foranstaltninger til hindring af narkotikamisbrug under samme program. Som De ved, har Kommissionen fulgt Parlamentets ønsker, og den 24. maj fremlagde den to separate programforslag.
Selv om Daphne II kører frem til udgangen af 2008, er det vigtigt, at Daphne III vedtages inden årets udgang, så de nye aktionstyper, der ligger i beslutningsforslaget og budgetbevillingerne, som er langt højere end tidligere, kan tages i brug straks fra begyndelsen af næste år.
Jeg ser frem til dagens forhandling. 
Lissy Gröner (PSE ),
   Fru formand, hr. kommissær! Kommissionen foreslog oprindeligt at fremlægge Daphne som et fælles program til bekæmpelse af vold og forebyggelse af og oplysning om narkotika. Det var nødvendigt med en hårdnakket kamp, før Kommissionen ville trække dette forslag tilbage. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling samt kvindeorganisationer har i fællesskab sendt klare signaler her, og jeg er virkelig lettet over, at de har forhindret en sammenblanding af narkotika og vold, og at vi i dag kan videreføre et af de mest vellykkede programmer i Unionen.
Hidtil har det kun været ca. 17 % af de stillede gode forslag, der kunne finansieres fra Daphne I og II. Det viser, at behovet er kæmpestort, og derfor kræver Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling også øgede midler.
I dag udsender vi to meget klare signaler. For det første vil Europa tillægge bekæmpelsen af vold større vægt og ikke blande det med andre aspekter. For det andet anerkender og støtter vi det værdifulde arbejde i organisationerne på stedet - kvindeorganisationer, adskillige selvhjælps- og menneskerettighedsorganisationer, ungdomsforeninger og deres netværk.
Den daglige vold tiltager, særligt de grænseoverskridende fænomener. Her kommer Daphne-programmet ind i billedet. Det er opstået af bestyrtelse. Kvindebevægelsen har sat hustruvold, misbrug af børn, handel med kvinder med henblik på seksuel udnyttelse osv. i centrum for dens arbejde, og vi kunne udvikle utroligt mange gode projekter her. Vi kunne gøre offentligheden mere følsom over for det, og det ikke først efter VM i fodbold.
Med Daphne I og II er der skabt værdifuld viden. Således blev f.eks. alle projekter bearbejdet i et , som dernæst i brugervenlig form kunne videreformidles til de forskellige faglige organisationer, og det gav et bredt fagligt publikum adgang til undersøgelser og kontakter, langt ud over Europas grænser.
Nu ligger der imidlertid også nye opgaver foran os. Med Daphne III er det grænseoverskridende blevet meget vigtigere. Vi oplever nye fænomener i forbindelse med indvandring. Hvad angår menneskehandel, har vi et stort nødvendigt arbejde foran os. Vi har foreslået, at man støtter et netværk under Ombudsmanden for børn økonomisk og udstyrer børnenødtelefoner med ens telefonnummer i hele Europa. Vi ønsker også at styrke de organisationers netværk, som beskæftiger sig med vold på internettet. Der er en lang liste over forskellige aktiviteter. Derfor er kravet om 120 eller 125 millioner euro, som GUE/NGL-Gruppen har foreslået, heller ikke for meget forlangt, og jeg håber, at Parlamentet vil give sin støtte til det kæmpebehov, som gemmer sig bag.
I forbindelse med Daphne har vi gjort meget gode erfaringer med en , som vi gennemførte i Parlamentet i sidste fase. Ved hjælp af denne kan organisationer på tværs af grænser og grænseoverskridende tage kontakt med hinanden og finde den rigtige partner. Vi bør med henblik på en tænketank også tage fat på den enorme viden, som ligger hos organisationerne, og indlemme denne viden på disse områder og uddybe den.
Jeg vil imidlertid heller ikke overbelaste Daphne, og derfor anmoder jeg om forsigtighed ved ændringsforslag 56. Det skal defineres klart, at hovedmålgruppen for Daphne er børn, kvinder og unge, og at grupper som socialarbejdere, grænsepersonale, politiet osv. ikke hører til her. Et budskab: Den klare hovedmålgruppe er kvinder, børn og unge! De andre kan inddrages, det fremgår f.eks. af ændringsforslag 57.
Vi holder fortsat fast ved kravet om et europæisk år for bekæmpelse af vold mod kvinder. Det er også et gammelt krav, som allerede blev rejst i forbindelse med Daphne I og II, og her fortsætter vi med at være hårdnakkede og konsekvente. Jeg anmoder derfor om at rette blikket klart og tydeligt mod alle former for vold. Det har Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling videreudviklet konsekvent sammen med Kommissionen, og jeg håber, at vi når frem til et resultat sammen med det finske rådsformandskab i slutningen af året. Det er vi parate til. 
Roberta Angelilli (UEN ),
   Fru formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne lykønske fru Gröner og alle de parlamentsmedlemmer, der har arbejdet på denne betænkning. Jeg vil også takke kommissæren for hans støtte og for de ord, han sagde her til morgen. Hvis alle samarbejder, er jeg sikker på, at vi kan nå nogle vigtige resultater, hvilket vi allerede har gjort i dette tilfælde. Vi har først og fremmest sikret, at Daphne-programmet kan fortsætte. Det er et vigtigt og værdifuldt program, når det gælder om at forebygge og bekæmpe vold mod kvinder og børn, og det har allerede givet væsentlige og til dels uventede resultater. Desuden har vi sørget for, at dette program får en særlig budgetpost, der med rette - sådan som ordføreren også var inde på - er adskilt fra programmet om bekæmpelse af narkotika.
Det er værd at huske, at vi også har fastlagt visse vigtige prioriteringer blandt Daphnes mulige målsætninger, bl.a. bekæmpelse af vold i hjemmet, som er et fænomen, hvor vi ser en bekymrende og fortsat stigning, og problemet med lemlæstelse af kønsdele. Det er desuden vigtigt at præcisere, at ordet "barn" eller "mindreårig" dækker den aldersgruppe, der strækker sig fra babyer til 18-årige, selv om aktionerne naturligvis kan omfatte unge på op til 25 år.
Vi ønskede også at understrege, at forebyggelse af vold ikke bare skal gælde børn, kvinder og udsatte grupper, men også babyer. Mishandling eller et egentligt svigt af babyer er nemlig fænomener, der er i stærk stigning, og som ofte hænger sammen med dårlige psykiske eller sociale forhold. Disse fænomener kan forebygges ved at bistå og støtte mødre og familier, som befinder sig i en meget svær situation.
Der er ingen tvivl om, at der er tale om ambitiøse målsætninger, hvis finansieringsramme desværre er utilstrækkelig. Jeg vil slutte af med at håbe, at der i forbindelse med midtvejsevalueringen af budgettet bliver sat større midler af til Daphne-programmet, end det er tilfældet i øjeblikket. Vi regner også med Deres støtte i den forbindelse, hr. kommissær. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou,
   Fru formand! Vi må erkende, at med dagens initiativbetænkning retter Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder med sit forslag om et særligt program for bekæmpelse af vold imod børn, unge, kvinder og risikogrupper ind på den rette kurs i forslaget om et overordnet program, som ud over at bekæmpe vold og dyriske reaktioner mellem mennesker ligeledes fremmer beskyttelsen mod narkotika og oplysninger til offentligheden som led i det overordnede program med titlen "Grundlæggende rettigheder og retfærdighed".
Ordføreren fru Gröner, udvalgets formand fru Záborská og alle medlemmerne traf med følsomhed og næsten enstemmighed beslutning om målet for beskyttelsen mod vold, nemlig de mest sårbare grupper blandt vores medborgere. Det betyder imidlertid ikke, at alle kategorier af skadelidte og voldsramte ikke vil blive beskyttet uden forskel.
Derfor er vores gruppe, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, ikke indforstået med det ændringsforslag, der indeholder lister over tilfælde og kategorier af ofre. De fleste af udvalgets ændringsforslag bygger videre på konklusionerne fra de to tidligere og hovedsagelig vellykkede programmer, nemlig Daphne Ι og ΙΙ.
Eftersom finansieringen af Daphne ΙΙΙ efter vores mening er tilfredsstillende inden for rammerne af aftalen om de finansielle overslag, må vi forvente, at resultaterne af foranstaltningerne er iøjnefaldende og fjerner volden fra det civiliserede europæiske samfund, ikke kun halvdelen, som ordføreren foreslår, men om muligt fuldt ud gennem et systematisk arbejde og samarbejde mellem myndigheder, lokale agenturer, organisationer og det civile samfund.
Den overordnede indsats forventes at blive baseret på tre principper: forebyggelse med løbende ajourføring af oplysningerne, angreb på ondets rod, afhjælpning af konsekvenser/pleje til ofrene og genintegration/rehabilitering af lovovertræderne.
Jeg vil imidlertid gerne bemærke, at programmets succes også afhænger af, at man undgår at dele spørgsmålet op i for mange fokuspunkter, og undgår, at kræfterne sættes ind over for kriminalitet i almindelighed. Derfor stemte Det Europæiske Folkeparti ikke for ændringsforslag 69.
De positive resultater ventes også opnået gennem gennemsigtighed i forbindelse med ikkestatslige organisationers engagement. De skal gennemføre værdifulde foranstaltninger og sikre et positivt bidrag til at hele sårene efter vold. Disse agenturer er Den Europæiske Sammenslutning for Savnede Børn, der består af 19 organisationer, og det europæiske børnenetværk, der er værdsat i medlemsstaterne.
Vi håber, at det nye programs succes vil sikre programmernes overlevelse, når finansieringen ophører, og at vi således, at vi bliver i stand til ...
Katerina Batzeli,
   Fru formand! Først vil jeg gerne lykønske fru Gröner både med hendes betænkning og med hendes løbende indsats for at styrke dette program. Som vi alle ved, vil vi, hvis dette program ikke anvendes så bredt som foreslået i fru Gröners betænkning, ikke hverken på overfladen eller tilbundsgående kunne begrænse fænomenet med vold, der er til stede på alle niveauer af samfundet, volden, som udbreder sit net og hele tiden kommer til at omfatte flere samfundsgrupper, som nu står over for dette fænomen, og derfor mener jeg, at EU bør intensivere sin indsats.
Jeg vil gerne understrege, at Kommissionen gjorde ret i at lægge Daphne ΙΙΙ-programmet sammen med narkotikaprogrammet, en holdning, som Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet og fru Gröner har stået fast på.
Men jeg vil også gerne påpege, at vi ved læsningen af 2007-budgettet blev forbavsede over Rådets holdning, idet man ønskede at reducere fællesskabsressourcerne til Daphne ΙΙΙ sammenholdt med Kommissionens forslag.
Hvis vi ikke skal være hykleriske over for ofrene for volden, der breder sig til indvandrere og flygtninge, børn og spædbørn, må vi hæve og forøge budgettet til Daphne ΙΙΙ, fordi denne nedskæringspolitik på enhver måde strider mod engagementet i en yderligere styrkelse og modernisering af programmet og sikring af foranstaltningernes effektivitet.
For at en politik til bekæmpelse af vold imod kvinder børn og unge skal være effektiv og udgøre en prioritering for EU, skal den frem for alt ledsages af en hensigtsmæssig planlægning og tilrettelæggelse af foranstaltningerne sammen med tilstrækkelige ressourcer til deres gennemførelse. 
Maria Carlshamre,
   Fru formand! Daphne er den unge kvinde i den græske mytologi, der blev jagtet af guden Apollo. Han havde til hensigt at voldtage hende, men det lykkedes ikke. I det øjeblik, Apollon rørte ved hende, blev Daphne forvandlet til et laurbærtræ, og hun undgik at blive voldtaget.
I Europa-Parlamentet står navnet Daphne for et vigtigt initiativ. For 10 år siden, i sensommeren 1996, eksploderede Europa med oplysninger om det, der skulle blive kendt som Dutroux-sagen. Fundet af ligene af en række forsvundne piger i en by i Belgien rejste alvorlige spørgsmål om, hvad vi gør for at beskytte kvinder og børn mod dem, der misbruger eller udnytter dem for vindings skyld.
I april 1997 samledes en lang række repræsentanter for ngo'er, Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen, justitsmyndigheder og andre eksperter i Bruxelles til en høring om disse temaer. Det måske vigtigste resultat af denne høring var et løfte fra Kommissionen om iværksættelse af Daphne-initiativet. Det drejer sig om at sætte handling bag ordene; at tildele kampagnen mod vold et betydeligt budget.
Tanken bag var enkel nok: at yde økonomisk bistand til projekter, som kan samle ngo'er fra mindst to medlemsstater, som skal samarbejde om forskning, dataindsamling og -analyse, identificering og udveksling af god praksis, udveksling af uddannelse og netværkssamarbejde, bevidstgørelses- og informationskampagner, men ligeledes direkte foranstaltninger til støtte for voldsofre samt udarbejdelse af retningslinjer og protokoller. Det virker enkelt nok, og hvem kan på nogen måde være imod det? Men som vi alle ved, er vores samfund kendetegnet ved en systematisk nedvurdering af de ting, kvinder siger, gør og beslutter. Denne kønsbaserede magtstruktur påvirker alting og er mest synlig i fænomenet mænds vold over for kvinder. Derfor har Daphne-initiativet været konstant truet, lige siden det startede. Det bør være indlysende, at vi ikke bør blande kampen mod vold sammen med kampen mod narkotika. Det er ganske enkelt to forskellige områder.
Det er Kommissionen, der kører Daphne-projektet, men her i Parlamentet er det Lissy Gröner, der skal have ros og opbakning, når vi diskuterer det "genfødte" Daphne-initiativ. Hun er en af pionererne. Der er naturligvis lang vej endnu, før vi når frem til den nødvendige nultolerance over for vold mod kvinder og børn. Den langsigtede betydning af Daphne-initiativet ligger i dets påvirkning af græsrodsorganisationer, som er dybt rodfæstede i alle Unionens medlemsstater. Nultolerance er målet, og Daphne er et af midlerne til at nå det. 
Hiltrud Breyer,
   Fru formand! Vi vil også gerne takke ordføreren. Jeg synes, at det er en glimrende succes for kvinder i hele Europa, at det er lykkedes at forhindre en sammenlægning af Daphne og antinarkotikaprogrammet. Parlamentet har sendt et signal og bekræftet, at programmet til bekæmpelse af vold mod kvinder, børn og unge skal forblive selvstændigt.
Daphne er et lille, men meget vellykket program, og der er allerede opnået vigtige fremskridt i forbindelse med bekæmpelse af vold mod kvinder. Vold mod kvinder er ikke nogen privat sag, men et spørgsmål om intern sikkerhed. Det farligste sted for kvinder er derhjemme. Mens familien og hjemmet for mange er indbegrebet af fred og sikkerhed, er det for millioner af kvinder et sted for lidelse, misbrug, tortur og endda døden.
Alle mennesker, hvad enten de er mænd eller kvinder, har krav på alle menneskerettigheder. Hverken kultur eller tradition kan undskylde krænkelsen af kvinders grundlæggende menneskerettigheder. Vold mod kvinder er derfor ikke alene kvinders anliggende, men vedrører lige så meget mænd. De skal være ansvarlige og arbejde aktivt mod vold mod kvinder. Vold mod kvinder skal ophøre, på krigsskuepladser og i soveværelset.
Fortsættelsen af Daphne kan imidlertid ikke være den eneste foranstaltning til bekæmpelse af vold mod kvinder. Vi ønsker, at Kommissionen viser med et selvstændigt direktiv, at bekæmpelsen af vold har højeste politiske prioritet. Et tilsvarende forslag har været forældet i mange år. Det er nærmest skandaløst, at Kommissionen lukker øjnene for dette krav og fejer nødvendigheden af en europæisk lovharmonisering af bordet. Det er meget vigtigt, at vi virkelig får et selvstændigt direktiv, og her ønsker jeg også, at Kommissionen siger noget om det i dag. Vi har igen og igen i Parlamentet i mange afgørelser henvist hertil, hvad enten det har været på kvindedagen eller ved andre lejligheder.
Vi håber også, at Kommissionen og Rådet afslutter forhandlingerne vedrørende Daphne hurtigst muligt nu, således at den nye udgave af programmet kan starte rettidigt i 2007. Det er også vigtigt for os netop nu, hvor kvindeadvokaten Seyran Ateş i Tyskland har indstillet sin advokatvirksomhed på grund af akut trussel, at vi også helt klart rykker menneskerettighedskrænkelserne mod kvindelige indvandrere i centrum og også her siger: nul tolerance. 
Eva-Britt Svensson,
   Fru formand! Jeg vil først takke ordfører Lissy Gröner for en udmærket betænkning og for hendes engagement i disse spørgsmål. Jeg vil også takke mine kolleger i Ligestillingsudvalget for deres engagement i bekæmpelsen af vold mod kvinder.
De kvinder og børn, som er udsat for vold, har brug for Daphne III-programmet. Mænds vold mod kvinder forekommer i alle samfundsgrupper. Man kan ikke udpege specielle grupper eller specielle faktorer som f.eks. alkohol- og narkotikamisbrug. Vold mod kvinder og børn findes i hele samfundet. På trods af at undersøgelse efter undersøgelse bekræfter, at vold forekommer i alle samfundsgrupper, vægrer mange sig stadig ved at se sandheden, nemlig at volden findes overalt. Myter om, at alkohol eller narkotika er indblandet, trives fortsat. For at bekæmpe vold mod kvinder skal vi fjerne disse myter om, at det er "de der", "de andre" eller " misbrugerne", som mishandler kvinder og børn. Det kan lige så godt være vores nabo, arbejdskollega eller slægtning, som udøver volden.
Dette er en af grundene til, at Daphne-programmet skal deles op i to separate programmer, nemlig et særligt program til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod kvinder og børn og et andet program til forebyggelse af narkotikamisbrug og tilvejebringelse af information. Et fælles program for disse to forskellige samfundsproblemer ville fortsat forstærke myterne om, at der er en sammenhæng mellem misbrug og mænds vold mod kvinder. Det fører så til, at man tror, at hvis vi løser misbrugsproblemet, løser vi samtidig voldsproblematikken, men sådan er det imidlertid ikke. Begge er samfundsproblemer, som skal løses, men de kræver forskellige foranstaltninger. Jeg noterer derfor taknemmeligt, at Kommissionen har accepteret en opdeling i separate programmer.
GUE/NGL-Gruppen støtter betænkningen fuldt ud. Vi mener, at det er specielt vigtigt, at handelen med kvinder og børn med seksuelt sigte også er med i programmet. Det er vigtigt, da alt skal gøres for at bekæmpe denne moderne slavehandel. Det er dog også vigtigt for at belyse, at denne slavehandel er endnu et udtryk for den vold, som kvinder og børn udsættes for.
Det findes to begreber i betænkningen, som jeg gerne vil have ændret. Det første begreb er "vold i hjemmet". Jeg mener, at vi skal kalde det, hvad det er, nemlig mænds vold mod kvinder. Volden mod kvinder forekommer ikke kun inden for hjemmets fire vægge. Kvinder, som lever i mishandlingsforhold, lever med denne fysiske og psykiske tortur døgnet rundt. Det andet begreb, som jeg sætter spørgsmålstegn ved, er begrebet "den private sfære". Der er ingen grund til en opdeling i en offentlig og en privat sfære. Vold mod kvinder er kriminelle handlinger, både når det sker offentligt og privat. 
Urszula Krupa,
   Fru formand! Først vil jeg gerne nævne opdelingen af Daphne-dokumentet i to særskilte programmer. Dette ville være et positivt skridt, hvis formålet var at sørge for en reel undersøgelse af problemet med narkotikaafhængighed og vold samt forebyggelse af disse, i stedet for en selvcentreret opfattelse af problemet og manglende indsigt i de reelle årsager til disse sociale dårligdomme.
Vold er et alvorligt problem, og som med andre problemer er det mest effektive bekæmpelsesmiddel at fjerne årsagerne og risikofaktorerne. Disse omfatter neurobiologiske indikatorer samt træk såsom egoisme, fjendtlighed, impulsiv adfærd, irritabilitet, lav intelligens, ringe reaktion på stimuli til hjernen samt manglende respekt for værdier og antisocial adfærd.
Vi skal være opmærksomme på, at den stadig større svøbe i form af aggression, mentale lidelser, underudviklet personlighed og misbrugsproblemer ikke blot er resultatet af en hedonistisk livsstil, men også skyldes det fremherskende materialistiske verdenssyn, hvor man ikke sætter pris på betydningen af den enkeltes åndelige udvikling. Den store viden, der er indsamlet hidtil, stemmer dårligt overens med de primære miljøfaktorer, der påvirker udviklingen af en afbalanceret personlighed. En af disse faktorer er en sund og kærlig familie, helst en fuldkommen familie med mange børn, hvor børnene er ønskebørn, bliver elsket og lærer at leve sammen med og for andre. 
Lydia Schenardi (NI ).
   Fru formand! Hver dag er millioner af kvinder ofre for alle mulige former for misbrug - brutalitet i familien, trusler på jobbet, mental grusomhed, seksuelt misbrug eller tvungen prostitution.
I EU er en ud af fem kvinder udsat for såkaldt vold i hjemmet, dvs. vold udøvet af kvindernes mand eller partner. Men vi må ikke glemme, at disse tal kun tager højde for den anmeldte vold. I virkeligheden er angsten, skammen og den begrænsede adgang til de officielle tjenester alt for ofte en forklaring på, at al vold ikke anmeldes. Nogle former for vold registreres i øvrigt slet ikke, da de ikke er i overensstemmelse med de forud fastsatte definitioner og ikke opfattes som forbrydelser, bl.a. fordi de er tabuemner.
Daphne-programmet om bekæmpelse af vold mod kvinder, som Parlamentet og Rådet nu har stillet forslag om i over seks år, vedrører alle former for misbrug ud over vold i hjemmet, som kvinder udsættes for på verdensplan. I denne forbindelse skal der lægges vægt på, at langt størstedelen af dette misbrug hænger sammen med særlige kulturer eller samfund og især med islam og de lande, der er underlagt koranens lov, og hvor steninger, genitale lemlæstelser, ofringer og tvangsægteskaber er en del af landenes kultur, religion og skikke.
Daphne-programmet skal koncentrere sin indsats i denne kamp om kvindernes ret til information, kvindernes beskyttelse, afstraffelsen af ophavsmændene til dette misbrug, men det skal også være med til at ændre visse mentaliteter og barbariske sædvaner, der desværre fortsat findes i disse lande, der er underlagt koranens lov. 
Amalia Sartori (PPE-DE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer! Også jeg vil gerne give udtryk for min tilfredshed med dette forslag. Netop i forbindelse med vores forhandling i Parlamentet her til morgen glædede det mig at høre, at mange gav udtryk for et ønske, som jeg deler fuldt og helt, nemlig ønsket om et EU-direktiv om vold.
Tiden er inde til en harmonisering af lovgivningerne på dette område, og mens vi venter på, at dette sker, skal Kommissionen med de instrumenter, som den siger, at den er ved at udarbejde, allerede nu fastlægge en meget klar og stringent holdning til de politikker, som EU og medlemsstaterne skal føre, og hvor vi ønsker at tage et klart standpunkt med hensyn til disse spørgsmål.
Det er rigtigt, at der er sket meget på ligestillingsområdet i de senere år. De enkelte medlemsstater har lovgivet om mange forskellige spørgsmål, men der er stadig nogle sorte huller på netop dette område. I den forbindelse skal vi føre klare og tydelige politikker, for selv om vi alle sammen er enige om en nultolerance over for vold, er vi ikke alle sammen enige om, hvilke instrumenter vi skal bruge for at nå dette mål. Det er netop for at forhindre en så risikabel politik, at de programmer, der bliver finansieret med Daphne, skal bygge på klare og stringente politikker, som er fastlagt af EU. 
Teresa Riera Madurell (PSE ).
   - Fru formand! Jeg vil også lykønske ordføreren med hendes arbejde og sige, at det var helt påkrævet for, at Daphne kunne fungere ordentligt, at Daphne III blev adskilt fra programmet om forebyggelse af narkotikamisbrug og information af offentligheden, hvilket Parlamentet anmodede om. Det er virkelig lykkedes for ordføreren at opnå denne adskillelse, og dermed bliver Daphne-programmet, som er et vigtigt instrument til støtte for kvindeorganisationer, der bekæmper vold mod kvinder, stærkere og mere synligt.
Ud over den nævnte budgetforhøjelse vil jeg fremhæve nogle vigtige bidrag i betænkningen af fru Gröner. For det første inddrages menneskehandel og tvangsprostitution specifikt som former for vold, og det anføres klart og tydeligt, at skamfering af kønsorganer og æresforbrydelser er former for vold mod kvinder med meget alvorlige virkninger for deres sundhed. Vold mod kvinder kan under ingen omstændigheder retfærdiggøres, heller ikke ved at henvise til en tradition eller en kulturel praksis, og jeg mener også, at det er meget vigtigt, at vi blandt ofre for kønsrelateret vold inddrager børn der er vidne til, at mødrene blive udsat for vold.
Betænkningen er meget anvendelig, også fordi der anmodes om, at man i programmet er særligt opmærksom på, at visse grupper af kvinder, f.eks. flygtningekvinder, indvandrerkvinder, kvinder, der lever i fattigdom, kvinder med handicap og ældre kvinder, er udsat for en større risiko for vold. Det er også meget vigtigt, at det i betænkningen foreslås, at fastlæggelse af et retsgrundlag for bekæmpelse af vold mod kvinder inddrages blandt de foranstaltninger, der kan tilføje en europæisk merværdi. Samtidig er det også nødvendigt at fokusere på konkrete mål, f.eks. at halvere antallet af personer, som bliver ofre for vold og menneskehandel i løbet af den næste tiårsperiode.
Mine damer og herrer, Det Europæiske År mod Vold mod Kvinder kan utvivlsomt lette arbejdet med at skabe opmærksomhed om fænomenet og udbrede god praksis, og derfor er det meget vigtigt, at dette Daphne-program også henholder sig til dette.
Marian Harkin (ALDE ).
   - Fru formand, jeg støtter fuldt ud ordførerens fremragende forslag om at opdele de finansielle rammeprogrammer i to særskilte programmer. Det bør også hjælpe med til at sikre, at begge programmer er mere fokuserede, og at de hver især får den grad af synlighed og finansiering, som de fortjener.
Daphne-programmet har været et vigtigt program med hensyn til at bidrage til at skabe opmærksomhed om og bekæmpe vold imod kvinder, børn og unge. I Irland er vold imod kvinder som alle andre steder et meget betydeligt problem, hvor statistikker fra forskellige rapporter viser, at hver fjerde kvinde har oplevet en eller anden form for seksuel vold i deres liv. Finansiering fra Daphne har haft en positiv indvirkning på arbejdet i mange irske kvindegrupper. Men den nationale finansiering af frontlinje-tjenester, der skal hjælpe kvinder og børn, er stadig utilstrækkelig med utilstrækkelige krisecentre for risikogrupperne.
Jeg vil gerne nævne nogle af de fremsatte ændringsforslag og min særlige støtte til dem. Det glæder mig at se, at handicappede kvinder, sammen med andre sårbare grupper, nævnes specifikt som værende særligt udsatte for vold i ændringsforslag 14. Derfor er det vigtigt at sikre, at der indføres foranstaltninger til beskyttelse af mennesker, der er udsat for flere typer af diskrimination.
I ændringsforslag 14 nævner man også kvinder, der lever i fattigdom i landdistrikter eller fjerntliggende samfund. Det er nødvendigt at indføre tjenester med stor aktionsradius, således at disse kvinder og børn får adgang til de nødvendige tjenester og kan beskyttes imod vold.
Jeg er også glad for betænkningens henvisninger til menneskesmugling og tvangsprostitution, til børn, der er vidner til vold, og til foranstaltninger, der er specifikt udformet til at beskytte nyfødte mod misbrug.
Men i den endelige analyse bør ingen være udsat for vold, uanset om man er nyfødt eller gammel, borger eller immigrant, bor på landet eller i byen. Men kampen mod vold skal ses i sammenhæng med beskyttelsen af grundlæggende rettigheder, således som det garanteres i EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Endelig vil jeg gerne udtrykke min fulde støtte til fremme af det europæiske år mod vold mod kvinder: Bevidstgørelse er meget vigtigt. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ).
   - Fru formand! For halvandet år siden var Spanien forrest i Europa, hvad angår bekæmpelse af mænds vold mod kvinder, fordi der blev vedtaget en samlet lov mod den form for vold. Alligevel har der allerede i år været 51 dødsofre for denne plage, denne type vold. Det betyder naturligvis, at vi ikke kan være tilfredse.
Loven var nødvendig, det sagde vi, men desværre er det, som vi kan konstatere, ikke nok med en lov. De væsentligste egenskaber ved denne type vold er dybt forankret i folks mentalitet og i de kulturer, der lider under en sådan mentalitet, og hverken et år eller et stykke papir er nok til, at dette ændrer sig.
Derfor er Daphne, som har til formål at bekæmpe alle former for vold, et afgørende redskab, og vi hverken kan eller skal give afkald på det. Der er mange former for vold mod kvinder, som skal bekæmpes, f.eks. menneskehandel, fysiske og psykiske overgreb, praksis som skamfering af klitoris og feminisering af fattigdommen. Alle kræver en hurtig indsats og ressourcer, som aldrig vil være tilstrækkelige, uanset hvor mange der er.
Derfor må vi endnu en gang kræve, at regeringerne vågner af deres europæiske døs og forstår, at det ikke er muligt at gøre mere med færre penge, og at vi ikke kan forlange store aktioner, hvad angår vold i almindelighed og mænds vold mod kvinder i særdeleshed, hvis vi ikke også tilvejebringer de midler og ressourcer, der er nødvendige for at gennemføre dem.
At forsyne Daphne med ressourcer og politisk relevans er ikke bare et bureaukratisk skridt. Vi må ikke glemme, at dets endelige mål er at redde liv. Og selv om det ikke er tilstrækkeligt, som det er tilfældet med den spanske lov mod kønsrelateret vold, er det helt påkrævet.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Fru formand! Det er yderst vigtigt, at vi vedtager denne betænkning af fru Gröner, som jeg gerne vil takke for hendes indsats. Daphne-programmet vil få stor betydning for forebyggelsen og bekæmpelsen af vold mod børn, unge og kvinder og for beskyttelsen af ofrene, hvilklet vi styrker ved at videreføre Daphne-programmerne og udvide deres anvendelsesmuligheder.
Vi må holde op med at tolerere vold mod kvinder, med de lidelser, som den indebærer, og de dødsfald, som den ofte medfører. Det er en kamp, der fordrer vedholdende indsats og konstant opmærksomhed, og som ikke bør blandes sammen med andre aktioner. Et målbevidst forsvar af kvindernes rettigheder nødvendiggør et selvstændigt Daphne III-program, sådan som det foreslås, og øgede midler, så der kan gribes ind over for voldens forskellige udtryksformer, hvad enten de er fysiske, seksuelle eller psykiske, herunder også dem, der skyldes menneskesmugling med henblik på seksuel udnyttelse, eller vold i hjemmet, herunder trusler om vold, og voldens ofre, særlig kvinder, unge og børn.
Hvad angår forebyggelsesdelen, må der sættes ind med oplysningskampagner som f.eks. det europæiske år mod vold mod kvinder, men der må også gøres en indsats for støtte til ofrene. Klare og troværdige mål for en effektiv begrænsning af volden forudsætter en mere udfarende indsats fra offentlig side og derfor også større finansiel støtte til de organisationer, der er aktive i denne kamp. Derfor den styrkelse, som vi foreslår, og som vi håber vil blive vedtaget. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Fru formand! Først vil jeg gerne lykønske fru Gröner med hendes betænkning, som indeholder en række meget positive forslag. Jeg tænker især på fjernelsen af alle narkotikarelaterede emner. Narkotikamisbrug og vold skal, trods en vis overlapning, holdes adskilt og det med god grund. Prioriteringen af kampen mod menneskesmugling i dette program er efter min mening en anden vigtig gevinst. Jeg vil imidlertid gerne benytte lejligheden til at understrege betydningen af en konkret indsats.
Indsatsen fra mange sider har bestået i at kæmpe mod tvangsprostitution og menneskesmugling i forbindelse med VM i fodbold, men dette er ikke blevet belønnet med konstruktive foranstaltninger fra de involverede parter. Jeg håber, at Parlamentet og Kommissionen i fællesskab kan overtale og muligvis tvinge medlemsstater, ngo'er og borgere til at respektere deres medmenneskers rettigheder med henblik på at mindske udnyttelse af denne art.
Jeg stiller mig mindre positivt til synspunkterne om ansvarsfordelingen. Det er min dybe overbevisning, at staten ikke skal gøre indhug i den enkeltes personlige frihed uden gyldig grund. Der er kun grund til dette, når grænser i straffelovgivningen overskrides. Eftersom disse grænser er forskellige fra den ene medlemsstat til den anden, er det op til dem at sikre håndhævelsen i denne henseende.
Eftersom det er umuligt at finde nogen begrundelse for, at Europa skal spille en aktiv rolle på dette område, har min gruppe anmodet om opdelt afstemning om en række af de ændringsforslag, som jeg vil kunne støtte, når disse aspekter er taget ud. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Fru formand! Det er frygteligt, at hver tredje kvinde i verden bliver offer for vold i løbet af sit liv. Tillad mig at komme med nogle bemærkninger i den forbindelse.
Hvad angår unges vold, må det ikke være sådan, at unge kan bevæbne sig, begå legemsbeskadigelse og det, der er værre, og at der cirkulerer partynarko og andre rusmidler blandt unge. Vi har derfor brug for uddannelse af vores lærerpersonale for at forhindre vold, tyveri, vandalisme og handel med rusmidler.
Et andet område, hvor vold fremmes, er internettet. Netop internettet giver ikke blot perverse mennesker mulighed for at få kontakt med potentielle ofre, det giver også meget detaljerede anvisninger på vold. Her skal vi efter min mening skærpe strafforfølgelsen.
Endelig vil jeg komme ind på den type vold, som eksisterer i indvandrersamfundene. Folk, der kommer fra kulturkredse med en helt anden, nemlig en arkaisk indstilling til vold, tror også, at de kan udleve deres øgede voldstendenser i EU. Her gælder det om at forhindre indvandringen af voldelige elementer og gøre ikkevold til formålet med integrationen. 
Anna Záborská (PPE-DE ).
   - Fru formand! Først vil jeg gerne byde hjertelig velkommen til den delegation af kvinder fra Lazio i Italien, som lytter til vores forhandling fra tilhørerpladserne.
Først vil jeg gerne minde om den succes, som vi har opnået i fællesskab. Takket være det tætte og gode samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen er det, der oprindelig var et todelt fællesskabsprogram - bekæmpelse af vold imod kvinder og kampen mod narkotika - nu blevet opdelt. På denne måde har vi understreget, hvor vigtige hver af disse to kampe er for os. Jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed over for kommissær Frattini og hans hold og navnlig til vores ordfører fru Gröner for hendes fremragende arbejde samt til alle mine kolleger fra udvalget for deres samarbejde. Jeg er stolt af dette resultat.
Daphne-programmet vil imidlertid ikke blive effektivt, så længe mænd - både dem derhjemme og dem, der beskæftiger sig med politik og det offentlige liv - ikke deltager aktivt i processen. I denne henseende sætter jeg stor pris på indsatsen fra det østrigske og det finske formandskab med henblik på at inddrage mændene i arbejdet med at fremme lige muligheder for begge køn.
Siden 1946 har man vedtaget dusinvis af bestemmelser, og alligevel er volden stadig voksende. Jeg håber ikke, at dette vil vise sig blot at blive endnu en bestemmelse, for vi ved alle, at problemet ikke bliver løst udelukkende gennem administrative foranstaltninger og finansiering af kortvarige, enkeltstående kampagner rettet mod vold imod kvinder og børn. Det er ikke tilstrækkeligt bare at se på konsekvenserne. Vi må fokusere på forebyggelse og systematisk uddannelse samt fremme af respekt og menneskelig værdighed. Dette og kun dette vil give resultater. Vi må fokusere på behandlingen af voldelige personer, så snart de manifesterer tilbøjelighed til vold. Ellers bliver anvendelsen af Daphne-midlerne ineffektiv om ikke fuldkommen omsonst.
Til sidst vil jeg gerne nævne vold imod børn, som også tages op i Daphne-programmet. Mens vi sidder og taler, er et pædofilt parti i Nederlandene i færd med at gøre reklame for sin målsætning om at legalisere pædofili og seksuelle aktiviteter med børn - så længe børnene giver deres samtykke. Næsten ingen siger noget om denne sag. Gad vide hvorfor …
Medmindre vi er i stand til at anvende vores juridiske værktøjer og bruge politikernes støtte til at standse misbruget af mindreårige, vil vi aldrig vinde kampen mod vold imod kvinder og børn. 
Pia Elda Locatelli (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne give udtryk for min tilfredshed med den aftale, der er indgået mellem Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Kommissionen tilsluttede sig denne aftale - hvilket jeg gerne vil takke kommissær Frattini for - om at fordele indholdet i det program, vi taler om, på to særprogrammer.
Når det er sagt, vil jeg sige, at jeg helt enig i fru Gröners betænkning, og jeg vil gerne lykønske hende og fremhæve et ændringsforslag, som efter min mening er særlig vigtigt, nemlig ændringsforslaget om, at også de nationale, regionale og lokale myndigheder skal være genstand for informationskampagnen. Jeg vil gerne forklare årsagen til dette. For et par dage siden fandt der i Milano nogle tilfælde af vold sted mod unge kvinder. Disse voldsepisoder vakte naturligvis harme, men der blev også fremsat nogle bemærkninger, som endnu en gang viser en holdning, der også er temmelig udbredt blandt myndighederne, nemlig at ofrene for vold på en måde også selv bærer en del af skylden.
De husker sikkert alle sammen den såkaldte cowboybuksedom. En af bemærkningerne kom fra præfekten i Rom, som udtalte, at den seneste episode - de to franske piger, som blev voldtaget af to ukendte mænd efter at have sagt ja til et lift - først og fremmest skyldes uforsigtighed.
Denne udtalelse viser den holdning - selv om præfektens hensigter sikkert var gode - at en kvinde, der bliver voldtaget, i det mindste delvist selv er skyld i det. Men er det en forbrydelse at være uforsigtig? Det mener jeg ikke, og jeg håber ikke, at vi er ved at vende tilbage til den tid, hvor man opfordrede kvinder til ikke at gå ud om aftenen for ikke at være uforsigtige.
Derfor vil jeg gerne minde om, at vi taler om programmer, der skal sikre, at EU bliver et område med frihed - og jeg understreger "frihed" - sikkerhed og retfærdighed. 
Lena Ek (ALDE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer og tilhørere! Det er et stort nederlag, at vi på en sensommerdag i 2006 stadig skal stå og tale om kønsrelateret vold, æresdrab og skamfering af kønsorganer. Det viser, at dette på en måde faktisk stadig er en accepteret foreteelse i samfundet og noget, som vi ikke har fået bugt med. Så længe vi ikke er enige om, at mishandling, såvel fysisk som psykisk, er en krænkelse af menneskerettigheder for kvinder og børn, vil millioner af kvinder og børn blive udsat for netop dette.
En måde at vise på, at vi er enige om at signalere, at dette er uacceptabel adfærd, er at godkende og understrege de eksisterende internationale dokumenter - FN's kvindekonvention, FN's børnekonvention, EU's charter om de grundlæggende rettigheder samt værktøjet Daphne-programmet. Jeg er oprørt over at høre, at IND/DEM-Gruppen vil stemme imod dele af dette program.
Om det er trusler, vold eller andre krænkelser med forfærdelige handlinger som skamfering af kønsorganer, kan det ikke bortforklares eller retfærdiggøres med henvisning til tradition eller kultur. Det indebærer, at vi skal have en diskussion på arbejdspladser, i skoler, ved køkkenbordet og også hos den fredsbevarende styrke, som vi sender ud i FN's navn.
De lande, som vi har en aftale med, behøver støtte. Jeg talte med kvinder i Kijev i Ukraine om dette i lørdags. Jeg har også diskuteret dette meget med kvindegrupper fra Tyrkiet. Der er meget at gøre på dette område. Mange af forslagene i denne betænkning i dag er meget konstruktive.
Vi skal også gennemgå strafferammerne. I Sverige er maksimumsstraffen for f.eks. et groft seksuelt overgreb mod børn den samme som for groft bedrageri. Det kan man jo tænke lidt over.
I New York har man haft held med at mindske antallet af forbrydelser mod kvinder og vold mod kvinder. Jeg ser dette som det første skridt til, at vi kan opnå det samme i Europa, men så er det nødvendigt, at vi bliver enige om, hvor uacceptabel og forfærdelig denne situation er. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Fru formand! Alene det forhold, at vi taler om vold imod kvinder i 2006, viser, at udviklingen er negativ. For 2.500 år siden i Republikken Athen på Sokrates tid var der ingen kriminalitet, der var ingen vold imod kvinder. Det blev anset for uacceptabelt, og nu, 2.500 år senere, har vi denne vold, denne uhæmmede vold imod kvinder.
Derfor skal vi indføre foranstaltninger. Jeg ved ikke, om Daphne-programmet er tilstrækkeligt, eller om der er brug for noget mere. Straffene skal bestemt gøres hårdere. Straffene over for voldtægtsmænd er ikke strenge. I dag i 2006 har vi flere prostituerede kvinder end for 50 år siden, efter krigen.
I dag bliver halvdelen af de kvinder, der kommer til vores land, til Grækenland - som ikke er et rigt land - fra de tidligere østbloklande, udvist. Det er en forbrydelse. For at vi kan bekæmpe vold imod kvinder skal vi derfor først bekæmpe den fattigdom, der fører til vold.
Vi er nødt til at bekæmpe narkotika effektivt. I mit land er der flere heroinrelaterede dødsfald end noget andet sted, og det er det fattigste land i euroområdet. Derfor skal vi kigge grundigt på forebyggelse og på effektive straffe til de skyldige. 
Christa Prets (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! At Daphne er det vigtigste program mod vold, har vi allerede hørt i dag. Derfor er det så meget desto vigtigere, at dette program er adskilt fra antinarkotikaprogrammet. En sådan sammenlægning ville sikkert have ført til endnu flere misforståelser og manglende forståelse over for EU, især hos dem, som har med det at gøre. Jeg er glad for, at det ikke bliver sådan.
Dette vellykkede program skal videreføres på en så gennemsigtig og forståelig måde som muligt som svar på den stigende vold. Netop til dette formål er adskillelsen en hjælp. Fordoblingen af budgettet er ligeledes glædelig og helt sikkert også nødvendig, fordi vi har udvidet paletten af mål og aktioner betydeligt. Jeg vil her især nævne bekæmpelsen af menneskehandel, især handel med kvinder og børn, som kræver utroligt meget opmærksom og utroligt meget arbejde, især da vi skal udbygge netværket og også har brug for finansielle midler til det formål.
Derfor vil jeg også gerne indtrængende støtte fru Gröners forslag om at udvide samarbejdsprojekterne til også at gælde tredjelande i forbindelse med bekæmpelsen af menneskehandel, for det er vigtigt, at man samarbejder med oprindelseslandene.
Daphne er trods alt kun en dråbe i havet. Bekæmpelsen af vold skal i højere grad fortsættes især i medlemslandene, og der skal også lovgives om det. Jeg henviser i den forbindelse også til den bortvisningsret, som blev gennemført i Østrig for længe siden og også er blevet vedtaget i mange andre lande, og ifølge denne siges det, at voldsmænd skal forlade hjemmet. Jeg vil også gerne nævne -loven, som findes i Østrig nu, og som psykisk vold skal bekæmpes med. For det bliver endnu ikke taget alvorligt!
Andrzej Tomasz Zapałowski (IND/DEM ).
   - Fru formand! I dag diskuterer vi endnu en gang kampen mod vold. Det virker måske unødvendigt at diskutere dette spørgsmål igen. Men intet kunne være fjernere fra sandheden. Hvert år smugles tusinder af kvinder og børn ind over grænserne til EU, hvor de bliver genstand for seksuel udnyttelse. Der er meget snak om forebyggelse og om at yde støtte til ofrene. Men hvor er indsatsen fra de tjenester, der er ansvarlige for at håndtere dette fænomen?
Naturligvis træffes der foranstaltninger for et syns skyld. Det giver ikke nogen særlige resultater, men skaber lidt reklame i medierne. Hvad med det faktum, at der findes arbejdslejre i en af de store medlemsstater i EU på Middelhavskysten, hvor 20.000 mennesker fra andre medlemsstater ifølge pressen arbejdede? De arbejdede 15 timer om dagen. De barakker, de boede i, var omkranset af pigtråd og blev bevogtet af bevæbnede vagter. Folk, der ikke ønskede at arbejde, blev endda slået ihjel. Voldtægt for øjnene af ægtefællerne var almindeligt forekommende.
Trods indgriben fra diplomatiet og opfordringer fra undslupne greb politiet først ind efter nogle måneder. Men det var de oplyste borgere i EU, der nød godt af dette slavearbejde. Er det muligt, at de lokale myndigheder ikke kendte til det? Det påvirkede trods alt tusinder af mennesker. Disse begivenheder fandt sted for nogle få uger siden.
Derfor diskuterer vi vigtige spørgsmål, som burde have været løst for længe siden. Nogle mennesker, såsom lederen af socialisterne, skaber international opstandelse, fordi kontroversielle demonstrationer ikke tillades, men alligevel vender vi det blinde øje til fremkomsten af en ny form ...
Zita Gurmai (PSE ).
   - Fru formand! Det er skammeligt, at vold imod kvinder er blevet et verdensomspændende fænomen i dag, og her har landegrænserne ikke nogen betydning. Denne vold forårsager store lidelser og ødelægger tilværelsen for millioner af kvinder og dermed hele deres familie. Alene i Europa er hver femte kvinde udsat for vold, og konsekvenserne af denne vold kan måles på den skade, der sker på deres og deres børns og familiemedlemmers fysiske og mentale sundhed. For volden kan lure i tilsyneladende fredelige familieboliger og i arbejdspladsens intimitet, i den stadig barskere adfærd kønnene imellem, ved seksuel chikane, og i sin barskeste form kommer den til udtryk i tvangsprostitution, som er den moderne verdens udgave af slaveri.
Vi kan ikke se stort på, at de utallige former for voldelig og seksuelt nedværdigende adfærd skyldes bestemte sociale sæder og traditioner, der er uacceptable for europæere. De omfatter tvangsomskæring og tvangsægteskaber. Desværre er denne uacceptable adfærd også dukket op i EU. Alle disse fænomener er grundlæggende overtrædelser af menneskerettighederne, som udgør en af hovedhjørnestenene i De Europæiske Fællesskaber og i Unionen. Forsvaret af disse rettigheder kræver samarbejde mellem de retshåndhævende og juridiske myndigheder samt en fælles indsats fra medlemsstaterne og de europæiske institutioner.
Daphne III-programmet kan regne med bred offentlig støtte, for alene under VM i fodbold kunne vores kampagne imod tvangsprostitution samle 100.000 underskrifter og opbakning fra kommissær Frattini samt et frivilligt samarbejde fra politistyrkerne i de berørte lande. Hvis vi kunne holde sporten ren, bør vi også bestræbe os på at holde familielivet fredeligt og rent samt finde den nødvendige styrke til en indsats fra Fællesskabets side. 
Britta Thomsen (PSE ).
   - Fru formand! Hr. kommissær, kære kolleger! Allerførst vil jeg takke ordføreren Lissy Gröner for den fremragende betænkning om Daphne III-programmet. Vold imod kvinder er et stort og voksende problem i EU-landene, og mange kvinder og deres børn får tilværelsen ødelagt som følge af vold og ikke mindst trusler om vold. Hvert eneste år dør flere hundrede kvinder som følge af vold i hjemmet i Europa, og der anmeldes endnu flere drabsforsøg. Derfor er det af overordentlig stor betydning, at vold imod kvinder og børn tages særskilt op på EU's dagsorden. Vold imod kvinder og børn er et særskilt problem, som kræver særlige tiltag og løsninger.
Parlamentets forslag sætter fokus på de overgreb, som dagligt finder sted i hjemmene, og på ændringer, som vil tvinge de nationale parlamenter til at tage stilling til disse alvorlige problemer. Det er nødvendigt med et program, som entydigt fokuserer på volden, og som kan bidrage til at synliggøre problemet og samtidig være med til at rejse en offentlig debat om vold. Tabuet og fortielsen omkring volden skal bekæmpes, og nationalstaterne bør gøre en massiv indsats for at oplyse om, hvordan man kan få hjælp, både som offer og som voldsudøver. Tabuet er også en stor hindring i forebyggelsesarbejdet, og det er nødvendigt at åbne øjnene på borgerne i EU for de mange ofre, der dagligt lever i frygt for overgreb. For volden er ikke et privat anliggende, uanset i hvilken sfære det foregår, og uanset hvem der udøver den - om den foregår i familien, i det offentlige rum, eller om der er tale om statsvold.
Vold imod kvinder har mange udtryk: fysisk, psykisk og seksuel vold, tvungen prostitution, handel med kvinder. Det overordnede mål med Unionens aktiviteter mod vold er at forebygge og bekæmpe alle former for vold for helt at eliminere den form for kriminalitet og alvorlig overtrædelse af menneskerettighederne. Bekæmpelse af vold bør anerkendes som led i beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder. 
Iratxe García Pérez (PSE ).
   - Fru formand! Jeg vil indlede med at sige, at vi kan være tilfredse med forslaget på initiativ af fru Gröner og Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling, som fremmer netop dette program, fordi problemets omfang dermed anerkendes, og der træffes specifikke foranstaltninger til at forebygge og bekæmpe kønsrelateret vold.
Kvinderne skal have de midler og ressourcer, der er nødvendige for at undslippe en virkelighed, der år efter år tager livet af hundredvis af kvinder i alle EU's medlemsstater. Vold mod kvinder og børn er en krænkelse af de grundlæggende rettigheder, og desuden må vi ikke glemme, at denne krænkelse er større for visse grupper, f.eks. mindretal, fattige og handicappede.
De alarmerende oplysninger om ofrene for denne type vold forpligter os til at gennemføre et sandt socialt oprør, for vi må ikke glemme, at statistikkerne og tallene dækker over tusindvis af kvinders historie. Det er kvinder, der dag efter dag bliver underkuet, kvinder, der bliver behandlet dårligt, bare fordi de er kvinder. Derfor må vi i dag stå fast i forsvaret af et særprogram, der bidrager til at løse et socialt problem, som alle offentlige myndigheder bør gøre en indsats for at løse med henblik på at fremme en ændring, der fører til et samfund med mere ligestilling. 
Den spanske regering har indført en lov mod kønsrelateret vold med et klart løfte om at bekæmpe denne sociale svøbe. Selv om det er rigtigt, at denne lov ikke fra den ene dag til den anden kan ændre den virkelighed, som kvinderne lever i, er den et skridt på vejen.
Det er den vej, som resten af Unionen skal følge med beslutsomme aktioner og en overbevisning om, at man, hvis man forholder sig passivt nu, vender ryggen til tusindvis af kvinder, der forventer, at vi reagerer.
Formanden.
   - Det er fru Lévai, der har ordet nu, men som jeg heller ikke kan se i lokalet. Dermed er talerlisten udtømt. Jeg giver ordet til hr. Frattini og undskylder, at Parlamentet som altid er uroligt, fordi vi er spændt på at stemme. Hr. Frattini, alligevel er ordføreren og vi alle interesseret i at høre på Dem.
Jeg er ked af det, fru Lévai, De var ikke på Deres plads, da jeg råbte Dem op! Jeg kan ikke sætte Dem sidst på talerlisten. Det går Dem ligesom fru Kauppi. 
 Kære kolleger, hvis et medlem ikke er på plads under en forhandling, kan mødets formand beslutte ikke at give dem ordet efterfølgende.
Det er et spørgsmål om høflighed, fru Kauppi, ikke kun at være her til Deres egen taletid, men også for at lytte til andre. 
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen vedrørende det at arbejde i henhold til dagsordenen. Jeg kontaktede mødesekretariatet ca. kl. 11.15 i formiddags. Jeg fik at vide, at min taletid ville blive udskudt til kl. 21.00 i aften.
Så snart jeg fandt ud af, at mit navn fremgik af listen, skrev jeg min tale ud, løb hen til elevatorerne og kom herned i salen, fordi jeg så, at jeg skulle være her inden kl. 21.00! Naturligvis forstår jeg, at jeg ikke kan bruge min taletid nu, men jeg beklager, at mødesekretariatet så sent gav medlemmerne besked om, at forhandlingen skulle fortsætte og ikke slutte kl. 11.30, hvilket egentlig var meningen. Det er ikke udtryk for en korrekt behandling af kollegerne her i Parlamentet. 
Formanden.
   - Fru Kauppi, jeg har længe været medlem af Parlamentet. Jeg ved, at det er vanskeligt at vide præcis, hvornår man har sin taletid, men jeg gentager i al ydmyghed, at jeg personligt - De har måske en anden opfattelse - anser det for høfligt at lytte til forhandlingen, at være her inden ens egen taletid. Hvis det var tilfældet hver gang, kunne dette ikke ske. Deres navn kom frem på skærmen sammen med andre medlemmers navne - som f.eks. fru Geringer de Oedenbergs. De blev overraskede over, at nogle kolleger ikke var her, så deres taletid blev rykket fem minutter frem. Det kan jeg ikke gøre for. Jeg kan kun opfordre enhver, der taler ved en forhandling, til at være her, når forhandlingen starter. Hvis det var tilfældet, ville dette ikke ske for Dem igen. Det gælder alle dem, der ikke var til stede i salen, da jeg råbte deres navne op. Jeg råbte fem eller seks medlemmer op, som ikke var til stede og derfor ikke kunne tage ordet.
Når vi har masser af tid, vil jeg gerne, som alle andre næstformænd, sætte talere på listen ved forhandlingens afslutning. Men det kan vi ikke gøre i dag, fordi vi skal stemme om betænkningen.
Nu vil jeg gerne give ordet til kommissær Frattini. 
Franco Frattini,
   Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne undskylde over for Dem alle sammen, at mit fly til Strasbourg var forsinket her til morgen, så jeg ikke havde mulighed for at følge med i første del af forhandlingen. Min kollega, hr. Kovács, fulgte dog med i den.
Generelt vil jeg gerne give udtryk for min oprigtige tilfredshed med den måde, som Parlamentet og Kommissionen har beskæftiget sig med Daphne-programmet på i de sidste par måneder. Jeg vil også gerne rette en varm tak til ordføreren og formanden for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling. De ved begge to, at jeg lige fra starten for ca. et år siden støttede forslaget om at adskille den del af Daphne-programmet, der vedrører vold mod kvinder og børn, fra den del af programmet, der er rettet mod bekæmpelse af narkotika, så man undgår en forkert sammenblanding af emnerne.
Jeg er meget tilfreds med, at der i dag er almindelig enighed om dette, og at vi på en bedre og stærkere måde med ca. dobbelt så store midler som tidligere kan lægge vægt på forebyggelse og indsats mod alle de former for vold, der går ud over kvinder og børn.
Jeg tror navnlig, at Kommissionen ikke bare er klar til, men også rigtigt glad for at kunne fortsætte det tætte samarbejde med Parlamentet, hvad gennemførelsen angår, så vi konstant informerer Parlamentet om, hvordan Daphne-programmerne fordeles, og hvad der er det konkrete resultat af de programmer og projekter, som bliver finansieret.
Nogle af parlamentsmedlemmerne kom i sidste del af forhandlingen ind på et vigtigt spørgsmål, nemlig medlemsstaternes rolle og Europas rolle.
Fru formand, mine damer og herrer, dette spørgsmål er efter min mening særlig vigtigt, eftersom man ikke kun kan understrege nationalstaternes, politiets og retsvæsenets rolle, når det gælder om at forfølge og straffe vold på nationalt plan. Det er nemlig nødvendigt med en stærk europæisk indsats mod alle de former for vold, der i større og større grad rammer kvinder og børn!
Derfor er Daphne-programmet en nødvendighed, og derfor har det en merværdi, som ikke tager noget fra det nationale politis og retsvæsens pligt til at forfølge og straffe de enkelte voldssager i medlemsstaterne. Vi må dog ikke undlade at give Europas holdning til kende, når det gælder den stadig mere grænseoverskridende kriminalitet, der går ud over kvinder, f.eks. alle former for handel med henblik på tvungen prostitution, eller børn, når det gælder alt det, der har at gøre med de forfærdelige pædofiliforbrydelser, som i stadig større grad bliver grænseoverskridende forbrydelser. Til dem, der stadig er i tvivl, vil jeg gerne sige, at merværdien af den europæiske indsats på dette område er klar og tydelig.
Jeg vil nu komme med et par enkelte bemærkninger til nogle af ændringsforslagene, hvor man lægger særlig vægt på visse typer vold. Vi skal passe på, at vi ikke udelukker andre typer vold, men hvordan gør vi det? Hvis vi i forslagets tekst udelukkende henviser til visse former for aktioner, som kan finansieres via Daphne-programmet, risikerer vi at udelukke andre former for vold, som også skal finansieres via Daphne-programmet. Jeg ville foretrække en mere generel formulering, hvor man taler om forebyggelse og indsats mod alle former for vold uden at specificere nogen af dem, så man ikke risikerer at udelukke andre.
Et særligt ændringsforslag vedrører European Federation for Missing and Sexually Exploited Children. I et kompromisændringsforslag, nemlig ændringsforslag 72, slås det fast, at denne sammenslutning kan finansieres, men man nævner ligeledes en anden organisation, som hedder ENOC. Jeg tilslutter mig kompromisændringsforslaget, som på den ene side gør det muligt at finansiere nogle allerede eksisterende og præcist fastlagte organisationer, men som på den anden side gør flere typer organisationer til potentielle finansieringsmodtagere.
Jeg har to bemærkninger til sidst. Den første er, at man taler meget om en europæisk telefonlinje for at hjælpe børn i nød. Det er et yderst vigtigt initiativ, og jeg kan i dag fortælle Dem, at vi allerede er ved at udarbejde et forslag til rammeafgørelse. Det havde vi - og det havde jeg - lovet at gøre, da jeg forelagde meddelelsen om børns rettigheder for Dem i juni. I dag kan jeg fortælle Dem, at udarbejdelsen af rammeafgørelsen om en fælles europæisk telefonlinje er i gang, og vi vil meget snart konkret vil kunne fremlægge den. Det er et initiativ, som virkelig vil være til stor nytte, og derfor vil jeg også gerne takke dem, som var inde på dette spørgsmål under forhandlingen.
Det sidste punkt var der nogle af parlamentsmedlemmerne, som var inde på, nemlig forslaget om et EU-direktiv til bekæmpelse af vold mod kvinder. Det er en idé, som jeg sætter stor pris på, og som er meget interessant, men der er én ting, som jeg vil understrege, nemlig at der skal være et passende retsgrundlag. Vi skal finde et sådant retsgrundlag. Jeg ved ikke, om der i traktaterne er et tilstrækkeligt retsgrundlag for et direktiv til bekæmpelse af vold mod kvinder. Hvis vi finder en løsning på dette retsgrundlagsaspekt, er jeg ud fra et politisk synspunkt en stor tilhænger af forslaget om i det mindste at harmonisere de europæiske retningslinjer for at slå hårdt ned på tilfældene af kriminel vold mod kvinder.
Det er noget, som vi kan tage op til overvejelse. Jeg vil gerne takke alle dem, der deltog i denne forhandling, og jeg er fortsat rede til at samarbejde med Dem om disse spørgsmål. 
Formanden.
   - Mange tak, hr. kommissær.
Mine damer og herrer, jeg vil blot erindre dem, der ikke var her tidligere, om, hvorfor vi havde problemer med tidsplanen for forhandlingen. Kommissær Mandelson besluttede at tale i 28 minutter i stedet for de maksimale 12 eller 15 minutter. Vi må præcisere sådanne ting i forholdet mellem Parlamentet og Kommissionen. Vi kan ikke løse det i dag, men det er det, der skaber problemerne. Jeg undskylder, at afstemningstiden har måttet udsættes. 
Lissy Gröner (PSE ),
   Fru formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne sige tak på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling og virkelig opfordre Dem til også at gennemføre det, De sagde til sidst, og udvikle et retsinstrument til aktiv bekæmpelse af vold mod børn, kvinder og unge. Der kom støtte fra næsten alle grupper i dag til dette forslag. Tag debatten nu, således at vi hurtigt kommer frem til et resultat. Samarbejdet er givet. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   Daphne-programmet har gjort det muligt at gøre store fremskridt med hensyn til bekæmpelsen af vold mod kvinder, unge og børn. Det er et meget værdifuldt instrument til at gøre opmærksom på og valorisere de gode fremgangsmåder, og programmet har gjort det muligt at mobilisere ngo-netværket og samtidig gøre den offentlige mening bevidst om disse former for vold, der længe har været tabu.
Ud over disse resultater, der skal konsolideres og forbedres i kraft af en styrkelse af finansieringen, er der tale om et konkret bevis på merværdien af en aktion, der føres på europæisk plan. Den gør det muligt at minde om, at Europa ser sig selv som en politisk enhed baseret på de grundlæggende værdier såsom beskyttelsen af sårbare personer. Det er i dag det vigtigste mål med det europæiske engagement - endda vigtigere end den økonomiske magt.
Men ud over de erklærede målsætninger om ambitiøse resultater skal vi huske på, at målsætningerne skal være klare og troværdige for at nedbringe denne vold yderligere, for der er stadig lang vej igen. Vi kan således glæde os over den konkrete bistand til de berørte organisationer og den udvidelse af støtten til en større kreds af ngo'er, der er blevet nødvendiggjort som følge af den organiserede kriminalitets internationale udbredelse.
Ja, vi skal huske på, at resultaterne af de programmer, der finansieres via Daphne, afhænger af inddragelsen af deres aktører, som udfører det nødvendige opsøgnings- og opfølgningsarbejde. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Johannes Blokland (IND/DEM ),
   Hr. formand! I 2002 aftalte Parlamentet og Rådet at ændre retsgrundlaget for forordningen om farlige kemikalier og pesticider, som udspringer af Rotterdam-konventionen. Et overvældende flertal her i Parlamentet gik ind for ændringen, og selv Rådet vedtog den enstemmigt.
Kommissionen gik imidlertid til Domstolen for at kæmpe mod denne ændring, hvilket resulterede i flere års usikkerhed for sektoren, hvor Domstolens afgørelse kun gjorde tingene endnu mere komplicerede. Parlamentet og Rådet havde valgt artikel 175 som retsgrundlag, mens Kommissionen havde ønsket artikel 133. Domstolen besluttede til stor overraskelse for alle de involverede at fastlægge begge artikler som retsgrundlag.
Denne situation er desværre ikke enestående. Kommissionen, Parlamentet og Rådet har ikke kunnet blive enige om retsgrundlaget på flere forskellige områder. For nylig var der eksemplet med sagen om transport af affaldsstoffer, som jeg tilfældigvis er ordfører for.
Jeg vil gerne opfordre de tre parter til fremover at undlade at afgøre disse spørgsmål i Domstolen, men i stedet i fællesskab nå frem til en løsning. Det vigtigste er, at der vedtages en klar politik for valget af retsgrundlag.
Vi havde nu tre sammenlignelige sager ved Domstolen, som alle har ført til forskellige afgørelser. Det fremmer næppe en konsekvent lovgivning og medfører også en hel procedure med reparationslovgivning som den, vi skal til at stemme om.
Derfor vil jeg gerne opfordre Kommissionen og Rådet til sammen med Parlamentet at fastlægge en klar procedure for valget af retsgrundlag. Det kan kun gavne lovgivningens kvalitet. 


Formanden.
   - Fru præsident for Republikken Finland, mine damer og herrer, hr. formand for Kommissionen! Europa-Parlamentet, der altid kræver en større repræsentation af kvinder i politik, glæder sig i dag over at kunne modtage Dem her i salen. Vi byder den første kvinde, der er blevet valgt - og oven i købet genvalgt - til at varetage Republikken Finlands højeste embede, velkommen.
Fru præsident, Deres genvalg i begyndelsen af året har på en betydningsfuld måde markeret hundredåret for kvinders stemmeret i Finland, som var det første land i verden, der gav kvinder stemmeret. Måske er dette en af grundene til, at det er en kvinde, der et århundrede senere er landets præsident.
Jeg vil på vegne af alle Parlamentets medlemmer hylde Deres personlige engagement i mange internationale fora, hvor De har stillet Deres erfaringer og indflydelse til rådighed i sager, der har overordentligt stor betydning for medlemmerne af Europa-Parlamentet.
Jeg vil nævne, at De i 2000 varetog millenniumtopmødets delte formandskab, og at De efterfølgende var formand for Verdenskommissionen for Globaliseringens Sociale Dimension. Globaliseringens sociale dimension er i dag meget aktuel og påvirker i stigende grad Europa.
De har også arbejdet meget med bæredygtig udvikling og overholdelse af menneskerettighederne og mindretallenes rettigheder, noget der i dag desværre også er meget aktuelt i nogle af EU's medlemsstater.
Der hersker ingen tvivl om, at De er en kvinde, som er engageret i Deres tid, i Deres verden, i en mere human verden og i opbygningen af Europa.
Desuden er Deres land formand for EU. Mange kommentatorer forudsagde ved dette formandskabs begyndelse, at det ville blive et "overgangsformandskab", mens vi ventede på begivenheder, der kunne sætte skub i forfatningsdebatten.
Men historien accepterer ikke overgange, den lader os ikke sætte tiden i stå og vente på, at der sker noget andet. Historien præsenterer os for et meget hårdt program i de kommende måneder.
Historien har givet os ansvar i Mellemøsten, som har været ramt af endnu en krig, og Unionen vil forsøge at genoprette freden. Det fortjener anerkendelse, at det finske formandskab, da fjendtlighederne brød ud, reagerede hurtigt og stærkt. Jeg glædede mig over Deres udenrigsministers holdning, hans ligefremme og direkte måde at udtrykke sig på, som inspirerede EU til at vise en vilje, som heldigvis har ført til en modig beslutning om at sende stabiliserende styrker til området.
De var de første til at tale om en europæisk indvandringspolitik. Tampere er gået over i historien som stedet, hvor Europa for syv år siden begyndte at tale om indvandringsproblemet. På det tidspunkt forestillede vi os nok ikke, at problemet ville blive så alvorligt, som det er i dag, med stimevis af desperate mennesker, der forsøger at nå frem til den del af Europa, som er nærmest, hvilket fører til, at hundredvis af lig skyller op på strandene. Også på dette område kræves der omgående europæisk indsats.
I Tampere fremmede De en politisk vilje, der desværre ikke har gjort de store fremskridt. Selv bekæmpelsen af ulovlig indvandring, som vi havde gjort visse fremskridt med, rammes nu af nye forbehold.
Historien har villet, at det igen bliver et finsk formandskab, der får mulighed for at sætte ny fremdrift i en politik, som ikke længere er en påtrængende løsning på et enestående problem, men en dagligdags og varig løsning på et strukturelt problem, der bliver mere og mere alvorligt.
Samtidig er De i Finland pionerer inden for forskning og innovation. De har været i stand til at ændre Deres produktionsstruktur, så De er gået fra de gamle industrier til de nye og banebrydende aktiviteter inden for kommunikation og viden. De har også truffet beslutninger på det energipolitiske område. De har ad demokratisk vej besluttet at vælge kernekraft af sikkerheds- og diversificeringshensyn. Dette er et kontroversielt emne, som er højaktuelt i den europæisk debat, og Parlamentet har givetvis meget at sige om det.
Af alle disse grunde, på grund af Bulgarien og Rumænien, som nu er tæt på medlemskab, på grund af lovgivningsmæssige spørgsmål som Reach og direktivet om tjenesteydelser, bliver dette ikke et "overgangsformandskab". Der er for mange problemer, som skal løses, til, at vi kan tillade os at slappe af og vente på, at andre bestemmer for os.
Derfor byder Parlamentet Dem velkommen, fru præsident, som statschef i det land, der har formandskabet. Vi er sikre på, at De i Deres tale vil udstikke nogle retningslinjer for arbejdet. De kan være sikker på, at Parlamentet modtager Dem med stor hengivenhed og optimisme.
Tarja Halonen,
   Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Dem hjerteligt for at have indbudt mig til at komme og tale her i Europa-Parlamentet. Også en tak til Dem, hr. formand, for Deres venlige velkomstord. Vi mødtes sidst under Deres besøg i Finland først i juni måned, og De er til enhver tid velkommen til vores land.
De direkte valgte medlemmer udgør en vigtig del af den demokratiske proces både i EU og i dets medlemsstater. De har betydelig indflydelse og betydelige beføjelser: De har mulighed for effektivt at fremme målsætningerne for hele Unionen i Deres daglige arbejde. Det finske formandskab ønsker et meget tæt samarbejde med Europa-Parlamentet. I denne uge vil adskillige af vores ministre være til stede, klar til og indstillede på at komme i diskussion med Dem, og jeg tror, at diskussionerne bliver meget nyttige.
Betydningen af europæisk samarbejde og integration til fremme af fred, stabilitet og fremgang er åbenlys, og resultaterne er slående. Vores indsats er baseret på et fælles værdisæt. De er frihed, demokrati, respekt for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og et engagement i retsstatsprincippet. De enkelte medlemsstater skal gennemføre disse værdier på deres egen måde, men sammen kan vi ofte opnå bedre resultater. En forenet europæisk Union er også en langt stærkere international aktør end nogen enkelt medlemsstat.
EU's internationale rolle er blevet styrket betydeligt i de senere år. EU er en synlig og vigtig aktør i spørgsmål lige fra udvikling til krisestyring. Flere og flere trusler mod sikkerheden er ikke af militær karakter. Klimaforandringer, forurening, naturkatastrofer, smitsomme sygdomme og økonomisk usikkerhed er trusler, som vi ikke kan forberede os på med militære midler. Derfor prøver vi at fremme multilateralismen og nå frem til internationale aftaler om at bekæmpe trusler og farer, der er fælles for os alle.
International kriminalitet bekymrer os alle i høj grad. Et tæt samarbejde mellem medlemsstaterne om at bekæmpe terrortruslen er af hel central betydning, og det samme gælder et effektivt samarbejde med tredjelande. Hvis vi skal opnå sikkerhed i stor skala, og hvis den skal vinde indpas globalt, skal den kædes sammen med menneskerettigheder og udvikling. EU's sikkerhedsstrategi er baseret på denne præmis, som er blevet vedtaget i FN. Vi kan øve indflydelse på indførelsen af en mere retfærdig verden og gennemførelsen af FN's målsætninger for årtusindet. Det er en af Unionens styrker, at den råder over en lang række ressourcer, fra humanitær bistand til sine politikker for landbrug, handel, udvikling og miljø.
EU's udviklingspolitik kan også ses som en del af dens sikkerhedspolitik. EU er udviklingslandenes største partner inden for udviklingssamarbejde og samhandel og verdens største donor inden for udviklingsbistand. Jeg håber og tror, at EU-institutionerne arbejder tæt sammen for at nå frem til en beslutning om finansiering af udvikling med henblik på at garantere, at der ikke forekommer afbrydelser af EU-finansieringen, og navnlig forskellige foranstaltninger fra EU's side også fra starten af 2007.
Der findes en sammenhæng mellem udvikling og samhandel. Den er ikke automatisk positiv: Den kræver politisk vilje og knowhow. På den måde kan samhandel anvendes til at fremme den økonomiske vækst, reducere fattigdommen og skabe social udvikling i udviklingslandene. Udviklingslandene selv skal imidlertid være parat til at gennemføre nationale reformer, fremme god regeringsførelse og afskaffe korruption. Markedsadgang alene vil ikke nødvendigvis være tilstrækkeligt til at sikre en mere retfærdig globalisering: Der bliver også behov for særlige foranstaltninger for at støtte de fattigste lande med henblik på at hjælpe dem til at fungere bedre. I oktober afholdes der et fælles møde for handels- og udviklingsministrene for at skabe et stærkt engagement fra EU's side i Verdenshandelsorganisationens anbefalinger om "bistand for handel" og deres hurtige gennemførelse i praksis.
Spørgsmålet om grænseoverskridende bevægelighed for personer skal løses ved hjælp af præcis den samme vidtgående metode. Jeg mener, at dette spørgsmål bliver drøftet i Finland på Lahti-topmødet. Jeg mener også, at vi vil være klar til at gå videre med beslutningsprocessen i december.
Spørgsmål om menneskerettigheder er følsomme. Vi er blevet enige om, at de skal være juridisk og moralsk bindende, men det er en stor udfordring at bakke dem op med praktisk politik. EU's menneskerettighedspolitik skal ikke desto mindre baseres på præcis de samme regler i de forskellige dele af verden. Heldigvis har vi også gode partnere, naturligvis især i form af FN. I Europa har vi en vigtig partner i Europarådet, hvis ekspertise vi bør kunne udnytte mere effektivt. Det er stadig en vigtig målsætning for EU at blive part i den europæiske menneskerettighedskonvention. En rapport fra Luxembourgs premierminister, Jean-Claude Juncker, indeholder fremragende forslag til et tættere samarbejde, men vi skal arbejde for at gennemføre indholdet i hans rapport.
Både forebyggelsen af konflikter og selve krisestyringen er blevet vigtigere end nogensinde for Unionen. Tillad mig et øjebliks nostalgi. Da jeg var udenrigsminister i Finland, lancerede min svenske kollega, Lena Hjelm Wallén, og jeg et initiativ til udvikling af EU's krisestyringskapacitet, selv om vi bestemt ikke turde håbe på en så hurtig udvikling. Tingene udviklede sig imidlertid anderledes. Initiativet blev vedtaget med Amsterdam-traktaten, og i dag er hovedhjørnestenen i Unionens krisestyringspolitik i hastig udvikling den militære og civile udvikling og en vellykket koordinering af disse. At have vidtrækkende indflydelse er den sikreste vej til bilæggelse af konflikter.
Udsendelsen af et EU-krisestyringskontingent til Den Demokratiske Republik Congo som støtte for FN har allerede vist sig at være nødvendigt, idet der udbrød voldelige sammenstød, da resultaterne af første valgrunde blev offentliggjort. Forhåbentlig vil situationen nu forblive stabil, således at valgkampen og anden valgrunde kan forløbe fredeligt og med respekt for den demokratiske proces. Efter valget skal landet hurtigt videre til genopbygnings- og udviklingsfasen. EU arbejder allerede nu på at reformere landets sikkerhedssektor. EU arbejder også hårdt på en løsning af den vanskelige situation i Darfur. Unionen er den største bidragyder til støtte for Den Afrikanske Unions afrikanske mission i den fredsbevarende operation i Sudan. Beslutninger om en styrkelse af den fredsbevarende operation og overdragelsen til FN's kontrol skal gennemføres hurtigt, fordi de menneskelige lidelser i regionen ikke må fortsætte længere.
Der er således stadig større forventninger til EU's internationale indsats. En forenet Union er en stærk aktør, hvilket blev bevist under krisen i Libanon. EU har været aktiv med hensyn til at finde en politisk løsning, først gennem udarbejdelsen af resolution 1701 fra FN's Sikkerhedsråd og nu ved den omfattende gennemførelse. Det er imidlertid vigtigt, at de involverede parter udviser engagement i gennemførelsen. Unionens beslutsomme indsats har styrket tilliden til EU som fredsmægler i regionen. Vi kan naturligvis ikke klare dette alene, men EU's rolle kan være særdeles vigtig.
EU's medlemsstater har spillet en vigtig rolle i FN's udvidede UNIFIL-operation, hvor man bakker op om den skrøbelige våbenhvile og forsøger at skabe varig fred i regionen som helhed. Beslutningen om at påtage sig en ansvarlig rolle på det ekstraordinære møde i Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 25. august var et vendepunkt i styrkelsen af UNIFIL's rolle. Medlemsstaterne kunne træffe nogle beslutninger, der var meget vanskelige i den internationale sammenhæng. De forpligter sig til at sende omkring 7.000 fredsbevarende tropper til støtte for UNIFIL-operationen. Hele FN-operationen ledes af os europæere, først af Frankrig og senere af Italien. Det er imidlertid vigtigt, at de lande, der sender tropper til støtte for operationen, ikke kun er lande i EU. På den måde vil de involverede parter have langt større tillid til operationens succes.
Situationen i Libanon er kompleks og drejer sig ikke kun om sikkerhedspolitik: Det er også et politisk, et økonomisk og et socialt problem. Vi er nødt til at støtte den libanesiske regering, både med hensyn til at styrke dens autoritet i hele Libanon og dens ansvarlighed for genopbygningsprocessen. Med henblik på at forbedre landets vanskelige humanitære situation udgør det samlede støttebeløb fra Kommissionen og medlemsstaterne nu mere end 300 millioner euro. Konferencen i Stockholm i slutningen af sidste uge om den humanitære situation i Libanon og ligeledes i de palæstinensiske områder var en stor succes. Bistandens størrelse og antallet af nye bistandsforpligtelser har været betydeligt. Ud over at yde direkte humanitær bistand skal Unionen spille en central rolle i genopbygningsarbejdet og med at reparere skaderne i omgivelserne.
En varig fred i Mellemøsten kræver en løsning af konflikten mellem Israel og palæstinenserne. EU spillede en central rolle ved udarbejdelsen af køreplanen, og nu må Unionen udvise initiativ ved at fremme en omfattende fredsplan. Alle er nødt til at acceptere, at der skal findes to sikre og levedygtige lande. Der skal også opbygges tillid i det civile samfund, ikke kun mellem regeringerne, hvilket i sig selv naturligvis også er vigtigt. Jeg tror, at hvis kvinderne i højere grad inddrages i fredsprocessen, vil chancerne for en varig løsning blive større. Jeg har allerede arbejdet med FN's kvindeorganisation UNIFEM, der støtter dialogen mellem israelske og palæstinensiske kvinder. Vi vil også tage spørgsmålet op ved den kommende samling i FN's Generalforsamling.
Mine damer og herrer, i morgen skal De diskutere Mellemøsten grundigt i plenarforsamlingen. Det er særdeles vigtigt, at EU fremover udviser beslutsomhed med hensyn til at sikre stabilitet og sikkerhed i hele Mellemøsten. Mellemøsten er vores nabo. EU's repræsentanter har udvist initiativ i forhandlingerne om Irans atomprogram. Iran skal overholde resolutionen fra FN's Sikkerhedsråd og nu gribe chancen for en virkelig dialog. I de kommende uger og måneder må EU holde fast i sit program med aktivt og vidtgående diplomati. USA bliver en central partner for EU i denne proces uden at glemme de øvrige permanente medlemmer af Sikkerhedsrådet.
Ruslands skæbne har været tæt forbundet med resten af Europas i århundreder. I dag er Rusland en strategisk partner for EU. Den russiske ledelse har gentagne gange sagt, at dets valg af Europa ikke kan gøres om. Et bredt baseret samarbejde om spørgsmål lige fra samhandel til menneskerettigheder vil være til gavn for begge parter og vil også støtte Ruslands demokratiske udvikling og stabilitet.
Et fremtrædende punkt på dagsordenen på det seneste har været energispørgsmål. Det er udmærket, at EU sigter mod et fælles standpunkt i energispørgsmål, selv om valget af energikilder er op til de enkelte nationer. De fleste spørgsmål er imidlertid af en sådan beskaffenhed, at samarbejde er særdeles vigtigt. Energipolitik og EU's eksterne politik skal kædes tættere sammen, således at Unionens eksterne relationer kan bidrage til at garantere forsyningssikkerheden. Efter min mening kan Unionen og Rusland helt klart skabe en positiv gensidig afhængighed på dette område. Energidialogen mellem EU og Rusland skal være baseret på tillid. Vi må prøve at identificere fælles interesser.
Endvidere må vi alle bestræbe os på at bekæmpe klimaforandringerne ved at reducere emissionerne, spare på energien, udvikle renere teknologier og fremme brugen af vedvarende energikilder. Vi ved trods alt, at de nuværende energiressourcer ikke er ubegrænsede. EU må også bestræbe sig på at etablere et bredt samarbejde med Rusland på miljøområdet. Der findes en omfattende partnerskabs- og samarbejdsaftale mellem Unionen og Rusland samt yderligere køreplaner, der dækker fire aftalte områder, økonomi, frihed, retsvæsen og sikkerhed, ekstern sikkerhed samt forskning, uddannelse og kultur. Det sidste af disse er på ingen måde det mindst vigtige samarbejdsområde, selv om disse spørgsmål ikke så ofte kommer i offentlighedens søgelys. Udvekslingsprogrammer for studerende og det at lære om hinandens kultur er meget praktiske metoder til at lære hinanden bedre at kende.
Partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem Unionen og Rusland udløber ved udgangen af næste år. På EU-Rusland-topmødet til november vil vi bestræbe os på at blive enige med Rusland om at indlede samtaler med henblik på at forny aftalen. Jeg mener ligeledes, at når den nordlige dimension omorganiseres som en fælles politik mellem EU, Rusland, Norge og Island, vil det give mulighed for et tættere forhold mellem os og disse partnerlande. Den nordlige dimension fokuserer især på miljøsamarbejde samt social-, arbejdsmarkeds- og sundhedsspørgsmål.
Udvidelsen af Unionen har forbedret stabiliteten og sikkerheden i Europa og har gavnet alle medlemsstaterne økonomisk, de gamle såvel som de nye. En vellykket udvidelse styrker også EU's internationale rolle. Jeg mener, at EU fremover skal være åben for alle europæiske lande, der opfylder betingelserne for medlemskab. Udviklingen i landene i Centraleuropa, i Tyrkiet, i Kroatien og på Vestbalkan er et tydeligt tegn på den effekt, der ligger i udsigterne til et EU-medlemskab, som en tilskyndelse til reformer, selv om det grundlæggende formål med forandringerne naturligvis skal være de enkelte landes ønske om at forbedre hverdagen og sikkerheden for deres egen befolkning. Befolkningen vil sætte pris på medlemskabet på grundlag af deres erfaringer i hverdagen.
På Det Europæiske Råds møde i december skal vi have en generel diskussion om udvidelsen. På det tidspunkt vil vi tage stilling til, om udvidelsesprocessen skal føres videre. De ved udmærket, at Det Europæiske Råd i juni havde en diskussion om Unionens absorptionsevne. Slutresultatet var, at der ikke skulle opstilles nye kriterier for medlemskab, men at de eksisterende kriterier skulle overholdes nøje. Det er i EU's interesse og ligeledes for de lande, der ønsker at blive medlemmer, at et ansøgerland først kan tiltræde Unionen, når det kan påtage sig et ansvar for de forpligtelser, der følger med medlemskabet, og opfylde betingelserne for medlemskab. På den anden side må vi respektere de løfter, som vi har afgivet til ansøgerlandene, og sikre, at vi er i stand til at absorbere nye medlemsstater.
Vi skal også huske på, hvad listen over krav ikke indeholder. Vi har fælles værdier, men vi stræber ikke imod at indføre én fælles kultur. Kulturel mangfoldighed er tværtimod en kilde til Europas rigdom og styrke. Forskellige politiske synspunkter er en naturlig del af Europa. De selv og Deres politiske grupper er et enestående eksempel på et samarbejde mellem politiske partier, der strækker sig ud over landegrænserne. En mangfoldig Union har brug for multidimensional parlamentarisme.
Dette har været en lang tale, og jeg ved, at vi alle har et travlt efterår foran os, både De her i Parlamentet og vi i formandslandet og ligeledes i de andre medlemsstater. I denne uge er Finland vært for ASEM-topmødet mellem EU og asiatiske lande. ASEM har allerede i praksis udviklet sig til en samarbejdsform mellem to regionale grupperinger, og samarbejdet med en integreret union har ligeledes tilskyndet de asiatiske lande til indlede en tættere tovejs koordinering af samarbejdet om de spørgsmål, der skal drøftes. Jeg tror, at det er blevet klart for os alle, at "globale udfordringer - fælles svar" er et princip og en målsætning, som vi alle deler, og det er ligeledes ASEM's motto.
Til sidst vil jeg gerne sige, at der var to gode grunde til min rejse her til Strasbourg. De er den ene: hovedårsagen til, at jeg er her. Jeg skal betro Dem den anden grund: Jeg påtænker også at besøge Europarådet. Jeg håber, at jeg ved at gøre dette kan udtrykke praktisk støtte til det princip om et bredt funderet europæisk samarbejde, som jeg selv har foreslået for Dem. Jeg takker for muligheden for at tale til Dem alle og bruge Deres værdifulde tid, og jeg ønsker Dem held og lykke med Parlamentets arbejde i efteråret og et vellykket resultat af Deres indsats.
Formanden.
   - Mange tak for Deres ord, fru præsident. De bifald, som De har fået, viser, at Parlamentet har lyttet til Deres tale med store interesse. Jeg kan fortælle Dem, at jeg sjældent har set salen så fuld som i dag, og det er også et bevis på den interesse, som Europa-Parlamentet har for de opgaver, som det finske formandskab skal udføre.
Vi ønsker Deres regering held og lykke, og vi takker endnu en gang for Deres besøg.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forsættelsen af afstemningen. 

Lissy Gröner (PSE ),
   Hr. formand! Her handler det om midler til programmet. Når vi stemmer om ændringsforslag 74 fra GUE/NGL-Gruppen, stemmer vi om over 125 millioner euro. Derfor anmoder jeg om, at vi først stemmer om dette forslag. Hvis det bliver vedtaget, bortfalder ændringsforslag 71, hvor det handler om 120 millioner euro. 
Formanden.
   - Det har vi også taget højde for på afstemningslisten. 

Renate Sommer (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Efter min mening er dette ændringsforslag egentlig bortfaldet, fordi vi allerede tidligere har forkastet den forbrugsrelaterede beskatning med ændringsforslag 11. 
Formanden.
   - Det bliver undersøgt. Det kan godt være. Jeg tør ikke afgøre det på stående fod nu, men det bliver ført til protokols og undersøgt.
Claude Turmes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg mener, at det er fornuftigt, at vi stemmer om dette ændringsforslag. 

Karin Riis-Jørgensen (ALDE ),
   Hr. formand! Undskyld, men jeg tror, at vi allerede har stemt om dette, så vi kan gå videre til det næste ændringsforslag. 

Renate Sommer (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne anmode ordføreren om at sige noget nu før den endelige afstemning. Efter det, jeg har noteret her, har vi gennemført en fuldstændig kaotisk afstemning. Vi er først for beskatningen af skadelige stoffer, og så er vi imod. Først er vi for beskatningen af benzinforbruget, og så er vi imod. Først er vi for at tage højde for effektiviten, og så er vi imod. Først er vi for at bevare godkendelsesafgifterne, og så er vi imod.
Måske kan De fortælle mig, hvordan jeg skal forholde mig under den endelige afstemning nu. Jeg ved virkelig ikke, hvad jeg skal gøre! 
Formanden.
   - Det var en noget usædvanlig fremgangsmåde, fordi det desværre ofte forekommer, at afstemningerne ikke er helt kohærente, men hvis De, fru ordfører, kan afgive en holdning til det, er vi Dem naturligvis alle meget taknemmelige. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ),
   Hr. formand! Jeg er enig i, at det har været kaotisk, både takket være os og måske nogle andre her i salen.
Men når jeg kigger på det endelige resultat, vil jeg foreslå, at vi stemmer for det, fordi de centrale aspekter efter min mening er kommet med. Jeg er sikker på, at når vi gennemgår det med administrationen her, kan vi checke noget af det og gøre det bedre.
Hovedspørgsmålene er vigtige for mig. Jeg mener, at vi bør stemme for det for at sende et signal til Kommissionen, så vi kan komme videre i retning af en ændring af afgiftssystemet. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi valgte at undlade at stemme. Vi bedømmer nemlig, at den foreslåede støtte ikke bør finansieres inden for rammerne af landbrugsbudgettet, da den ikke har karakter af landbrugsstøtte, men snarere regionsstøtte.
Bruno Gollnisch (NI ).
   Hr. formand, mine damer og herrer! Der er mange positive elementer i vores kollega hr. Stubbs betænkning om flersprogetheden i vores institutioner. Hr. Stubb gør helt ret i at understrege, at denne flersprogethed, hvortil udgifterne ganske vist er store, er et politisk valg, som har til formål at bevare kvaliteten af vores særlige identiteter og undgå den kulturelle ensretning, der utvivlsomt ville opstå, hvis et enkelt sprog var dominerende.
Han burde endvidere overføre dette ræsonnement til de små ekstraudgifter, der er forbundet med tolkning i Strasbourg, for Strasbourg er også et politisk valg, nemlig valget af den fransk-tyske forsoning.
Endelig vil jeg gerne benytte lejligheden til endnu en gang at protestere over de skandaløse forhold, der gælder for Parlamentets løsgængere. I strid med Domstolens retspraksis råder løsgængerne ikke over de samme midler, for så vidt angår tolkning og oversættelse, som de af deres kolleger, der er medlem af en gruppe. Præsidiet har beskæftiget sig med situationen i næsten to år og har endnu ikke fundet nogen løsning. Denne forskelsbehandling må høre op.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Respekten for medlemsstaternes officielle sprog er nedfældet i traktaterne, men der ses ikke desto mindre flere og flere forsøg på at begrænse antallet af arbejdssprog i EU og altid til fordel for sprogene i de befolkningsrigeste lande. Det gælder således den "europæiske indikator for sprogkundskaber", der kun omfatter engelsk, fransk, tysk, spansk og italiensk.
Selv om "flersprogethed" fremholdes som et af EU's "vigtigste træk", er denne betænkning gennemtrængt af et budgetbegrænsningsperspektiv, der med administrative argumenter kan bringe den traktatbefæstede rettighed i fare.
Vi bekræfter derfor, at vi på det bestemteste afviser ethvert forsøg på at begrænse brugen af et hvilket som helst officielt (og arbejds-) sprog i EU med det argument, at udgifterne til tolkning er for høje.
Vi finder også de kriterier forkerte, der afgør, hvilke sprog der anvendes på de parlamentariske forsamlinger AVS-EU, hvilket på diskriminerende vis udelukker brug af portugisisk.
Vi modsætter os ligeledes, at budgetbegrænsning benyttes som påskud til at reducere antallet af tolke i Parlamentet, Kommissionen og Det Europæiske Råd, oprette én fælles tolketjeneste og forringe tolkenes kontraktlige rettigheder, hvad angår arbejdstid og arbejdsforhold. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg støtter hovedlinjen i denne betænkning og kritikken af den manglende effektivitet, men vil dog understrege, at jeg lægger stor vægt på flersprogethed i vores arbejde. Ja, det koster penge at oversætte vores arbejde, men det er en vigtig del af den gensidige respekt, at de enkelte sprog nyder samme værdighed som alle de andre. Naturligvis står det grupper af medlemmer frit for at finde andre måder at arbejde på, det sker allerede nu, og jeg forventer, at den proces fortsætter og bliver udvidet. Som institution skal vi fastholde lige adgang for alle; alt andet vil undergrave vores demokratiske fundament.
Bart Staes (Verts/ALE ),
   Parlamentet gør ret i at gentage her i dag, at flersprogetheden afspejler den kulturelle og sproglige mangfoldighed i Unionen, som må bevares. Det er også korrekt at sige, at borgerne har ret til at kommunikere med de europæiske institutioner på alle Unionens officielle sprog.
Det understreger også, at de folkevalgte har ret til at tale deres eget sprog ved alle officielle møder i Europa-Parlamentet. Sprogfærdigheder bør trods alt aldrig blive et yderligere valgbarhedskrav. Jeg vil gerne benytte muligheden for at rose de mange hundrede tolke, der dag ud og dag ind udfører et fremragende stykke arbejde af høj kvalitet. Det forhold, at alt dette koster penge, er en naturlig pris at betale for, at det europæiske demokrati kan fungere korrekt.
Jeg støtter forslagene om at reducere udgifterne, hvor det er muligt, ved at tilskynde til, at man ikke aflyser eller ansøger om møder i sidste øjeblik. Det forhold, at de gennemsnitlige tolkeudgifter i Europa-Parlamentet er højere end i Rådet eller Kommissionen skyldes også vores månedlige tvangsflytning til Strasbourg, hvor de lokale ressourcer er begrænsede, således at Parlamentets tolkeudgifter i Strasbourg stiger med 13 %. Derfor kunne vi spare penge på at bringe denne absurde månedlige udflytning til ophør. 
Catherine Stihler (PSE ),
   Flersprogethed er en vigtig del af muligheden for at kommunikere i EU-institutionerne. Prisen for at kunne gøre dette stiger på grund af Strasbourg. For at undgå denne udgift bør Europa-Parlamentet kun have et enkelt arbejdssted, og det skal være i Bruxelles. Europa-Parlamentet er det eneste parlament i verden, der ikke har nogen indflydelse på, hvor det skal arbejde. Det må ændres en gang for alle. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for den fremragende betænkning af hr. de Grandes Pascual om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om flerårig finansiering over syv år af det europæiske agentur for søfartssikkerhed ved at tildele det omfattende finansieringsmidler, så det kan varetage de nye opgaver, det har fået tildelt, herunder at forebygge utilsigtet eller forsætlig forurening fra skibe. Agenturets idé om at chartre kommercielle, såkaldte standbyskibe, der afbryder deres sædvanlige kommercielle aktiviteter for at blive sat ind i det forureningsramte område, fortjener at blive afprøvet. Dog bør situationsrapporterne om denne mekanisme undersøges nøje, for jeg er i tvivl om, om ikke det ville være mere effektivt ganske enkelt at uddelegere denne sikkerhedstjeneste, som i sagens natur er punktuel. Det er ikke småpenge, der står på spil, for udgifterne til disse standbyskibe udgør for perioden 2007-2013 134 millioner euro af de 154 millioner euro, som agenturet har fået tildelt. Endelig støtter jeg uforbeholdent de bevillinger, der er afsat til oprettelsen af et satellitbilledbehandlingscenter, som skal bistå medlemsstaterne i deres kamp mod illegale udledninger og utilsigtede olieudslip.
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   Junilisten støtter EU-samarbejdet inden for grænseoverskridende miljøspørgsmål. Vi mener dog ikke, at agenturet for søfartssikkerhed skal tildeles yderligere ressourcer. De vigtige arbejdsopgaver, som ordføreren foreslår, at dette agentur skal tildeles, kan med fordel passes uden for dette agenturs rammer. Junilisten stiller sig kritisk over for det store antal agenturer, myndigheder og decentraliserede organer, som er blevet oprettet inden for EU. Jeg har således stemt nej til denne betænkning. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Denne betænkning omhandler Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed, med sæde i Lissabon, og dettes tiltag for at øge søfartssikkerheden og bekæmpe forurening fra skibe i de forskellige EU-medlemsstaters farvand.
Disse tiltag skal supplere og støtte kyststaternes indsats med at bekæmpe og forebygge havforurening, især for at forbedre tidlig forureningsvarsling og identificering af de ansvarlige skibe.
Jo flere - især offentlige - midler de forskellige kyststater råder over, jo mere effektiv bliver forebyggelsen og bekæmpelsen af havforurening, og jo mere præcis, hurtig og effektfuld bliver indsatsen.
Ved siden af andre vigtige aspekter, der burde vurderes, foreslås det i betænkningen at udvide forordningens anvendelsesområde, så den ikke kun omfatter havforurening på grund af olieudslip, men alle former for forurening fra skibe, herunder giftige flydende stoffer, hvilket vi støtter.
I betænkningen nævnes det også, at der, hvis det "mindstebeløb", som dette agentur forudsætter, ikke tilvejebringes, er stor risiko - endnu større risiko, tilføjer vi - for at bringe de mål i fare, som det blev oprettet for at nå. 
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Efter de seneste miljøkatastrofer på grund af udslip fra skibe får det forslag, som vi her har stemt om, en særlig betydning.
Jeg mener, at de foranstaltninger, der foreslås i betænkningen, vil kunne forbedre Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerheds virksomhed, fordi de indfører en ny langsigtet vision, da budgettet er fastlagt for syv år (2007-2013), og muliggør kontrahering af standbyfartøjer til forureningsbekæmpelse.
Det er også af stor betydning, at der på forslag af Europa-Parlamentet etableres et nyt satellitbilledbehandlingscenter, der skal støtte identificeringen af ulovlige udslip og udledninger, så der kan gribes ind hurtigere og mere effektivt.
Dette forslag er særlig vigtigt for Portugal, som har en meget stor eksklusiv økonomisk zone, der dagligt krydses af hundreder af skibe, og som er blevet ramt af flere utilsigtede udslip og miljøkatastrofer. 
Catherine Stihler (PSE ),
   Forurening fra skibe er særdeles bekymrende. Forslaget om at tillade overførsel af olie fra skib til skib i Firth of Forth er noget, som jeg har argumenteret kraftigt imod. Jeg har været i løbende kontakt med Kommissionen vedrørende disse kontroversielle overførsler, og den er opmærksom på de stærke lokale følelser i Fife og på den meget alvorlige trussel mod det lokale miljø. Den har fortalt mig, at overførsel af olie mellem skibe indebærer en betydelig risiko for, at der spildes olie i havet.
Vi kan ikke tillade, at overførslerne mellem skibe finder sted. Jeg opfordrer kraftigt ordføreren og Kommissionen til at presse på, for at underudvalget, der vurderer risiciene ved forurening fra kulbrinter, hurtigt kan nå frem til en konklusion. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne forklare, at vores modstand mod ændringsforslag 68 om gadebørn ikke gjaldt denne kategori i sig selv, men kategoriseringen af ofre, hvilket kommissæren også understregede.
Tilsvarende med hensyn til ændringsforslag 70 ønsker vi en "varm linje", ikke en "hjælpelinje". Eftersom dette ikke er klart, går vi imod det, selv om vi er enige i tanken om den europæiske telefontjeneste.
Det, jeg netop sagde, vedrører ændringsforslagene til Gröner-betænkningen.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for betænkningen af fru Gröner om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse under førstebehandlingen om et særprogram om bekæmpelse af vold, forebyggelse af narkotikamisbrug og information af offentligheden for perioden 2007-2013. Jeg støtter det parlamentariske initiativ, som har til formål at adskille voldsproblemet fra narkotikaproblemet. EU skal nemlig gøre sig større og på politisk synlig vis bekæmpe alle former for vold, navnlig vold mod kvinder, børn og unge. I den humanistiske civilisation, vi opbygger, er fysisk, seksuel og psykisk vold, herunder trusler om sådan vold, tvang eller vilkårlig frihedsberøvelse, i det private eller offentlige liv, en krænkelse af Unionens grundlæggende værdier, der er kendetegnet ved retten til liv, sikkerhed, frihed, værdighed, fysisk og psykisk integritet. Den er en hindring for sikker, fri og retfærdig udøvelse af borgerrettighederne. For så vidt angår den plage, som narkotika er, støtter jeg, da vi ikke kan forbyde den effektivt, ethvert program, der har til formål at forebygge og gøre offentligheden, navnlig de unge, bevidst om dette sørgelige fænomen.
Carlo Casini (PPE-DE ),
   Jeg undlod at stemme i den endelige afstemning, og det gjorde jeg på grund af vedtagelsen af ændringsforslag 67. Hvad resten angår, er betænkningen acceptabel, og på flere punkter er den glimrende, men jeg kan ikke acceptere, at bekæmpelse af vold mod børn også skal ske ved "inddragelse af nye familiemønstre", og at EU skal tilføre en merværdi til medlemsstaternes foranstaltninger ved også at fremme nye familiemodeller. De fælles erfaringer og talrige psykologiske og sociologiske undersøgelser viser nemlig, at den største vold mod børn består i, at forældrene går fra hinanden. Deres forholds stabilitet og sikkerhed garanteres - så vidt muligt - af ægteskabet. Det er ligeledes en kendt sag, at børn har brug for en mandlig og kvindelig rollemodel. Derfor er det en forkert tankegang, at man kan bekæmpe vold mod børn ved at fremme homoseksuelle partnerskaber og svække ægteskabet. 
Edite Estrela (PSE ),
   Jeg har stemt for Gröner-betænkningen om bekæmpelse af vold (Daphne) (2007/2013), fordi dette succesrige projekt bør kunne videreføre sin indsats med at bekæmpe den vold, som børn, unge og kvinder i Europa og verden stadig udsættes for, og med at forsvare de grundlæggende rettigheder, der sikres af EU's charter om grundlæggende rettigheder.
Forebyggelse og bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder og beskyttelse af ofre og risikogrupper (Daphne III) behøver et særligt program.
Borgerne må oplyses og bevidstgøres om voldsproblemet ved, at dette program får de nødvendige mekanismer i nært samarbejde med de forskellige ngo'er, der spiller en vigtig samfundsmæssig rolle på dette felt, navnlig gennem fremme af det europæiske år mod vold mod kvinder i 2007. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Vi glæder os over, at vores ændringsforslag til styrkelse af Daphne-programmet er blevet vedtaget. Med vedtagelsen af vores gruppes forslag, som jeg stillede, øges programmets gennemførelsesbudget til 125 millioner euro for perioden 2007-2013 i stedet for de 116,85 millioner euro, der var afsat i Gröner-betænkningen, men som ordføreren foreslog øget til 120 millioner euro. Hun stemte dog for vores forslag, som dermed kunne vedtages.
Der er således bedre betingelser for, at Daphne III kan bidrage til forebyggelse og bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder og beskyttelse af ofrene.
Nultolerance over for vold forudsætter større politisk engagement, vedholdende indsats og konstant opmærksomhed i alle medlemsstaterne. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   Al vold, hvad enten den er fysisk, psykologisk eller seksuel, er en alvorlig overtrædelse af et menneskes ret til liv, sikkerhed, frihed og værdighed. Når volden rettes mod de svage, navnlig børn, unge og kvinder, udgør den også en alvorlig trussel mod deres fysiske og mentale sundhed.
Disse handlinger har også meget alvorlige konsekvenser for hele familiers og lokalsamfunds psykologiske og sociale udvikling. Desværre er vold stadig en dagligdags begivenhed i alle EU's medlemsstater. Hidtil har den fælles indsats for at forebygge og tale åbent om dette problem, som ofte er blevet marginaliseret eller anset for skamfuld, blot været de første spæde skridt i kampen mod vold.
Et yderligere program, Daphne III, med et budget på 115 millioner euro, har til formål at forebygge og bekæmpe vold i alle dens former, både i offentlige og private sammenhænge. Det har til formål at beskytte børn, unge og kvinder gennem forebyggende foranstaltninger og yde støtte og beskyttelse til mulige ofre. Hvis Daphne-programmet skal blive en succes, skal det være synligt for borgerne.
Ud over foranstaltninger som at yde støtte og bistand til ikkestatslige organisationer, institutioner, organisationer og sammenslutninger skal vi også gennemføre effektive kampagner for at bevidstgøre den offentlige opinion om problemet med vold og navnlig problemet med menneskesmugling, der involverer kvinder og børn med henblik på seksuel udnyttelse.
Bistand betyder ikke blot kortvarige foranstaltninger, men også at hjælpe voldsofrene med f.eks. at opnå adgang til arbejdsmarkedet og derved lette deres effektive integration i samfundet. Med dette in mente fortjener initiativet om et europæisk år mod vold mod kvinder vores fulde støtte. 
Hélène Goudin (IND/DEM ),
   Selvfølgelig vil Junilisten bidrage til bekæmpelsen af vold mod kvinder, men betænkningen indebærer, at EU får en retslig grund til at gribe ind i medlemsstaternes mest følsomme områder, nemlig lovgivning og forebyggende foranstaltninger mod vold. De nuværende europæiske lande har ikke et fælles syn på disse områder, og retskulturen i disse lande er også forskellig. Betænkningen er desuden meget vagt formuleret.
Parlamentets forslag indeholder for mange uklare begreber, samtidig med at man fortæller medlemsstaterne, hvordan de skal føre kampen mod vold og kvindeundertrykkelse. Et tydeligt eksempel på dette er ændringsforslag 14, som indirekte indebærer en erkendelse af, at visse mandlige grupper er mere tilbøjelige til at udøve vold mod deres kvinder end andre velstående mænd af anden etnisk oprindelse. Der er ingen støtte til denne påstand i form af statistik eller referencer til videnskabelige studier. Parlamentets forslag tager heller ikke hensyn til de kulturelle og juridiske problemer, som forslaget indebærer for medlemsstaterne. 
Junilisten har derfor stemt nej til betænkningen.
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg stemte for det ændringsforslag, der blev vedtaget, hvor man opfordrer til, at der oprettes en hjælpelinje for børn, der dækker hele Europa, og til at fortsætte hjælpetjenesten over for ngo'er. Jeg stemte også for ændringsforslaget, der omfatter kampen mod vold i hjemmet i Daphne-programmet.
Jeg glæder mig over den overvældende tilslutning til betænkningen og håber, at det gennem programmet vil lykkes at styrke den igangværende kamp imod vold. 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ),
   Jeg selv og mine kolleger fra det britiske Konservative parti afskyr alle former for vold imod kvinder og børn. Nationale programmer vedrørende dette spørgsmål bør være det primære middel til at løse dette vigtige samfundsproblem, idet de nationale regeringer og parlamenter og lokale agenturer står bedst placeret til at besidde viden og forståelse om de ting, der står på spil.
Selv om vi støtter mange af de følelser og specifikke samarbejdstanker i denne betænkning, har vi besluttet at stemme hverken for eller imod ved den endelige afstemning, idet man taler om at "identificere et retsgrundlag for bekæmpelse af vold … under gældende europæisk lovgivning". Denne sætning og andre i betænkningen peger i retning af, at flere ting skal gøres til fællesskabsanliggender, hvilket efter vores mening ikke er nødvendigt eller ønskværdigt, eftersom det risikerer at undergrave nationale og lokale strategier for bekæmpelse af vold. 
Katalin Lévai (PSE ),
   Først vil jeg gerne udtrykke min støtte til synspunktet om, at kampen på vegne af sårbare grupper fortsat kræver særlig opmærksomhed og et separat EU-program i den næste budgetperiode.
Jeg er bange for, at hvis dette problem - som i sig selv kræver en samlet og differentieret behandling - slås sammen med andre områder, kan det bringe en koordineret og effektiv indsats fra Europas side i fare.
Samtidig - dels som følge af tidligere udvidelser og dels i lyset af den kommende udvidelse - er en af de sociale kriser i Europa, hvor der gøres mindst, den sociale beskyttelse og integrationen af romaerne. Disse grupper som helhed lider allerede under en betydelig grad af undertrykkelse, men det er romakvinderne og -børnene, der er i særlig fare, fordi de dagligt udsættes for truslen om vold.
Det samme kan siges om flygtninge- og indvandrerkvinder og -børn, som helt tydeligt er udsat for både ekstern og intern undertrykkelse. For at illustrere den humanitære katastrofe i forbindelse med den ulovlige indvandring kan man blot nævne, at i løbet af godt halvandet årti har mere end 5.000 mennesker mistet livet i immigrationsstrømmen over Middelhavet, og her er de svageste grupper naturligvis endnu en gang mest udsat.
Jeg vil tilføje, at blandt samfundets mest marginaliserede medlemmer er den alvorligste fare den skrækkelige tvangsprostitution og seksuel tvang, som ofte hænger sammen med andre former for organiseret kriminalitet såsom menneskehandel og narkotikahandel.
Jeg er overbevist om, at disse forskellige problemer kun kan løses gennem langsigtede og komplekse handlingsplaner og europæisk samarbejde. Jeg mener virkelig, at Europa-Parlamentet skal stå i spidsen for denne indsats. 
David Martin (PSE ),
   Jeg hilser denne betænkning velkommen. Den drejer sig om indførelse af et program til forebyggelse og bekæmpelse af vold imod børn, unge og kvinder og til beskyttelse af ofre og risikogrupper.
Fysisk, seksuel og psykisk vold imod børn, unge og kvinder, herunder trusler om voldshandlinger, tvang eller vilkårlig frihedsberøvelse, uanset om det foregår i den offentlige eller den private sfære, bør ikke tolereres noget sted i EU og skal opfattes som et brud på deres rettigheder til liv, sikkerhed, frihed, værdighed samt fysisk og følelsesmæssig integritet. Medlemsstaterne skal også anerkende, at omskæring udgør en særlig type af vold imod kvinder med kortvarige og langvarige skadevirkninger på deres sundhed, og at ofrene især er medlemmer af mindretalssamfund.
Med henblik på at gennemføre målsætningerne i denne betænkning er jeg enig i, at der er behov for klare og troværdige mål, såsom en halvering af antallet af personer, der bliver ofre for vold og menneskesmugling i løbet af de kommende 10 år. Jeg glæder mig over oprettelsen af en tænketank, der skal forsyne Kommissionen med retningslinjer om den sociale, kulturelle og politiske sammenhæng i forbindelse med udvælgelsen af projekter og supplerende foranstaltninger, der vil være en betydelig hjælp til Daphne II-programmet. 
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ),
   Vold imod kvinder, børn og unge er et fænomen i vækst og en grundlæggende overtrædelse af menneskerettighederne for nogle af de mest sårbare grupper i vores samfund. Jeg glæder mig især over, at man i betænkningen lægger vægt på at løse problemer med menneskesmugling. Omkring 80 % af ofrene for denne menneskehandel af kvinder og piger, og op imod 50 % er mindreårige.
Det er mit håb, at denne strategi på europæisk plan kan bidrage til at hjælpe og støtte dem, der er mest udsat for risikoen for vold. 
Cristiana Muscardini (UEN ),
   Der er ingen tvivl om, at vi bifalder og stemmer for fru Gröners betænkning og de ændringsforslag, der er stillet til den, hvor man understreger nødvendigheden af en mere effektiv bekæmpelse af vold mod kvinder og børn.
Hr. formand! Ved den lejlighed vil vi dog gerne understrege, at problemet ikke kun kan løses ved hjælp af de finansielle midler, der sættes af til projekter, som tager sigte på at bekæmpe dette forfærdelige fænomen, men at det også er nødvendigt at udbrede en kultur, hvor man viser respekt for samfundets svageste grupper. Det kan vi kun gøre ved hjælp af en konstant og effektiv informationskampagne og ved hjælp af en internetlovgivning, som beskytter mindreårige mod risikoen for pædofil og pornografisk vold på websteder, som uden nogen form for grænser eller kontrol udbreder voldelige budskaber og billeder.
Jeg har i den forbindelse udarbejdet en skriftlig erklæring (39/2006) for at illustrere et nyt system, der bygger på en differentieret SIM-childkey, der kan beskytte børn, som bruger internettet, og deres mobiltelefoni, eftersom den gør det muligt for udbyderen at se, om brugeren er et barn eller en voksen, og at filtrere opkaldene og blokere for anonyme eller uønskede opkald. 
Frédérique Ries (ALDE ),
   Daphne, et smukt fornavn til det europæiske program om bekæmpelse af vold mod kvinder og børn. Et snart 10 år gammelt program, som kan udvise positive resultater med finansieringen af over 350 projekter, primært via ngo'er, der arbejder inden for denne sektor. 
Vold mod kvinder er en plage uden navn. Det er alarmerende, at voksne kvinder i 2006 fortsat befinder sig i kategorien af sårbare personer. På verdensplan vil en ud af tre kvinder en dag blive udsat for en af de mange former for vold. Vi har flere våben til at bekæmpe disse grusomheder med. Et drakonisk lovgivningsarsenal, nultolerance, støtte til ofrene og oplysningskampagner.
Børn er også ramt af problemet. Alene oprettelsen af PNVD, et politisk parti i Holland, som arbejder for børnepornografi og seksuelle relationer mellem voksne og børn, påviser manglerne i vores system og fortæller meget om de reformer, der skal gennemføres. 
På 10 år er Daphnes budget blevet femdoblet, og det er i dag på 25 millioner euro om året. Det er stadig ikke tilstrækkeligt i mine øjne til at bekæmpe denne form for vold, der alt for ofte banaliseres, og som rammer de svageste, nemlig kvinder og børn. 
Bart Staes (Verts/ALE ),
   Dette forslag om en styrkelse af Daphne-programmet for 2007-2013 fortjener vores udelte støtte. I mit land har vi gennem de senere år måttet håndtere mange tilfælde af uacceptabel fysisk, seksuel og psykologisk vold imod børn, unge og kvinder.
Drabet for nylig på to uskyldige små børn i Liège får det til at vende sig i en, når man tænker på disse perfide handlinger. Organisationer som Child Focus, Den Europæiske Sammenslutning for Savnede og Seksuelt Udnyttede Børn, det europæiske netværk af ombudsmænd for børn (ENOC) og de utallige nationale og operationelle ngo'er gør et fantastisk stykke arbejde. Forfattere som Chris De Stoop har vist os den barske virkelighed inden for menneskehandel og tvangsprostitution. Trods den hidtidige indsats er der meget at gøre endnu. Det bliver også stadig mere klart, at man må være mere opmærksom på situationen for gadebørn, som ikke kun bliver ofre for narkotika og menneskesmuglere, men også lider under vold og seksuelt misbrug.
Derfor sikrer Daphne-programmet, at Europa ikke blot er noget flygtigt, men tilbyder konkret hjælp til de svageste i vores samfund. Alle må fortsat bekæmpe dem, der fuldstændig savner moralske skrupler og udnytter, ydmyger og sågar dræber dem, der er mindst i stand til at forsvare sig selv. Den menneskelige værdighed må komme i første række. 
Catherine Stihler (PSE ),
   Jeg vil gerne rose ordføreren for hendes utrættelige engagement i at føre kampagne mod vold, der rammer kvinder og børn. Daphne-programmet er et vigtigt værktøj i kampen mod vold. I Skotland satte kampagnen om "nultolerance" fokus på, at helt op til hver tredje kvinde havde været ramt af vold i hjemmet. Vi må gøre, hvad vi kan, for at fordømme vold imod kvinder og børn. Kun ved at arbejde sammen kan vi få bragt disse forbrydelser til ophør. 
Anna Záborská (PPE-DE ),
   Jeg har uforvarende ved en fejl trykket på den forkerte knap på min stemmemaskine. Derfor har jeg strakts ved navneopråb rettet min endelige stemme om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning ifølge den herfor fastsatte procedure. Det er ganske enkelt ikke muligt at stemme imod et program, der bekæmper vold mod kvinder og børn, og som fremmer alle menneskers værdighed.
Allerede fra starten af kæmpede jeg for, at Kommissionens oprindelige forslag blev opdelt i to afsnit: "narkotika/narkotikamisbrug" og "vold mod kvinder". I Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling har vi al mulig grund til at være stolte af vores arbejde og glæde os over det gode samarbejde om et så væsentligt emne. 
Milan Gaľa (PPE-DE ),
   Formålet med det foreslåede direktiv om afgifter på personbiler, som Kommissionen har fremsat, er at rette op på de betydelige forskelle inden for bilbeskatningen i EU's medlemsstater og miljøforureningen fra emissioner fra disse personbiler. Kommissionen foreslår, at man afskaffer registreringsafgifterne på personbiler og erstatter dem med afgifter, der omfatter et CO2-afgiftselement i beskatningsgrundlaget.
I Slovakiet anvender vi imidlertid ikke registreringsafgifter eller årlige brugsafgifter på personbiler. Indførelsen af den nye skat vil øge skattebyrden på privatpersoner, og desuden vil beregningen af en årlig brugsafgift på personbiler baseret på CO2-emissionerne måske ikke automatisk føre til anskaffelse af nye og mere miljøvenlige biler.
Mine damer og herrer, medlemsstaterne har enekompetence over skatte- og afgiftsspørgsmål i henhold til subsidiaritetsprincippet, som efter min mening skal overholdes i dette tilfælde. Derfor, og ligeledes fordi forslaget vil medføre en ny afgift i Slovakiet og dermed øge skattebyrden på slovakiske borgere, har jeg stemt hverken for eller imod forslaget. 
Jan Andersson, Anna Hedh, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   I spørgsmålet om beslutninger om skatter har EU's medlemslande vetoret. Vi vil opfatte det som noget positivt, hvis EU's medlemslande kan enes om et samarbejde om en beskatning af køretøjer, som mindsker transporternes klimapåvirkning og fører til et bedre fungerende indre marked.
Vi kan muligvis acceptere registreringsskatter i fremtiden, hvis de udformes på en måde, som fører til tydelige miljøforbedringer. 
John Attard-Montalto (PSE ),
   Jeg stemte i henhold til PSE-Gruppens retningslinjer, undtaget for de ændringsforslag, hvor vi, medlemmerne af Europa-Parlamentet fra det maltesiske Labour, blev enige om at stemme anderledes. Jeg vil gerne have følgende forklaring ført til protokols. CO2-emissioner fra biler vil efter al sandsynlighed være mindre fra nye biler. Bilproducenterne er nu bevidste om behovet for at reducere emissionerne og anvende de nyeste teknologier. Registreringsafgifterne får prisen på biler til at stige eksorbitant, når den udnyttes af regeringerne. I Malta og Gozo har vi de højeste bilpriser i EU bortset fra Danmark. Registreringsafgiften bør afskaffes, og indtil da bør der indgås en aftale om ensartede afgifter i de enkelte stater. Den årlige bilafgift bør baseres på omfanget af CO2-emissioner. Indtægter fra bilrelaterede afgiver bør anvendes til at forbedre og videreføre bilrelaterede infrastrukturer, navnlig anlæggelse af veje, vedligeholdelse, parkeringspladser, sikkerhedsforanstaltninger og landskabsarkitektur. Indtægterne fra registreringsafgifterne på Malta og Gozo er forholdsvis meget høje, mens vejinfrastrukturen er den dårligste i EU. Problemet med CO2-emissioner er særligt påtrængende i erhvervskøretøjer og køretøjer til offentlig transport. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ),
   Jeg har stemt for betænkningen for at give et vigtigt signal om omlægning af afgifter til gavn for miljøet. Skatter bør forblive under national kompetence, og Riis-Jørgensens ønske om at begrænse skatteprovenuet til velfærd kan heldigvis ikke lovligt besluttes i EU. 
Brian Crowley (UEN ),
   Registreringsafgiften i Irland er en national afgift, og fastsættelsen af afgiftens størrelse hører derfor under nationalstatens kompetence. Størrelsen af den irske registreringsafgift er blevet godkendt i henhold til EU-retten. Det er ikke rigtigt, at Irland eller andre medlemsstater eller Kommissionen for den sags skyld træffer beslutning om medlemsstaternes skattepolitik.
I denne betænkning antydes det, at afskaffelsen af registreringsafgiften vil være en fordel for de irske forbrugere. Det er ikke helt korrekt. Irland tjener 1,15 milliarder euro på registreringsafgiften. Hvis vi afskaffede registreringsafgiften, ville de irske bilister skulle dække udgifterne ved afskaffelsen ved at betale 20 cent mere for benzin eller diesel, eller en stigning fra 400 euro til 900 euro i deres årlige bilafgift. Jeg tror ikke, at det vil være i de irske bilister interesse.
Jeg kan se fordelene ved at indføre skattemæssige incitamenter for at få bilisterne til at købe biler med lavere CO2-emissioner og bedre brændstofeffektivitet. Men det bør være op til de enkelte medlemsstater at beslutte, hvordan det skal ske. Det er vigtigt at bevare medlemsstaternes fleksibilitet med hensyn til at beslutte, hvilke afgifter der skal gælde og til hvilken sats, for at kunne nå landenes sociale og økonomiske mål. 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Jeg støtter begge formål med dette forslag til direktiv: at forbedre det indre markeds funktion og samtidig udnytte muligheden for at opnå en dramatisk reduktion af CO2-emissionerne. Jeg mener også, at forslagene kan føre til betydelige forbedringer af færdselssikkerheden, idet bilisterne får mulighed for at købe billigere nye og mere miljøvenlige biler, og vi vil tilskynde til en gradvis udskiftning af bilparken med mere sikre køretøjer.
Ved at stemme for Riis-Jørgensen-betænkningen i dag støtter jeg fuldt ud de langt mere fantasifulde miljøkrav, der fremsættes i denne betænkning. Mens Kommissionen har opfordret til graduerede afgifter, der har til formål at straffe CO2-emissioner, opfordrer Europa-Parlamentet til, at man fokuserer på alle forurenende stoffer og brændstofeffektivitet. Vi har brug for fantasifulde initiativer som dette, hvis vi skal have en chance for at reducere truslen fra den globale opvarmning. 
Jonathan Evans (PPE-DE ),
   Medlemmerne af Europa-Parlamentet fra det britiske Konservative parti støtter målsætningen om at forbedre det naturlige miljø, som vi lever i. Ud over de miljømæssige aspekter af betænkningen, som vi støtter, støtter vi ligeledes, at britiske borgere ikke dobbeltbeskattes, når de flytter til udlandet, og forbrugernes ret til at få gavn af et forbedret indre marked. Vores beslutning om hverken at stemme for eller imod ved den endelige afstemning betyder ikke, at vi er modstandere af kravet om indførelse af hasteforanstaltninger for at forbedre miljøet. Vi kan tilslutte os mange af foranstaltningerne i betænkningen, men vi er modstandere af at overføre nye og supplerende beføjelser til Kommissionen og andre europæiske institutioner, når de samme mål kan nås på nationalt plan.
Det er vigtigt, at vi ikke kan støtte betænkningens opfordring til at give Kommissionen skattemæssige beføjelser på bekostning af de nationale regeringer, og derfor, ud over vores generelle modstand mod at overdrage flere beføjelser til Kommissionen, stemte vi hverken for eller imod ved den endelige afstemning. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Kommissionens strategi om at harmonisere bilafgifterne går tilbage til 2002. Den centrale tanke er at afskaffe registreringsafgiften - kendt som "IA" i Portugal - og gradvist erstatte den med en øget vægtafgift eller stempelafgift, der gøres afhængig af CO2-emissionerne. Formålet er at beskatte brugen af biler og fremme den frie bevægelighed på det indre marked og at sætte skub i bilsalget og få udskiftet de brugte biler.
Vi er enige i, at der bør indføres særlige foranstaltninger for de borgere, der flytter fra en medlemsstat til en anden, men vi er imod den foreslåede afgiftsharmonisering. For det første, fordi det er et føderalistisk tiltag, eftersom harmoniseringen undergraver medlemsstaternes suverænitet på skatteområdet og deres politiske valgmuligheder på transportområdet. For det andet tager afhængigheden af CO2-emissionerne ikke hensyn til bilens cylindervolumen og værdi, hvilket sammen med brugsbeskatningen vil få modsatvirkende effekt og særlig ramme erhvervskøretøjer. Endelig kommer denne strategi til at nedsætte de brugte bilers værdi, og den øgede konkurrence kan få økonomiske og sociale følger.
Vi kan derfor ikke acceptere de mål, som dette direktiv indeholder. 
Robert Goebbels (PSE ),
   Jeg har undladt at stemme under den endelige afstemning, da afstemningen har givet et usammenhængende resultat. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   I sin betænkning om afgifter på personbiler vil hr. Riis-Jørgensen gennemtvinge en afgift baseret på køretøjernes forurenende emissioner med henblik på at opmuntre bilejerne til at købe de mindst forurenende køretøjer og samtidig give fabrikanterne et mere ensartet og mere gennemsigtigt marked.
Men denne afgift vedrører kun personbiler, der udgør mindre end halvdelen af de CO2-emissioner, der kan henføres til transport. Desuden synes beskatning ikke at være den bedste løsning på dette forureningsproblem i lyset af den forventede teknologiske udvikling og standardiseringsmidlerne. Som kronen på værket vil dette direktiv indføre nye afgifter i visse lande som Frankrig, hvor afgifterne allerede er så tyngende, at bilejerne ser sig selv som malkekøer og syndebukke.
Dette Europa, som gør alt for at forarme dets indbyggere med ultraliberale politikker, burde undgå at øge omkostningerne i forbindelse med anskaffelse og brug af en personbil, hvilket er en direkte krænkelse af personers frie bevægelighed, som Europa ellers hævder at forsvare. 
Ud over at vi protesterer imod at give Bruxelles-Europa nogen form for skattemæssig kompetence, får disse betragtninger os til at stemme imod denne betænkning. 
Ian Hudghton (Verts/ALE ),
   Jeg stemte hverken for eller imod ved afstemningen om ændringsforslagene og stemte imod betænkningen ved den endelige afstemning. Det gjorde jeg, fordi jeg er overbevist om, at alle skatte- og afgiftsbeføjelser, som i øjeblikket hører under medlemsstaternes kompetence, skal forblive hos disse.
Jeg set især frem til den dag, hvor en uafhængig skotsk regering har beføjelser til at opkræve skatter, navnlig bilafgifter, idet man i Skotland skal tage højde for, at biltransport er absolut væsentligt for borgerne i vores landdistrikter. 
Marie Anne Isler Béguin (Verts/ALE ),
   Nogle regeringer er bekymrede over afgifterne på biler, mens andre frygter opretholdelsen af et afgiftssystem med variabel geometri.
For så vidt angår forslaget til direktiv, vil jeg gerne minde om vigtigheden af at stimulere en proaktiv tilgang. Er det nødvendigt at drøfte tvingende foranstaltninger for at bremse klimaændringerne?
For at gøre fremskridt bør bil- og olielobbiernes forbehold skaffes af vejen. Miljøafgifter er et værktøj til gavn for hele verdens borgere. Når de behandles korrekt, opfordrer de til innovation i transportsektorerne og fremmer energibesparelser.
Der skal også sættes en stopper for vores regeringers tilbageholdenhed. Indførelsen af afgifter kan ikke være den eneste løsning. Derudover skal der indføres bestemmelser, som omfatter drivhusgasser. Det er af afgørende betydning, at borgerne ansvarliggøres, og at der udvikles værktøjer til vurdering af indvirkningen på miljøet.
De Grønne har stemt for dette forslag, som er det første skridt i retning af en CO2-afgift. Det ville skabe en miljøbeskatningsstruktur, der er på højde med udfordringerne. De Grønne vil have opretholdt registreringsafgiften. I Danmark har den været med til at mindske bilparken. De Grønne er fortsat skeptiske over for budgetneutraliteten og frygter andre former for beskatning.
Vi beklager, at Europa-Parlamentet ikke har tilsluttet sig De Grønnes ændringsforslag om, at medlemsstaterne skal nedbringe de CO2-emissioner, der kan henføres til transport. 
Peter Skinner (PSE ),
   Labour-medlemmerne er i princippet tilhænger af en sammenhæng mellem skatteniveauet og vores engagement i at mindske miljøforureningen.
Selv om Labour-medlemmerne mener, at det er en utroligt vigtig udtalelse, der indeholder mange relevante punkter med henblik på at forsøge at udvikle en europæisk løsning, hvor forurening kædes sammen med forbrug, mener Labour-medlemmerne, at beskatning hører under den nationale kompetence og kan derfor ikke støtte målsætningen om at harmonisere beskatningen på EU-plan for at nå disse mål uden fuld enstemmighed. Derfor stemte Labour-medlemmerne hverken for eller imod ved den endelige afstemning. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Som en stolt skotsk europæer tror jeg fuldt og fast på, at vi bør samarbejde over hele vores kontinent, når det giver mening, men mener ikke, at det forholder sig sådan i beskatningsspørgsmål. Selv om jeg har stor sympati for tankerne i denne betænkning, er det vigtigt at overveje, hvorvidt dette skal håndteres på EU-plan. Det mener jeg ikke, så derfor har jeg hverken stemt for eller imod de centrale bestemmelser i betænkning, hvor man foreslår noget andet.
Catherine Stihler (PSE ),
   Jeg er uenig på en række punkter, og derfor var jeg nødt til at stemme hverken for eller imod denne betænkning. Selv om jeg er enig i, at vi bør mindske miljøforureningen, mener jeg, at beskatningsspørgsmål skal håndteres af medlemsstaterne.
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   Kommissionens forslag om at afskaffe registreringsafgifter på personbiler og erstatte dem med højere årlige brugsafgifter er skadeligt for den arbejdende klasse og græsrødderne og tjener udelukkende bilindustriens interesser og til at øge dennes profit samt det indre enhedsmarkeds interesser og har til formål at øge de græsrodsfjendtlige, indirekte skatter, som EU og regeringerne opkræver under påskud af emissioner og Kyoto-protokollen.
Den såkaldte sænkning af udgangspriserne vil blive udjævnet af en differentieret prispolitik fra automobilindustriens side samt udsving i momsen. Samtidig vil medlemsstaterne erstatte deres indtægter fra registreringsafgifterne med øgede årlige kørselsafgifter.
Den nye kamuflerede skatteforanstaltning til skade for arbejdstagerne vil samtidig betyde indførelse af princippet om forureningsafgift, eftersom kriteriet for de årlige personbilsafgifter bliver deres emissioner. Denne foranstaltning vil naturligvis være ineffektiv til bekæmpelse af luftforureningen, vil føre direkte til øgede skatteindtægter og salg af nye biler som erstatning for gamle og dermed lægge endnu større byrder på familiens økonomi.
Vi stemte imod betænkningen, for i stedet for at beskytte forbrugerne øger de foreslåede foranstaltninger automobilindustriens profitter; i stedet for at beskytte miljøet vil de medføre endnu større byrder for det et stigende antal biler, og i stedet for at beskytte græsrøddernes indkomst vil de bidrage til at blokke dem i stabilitetspagtens navn. 
Formanden.
   - Afstemningen er afsluttet. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand! Jeg henviser til artikel 2 i forretningsordenen, ifølge hvilken parlamentsmedlemmerne er forpligtet til at følge deres samvittighed. Jeg kan absolut ikke forstå, hvorfor De som formand gav en kollega - oven i købet fra Deres gruppe - som hændervridende søgte efter en fælles holdning, ordet så længe under forhandlingen. Parlamentet er ikke til for at tillade gruppedrøftelser mellem afstemningen og den endelige afstemning, oven i købet for medlemmer, som tydeligt ikke kan danne mig deres egen mening.
Jeg finder det desuden uhørt - her kender jeg ikke artiklen i forretningsordenen, men De vil sikkert kunne finde den - at De så ikke tillod nogen bemærkninger til forretningsordenen i forbindelse med dette punkt. Jeg vil gerne fastholde, at Deres indlæg og fru Sommers indlæg gengives i deres fulde længde i protokollen. Jeg vil også gerne fastholde, at De netop har ledt denne afstemning meget partisk og på en måde, som ikke er en parlamentsformand værdig. Det skal også noteres i protokollen.
Jeg synes, at De dermed har vist, at Parlamentet snarere ligner et karaoke-parlament, og at man lader, som om man holder sig til de demokratiske regler, men at alle parlamentsmedlemmer, som det fastholdes, netop ikke er lige for loven og behandles lige her.
For havde det handlet om et andet parlamentsmedlem fra en anden gruppe, havde De - så godt kender jeg Dem, hr. Friedrich - straks frataget ham ordet. Og mig gav De slet ikke ordet i første omgang. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er Rådets forelæggelse af forslaget til EU's almindelige budget om regnskabsåret 2007. 
Ulla-Maj Wideroos,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg har på vegne af Rådets formandskab æren af at forelægge forslaget til De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 2007, som Rådet vedtog den 17. juli 2006. Dette er den første budgetprocedure under den nye finansielle ramme. Overgangen til det nye regnskabsår bør være let, samtidig med at kontinuiteten og sammenhængen sikres. På dette punkt mener jeg, at samarbejdet mellem budgetmyndighedens to parter, Europa-Parlamentet og Rådet, vil fortsætte. Jeg er overbevist om, at de to institutioner har det samme mål, nemlig at opnå enighed om 2007-budgettet inden årets udgang.
Inden jeg går i detaljer med det budgetforslag, som Rådet har vedtaget, vil jeg gerne skitsere hovedprincipperne for Rådets beslutningstagning. For det første vil jeg understrege, at Rådet overholdt den nye interinstitutionelle aftale af 17. maj 2006 på alle punkter. Dermed bekræftede Rådet, at det mener, at det er meget vigtigt, at den almindelige budgetdisciplin på EU-plan overholdes på samme måde, som den overholdes på nationalt plan. Der blev især lagt vægt på, at de årlige lofter for udgifter, der er godkendt i den nye finansielle ramme, blev overholdt, og at der var tilstrækkeligt spillerum til maksimale udgifter under de forskellige udgiftsområder til uforudsete situationer. Under budgetdrøftelserne var det hovedprincip, som vi anvendte, en nøje vurdering af angivne og reelle udgiftsbehov. Selv om alle EU's prioriterede områder skal finansieres behørigt og betimeligt, betyder det ikke, at bevillingerne skal overvurderes.
I sine bestræbelser på at udøve formfuldendt og disciplineret finansiel forvaltning har Rådet gennemført en detaljeret analyse af behovene på alle politikområder. Efter at have gjort status over tidligere budgetter og nøje at have undersøgt udvalgte aktivitetsrelaterede rapporter, absorptionskapacitet og de reelle behov for 2007 valgte Rådet til sidst en kontrolleret stigning i budgetforslagets betalingsbevillinger. Det er Rådets opfattelse, at dette niveau for betalingsbevillingerne er passende og ikke for lavt.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at Rådet hele tiden har holdt sig til en bottom-up-tilgang. Således er de endelige tal i vores budgetforslag resultatet af en målrettet indsats baseret på objektive faktorer. Rådets førstebehandling er altså på ingen måde baseret på nedskæringer over hele linjen. Det samme gælder administration.
For det andet valgte vi en omfattende tilgang. Faktisk undersøgte vi en række aktivitetsrelaterede rapporter fra Kommissionen, som omfattede alle politikområder i budgettet. For det tredje trænger EU's budgetprocedure til innovation. Det opnås bedst ved, at budgetmyndigheden foretager en retfærdig og proaktiv granskning. Uden innovative budgetløsninger kan vi ikke forbedre Unionens konkurrenceevne eller den administrative effektivitet i institutionerne.
Forpligtelsesbevillingerne i dette budgetforslag udgør 125,8 milliarder euro. Det er en stigning på 3,7 % i forhold til budgettet for 2006. Betalingsbevillingerne udgør 114,6 milliarder euro, hvilket er 2,3 % mere end i budgettet for 2006. Forpligtelsesbevillingerne under underudgiftsområde 1a er næsten ikke skåret ned, fordi Rådet mener, at konkurrenceevne og reaktion på de globale udfordringer er meget vigtigt. Rådet foreslog også to nye pilotprojekter under dette underudgiftsområde, hvor det ene drejer sig om læringstrekanten, og det andet drejer sig om energiforsyningssikkerhed i EU. Rådet vil også godkende erklæringen om pilotprojekter og forberedende foranstaltninger. I henhold til den nye interinstitutionelle aftale skal begge budgetmyndighedens parter give udtryk for deres holdning til pilotprojekter og forberedende foranstaltninger. I Rådets forslag fastslås det, at der er fire særligt prioriterede indsatsområder i EU, hvor Rådet mener, at der bør gennemføres pilotprojekter eller forberedende foranstaltninger. Vi opnår forhåbentlig enighed gennem samarbejde.
Hvad angår underudgiftsområde 1b, vedtog Rådet forpligtelsesbevillingerne i det foreløbige budgetforslag. Rådet nedskar betalingsbevillingerne med 425 millioner euro i de budgetposter, der vedrører gennemførelsen af de programmer, der var indledt inden 2000 og programmerne for perioden 2000-2006 under hensyntagen til deres aktuelle gennemførelsesgrad. Hvad angår den nye programmeringsperiode, foretog Rådet ingen nedskæringer, og det udsendte tillige en erklæring om, at det mente, at det var vigtigt, at Kommissionen hurtigt godkendte de handlingsprogrammer og projekter, som medlemsstaterne havde foreslået.
Under udgiftsområde 2 gennemførte Rådet en begrænset nedskæring på 365 millioner euro for budgetposter vedrørende interventioner på alle landbrugsmarkeder undtagen for de budgetposter, hvor der allerede var foretaget særfradrag i samme størrelsesorden. Der blev anvendt et generelt princip, hvor tidligere gennemførelsesgrader og vurderinger af reelle behov blev taget i betragtning. Rådet erklærede imidlertid, at landbrugsudgifter og udgifter til internationale fiskeriaftaler burde evalueres i efteråret på grundlag af Kommissionens reviderede meddelelse.
Rådet gav mulighed for 75 millioner euro til forpligtelsesbevillinger under underudgiftsområde 3a. Rådet hævede imidlertid bevillingerne til Fonden for De Ydre Grænser, fordi vi betragter dette som en vigtig politisk prioritering.
Rådet hævede betalingsbevillingerne under udgiftsområde 4 til grænseoverskridende samarbejde og genopbygning i Irak på grund af deres politiske betydning. I overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale gav Rådet mulighed for 220 millioner euro i forpligtelsesbevillinger i tilfælde af uventede omstændigheder. Det godkendte beløbet i det foreløbige budgetforslag for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som også overholder bestemmelserne i den interinstitutionelle aftale.
Rådet indtog en overordnet holdning til udgiftsområde 5, administrationsudgifter. Det undersøgte de enkelte institutioners bevillingsbehov meget nøje. Alligevel stiger administrationsudgifterne med 3,4 % i forhold til 2006-budgettet. Stigningen i Rådets administrationsudgifter var kun 0,3 %, hvilket er værd at bemærke. Rådet mener, at det er meget vigtigt at rekruttere nyt personale på grund af udvidelsen i 2004 og den fremtidige udvidelse. Derfor har det godkendt alle de nye udvidelsesforanstaltninger, der er blevet anmodet om for 2007.
Et af Rådets vigtigste mål har været at sikre, at der er en reel produktivitetsstigning i EU's administration i den periode, der indgår i den nye finansielle ramme. Med tanke på dette udstedte Rådet en erklæring om et omfattende program for administrationens produktivitetsstigning for perioden 2007-2013. De kender udmærket de forskellige dele af den administrative pakke. Jeg vil gerne understrege, at dette er Rådets mål og ikke bare en enkelt medlemsstats eller det finske formandskabs mål.
I forbindelse med udgiftsområde 5 vil jeg gerne minde om en anden erklæring fra Rådet om rekrutteringsprocessen i forbindelse med udvidelsen i 2004. Rådet er især bekymret over, at rekrutteringen er taget af i år. Vi forventer, at der bliver gjort store fremskridt i rekrutteringsprocessen for at opnå størst mulig geografisk balance hurtigst muligt. Jeg håber, at Parlamentet vil støtte vores bestræbelser og dermed også vores erklæring.
Jeg antager, at disse seneste krav til administration også kan finde anvendelse på EU's institutioner, som ikke adskiller sig fra andre organisationer. EU må gøre sit arbejde så effektivt som muligt. På den måde kan vi vise offentligheden, at den virkelig får noget for pengene, nemlig merværdi. Det kræver, at budgetmyndigheden er i stand til at prioritere midlerne. Samtidig øger en mere effektiv administration offentlighedens tillid til Unionens arbejde.
I de kommende måneder skal vi beskæftige os indgående med krisen i Mellemøsten og den nødvendige indsats fra EU's side. Vi må heller ikke glemme, at Europa-Parlamentet og Rådet må tænke på fremtiden og undersøge Unionens globale udfordringer under budgetproceduren i 2007.
Til sidst vil jeg sige, at jeg er er overbevist om, at vi når vores hovedmål, at vi afslutter budgettet for regnskabsåret 2007 i god tid, og at det bliver tilstrækkeligt uden at være for stort. Vi ved, at dette kun er første fase af budgetproceduren, og at der går langt tid, før 2007-budgettet er endeligt vedtaget. Jeg har imidlertid tiltro til, at vi vil kunne se sagen fra alle sider, så vi opnår en endelig aftale, der er acceptabel for alle parter og navnlig for offentligheden.
James Elles (PPE-DE ),
   Hr. formand, fru rådsformand, fru kommissær! Efter at have lyttet til fremlæggelsen af 2007-budgetforslaget har vi her til eftermiddag mulighed for at fortsætte vores diskussioner fra Helsinki i juli. Tak for den indbydelse, fru rådsformand, som gav os mulighed for at skabe kontakt som en lille gruppe, der så blev til en større ved førstebehandlingen af budgetforslaget i Bruxelles i juli.
Som Parlamentets budgetordfører vil jeg gerne fremsætte fire bemærkninger ved denne lejlighed: en generel bemærkning og tre specifikke.
Den første generelle bemærkning er, at eftersom dette er det første år af de finansielle overslag, er vi nødt til at opfatte det som et strategisk grundlag, for netop i år sætter vi gang i en række idéer eller metoder til at gennemføre tingene, som vil skabe genklang i de kommende år frem til 2013. Som det navnlig hedder i Parlamentets beslutning om den årlige politiske strategi, som vi vedtog tidligere på året, skal vi i Europa som helhed være hurtigere til at tilpasse os fænomenet globalisering, som ændrer den globale økonomi og ændrer vores prioriteringer til en "politik for resultater", som Kommissionens formand har forklaret. Jeg har en fornemmelse af, at det vil ændre den måde, hvorpå vi budgetterer og finansierer, det vi laver, og vi vil måske se første tegn på dette på 2007-budgettet.
Jeg vil gerne specifikt komme ind på spørgsmålet om at få noget for pengene, for dette markerer en afvigelse fra normen, som jeg har forstået det efter Rådets førstebehandling, hvor mange af beslutningerne om nedskæringer inden for de forskellige områder ikke gennemføres generelt, men ved at tage højde for resultaterne af de aktivitetserklæringer, som Kommissionen har udarbejdet inden for bestemte sektorer. Når vi former vores tankegang ud fra dette, vil vi henvise til det, der blev fastlagt i forbindelse med den årlige politiske strategi, hvilket var, at der skal tages hensyn til andre elementer, når vi kigger på absorptionsevnen for bestemte poster eller de midler, der er til rådighed til dem.
Det første af disse elementer er dokumentet fra Kommissionen, varslet om det planlagte budget, som viser, hvordan udgifterne fordeles på de enkelte budgetposter for et givet år. En anden af de costbenefitanalyser, vi har iværksat i Budgetudvalget, drejer sig om særlige områder, hvor udgifterne efter vores mening kan være lave i kvantitativ eller navnlig kvalitativ henseende.
Sidst, men ikke mindst er der beretningerne fra Revisionsretten, som vi har mange af, om anvendelsen af udgifterne inden for bestemte budgetområder. I Budgetudvalget er vi ved at fornemme, at vi kan samle forskellige aspekter, der vil vise os de poster, hvor udgifterne vil blive gennemført korrekt, og som vi kan være sikre på, og måske også andre poster, som vi ikke kan være så sikre på. Vi håber bestemt, at De, fru rådsformand, ved processens slutning vil kunne bringe Rådet på linje med den erklæring, som vi vedtog i juli, i forbindelse med budgetforslaget, hvor vi opfordrer til, at man kigger på, hvor man får noget for pengene på EU's budget.
Det andet specifikke spørgsmål drejer sig om prioriteringer. Vi er alle klar over, at vi har færre penge til rådighed under de finansielle overslag, end vi stræbte efter ved de endelige forhandlinger tidligere på året, og derfor gør vi klogt i at kigge på prioriteringerne for alle de forskellige sektorer. I forbindelse med afstemningen ved førstebehandlingen regner jeg med, at Parlamentet vil følge de prioriteringer, som hr. Böge, ordføreren for de finansielle overslag, har opstillet. Disse har ikke ændret sig særlig meget og findes også i beslutningen om den årlige politiske strategi. Dette er, hvad vi forventer for områderne forskning og innovation, hvor vi forstår, at Rådet, i form af medlemsstaterne, gerne vil investere flere penge, men naturligvis er der aldrig helt så meget, når vi når frem til det endelige budget.
Så er der gennemførelsen af pilotprojekter og forberedende aktioner. Også på dette område kan vi forestille os områder, hvor vi kan anspore til handling, og hvor vi kan afvikle langsigtede programmer, måske i form af udveksling af erhvervs- og videnskabsfolk mellem EU og Kina eller EU og Indien. Men man kan ikke forvente, at vi på nuværende tidspunkt tager tankerne om administration op. Dem afviste vi, da vi drøftede dem ved førstebehandlingen i Rådet, og det vil kræve langt flere diskussioner, før vi når frem til en aftale om, hvad vi skal gøre med hensyn til personaleressourcer til Kommissionen.
Det sidste punkt er, at det er meget underligt, at vi ofte her i Parlamentet kan stemme om et lovgivningsprogram, som vi gjorde for 2006-programmet i december, og alligevel ved ingen borgere i EU, hvad EU skal lovgive om, fordi man har Kommissionens forslag og så har man Parlamentets beslutning. Som vi sagde vedrørende den årlige politiske strategi, ønsker vi i Budgetudvalget at bringe disse to processer tættere på hinanden og få vedtagelsen af budgettet og lovgivningsprogrammet i december efterfulgt af en klar udtalelse fra Kommissionen om, hvad Unionens lovgivningsprogram indeholder, således at alle ved, hvad det er - ikke kun os her i Parlamentet, men folk overalt i Europa.
Til sidst vil jeg gerne takke rådsformanden for at være kommet til stede i dag for at fremlægge budgetforslaget. Vi har mange diskussioner foran os, men vi vil søge at nå frem til et vellykket resultat for dette budget, hvor vi både tager hensyn til Europa-Parlamentets og Rådets prioriteringer. 
Janusz Lewandowski (PPE-DE ),
   Hr. formand! Arbejdet med 2007-budgettet bekræfter det gamle mundheld om, at selv om procedurer bliver gentaget, er der ikke noget, der hedder et rutinemæssigt budget. For at runde det af, som vores ordfører, hr. Elles, sagde, vil jeg nævne et par af de problemer, som vi står over for i 2007.
Det første er ikke det vigtigste, for det er et teknisk, analytisk problem. Det er endnu en gang i bund og grund problemet med de årlige budgetters sammenlignelighed. Dette er et budget for 27 medlemsstater. Sammenlignelighedsproblemet blev påtrængende, da EU's geografi ændrede sig i 2004-2005. Det eksisterer imidlertid stadigvæk, og jeg er enig i, at hvis udgifterne til Bulgarien og Rumænien ikke skilles ud, vil en fuldstændig sammenligning af de årlige budgetter ikke være mulig.
Det andet problem, som er det alvorligste, var hr. Elles inde på, og det er følgende: I hvor høj grad bør de nye finansielle overslags første år få os til ikke at tænke så meget på budgettets form, men på budgetprioriteringerne, dvs. hvor meget kontinuitet og hvor mange ændringer, der bør være i de nye finansielle overslags første år?
Jeg ser en vis grad af kontinuitet fra Rådets side, herunder fortsatte horisontale nedskæringer, denne gang mere støttet af de såkaldte aktivitetsbeskrivelser. Jeg noterer mig den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks sædvanlige privilegerede status. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at Europa-Parlamentets ordfører har et meget stærkt mandat fra både Kommissionen og hele Europa-Parlamentet til at undersøge de enkelte budgetposter og kontrollere dem efter det princip, der er kendt som cost-benefit-analyse. Dette er et meget stærkt mandat og et meget stærkt princip, som vil præge Europa-Parlamentets førstebehandling af 2007-budgettet. Denne runde forhandlinger begynder i morgen, naturligvis ifølge aftale med andre udvalg.
2007 er et problem med hensyn til indførelse af en ny generation af flerårige programmer baseret på nye forordninger og en ny række instrumenter for udenrigshandel. Følgende spørgsmål står stadig tilbage: I hvilket omfang retfærdiggør en potentiel fejltagelse den omhyggelige budgettering for 2007, noget der er meget synligt for udgifternes vedkommende? Det var sandsynligvis hovedårsagen til, at udgangspunktet har været så lavt denne gang. Udgifterne var allerede under 1 % af BNP i Kommissionens oprindelige forslag. Rådet foretog yderligere nedskæringer på ca. 1,757 milliarder euro, hvilket skaber en dyb afgrund mellem 2007-budgettet og de begrænsninger, der er defineret i den finansielle ramme for det år. Efter vores opfattelse er dette ikke tilstrækkeligt til at finansiere EU's mål. EU's ambitioner som international aktør, dvs. på den internationale scene, hvad angår finansiering af forskning og udvikling tydeliggør dette.
Gennemførelsen af næste års budget er også et spørgsmål om kvalitet og motivation, hvad angår administrative procedurer, og på dette punkt undersøger og analyserer vi nøje Rådets tilgang til beskæftigelse og løn i Kommissionen. Vi accepterer Kommissionens advarsler om, at lønnedskæringerne, som beløber sig til over 50 millioner euro, vil gøre rekruttering fra især de nye medlemsstater praktisk talt umulig. Rådet har ikke benægtet dette stærkt nok, og derfor vil spørgsmålet blive rejst under Parlamentets førstebehandling, da det ikke kun er et spørgsmål om beskæftigelsesmæssig proportionalitet, men også et problem vedrørende effektivitet og motivation for administrationen, som står over for nye udfordringer.
Uenighederne om tilgangen til 2007-budgettet blev meget klare, omend i en venskabelig atmosfære, under mæglingsproceduren den 14. juli. Et tegn på disse uenigheder var f.eks., at Parlamentet og Rådet ikke fremkom med nogen fælles erklæringer. Vi har naturligvis også tid til at blive enige om 2007-budgettet.
Til sidst vil jeg sige, at det var meget vigtigt for mig at modtage minister Wideroos' forsikring, der, selv om den kun var mundtlig, er baseret på det, som i fællesskab blev taget med i den interinstitutionelle aftale, nemlig at hun vil gøre alt, hvad der står i hendes magt, for at sikre, at den nye finansielle ordning træder i kraft den 1. januar 2007. Det er indlysende, at den effektive gennemførelse af budgettet for 2007 afhænger af, om det ledsages af en ny finansiel ordning.

Dalia Grybauskaitė,
   Hr. formand! Den 17. maj fremlagde Kommissionen budgetforslaget. Jeg vil ikke gentage vores holdning. I dag vil jeg koncentrere mig om at præsentere Parlamentet for Kommissionens vurdering af Rådets førstebehandling.
Jeg vil gerne bekræfte, at vi sætter stor pris på Parlamentets holdning og arbejde med 2007-budgettet, navnlig den metode, som ordføreren har benyttet til costbenefitanalyser og konsekvensvurderinger af alle forslag fra Rådet og Kommissionen. Det støtter vi. Det betyder alle forslag om radikale reformer på alle områder. Vi vil meget gerne have en konsekvent metode for costbenefitanalyser og konsekvensvurderinger for alle politikker, herunder ansættelse af administrativt personale og administrationsudgifter.
Derfor vil jeg gerne sige, at vi holder fast i vores forslag. Vi mener, at det er realistisk og velfunderet. Vi har evalueret kravene til 2007-budgettet, så vidt det realistisk set er muligt. Men til vores overraskelse har Rådet foretaget uforholdsmæssigt store nedskæringer af administrationen i alle de europæiske institutioner, også Kommissionen. Set ud fra dette synspunkt er der to elementer og to adskilte problemer.
Hr. Lewandowski har nævnt, at de nye medlemsstater har fået 800 stillinger på 2007-budgettet, men de 56 millioner euro til lønninger er blevet beskåret. Det betyder, at Kommissionen slet ikke vil være i stand til at ansætte nogen som helst. Rådet vil gerne sætte ansættelsestempoet hos Kommissionen i vejret, men det vil slet ikke ske; Kommissionen kommer slet ikke til at ansætte folk i 2007, hvis dette forslag fastholdes. Det betyder, at nogen her ikke siger sandheden.
Det andet element af budgettet, som kom fuldstændig bag på Kommissionen, var, at Rådet greb ind i den årlige budgetprocedure ved at anlægge en flerårig synsvinkel, hvorved man praktisk taget politisk set genåbnede den interinstitutionelle aftale, som alle tre institutioner underskrev i maj. Der er tale om et syvårigt perspektiv for administrationsudgifter - et tidsrum, der betyder, at Kommissionen vil miste mindst tre generaldirektorater, og som vil forstyrre den geografiske ligevægt, som institutionerne i henhold til Rådets og Parlamentets ønsker formodes at holde for øje. Den sproglige ligevægt vil også blive forstyrret. Desuden vil de strukturer og menneskelige ressourcer, der er nødvendige for at gennemføre de nye politikker, som Rådet og Parlamentet har ønsket, herunder de nye finansielle overslag, heller ikke ligge lige for.
Derfor var vi forbavsede over Rådets holdning, som ikke er baseret på konsekvensvurderinger eller costbenefitanalyser: Den er udelukkende baseret på matematik. Dette er i modstrid med det, vi forsøger at opnå her ved begyndelsen af de nye finansielle overslag, dvs. hvordan vi ser på budgettet, og hvordan vi ser på effektiviteten af vores brug af penge i EU.
Jeg vil gerne påpege over for Parlamentet i dag, at vi lover at samarbejde åbent og fuldt ud med Parlamentet, når det skal udarbejde sin udtalelse ved førstebehandlingen. I juli måned lovede jeg at skaffe tekniske oplysninger om forslaget, og det vil jeg gøre i denne uge, forhåbentlig inden fredag. De vil modtage to notater om 2007-budgettet og om forslaget for 2007-2013. Jeg håber, at det vil hjælpe os alle med at nå frem til endelige resultater.
Jeg vil gerne opfodre alle de involverede til at udvise forsigtighed, til at gøre betydelige fremskridt med hensyn til konsekvensvurderingerne og til at opnå det, der er nødvendigt, for at alle fællesskabsprogrammerne kan gennemføres. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af José Albino Silva Peneda og Proinsias De Rossa for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om en fremtidssikret europæisk social model (2005/2248(INI)) (A6-0238/2006). 
Proinsias De Rossa (PSE ),
   Hr. formand! Denne initiativbetænkning, som jeg selv og hr. Silva Peneda har udarbejdet i fællesskab med betydelig støtte fra vores respektive medarbejdere, er et meget vigtigt bidrag til den igangværende diskussion om Europas fremtid og den rolle, som en europæisk social model kan spille for at skabe fornyet dynamik i foreningen af vores kontinent.
Der er i vore dage ingen tvivl om, at skabelsen af EU har været en meget effektiv og vellykket fredsproces. Det anerkendes ikke helt så ofte, at det også har været en vellykket fremgangsproces. I sin bog "Den europæiske drøm" kommenterer Jeremy Rifkin det bemærkelsesværdige opsving i de europæiske lande efter Anden Verdenskrig. Det forhold, at Europa satte USA til vægs med hensyn til vækst gennem et halvt århundrede frem til midten af 1990'erne ved at udvikle og gennemføre en bemærkelsesværdig social infrastruktur, som sikrede en fordeling af fremgangen, var et bemærkelsesværdigt resultat.
Denne succes var ikke baseret på hundeslagsmål, men på en social kontrakt, der sikrede, at arbejdende mennesker fik del i den skabte velstand, og deres afhængighed af samfundet i almindelighed gavnede også gennem leveringen af offentlige ydelser af almen interesse.
Nu står vi i en ny periode - en hidtil uset revolution inden for teknologi, aldersfordelingen i befolkningen og globaliseringen af kapitalen, hvor der findes et stadig større behov for at skabe et tværnationalt demokrati, der er i stand til at styre disse nye fænomener på en effektiv måde.
I denne betænkning anerkender vi, at de udfordringer, vi står over for, ikke kan løses med genbrug af dogmer, uanset om de kommer fra venstre eller højre. Det betyder ikke, at der ikke længere findes filosofiske forskelle, men argumentet går på, at disse forskelle omdefineres af de objektive betingelser i den moderne verden, vi lever i.
Denne betænkning er en gentagelse af, at Europas kerneværdier lighed, solidaritet, omfordeling og bekæmpelse af diskrimination, pleje af unge, ældre og syge gennem ydelser af almen interesse skal forsvares i de nødvendige reformer, der allerede er undervejs; at vores sociale model ikke udgør en hindring for konkurrenceevne og vækst, men rent faktisk er en nødvendig ingrediens, hvis vi vil skabe det anstændige europæiske samfund, som vores borgere helt klart ønsker; og at begrebet "flexicurity", som min kollega hr. Rasmussen i Danmark var pioner for, kan bidrage til at lette reformerne ved at forhindre, at folk havner i fattigdom, og kan udgøre et vigtigt værktøj i processen, hvis den skræddersys til de enkelte medlemsstaters behov. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   Hr. formand! Jeg vil erindre om, at EU, som vi kender det i dag, er opstået ud fra et ideal, hvis vigtigste mål var at vinde freden og bevare den. På et halvt århundrede er Europa blevet et referencepunkt for fred, demokrati, frihed, solidaritet, velstand og udvikling i verden.
Fred - det europæiske projekts første mål - er nået i en sådan grad, at vi, fordi det i mere end seks årtier har været normalt, at vi lever i fred, ikke forstår den virkelige betydning af denne store sejr. Der er tale om en fred, der hviler på frihed, demokrati og respekt for menneskerettigheder og retsstatsprincipper. Når vi sammenligner den europæiske sociale model med andre forhold, må vi derfor ikke glemme det totalitære systems store bedrag, der gennem årtier ikke langt herfra berøvede mange europæere den ret til frihed, der i dag lykkeligvis er generobret for de fleste.
Den islamiske fundamentalismes brutalitet i vor tid er et andet eksempel på en bevægelse, der klart fjerner sig fra de grundlæggende værdier, som den europæiske sociale model hviler på. Denne betænkning handler først og fremmest om værdier. Gennemførelsen af disse værdier varierer fra land til land, og derfor har vi da også fremhævet, at den europæiske sociale model er et fælles værdisæt, men at disse værdier kan finde forskellige praktiske udtryk.
Globaliseringen samt den teknologiske og demografiske udvikling er de vigtigste faktorer bag de vanskeligheder, som de forskellige europæiske staters sociale sikringssystemer møder i større eller mindre udstrækning. Derfor er det nødvendigt i tide at gennemføre reformer, fordi enten overlever den europæiske sociale model, hvis vi skrider til handling, eller også dør den, hvis vi ikke foretager os noget.
Vi ved, at en svag økonomisk vækst er et dårligt udgangspunkt for enhver strukturreform. Vi her derfor i betænkningen lagt stor vægt på, at medlemsstaterne gennemfører Lissabon-strategien, og at det indre marked udbygges fuldt ud. Større fleksibilitet på arbejdsmarkedet, livslang læring, længere tid som erhvervsaktiv, balance mellem arbejdsliv og familieliv, ændrede finansieringskilder, indsats mod fattigdom og social udstødelse er prioriteringerne i de reformer, der bør gennemføres.
Hvad angår konkurrencedygtighed, henstiller vi til, at der ydes større opmærksomhed til de små og mellemstore virksomheder og til innovation. De store linjer i de reformer, som vi beskriver i betænkningen, afspejler en holdning, der hviler på de værdier, som indførelsen af den europæiske sociale model havde som sit grundlag. Det er værdier, der må danne ramme om enhver politisk indsats, og som i dag er mere nødvendige end nogensinde.
Det er derfor vigtigt, at vi i Europa-Parlamentet klart tilkendegiver, at de reformer, som de forskellige sociale sikringssystemer bør gennemgå, under ingen omstændigheder må berøre de grundlæggende værdier, som den europæiske sociale model hviler på. Europa-Parlamentets beslutning om denne betænknings indhold rækker derfor ud over EU, fordi der er tale om et forsvar for værdier, der ikke blot er vigtige for Europa, men for verden. Her vil jeg blot citere ILO, der eksplicit har henvist til den europæiske sociale model som mulig inspirationskilde for de kommende stormagter.
Afslutningsvist vil jeg gerne takke min medordfører, Proinsias De Rossa, for det samarbejde, som vi har haft, og som jeg har fundet både meget stimulerende og meget behageligt. 
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil indlede med at sige, at jeg er glad for at få denne mulighed for at drøfte Europas sociale fremtid med Dem. Dette er tydeligvis et meget vigtigt spørgsmål for Europas borgere.
EU's statschefer har gentagne gange bekræftet deres engagement i europæiske værdier og udviklingen af europæiske sociale modeller. Den europæiske sociale model, som er i stand til at kombinere økonomisk vækst, lav arbejdsløshed og social samhørighed, skaber et solidt grundlag for at klare udfordringerne i form af globalisering og en aldrende befolkning.
Den europæiske sociale model skal også revideres løbende. Vi må gøre det lettere for vores borgere at tilpasse sig til forandringer. Vi må støtte europæisk konkurrenceevne og øget beskæftigelse og desuden bekæmpe fattigdom og udstødelse. Vi må sikre os, at de sociale sikringsordninger er bæredygtige på lang sigt og på et passende niveau. Alle disse mål støtter hinanden.
Det er afgørende for et socialt Europas fremtid, at Lissabon-strategien om vækst og beskæftigelse følges nøje. Hvis de europæiske velfærdssamfund skal overleve, må vi have bedre konkurrenceevne, lavere arbejdsløshed og større produktivitet. Et af det finske formandskabs mål er at styrke grundlaget for økonomisk vækst i Europa.
I løbet af de kommende uger forventer vi, at Kommissionen forelægger en meddelelse om demografiske ændringer i Europa. Disse problemer blev drøftet under et uformelt møde mellem EU's ministre for beskæftigelse, sociale anliggender og sundhed i Helsinki i juli. Et af det finske formandskabs konklusioner af disse drøftelser var, at ændringen af befolkningens aldersstruktur ikke udelukkende skal betragtes som en udfordring. Den er også et bevis på, at den europæiske velfærdsmodel fungerer godt. Store dele af befolkningen har mulighed for et længere og sundere liv. Selv om konklusionerne om mulighederne for økonomisk vækst og de offentlige finansers holdbarhed nok er mindre positive, er en langsigtet, proaktiv reformpolitik afgørende.
Debatten om arbejdsmarkedet er et grundlæggende element i den europæiske sociale model. Den finske statsminister, Matti Vanhanen, og Kommissionens formand, hr. Barroso, vil være værter for et ekstraordinært socialt trepartstopmøde i Lahti den 20. oktober. Formålet er at fortsætte debatten om forvaltning af strukturelle ændringer i Europa. Vi må finde en balance mellem fleksibilitet og sikkerhed og investere stærkt i færdigheder og ekspertise. Ved at gøre det lettere for mænd og kvinder at forene arbejdsliv og familieliv vil vi samtidig sørge for, at Europa reagerer mere effektivt på udfordringerne i form af globalisering og en aldrende befolkning. Forening af arbejdsliv og familieliv hænger også uløseligt sammen med gennemførelsen af Lissabon-strategien. Dette blev fremhævet på Det Europæiske Råd i foråret 2006, da det vedtog den europæiske ligestillingspagt.
Unionen er en vigtig global aktør, som ønsker at fremme demokrati, menneskerettigheder og bæredygtig udvikling. Kommissionen har netop forelagt en meddelelse om anstændigt arbejde. Det er meget vigtigt, at EU og Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) samarbejder om dette. Fremme af anstændigt arbejde verden over vil også fremme produktiviteten i de mindst udviklede lande.
Under sit formandskab ønsker Finland at styrke EU's evne til at tilpasse sig til den globale konkurrences pres. En forbedring af den europæiske konkurrenceevne hænger snævert sammen med bevarelsen af de europæiske velfærdssamfund. Europa kan være både konkurrencedygtigt og socialt stærkt, men det kræver, at vi gør en løbende indsats og er forberedte på forandringer.
Som statsminister Vanhanen sagde på Europa-Parlamentets plenarmøde i juli, må vi også tage den frygt, som europæerne nærer for global konkurrence, alvorligt. Fælles værdier og social retfærdighed vil få stor betydning for at dæmpe denne frygt.
Vladimír Špidla,
   Mine damer og herrer! Jeg vil indlede med at takke hr. Silva Peneda og hr. De Rossa for deres betænkning om en fremtidssikret europæisk social model. Betænkningen er et formålstjenligt og tankevækkende bidrag til den debat, der blev indledt under Det Europæiske Råd på Hampton Court i oktober 2005. Hvad endnu vigtigere er, understreger den endnu en gang betydningen af det sociale Europa og nødvendigheden af at beskytte og udvikle den europæiske sociale model.
Mine damer og herrer, debatten om den europæiske sociale model er i sagens natur kompleks, og den kan ses ud fra en række forskellige synspunkter. Jeg mener, at Parlamentets oprindelige betænkning er vidtrækkende og indeholder de vigtigste ting. Jeg vil gerne fortælle Dem om de tanker, jeg gør mig.
For det første erklæres det i betænkningen, at den europæiske sociale model var bygget på et specifikt værdisæt. Den tekniske gennemførelse af disse værdier kan naturligvis variere. Når vi taler om værdier, taler vi om noget, som er umagen værd, hvis vi med andre ord er overbeviste om, at den europæiske model har nogle vigtige værdier, signalerer vi, at vi er villige til at gøre en indsats for at beskytte og udvikle de værdier.
Når vi taler om den europæiske sociale model, er et af de adjektiver, vi bruger, europæisk. Jeg mener, at den europæiske sociale model helt klart er baseret på europæisk integration, for uden europæisk integration ville der ikke være noget håb om fremskridt på den globale scene, uanset hvilke medlemsstater det drejer sig om. Derfor er europæisk integration en hjørnesten i den europæiske sociale model, og samtidig er den europæiske sociale model en af hjørnestenene i den europæiske integration. Da europæisk integration set ud fra et geografisk synspunkt er et komplekst begreb, kunne vi afholde en række omfattende debatter, selv om det i princippet er sådan, at der, hvor vi finder den europæiske sociale model, finder vi også grænserne for europæisk integration. Den findes de steder, hvor vi har et værdisæt, som de enkelte medlemsstater har vedtaget. Der kunne naturligvis tilføjes andre værdier, og det er helt klart et spørgsmål, der ville skabe livlig diskussion. Efter min opfattelse er dette de vigtigste elementer i denne debat i Parlamentet og de vigtigste årsager til, at den er så vigtig.
Jeg deler ordførernes synspunkt om, at det er vigtigt ikke at betragte socialpolitik eller sociale politikker som en byrde, men snarere som en positiv, proaktiv faktor for at skabe job, støtte vækst og styrke den sociale samhørighed. Europa kan ikke være konkurrencedygtigt uden at være socialt stærkt. Det kan ikke være konkurrencedygtigt uden en socialpolitik. Det er en misforståelse at tro, at hvis vi forkaster denne centrale idé, får vi en eller anden fantastisk fordel. Denne holdning er efter min opfattelse kommet klart til udtryk, og det glæder mig.
Det glæder mig også, at Parlamentets og Kommissionens holdninger stemmer overens på en lang række punkter, f.eks. i vurderingen af situationen. Europa må reformere sine politikker, hvis det ønsker at beskytte sine værdier. Det er ingen løsning at fastholde status quo, det er på lang sigt det rene spild. Vi må også erkende, at ud over et innovativt og åbent Europa har vi også et Europa med næsten 20 millioner arbejdsløse. Situationen på arbejdsmarkedet bliver gradvist bedre, og for nylig var tallet snarere 18 millioner, en forbedring på 2 millioner, som ikke er uden betydning. Vi har et Europa med fattigdom, vi har et Europa med børnefattigdom, vi har stagnerende vækst og et Europa med for meget social udstødelse. Hvis EU fortsat skal være aktivt og økonomisk stærkt, omfatter de udfordringer, der skal tages op uden tøven, også den aldrende befolkning, som truer vores sociale ordningers finansielle levedygtighed, og globaliseringen, som navnlig er kilde til frygt for lande med høj arbejdsløshed, og som samtidig bekræfter, hvor vigtigt det er at indlede strukturreformer.
Jeg vil takke Parlamentet for dets forslag, som jeg kan opsummere med et ord, nemlig modernisering, eller måske ville forbedring være et bedre ord. Vi må modernisere for at kunne fastholde uddannelses- og sundhedssystemer af høj kvalitet og kunne sikre anstændigt arbejde og anstændige pensioner til alle. Kommissionen og medlemsstaterne har indledt moderniseringsprocessen og reformerne som led i den relancerede Lissabon-strategi. I den forbindelse vil jeg takke ordførerne for at have understreget betydningen af at skabe balance mellem på den ene side den økonomiske dimension og på den anden side beskæftigelse og social sikring. EU råder over en række individuelle instrumenter, som kan hjælpe medlemsstaterne med at fortsætte moderniseringen. Denne lovgivning vil støtte økonomiske reformer og gennemførelsen af foranstaltninger til beskyttelse af vores værdier og livskvalitet ved at stadfæste beføjelsen til at overvåge overholdelsen af Fællesskabets rettigheder og sikre et budget, der er afgørende for EU's økonomiske, sociale og territoriale samhørighed.
De fleste af forslagene i betænkningen har slående lighed med Kommissionens aktuelle aktiviteter. De omfatter aktiviteter forbundet med demografiske ændringer, der vil indgå i forslagene i grønbogen om demografi, som jeg forelægger i oktober. De omfatter også aktiviteter forbundet med det, der betegnes som flexicurity, dvs. fleksibilitet med sikkerhed. Det har Kommissionen indledt forhandlinger med de interesserede parter om, og disse forhandlinger forventes at munde ud i vedtagelsen af fælles principper i slutningen af 2007. Desuden har vi aktiviteter i forbindelse med tjenesteydelser af almen interesse, som Kommissionen vil behandle i en meddelelse, der vil være udarbejdet i slutningen af 2006 på grundlag af Parlamentets betænkning. Der er også lighed i aktiviteterne som følge af Kommissionens meddelelse fra juni 2006 med titlen "En dagsorden for EU's borgere - et resultatorienteret EU", hvor Kommissionen påtog sig i 2007 at gennemføre en tilbundsgående undersøgelse af Det Europæiske Fællesskabs sociale forhold og at iværksætte et program om en tilgang til rettigheder og solidaritet, som også vil omfatte en undersøgelse af muligheden for at fastlægge en liste over rettigheder for Europas borgere.
Til sidst vil jeg endnu en gang takke ordførerne for deres betænkning, som er fremtidsorienteret og indeholder nogle nyttige forslag. Kommissionen vil tage den i betragtning i de kommende måneder i forbindelse med de vigtigste initiativer, som jeg nævnte. Mine damer og herrer, jeg vil ende der, hvor jeg begyndte. Den europæiske sociale model bygger på idéen om, at det er muligt at skabe sammenhæng mellem politisk demokrati, økonomisk effektivitet og solidaritet.
Miloslav Ransdorf (GUE/NGL ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Tidligere blev hele sektoren for sociale udgifter betragtet som et bispørgsmål, som et spørgsmål om omfordeling. Jeg mener, at de seneste års erfaringer har vist, at dette ikke er et spørgsmål om udgifter, men snarere et spørgsmål om investeringer, og det glæder mig, at vi drøfter denne betænkning under det finske formandskab. De finske kriser i begyndelsen af 1990'erne er blevet overvundet gennem investeringer i mennesker, ligesom danskerne gjorde det på Grundtvigs tid.
For nylig har den amerikanske økonom Richard Floridas arbejde skabt opmærksomhed om den kreative klasse og kreativ økonomi. Vi må skabe et netværk, der kan udnytte alle former for talent i det europæiske samfund og fremme udviklingen. Efter min mening skal vi betragte den europæiske sociale model som et område med valg og ikke som et harmoniseringsspørgsmål. Livsstile bør variere, for når vi spekulerer i billig arbejdskraft som i de asiatiske økonomier, er der færre og færre valgmuligheder, og mulighederne for økonomisk vækst bliver også mindre.
Emine Bozkurt (PSE ),
   Hr. formand! Jeg takker hr. De Rossa og hr. Silva Peneda for deres arbejde og betænkningen om den europæiske sociale model. Det glæder mig, at bidraget fra Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling er blevet taget alvorligt og også afspejles i betænkningen.
Kvinder er uundværlige i den sociale model, ligesom de er uundværlige på arbejdsmarkedet. Det er ikke uden grund, at vi i Europa planlægger at øge kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet. Alligevel er kvinder ofte stadig fraværende fra arbejdsmarkedet, og de optræder for den sags skyld alt for sjældent i den sociale model.
Kvinder er ofte de første ofre for et dårligt fungerende socialt system. Hvis der ikke er midler til dagpleje eller til syge, ældre eller handicappede, er det ofte kvinder, koner og mødre, der bliver hjemme og passer dem.
Derfor går jeg ind for en model, hvor kvinder tages i betragtning, en model, hvor regeringen træder til, når det er påkrævet, på en økonomisk overkommelig måde. Jeg er modstander af en model udtænkt i Bruxelles, som med vold og magt skal gennemføres over hele Europa. Derimod går jeg ind for social solidaritet i Europa under mottoet "én for alle og alle for én".
Det fremgår også af den betænkning, som vi debatterer i dag, og det er grunden til, at jeg støtter betænkningen af hr. De Rossa og hr. Silva Peneda. 
Ria Oomen-Ruijten,
   Hr. formand! Når man ser sig omkring i samfundet og taler med folk, ved man, at de er bekymrede over følgerne af globalisering og over selve globaliseringen, og at de på grund af den vedvarende arbejdsløshed i nogle medlemsstater er bange for at blive ramt. De kan se den demografiske udviklings negative virkninger, og det får dem til at være meget forbeholdne, også i debatten om den europæiske sociale model.
De spekulerer på, hvor bæredygtige alle de ting, vi har for øjeblikket, er. Kan vi fastholde pensionerne, arbejdsløshedsunderstøttelsen, om nødvendigt, eller det aktuelle velfærdsniveau? Det er den slags bekymringer, jeg taler om.
Det centrale spørgsmål er, hvorvidt de sociale sikringsordninger, som er meget forskellige, men alle sammen er baserede på visse værdier, kan leve op til det, der blev lovet, da de blev indført.
Det glæder mig meget, at mine kolleger hr. De Rossa og hr. Silva Peneda til trods for deres forskellige politiske baggrund har formået at udarbejde en glimrende betænkning, som kan danne grundlag for fremtidige diskussioner. Det er jeg dem meget taknemmelig for.
Økonomisk udvikling er central for den europæiske sociale model, for uden den kan vi ikke give eller garantere social sikring. Vi vil gerne kunne garantere folk grundlæggende sociale krav, men det kræver naturligvis, at vi tilvejebringer de nødvendige midler. Det indebærer en løbende proces, hvor den sociale sikring reorganiseres, så borgerne får, hvad de kan forvente.
Der er forskellige modeller, og vores model adskiller sig fra de andre ved, at den er baseret på en social markedsøkonomi og faktisk også på den kristne sociale lære. Jeg er taknemmelig for de mange fornuftige henstillinger i betænkningen.
Jan Andersson,
   Hr. formand! Jeg vil begynde med at takke de to ordførere, som har arbejdet godt sammen. De har udarbejdet en god betænkning. Hjemme i Sverige får jeg ofte spørgsmålet, om der virkelig er en europæisk social model, og om det ikke forholder sig sådan, at vi har forskellige modeller. Jeg siger så, at det er rigtigt, at vores sociale systemer er forskellige, men at de også har en hel del til fælles, og at det er det, som er den europæiske sociale model. Vi har alle systemer, som bygger på solidaritet med mennesker, som bliver arbejdsløse, syge eller arbejdsskadede. Vi har alle en offentlig sektor, som finansierer det fælles, i en noget forskellig grad. Vi har også arbejdsmarkedets parter og det civile samfund, som spiller en stor rolle i processen, når vi udformer vores samfund. Det er de fælles kendetegn.
Hvis den sociale model bygger på fælles værdier inden for forskellige systemer, kan vi lære af hinanden i den proces, vi nu befinder os i. Det er jo ikke sådan, at den sociale model eller de forskellige sociale systemer er uforanderlige. Som så mange andre har sagt under forhandlingen, skal de altid forandre sig, ikke værdierne i systemerne, men selve systemerne.
De to store udfordringer nu er den demografiske udvikling og globaliseringen. Den demografiske udvikling handler om, at vi også skal være solidariske med næste generation. Næste generation skal således ikke betale urimeligt meget af det, den producerer til os, som går på pension og har brug for meget sygepleje. Derfor skal vi skabe holdbare pensionssystemer.
Vi skal imidlertid også sørge for, at vi skaber et arbejdsmiljø, som gør det muligt for mennesker at blive på arbejdsmarkedet, hvilket bl.a. indebærer rimelige arbejdstider. Vi skal have en kompetenceudvikling, som gør, at også den ældre arbejdskraft kan være med i forandringen, når det gælder kompetenceudvikling og lignende, og dermed kan blive i arbejde. På den måde får vi flere personer på arbejdsmarkedet. Måske får vi i fremtiden også brug for at acceptere flere personer fra lande uden for Europa, hvilket sandsynligvis bliver tilfældet.
Når det drejer sig om globaliseringen, er der to veje at gå. Den ene vej er, at vi tilpasser os til de konkurrerende økonomier i Kina og Indien, dvs. lønmæssigt, hvad angår vilkårene på arbejdsmarkedet osv. Den anden vej er, at vi faktisk forsøger konkurrere ved at have veluddannet personale, gennem forskning og udvikling m.m., som gør, at vores arbejdskraft og de produkter, vi producerer, er de bedste i verden. Det forudsætter dog tryghed på arbejdsmarkedet, eftersom det indebærer forandring og omstrukturering. Mennesker, som er på et foranderligt arbejdsmarked, skal føles sig trygge. "Trygge i forandring" ved jeg, at det finske formandskab kalder det i stedet for , men det er det samme. Hvis du er tryg, kan du også deltage i arbejdet med at forandre og udvikle Europa. Så kan vi udvikle de sociale systemer til en produktiv faktor i arbejdet med at skabe forandring. 
Patrizia Toia,
   Hr. formand, mine damer og herrer! I de sidste par måneder har vi i drøftelserne om processen med en større politisk integation i Europa - hvor der har været sejre og nederlag - ofte sagt, at Europa skal definere sit projekt og sin målsætning bedre, dvs. sin uundværlighed. Det skal være det resultaternes Europa, som vi konkret forestiller os skal give borgerne et konkret tegn på årsagen til dets eksistens.
I dag skal der dog også lægges vægt på den sociale dimension foruden vækst- og videndimensionen og foruden de målsætninger, som vi altid deklamerer, og vi skal samtidig finde ud af, hvad Europa skal blive for klart at kunne sige til de europæiske borgere, om Europas fremtid - og ikke kun dets tidligere historie og det 20. århundredes historie, som vi alle kender og har oplevet - stadig skal have denne prioritet og dette særlige kendetegn, der har karakteriseret de forskellige modeller og systemer i medlemsstaterne.
Netop på europæisk plan er det nødvendigt med en sådan indsats. Den gennemførelse, der hidtil er sket i de forskellige lande og medlemsstater, står i dag over for nogle udfordringer, som det er vanskeligt at finde isolerede løsninger på. Til dem, der er bange for, at man i Bruxelles vil bestemme det hele, både hvad, hvordan og en fælles model, vil jeg gerne sige, at det ligger helt fast, at det er medlemsstaterne, der har beføjelserne og ansvaret for socialpolitikkerne, og at det er på nationalt plan, at man skal træffe beslutningerne om kvantiteten og kvaliteten af de midler, vi sætter af til de sociale systemer, uanset om der er tale om social sikring, uddannelse eller forebyggelse.
Der er ingen tvivl om, at disse beslutninger skal træffes på nationalt plan, og jeg mener også, at mit land selv skal bestemme, hvilken socialstat det ønsker. Efter min opfattelse er det dog også nødvendigt med en fælles europæisk indfaldsvinkel, når det gælder visse grundlæggende rettigheder, der skal forsvares, de sociale rettigheder, som - hvilket jeg gerne vil minde parlamentsmedlemmerne om - vi har medtaget i afsnittet om rettigheder i vores udkast til forfatning. Dette skal være vores udgangspunkt, dvs. en fælles indfaldsvinkel, hvor vi fastlægger nogle retningslinjer, og det er netop, fordi medlemsstaternes sociale systemer står over for den værste udfordring, nemlig økonomisk og finansiel kompatibilitet. Vi vil nemlig gerne have, at konkurrenceevne og social samhørighed går hånd i hånd og er to sider af samme sag, dvs. samfundets helhedsudvikling.
Derfor er forhandlingen i dag efter min mening vigtig, og derfor mener jeg, at den står på Europas dagsorden, selv om nogle måske stiller spørgsmål ved dette, fordi der kun er tale om en initiativbetænkning om dette emne. Det er ikke nok at tale om institutionsmodeller, og det er ikke nok at tale om, hvilken styringsform der er behov for, for det er absolut nødvendigt, at vi også drøfter vores frie økonomis konkurrencemodel.
Borgerne vil også vide dette, når de vælger den politiske løsning, og når de siger ja eller nej til de økonomiske beslutninger, som vi anmoder om for at skabe større beskæftigelse eller af andre årsager. De vil vide, om disse sociale rettigheder under alle omstændigheder er et kendetegn for alle de velfærdssystemer, som de forskellige lande indfører. 
Sepp Kusstatscher,
   Hr. formand! Alle skal vel principielt være indforstået med den europæiske sociale model, i det mindste verbalt. Hvem kan have noget imod et fælles værdisystem, mod fred, social retfærdighed, frihed, lighed osv.?
I EU-politikken er der mange skønne principper og retningslinjer, i hverdagen og ved siden af er der imidlertid en rå virkelighed. Kortsigtet stræben efter overskud og ofte skrupelløs udnyttelse, konkurrence osv. Der bliver i mange tilfælde kigget på og kigget væk fra, hvordan nogle få bliver rigere, og hvordan de voksende befolkningslag bliver mere og mere forarmede.
De tungeste sociale problemer - ekstrem fattigdom, diskriminering af indvandrere, langtidsarbejdsløses hårde skæbne - antydes blot i dokumentet. Ulighed og uretfærdighed påvises ikke med den nødvendige skarphed. Skylden herfor har det i og for sig positive subsidiaritetsprincip. Når den såkaldte harmonisering i erhvervslivet anses for selvstændig, burde EU også sige ja til harmoniseringer på det sociale område - fra harmonisering af skatter og afgifter frem til en diskussion om minimumsindkomster, grundindkomster, borgerløn og især pensionssystemet.
Retfærdighed kan kun være et gyldigt princip i EU, når lovgivningen i hele Europa også beskytter samfundets svageste! 
Ilda Figueiredo,
   Hr. formand! Denne forhandling er overordentlig vigtig på grund af sit alvorlige emne, den såkaldte den europæiske sociale model, altså de økonomiske, sociale og arbejdsmæssige rettigheder, som arbejdstagerne og befolkningerne har erobret gennem mange år, men som denne betænkning ikke tager behørigt hensyn til. Tværtimod.
Betænkningens underliggende tanke er, at de sociale sikringssystemer hæmmer den økonomiske udvikling og ikke lader sig opretholde over for de demografiske udfordringer, som globaliseringen og den internationale konkurrence stiller. Der insisteres derfor på dybtgående strukturreformer, der i praksis vil betyde en demontering af de offentlige sociale sikringssystemer og afskaffelse af det, der har været det vigtigste redskab for social integration og bekæmpelse af fattigdom, ulig indkomstfordeling, usikker beskæftigelse og arbejdsløshed og for fremme af arbejdstagernes værdighed.
Ordførerne fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har således til hensigt at videreføre eftergivelsespolitikken over for de store europæiske arbejdsgivere og de økonomiske og finansielle gruppers interesser ved at åbne nye forretningsfelter og stille en betydelig del af de pensionsordningernes finansielle midler til rådighed for privat profitmaksimering og bevæge sig ad den såkaldte Lissabon-strategis og stabilitetspagtens stadig mere neoliberale vej.
Det er ikke det, som de mere end 72 millioner fattige og de mere end 18 millioner arbejdsløse forventer. Den politik må derfor ændres. Det er vores formål med de forslag, som vi stiller, og som vi håber bliver vedtaget. 
Brian Crowley,
   Hr. formand! Jeg vil også gerne slutte mig til mine kolleger og takke de to ordførere for deres arbejde med denne meget vigtige betænkning. Jeg vil også byde kommissæren velkommen i Parlamentet, for Kommissionen er efterhånden nødt til at begynde at gennemføre nogle af de ting, vi taler om her.
Et af de centrale aspekter i diskussionen er, at man endelig har erkendt, at hvis man ikke kan skabe økonomisk velfærd sammen med en beskæftigelsessituation, hvor man kan garantere arbejdspladser og jobsikkerhed og rettigheder efter disse job, er den europæiske sociale model ikkeeksisterende.
Som min kollega hr. Andersson med rette påpegede, er der ikke bare tale om en enkelt model, men om en række forskellige modeller. Den ene ting, de alle har til fælles, er nødvendigheden af solidaritet mellem alle folk i de enkelte lande og på tværs af EU. Tanken om at beskytte de mest sårbare i vores samfund udgør selve kernen i det, som den europæiske sociale model bør dreje sig om. Når man kigger ned over listen med spørgsmål og områder, som skal dækkes, vil der naturligvis altid opstå problemer, hvad enten det drejer sig om langtidsarbejdsløshed, ungdomsarbejdsløshed, arbejdsløse kvinder, sociale velfærdsydelser, beskyttelse vedrørende adgang til boliger, adgang til almen og faglig uddannelse eller på det seneste den demografiske situation og pensionskrisen, der truer os.
Uanset hvad man gør for at finde løsninger på de eksisterende problemer, bør vi lære af de praktiske erfaringer, vi nu har med en række af disse forskellige sociale modeller, at alle ikke kan passe den samme størrelse. Der er brug for at tillade fleksibilitet inden for disse modeller, at garantere, at kerneværdierne med at sætte mennesket i centrum for den sociale model er at allerstørste betydning. Men når vi taler om harmonisering af beskatning eller harmonisering af mindstelønnen, er dette åbenlyst i strid med princippet om lighed, fordi lande, der i øjeblikket har lavere lønninger og et højere niveau af social sikring, kan miste deres konkurrenceevne, fordi erhvervslivet og virksomhederne lokkes andre steder hen, og arbejdspladserne forsvinder. Derfor skal der være mulighed for fleksibilitet.
Jeg støtter betænkningen som helhed, og jeg glæder mig over de bemærkninger, den indeholder. Et område, der vækker stadig bekymring, er behovet for at sikre sammenhængen mellem økonomisk ydeevne og skabelsen af rigdom, som så skal bruges til social sikring. Man kan ikke have det ene uden det andet, og når vi taler om at hæve skatterne, kan man have verdens højeste skatter, men hvis man ikke har virksomheder til at ansætte folk og betale skat, kan man ikke tilbyde social sikring bagefter. 
Derek Roland Clark,
   Hr. formand! Denne betænkning dækker 10 forskellige områder, praktisk taget alle EU-områder fra fred og sikkerhed til menneskerettigheder og fra Lissabon til Laeken. Den er således en forhåbning om, et forsøg på at grundlægge en spirende kultur.
Da jeg var yngre, spillede jeg rugby, og jeg kan huske en kamp, der ikke gik særlig godt. Anføreren samlede os og tryglede os om at vise mere holdånd. En tom gestus, for holdånd kan ikke fremstilles kunstigt: Den opstår af spillets kultur, hvor man kombinerer forskellige færdigheder, spiller for hinanden, dækker af for hinandens fejl og den sociale stemning efter kampene.
På samme måde nytter det ikke, at ordførerne samler os for at stemme for en europæisk social model. Hvis alle de forskellige dele, betænkninger, traktater, regler og forordninger osv. er noget værd og omsættes i praksis af hele dette hold af nationer, vil den europæiske sociale model opstå af egen fri vilje. Derfor er denne betænkning irrelevant!
I betragtning O i betænkningen hedder det, at forfatningen skal afspejle princippet om den sociale model - det samme endnu en gang. Det følger heraf, at den europæiske forfatning også er irrelevant ud over at være død!
I denne betænkning fremhæves medlemsstaternes rolle og kompetencer, navnlig deres rolle med at sikre beskæftigelse, der fører til økonomisk vækst og fremgang. Man kommenterer mangfoldigheden i EU's medlemsstater og siger, at vi skal respektere deres traditioner, hvilket alt sammen fik støtte her til formiddag fra den finske præsident. Men dette vil alt sammen blive fejet til side og gå tabt, hvis EU kaster sig ud i vanviddet med en forfatning.
Sammenfattende kan De måske forstå, at jeg tvivler på oprigtigheden af denne betænkning, der indeholder udsagnet: "anbefaler, at medlemsstaterne uddyber samarbejdet og udvekslingen af bedste praksis". For et år siden bemærkede jeg her i Parlamentet, at et af de central træk ved EU er, at de enkelte medlemsstater kan komme med sin bedste praksis og dele den med alle de andre. Men da jeg sagde dette i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender under forhandlingen om arbejdstidsdirektivet og forsøgte at bidrage med eksempler på bedste praksis fra en medlemsstat - Det Forenede Kongerige - sagde ordføreren fyndigt til mig: "Vi ønsker ikke, at De dumper Deres idéer på os". 
Roger Helmer (NI ).
   - Hr. formand! For et år siden talte den britiske premierminister Tony Blair i Parlamentet og stillede et vigtigt spørgsmål: Hvilken social model er det, der skaber 20 millioner arbejdsløse over hele EU? Det var et godt spørgsmål, og indtil videre har jeg ikke hørt svaret.
Den europæiske sociale model er velmenende, den er medfølende, den har til formål at gøre godt, og alligevel har den skabt et lovgivningsmæssigt og skattemæssigt klima, der afskrækker iværksættere, ødelægger rigdom og undergraver konkurrenceevnen. Tiden er inde til at se virkeligheden i øjnene: Den enes jobsikkerhed er den andens arbejdsløshed. Den sociale model er dybt diskriminerende. Den diskriminerer til fordel for folk i arbejde og imod de arbejdsløse. Hvis vi ønsker at nå Lissabon-målene, hvis vi ønsker at møde globaliseringens udfordringer, hvis vi ønsker vækst, arbejdspladser og konkurrenceevne og fremgang, er vi nødt til at gå i gang med at afvikle den europæiske sociale model. 
Csaba Őry (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Den europæiske sociale model står over for store udfordringer, der hovedsageligt er forbundet med ændringerne i det økonomiske miljø og sociale ændringer. Flere elementer af disse ændringer er allerede blevet nævnt i dag.
Noget af det vigtigste er efter min opfattelse nødvendigheden af at skabe endnu flere job. For at opnå det og i forbindelse med den sociale model er det vigtigt at understrege, at kun flere job og dermed, naturligvis, støtte til små og mellemstore virksomheder giver mulighed for bare at tale om elementer af ændringer i den sociale model. Det glædede mig at høre kommissær Špidla sige i dag, at dette er et spørgsmål om at bevare de europæiske værdier. Det kan kun lade sig gøre, hvis der foretages strukturelle ændringer i den europæiske sociale model. Spørgsmålet er, hvilken EU-strategi der skal anvendes for at gennemføre ændringerne, og hvor hurtigt det skal ske.
På det punkt mener jeg, at vi bør harmonisere EU's politikker, og jeg er især tilfreds med det mål, der er fastsat i betænkningen, nemlig en forstærket åben koordinationsmetode, så de nationale parlamenter og Europa-Parlamentet kan spille en aktivere rolle. Jeg er overbevist om, at øget samarbejde og fælles europæiske holdninger er nødvendige i forbindelse med de vigtigste politiske spørgsmål. Derfor er fælles europæiske erklæringer og politikker, der er tilpasset til de enkelte medlemsstater, den strategi, der skal følges. Hvad angår fremtidsperspektiverne, er denne erklæring tilstrækkeligt pragmatisk, og den viser tydeligt, at vi er nødt til at samarbejde. Problemerne kan kun løses ved at samle kræfterne, ikke ved at splitte dem.
Jeg mener, at det er en god betænkning, der kan forsvares, og jeg anmoder om, at flest mulige medlemmer, helst fra det bredest mulige politiske spektrum, støtter den.
Stephen Hughes (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske begge ordførere, som har udført et fremragende stykke arbejde.
Sidste efterår under det britiske formandskab og lige op til det ekstraordinære topmøde i Hampton Court sagde medlemmerne af min egen regering to modstridende ting om tanken om en europæisk social model. På den ene side sagde de, at der ikke findes noget sådant som en europæisk social model - vi har 25 forskellige nationale sociale modeller - mens de på den anden side sagde, at hvis der findes noget sådant som en europæisk social model, er det et kontinentalt fænomen og en møllesten om halsen på en række af medlemsstaternes økonomier.
Hr. Helmer har mindet os om, hvad hr. Blair sagde her i Parlamentet. Rent faktisk har en række ministre sagt det samme, og de læser tydeligvis op af samme manuskript - dvs. ønsker vi virkelig en social mode, der kaster 20 millioner ud i arbejdsløshed? Hvis hr. Helmer lyttede til forhandlingen, ville han have hørt et svar på den påstand fra hr. Blair, for i betænkningen skydes disse løgne ned. I det første meget vigtige afsnit understreger man, at vi rent faktisk har en europæisk social model, der afspejler et sæt af fælles værdier, der er baseret på bevarelse af freden, social retfærdighed, lighed, solidaritet, fremme af frihed og demokrati samt respekt for menneskerettigheder. I betænkningen slår man fast, at modellen langt fra er en byrde eller en møllesten, men at social- og arbejdsmarkedspolitikken skal ses som en positiv faktor for EU's økonomiske vækst, ikke kun ved at skabe øget produktivitet og konkurrenceevne, men også ved at skabe social samhørighed, hæve borgernes levestandard og sikre adgangen til grundlæggende rettigheder og friheder. Det er fuldstændig korrekt, og hvis vi ser det på den måde, bliver social- og arbejdsmarkedspolitikken til en produktiv faktor - hvilket var temaet for et nederlandsk formandskab for nogle år siden.
I betænkningen anerkender man ligeledes det, en række talere har været inde på, nemlig, at der er et tydeligt behov for at modernisere og tilpasse modellen, så vi kan reagere på den lange række af udfordringer, som vi står over for: demografiske og teknologisk forandringer, globalisering osv. Ordførerne understreger ligeledes, at man ved reformeringen og moderniseringen af modellen skal bevare og styrke de værdier, der er knyttet til den. Dette er af vital betydning. I Storbritannien ryster mange på hovedet af det, de opfatter som en alt for langsom proces for modernisering og reformer i en række kontinentale europæiske lande. De har tendens til at glemme den brutale, umenneskelige og destruktive måde, som reformerne blev gennemført på i Thatcher-årene i Storbritannien. Det, som en række kontinentale lande forsøger på, er at gennemføre reformprocessen ved hjælp af enighed, idet man samtidig bevarer de underliggende værdier i den europæiske sociale model. Det er måden at gøre det på, og det beundrer jeg i høj grad.
En sidste ting: Jeg beklager, at PPE-DE-Gruppen har fremsat et ændringsforslag til punkt 23 med henblik på at få fjernet en specifik henvisning til behovet for, at Kommissionen udarbejder en ramme for tjenester af almen interesse. Jeg håber virkelig, at dette ændringsforslag falder, for hvis vi havde haft disse rammer, ville selve servicedirektivet have haft meget lettere ved at gå igennem. Vi har stadig brug for det, og jeg håber, at Kommissionen vil reagere på opfordringen vedrørende dette, som fremsættes i betænkningen. 
Bernard Lehideux (ALDE ).
   Hr. formand! Europas indgriben opleves af vores medborgere alt for ofte som en indblanding i deres dagligdag. De har i øvrigt nogle gange ret. Men dem, der har sagt nej til forfatningen, har nægtet at se, at denne tekst kunne klarlægge Unionens og medlemsstaternes kompetencer.
Vores medborgere ønsker i virkeligheden et Europa, som reagerer på deres konkrete, påtrængende bekymringer, men kun når det er Europa, der står bedst rustet til at gøre det. I denne ånd er det sociale Europa en prioritet blandt prioriteter. Vi er forpligtet til at udstikke en ramme, der - som De sagde, hr. kommissær - er moderne og afbalanceret, som sikrer høje sociale standarder, og som samtidig giver medlemsstaterne tilstrækkelig handlefrihed.
Mine damer og herrer! Lad os stoppe den sterile debat mellem dem, for hvem ordet social er synonym med etatisme, og dem, der betænkning efter betænkning stiller forslag om urealistiske og modproduktive foranstaltninger. Som vi allerede har gjort det i direktivet om tjenesteydelser, bør vi alle sammen - og det hurtigst muligt - gøre os umage for at få fastlagt disse rammer ved f.eks. at starte med at vedtage tekster om arbejdstid, forsyningspligtydelser og status over den europæiske gensidighed. 
Gabriele Zimmer (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Det er en skam, at den foreliggende betænkning om en fremtidssikret europæisk social model ikke hjælper os meget videre. Ingen af de eksisterende sociale modeller i EU har hidtil bare som begyndelse opfyldt kravet om at skabe betingelser for, at ethvert menneske virkelig også kan føre et selvbestemt liv i værdighed i EU. Bekæmpelsen af fattigdom, reduktionen af sociale kløfter, energiske metoder i forbindelse med klimabeskyttelse er efter min mening de største udfordringer, også for det indre marked.
Den Økonomiske og Monetære Union skal derfor efter min mening suppleres med en europæisk social union. Skridt i den retning kunne for det første være oprettelse af en mekanisme mod social dumping, for det andet fastlæggelse af en social minimumsstandard for hele Europa og for det tredje oprettelse af europæiske sociale systemer, der beskytter mod fattigdom. Desværre indeholder den foreliggende betænkning om en fremtidssikret europæisk social model ikke nogen substantielle forslag, som retter sig mod et faktisk solidarisk og socialt Europa. 
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne påpege, at denne betænkning naturligvis indeholder nogle velbegrundede erklæringer og temmelig triste prognoser, men jeg vil ikke tale om, at de enkelte medlemsstater har forskellige sociale systemer, men om to specifikke grupper af mennesker. Jeg repræsenterer et land, hvor der er mennesker, som var med til at håndtere Tjernobyl-katastrofen, og nu har disse mennesker brug for hjælp. Dengang deltog de i håndteringen af denne katastrofe i bevidstheden om, at de reddede menneskeheden, og at de hjalp Ukraine og dermed også Europa. I dag har den lettiske stat ikke ressourcer nok. Letlands sociale system er ikke i stand til at hjælpe disse mennesker, nu hvor de er blevet handicappede.
Den anden gruppe består af mennesker fra Letland og andre baltiske og østeuropæiske lande, der som følge af USSR's besættelse blev sendt i koncentrationslejre. Disse mennesker blev berøvet et normalt liv, berøvet uddannelse, levede i en periode med slaveri og arbejdede som slaver. Det er grunden til, at det er umuligt med de ressourcer, som Letland og andre baltiske lande har til rådighed i dag, at sørge for, at disse mennesker bliver socialt rehabiliteret. Når vi nu taler om den europæiske sociale model og om solidaritet, mener jeg, at denne model bør omfatte yderligere socialsikring til disse grupper. Overnational sikring, der ikke bør være en byrde for et enkelt land, for disse lande er faktisk allerede de fattigste i Europa.

Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand! Vi er nødt til at indrømme, at vi virkelig har dummet os i spørgsmålet om velfærdsstaten. Sandheden er, at vi for nogle få år siden besluttede en hele masse uden at have fantasi til at forestille os, at den forventede levealder stiger. På det tidspunkt, for 40 år siden, var et infarkt ensbetydende med døden, nu behandles et infarkt ved en rutinemæssig operation.
På samme måde tænkte vi ikke for nogle få år siden, for 10 år siden, da vi undertegnede verdenshandelsaftalen, på, at vores varer er tynget af velfærdsudgifter, mens varer fremstillet af indere og kinesere, som udgør halvdelen af verdens arbejdskraft, ikke er pålagt den slags udgifter. Som følge heraf oversvømmer kinesiske varer Europa, vores virksomheder lukker, og i morgen kan vi ikke længere opretholde denne velfærdsstat.
Sandheden er, at vi enten går fallit eller ikke bliver så sikre som borgere. Det er en kendsgerning. Derfor må vi undersøge, hvordan vi kan klare situationen realistisk. Vi stikker folk blår i øjnene. Vi vil ikke kunne holde, hvad vi lovede.
Nu siger vi, at vi vil have midler fra arbejdsgiverne, men arbejdsgiverne er allerede ved at bukke under for kinesiske og indiske varer. Derfor må vi se sandheden i øjnene. Teknologi skulle være vejen frem. For 40 år siden, da jeg var barn, gik vi ud og arbejdede på markerne om sommeren, og der var 50 mennesker for hver to dekar. Nu er der en maskine med en person til at betjene den.
Der går arbejdspladser tabt som følge af teknologien. Hvordan kan vi så sikre levestandarden i dag? Vi må finde løsninger, der ikke er indlysende med denne tankegang. Vi må erkende, at vi begik en fejl, da vi for 10 år siden i forbindelse med verdenshandelsaftalerne undlod at tage denne parameter i betragtning, nemlig deres billige varer, som i dag oversvømmer markedet og holder vores varer borte fra butikshylderne.
Dette er en alvorlig fejl, som vi kommer til at betale for. Vi må fortælle de europæiske borgere sandheden, nemlig at vi ikke kan gøre kineserne til europæere, og at vi derfor desværre er nødt til at gøre europæerne til kinesere.
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand! Jeg vil tale om den europæiske sociale model set ud fra en ny medlemsstats borgers synspunkt. Det siges, at forskerne har identificeret fire forskellige modeller, nemlig den skandinaviske, den angelsaksiske og den kontinentale model samt middelhavsmodellen. Selv om de er forskellige, har de også visse fælles træk. Jeg kan tilføje, at der er en model til, nemlig den postkommunistiske model, som ikke passer sammen med nogen af de andre. Den postkommunistiske model er kendetegnet ved, at der overhovedet ikke er nogen model. Personalet i supermarkedet arbejder, selv den 1. maj, til kl. 22, eller det arbejder i døgnets 24 timer for 200 euro om måneden.
Det er grunden til, at udformningen af en ny social model, der er fælles for hele Europa, og dens gennemførelse i hvert fald på et grundlæggende niveau først og fremmest er i de nye medlemsstaters borgeres interesse. Det er desværre i de nye medlemsstater, at vi ser den største forskel mellem arbejdets kvalitet og betalingen for det. Der er meget ringe adgang til sundhedspleje, der mangler et minimum af social bistand til mennesker uden tilstrækkelige ressourcer, der er meget lave ydelser til handicappede og pensioner, og endelig er der et skjult system med gebyrer for adgang til højere uddannelse.
Desværre er det i de nye medlemsstater, at der er færrest job, og de job, der er, er af ringe kvalitet, og lønnen er oftest 200-500 euro pr. måned, mens leveomkostningerne næsten svarer til leveomkostningerne i det øvrige Europa. Desværre er det i Polen, i fagforeningen Solidaritets hjemland, at vi har de dårligst beskyttede arbejdstagerrettigheder i hele EU. Jeg håber, at den europæiske sociale model vil sikre, at vores fattigste borgere ikke behøver at frygte nyheden om endnu en udvidelse eller om indførelsen af euroen.
Her er det helt nødvendigt, at EU spiller en vigtigere rolle. Den europæiske sociale model bør have til formål at øge tilliden til de europæiske institutioner, navnlig de fattigste borgeres tillid.
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Hr. formand! To kolleger fra forskellige grupper forfatter i fællesskab en betænkning om en fremtidssikret europæisk social model. Et arbejde, som har kunnet betale sig! Med den europæiske sociale model defineres enheden af værdierne, men også mangfoldigheden af de nationale systemer. Til værdiorientering tæller solidaritet, social retfærdighed, adgang til uddannelse og sundhedsydelser, men gennemførelsen er medlemsstaternes sag med deres forskellige modeller - den nordiske eller den angelsaksiske, den kontinentale eller den mediterrane. De nationale sikringssystemer er imidlertid i høj grad truet i betragtning af globaliseringen og den bekymrende demografiske udvikling.
Her skal der gennemføres omfattende reformer for at sikre en bæredygtig finansiering. Systemer skal være mere dynamiske, skal ikke længere være så stive. Jeg bifalder støtten til SMV'er i betænkningen, som efterhånden sikrer de fleste uddannelses- og arbejdspladser, og den innovative idé med hensyn til , altså mere fleksibilitet på arbejdsmarkedet og modernisering af arbejdsmetoderne og arbejdsforholdene, der er forenet med sikkerhed for arbejde og social tryghed.
Ikke kun set med tyskernes øjne i PPE-DE-Gruppen er der imidlertid tre problemområder. For det første handler det i nr. 13 og 14 om den åbne koordinationsmetode. Dette må ikke føre til en ny lovgivningsprocedure og er kun acceptabelt, hvis den er begrænset til udvekslingen af erfaringer og en afprøvet praksis. De nationale parlamenter og arbejdsmarkedets parter skal inddrages.
For det andet handler det om nr. 23, hvor der indtrængende kræves et rammedirektiv - Stephen Hughes - for tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, en fuldstændig modsigelse til den aktuelle drøftelsesstatus.
For det tredje er der globaliseringsfonden i nr. 31. Vi forkaster en finansiering på europæisk plan af firmaflytninger. Vi har hverken brug for omfattende godkendelsesprocedurer eller nye bureaukratier og da slet ingen privatisering af offentlig kapital. Det er kun foranstaltninger til videreuddannelse og omskoling af de arbejdstagere, der er berørt af globaliseringen, der er acceptable. Til det formål regner vi med støtte fra Parlamentet for at kunne godkende betænkningen samlet. 
Alejandro Cercas (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg vil indlede med at lykønske de medlemmer, der har udarbejdet denne betænkning om et meget vigtigt emne, der er centralt for den europæiske integration. Det er en meget positiv betænkning, for Parlamentets store politiske grupper og langt størstedelen af medlemmerne har formået at stå sammen om en fælles tilgang og et fælles kompromis. Jeg mener, at det er helt på sin plads, at vi i dag endnu en gang siger, at langt størstedelen af Parlamentets medlemmer mener, at de åbne markeder og den europæiske sociale model er en del af et uadskilleligt hele, og at det vil vedblive med at være sådan i fremtiden.
Det er en metodisk og fornuftig betænkning. En metodisk betænkning, hvor der ses på fortiden, og det bekræftes, at vi med vores model har opnået det største område med økonomiske og sociale fremskridt i Europa og er nået frem til den vigtigste fase i de fremskridt, og en fornuftig betænkning, fordi den giver os mulighed for at se ikke bare defensivt, men også proaktivt på fremtiden med henblik på at overvinde globaliseringens store udfordringer. Det skal også pointeres, at det er lykkedes at fremhæve den merværdi, som EU tilfører denne model, hvor Europa naturligvis ikke har ambitioner om at påtage sig alle de opgaver, som medlemsstaterne udfører, men det har den nødvendige retlige bemyndigelse til at fuldføre og fremme aktioner, der er nødvendige for at nå de fælles mål for beskæftigelse og social velfærd.
Vi har mange virkemidler, bl.a. lovgivningen, som giver os mulighed for på behørig vis at forsvare grundlæggende mål og arbejdstagernes grundlæggende rettigheder og forhindre social dumping. Vi anmoder om en ny form for globalisering for hele verden, hvor der ikke findes en social dumping, som ledsages af instrumenter, der forværrer arbejdstagernes forhold. Unionen må forhindre, at dette fænomen opstår på dens territorium.
Hr. formand! Til sidst vil jeg sige, at jeg er sikker på, at vores reformerede model har en fremtid, men denne sikkerhed ledsages af en anden, nemlig at end ikke det økonomiske Europa har en fremtid, hvis dets sociale model ikke respekteres.
Elizabeth Lynne (ALDE ).
   - Hr. formand! Jeg vil indlede med at sige, at jeg principielt ikke bryder mig om, at de to største partier udarbejder fælles betænkninger. Jeg mener, at det udelukker andre partier fra begyndelsen.
Denne betænkning er i det store og hele god. Jeg ved, at det lyder ubehøvlet, men det glæder mig, at subsidiaritet er blevet nævnt, og at vi opfordrer medlemsstaterne og ikke EU til at handle. Jeg er imidlertid meget forbeholden over for, at der overhovedet tales om en europæisk social model. Jeg ved, at vi har fælles mål, men vi har ikke - som andre har nævnt - fælles systemer i medlemsstaterne til at nå de mål med. Det mener jeg heller ikke, at vi burde have, og det er årsagen til mine bekymringer.
Jeg ved, at andre har nævnt dette, men jeg vil ikke have, at nogen tror, at vi, hvis denne betænkning bliver vedtaget, vil arbejde hen imod en europæisk social model, der er fælles for alle, i stedet for at respektere den mangfoldighed, som vi har for øjeblikket. Jeg siger ja til fælles sociale mål, men nej til en fælles social model.
Mary Lou McDonald (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Jeg vil indlede med at sige, at jeg går ind for denne debat. Der er to floskler, som altid bliver fremført, når den europæiske sociale model eller socialpolitik diskuteres. Den første er, at et socialt Europa er det centrale ved dette projekt. Den anden er, at det bare er et spørgsmål om at tilvejebringe økonomiske midler, og at stigende tidevand løfter alle både. Begge påstande er fuldstændig fejlagtige, og hvis man ser på tallene for fattigdom, hjemløshed og social forskydning i EU, forstår man hvorfor.
Sandheden er, at det sociale Europa i stor udstrækning har været en krølle på eller et tilbehør til EU's overordnede strategi. Jeg mener, at hvis vi skal have en reel og frugtbar debat om socialpolitik, må vi stille de grundlæggende og vanskelige spørgsmål om EU's makroøkonomiske politik. Hvilken virkning har liberalisering og privatisering haft på de marginaliserede? Hvad med den snigende afskaffelse af velfærdsstaten? Og er det så sært, at der er sådan en dyb afgrund mellem de europæiske borgere og EU, når de politikker, vi fører, fratager folk medbestemmelsesretten?
Jeg håber sandelig, at denne betænkning kan blive et sprængbræt til den meget mere tilbundsgående diskussion og analyse, som vi kræver.
Jana Bobošíková (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Erfaringerne viser tydeligt, at den europæiske økonomiske model ikke er bæredygtig, langt fra faktisk. Den sociale model skulle fungere som et sikkerhedsnet, eller et sprængbræt, for borgere, der ikke kan arbejde på grund af midlertidige vanskeligheder, alder eller sygdom. Den er imidlertid blevet til en behagelig sovepude for dem, der ikke vil arbejde. Den europæiske sociale model er en øvelse i højsindet populisme og kører med underskud i mange lande. Den tilskynder ikke til personligt ansvar, den motiverer ikke folk til at forbedre deres kvalifikationer og indsats, den fremmer dovenskab og manglende ansvarsfølelse, den gør folk passive og ligeglade, og den fører i den sidste ende til, at virksomheder trækker sig ud af EU, hvorved arbejdsløsheden stiger i medlemsstaterne.
Det aktuelle, populistiske sociale system sikrer ganske vist politikerne stemmer, men det giver ikke vores borgere fremtidig velstand. Det bør siges klart, at den europæiske sociale model ikke, som politikerne vil have os til at tro, er en givet rettighed. Den er snarere en midlertidig bonus som følge af økonomisk effektivitet.
Mihael Brejc (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Det er almindeligt anerkendt her, at der ikke findes en fælles social model i Europa, men at vi snarere har 25 modeller. På samme måde er der enighed om, at socialpolitik henhører under medlemsstaternes kompetenceområde. Som følge af disse fælles synspunkter er spørgsmålet ikke, hvorvidt det er muligt at opnå den fælles model, men om det overhovedet er fornuftigt at have en.
Jeg lægger vægt på, at der i denne betænkning fremhæves nogle fælles grundlæggende værdier og mål for europæiske sociale modeller, f.eks. lighed, ikkeforskelsbehandling, solidaritet og generel adgang til uddannelse, sundhedspleje og andre offentlige ydelser. For vores borgere er det de vigtigste elementer i en vellykket økonomi og i et retfærdigt samfund. Medlemsstaterne gør sig derfor løbende bestræbelser på at få økonomisk effektivitet, konkurrence og social retfærdighed til at harmonere. De måder, vi gør det på, varierer naturligvis.
Socialpolitik er ikke en økonomisk byrde, men et positivt aspekt af EU's økonomiske vækst, fordi den skaber social samhørighed, hæver levestandarderne og garanterer grundlæggende rettigheder og lighed. Socialpolitik er vigtig for ro på arbejdsmarkedet, politisk stabilitet og økonomisk fremskridt.
Det er netop dette spørgsmål, der behandles i denne betænkning med opfordringen til reform af de økonomiske og sociale systemer, så de kan klare udfordringerne i form af demografiske ændringer, globalisering og den hastige teknologiske udvikling. EU spiller naturligvis en vigtig rolle på dette punkt ved at koordinere forskellige bestræbelser på at gennemføre Lissabon-strategien, udarbejde fælles retningslinjer for vækst og beskæftigelse og sikre et vist omfang af koordination på socialsikringsområdet. I denne betænkning står der, at hverken er højre- eller venstrefløjen har patent på socialsikring, men at den er afgørende for et moderne samfund.
Alle EU's medlemsstater forsøger at finde den mest hensigtsmæssige model, og denne betænkning er et passende incitament og grundlag for ændring af medlemsstaternes sociale modeller. Jeg takker ordførerne.
Françoise Castex (PSE ).
   Hr. formand, mine damer og herrer! Også jeg vil gerne takke de to ordførere for deres arbejde. Med denne betænkning, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender støtter - det vil jeg gerne understrege - tager vi et stort skridt fremad mod definitionen af en europæisk social model. En afbalanceret kombination af økonomiske krav og påbud inden for området social retfærdighed.
Alt for mange europæere lider under, at Unionen ikke beskytter dem, ikke beskytter deres offentlige tjenesteydelser og ikke er tilstrækkeligt opmærksom på globaliseringens konsekvenser. Mange frygter trusler mod de elementer, der understøtter deres sociale model. Over for disse lidelser består vores ansvar naturligvis i at sikre vores værdier, men også i at bevise vores vilje med konkrete tiltag. Det ville være i modstrid med vores værdier og frugtesløst at forsøge at opnå de laveste omkostninger til arbejdskraft, få fat i de mest føjelige medarbejdere, sikre os de laveste afgifter og vores konkurrenters mest eftergivende standarder inden for miljø, sociale anliggender, sundhed og sikkerhed. Vores identitet og styrke er tværtimod med til at sikre vores fremragende standarder for produktionsarbejde.
Denne betænkning viser, at vi på trods af vores forskelle har et fælles ønske om et samfund, som ikke kun er underlagt markedets love, men også princippet om solidaritet og omfordeling i kraft af beskyttelsen af vores medborgere, dvs. vores menneskelige kapital, vores rigeste og vigtigste kapital. Europa har vist, at den sociale sikring, beskyttelsen mod livets risici og retten til pension for alle er ingredienser i en opskrift, der er god for borgerne, god for samfundet og god for økonomien, og det er den vej, vi skal følge i fremtiden. 
Jan Jerzy Kułakowski (ALDE ).
   - Hr. formand! Vi behandler et meget vigtigt emne, selv om jeg er sikker på, at vi ikke har behandlet det til bunds og må vende tilbage til det mere end en gang i fremtiden. Alligevel vil jeg gerne sige, at jeg værdsætter ordførernes arbejde og resultatet af det.
Jeg er en af dem, der mener, at der findes en europæisk social model. Men det er snarere en sammensat end en ensartet model. Det er en model, hvor en mangfoldighed af erfaringer er baseret på en helhed af værdier. Denne model bør forbedres og tilpasses til nutidens udfordringer, men forbedringen må ikke føre til, at den bliver svækket.
Det er de vigtigste konklusioner, som vi efter min opfattelse bør drage af denne meget betydningsfulde forhandling.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Medordføreren, hr. De Rossa, talte om nødvendigheden af et "anstændigt samfund". Disse ord var meget på linje med det, Rådet sagde, da det talte om nødvendigheden af "social retfærdighed". Jeg håber, at alle medlemmer af Parlamentet kan være enige i, at de ord er vigtige, og i, at de ikke bare må være tomme ord, men begreber med reel betydning. Jeg håber også, at medlemmer fra begge sider af salen anerkender, at det er vigtigt, at de henvender sig til alle som et udtryk for ægte social inddragelse. At de med andre ord ikke bare henvender sig til de mennesker, der er i arbejde, ikke bare til de mennesker, der ikke er i stand til at arbejde, men også til de mennesker, der ønsker at arbejde, men ikke kan finde arbejde, fordi der er for mange hindringer i vejen.
Det er grunden til, at jeg også gerne - ud over den første medordfører - vil lykønske den anden medordfører, hr. Silva Peneda. Da han talte, nævnte han nødvendigheden af at reformere den sociale model. Det tog kommissæren op, da han talte om nødvendigheden af reform. Det, der især gjorde indtryk på mig i kommissærens indlæg, var, at han sagde, at status quo ikke er nogen mulighed. Han refererede specifikt til de 20 millioner arbejdsløse, for de er virkelig en konstant påmindelse om den største sociale uretfærdighed af alle. Der må gøres noget. Vi må hjælpe til.
Efter min mening er nøgleordet "reform". Med hjælp fra en halv snes kolleger fra forskellige lande har jeg stillet et forslag om i ændringsforslag 1 om betragtning F at indsætte "modernisering og reform" i sætningen. Det er glædeligt, at hr. Hughes i eftermiddag har bekræftet over for mig, at PSE-Gruppen vil støtte den sætning. Parlamentet har mulighed for at vise, at vi alle sammen støtter den sætning, og at den ikke bare er tomme ord, men en indholdsrig sætning. Vores vælgere ønsker reform. Lad os i morgen vise, at vi ønsker det samme og også stemmer for det.
Proinsias De Rossa (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg glæder mig over denne mulighed for at igen at tage ordet og sige et par ord om debatten indtil videre.
Jeg må sige, at jeg er lettet over, at hr. Clark og hr. Helmer mener, at betænkningen er irrelevant, for jeg frygtede, at betænkningen fik så meget ros, og at jeg måtte have gjort noget forkert, hvis de også fandt den acceptabel. Det er jeg virkelig tilfreds med.
Jeg er nysgerrig og forbløffet over, at nogle af mine kolleger på venstrefløjen i GUE/NGL-Gruppen tilsyneladende også mener, at betænkningen er irrelevant, men måske er det et bevis på det, jeg sagde om, at skillelinjen mellem venstre og højre ændrer sig i vores moderne verden, og at det ikke er fordi, der ikke er nogen uenigheder, men fordi grænserne flytter sig.
Hr. Crowley bifaldt betænkningen. Men med risiko for at miste en stemme må jeg sige, at han måske misforstår betænkningen, for selv om støtte til de fattige er et vigtigt led i den europæiske sociale model, er jeg ikke enig i teorien om - hvilket han tilsyneladende er - at stigende tidevand løfter alle både, for det gør det ikke. Vi har ikke tid til at komme nærmere ind på det. Men efter min opfattelse er det centrale ved denne betænkning, at socialpolitik er en integreret del af et velstående Europa, og at det ikke er et spørgsmål om det ene eller det andet, eller om at vente på, at det ene fører det andet med sig. Vi skal sørge for begge dele, og det skal vi gøre gennem reform.
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! De sociale sikringssystemer lader i stadig større grad til at være i en vanskelig situation. De gentagne økonomiske kriser, de demografiske ændringer og indvandringsprocesserne tvinger os til at tage den europæiske sociale model op til fornyet overvejelse, også fordi vi i EU ser verdens rigeste og mest udviklede områder leve side om side med andre områder, der er præget af fattigdom og førindustriel udvikling. Derfor skal vi finde en model, hvor udviklingen og rigdommen kommer mange mennesker til gavn. Hvordan skal denne model se ud? I forholdet mellem mennesket, samfundet og staten skal der fokuseres på subsidiaritetskonceptet, så alle de europæiske borgere kan nyde godt af deres frihedsrettigheder, som skal sikres af institutioner, der ikke er omklamrende.
Den sociale solidaritet skal fremmes, så samfundets udvikling og rigdommens forøgelse bliver processer, der styres af respekten for det enkelte menneskes værdighed og den støtte, som samfundsgrupperne kan give mennesker med problemer. Vi skal ikke kun overlade opgaven til det offentlige eller til markedets selvreguleringsmekanismer, men skal sørge for en tredobbelt solidaritet, nemlig individuel solidaritet, hvor vi udbreder positive værdier hos mennesker, solidaritet hos samfundsgrupperne, som organiserer sig i sociale netværk, og institutionel solidaritet, hvor der er nogle få, væsentlige regler, som er fælles for alle, så vi får en stat, der er i stand til at udnytte alle samfundets kræfter.
Også de europæiske virksomheder er en del af denne plan, eftersom fuld beskæftigelse er det bærende element i den sociale model. Det gælder navnlig de små og mellemstore virksomheder, som skal være fundamentet i et system, hvor man forener økonomisk iværksætterevne med en solid samfundsstruktur og går i retning af en ny europæisk social model, som med sine forskellige former og organisationssystemer medfører velfærd for alle. 
Ana Mato Adrover (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I forbindelse med denne betænkning om fremtidens europæiske sociale model vil jeg især fremhæve den enighed, der er opnået mellem de to store politiske grupper, og jeg vil lykønske min kollega José Silva og ligeledes Proinsias De Rossa med deres indsats. Betænkningen er formålstjenlig, for den er som kaldet til at bidrage til solidaritet, til større social samhørighed, til bedre livskvalitet og til en sikrere fremtid for de sociale sikringssystemer i Europa.
Der hersker ingen tvivl om, at borgernes Europa, som vi alle sammen ønsker, kræver flere og flere samordnede politikker, der giver os mulighed for at tage de udfordringer, som vi står over for hver dag, op. F.eks. forpligter den demografiske udvikling med længere levetid, som er blevet nævnt i eftermiddag, os utvivlsomt til at indføre nye politikker, og ikke kun sundhedspolitikker, men også social- og sundhedsplejepolitikker, der sikrer, at den forlængede levealder ledsages af bedre livskvalitet.
Fuld beskæftigelse, midlertidig beskæftigelse, ungdomsarbejdsløshed og kvindearbejdsløshed kræver en ambitiøs beskæftigelsespolitik, hvor der lægges vægt på stabilitet og sikkerhed i arbejdet. Det samme kan siges om inddragelsen af kvinder på arbejdsmarkedet, hvor der kræves innovative metoder til at forene arbejdsliv og familieliv og fleksible arbejdstider, og indvandring, som efter min opfattelse snarere er en udfordring end et problem. Denne sommer har vi i Spanien mere end nogensinde før oplevet indvandringens drama, som giver anledning til alvorlige humanitære problemer. Uanset den spanske socialdemokratiske regerings holdning, som har vækket falske forhåbninger og dermed har bidraget til at forværre dette alvorlige problem, er dette et anliggende, der angår hele Europa, og som derfor kræver, at vi træffer solidariske og effektive foranstaltninger.
Jeg mener, at det er vigtigt at indføre en europæisk indvandringspolitik, og det er vigtigt at sige i dag, hvor vi taler om den europæiske sociale model, for dette fænomens udbredelse i hele Europa vil få stor indflydelse på den europæiske sociale model. Derfor mener jeg, at vi bør fortsætte arbejdet med denne europæiske sociale model under hensyntagen til alle de udfordringer, som vi står over for, navnlig indvandringen.
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg glæder mig over at have haft mulighed for at deltage i denne meget levende debat, hvor den europæiske sociale model er blevet set i forskellige perspektiver. Jeg kan opsummere min holdning som følger: De, der ikke går ind for den europæiske sociale model, synes at være i stort mindretal, mens flertallet argumenterede for, at den europæiske sociale model er et væsentligt element i vores liv. Det er i store træk også Kommissionens holdning.
Mine damer og herrer, jeg vil vende tilbage til nogle af de vigtige ting, der blev nævnt under denne debat, så jeg kan bruge den tid, jeg har til rådighed, til at fremhæve de vigtigste områder. Jeg mener, at det er vigtigt at anerkende, at EU i sig selv er et meget originalt produkt, en meget original politisk enhed, som det ikke er let at beskrive med de ord, der sædvanligvis anvendes inden for statskundskab. Det er ukorrekt at beskrive det som en international traktat eller at tale om det i gængse politiske vendinger. Det samme gælder den europæiske sociale model. Den er alt for kompleks til, at den kan reduceres til et enkelt tema. Derfor vil jeg sige, at jeg beundrer ordførerne, som har udarbejdet en tekst, hvor dette spørgsmål efter min opfattelse behandles meget grundigt.
Et andet vigtigt emne i denne vidtrækkende debat var erkendelsen af, at den europæiske sociale model ikke bare er en statistisk enhed, men at den i store træk er baseret på aktiv deltagelse og i visse tilfælde på arbejde. Det skyldes, mine damer og herrer, som vi har hørt i dag, at arbejde er mere end bare et job, for det har en klart defineret etisk karakter, og det er netop denne etiske aktivitet og etiske solidaritet, der underbygger den sociale model. Det fremgik tydeligt af debatten.
Mine damer og herrer, jeg er spændt på resultatet af Deres afstemning, og som sagt stemmer mange af de tilgange og holdninger, som Kommissionen allerede har givet udtryk for, mere eller mindre overens med det, der er blevet sagt her. Mine damer og herrer, hr. Silva Peneda og hr. De Rossa, mange tak for, at jeg fik lejlighed til at deltage i denne debat.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Gábor Harangozó (PSE ).
   - Reformen af den europæiske sociale model er i dag central for debatten i Europa. Faktisk er der en lang række udfordringer i de sociale ændringer som følge af nødvendigheden af at tilpasse sig til globaliseringen, den demografiske udvikling og den teknologiske innovation. På nuværende tidspunkt støtter vi ordføreren, når han understreger, at Unionen ikke blot skal fastholde, men også styrke de fælles europæiske værdier, som er fredsbevarelse, social retfærdighed, lighed, solidaritet, fremme af frihed og demokrati og respekt for menneskerettighederne, samtidig med at vi husker på, at forudsætningen for social retfærdighed er økonomisk velstand. Unionen skal leve op til EU-borgernes forventninger og afhjælpe de stigende bekymringer over beskæftigelse, den nuværende lave vækstrate og nødvendigheden af at reformere de sociale sikringsordninger. Ordføreren understreger klogeligt, at det er på tide at forny dialogen mellem arbejdsmarkedets parter i hele EU og samtidig udvide samarbejdet og udveksle bedste erfaringer gennem den forstærkede åbne koordinationsmetode som det vigtigste redskab til udvikling af politikker på områder som beskæftigelse, socialsikring, social udstødelse, ligestilling på arbejdsmarkedet, pensioner og sundhedspleje.
José Ribeiro e Castro (PPE-DE ).
   - Det må erkendes, at den europæiske sociale model har været et helt centralt redskab for genopbygningen af eftertidskrigens demokratiske Europa, og at dens succes har været til gavn for millioner af mennesker.
Det må dog også erkendes, at der, fordi den blev til ien tid med overbefolkning og relativ kommerciel og industriel stilstand, er behov for at tilpasse den til en epoke med stor befolkningsnedgang, stærkt konkurrencepræget global økonomi og konstante krav om tilpasningsdygtige ressourcer.
Der er desto større behov for reformer på grund af det stigende antal relativt nye grunde til social uro: uholdbare pensionsordningerne, langtidsledighed, ungdomsarbejdsløshed og faglærtes ledighed.
Den gradvise mindskelse af statens betydning og omdefineringen af dens rolle, større økonomisk frihed og befordring af det private initiativ, konkurrencedygtighed og investeringer spiller en vigtig rolle for denne udfordring.
Selv om der skal indføres større fleksibilitet, og der måske i fremtiden skal kæres i nogle af de rettigheder, som tidligere generationer har taget for givne, finder jeg det helt afgørende, at der tages hånd om de svageste og mest sårbare. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ).
   - Peneda-De Rossa-forslaget er enestående, ikke bare fagligt og politisk, men også som en moralsk bedrift.
Efter vores mening er den europæiske sociale model ikke ensbetydende med, at hullerne i omfordelingssystemerne lukkes. I betænkningen anses den sociale model for at være et vigtigt middel til at fastholde europæiske værdier, som vi kun kan bevare, hvis Europa vedbliver med at følge den vej, der blev fastlagt i Amsterdam og Lissabon, og hvis der ikke træffes nogen endelige valg inden for den falske tvedeling af konkurrenceevne og solidaritet. Hvis missionen skal lykkes, er det nødvendigt at opfatte økonomisk konkurrenceevne og menneskers sikkerhed som indbyrdes afhængige elementer, der sammen skaber betingelserne for et liv med menneskelig værdighed.
Vi vil især takke forslagets ordførere for, at de har formuleret beslutningen sådan, at de nye medlemsstater også kan gå fuldt ud ind for den. Analysen i Peneda-De Rossa-betænkningen afslutter debatten om, hvorvidt målet om samhørighed kan forenes med andre, sekundære mål. Beslutningen er utvetydig: Europas identitet og troværdighed afhænger af, hvorvidt vi tillader lande, regioner og socialt sårbare grupper at bukke under. Reformen af den sociale model er kun et middel og ikke et mål i sig selv. Den er et middel til at klare de nye udfordringer, som et multinationalt Europa, globaliseringen og informationseksplosionen skaber.
I beslutningen betragtes nødvendigheden af at undgå den fattigdomsfælde, der især truer de nye medlemsstater, som et alvorligt problem, der tynger Europas samvittighed. Vi ved, at Europas aldrende befolkning i sig selv skaber de trusler, der gør folks fremtid mere og mere håbløs, og den største trussel er børnefattigdom. Det Europa, som denne beslutning omhandler, kan ikke finde sig i en fattigdomsfælde, der opsluger de fremtidige generationer.
Katalin Lévai (PSE ).
   - Jeg lykønsker ordføreren med den dybtgående og tankevækkende analyse af det sociale Europa. Jeg er enig i, at den sociale model først og fremmest drejer sig om værdier. Men disse værdier, som det gamle kontinent med rette er så stolt af, står i dag over for alvorlige trusler, som kun kan afvendes ved en fælles indsats.
Selv om økonomisk vækst og øget konkurrenceevne utvivlsomt er forudsætninger for at beskytte det, der er opnået på det sociale område, kan disse elementer ikke længere løfte de sociale grupper, der er sakket agterud eller ikke er i stand til at holde trit med eller endog deltage i den stadigt stigende konkurrence. Tværtimod gør de disse sociale skel endnu større. Et skræmmende eksempel på dette er den tragiske situation for flygtninge og indvandrere i Vesteuropa og romaernes situation i Østeuropa.
Jobskabelse kan, hvis der ikke findes passende garantier, stadig føre til udnyttelsesfælden. Selv om der skabes lige vilkår, betyder det ikke nødvendigvis, at der er lige muligheder for dem, der er dårligt stillede til at begynde med. Tværtimod fastholdes og øges forskellene. Forudsætningerne for at begrænse disse uligheder er de store sociale støttesystemer, og navnlig at alle får adgang til uddannelse af høj kvalitet.
Men selv de grupper, der er konkurrencedygtige, vinder en Pyrrhus-sejr: De enorme forskelle og den stigende lavkonjunktur destabiliserer samfundet og ødelægger den struktur, der binder det sammen. Oprørene i Frankrig viste, at selv den største rigdom ikke kan beskytte en, hvis man befinder sig i en rasende folkemængde. Samtidig vil selv muligheden for at presse lønningerne ned til det lavest mulige niveau ikke gøre et socialt misfornøjet samfund attraktivt for erhvervslivet. Selv om jeg er enig i, at kilden til det sociale Europas trængsler og til mulige løsninger er økonomisk vækst og konkurrenceevne, må vi derfor ikke begå den fejl at behandle disse som absolutter og endelige mål. Det var måske den tidligere formand for Europa-Parlamentets Socialdemokratiske Gruppe, Robin Cook, der formulerede det bedst, da han sagde, at økonomien altid skal tjene folket, og folket aldrig skal tjene økonomien.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner: nationale planer for tildeling (2008-2012). 
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Klimaændringerne er det største miljøproblem i verden. Hvis de foranstaltninger, som vi har truffet for at løse det, ikke giver resultater, vil ændringerne i fremtiden få meget uheldige økonomiske og sociale følger på verdensplan.
Det er grunden til, at Kyoto-protokollen blev undertegnet og ratificeret inden for rammerne af FN's rammekonvention om klimaændringer. I protokollen fastsættes det, at de udviklede landes emissioner af CO2 og andre drivhusgasser skal reduceres med 5,2 %, og inden for disse rammer har EU forpligtet sig til at reducere sine emissioner med 8 % i forhold til niveauet i 1990.
For at nå dette mål i perioden 2008-2012 har vi truffet en række foranstaltninger på fællesskabsplan og nationalt plan. Mange af disse foranstaltninger er fastsat i første og andet europæiske klimaændringsprogram. Den vigtigste foranstaltning, som vi har fastsat, og som trådte i kraft den 1. januar 2005, er Fællesskabets handelsordning for drivhusgasser, navnlig CO2.
Med denne ordning sikrer vi den billigste effektive metode til reduktion af drivhusgasser på mellemlang og lang sigt. Ordningen omfatter ca. 50 % af CO2-emissionerne i EU. Den omfatter ca. 11,5 millioner virksomheder og industrianlæg og andre anlæg og er i dag verdens største gashandelsordning. Den er uden tvivl den eneste internationale ordning, og mange lande har tilsluttet sig denne ordning, der omfatter utallige sektorer med økonomisk aktivitet.
Det har stor betydning, at Fællesskabets handelsordning bliver en succes, for den vil danne grundlag for indførelsen af en international ordning for handel med drivhusgasser.
Dette er en effektiv metode til at reducere drivhusgasemissionerne globalt og navnlig til, at vi kan bidrage til at sikre, at udviklede lande som USA, som er det land i verden, der udleder flest drivhusgasser og tegner sig for en fjerdedel af alle CO2-emissioner, bidrager til denne reduktion, og naturligvis også til, at vi finder en løsning, der er acceptabel for udviklingslandene, som også udleder flere og flere drivhusgasser.
De har alle sammen læst i aviserne, hvad der for nylig er sket i Californien, hvor der er taget et initiativ svarende til den europæiske handelsordning for CO2 og andre drivhusgasser, som skal iværksættes i 2009. Det samme gælder, men kun for selskaber, der producerer elektricitet, syv nordøstlige stater i USA, og det ser ud til, at der allerede bliver lagt pres på forbundsregeringen nedefra, for at den skal begynde at drøfte en samlet ordning for handel med drivhusgasser.
Jeg vil understrege, at der ikke må herske nogen tvivl om, at Kommissionen er fast besluttet på at bibeholde og forbedre denne ordning for at opnå den reduktion af drivhusgasemissionerne, der kræves for at stabilisere koncentrationerne af disse gasser i atmosfæren.
Sidste forår indberettede de virksomheder, der er omfattet af Fællesskabets ordning, i overensstemmelse med deres forpligtelser deres CO2-emissioner kontrolleret af uafhængige inspektører, og vi har for første gang et sammenhængende sæt reelle tal for CO2-emissioner i EU kontrolleret af uafhængige organer.
De faktiske emissioner var lavere, end mange regnede med. På nuværende tidspunkt kan der drages følgende konklusioner:
For det første fungerer ordningen, hvad angår overvågning, fremsendelse af rapporter og kontrol, udmærket. Resultaterne af revisionen i 2005 viste, at virksomhederne overholdt de grundlæggende forpligtelser i handelsordningen tilfredsstillende. Ordningens infrastruktur fungerer fint.
For det andet er de markedsbaserede mekanismer en succes, og Fællesskabets handelsordning for emissionskvoter synes allerede at give resultater.
For det tredje, og det er måske det vigtigste, kan - og skal - medlemsstaterne forvente, at de sektorer, der er omfattet af denne ordning, gør en langt større indsats for at reducere emissionerne, navnlig i betragtning af at EU som helhed endnu ikke er i stand til at leve op til sine forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen.
Som bekendt skal medlemsstaterne forelægge deres nationale tildelingsplaner, der som helhed også bestemmer den øvre grænse for hele EU for handelsperioden 2008-2012 svarende til Kyoto-protokollens første forpligtelsesperiode.
I går havde Kommissionen modtaget 10 nationale tildelingsplaner, som repræsenterer ca. halvdelen af alle de kvoter, som Kommissionen godkendte i løbet af den første handelsperiode. Landene er Tyskland, Estland, Litauen, Irland, Letland, Luxembourg, Polen, Slovakiet, Det Forenede Kongerige og i går Grækenland.
De øvrige medlemsstater har endnu ikke forelagt deres nationale planer for Kommissionen, men 10 af dem er allerede tilgængeligesom foreløbige planer inden fra rammerne af den offentlige høring. De kommer fra følgende medlemsstater: Østrig, Belgien, Bulgarien, Cypern, Finland, Frankrig, Italien, Nederlandene, Portugal og Spanien.
Kommissionen vurderer for øjeblikket de forelagte nationale tildelingsplaner. Som De nok forstår, kan Kommissionen ikke fremkomme med nogen afgørende kommentarer på nuværende tidspunkt.
Hvad angår vores mere generelle tilgang til dette spørgsmål, vil jeg gøre det klart, at Kommissionen vil benytte alle til rådighed stående politiske og retlige midler til at sikre, at de nationale planer er i overensstemmelse med både de forpligtelser, der er indgået inden for rammerne af Kyoto-protokollen, og de faktiske oplysninger om bekræftede emissioner for 2005. Dette vil sikre knaphed på markedet og betingelser for lige deltagelse for virksomheder.
Hvad vigtigere er, skal de nationale planer for de medlemsstater, der er langt fra at nå målene i henhold til Kyoto-protokollen, anvendes til at bidrage til at opnå de krævede reduktioner. Desuden skal de medlemsstater, der har de dårligste resultater, tildele færre kvoter i forbindelse med første handelsperiode. Det bliver vores opgave at sikre en nøje og retfærdig vurdering af alle planer.
Til sidst kan jeg forsikre Dem for, at Kommissionen lægger stor vægt på, at alle medlemsstaterne forelægger deres nationale tildelingsplaner for anden handelsperiode hurtigst muligt, og vi har allerede sendt et brev, en slags forvarsel, til de lande, der er forsinkede, inden overtrædelsesprocedurerne indledes.
Hvis medlemsstaterne undlader at sende de krævede oplysninger, vil Kommissionen undersøge muligheden for at træffe yderligere foranstaltninger. Jeg har tiltro til, at det ikke bliver nødvendigt, og at medlemsstaterne i løbet af de kommende dage, i løbet af den kommende måned, fremsender deres tildelingsplaner for handel med drivhusgasemissionskvoter.
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Rådet er enigt med Kommissionen i, at emissionshandelsordningen i EU er en af hjørnestenene i EU's klimapolitik. Det er netop dette instrument, der har givet EU mulighed for at demonstrere sit lederskab under håndteringen af den udfordring, som klimaændringerne udgør. Kulpriserne vil blive et grundlæggende element i vores bestræbelser på at tilskynde til udvikling og anvendelse af miljøvenlig teknologi.
Som med alle nye ordninger har emissionshandelen også givet stigende problemer i de indledende faser. Det er grunden til, at vi må undersøge nøje, hvordan ordningen kan forbedres yderligere, så den kan føre til, at drivhusgasserne reduceres omkostningseffektivt. Kommissionens kommende evalueringsrapport vil muliggøre dette.
Man er nu i fuld gang med at udarbejde nye nationale tildelingsplaner. Medlemsstaterne udarbejder dem, og det bliver Kommissionens opgave at vurdere dem. Det fremgår tydeligt af emissionshandelsdirektivet, som Rådet og Europa-Parlamentet vedtog for tre år siden.
I foråret høstede vi mange værdifulde erfaringer af rapporterne om emissionsdata for 2005. Nu må vi overveje, hvordan vi kan forbedre ordningens gennemsigtighed på grundlag af de erfaringer. Hvis ordningen er gennemsigtig, kan vi bedre sikre, at alle driftsledere råder over markedsdata, som er både sammenhængende og koordinerede.
Samtidig med processen i forbindelse med tildelingsplanerne vil det finske formandskab iværksætte en revision af emissionshandelsdirektivet. Det er især vigtigt, at ordningen kan bidrage til, at driftslederne får et klart signal om, at kulstoffattig, miljøvenlig teknologi er en god investering.
Avril Doyle,
   Hr. formand! Jeg byder Kommissionen og Rådets formandskab velkommen til denne debat. Jeg undrer mig over, hvorfor dette punkt blev sat på dagsordenen i sidste øjeblik i fredags, uden at de politiske grupper fik lejlighed til at forberede sig ordentligt. Var det af tekniske årsager for at opfylde Deres forpligtelse til at vende tilbage til Parlamentet inden den 30. juni, selv om De er et par måneder for sent på den? Men tiden er kostbar, så jeg vil gå videre.
PPE-DE-Gruppen støtter fuldt ud emissionshandelsordningen og vores mål i henhold til Kyoto-protokollen, og den er enig i, at det er nødvendigt at lægge pres på alle 25 medlemsstater for at få dem til at nå deres mål, hvad angår drivhusgasser, som aftalt i Kyoto. Det kan De roligt regne med.
Jeg noterede mig det, som kommissæren netop sagde om konklusionerne i 2000-revisionen: "Systemet fungerer godt, resultaterne var gode, systemet kører". Hr. kommissær, jeg ved ikke om dette er et pr-stunt, og vi egentlig ikke ønsker, at sandheden kommer ud til dem, der lytter. Jeg går ligesom alle mine kolleger helt ind for en fuldt ud fungerende emissionshandelsordning, men systemet fungerer ikke godt. Jeg ved godt, at dette er den indledende fase, og det skaber et forbehold for alt, hvad vi siger efter en meget kort 18-måneders revisionsperiode. Teorien er god, men praksis har været elendig og har overhovedet ikke afspejlet teorien. Vi må undersøge denne sag omgående.
Idéen var, at mængden af faktisk emitteret CO2 ved hvert års udgang skulle svare til det antal emissionskvoter, som en virksomhed returnerede til staten. Hensigten var at presse virksomhederne til at nedbringe deres emissioner. Hvad er der sket? I løbet af det første år, 2005, var 21 landes faktiske CO2-emissioner 44 millioner t mindre end værdien af de CO2- emissionskvoter, som de pågældende 21 regeringer tildelte. Det betød, at der overhovedet ikke var noget pres om at reducere emissionerne, og det skete på et meget ustabilt CO2-kvotemarked, der svingede fra 31 euro pr. t ned til 8 euro pr. t og op igen til 16 euro pr. t. Jeg er enig i, at vi må have et velfungerende CO2-kvotemarked. Vi må have erhvervslivet til at godtage det, vi siger. Vi må have troværdighed både i teori og praksis. Vil De være så venlig at forklare, hvilke ændringsforslag De stiller til direktivet inden de nationale tildelingsplaners anden periode?
Forresten forelagde Irland også sin nationale tildelingsplan den 13. juli, og Irland var ikke blandt de lande, De nævnte. Jeg ser gerne, at De bekræfter, at Irland har gjort det. Måske lyver man for mig i mit eget land!
Dorette Corbey,
   Hr. formand, hr. kommissær, fru Halonen! Denne debat glæder mig, Det glæder mig også at høre, at emissionskvotehandelsordningen efter kommissærens og Rådets mening fungerer fint. Vores gruppe har arbejdet med liv og sjæl for at få indført dette direktiv, og derfor er det vigtigt, at det fungerer godt. Alligevel har jeg nogle få bemærkninger, og ligesom fru Doyle er jeg i tvivl om en række ting.
For det første er det uheldigt, at kun ni lande har forelagt deres planer. Det er rart at vide, at Kommissionen er opmærksom på problemet, men skuffende, at kun ni lande er færdige til tiden.
For det andet mener jeg, at medlemsstaterne har været for generøse med deres seneste tildelinger, og det er grunden til, at direktivet om handel med emissionskvoter har så ringe effekt.
Et andet politisk problem, der springer i øjnene, er de pludselige fortjenester, som elselskaberne har opnået. Elselskaberne er blevet tildelt gratis kvoter, som de formåede at sælge videre til energiintensive industrier og også til forbrugere, og det er naturligvis vanskeligt at acceptere på et tidspunkt, hvor elselskaberne under alle omstændigheder opnår større fortjenester.
Hr. kommissær, jeg ser gerne en fuld evaluering af dette direktiv, og jeg mener også, at vi i betragtning af denne generøse tildeling og elselskabernes pludselige fortjenester bør overveje, om det ikke ville være langt at foretrække at gå over til et auktionssystem i stedet for det alfaderlige system, som vi har for øjeblikket.
Chris Davies,
   Hr. formand! Vi vidste alle sammen, at vi måtte lære af erfaringerne, og at vi ikke ville gøre det rigtigt første gang - og det gjorde vi så sandelig heller ikke! Det, at der var flere kvoter, end der var emissioner, truede helt klart med at undergrave hele ordningens troværdighed, men nu er vi i processens anden fase, og vi skulle gerne have lært af erfaringerne.
Det glæder mig, at kommissæren er kommet og indirekte har nævnt de medlemsstater, der indtil videre ikke har overholdt fristen for forelæggelse af disse planer. Vi kommer ingen vegne, hvis medlemsstaterne ikke lever op til deres forpligtelser. Jeg håber, at ministeren vil tage dette op på Rådet (miljø) den 23. oktober. Nu hvor vi kan se ministrene på tv, ser jeg frem til at overvære forlegenheden, når De peger dem ud en efter en, fru minister, og beder dem forklare, hvorfor planerne ikke er blevet forelagt.
Disse planer indleveres alt for ofte for sent, og de er for løse. Kommissionen skal være retfærdig, men hård. Parlamentet forventer, at De sørger for, at disse nationale tildelingsplaner opfylder de mål, der kræves i henhold til emissionshandelsordningen, og mange medlemsstater, som virkelig er engagerede og allerede har forelagt deres planer, ville støtte Dem og ønsker, at De sørger for, at der er samme betingelser, og at de andre følger trop.
Uanset hvad mange medlemsstater siger, forsøger de at finde ud af, hvordan de kan flygte fra emissionshandelsordningen. Det er op til Dem at sørge for, at alle flugtveje er afskåret.
Claude Turmes,
   Hr. formand! De Grønne er stort set enige med kollegerne. Dette er et afgørende øjeblik, for det er slut med snyderiet. Det, som Frankrig, Polen og Tyskland har gjort med overtildelinger, kan ikke fortsætte. Jeg vil imidlertid bruge min taletid til at påpege et andet problem, nemlig markedsforvridninger.
I den tyske tildelingsplan er der en særlig bestemmelse om RWE, som får fire år af en gammel kraftværkstildeling. På den anden side har de gjort det meget vanskeligt for de nytilkomne. Det tyske energimarked er allerede helt domineret af fire selskaber. Den anden tyske tildelingsplan har en skjult dagsorden, nemlig ikke at tillade gaskraftværksinvesteringer i Tyskland, for det er netop det, som de fire store selskaber frygter. Derfor skal Kommissionens generaldirektorat for konkurrence inddrages fuldt ud i revisionen.
De påpegede noget andet: Hvorfor gør vi det her? For at fastsætte en pris på CO2 eller for at fremme investeringer i effektiv teknologi? De må undersøge den polske og den tyske tildelingsplan. Hvad gør de? For en kulkraftværksinvestering i Tyskland giver de 14 år med fulde tildelinger. Der er overhovedet intet prismæssigt incitament til at skifte fra kul til gas, som var den billigste mulighed i Europa for at nedbringe CO2-emissionerne.
Den tyske og den polske tildelingsplan er skandaløse. De ødelægger hele systemet med incitamenter. Hr. kommissær, De bærer et stort ansvar for øjeblikket.
Roberto Musacchio,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Drøftelserne om handel med emissioner er en vigtig, men også risikofyldt del af Kyoto-aftalen. Vi er meget kritiske over for det, der kan ligne en simpel handel med retten til at forurene, og som oven i købet går ud over de lande, der lider af underudvikling. Sådan som vi har hørt, er denne handel endda ineffektiv, når det gælder om at opnå en reel reduktion af emissionerne.
Vi er nødt til at udtrykke os meget klart, navnlig her kort før konferencen mellem parterne, nemlig den 13. klimakonference, der symbolsk nok bliver afholdt i Nairobi i Afrika. Vi må ikke gøre forurening til genstand for handel, men skal fremme en ny miljøudvikling takket være samarbejdspolitikker, som gør de rigeste landes produktion meget mindre forurenende, og som hjælper de fattigste lande med at udvikle sig med adgang til de nye miljøteknologier.
Det er således en væsentlig forskel, som Europa - der deltager i Nairobi-konferencen - skal udtrykke sig klart omkring, og her skal vi skabe den rette balance mellem handel med emissioner og det at fremme nogle egentlige, fornuftige samarbejdspolitikker. 
Peter Liese (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær! Klimaændringerne er en af de vigtigste udfordringer, som vi skal give os selv som politikere. Emissionshandelen bør være et af de vigtigste instrumenter til at møde denne udfordring. Men når vi ser på første fase, er resultaterne hidtil ikke virkelig overbevisende.
Mange medlemsstater er ikke som fastsat den 1. januar 2005 begyndt med emissionshandelen. De nationale allokeringsplaner - også dem, som Kommissionen har vedtaget i første fase - var ikke virkelig ambitiøse, og hvad der naturligvis var særligt ærgerligt for erhvervslivet i de lande, som havde relativt ambitiøse planer, var, at de kriterier, som emissionscertifikaterne blev tildelt efter, var meget forskellige. I et land har f.eks. et stålværk eller et kalkværk fået mange flere emissionscertifikater end i et andet land. Forskellene var ikke kun betinget af Kyoto, af , men blev til dels skærpet endnu en gang, og det har naturligvis ført til konkurrenceforvridninger.
Under beslutningstagningen om emissionshandel i proceduren med fælles beslutningstagning udtalte Europa-Parlamentet sig for klare, præcise angivelser. Dengang sagde Kommissionen, at det slet ikke var nødvendigt, at vi kunne styre det ved hjælp af konkurrencelovgivningen og undgå skadelige overskridelser. Jeg har indtryk af, at Kommissionen skal kigge lidt nøjere efter og undgå konkurrenceforvridninger mellem medlemsstaterne og virksomhederne i medlemsstaterne.
Hvad angår næste fase, skal det ikke som i første fase være målet, at emissionshandel fungerer på en eller anden måde, men at den fungerer godt. Konkurrenceforvridninger skal så vidt muligt undgås, og vi skal opnå så mange CO2-reduktioner som muligt, således at europæisk politik er troværdig. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand! De sagde, hr. kommissær, at de nationale tildelingsplaner kun er blevet afleveret af ni eller - hvis Irland, som fru Doyle proklamerede, også har afleveret - af 10 lande, heraf seks lande rettidigt med udgangen af juni. Vi er sent på den. Det er særligt foruroligende i forbindelse med dette emne, da vi jo i de seneste år igen har noteret en emissionsvækst, især i de gamle medlemsstater. Hvad kan Kommissionen, Det Europæiske Råd og rådsformandskabet gøre for virkelig at udøve pres her, for ikke blot at formulere ord for beslutninger, men virkelig også at gennemføre dem i praksis?
Mit andet punkt vedrører indholdet af disse nationale handlingsplaner. Spørgsmålet lyder som følger: Hvordan kan Kommissionen, hvordan kan Det Europæiske Råd sikre, at de nationale handlingsplaner er rigoristiske, at det forhindres, at vores medlemsstater ikke holder sig til angivelserne i Kyoto-protokollen, til vores egne love eller køber sig fri af forpligtelserne? 
Rebecca Harms (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg vil endnu en gang gerne rette opmærksomheden mod den allokeringsplan, som Tyskland har fremlagt. Jeg ønsker at gøre det, fordi Tyskland overtager EU-rådsformandskabet og G8-formandskabet næste år, for det er formandskaber, som er afgørende i forbindelse med klimabeskyttelse og energipolitik. Tyskland vil forberede og lede det næste store FN-møde næste år - i 2007 - og i Heiligendamm træffes vejledende afgørelser.
Jeg tror ikke, at en sådan allokeringsplan - som den, der blev fremlagt fra Tysklands side - taler for Tysklands kvalifikation til sådanne opgaver. Tværtimod, ud fra den måde, som certifikaterne er tildelt på, vil det i nær fremtid fremgå, at nogle store tyske energiforsyningsselskaber alene vil bruge denne emissionshandel til begrundelse for prisforhøjelser, således som vi oplevede det sidste år.
Det er også klart, at Tyskland - det viser denne allokeringsplan - opgiver ethvert tiltag til at gå fra kul til mere kuldioxidfattige brændstoffer. Jeg synes, at det er en skændsel og overhovedet ikke rimeligt i betragtning af den aktuelle klimadiskussion. Hvis EU fortsat vil spille en pionerrolle i klimabeskyttelsesanliggender i fremtiden - og det bør det - skal Tyskland - som jo vil få et afgørende ansvar for Kyoto og efter-Kyoto-processen - opfordres til at rette ind. 
Evangelia Tzampazi (PSE ).
   - Hr. formand! Jeg bifalder Kommissionens redegørelse om ordningerne for handel med drivhusgasemissionskvoter. Klimaændringerne har stor økonomisk og social indvirkning. Derfor skal det gøres dyrt at forurene.
Noget, der styrker den samlede ordnings troværdighed, er, at de enkelte virksomheder fremsender emissionserklæringer til den kompetente myndighed. Der er virksomheder, som fremsender erklæringer bekræftet af ekspertorganer og -firmaer, mens andre ikke er bekræftet.
Kommissionen har derfor et enormt ansvar for at sikre og styrke handelsordningens troværdighed, og vi opfordrer den til at tage de initiativer, der er nødvendige for at sikre, at den nye ordning ikke udsættes for den slags fordrejninger.
Jeg foreslår, at Kommissionen forud for evalueringen af de næste nationale planer for 2008-2012 træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at forhindre medlemsstaterne i at tildele for store emissionskvoter til visse virksomheder.
Jeg opfordrer også Kommissionen til at overvåge, at den fastlagte metode følges nøje, så emissionsfaktorerne ikke anvendes på forbrændingsanlæg som helhed, men på hver enkelt forbrændingsenhed.
Satu Hassi (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Det drejer sig om EU's klimabeskyttelsespolitiks troværdighed. I henhold til Deutsche Bank overholder kun fem af de emissionskvotetildelinger, som medlemsstaterne har offentliggjort for næste fase, de vigtigste kriterier. Vi ved alle sammen, at hvis vi skal kunne beskytte kloden i løbet af de kommende år, skal de største udviklingslande overtales til at begrænse deres emissioner. Hvordan kan vi forestille os, at de vil gå ind på det, hvis EU ikke lever op til sine egne forpligtelser i henhold til Kyoto-protokollen? USA holder også øje med, hvad vi laver. Indtil videre har EU's foranstaltninger opmuntret amerikanere, der ønsker, at deres eget land engagerer sig i den globale klimabeskyttelse, men hvis vi ikke overholder vores forpligtelser i henhold til Kyoto, vil det være en sejr for modstandere af klimabeskyttelse i USA og andre steder.
Kommissionen må nu optræde beslutsomt og insistere på, at EU's medlemsstater overholder de vigtigste kriterier for emissionshandel. Desværre er Finland en af de første medlemsstater, hvor regeringen allerede har bøjet sig for en forurenende virksomheds krav i første fase af emissionshandelen. Jeg opfordrer Kommissionen til at forhindre, at denne form for finlandisering breder sig.
Paula Lehtomäki,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil indlede med at takke Dem for denne glimrende debat, som jeg på vegne af Rådet har nogle kommentarer til.
For det første bør vi ikke efter kun et år drage forhastede konklusioner, hvad angår emissionsniveauerne. Vi må helt bestemt undersøge spørgsmålet over en periode på mere end et år. F.eks. er de årlige temperaturer - uanset om det bliver en hård eller en mild vinter - og havenes, søernes og flodernes tilstand meget betydningsfulde i Nordeuropa, ikke bare for energiforbruget, men også for energiproduktionen og dermed for emissionsmængderne. Derfor kan tingene variere meget fra det ene år til det andet.
Som det er blevet sagt under debatten, er medlemsstaterne nu i gang med tildelingsplanlægningen for den næste fase, og ud over de lande, hvis forslag allerede er forelagt for Kommissionen, har ca. 10 andre lande allerede offentliggjort deres egne planer og er i gang med sidste fase af behandlingen af dem på nationalt plan. De øvrige medlemsstater er ikke nået helt så langt, men jeg er helt sikker på, at de gør fremskridt. Det skal bemærkes, at disse tal omfatter 27 europæiske lande og ikke bare 25.
Det er blevet nævnt her, at der er mangler ved emissionshandelsordningen, og derfor er det meget vigtigt, at Kommissionen nu undersøger dens levedygtighed meget nøje og set ud fra forskellige synspunkter. Vi forventer, at Kommissionens evaluering bliver forelagt senere på efteråret og måske om kort tid. Til trods for disse mangler er vi enige i, at denne ordning er helt nødvendig og bør indrettes efter det oprindelige mål med den, nemlig at den skal fungere som et ægte incitament til, at de interesserede parter investerer i kulstoffri, miljøvenlig teknologi.
Stavros Dimas,
   Hr. formand! Jeg vil gerne takke alle talerne for deres bidrag til diskussionen i eftermiddag. Vi kan konstatere, at de er meget bekymrede over dette globale problem, og over, hvordan EU reagerer på det.
Før jeg fortsætter, vil jeg gerne forsikre fru Doyle for, at Kommissionen ikke brugte denne diskussion som et skalkeskjul af den simple grund, at det var Parlamentet og ikke os, der anmodede om denne debat. Derfor kan den ikke være et skalkeskjul. Det var en fejl, at jeg ikke nævnte, at Irland har forelagt en national tildelingsplan, for det stod i mine papirer. Jeg sagde 10 medlemsstater, og jeg troede, at jeg nævnte Irland, men hvis De ikke hørte det, har De ret.
Jeg er for øjeblikket i gang med at forberede en revision af høj kvalitet af EU's emissionshandelsordning for at kortlægge de forbedringer, der skal ske efter 2012. Det kunne ikke gøres før, fordi vi ikke modtog oplysninger om de faktiske emissioner før den 30. juni 2006. Emissionerne blev indberettet den 15. maj 2006, men nogle lande fremsendte deres faktiske emissioner den 30. juni 2006. Hvordan skulle vi kunne udarbejde revisionen, før vi modtog oplysningerne om de faktiske emissioner?
Senere i år, efter vedtagelsen af EU's revisionsrapport om emissionshandelsordningen i de kommende uger, vil Kommissionen iværksætte en interessentgruppe i det europæiske klimaændringsprograms regi for at fremme debatten om revisionen. Jeg er overbevist om, at vi bør målrette debatten om revisionen tidligt i processen for at sikre et resultat af høj kvalitet. De vigtigste emner, der skal behandles under revisionen, er derfor harmoniseringen og udvidelsen af direktivets anvendelsesområde, yderligere harmonisering og mere forudsigelighed i loftfastsættelses- og tildelingsprocessen - herunder hensyntagen til konkurrenceevne, stærkere overholdelse og håndhævelse af reglerne, forbindelse med handelsordninger i tredjelande og øget inddragelse af udviklingslande.
Kommissionen har allerede bekræftet, at den har til hensigt at håndtere luftfartens indvirkning på klimaændringer gennem emissionshandel. Der er en række gode idéer til, hvordan emissionshandel kan effektiviseres, bl.a. ved at give langsigtet vished om tildelinger og ved at øge harmoniseringen på en række område. 
Vi må have mere tid til at drøfte disse værdifulde idéer og udvikle dem yderligere. Jeg har derfor planer om, at Kommissionen skal forelægge et forslag til retsakt i løbet af 2007.
Jeg vil kort kommentere de bekymringer, der er kommet til udtryk vedrørende elselskaber, der opnår pludselige fortjenester ved at prissætte tildelingerne, selv om de får dem gratis. Nogle selskaber har gjort det. Elekticitetsprisen steg, ikke bare på grund af emissionshandelsordningen, men især på grund af høje brændstofpriser og på grund af den manglende konkurrence på elektricitets- og gasmarkedet, dvs. manglende liberalisering. Men som en kollega sagde, kunne auktion måske være en løsning, sammen med liberalisering, så vi undgår elselskabers pludselige fortjenester, hvor forbrugerne betaler mere for elektricitet. I henhold til direktivet er auktion tilladt i anden handelsperiode, op til 10 %. Det er et af de spørgsmål, der vil blive drøftet i direktivets revisionsperiode.
Hvis vi ser tilbage, kan vi sige, at infrastrukturen for emissionshandel er solid, og kvotemarkedet udvikler sig ganske godt. I det første år, 2005, er 320 millioner kvoter - i hvert fald ifølge Verdensbanken - blevet handlet gennem mellemhandlere til en værdi af over 6 millioner euro. Ingen kan derfor påstå, at emissionshandelsordningen er en fiasko.
I 2006 er det månedlige handelsvolumen steget støt, med volumener på 80-100 kvoter i en travl måned. En række organiserede børser over hele Europa tilbyder platforme for handel med kvoter, og en række andre mellemhandlere, f.eks. mæglere, er også aktive på markedet.
Jeg vil sige lidt om den såkaldte overtildeling af kvoter til anlæg, der er omfattet af emissionshandelsordningen. Det er et faktum, at der var tildelt ca. 3 % flere kvoter, end der var faktiske emissioner. Det kunne der være flere grunde til. En kunne være, at virksomhedernes anlæg reagerede på emissionssparesystemet og de forpligtelser, som systemet medførte, og de har reduceret emissionerne på den mest indlysende og letteste måde ved f.eks. at forbedre energieffektiviteten eller gennem andre enkle foranstaltninger. I Tyskland var der virkelig en reduktion i CO2-emissionerne fra anlæg. En anden grund kunne være den meget milde vinter i 2005, som sænkede varmeudgifterne, og - det er måske hovedårsagen - at de virksomheder, der deltager i ordningen, så for optimistisk på deres vækst og overvurderede deres emissioner, mens medlemsstaterne var flinke og godtog deres tal.
Men vi har gjort det helt klart for alle medlemsstaterne, at direktivets 12 kriterier skal opfyldes i den anden handelsperiode, navnlig for de lande, der ikke forpligtede sig til at nå deres individuelle kvotemål, som vil bidrage til det samlede mål for EU. Desuden bør de faktiske emissioner, som vi har nu, fuldt ud tages i betragtning.
Jeg vil være hård, men retfærdig over for medlemsstaterne, hvad angår de nationale tildelingsplaner, og jeg er meget glad for støtten til denne tilgang, som har fremgået tydeligt af Deres indlæg i dag.
Det er i første omgang regeringerne, der skal foreslå Kommissionen planer, som sikrer, at EU's emissionshandelsordning yder sit bidrag til, at vi kan nå vores kvotemål. Samtidig bør alle interessenter deltage i processen med at forbedre og udvide EU's ordning for at skabe et globalt CO2-marked, der kan føre til de emissionsreduktioner, der er nødvendige for at håndtere klimaændringerne.
Jeg vil takke Dem for den frugtbare debat med opmuntrende og vigtige bidrag og for Deres vedvarende støtte i kampen mod global opvarmning og den trussel, som den udgør for fremtidige generationer.

 - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0325/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Hvilke foranstaltninger påtænker Kommissionen at træffe for at forhindre, at EU's udvidelse med nye lande i Øst- og Centraleuropa med grænser, som det er vanskeligt at kontrollere, fremmer den illegale indvandring fra tredjelande til EU? 
Franco Frattini,
   Fru formand! Som bekendt skal nye medlemsstater sikre et højt grænsekontrolniveau ved tiltrædelsen, hr. Ortega. Hvad angår ophævelse af intern grænsekontrol, undersøger eksperter fra medlemsstaterne og Kommissionen bl.a., om de nye medlemsstater overholder de høje Schengen-standarder for kontrol ved de ydre grænser.
I januar 2006 begyndte evalueringen af den del af de nye medlemsstaters , der ikke vedrører strukturtilpasningsstøtte, og en første vurdering af deres forberedelser vil stå til rådighed for Rådet i december. Jeg vil aflægge beretning til ministrene.
Hvad angår illegal indvandring, redegjorde Kommissionen for de områder, som den mener skal være fremtidige prioriterede områder i en meddelelse, der, som De ved, blev vedtaget den 19. juli. Meddelelsen er navnlig fokuseret på, hvordan de ydre grænser kan sikres yderligere, f.eks. ved at indføre efterretningsunderstøttet "e-grænseforvaltning", muligheden for at oprette et automatiseret system til registrering af ind- og udrejser, spørgsmålet om legaliseringer og nødvendigheden af at håndtere ansættelse af ulovligt bosiddende tredjelandsstatsborgere.
Desuden vil jeg gerne understrege, at Kommissionen i juli vedtog et forslag om indførelse af en ordning for oprettelse af hurtige grænseindsatshold. Denne ordning, som vil styrke solidariteten mellem medlemsstaterne og Fællesskabet, giver medlemsstater, der har meget store problemer med at kontrollere deres ydre grænser, mulighed for midlertidigt at benytte sig af den ekspertise og arbejdskraft, som de andre medlemsstaters grænsepolitikorps råder over.
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Fru formand! De seneste dages begivenheder synes at vise, at EU ikke er forberedt på strømme af indvandrere fra områder nær Unionen, hr. Frattini. Jeg vil gøre Dem opmærksom på, at EU med Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse til næste år får en ny havgrænse ved Sortehavet, at Sortehavet er omgivet af lande som Ukraine, Moldova, Rusland, Georgien, Armenien og Tyrkiet, og at dette hav åbner os for hele Asien.
Har Kommissionen planer om at indføre en mekanisme for Sortehavet, der svarer til den, der er ved at blive indført for Atlanterhavet, for at forhindre, at der kommer en strøm af indvandrere til EU fra det asiatiske kontinent?
Franco Frattini,
   Fru formand, mine damer og herrer! Jeg kan fortælle hr. Medina Ortega, at en af de prioriteringer, som vi samarbejder med det finske formandskab om, netop er at foreslå - inden udgangen af december og med en foreløbig vurdering i oktober - en europæisk model for en integreret overvågning af søgrænserne.
Vi er bevidste om, at en søgrænse er meget anderledes end en landgrænse eller en lufthavnsgrænse, og derfor er det klart, at Sortehavet også bliver et af de områder, som vi skal være opmærksomme på.
Jeg kan kun sige til hr. Medina Ortega, at jeg så sent som i går endnu en gang mødtes med Bulgariens indenrigsminister, som jeg igen mindede om nødvendigheden af, at Bulgarien og Rumænien træffer passende foranstaltninger for at give et kraftigt europæisk bidrag til kontrollen af en yderst følsom grænse. 
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Fru formand! Den illegale indvandring skal bremses, det er der ingen tvivl om, hr. kommissær. Netop med hr. Medina Ortegas eksempel påvises imidlertid en praksis - i hans hjemland - hvormed de nationale regeringer egentlig sender et forkert signal med den såkaldte legalisering af illegale indvandrere. Ser Kommissionen muligheder her og påtænker den også at indikere, at et stop bør være en af foranstaltningerne? I sidste ende kommer disse illegale indvandrere nemlig til alle andre medlemsstater i Unionen. 
Franco Frattini,
   Fru formand! Her kommer De ind på et virkeligt prioriteret emne, hr. Rack. Jeg har et par gange haft lejlighed til at sige, at masselegaliseringerne risikerer at krænke princippet om solidaritet mellem medlemsstaterne. Vi behandlede for første gang dette emne i Rådet for 14 måneder siden.
Vi besluttede dengang, at alle nationale foranstaltninger til legalisering af illegale indvandrere skulle indledes med en europæisk høring, som gav formandskabet og Kommissionen mulighed for at komme med en udtalelse om den pågældende legaliseringsforanstaltnings indvirkning på de øvrige medlemsstater. Også der taler man om solidaritetsprincippet. Vi har godkendt et dokument. Dokumentet er endnu ikke formelt trådt i kraft, men har værdi af en politisk beslutning. Jeg skal derfor opfordre alle de unionsmedlemsstater, der overvejer at gennemføre legaliseringer, til at respektere denne forpligtelse til forudgående høring med henblik på at give de øvrige medlemsstater mulighed for at iværksætte foranstaltninger, så de kan tage højde for masselegaliseringens konsekvenser. 
James Hugh Allister (NI ).
   - Fru formand, fru kommissær! I betragtning af de mange statsborgerskaber, der i de senere år i Bulgarien er givet til indvandrere fra Moldova, Ukraine, Rusland og andre steder, hvilke realistiske skridt vil der blive taget for at kontrollere indvandring ad omveje gennem Bulgarien og Rumænien?
Når de fleste andre medlemsstater ikke påtager sig deres andel af indvandringen som følge af udvidelsen i 2004, ville lande som mit, Det Forenede Kongerige, da ikke være fuldt ud berettigede til at nægte at udvide deres aktuelle åbne dørs politik til at omfatte Rumænien og Bulgarien?
Franco Frattini,
   Fru formand, mine damer og herrer! Der er ingen tvivl om, at det er et delikat spørgsmål. Jeg kan bekræfte, at jeg personligt har taget dette spørgsmål op i mine drøftelser - også her for nylig - med regeringsmyndighederne i både Bulgarien og Rumænien.
Svarene var betryggende, eftersom de to kandidatlande, der snart bliver optaget, er klar over de konsekvenser, som det dobbelte statsborgerskab kan have for EU's andre medlemsstater. De gjorde os dog opmærksomme på et spørgsmål, som EU skal tage sig af. Det er spørgsmålet om lande som Ukraine og Moldova, der anmoder indtrængende om en ny visumlempelsesordning for midlertidig indrejse på EU's område. Hvis vi ikke alvorligt overvejer disse kraftige anmodninger om et visumudstedelsessystem for Ukraine og Moldova, vil borgerne i disse lande naturligvis forsøge nogle farlige smutveje.
Hvad arbejdstagernes bevægelsesfrihed angår, er der i Rumæniens og Bulgariens tiltrædelsestraktater naturligvis taget højde for muligheden for i en overgangsperiode at forlænge arbejdstagernes frihed til at søge arbejde i andre EU-lande.
Kommissionens teori med hensyn til de 10 nye medlemsstater, der blev optaget i EU i 2004, er, at der ikke er nogen fare for en invasion af arbejdstagere, og vi har derfor udarbejdet en meddelelse.
Hvis - hvilket jeg personligt håber - de to nye medlemsstater bliver optaget i starten af næste år, bliver der sat nogle begrænsninger, hvilket er forståeligt, eftersom der er tale om nye medlemsstater i udvidelsens anden fase. 
Formanden.
De amerikanske lagre af råolie steg i ugen frem til den 16. juni med 1,4 millioner tønder til 347,1 millioner tønder. De amerikanske olielagre er nu på det højeste niveau siden maj 1998.
Blev dette spørgsmål om USA's påfaldende store oliereserver drøftet på det årlige topmøde i Wien mellem EU og USA? Kan det tænkes, at USA opretholder de store reserver for på denne måde at holde olieprisen kunstigt oppe med alle de deraf følgende negative konsekvenser for den europæiske økonomi? Hvor meget udgør importen af amerikansk råolie til EU? 
Markos Kyprianou,
   Fru formand! Det er rigtigt, at USA's lagre af råolie og olieprodukter for nylig er nået op på rekordniveau, hr. Van Hecke. Men stigende lagre af råolie eller olieprodukter i et forbrugerland vil normalt ikke presse verdensmarkedsprisen på olie i vejret.
Der er en veldokumenteret statistisk overbevisning blandt eksperterne om, at priserne på olie og olieprodukter i stigende grad lempes med stigende reserver i store forbrugerlande. Det skyldes, at risikopræmie er en vigtig faktor for olieprisen på verdensmarkederne, og den fastsættes af markedsaktører på grundlag af vurderinger af forskellige risikofaktorer. Ud over relevante politiske overvejelser er sandsynligheden for afbrydelser af forsyningen forårsaget af utilstrækkelig ledig kapacitet og utilstrækkelige lagre en vigtig risikofaktor. Derfor betyder pæne eller ligefrem rekordstore lagre af råolie eller olieprodukter i store forbrugerlande som USA normalt, at langt de fleste aktører på globale oliemarkeder vurderer, at risikoen er mindre.
På den baggrund var der ingen grund til at drøfte spørgsmålet om USA's lagre af råolie og olieprodukter på det årlige topmøde mellem EU og USA.
Hvad angår importen af råolie fra USA til EU, har USA i de seneste tre år leveret ubetydelige mængder til EU - under 1 million t årligt. Det er mindre end 0,2 % af EU's samlede råolieimport. Faktisk er USA selv meget og i stigende grad afhængig af at importere råolie.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Fru formand! Planer om hydrogendrevne, billige biler har ligget i skrivebordsskuffen i mange år, hr. kommissær. Nogle producenter er også i stand til at tilbyde hybridbiler til samme pris som traditionelle biler. Med hvilke konkrete foranstaltninger fremmes sådanne alternativer fra EU's side for at blive mere uafhængig af den amerikanske råolie, men også af de råolieproducerende lande? 
Markos Kyprianou,
   Fru formand! Det er rigtigt, hr. Mölzer, at en række initiativer som følge af oliepriserne er blevet undersøgt og inddraget i den fempunktsplan, som kommissær Piebalgs har forelagt siden september 2005. Disse blev udbygget yderligere i grønbogen om en europæisk strategi for bæredygtighed, konkurrenceevne og forsyningssikkerhed.
Det er Kommissionens mål gradvist at reducere EU's afhængighed af importeret olie ved på den ene side at skabe energieffektivitet og på den anden side at erstatte olie med andre energikilder, herunder biomasse og vedvarende energi. Kommissionen ønsker også at styrke producent-forbruger-dialogen med olieproducerende lande for at fremme ny efterforskning og udvikling med henblik på at mætte den stigende globale efterspørgsel, at fremme oliemarkedets gennemsigtighed og forudsigelighed og at være velforberedt på nødsituationer, navnlig ved at sikre, at medlemsstaterne opretholder de lagre, der er fastsat i den relevante EU-lovgivning.
Det er vigtigt at holde sig for øje, at alle disse politikker - om brug af brændstof til biler, biomasse og alle de øvrige nævnte foranstaltninger - hovedsageligt får gavnlig virkning på mellemlang eller lang sigt og ikke i den nærmeste fremtid.
Hubert Pirker (PPE-DE ).
   - Fru formand! Et af vores mål består jo i at øge EU's uafhængighed lidt, hvad angår energiforsyningen. En vigtig foranstaltning er i den forbindelse uden tvivl en udvidelse til alternative, vedvarende energiformer.
Hvilke særlige former for vedvarende energi vil De fremme målrettet i nær fremtid med foranstaltninger, og i hvilken størrelsesorden? Kan De også sætte tal på? 
Markos Kyprianou,
   Fru formand! Der er et punkt i kommissær Piebalgs' plan om dette, så jeg vil ikke her og nu udpege prioriterede områder. Biomasse er et af EU's prioriterede områder. Det er blevet drøftet i Kommissionen og i Rådet, og det samme gælder andre områder såsom anvendelse af vind- og solenergi. Jeg er ikke ekspert på dette område, men det, jeg kan gøre, er at sørge for, at min kollega fremsender et skriftligt svar med flere oplysninger om spørgsmålet.
Formanden.
I sin beslutning om den europæiske handlingsplan for miljø og sundhed 2004-2010 af 23.2.2006 støtter Europa-Parlamentet Kommissionens hensigt om så hurtigt som muligt at klassificere tobaksrøg i miljøet som værende kræftfremkaldende af første grad. I den uformelle høring om røgfri politik på EU-plan, som Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse har gennemført (frist 14. juni), bliver dette emne dog ikke taget op.
Har Kommissionen truffet nogen foranstaltninger hvad angår karakteriseringen af passiv rygning som kræftfremkaldende for mennesker? I modsat fald: hvorfor ikke?
Har Kommissionen til hensigt at følge anbefalingen fra ASPECT-rapporten og klassificere passiv rygning som kræftfremkaldende? I modsat fald: hvorfor ikke?
Markos Kyprianou,
   Fru formand! Jeg vil gerne takke hr. Florenz, for hver gang han stiller spørgsmål om dette emne, fremmer han vores politikker.
Det er rigtigt, at det skønnes, at 25 % af al kræft i EU kan tilskrives rygning. WHO, den finske og den tyske regering og amerikanske myndigheder har allerede klassificeret tobaksrøg i miljøet som værende kræftfremkaldende for mennesker. Som jeg har sagt til Parlamentet ved mange tidligere lejligheder, prioriterer jeg indsatsen med henblik på et røgfrit Europa højt. Kommissionen har til hensigt inden udgangen af 2006 at forelægge et dokument om røgfri miljøer, hvor håndteringen af passiv rygning i Europa vil blive behandlet.
Det er rigtigt, at GD Sundhed og Forbrugerbeskyttelses uformelle høring ikke omfattede klassifikation af tobaksrøg i miljøet som kræftfremkaldende, primært fordi den var indledende og uformel, og fordi formålet var at høre udvalgte aktørers mening. Vi tager det imidlertid meget alvorligt, at Parlamentet mener, at tobaksrøg bør klassificeres som kræftfremkaldende.
Problemet er juridisk og ikke politisk, for vi er enige. Der er et hul i den europæiske lovgivning, så jeg vil tale om to ting. For det første står vi over for det problem, at den eksisterende lovgivning i EU om farlige produkter og stoffer ikke omfatter røg som sådan, men kun markedsførte produkter. Derfor er der et hul i lovgivningen på det punkt.
Samtidig svarede tilgangen til den lovgivning, der drejer sig om beskyttelse imod kræftfremkaldende stoffer på arbejdspladsen. Disse to retsakter gælder desværre kun for markedsførte stoffer og præparater. I henhold til disse retsakter anses tobaksrøg ikke for at være et produkt.
Vi har to strategier. På den ene side skal vi i det høringsdokument, som vi forelægger om røgfrit miljø, sikre, at vi henviser til klassifikationen af tobaksrøg i miljøet som kræftfremkaldende - den, som WHO, USA, Tyskland og Finland har udarbejdet - så vi giver de rigtige oplysninger. Samtidig skal vi, eftersom røgens bestanddele og ingredienser allerede er klassificeret som kræftfremkaldende i henhold til europæisk lovgivning - det gælder f.eks. arsenik, butadien, benzen, nitrogenoxid og andre oxider - sørge for også at henvise til det. Derfor kan vi ikke på nuværende tidspunkt juridisk set sige, at tobaksrøg i miljøet er kræftfremkaldende, men vi kan sige, at tobaksrøg i miljøet indeholder bestanddele og stoffer, der er kræftfremkaldende. Jeg mener, at budskabet er meget klart. Det er det, vi kan gøre i den nærmeste fremtid.
Men i mellemtiden og på lang sigt håber vi at finde ud af, hvordan vi kan anvende eller ændre den europæiske lovgivning på dette område, så vi kan klassificere tobaksrøg i miljøet som kræftfremkaldende. Dette kan bl.a. gøres ved at undersøge ændringer af vores lovgivning. Der finder for øjeblikket en debat sted om revisionen af lovgivningen om kræftfremkaldende stoffer på arbejdspladsen, og måske skulle vi også overveje at inddrage den. Det ville gælde arbejdspladser, men det ville være et første skridt.
Vi vil forelægge samtlige aspekter i det dokument, som bliver offentliggjort om kort tid - inden årets udgang. Men i mellemtiden vil vi undersøge, hvordan vi kan forbedre vores gældende lovgivning for at sikre, at vi også har retlig kompetence til at klassificere tobaksrøg i miljøet som kræftfremkaldende.
Karl-Heinz Florenz (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! De vil forstå, at jeg, i betragtning af at der hvert år dør 10.000 mennesker i Europa af passiv rygning, ikke er særligt tilfreds med Deres forklaring.
Samtidig forstår jeg naturligvis godt, at der er huller i loven. Men hvis jeg har forstået det rigtigt, er De for, at disse huller lukkes. Når jeg overvejer, hvordan vi i forbindelse med BSE-krisen, ved en svag mistanke om fare, har stillet hele Europas fødevarepolitik på hovedet i 1-2 år, bør vi virkelig være mere aktive i dette spørgsmål, hvor der rent faktisk foreligger fakta, nemlig 10.000 ofre om året.
Vi skal informere Dem om, at min gruppe helt sikkert vil forsøge at bringe en initiativbetænkning på banen i denne retning for at støtte Dem. 
Markos Kyprianou,
   Fru formand! Jeg er helt enig, hr. Florenz. Jeg kunne også henvise til de skader - der nævnes i en artikel i dag i den britiske presse, tror jeg - som passiv rygning forvolder på åndedrætssystemet og lungerne. Vi ved også, at passiv rygning forårsager hjerteproblemer.
Vores mål er et røgfrit miljø i EU, hvilket De vil kunne se af det dokument, vi udarbejder. Alle disse argumenter hjælper os i den retning. Vi vil vedblive med at stræbe efter at nå det mål, men i mellemtiden vil vi undersøge, hvordan vores lovgivning skal ændres, så vi selv kan foretage klassifikationen. Medlemsstaterne kan gøre det, og andre internationale organisationer kan gøre det, så jeg kan ikke se, hvorfor EU ikke også skulle kunne gøre det.
David Martin (PSE ).
   - Hr. kommissær! Så De mon i medierne i denne uge - helt bestemt i de britiske medier - artikler om en tysk erhvervsdrivendes planer om at indføre fly fra Europa til Asien, hvor rygning er tilladt?
Fordømmer kommissæren det, og kan Kommissionen gøre noget ad rettens vej for at forhindre, at det sker?
Markos Kyprianou,
   Fru formand! Det kan vi desværre ikke, hr. Martin. Jeg ved ikke, hvem der ville flyve under sådanne forhold. Jeg lavede en lille opinionsundersøgelse på egen hånd. Jeg spurte rygere, om de ville flyve i et røgfyldt fly, og de svarede nej.
Som De ved, findes der ingen fællesskabslovgivning, som forbyder rygning i fly. Det er medlemsstaterne, der træffer beslutning om det. Derfor vil det fortsat henhøre under medlemsstaternes kompetenceområde. I betragtning af Tysklands seneste udtalelser om fremme af et røgfrit miljø håber jeg, at de vil undersøge sagen, og at der indføres særlig lovgivning i 2007.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Ingen af os ønsker at leve i en verden, hvor alt er forbudt, men jeg mener, at vi ved rygning, især ved passiv rygning, har at gøre med et fænomen, hvor vi skader andre ved egen aktiv handling. De europæiske caféer og restauranter har forpligtet sig selv til at gøre dele af deres arealer røgfrie og at skilte med det. Men det er deres egen forpligtelse. Kan De forestille Dem, at der udstedes europæiske regler, ifølge hvilke bestemte dele skal være røgfrie, og at dette også kontrolleres, for kontrollen fungerer meget forskelligt i de enkelte medlemsstater?
Markos Kyprianou,
   Fru formand! Jeg er sikker på, at De ved, hr. Seeber, at jeg har en holdning til det, men jeg vil ikke foregribe resultatet af den høringsproces om røgfri miljøer, der bliver iværksat inden længe. På grundlag af den vil vi fastlægge de næste skridt, som skal tages på europæisk plan.
Det glæder mig meget, at den ene medlemsstat efter den anden indfører rygeforbud på offentlige steder. Litauen og Slovenien traf for nylig tilsvarende beslutninger, og Tyskland gør det også inden længe. Men for Det Europæiske Fællesskab som helhed vil Kommissionen afvente resultatet af høringsprocessen, før den beslutter, hvilke skridt der skal tages. Som jeg sagde under min høring i Parlamentets udvalg, ville mit mål være at få et røgfrit Europa og at beskytte alle borgere imod passiv rygning og ikke bare i nogle medlemsstater.
Personligt mener jeg ikke, at det er nok bare at adskille rygere og ikkerygere, for det giver ikke tilstrækkelig beskyttelse. Hvis vi virkelig ønsker at opnå fordele for alle, må vi stræbe efter totale rygeforbud. Under alle omstændigheder ser jeg frem til Parlamentets bidrag til høringsproceduren.

Formanden.
I 2005 blev der i EU-15 noteret 140.000 virksomhedskonkurser, hvorved 1,5 millioner arbejdspladser kom i fare. Samme år steg antallet af små og mellemstore virksomheder i Grækenland, der meddelte konkurs, med 54,55 % i forhold til 2004. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen på baggrund af denne situation omgående træffe for at redde de små og mellemstore virksomheder?
Günter Verheugen,
   Fru formand, mine damer og herrer! Jeg må starte med at konstatere, at Kommissionen ikke har nogen direkte kompetence inden for konkurslovgivning. Alligevel er dette område særligt vigtigt for små og mellemstore virksomheder, og derfor bestræber Kommissionen sig på at spille en forligsrolle.
Vi har sørget for, at gennemprøvede procedurer offentliggøres, og har opmuntret medlemsstaterne til også at indføre sådanne procedurer. Kommissionen anser sin hovedopgave for at være at forhindre konkurser og fremme omstruktureringer, ikke at lukke virksomheder. Vi bestræber os på at skabe mere virksomhedsvenlige bestemmelser i forbindelse med ikkesvigagtige konkurser, og endelig beskæftiger vi os med støtte til ny opstart, dvs. chance nr. 2.
I Det Europæiske Charter for Små Virksomheder henvises der til, at visse konkurser kan finde sted, selv om der træffes ansvarsfulde initiativer og indgås ansvarsfulde virksomhedsrisici. Ud fra den betragtning kræves der en gennemgang af de nationale konkurslove under hensyntagen til gennemprøvede procedurer. I denne henseende er der taget forskellige skridt. I foråret 2001 blev der afholdt et seminar om konkurser i Noordwijk. Her var nogle af de vigtigste emner en forbedring af konkurslovene og forhindring af konkurser. I midten af 2002 blev undersøgelsen "Konkurs og ny opstart" med en samling af data vedrørende retlige og sociale konsekvenser af konkurser offentliggjort.
Denne undersøgelse danner grundlaget for Kommissionens Best-projekt "Omstrukturering, konkurs og ny opstart" fra 2003, der havde fokus på to spørgsmål: Hvordan forholder den nationale konkurslovgivning sig til en virksomheds fortsatte eksistens og en ny opstart? Hvilken indvirkning har det plettede ry efter en konkurs på udsigten til succes ved en ny opstart for konkursramte virksomheder og på virksomhedsånden generelt?
Resultaterne af projektet blev præsenteret i en rapport, med hvilken trenden i europæisk politik til at ændre de retlige rammer for konkurslovene skulle fremmes. De vigtigste anbefalinger og benchmarks rakte lige fra en understregning af gavnen af ekstern rådgivning med henblik på at forhindre konkurser over betydningen af en ajourført og pålidelig konkurslovgivning for fremme af forligsmæglinger og omstruktureringer til betydningen af en klar skelnen mellem svigagtige konkurser og ikkesvigagtige konkurser samt en oplistning af forskellige retlige konsekvenser. Rapporten har virkelig bidraget til at styrke de europæiske bestræbelser på at gennemføre en reform af konkurslovgivningen.
Som svar på visse udtalelser vedrørende grønbogen om virksomhedsånden i Europa udvidede Kommissionen i 2004 handleplanen for virksomhedsinitiativer med en primær foranstaltning vedrørende virksomhedskonkurser med tre specifikke mål.
For det første skal medlemsstaterne opmuntres til at gennemføre ekspertgruppens anbefalinger i den afsluttende rapport "Omstrukturering, konkurs og ny opstart". For det andet skal der være en bedre forståelse for virksomhedskonkurser. For det tredje skal præventive foranstaltninger for virksomheder i farezonen fremmes.
Med hensyn til mål 2 og 3 er Kommissionen som led i det flerårige projekt "Stigma ved konkurser og tidlige varslingssystemer" i gang med at udvikle et informationskit og selvvurderingstest for virksomhedsejere med henblik på en tidlig identifikation af risikofaktorer for virksomheder, når der stadig er udsigt til afhjælpning.
Den 28. marts 2006 afholdt Kommissionen en konference om emnet konkurs og ny opstart i Bruxelles. Konferencen omhandlede metoder til forhindring af konkurser, bekæmpelse af stigmaet ved konkursramte virksomheder og støtte til en ny opstart efter ikkesvigagtige konkurser.
Der er positive tegn på, at disse prioriteter bliver gennemført på nationalt plan. Således indeholder ca. en tredjedel af de nationale reformprogrammer, som medlemsstaterne - inklusive Grækenland i øvrigt - har fremlagt som led i Lissabon-strategien, også planer til en reform af den nationale konkurslovgivning for 2005.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   - Fru formand! Mange tak for det fyldestgørende svar, hr. kommissær, og for oplysningerne om de foranstaltninger, som Kommissionen og Rådet træffer.
Jeg vil spørge, om EU's internationale forpligtelser bidrager til, at forretningsdrivende går konkurs og pludselig går fallit.
Günter Verheugen,
   Fru formand! Som jeg allerede har sagt, hr. Stubb, har vi ingen kompetence inden for dette spørgsmål på europæisk plan. Vi kan altså ikke lave lovgivning, og vi kan heller ikke være aktive i international sammenhæng. Det eneste, vi kan gøre, er det, jeg har beskrevet for Dem, nemlig ved hjælp af samarbejde, koordinering og erfaringsudveksling i medlemsstaterne at sørge for, at der skabes bedre retlige rammebetingelser. Som jeg har sagt til Dem, er dette allerede sket i nogle land, nogle lande er i gang med processen, og for nogle landes vedkommende er situationen stadig utilfredsstillende.
Jeg kan i dag sige Dem, at vi i forberedelsen af den næste årsrapport om gennemførelsen af Lissabon-strategien vil beskæftige os indgående med dette emne, særlig med henblik på de lande, hvor konkurslovgivningen stadig udgør en hindring for vækst og beskæftigelse. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg vil indlede med at udtrykke min beundring for Kommissionens evne til at besvare detaljerede og vanskelige spørgsmål om små og mellemstore virksomheder i Grækenland.
Det bedste, vi kan gøre for små og mellemstore virksomheder, er at liberalisere markederne og navnlig at gennemføre de fire grundlæggende frihedsrettigheder, der allerede eksisterer. Mit spørgsmål er, om De i dag kan garantere os for, at De vil modstå det pres, som mange, navnlig tyske, fagforeninger lægger på os for yderligere at udvande direktivet om tjenesteydelser, som var resultatet af et godt kompromis mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet.
Günter Verheugen,
   Fru formand! Jeg har svært ved at se sammenhængen mellem Deres spørgsmål og problemet med konkurslovgivningen, der bliver diskuteret her, hr. Stubb. Alligevel er jeg i stand til at besvare Deres spørgsmål. Kommissionen er fast besluttet på at gøre alt, hvad der står i dens magt, for at tjenesteydelsesdirektivet bliver vedtaget således, at det er i overensstemmelse med det kompromis, man har fundet frem til i Europa-Parlamentet.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Når store virksomheder går konkurs, får mange små virksomheder ofte ikke betalt deres regninger. Kunne De for sådanne tilfældes vedkommende forestille Dem, at Den Europæiske Investeringsfond - i det mindste for en vis periode - kunne garantere betaling eller stille egenkapitallån til rådighed?
Günter Verheugen,
   Fru formand! De må forstå, hr. Rübig, at dette spørgsmål skal undersøges, for med et svar ville jeg binde institutioner, som jeg ikke er direkte ansvarlig for. Lad mig sige det i mere generelle vendinger: Jeg tror faktisk også, at de instrumenter, vi har til rådighed til at mildne konsekvenserne af pludselige strukturelle ændringer, kan anvendes i sådanne tilfælde. Jeg kunne altså også sagtens forestille mig, at man udvikler kreative finansielle instrumenter i de enkelte tilfælde, men det skal virkelig undersøges fra tilfælde til tilfælde.
Også her har vi det problem, at det under alle omstændigheder ikke er muligt at have en europæisk lovgivning på dette område inden for de rammer, vi har i dag.
Formanden.
En europæisk integreret industripolitik, må hilses velkommen. Dog er den i den form, der fremlægges, alt for ensidigt orienteret mod en forbedring af konkurrenceevnen. Ganske vist er konkurrenceevnen vigtig for, at industrien kan udvikles, men det ville have været en fordel, om der i højere grad blev taget hensyn til beskæftigelsesaspektet.
Hvordan vil Kommissionen inddrage beskæftigelsespolitikken i den integrerede industripolitik?
Günter Verheugen,
   Fru formand! Den europæiske industris konkurrenceevne er en afgørende forudsætning for vækst og beskæftigelse i en globaliseret verden, hr. Andersson. De forslag til en moderne industripolitik, som Kommissionen har fremlagt, har netop til formål ikke blot at udnytte det beskæftigelsespotentiale, som europæisk industri råder over, fuldstændigt, men også at øge det yderligere.
Der er altså direkte forbindelse mellem beskæftigelsespolitik og industripolitik. Jeg er taknemmelig for Deres spørgsmål, fordi det giver mig lejlighed til at præcisere tingene. Den industripolitik, jeg - og Kommissionen med mig - står for, er ikke en industripolitik, som repræsenterer -interesserne. Det er derimod en industripolitik, hvor det handler om at sikre industrielle arbejdspladser af høj kvalitet i Europa på lang sigt.
Det primære mål med den politik, jeg repræsenterer, er at stille arbejdspladser til rådighed i tilstrækkeligt antal og i god kvalitet. I modsætning til den holdning, der tidligere fandtes i Europa, er vi i dag mere end nogensinde overbevist om, at vi ikke er i stand til at nå dette mål uden et stærkt industrielt grundlag i Europa, dvs. uden en stærk, effektiv, konkurrencedygtig industri.
Jeg vil også gerne henlede Deres opmærksomhed på et par delaspekter af vores politik, der helt specifikt vedrører sammenhængen mellem industripolitik og beskæftigelsespolitik. Jeg vil her især nævne den af Kommissionen foreslåede og nu oprettede Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen. De bevilgede midler skal jo i første omgang hjælpe arbejdstagerne med at kvalificere sig yderligere i tilfælde af strukturelle ændringer, der indtræder hurtigt, eller finde en ny arbejdsplads.
Jeg vil gerne påpege, at Kommissionen for tiden arbejder på en politik, der skal fjerne kvalifikationsunderskuddet i Europa, opgradere arbejdsindhold og forbedre beskæftigelsesmulighederne i en række brancher. Jeg kan f.eks. nævne informations- og kommunikationsteknologien, maskinindustrien, tekstil- og læderindustrien samt forskellige brancher inden for for grundstof- og produktionsindustrien.
Desuden yder EU et bidrag til bedre fungerende arbejdsrelationer og fremmer i afgørende grad virksomhedernes sociale ansvar. Og igen giver Deres spørgsmål mig mulighed for at understrege følgende over for de europæiske virksomheder: Det kan aldrig være det eneste mål for en virksomhed at skabe en stor indtjening, det forholder sig derimod altid sådan, at en europæisk virksomhed har en social funktion. Den har et ansvar i samfundet, og dette ansvar vedrører frem for alt arbejdspladserne.
De ser altså, at det ville være en ret kunstig skelnen, hvis man betragtede den industripolitik, vi fører, isoleret i forhold til beskæftigelsespolitikken. Man kan måske sammenfatte det i én sætning: Moderne industripolitik i Europa yder et meget væsentligt og uundværligt bidrag til forbedring af beskæftigelsesmulighederne.
Jan Andersson (PSE ).
   - Fru formand! Mange tak for det gode svar, hr. kommissær. Jeg ser heller ikke en modsætning mellem konkurrencepolitik og beskæftigelsespolitik. Jeg mener blot, at man måske burde betone beskæftigelsespolitikken mere i fremtiden. Det er vigtigt, at vi har en stærk industripolitik i Europa for at kunne bibeholde beskæftigelsen. I lyset af den demografiske udvikling er det imidlertid også vigtigt, at beskæftigelsen i sektoren er af høj kvalitet, samt at vi satser på bl.a. kompetenceudvikling, således at de unge søger ind i industrisektoren. Med henblik på konkurrencen må det ikke være svært at rekruttere ny arbejdskraft. Det er en meget vigtig opgave at løse dette problem med hensyn til den demografiske udvikling. 
Günter Verheugen,
   Fru formand! Jeg kan kun sige, at vi er fuldstændig enige, hr. Andersson. Det er netop det, Kommissionen forsøger at gøre. Jeg udleder af Deres spørgsmål, at der er et øget informations- og kommunikationsbehov.
Det forekommer mig, at man måske ikke overalt i Europa har kendskab til det væsentlige indhold af vores strategi. Jeg gentager: Kommissionens grundlæggende strategi er en strategi for vækst og beskæftigelse. Det er overskriften, det er det grundlæggende mål. Industripolitikken er foruden mange andre foranstaltninger et instrument, vi bruger til at nå målet, nemlig vækst og beskæftigelse.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg bifalder kommissærens svar, men må jeg også spørge, om han er enig i, at større fleksibilitet, særligt i forbindelse med revisionen af arbejdstidsdirektivet, ville være godt for både beskæftigelse og konkurrenceevne, og om han personligt vil tage initiativet til at fremme dette?
Günter Verheugen,
   Fru formand! Jeg spiller ikke nogen førende rolle på området, som De ved, hr. Bushill-Matthews, og har fuld respekt for mine kollegers kompetence, og mine kolleger respekterer min kompetence. Derfor kan jeg kun besvare Deres spørgsmål med allerstørste forsigtighed og sige, at det i alle Kommissionens dokumenter, der omhandler nødvendigheden af reformer i Europa, påpeges, at arbejdsmarkederne er for rigide, for lidt fleksible, i hvert fald på nogle områder og i nogle medlemslande, og at en øget fleksibilitet på arbejdsmarkederne - selv om de dog altid skal beskrives meget nøje i alle ender og kanter - virkelig ville føre til flere virksomhedsinitiativer, større risikovillighed og i sidste ende øget beskæftigelse.
Grundlæggende kan jeg altså besvare Deres spørgsmål med et ja. Mere fleksible arbejdsmarkeder i det 21. århundrede er en nødvendig del af svaret på vores strukturproblemer.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru formand! Hvis man læser beskæftigelsesstatistikkerne lige nu, hr. kommissær, kan man entydigt konstatere, at det går massivt tilbage for den primære og sekundære sektor, dvs. landbruget og industrien, og også tjenesteydelsessektoren i alle udviklede industrilande.
Når Kommissionen påstår, den har en strategi for vækst og beskæftigelse, ville det så ikke være mere hensigtsmæssigt, hvis man i højere grad satsede på tjenesteydelsessektoren, der efter min mening repræsenterer fremtiden?
Günter Verheugen,
   Fru formand! Det er en højst interessant debat, vi kunne føre nu, og mit svar er et klart nej, hr. Seeber. De er måske overrasket over, at mit svar er så klart. Det er en grundlæggende fejl at tro, at man kan føre en politik, hvor tjenesteydelsessektoren har privilegier i forhold til den forarbejdende industri. Der kan overhovedet ikke finde nogen udvikling sted inden for tjenesteydelsessektoren, hvis der ikke er en stærk forarbejdende industri, hvis der ikke er en stærk industri til at aftage disse tjenesteydelser.
Hvis De ser på den økonomiske realitet i netop de medlemslande, der har en særligt stor tjenesteydelsesandel, vil De bemærke, at der for en ret stor dels vedkommende er tale om aktiviteter, der kommer fra industrien til tjenesteydelsessektoren, men dog har præcis samme substans som tidligere. Den tese, vi repræsenterer, betyder altså, at det uden et stærkt og effektivt industrielt grundlag ikke er muligt at udbygge tjenesteydelsessektoren sådan, som det er nødvendigt, hvis arbejdspladsproblemet skal løses alene på denne måde. Efter min mening er vi nødt til at koble de to ting nøje sammen.
Formanden.
Kan Europa-Kommissionen give en fortegnelse over de forskellige foranstaltninger, den har truffet i 2005 og 2006 til dato med henblik på at reducere omfanget af bureaukrati, som de små virksomheder i Den Europæiske Union må kæmpe med?
Günter Verheugen,
   Fru formand! Jeg må indrømme, at jeg har et problem med spørgsmålet, hr. Ó Neachtain, fordi rækken af aktiviteter og initiativer, som Kommissionen har taget i den seneste tid netop på dette område, er så lang, at jeg ville skulle bruge lang tid på at fortælle Dem om alt det, vi foretager os for tiden. Jeg giver jeg Dem nu en kort version, så vi også kan hjælpe formanden med at spare tid.
Nedbringelse af bureaukratiet og reduktion af administrative omkostninger for små og mellemstore virksomheder, bl.a. i form af en bedre kvalitet i vores lovgivning, er et af Kommissionens store politiske projekter. Det er det, denne Kommission står for.
Vi har skabt et virkeligt paradigmeskifte. Vi gennemgår for tiden systematisk hele den europæiske lovgivning - og det virkelig lov for lov, forskrift for forskrift - med henblik på, om den kan forenkles - især for de små og mellemstore virksomheder - om den indeholder krav, som udgør en hindring for de små og mellemstore virksomheder.
Kommissionen har - som De ved - anbragt politikken for små og mellemstore virksomheder dér, hvor den hører hjemme, nemlig i centrum for vores økonomiske overvejelser. Europa er nemlig ikke præget af store virksomheder. Europa er præget af små og mellemstore virksomheder, og det, de små og mellemstore virksomheder har brug for, er større frihed, større ansvar for dem selv. De har brug for omgivelser, hvor de kan udvikle sig.
Vi er helt overbevist om, at projektet "nedbringelse af bureaukratiet og bedre lovgivning" er en opgave, som involverer alle i Kommissionen, som alle generaldirektorater tager del i, og som kommer til at yde et helt afgørende bidrag til at styrke de små og mellemstore virksomheders rolle og opmuntre flere mennesker i Europa til selv at starte en virksomhed, selv at løbe en risiko og dermed stille arbejdspladser til rådighed for andre mennesker.
Af tidshensyn vil jeg foreslå, at jeg stiller en udførlig udgave af mit svar, hvor alle disse initiativer er beskrevet i detaljer, til rådighed for hr. Ó Neachtain, og jeg er også parat til at komme med yderligere informationer.
Seán Ó Neachtain (UEN ).
   - Fru formand! Jeg vil takke kommissæren for hans svar, og selv om han sagde, at det ville tage ham længere tid at forberede alle foranstaltningerne, glæder hans svar mig.
Hr. kommissær, er det ikke rigtigt, at Lissabon-dagsordenens mål er langt fra nået, og at vi stadig er bagefter, hvad angår de foranstaltninger, der er nødvendige for, at SMV'er kan koordineres og gøre fremskridt i henhold til de mål for Lissabon-dagsordenen, som vi oprindeligt fastsatte?
Günter Verheugen,
   Fru formand! Jeg vil ikke være så skarp i min påstand i dag, hr. Ó Neachtain. Sidste år ville jeg have sagt det samme som De. Men De ved, at Lissabon-strategien, som blev vedtaget forrige forår - vækst- og beskæftigelsesstrategien, som jeg lige har talt om - er blevet fuldstændig revideret i mellemtiden. Uden nu at foregribe den rapport, Kommissionen fremlægger i slutningen af året, mener jeg godt, jeg kan sige følgende: Vi ser faktisk de første positive virkninger. Vi ser dem inden for medlemslandenes politik, men vi ser dem også inden for europæisk erhvervsliv.
Jeg ved ikke, om De havde samme følelse som jeg, da De læste dagens avis. For første gang i lang tid kunne vi læse, at væksten i produktionen i Europa og den økonomiske vækst som helhed har overhalet det japanske og amerikanske væksttempo. Vi vokser nu igen hurtigere end vores amerikanske og japanske konkurrenter. Dvs. kløften begynder at lukke sig. Jeg håber, det er en tendens, der fortsætter.
Det er en første indikator, men den giver mig håb og viser mig, at vi er på rette vej.
James Hugh Allister (NI ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Jeg vil ikke være uhøflig, men er det ikke rimeligt at sige, at Kommissionens indsats for at begrænse bureaukratiet har være meget stor, hvad angår løfter, men meget lille, hvis man ser på resultaterne? Det er bestemt ikke uden betydning, at selv om De lover os en skriftlig opregning af nogle eksempler, har De i dag ikke været i stand til i Deres omfattende svar at give et eneste eksempel på realistisk begrænsning af bureaukratiet. I min valgkreds er det erfaringen, at virksomhederne ikke ser noget tegn på det. De bliver i stigende grad underkastet forhold, der gør det umuligt at opretholde konkurrenceevnen.
Günter Verheugen,
   Fru formand! Det gør mig ondt, hr. Allister, men jeg må modsige Dem fuldstændig. Det forholder sig stik modsat.
På den relativt korte tid, der er gået, siden dette initiativ blev iværksat, har vi opnået mere, end jeg nogensinde havde drømt om. For det første har vi - som De ved - som et første skridt trukket en tredjedel af den samlede lovgivning tilbage uden at supplere med ny. For det andet har vi fuldstændig ændret lovgivningsmetoderne, indført den obligatoriske fuldstændige konsekvensanalyse, og det ændrer jo kvaliteten af den løbende lovgivning betydeligt. Det kan De jo mærke her i Parlamentet, når De drøfter Kommissionens forslag!
For det tredje er forenklingsprogrammet i fuld gang. Jeg må desværre sige, at Kommissionen er noget hurtigere end de øvrige institutioner på dette område. Jeg er altid taknemmelig for kritik, men jeg ville kunne bære denne kritik endnu bedre, hvis de forenklingsforslag, som Kommissionen allerede har fremlagt for de øvrige institutioner, ville blive vedtaget af Rådet og Parlamentet i samme fart som den, Kommissionen fremlægger dem.
David Martin (PSE ).
   - Fru formand! Kan kommissæren godtage, at hans varme ord om små og mellemstore virksomheder ville være mere troværdige, hvis vores egne forskningsfonde ikke forskelsbehandlede små virksomheder? Jeg har kendskab til et tilfælde med to virksomheder - en stor og en lille - i det samme program, hvor den store virksomhed bliver revideret ved programmets afslutning og modtager sine tilskud på forhånd, mens den lille virksomhed skal have en årlig revision for egen regning og modtager sine penge bagud. Mener kommissæren ikke, at dette er det omvendte af, hvordan det burde være?
Günter Verheugen,
   Fru formand! Jeg kan ikke besvare spørgsmålet uden at kende til sagen, hr. Martin. Jeg vil gerne bede Dem om at stille enten mig eller det ansvarlige kommissionsmedlem - jeg ved jo ikke, inden for hvilket kompetenceområde det har fundet sted - de relevante dokumenter til rådighed, og så vil tingene blive undersøgt. Kommissionen har i hvert fald ikke nogen politik, ifølge hvilken de små virksomheder bliver forfordelt i forhold til de store. Det forholder sig stik modsat.
Kravene til små og mellemstore virksomheder i forbindelse med ansøgning om ordrer og projekter er væsentligt mindre end kravene til store virksomheder. Små og mellemstore virksomheder kan også støttes med højere procentsatser end store virksomheder. Det, De nævner som et eksempel fra praksis, overrasker mig. Det kan ikke være normen, men må være et enkeltstående tilfælde, som jeg er villig til at undersøge. Giv os venligst de relevante informationer.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 45 bliver besvaret skriftligt.
Siden Maltas tiltrædelse af EU i 2004 har tusindvis af europæiske borgere været oprørt over den maltesiske regerings beslutning om at tillade jagt om foråret. Medlemmer af Europa-Parlamentet har siden forsøgt at presse Kommissionen til at forbyde forårsjagt i Malta med henvisning til, at undtagelsen ikke er forenelig med EU's fugledirektiv (79/409/EØF(1)). I sit svar på forespørgsel E-1318/06 i juni 2006 udtrykker Kommissionen alvorlig tvivl om, hvorvidt de maltesiske myndigheder har ret i deres påstand om, at jagtmulighederne i efteråret var minimale, og at der derfor var grundlag for en undtagelse for forårsjagt. Alligevel opfordrede Kommissionen de maltesiske myndigheder til at forelægge yderligere statistikker til at underbygge deres påstand.
Kan Kommissionen oplyse, om den allerede har modtaget yderligere (tilfredsstillende) statistikker? Hvornår agter Kommissionen i benægtende fald endelig at tage en beslutning vedrørende undtagelsen for forårsjagt i Malta og dens forenelighed med EU-lovgivning og dermed afslutte sagen?
Stavros Dimas,
   Fru formand! Fugledirektivet forbyder generelt forårsjagt, hr. Casaca. Det tillader kun jagt, når særlige forhold gør sig gældende, hvoraf det vigtigste er, at der ikke er tilfredsstillende alternativer.
Hidtil har visse medlemslande, der har anmodet om sådanne fravigelser, ikke været i stand til at bevise, at der ikke var tilfredsstillende alternativer til at jage, f.eks. om efteråret.
Grunden til, at jagt er forbudt om foråret, er, at vilde fugle trækker bort til deres yngleområder. Det drejer sig om fugle, der har overlevet vinteren og utallige andre strabadser, og som er på vej til de steder, hvor de yngler. Der er derfor en grundlæggende årsag til ikke at tillade jagt på vilde fugle i denne periode.
Hvad Malta angår, er det desuden væsentligt at nævne, at vi så langt tilbage som i efteråret 2004 bad den maltesiske regering om information om jagt på fugle i 2004. De maltesiske myndigheder har sendt os de relevante oplysninger for jagtperioden i foråret 2004.
På basis af disse oplysninger, som Kommissionen omhyggeligt vurderede for at finde ud af, om baggrunden for en fravigelse virkelig var overbevisende, med andre ord at der ikke var mulighed for tilfredsstillende alternativ jagt i andre perioder, konkluderede vi, at sådanne forhold gjorde sig gældende. Eftersom der i efterårsperioden er et betydeligt antal vagtler og turtelduer, et antal, som ikke er meget forskelligt fra det antal fugle, der jages om foråret, og under hensyntagen til Domstolens afgørelser har vi følgelig konkluderet, at der er et tilfredsstillende alternativ, og at en fravigelse derfor kan tillades.
Efter at have fastslået dette, anlagde Kommissionen i juli 2006 sag mod Malta for overtrædelse af fugledirektivet ved at have tilladt forårsjagt på disse to arter.
Jeg skal nævne, at lignende sager om overtrædelse også er blevet anlagt mod andre medlemslande på grundlag af ønskede fravigelser, hvor nødvendige forudsætninger ikke er opfyldt, og at der er afsagt dom, som f.eks. for nylig mod Spanien og Finland, af netop disse grunde.
Paulo Casaca (PSE ).
   - Fru formand! Jeg vil som opfølgning på kommissærens svar gerne spørge, om han ikke mener, at det er en alvorlig fejl at træffe en sådan beslutning udelukkende på grundlag af statistik, som jægerne selv har indsamlet, og om det ikke ville være bedre, at Kommissionen havde et mere realistisk perspektiv på forholdene og tog hensyn til det, som Maltas egen presse og fugleobservatørerne siger. 
Stavros Dimas,
   Fru formand! Jeg ved, at der er tvivl om de tal, som de maltesiske myndigheder har sendt til os, hr. Casaca, men selv med disse tal har vi konkluderet, at der ikke er noget grundlag for en undtagelse fra forbuddet imod forårsjagt, og vi har indledt overtrædelsesprocedurer mod Malta. Hvad kan vi ellers gøre? Vi ønsker at vise alle, at vi tager det meget alvorligt, at fugledirektivet, som indeholder den pågældende bestemmelse, anvendes og håndhæves. Hvis vi sendte andre signaler, ville mange andre lande mene, at vi udvandede fugledirektivets bestemmelser, og så ville de måske også anmode om en undtagelse. Vi har altså indledt overtrædelsesprocedurerne, og vi må se, om de maltesiske myndigheder vil bøje sig og forbyde jagt om foråret.
Bart Staes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Vi taler her om 2004, men jeg har i den maltesiske presse læst, at ikke så få trækfugle blev jaget i foråret 2005 og 2006, og et antal blev skudt ned.
Kan De, hr. kommissær, derfor oplyse, om de maltesiske myndigheder allerede har sendt Kommissionen en undtagelsesrapport over forårsjagten i 2005, og hvilke forpligtelser de har i så henseende? Jeg mener, at dette burde være gjort senest i juni i år. Er det sket? Hvis ja, kan De give os en idé om rapportens indhold, og hvad der ligger til grund for denne undtagelse? Hvis nej, hvornår forventer De at modtage denne rapport?
Stavros Dimas,
   Fru formand! Der vil være et møde mellem de maltesiske myndigheder og repræsentanter for generaldirektoratet for miljø i denne måned, hr. Staes. De forskellige problemer vil blive drøftet, deriblandt at malteserne fortsat tillader jagt på turtelduer og vagtler om foråret. Det vil blive undersøgt, hvordan overholdelsen af fugledirektivet kan sikres.
Rapporten og tallene for 2005 forventes ved årets udgang.
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét 
I oktober 2005 indførte Kommissionen et EU-forbud mod import af vilde indfangede fugle. Denne afgørelse blev truffet af hensyn til menneskers sundhed. 
Denne handel bør også forbydes, fordi den i det store hele ikke er bæredygtig, idet den forårsager en brat nedgang i bestandene af mange vilde fugle. EU importerer ca. 2 millioner fugle om året. Kommissionen bør derfor roses, fordi den har været med til at redde over 1 millioner fugle siden oktober.
Da kommissær Dimas blev udspurgt om denne handels indvirkning for fuglebeskyttelsen, forsikrede han miljøministrene i december 2005, at Kommissionen ville undersøge indvirkningerne af denne handel set ud fra et fuglebeskyttelsesperspektiv.
Det ser ikke ud til, at Kommissionen har igangsat en sådan undersøgelse. Kan Kommissionen forklare, hvorfor den ikke er blevet igangsat, og hvornår agter Kommissionen at opfylde sit løfte?
Vil Kommissionen foretage en grundig undersøgelse af virkningen af det midlertidige forbud mod import af vilde fugle med data fra samtlige medlemsstater? Ulovlig handel er svær at måle, men det er blevet anslået, at der er tale om enorme antal fredede fugle, der fanges, og argumentet, at et totalt forbud mod import af vilde fugle ville drive handelen under jorden og forårsage en stigning i ulovligt importerede fugle, er blevet hyppigt anvendt af modstanderne af et handelsforbud. En foreløbig analyse af data indsamlet siden oktober 2005 (hvor det midlertidige forbud blev indført) i en ny rapport fra RSPCA/Eurogroup for Animal Welfare viser imidlertid, at den ulovlige handel faktisk er blevet reduceret, og at frygten ikke er berettiget. 
Stavros Dimas,
   Fru formand, fru Lucas, hr. Bowis! Jeg vil forsøge at besvare de to beslægtede spørgsmål, der drejer sig om både undersøgelsen og forbuddet vedrørende fugle samt de oplysninger, der er tilvejebragt af Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals. Hvad angår veterinær- og hygiejneregler, tog Kommissionen omgående og effektive forebyggende forholdsregler i oktober 2005 på basis af eksisterende veterinærlovgivning.
Vi havde forlænget importforbuddet for alle fugle til 31. maj 2006. Vi har forlænget det igen til 31. december 2006, og på grund af udviklingen i spørgsmålet om spredning af fugleinfluenza vil der højst sandsynligt komme en ny forlængelse.
Kommissionen har også anmodet Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet om en ekspertvurdering af spørgsmål om dyrs helbreds- og overlevelsesforhold i forbindelse med import af andre fugle end fjerkræ. Denne ekspertvurdering forventes at foreligge i oktober 2006.
Hvad angår beskyttelse af biodiversitet og vilde fugle, bestilte Kommissionen i januar 2006, efter Rådets anbefaling i december 2005, en undersøgelse af EU-reglernes effektivitet i relation til handel med vilde arter inden for flora og fauna.
Grundlaget for at træffe beskyttelses- og handelsforanstaltninger er konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter eller CITES, som er gennemført i EU's lovgivning vedrørende handel med vilde arter inden for flora og fauna. I øjeblikket tillader lovgivningen import, forudsat at denne ikke udgør en risiko for systemet til arternes beskyttelse.
EU's kompetente videnskabskomité, der samarbejder med alle videnskabsmyndigheder i EU-medlemslandene, har ansvaret for at undersøge import af vilde arter inden for flora og fauna. Det er her, de nødvendige forholdsregler tages i forbindelse med import af arter, når et problem er identificeret. Dette gælder ikke kun fugle, men alle arter.
Den undersøgelse, vi har bestilt, vil ud fra et bredt anlagt synspunkt afdække spørgsmålet om lovgivningens effektivitet i forhold til beskyttelse af vilde arter inden for flora og fauna, med hovedvægt på vilde fugle. Undersøgelsens resultater forventes at foreligge midt i 2007.
Under udarbejdelse af denne undersøgelse vil der naturligvis blive taget hensyn til konklusionerne i den rapport, der er udgivet af Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals og European Group for the Animal Survival Conventions. 
Caroline Lucas (Verts/ALE ).
   - Fru formand! Tak for svaret, hr. kommissær. Det glæder mig, at undersøgelsen omsider er iværksat, omend vi må vente til midten af 2007, selv om der første gang blev anmodet om den i december 2005. Det kan føles som langt ude i fremtiden, men lad os håbe, at det er ventetiden værd.
Kan De forklare, hvorfor EU fortsat importerer fugle, når lande som USA mener, at de selvsamme fugle ikke jages bæredygtigt. Siden 1992 har USA haft et moratorium for alle CITES-listede fugle, medmindre det kan bevises videnskabeligt, at de jages bæredygtigt. Siden 1992 er det ikke blevet bevist, at en eneste er blevet jaget bæredygtigt. Mange udviklingslande har også forbud mod eksport af de pågældende fugle. Hvordan kan det være, at USA's og EU's vurderinger er så forskellige i spørgsmålet om, hvorvidt de jages bæredygtigt?
Stavros Dimas,
   Fru formand! Jeg vil indlede med at sige, at USA ikke har undertegnet konventionen om biodiversitet. Det har nogle andre regler. Det har et generelt forbud, men det har også undtagelser. Vi opnår mere eller mindre det samme resultat ved, at arterne vurderes individuelt. Men resultaterne er mere eller mindre de samme, fordi USA har en hel del ulovlig handel, og vi har også ulovlig handel. Kommissionen vil undersøge, hvad USA gør, og hvad resultaterne er. Selv om USA forbyder al import, må vi i første omgang undersøge, om dette generelle forbud vil øge den ulovlige handel. Vi ved det ikke. Undersøgelsen viser, at vi måske har mindre ulovlig handel, men vi ved ikke, hvad der sker i fremtiden. Hvis vi indfører et permanent forbud for fugle, må vi overveje, hvordan og hvorfor de behandles anderledes end andre arter, f.eks. koraller og krybdyr, for vi har en vidtspændende politik. USA har en anden tilgang til dette.
Vi vil også undersøge, hvorvidt eksportlande vil kunne protestere imod et ubegrænset handelsforbud fra USA's side, f.eks. inden for rammerne af WTO. Dette kunne også rejse tvivl om og undergrave vores eksisterende avancerede restriktive foranstaltninger, som gør det muligt for EU at træffe midlertidige foranstaltninger på høringsbasis med eksportlandene. Men i vores undersøgelse vil vi altså se på et forbud med undtagelser.
John Bowis (PPE-DE ).
   - Fru formand! Uanset hvad USA gør gennem undtagelser, har vi et midlertidigt forbud, som har vist sig at fungere, hvad angår begrænsning af den ulovlige handel, men vi har ikke et permanent forbud, og det er os i Europa, der er de største importører af vilde fugle med 93 % - 1 million årligt indtil 2003. 40-70 % af disse fugle dør, før de eksporteres, og endnu flere dør på vej til Europa. Er det ikke på høje tid, at vi gør vores forbud permanent og dermed fører an og foregår med et godt eksempel for lande som USA og Australien?
Stavros Dimas,
   Fru formand! Denne undersøgelse har vist, at konfiskeringerne i den senere tid er mindsket, efter at vi indførte forbuddet af sundhedsmæssige grunde. Det er vanskeligt at vurdere, hvor mange dyr der handles ulovligt, eftersom disse tal pr. definition er ukendte.
Antallet af beslaglagte og konfiskerede fugle i EU kan være faldet i den senere tid på grund af det aktuelle midlertidige forbud mod al import. Ingen fugle bliver tilbudt til nogen importprocedurer, fordi de automatisk og omgående ville blive afvist. Det er særligt bekymrende, at fugle stadig bliver handlet ulovligt og beslaglagt i medlemsstaterne. De bliver importeret og indført uden nogen form for dyrlægekontrol. Også her må vi se, hvad undersøgelsen viser, og om et forbud med undtagelser ville være en bedre løsning end det nuværende system, som er en undersøgelse af arter med udgangspunkt i de enkelte tilfælde. Vi tillader kun import af fugle, der ikke er udryddelsestruede.
John Purvis (PPE-DE ).
   - Fru formand! Kommissæren nævnte, at han var bekymret over udryddelsestruede fugle. Han må imidlertid være bekendt med, at en af mine vælgere og jeg har skrevet til ham adskillige gange om sagen vedrørende en legitim og lovlig importør af fugle fra USA, lovligt fanget i USA, som må lukke virksomheden på grund af dette forbud - som er et forbud af sundhedsmæssige grunde mod kyllinger, og som ikke er relevant for netop disse vilde fugle i USA. De er lovlige og legitime og udgør ingen sundhedsrisici.
Hvorfor træffer kommissæren denne meget strenge foranstaltning over for små virksomheder i Europa?
Stavros Dimas,
   Fru formand! Det er et spørgsmål til min kollega, hr. Kyprianou. Men det indlysende svar er fugleinfluenza og det forbud, som vi har indført af sundhedsmæssige grunde. Forbuddet er midlertidigt. Det skal forlænges til udgangen af december og bliver muligvis forlænget ind i det nye år afhængigt af fugleinfluenzaens udvikling.
I netop dette tilfælde fører USA en anden politik, selv om resultatet måske er det samme. De har et forbud med undtagelser, mens vi kan tillade import, men med udgangspunkt i de enkelte tilfælde.
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg spekulerer på, hr. kommissær, om De nogensinde har overvejet muligheden for at vende bevisbyrden. Min pointe er, at vores aktuelle system til regulering af handelen med vilde fugle kræver bevis for, at den er skadelig for vilde populationer, før den kan suspenderes. Hvorfor kan vi ikke kortlægge en vild fugls eller en arts bæredygtighed, før handelen begynder? Det burde faktisk gælde alle arter, ikke bare fugle. Desuden forbyder EU handel med dets egne vilde fugle i henhold til fugledirektivet og habitatdirektivet. Samtidig fastholder vi en nonchalant holdning til mindre udviklede landes biodiversitet gennem denne handel, selv om der er et forbud for øjeblikket. Er det en acceptabel måde at fortsætte på?
Stavros Dimas,
   Fru formand! Den verdensomspændende bevarelse af visse fuglearter påvirkes af international handel. Det kunne foreslås, at disse arter blev opført i listerne under CITES-konventionen. Handel med kommercielle formål bliver dermed forbudt eller reguleret gennem et tilladelses- og overvågningssystem. Dette afgøres på en bestemt måde i henhold til CITES-bestemmelserne.
Arter opføres kun, hvis specifikke bevarelses- og handelskriterier er opfyldt. Når disse kriterier er opfyldt, vil Kommissionen støtte en sådan opførelse. Der skal stemmes om enhver opførelse i CITES, og det er ikke altid muligt at opnå det nødvendige flertal. Vi bør huske på, at vi må handle i overensstemmelse med lovgivningen og overholde vores forpligtelser i henhold til CITES-konventionen, og vi kan ikke gøre noget andet, hvis der har været en afstemning. Eksportlande er også involverede, og hvis vi ikke optræder i overensstemmelse med lovgivningen for visse arter, kan vi få problemer med andre arter såsom krybdyr, koraller eller andre dyr.
Formanden.
I april 2006 sendte Kommissionen en åbningsskrivelse til Madrids bystyre og den autonome region Madrid som led i gennemførelse af sanktioner for overtrædelse af direktiv 85/337/EØF(2) i forbindelse med tunnelføring af M-30. Sagen indledtes med en anmodning om informationer på grundlag af forespørgsel P-0494/04(3), som blev stillet af undertegnede i februar 2004. Har Madrids bystyre og den autonome region Madrid efter udløbet af fristen på to måneder til Kommissionen fremsendt de oplysninger, som disse instanser skønnede hensigtsmæssige, og kan Kommissionen bekræfte, at dette rent faktisk er sket? Såfremt de ikke er blevet fremsendt rettidigt, hvilke skridt vil Kommissionen så tage? Såfremt de er blevet fremsendt, hvad indeholder de, og hvordan stiller Kommissionen sig til dem?
Stavros Dimas,
   Fru formand, hr. González! Jeg tror, at svaret er meget ligetil. Jeg kunne måske i én sætning sige, at Kommissionen har sendt et advarselsbrev vedrørende de spanske myndigheders formodet ukorrekte anvendelse af det ændrede direktiv om offentlige og private arbejders indvirkning på miljøet i forbindelse med projekteringen af tunnelføringen af M30 i Madrid.
Brevet blev sendt af Kommissionen den 10. april 2006, i overensstemmelse med Traktatens paragraf 226, og Spanien svarede den 13. juli 2006. Vi er i øjeblikket i færd med at evaluere de spanske myndigheders svar og bliver færdige hermed i løbet af kort tid.
Carlos Carnero González (PSE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Jeg håber, at Kommissionen hurtigt træffer en beslutning på baggrund af det svar, som de kompetente spanske myndigheder har fremsendt.
Jeg vil sige følgende: Af åbningsskrivelsen fra Kommissionen fremgik det meget klart, at direktiv 85/337/EØF, hvor det kræves, at der for denne type offentlige arbejder foretages en undersøgelse af virkningerne på miljøet, efter Kommissionens mening ikke var blevet overholdt. Og eftersom de, der udfører disse offentlige arbejder, ikke havde overholdt direktivet, blev Madrids borgeres, dvs. hovedstaden Madrids europæiske borgeres interesser og legitime rettigheder krænket.
Alligevel fortsætter Madrids bystyre arbejdet dag og nat til trods for Kommissionens advarsel. Derfor er det helt nødvendigt, at der omgående træffes en beslutning på baggrund af svarskrivelsen, for ellers krænkes rettighederne næsten uigenkaldeligt, og det må vi forsøge at undgå.
Stavros Dimas,
   Fru formand! Jeg skal gøre det kort. Jeg vil gerne sige, at Kommissionen indledte denne undersøgelse, efter at De stillede et spørgsmål om problemet. Projektets omfang og kompleksitet betyder, at adskillige informationsudvekslinger mellem Kommissionen og de spanske myndigheder var påkrævede for at samle alle de faktuelle og retlige oplysninger, der var nødvendige for, at Kommissionen kunne undersøge sagen ordentligt og behørigt. Nu er det måske nødvendigt for os at indhente yderligere oplysninger om indledningen af procedurerne.
Vi konkluderede, at M-30-ringvejsprojektet ikke havde gennemgået en egentlig konsekvensanalyse i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, navnlig hvad angår nogle af de underprojekter, som M-30-ringvejsprojektet er inddelt i. Der er heller ikke udarbejdet en vurdering af de kumulative virkninger af projekterne. Det er hovedproblemet. Projektet blev inddelt i 19 underprojekter. Der er konsekvensanalyser for nogle af projekterne, men ikke alle, og der er ingen samlet konsekvensanalyse for hele projektet. Det er det, vi mener, er en overtrædelse af direktivet.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 50 og 51 bliver besvaret skriftligt. Spørgsmål nr. 52 og 53 bliver ikke behandlet, da det omhandlende emne allerede er på dagsordenen for i dag. Spørgsmål nr. 54-58 bliver besvaret skriftligt. 
Formanden.
Hvordan er den aktuelle retssituation for ikkemuslimske religionssamfund, herunder navnlig kristne, i Tyrkiet, navnlig hvad angår religionsfrihed, retten til at danne handlekraftige foreninger, retten til at bygge kirker og menighedshuse samt uddanne præster? Er Kommissionen af den opfattelse, at Tyrkiet på områderne demokrati og retsstat i den forbindelse allerede opfylder københavnskriterierne i fuldt omfang?
Olli Rehn,
   Fru formand! Den 20. juni 2006 havde jeg en udveksling af synspunkter med Udenrigsudvalget, hr. Posselt. Jeg fortalt udvalget om Kommissionens bekymringer over den manglende fremdrift i de politiske reformer i Tyrkiet for øjeblikket, hvad angår f.eks. de spørgsmål, som hr. Posselt har rejst. Kommissionen havde håbet, at indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne ville sætte mere skub i reformprocessen. Hvad angår de vanskeligheder, som ikkemuslimske og muslimske religiøse mindretal står over for, er der tydeligvis ikke sket nogen fremskridt hidtil.
I praksis støder ikkemuslimske religiøse samfund stadig på store problemer: De har ikke status som juridisk person, de har begrænsede ejendomsrettigheder, der sker indblanding i deres stiftelser, og de må ikke uddanne præster. Kommissionen kan også nævne, at Alevi-samfundet har problemer, hvad angår anerkendelse af religiøse steder, repræsentation i relevante statslige organer og i obligatorisk religionsundervisning.
Desuden vil lovforslaget om stiftelser, som for øjeblikket er under behandling i det tyrkiske parlament - i alt for lang tid - kun løse nogle af disse problemer, nemlig ejendomsordningen for nogle af samfundene, men ikke alle. Kommissionen har gentagne gange opfordret de tyrkiske myndigheder og Den Store Tyrkiske Nationalforsamling til at ændre lovforslaget om stiftelser for at bringe det i overensstemmelse med de relevante europæiske standarder.
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand! Mange tak for Deres gode svar, hr. kommissær! Jeg vil bare gerne lige spørge Dem helt konkret: Svarer tyrkerne Dem også, og er de kommet med nogen udtalelser om, i hvilken periode de planlægger at træffe passende retlige bestemmelser? Eller er dette blevet udsat til efter det tyrkiske valg, eller måske til aldrig nogensinde?
Olli Rehn,
   Fru formand! Vi har drøftet den proceduremæssige side af dette spørgsmål. F.eks. havde vi, da jeg for næsten et år siden var i Tyrkiet efter indledningen af tiltrædelsesforhandlingerne den 3. oktober 2005, en omfattende udveksling af synspunkter om spørgsmålet med det relevante udvalg i Den Store Tyrkiske Nationalforsamling. Siden da har vi rejst spørgsmålet ved flere lejligheder, også i forbindelse med associeringsrådet i foråret. Efter vores opfattelse og ifølge de tyrkiske myndigheder bør dette indgå i den såkaldte niende reformpakke, der stadig er under behandling som helhed, og som Den Store Tyrkiske Nationalforsamling og til dels den tyrkiske regering bør vedtage uden unødig forsinkelse.
Dette er absolut en vigtig forudsætning for tiltrædelse af EU, og vi har gjort det helt klart, at Tyrkiet ikke kan tiltræde EU uden at respektere dette grundlæggende princip.
Paul Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand! Tror De, det er muligt at bruge Kommissionens observationscenter i Wien som basis for en regelmæssig observation af de religiøse mindretals situation og undersøgelser heraf, hr. kommissær?
Olli Rehn,
   Fru formand! Hr. Rübig har fået en meget interessant idé. Vi bruger alle de oplysninger og analyser, som organer som det i Wien forelægger. Vi bruger også oplysninger fra forskellige menneskerettighedsorganisationer. Jeg vil undersøge sagen, men jeg mener, at vi allerede bruger analyser fra det organ.
Vi bruger mange analyser og oplysninger fra instanser som Europarådet og OSCE samt organer og andre tænketanke.
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Fru formand, hr. kommissær! Vi ved alle, at Halki Seminariet blev lukket for adskillige år siden. Har De gjort noget i denne retning for at få Halki Seminariet genåbnet? Der er fare for, at patriarkens økumeniske sæde ikke fremover vil have nogen til rådighed for valg af den næste patriark.
Har De noget i tankerne, som De kan fortælle os?
Olli Rehn,
   Fru formand! Religionsfrihed og frihed til religionsudøvelse er et andet vigtigt spørgsmål, som vi har rejst flere gange over for den tyrkiske regering, hr. Karatzaferis. Vi forventer ikke bare overvejelser, men også konkret handling med henblik på åbning af Halki-seminariet, som er meget vigtigt for netop dette religiøse samfund.
Formanden.
I 2004 forpligtede EU sig til at støtte det nordlige Cyperns økonomiske udvikling og europæiske integration. En formindskelse af det økonomiske skel mellem de to sider vil også formindske omkostningerne ved en genforening for græsk-cyprioterne og de tyrkiske cyprioters afhængighed af Tyrkiet.
Kan Kommissionen med henblik på at sikre, at processen med Tyrkiets tiltrædelse af EU og FN- forhandlingsprocessen bliver komplementære og ikke indbyrdes modstridende, oplyse, hvad EU gør for at engagere sig i en fortsat regulering af handelen i henhold til en nærmere fastsat tidsramme og frigive midler som bistand til det nordlige Cypern til regelharmonisering, reformer af den offentlige forvaltning, istandsættelse af Famagusta Havn og finansiering af en folketælling i den nordlige del af landet, for at indføre et nyt finansieringsinstrument for det nordlige Cypern og oprette et kommissionskontor i den nordlige del af landet til overvågning af tildelingen af midler til teknisk bistand og regelharmonisering, for at revidere de aktuelle forslag om direkte handel, således at de også kommer til at omfatte optagelse af det nordlige Cypern i EU's toldunion med Tyrkiet, ændring af reglerne vedrørende den grønne linje og fælles forvaltning af Famagusta Havn sammen med de tyrkiske cyprioter, og for at sikre, at tyrkiske cyprioter er tilstrækkeligt repræsenteret i EU-institutionerne?
Olli Rehn,
   Fru formand! Hvad angår de skridt, som Kommissionen har taget for at fremme genforeningen af øen og dermed gøre en ende på det tyrkisk-cypriotiske samfunds isolation, kan følgende hovedaktiviteter nævnes, hr. Karim.
For det første er Kommissionen begyndt at gennemføre Rådets forordning om oprettelse af et instrument for økonomisk støtte til fremme af den økonomiske udvikling af det tyrkisk-cypriotiske samfund. Den blev vedtaget under det østrigske formandskab den 27. februar 2006. Vores programgruppe med ansvar for gennemførelsen af forordningen skulle gerne fungere fra denne måned. Den vil benytte et EU-programstøttekontor i den nordlige ende af Nicosia. De første projekter, der skal gennemføres, omfatter bl.a. aktioner på områder såsom fast affald, energi, lokal infrastruktur, erhvervsstøtte og andre meget konkrete foranstaltninger.
Inden for disse rammer gennemfører Kommissionen også et institutionsopbygningsprogram gennem programmet for teknisk bistand og informationsudveksling (TAIEX) for at forberede det tyrkisk-cypriotiske samfund på den fremtidige anvendelse af i den del af øen.
Den foreslåede forordning om direkte handel, som Kommissionen forelagde for Rådet i juli 2004 - for over to år siden - er stadig under behandling i Rådet. Kommissionen støtter det finske formandskabs bestræbelser på at sikre en hurtig vedtagelse af denne handelsforordning for at overholde EU's forpligtelser fra april 2004. Vi har ingen planer om at trække forslaget tilbage eller forelægge en revideret udgave. Vi har været og er stadig rede til at acceptere og fremme eventuelle ledsageforanstaltninger, der kan støtte genforening og økonomisk udvikling, og som er acceptable for begge samfund og alle parter, for at løse op for den nuværende meget beklagelige hårdknude.
Det er en slet skjult hemmelighed, at ledsageforanstaltningerne i høj grad har drejet sig om Famagusta Havn. Som svar på hr. Matsis' spørgsmål kan jeg sige, at returneringen af Varosha førhen er blevet kædet sammen med de FN-ledede forhandlinger om en samlet løsning på Cypern-problemet. Derfor er det op til de berørte parter at beslutte, hvorvidt dette spørgsmål skal forblive inden for rammerne af den samlede løsning, om det skal drøftes særskilt, eller om det på en eller anden måde skal inddrages i begge dele. Hvor der er vilje, er der vej. Vi forventer nu, at begge samfund, når de tager fat på spørgsmålet, fokuserer mindre på tidligere tiders uretfærdighed og mere på fremtidige løsninger. Vi forventer, at alle parter arbejder i en konstruktiv ånd. Det er på høje tid at gøre en ende på denne opdeling og genforene Cypern.
Sajjad Karim (ALDE ).
   - Fru formand, hr. kommissær! I aftes vedtog Europa-Parlamentets Udenrigsudvalg en kritisk betænkning, hvor Tyrkiet navnlig opfordres til "at tage konkrete skridt til normalisering af de bilaterale forbindelser med EU-medlemmet Cypern". I betænkningen advares der om, at mangel på fremskridt "vil få alvorlige følger for forhandlingsprocessen og endda kan forårsage, at den stopper". Hvordan opfatter kommissæren denne betænkning og sandsynligheden for, at mangel på fremskridt kan stoppe forhandlingerne? Er kommissæren enig i, at der i Europa-Parlamentet stadig er nogle skadelige fordomme om Tyrkiet med tyrkofober, der vil benytte enhver lejlighed til at blokere tiltrædelsesprocessen?
Olli Rehn,
   Fru formand! Jeg er blevet orienteret om resultaterne af afstemningen i Udenrigsudvalget om Eurlings-betænkningen om Tyrkiet, hr. Karim. Jeg vil kommentere betænkningen under forhandlingen ved næste plenarmøde. Det vil jeg gøre, når jeg er ordentligt forberedt og har læst betænkningen linje for linje og afsnit for afsnit.
Det er klart, at det får følger for den samlede forhandlingsproces, hvis Tyrkiet ikke overholder sine forpligtelser, hvad angår gennemførelsen af bestemmelserne i tillægsprotokollen til Ankara-aftalen. Det er næsten ordret, hvad Rådet og medlemsstaterne besluttede i september 2005 i den velkendte EU-erklæring fra tiden, før tiltrædelsesforhandlingerne blev indledt.
Vores mål er at undgå et eventuelt sammenstød, for det er ikke i nogens interesse, at forbindelserne mellem EU og Tyrkiet bliver ødelagt. Det undgås bedst, hvis Tyrkiet opfylder de forpligtelser, som det påtog sig, inden vi indledte tiltrædelsesforhandlingerne.
Ioannis Kasoulides (PPE-DE ).
   - Fru formand! Jeg vil spørge kommissæren, om han er klar over, at det tyrkisk-cypriotiske samfunds indkomst pr. indbygger siden åbningen af passagerne fra den nordlige til den sydlige del af Cypern næsten er tredoblet som følge af forbindelserne med den sydlige del til trods for deres påståede isolation.
Olli Rehn,
   Fru formand! Tak for disse detaljerede oplysninger om økonomisk vækst i det tyrkisk-cypriotiske samfund, hr. Kasoulides. 
Det glæder mig, hvis forordningen om den grønne linje og de muligheder, den giver for handel internt på øen, forbedrer det tyrkisk-cypriotiske samfunds økonomiske situation. Vi ønsker at forbedre effektiviteten af forordningen om den grønne linje. Samtidig arbejder vi meget hårdt på at løse problemet vedrørende direkte handel og på at få alle parter til at genoptage forhandlingerne om den samlede løsning for genforening af Cypern.
Robert Evans (PSE ).
   - Fru formand! Hr. kommissær, De talte for et øjeblik siden om, at situationen var gået i hårdknude. Jeg er enig, og der er måske også visse paralleller til situationen mellem Transnistrien og Moldova, som vi var inde på i Parlamentet i går.
Jeg besøgte det nordlige Cypern for første gang, og det var mildt sagt informativt. Uanset alle de øvrige problemer, men i betragtning af at befolkningen i det nordlige Cypern stemte for medlemskab af EU, kunne EU ikke i det mindste se sig i stand til at tillade direkte fly til det nordlige Cypern?
Olli Rehn,
   Fru formand! Tak for Deres spørgsmål, hr. Evans. Vores holdning til, hvordan der kan gøres en ende på den økonomiske isolation af det tyrkisk-cypriotiske samfund, er meget klar: Vi ønsker at gennemføre det finansielle bistandsprogram nu, og vi ønsker at fremme en løsning for direkte handel, muligvis med ledsageforanstaltninger. Samtidig har vi tiltro til, at dette vil skabe tillid, så vi på et eller andet tidspunkt - forhåbentlig snart - kan genoptage forhandlingerne i FN-regi om en samlet løsning, der fører til genforening af Cypern.
Formanden.
   - Spørgsmål, der på grund af tidnød ikke var blevet besvaret, ville blive besvaret skriftligt (se bilag).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel Thierry Cornillet for ALDE-Gruppen til Kommissionen om forfalskning af lægemidler (O-0039/2006 - B6-0310/2006). 
Thierry Cornillet (ALDE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Lad os ikke tage fejl af, at vi står over for en af verdens største plager, som bestemt ikke må betragtes som værende uundgåelig. Jeg mener faktisk, at lige så magtesløse som vi er over for jordskælv og tsunamier, lige så meget drejer det sig her om politisk voluntarisme.
Et par tal: WHO skønner, at 200.000 af de 1.000.000 dødsfald, der skyldes malaria, skyldes forfalskning eller forkert administration af lægemidler. Ifølge det velkendte britiske tidsskrift skyldes 192.000 dødsfald i Kina indtagelse af forfalskede lægemidler. Hvor mange håb ødelægges som følge af brug af disse lægemidler? Vi har det nødvendige moralske fundament til at retfærdiggøre en hård politisk handling. Denne form for forfalskning kan på ingen måde sammenlignes med forfalskning af luksusprodukter. Her tænker jeg f.eks. på tasker, kuglepenne, lightere og briller, som i sagens natur kræver aktiv medvirken fra købers side, for han ved, hvad han køber, og lader sig kun sjældent narre. Forfalskning af lægemidler er den mest umoralske form for forfalskning, der findes, for her er der naturligvis ingen medvirken fra købers side. Man forgælder sig for på sigt at slå sine børn ihjel.
I denne sag skønner og WHO, at 10 % af verdensmarkedet er berørt af forfalskning. 70 % af den malariamedicin, der er i omløb i syv afrikanske lande, er falsk. 25 % af de lægemidler, der forbruges i de fattige lande, og 50 % af dem, der forbruges i Pakistan og Nigeria, er falske.
Hvad er det egentlig, vi taler om? Lad mig give Dem WHO's definition. Forfalskede lægemidler er lægemidler, der forsætligt og svigagtigt forsynes med et mærkat indeholdende vildledende oplysninger om lægemidlets identitet og virkelige oprindelse. Det kan dreje sig om oprindelige specialiteter eller generiske produkter, og blandt de forfalskede produkter er der nogle, der indeholder gode ingredienser, andre, der indeholder dårlige ingredienser, og endnu andre, der slet ikke indeholder noget aktivt princip. Derudover er der dem, der indeholder en utilstrækkelig mængde af det aktive princip, og hvis emballage er vildledende.
Hvad gør man? Ingenting eller meget lidt! Man narres, nogle gange frivilligt, som jeg nævnte. Men man slår altid ufrivilligt ihjel. Her i EU befinder vi os i et beskyttet miljø. Vi har et effektivt sundhedssystem. Vi har kontrollerede sundhedssektorer. Vi har nærværende stater og social kontrol. Men vi skal gøre noget for de lande, der ikke har alle vores fordele. Det er Unionens pligt, og det er dens ære, der står på spil.
Verden er magtesløs. Få specifikke love såvel på internationalt som nationalt plan, grænsernes ekstreme porøsitet, udbredelsen af moderne distributionssystemer såsom internet, større eller mindre mangel på myndigheder, som regulerer og kontrollerer produkternes kvalitet, gammeldags, ukontrollerede distributionssystemer og manglende sondring mellem forfalskede og varemærkebeskyttede produkter. Lad os ikke tage fejl. Det er ikke amatører, spejderdrenge, vi har med at gøre. Det er et fuldstændig organiseret miljø, for forfalskning af lægemidler er mindre risikabel og mere lukrativ end narkotikahandel. Vi skal derfor slå hårdt ned og slå ned overalt.
Vi kræver, at EU deltager som en vigtig aktør i udarbejdelsen af en international konvention, der gør forfalskning og hæleri af lægemidler strafbart. Det er også meningen med den skriftlige erklæring nr. 53, som jeg opfordrer mine kolleger til at underskrive.
I starten af 2006 nedsatte WHO en arbejdsgruppe, som skal udarbejde en model til en straffelovgivning, som de enkelte medlemsstater derefter kan vedtage. Vi har i EU de politiske midler til at gå forrest takket være vores netværk af partnere, det intellektuelle bidrag, den politiske støtte og den finansielle bistand til de organer, der har ansvaret for den kontrol, vi kan udøve. 
Vi har, mine damer og herrer, alle midler til at gribe ind. Vi har de forskellige partnere, vi har det nødvendige støttebeløb - skal jeg minde om, at vi er verdens største bidragyder, og at kun en lillebitte del af denne støtte ville gøre det muligt at løse problemet - vi har den juridiske knowhow, og vi har midlerne til at veje tungt over for de primære aktører, som WHO og FN skal være.
Jeg vil ikke være sentimental, men hvem kan undgå at tænke på en mor, der græder over tabet af sit barn, som hun troede, hun gav et lægemiddel, der kunne redde det! Forestil Dem et lignende tilfælde i Europa og det, vores medier ville få ud af det. Sådanne tilfælde oplever man dagligt i de fattigste lande. Vi taler ikke om magi og mirakelpulver, men om foragt.
Jeg vil gerne sige, hr. kommissær, at jeg på Europa-Parlamentets vegne og med støtte fra mine kolleger vil udøve min ret til at følge op på dette spørgsmål. Om et år vil jeg på ny spørge Dem, hvad der er blevet gjort. Denne krig skal udkæmpes uafbrudt, uden respit. 
Günter Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Kommissionen deler den store bekymring, hr. Cornillet lige har givet udtryk for, og min bedømmelse af forfalskningernes dybt kriminelle karakter er den samme.
Spørgeren kommer med rette ind på tre problemområder. Først og fremmest er der bekæmpelsen af forfalskning af lægemidler i EU. Her arbejder Kommissionen på to niveauer.
Vi har i første omgang naturligvis styrket retsbeskyttelsen. I 2004 blev der udstedt nye bestemmelser vedrørende beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder og i 2003 og 2004 nye bestemmelser vedrørende toldmyndighedernes fremgangsmåde i forbindelse med varer, hvor der er mistanke om, at de intellektuelle ejendomsrettigheder bliver krænket. Der finder i øjeblikket en diskussion sted om to forslag vedrørende strafferetlige foranstaltninger med henblik på gennemførelse af intellektuelle ejendomsrettigheder.
En undersøgelse, der blev foretaget i Fællesskabet for kort tid siden, viser, at der i de sidste fem år er dukket 27 forfalskede lægemidler op i EU via legale distributionskanaler og 170 forfalskede lægemidler via illegale distributionskanaler. På grundlag af denne viden er medlemsstaterne for øjeblikket i gang med at udvikle foranstaltninger mod disse forfalskninger.
Kommissionen på sin side undersøger sammen med medlemsstaterne, Det Europæiske Lægemiddelagentur og internationale partnere, hvilke foranstaltninger der fremover er nødvendige med henblik på en beskyttelse af den offentlige sundhed. Her handler det om gennemførelse af den eksisterende lovgivning, det handler om samarbejde mellem de forskellige instanser, det handler om kommunikation og bevidsthed. Jeg udelukker heller ikke, at den gældende lovgivning skal videreudvikles, og at vi skal tale om ændringer.
Mere effektive toldkontroller er et vigtigt instrument til at dæmme op for handelen med forfalskede lægemidler. Glædeligvis oplever vi allerede en vækst i mængden af forfalskede lægemidler, der beslaglægges i tolden. I den for nylig offentliggjorte meddelelse fra Kommissionen om et svar fra toldmyndighederne om den seneste udvikling inden for efterligning og piratkopiering af varer behandles problemet med forfalskning af lægemidler, og der anbefales konkrete foranstaltninger mod denne stadig stigende trussel.
Ifølge toldmyndighedernes erfaringer transporteres en stor del af forfalskningerne i transit gennem EU og er ofte beregnet til udviklingslande. Bekæmpelsen af importerede forfalskninger er særligt vanskelig, fordi de ofte når EU i små mængder, og tolden så skal opdage de illegale varer i et meget stort antal små forsendelser.
Kommissionen opmuntrer rettighedsindehaverne til at gøre fuld brug af beskyttelsen i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003. Når rettighedsindehaverne ansøger toldmyndighederne om at gå ind i en sag, giver de dermed toldmyndighederne de informationer, de har brug for til at kunne søge målrettet efter forsendelser med den største risiko.
Det andet emne går på, hvad vi gør for de fattige lande, der i virkeligheden er de primære ofre for forfalskede lægemidler. Hvad gør vi for at hjælpe dem med at regulere og kontrollere kvaliteten af lægemidler fra deres eget område?
Vi bestræber os naturligvis grundlæggende på at arbejde på multilateralt plan. Kommissionen støtter derfor verdenssundhedsmyndighedernes initiativer til bekæmpelse af forfalskede lægemidler. På WHO-konferencen i februar 2006 i Rom blev der skabt en platform, ud fra hvilken der skulle tages nogle konkrete skridt. Kommissionen støtter således dannelsen af en WHO-taskforce for den internationale bekæmpelse af forfalskede lægemidler. Taskforcens resultater vil komme alle WHO-medlemmer, inklusive udviklingslandene, til gode. Kommissionen vil deltage aktivt i denne taskforce og levere de nødvendige informationer.
Derudover gennemfører Kommissionen projekter, der støttes af Den Europæiske Udviklingsfond, f.eks. EF/WHO-partnerskabet om lægemiddelpolitik. Dette partnerskab skal gøre AVS-landene i stand til at udforme deres lovbestemmelser og systemer til kvalitetssikring af lægemidler mere effektivt og bl.a. forbedre kontrollen, foranstaltningerne mod mangelfulde eller forfalskede lægemidler og styringen af informationer. Der er stillet 2,3 millioner euro til rådighed til formålet.
Det tredje punkt går på idéen om en international aftale om bekæmpelse af forfalskede lægemidler. Idéen om en international aftale om bekæmpelse af forfalskede lægemidler blev drøftet indgående som led i forberedelserne til WHO-konferencen, der fandt sted i februar 2006, og på selve konferencen. Ifølge de fleste deltagere, inklusive Kommissionen, er en international aftale for øjeblikket ikke det mest effektive middel mod den stigende fare, der udgår fra forfalskede lægemidler. Den taskforce, der blev nedsat på konferencen, er bedre i stand til at samle og videregive informationer og udarbejde de tvingende nødvendige løsninger.
Lad mig afslutningsvis forsikre Dem om, at Kommissionen deler Parlamentets bekymringer og er parat til at arbejde videre med forslag og tage yderligere initiativer.
Maria Martens,
   Hr. formand! Jeg vil også gerne udtrykke min bekymring over de problemer, der er med forfalskning af lægemidler.
Forfalskede lægemidler fremstilles og forhandles illegalt uden nogen form for kontrol. Medicintypernes virkninger kan ikke efterprøves, hvilket gør dem potentielt farlige for folkesundheden, og denne ulovlige kopiering bør derfor stoppes. Hr. Cornillet har allerede bragt emnet på bane, Kommissæren har også omtalt det, og jeg hilser ethvert tiltag, Kommission tager for at tackle dette problem, velkomment.
Eftersom problemerne hovedsageligt opstår i udviklingslandene, de fattige lande, er det også her, jeg forudser de største problemer, når det drejer sig om at behandle denne ulovlige kopiering effektivt og hensigtsmæssigt. I disse lande er forsyningen med lovlige lægemidler, som man kan have tillid til, ofte ikke så godt organiseret som i Europa. Derfor har forhandlere af forfalskede lægemidler relativt større spillerum til at sælge deres lægemidler, hvis virkning ikke kan efterprøves, og som følgelig endda kan være skadelig for folkesundheden.
Herudover mangler der ofte fyldestgørende lovmæssige rammer i udviklingslandene. Deres lovgivning er simpelthen ikke tilstrækkelig egnet til at behandle dette problem effektivt. Selv hvor lovgivningen er på plads, lader kontrollen en hel del tilbage at ønske. I udviklingslandene er der behov for prismæssigt overkommelige, effektive og, naturligvis, lovlige lægemiddeltyper, og derfor vil jeg gerne nævne de muligheder, generiske lægemidler frembyder. Den kan ikke få problemet til at forsvinde, men kan hjælpe med til at mindske det behov, der er. Desværre anvendes generiske lægemidler i øjeblikket ikke ret meget. Måske kan der gøres mere i den henseende.
Kommissæren hævdede, at en international konvention eller standard ikke er nok, men jeg kan sagtens forestille mig, at en sådan kunne gøre en forskel, og hvis det viser sig ikke at være nok, så skal der gøres mere. Efter min mening er en tydelig og universel måde at gribe det an på ekstremt vigtig. Europa er nødt til at gøre sin del, og det omfatter også videndeling, for at føre en mere effektiv kamp mod kopimedicin.
Jeg vil gerne vide - og Kommissæren har allerede delvis svaret herpå i sin forklaring - hvad de nye planer er for fremover at tackle problemet med kopimedicin og organisering heraf, især når det drejer sig om kriminelle aktiviteter.
Karin Scheele,
   Hr. formand! Jeg vil gerne indlede med at rette en tak til hr. Cornillet, som har udarbejdet det initiativ, der ligger til grund for dagens diskussion om dette vigtige emne og for, at vi i morgen kan vedtage en beslutning. I begyndelsen af sit indlæg kom han med Verdenssundhedsorganisationens definition på forfalskning af lægemidler. Det er efter min mening meget vigtigt, fordi vi, når det handler om dette emne, let kommer ind på et spor i diskussionen, hvor mange tror, det handler om et ja eller nej til generiske lægemidler. Med definitionen og med sin holdning har han understreget, at forfalskningen kan vedrøre både patenterede og generiske lægemidler.
I udviklede lande lande bliver der - hvilket allerede er blevet nævnt - overvejende forfalsket såkaldt livsstilsmedicin, og vi kan jo alle tale med om at have slettet tusinder af spam-mails, hvor lægemidler bliver udbudt billigt til meget billigt.
I udviklingslandene bliver der forfalsket lægemidler, der skal behandle sygdomme som malaria, tuberkulose eller hiv/aids. Nogle gange forårsager forfalskede lægemidler mod simple sygdomme som hoste mange dødsfald, fordi de er tilsat giftige kemiske stoffer, der normalt anvendes i produkter som frostbeskyttelsesmidler. Ifølge Verdenssundhedsorganisationen døde 30 mennesker i Cambodja i 1999, efter de havde indtaget forfalsket medicin mod malaria. Der findes en liste over sådanne tragiske tilfælde, og her må man erkende, at der er en lang række andre tilfælde i det skjulte, fordi man jo ikke kan føre statistik over problemet med denne kriminelle adfærd.
Alle regioner i verden er ramt af problemet, men udviklingslandene er naturligvis hårdest ramt. Endnu en gang er fattigdom og manglende adgang til sundhedstjenester årsagen. Hvis folk ikke har råd til den medicin, de har brug for, forsøger de at anskaffe sig den på uformel vis og billigere. Derfor er det ikke muligt at forestille sig en virkelig bekæmpelse af dette fænomen uden velfungerende sundhedstjenester og uden lægemidler, der er til at betale.
Foranstaltningerne til udbygning af de intellektuelle ejendomsrettigheder er gode og kan udgøre en del af strategien, men de griber ikke fat om problemets rod.
Det er vigtigt - og her vil jeg også gerne rette en tak til kommissær Verheugen for at have talt så beslutsomt og konkret om problemet - at vi støtter de berørte lande i opbygningen af deres kapacitet til at fremstille sikre lægemidler i deres eget land og til at importere sikre lægemidler.
Frédérique Ries,
   Hr. formand, hr. kommissær! Også jeg vil gerne takke hr. Cornillet for at have indledt denne yderst vigtige debat. Vi er alle enige om, at forfalskede lægemidler - og jeg er helt enig i hans udtalelser - er en plage, som naturligvis især dræber i de mindst udviklede lande.
Denne potentielt dødbringende forfalskning er desværre kun lidt kendt og foregår i langt de fleste tilfælde i stilhed. Her er vi langt fra de spektakulære medieaktioner - der ligeledes er blevet nævnt i en del tilfælde - som producenterne af luksusprodukter fører, og som i en række tilfælde er blevet indbragt for domstolene - aktioner, der - det skal også siges - ikke har haft særlig stor succes.
Antibiotika, p-piller, steroider, mælkepulver til babyer, lægemidler mod malaria - som allerede er blevet nævnt - vacciner - f.eks. en falsk Tamiflu - og Viagra, lægemiddelforfalskningsindustrien kopierer alt fuldstændig umoralsk, for det sker uden forbrugerens viden. Hr. Cornillet har nævnt en lang række lærerige tal. Jeg bed mærke i de 25 milliarder euro, som denne handel udgør på årsbasis. På verdensplan er et ud af tre antibiotika og et ud af 10 lægemidler falske. 
Ud over at disse tal naturligvis er skadelige for økonomien, er udfordringen her denne forfalsknings katastrofale konsekvenser på sundhedsområdet. I bedste fald er disse forfalskninger inaktive, og i værste fald dræber de, som jeg sagde, navnlig når det gælder lægemidler, der bruges mod dødelige sygdomme som malaria, tuberkulose og aids. Alene i Kina, knudepunkt og imperium for alle former for forfalskning, dør 200.000 mennesker hvert år efter at være blevet behandlet med forfalskede lægemidler, herunder i visse hospitaler, der ledes af kinesisk Røde Kors. 
Det er, hvad man kan konstatere. Årsagerne hertil er kendte, i hvert fald delvist. Hr. Cornillet nævnte dem indgående. De nationale regeringers indtil for kort tid siden manglende vilje til at bekæmpe denne plage, manglen på en reelt afskrækkende lovgivning i mange lande, disse forfalskningers latterligt lave pris og så frem for alt fattigdommen i de berørte lande, de mest sårbare befolkningsgruppers manglende adgang til sundhedssystemet og deres himmelråbende behov for tilgængelige lægemidler. 
I en debat som denne foregiver ingen at have den endegyldige eller en fiks og færdig løsning, men der bør stilles forslag om en ansvarlig politik til at imødegå denne presserende situation. I april skærpede kommissær Frattini tonen med hensyn til sanktioner mod europæerne og udviklingslandene, da han i Parlamentet tog afstand fra alle former for forfalskning.
EU skal indtage førerrollen i tæt samarbejde med WHO og indføre en global strategi til effektiv bekæmpelse af denne plage. Der skal gennemføres en retlig og politimæssig samordning og fastsættes sanktioner, ja, men der skal også informeres og især forebygges. I dag består problemet i at få stillet livsvigtige lægemidler af god kvalitet til rådighed for hele befolkningen i de berørte lande. 
Marie-Hélène Aubert,
   Hr. formand, hr. kommissær! Ja, forfalskning af lægemidler er et særdeles alvorligt problem, men det er desværre ikke noget nyt fænomen og har endda været kendt gennem flere år. Man må derfor håbe, at vores kollegas belejligede spørgsmål endelig vil afføde resultater.
Når det er sagt, skal det siges, at den vigtigste grund til forfalskningen af lægemidler er prisen for disse lægemidler, der er alt for høj for de fattige lande og deres befolkninger. Det første skridt ville således være at sikre, at de fattige lande og de fattigste dele af befolkningen får adgang til generiske lægemidler, som min kollega talte om. De generiske lægemidler spiller også i dag en alt for lille rolle på markedet for lægemidler. 
Jeg ønsker i øvrigt heller ikke, at kampen mod forfalskning består i at skærpe beskyttelsen af patenter på det farmaceutiske område og dermed beskytte den fremtidige udvikling af den farmaceutiske industris fortjeneste, der allerede er stor inden for en lang række sektorer.
Prioriteten er dermed at fremme udviklingen af offentlige sundhedspolitikker i de berørte lande og i øvrigt at fremme indførelsen af retsstatens principper. Det er nemlig dét, der skal prioriteres. Intet er muligt uden indførelse af levedygtige stater og offentlige sundhedspolitikker, der bl.a. gør det muligt at kontrollere lægemidler og oprette lægemiddelagenturer og apoteker ifølge nøje fastlagte regler.
Dette spørgsmål om en offentlig sundhedspolitik er et grundlæggende element. Det andet element er forebyggelse. Sundhed er ikke blot et spørgsmål om lægemidler. Sagt med andre ord er indtagelsen af lægemidler ikke den eneste måde at få et godt helbred på. I dag dræber f.eks. vand, der ikke er egnet til menneskelig konsum, i mange udviklingslande. Et andet eksempel er aids. Forfalskningsaktiviteterne er meget langt fremme inden for dette område, og den UNAIDS-konference, der blev afholdt for nylig, lagde stor vægt på forebyggelse. Det er således også i kraft af forebyggelses-, informations- og uddannelsespolitikker og med de lokale myndigheders knowhow, at man skal forsøge at løse problemet, og ikke kun ved at markedsføre dusinvis af stoffer til uoverkommelige priser.
Endelig mener jeg, at man skal starte med at styrke de eksisterende foranstaltninger til bekæmpelse af forfalskning og med at samordne disse bedre. Dernæst skal man især hjælpe udviklingslandene, de fattigste lande, med at indføre levedygtige stater og føre offentlige sundhedspolitikker, der dækker alle former for sundhedsproblemer og ikke kun problemet med adgang til lægemidler. 
Formanden.
   - Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 12.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af John Bowis for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om forbedring af befolkningens mentale sundhed. På vej mod en strategi for mental sundhed i Den Europæiske Union (2006/2058(INI) (A6-0249/2006). 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand! Jeg værdsætter Parlamentets aktive deltagelse i høringen om Kommissionens grønbog om mental sundhed. Jeg vil benytte lejligheden til at takke ordføreren, hr. Bowis, for hans glimrende betænkning.
Det er næsten et år siden, Kommissionen forelagde sin grønbog om forbedring af befolkningens mentale sundhed. Grønbogen var også en opfølgning på WHO's ministerkonference, hvor alle EU's medlemsstater deltog. I den erklæring, som konferencen vedtog, blev Kommissionen opfordret til at støtte grønbogens gennemførelse.
I grønbogen blev mental sundhed præsenteret som en vigtig del af den samlede folkesundhed og som en vigtig determinant for livskvalitet i EU. Der blev argumenteret for, at befolkningens mentale sundhed også var vigtig for at nå EU's strategiske mål - velstand, solidaritet, social samhørighed og retfærdighed.
De europæiske værdier og den europæiske sociale model kræver, at vi yder den nødvendige støtte til dem, der lider af psykiske lidelser, og fremmer social integration. Måske er dette et af de grundlæggende budskaber, der kommer ud af høringsprocessen og af betænkningen og beslutningen, nemlig at håndtering af social integration og den stigmatisering, der er forbundet med mentale sundhedsproblemer, er en afgørende faktor i vores bestræbelser på at løse hele problemet.
På grund af den dermed forbundne stigmatisering erkender mennesker, der lider af mentale sundhedsproblemer, ikke problemet, og de søger ikke hjælp. Ikke nok med, at de som følge heraf ikke får nogen behandling, de statistiske datas pålidelighed og effektivitet bliver også forvredet, hvilket på sin side betyder, at medlemsstaterne og regeringerne ikke altid prioriterer problemet højt nok, fordi tallene kan være fejlagtigt lave. Derfor er håndteringen af denne stigmatisering og af social integration ikke bare et menneskerettighedsspørgsmål og en forpligtelse, den kan også have praktisk indflydelse på vores bestræbelser på at prioritere og lægge vægt på aktioner og aktiviteter, der tager sigte på at løse dette problem.
Grønbogen havde tre mål. Det ene var en bred debat om betydningen af at undersøge, hvorvidt der bør udarbejdes en strategi om mental sundhed på EU-plan, og en kortlægning af en sådan strategis prioriteringer. Vi gennemførte en omfattende høring. Vi modtog over 150 bidrag. Parlamentets beslutning vil naturligvis være et af de vigtigste bidrag.
Den betænkning, der er blevet forelagt til debatten i dag, omhandler alle facetter af mental sundhed. Det glæder mig, at den indeholder en række meget konkrete forslag. Det er meget vigtigt og nyttigt for os, når vi skal tage de næste skridt. Jeg er enig i næsten alle betænkningens punkter, og Kommissionen vil overveje disse forslag nøje, når den træffer beslutning om de næste skridt.
Vi er nu i gang med at analysere resultaterne af høringen, og hvis jeg ikke tager fejl, har alle bidragene siden i går været tilgængelige på vores websted om folkesundhed. I efteråret bliver der udarbejdet og offentliggjort et dokument med en sammenfatning af resultaterne af høringen. På nuværende tidspunkt kan jeg sige, at de foreløbige resultater af høringen viste en meget stærk støtte til, at der udarbejdes en strategi om mental sundhed på EU-plan.
Jeg håber i løbet af første kvartal af næste år at kunne forelægge en hvidbog fra Kommissionen om mental sundhed, der indeholder en strategi og et forslag til en ramme for bæredygtigt samarbejde mellem medlemsstaterne, politikområder og de relevante interessenter. Jeg er overbevist om, at det, der kræves for at fremme positiv mental sundhed i samfundet og tilskynde til social integration, er dialog, konsensusskabelse og, hvad der er endnu vigtigere, handling. Det er overordentligt vigtigt.
Oplysning og udveksling af strategier og god praksis er vigtige skridt, som på lang sigt kan være mere virkningsfulde end alle andre initiativer.
Jeg glæder mig til debatten. Jeg takker endnu en gang Parlamentet for dette initiativ.
John Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand! Jeg takker kommissæren for hans positive ord om betænkningen.
Mine damer og herrer, 450 millioner mennesker verden over lever med en mental forstyrrelse. Hver fjerde af os vil komme til at lide af en i løbet af vores liv. 58.000 mennesker i Europa begår selvmord hvert år, og 10 gange så mange forsøger på det. Der er flere mennesker, som dør unødigt som følge af selvmord end som følge af trafikulykker eller aids. Tre ud af hver 100 af os vil få en depression. Hver tredje, der henvender sig til sin praktiserende læge, har et mentalt sundhedsproblem, men kun hver sjette vil få stillet en sådan diagnose. Det betyder ikke, at to tredjedele af os har en god mental sundhed, det betyder, at vi måske ikke behøver, ikke søger eller ikke bliver tilbudt behandling. Det kan betyde, at vi får forkert behandling med medicin, terapi, institutioner og lovgivning, der i bedste fald ikke gør nogen skade og i værste fald kan føre til fysisk og psykisk skade. Det betyder næsten helt sikkert, at vi stemples, behandles nedladende, foragtes, frygtes og i større eller mindre grad udskilles i samfundet, i familien, på arbejdspladsen, i fritiden og endda i vores egen sundheds- og socialsektor.
Sat på spidsen kan vi skjule os, men ikke flygte. Vi kan ikke præstere, ikke bidrage til samfundet, som vi gerne vil, og ikke leve et fuldstændigt og fyldestgørende liv, som vi gerne vil. Det betyder også, at vi kun lige har berørt spørgsmålet om at udforme en politik til fremme af mental sundhed blandt vores borgere fra deres første år, gennem de voksne år med arbejde og fritid og frem til alderdommen og årene med stigende skrøbelighed.
Det er grunden til, at jeg glæder mig over det, der er opnået, først af en række rådsformandskaber - som begyndte og nu kulminerer med det finske formandskab - og af Kommissionen, hvor denne grønbog blev udarbejdet og vil udmønte sig i aktiv politisk beslutningstagning i de kommende måneder.
Da jeg som barn første gang stødte på mental sygdom, var det noget, man ikke talte om. Da jeg første gang stødte på en politik for mental sundhed, havde den ikke bevæget sig langt væk fra låse, slåer, spændetrøjer, isolationsrum, tvangsindlæggelse, tvangsmedicinering osv. - sådan så det i hvert fald ud. Faktisk har den mentale sundhedspolitik udviklet sig siden midten af 1960'erne med mere humane omgivelser, behandlinger og terapier. Der er også sket noget med patienterne, som er flyttet til beskyttede boliger eller tilbage til deres egne hjem. Offentligheden har ikke altid brudt sig om det. Ikke længere noget med "ude af øje, ude af sind", nu blev det "sindsforvirret og nabo til mig og mine børn".
Hvis en moderne, human politik for mental sundhed skal fungere, må den have et bredt spektrum af pleje og en række sundhedsydelser og sociale ydelser, boliger, uddannelse, transport og andre tjenesteydelser, der fungerer sammen. Den kræver gensidig tillid mellem fagfolk, patienter og familier, og den kræver ressourcer. For at få dem må den have politisk opmærksomhed, og det kræver offentlighedens samtykke og professionel støtte. En tjeneste, som ikke får professionel, offentlig eller politisk støtte, svigter både patienter og familier. Den yder ikke tilstrækkelig behandling og pleje og starter en nedadgående spiral i befolkningens tillid, hvilket forstærker stigmatiseringen.
Stigmatiseringen breder sig voldsomt i alle vores lande. Den er en krænkelse af menneskerettighederne. Den er utilsigtet, skabt af frygt og uvidenhed, men lige så skadelig for en person som enhver anden form for mishandling. Vi bidrager alle til stigmatisering af mennesker, der, hvis de havde et fysisk problem, ville få vores sympati og støtte. Men ved mental sygdom vender vi ofte ryggen til og håber, at andre træder til. Det er svært nok i forvejen at leve med en mental sygdom uden at opleve byrden og smerten ved afvisning og stigmatisering. Derfor må vi lytte til patienterne og brugerne af tjenesterne. De bør være vores partnere og ikke bare vores patienter. Vi har fastsat lovgivning imod forskelsbehandling af handicappede mennesker. Måske bør vi gøre det samme, hvad angår mennesker med mentale sundhedsproblemer - både dem, der befinder sig på hospitaler, og dem, der befinder sig i samfundet.
Min betænkning drejer sig om disse ting. Den indeholder retningslinjer for nogle af de ændringer, der kræves. Hvis befolkningen tror, vil den lægge pres på regeringerne, og så vil regeringerne investere i gode tjenester. Det muliggør troen i befolkningen. Vi ved, at neuropsykiatriske forstyrrelser kan tilskrives en tredjedel af alle handicap, 15 % af alle indlæggelsesomkostninger, en fjerdel af alle lægemiddelomkostninger, halvdelen af socialarbejderes sager osv. Jeg vil være sikker på, at der, hvis jeg selv, min kone eller et familiemedlem får dette problem på et tidspunkt, hvilket er højst sandsynligt, findes et system, hvor de bliver krammet og ikke afvist, elsket og ikke glemt, et system, hvor det ikke er sådan, at de ikke kender folk og ikke ved, hvor de er, et system, hvor de ikke er inden for tomme, kolde og fremmede mure. Jeg ønsker, at de føler håb og ikke selvforstærkende fortvivlelse. Hvis vi forstår, at det kunne være enhver af os - og det bliver mange af os - vil vi sørge for en bedre tjeneste.
I min betænkning citerer jeg de ord, som Stefan Heym udtalte på Alexanderplatz i Østberlin i 1989:
 (Inden for de seneste uger har vi genfundet vores stemme og har igen lært at holde hovedet højt).
Stigmatiseringen af mental sundhed er et lige så undertrykkende styre, som Østtyskland var. Den gør os tavse, får os til at gemme vores hoved, og det er vores opgave at sørge for, at folk med mentale sundhedsforstyrrelser med vores hjælp genfinder deres stemmer, deres værdighed, deres selvrespekt og igen holder hovedet højt.
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   Hr. formand, hr. kommissær! Jeg har i mange år arbejdet med spørgsmål, som giver anledning til bekymring for handicappede mennesker og dem, der hjælper dem. Der er sket visse fremskridt for nogle mennesker med nogle handicap. Desværre har mennesker med mentale sygdomme ikke fået andel i de fleste af disse fremskridt.
At dømme efter den store interesse i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender er medlemmerne klar over, at mennesker med mentale sygdomme iblandt os bliver udsat for umenneskelige krænkelser i form af ufrivillig institutionalisering og hospitalsindlæggelse, tvangsmedicinering og anden medicinsk behandling, spændetrøje og tvang, samtidig med at de bliver udsat for forskelsbehandling på arbejdspladsen, udelukkelse i samfundet og mistro fra det offentliges side.
Heldigvis var der i udvalget en klar holdning om, at dette skal ændres, at der skal lægges vægt på behandlingsmetoder, som giver folk mulighed for at opnå remission, restituering og integration, på forebyggelse af mental sygdom og på fremme af mental sundhed. Endelig skal det anerkendes, at ethvert menneske er værdifuldt og fortjener respekt, og at denne respekt kræver, at vi giver folk mulighed for at tale og selv træffe beslutninger, når det er menneskeligt muligt.
Mens vi arbejder os gennem processen med at formulere en europæisk strategi for mental sundhed, er det vigtigste spørgsmål, som vi bør stille os selv: Vil dette gøre nogens liv bedre? Jeg lykønsker hr. Bowis med hans betænkning, som indeholder mange gode ting: en indrømmelse af, at lægemidler kan forårsage mere mental sygdom, end de helbreder, en anerkendelse af barndommens betydning for mental sundhed med et krav om støtte til familierne, en anerkendelse af, at beskæftigelse kan påvirke mental sundhed i positiv eller negativ retning, og af nødvendigheden af at høre dem, der er blevet helbredt for en mental sygdom, for at få at vide, hvordan de blev helbredt. Dette er en god begyndelse, men hvis vi virkelig skal hjælpe nogen med denne strategi, må vi tage hensyn til hele mennesket, og det kræver, at strategien også omfatter begreber som ernæring og fiasko, navnlig for studerende, og derfor støtter jeg især fru Breyers ændringsforslag.
Vi må også se på begreber, der endnu ikke er blevet nævnt, f.eks. håb og frygt, kreativitet og meningstilkendegivelse, tro og åndelighed. Det forbavser mig, at vi kan skrive en hel strategi uden overhovedet at nævne ordene "ånd" og "åndelighed". Det er vigtigt, at vi accepterer, at der er tidspunkter med krise, sorg og pres i alles liv, og at vi, når vi oplever dem, kan have brug for støtte og forståelse, men vi har ikke altid brug for en diagnose og et lægemiddel. Det er vigtigt at forstå det. Når vi tænker på selvmord, opdager vi, at en forståelse af det i yderste konsekvens kan være et spørgsmål om liv og død.
Marta Vincenzi (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling havde en lidenskabelig debat om strategien for mental sundhed. Det er svært at gøre kortfattet rede for hele indholdet i den på den korte tid, jeg har til rådighed, men det er mig en glæde at understrege det enstemmige afstemningsresultat, som meget kort fortalt drejer sig om tre grundlæggende spørgsmål.
Det første spørgsmål er den brede enighed om at afinstitutionalisere den psykiatriske behandling. Udvalget mener, at målsætningen om at gå bort fra indlæggelse og indelukning af psykisk syge er et skridt på vejen mod at fastslå den menneskelige værdighed, og også derfor bør EU i høj grad beskæftige sig med dette.
Det andet spørgsmål er en kraftig understregning af de forskellige indfaldsvinkler med hensyn til kravet om forebyggelse og en aktiv inddragelse af brugerne og de lokale tjenester på alle niveauer i den globale strategi og i endnu højere grad, når det gælder forebyggelsen.
Det tredje spørgsmål er opfordringen til at tage højde for kønsaspektet, som er det mest mangelfulde punkt i grønbogen overhovedet! Vi vil gerne understrege nødvendigheden af, at der i de foreslåede foranstaltninger tages højde for en systematisk forskning i undersøgelser, der specifikt vedrører kvinder, idet kønsaspektet af fænomener som spiseforstyrrelser, neurovegetative sygdomme, skizofreni, depression og selvmord hidtil ikke er blevet undersøgt, hvilket gør fremskridtene på forebyggelses- og behandlingsområdet mindre væsentligt, end det er nødvendigt. Lad os arbejde videre med dette og glæde os over de resultater, vi har nået indtil videre. 
Françoise Grossetête,
   Hr. formand, hr. kommissær! Lad mig allerførst takke hr. Bowis, som har udført et bemærkelsesværdigt stykke arbejde om et særdeles vigtigt emne, der berører os alle, for en ud af fire europæere rammes i løbet af sit liv af et problem med den mentale sundhed med de alvorlige følger, dette har for de pågældendes nærmeste. Jeg er bange for, at dette emne i virkeligheden berører os alle, for uanset hvem vi er, berører den mentale sundhed os.
Ikke desto mindre har vi gennem meget lang tid lukket øjnene for disse sygdomme. Dårlig mental sundhed var blot en såkaldt vanskelig passage eller måske ikke engang det. Disse personer følte sig brændemærket og skulle holde deres lidelser hemmelige. Denne tyngende tavshed må ikke længere eksistere i dag. At turde tale om det er allerede at handle. For de fleste er det at tale om disse sygdomme det første skridt på vejen mod helbredelse. At isolere og diskriminere dem, der lider, er det samme som at holde dem en ladt pistol for panden. Her tænker jeg på den unge, hvis lovende fremtid pludselig vælter, fordi en skizofreni viser sig ved overgangen til voksenalderen. En lidelse ikke blot for den unge, men også for dennes familie. Antallet af selvmordsforsøg bør få os til at tænke over omfanget af dette problem uden at glemme, at en del af den kriminalitet, vi kender, er en følge af stigningen i visse former for mentale forstyrrelser.
Befolkningens aldring skal også få os til at tænke, for med denne aldring øges desværre antallet af mentale sygdomme. Vi skal tage højde for dette fænomen.
EU kan bygge videre på de tiltag, det fører med hensyn til forebyggelse, men skal også hjælpe forskningen med at imødegå dette fænomen for at få en bedre forståelse af de faktorer, der påvirker den mentale sundhed, navnlig i den spæde barndom, for at organisere patientforløbet bedre, fremme de bedst egnede lægemidler og støtte uddannelsen af plejepersonalet. 
En voksen skal ikke have samme behandling som et barn eller et ungt menneske. Vi kan endvidere se på de forskellige mulige tilgange alt efter, om der er tale om en mandlig eller kvindelig patient. Vi må heller ikke glemme den altafgørende rolle, som lægen spiller i patientopfølgningen. Det sker, at lægen nogle gange føler sig meget alene og sætter spørgsmålstegn ved den tvungne medikalisering eller indespærring.
Sammen med mine kolleger forventer jeg, at Kommissionen går videre med dens tilgang, og at den vender tilbage til Parlamentet med forslag baseret på dem, vi skal stemme om i morgen. Det er afgørende, at den mentale sundhed får en fuldgyldig plads i den europæiske sundhedspolitik, og at man får et andet syn på disse sygdomme, så alle mennesker behandles med den respekt og værdighed, de er berettiget til. 
Evangelia Tzampazi,
   Hr. formand, hr. kommissær! Fremme af den mentale sundhed er et anliggende, der ikke kun berører psykisk syge og deres familier. Det berører i bund og grund samfundet, fordi vi alle på et eller andet tidspunkt står over for en eller anden psykisk sygdom, som kan medføre betydelige økonomiske og sociale problemer.
Forhandlingen i dag om betænkningen, der er udarbejdet af min ærede ven hr. Bowis, som jeg gerne vil ønske tillykke med sit enestående arbejde, er særdeles vigtig. På denne måde sætter EU gang i en offentlig høring om indførelsen af en strategi for mental sundhed. Tiltag til forebyggelse, tidlig diagnosticering og behandling af de mentale sygdomme, der rammer dele af befolkningen, skal iværksættes for at begrænse de personlige, økonomiske og sociale omkostninger.
Samtidig skal disse tiltag være målrettet bedre oplysning og udvikling af hensigtsmæssige holdninger og færdigheder for at beskytte den mentale sundhed og bekæmpe den stigmatisering, som er knyttet til mental sygdom.
Desuden vil jeg gerne fremhæve behovet for tilbagevendende uddannelse af det primære sundhedspersonale inden for området mental sundhed, da det vil sikre den bedst mulige behandling.
Jeg finder det også nødvendigt at anvende individuelle metoder til at fremme mental sundhed, idet der må tages hensyn til målgruppernes særlige behov som f.eks. hos handicappede mennesker. Eftersom resultaterne er bedre, når mennesker med mentale helbredsproblemer behandles inden for samfundet, mens langvarig institutionalisering på psykiatriske hospitaler kan forværre deres tilstand, må vi støtte deres afinstitutionalisering.
Jolanta Dičkutė,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Som Albert Camus engang sagde: "At miste livet er ikke noget særligt. Men at se, hvordan ens liv mister sin betydning, og hvordan ens eksistens mister sin mening - det er ubærligt. Det er umuligt at leve uden en mening."
I denne verden, der er under konstant forandring, bliver flere og flere mennesker skuffet over sig selv og andre, de føler sig stressede, kan ikke se nogen mening med livet, kan ikke klare nye udfordringer og løse de problemer, de møder. Nu opsøger vi i stigende grad de specialister, psykologer og psykiatere, som vi undgik for 10 år siden. Det er ikke nogen skam at indrømme, at man har brug for hjælp. Desværre bliver mennesker, der beder om hjælp, stadig stigmatiseret af samfundet.
Den 10. september er World Suicide Prevention Day, og 10. oktober er World Mental Health Day. Er det ikke paradoksalt, at vi er tvunget til hver måned at gøre samfundet opmærksomt på så smertelige problemer?
Det er svært at være ved, at antallet af mennesker, der lider af mental sygdom, er i stigning selv på et tidspunkt, hvor mental sundhedspleje tilsyneladende er ved at forbedres. Stigningen i antallet af selvmord er katastrofal. Hvert 40. sekund begår et menneske på jorden selvmord, og hvert 3. sekund forsøger én at begå selvmord. Mit land, Litauen, mister mere end 1.500 mennesker hvert år som følge af selvmord, og det giver os desværre førstepladsen i Europa, foran selv Rusland og andre tidligere sovjetstater.
Vi kan helt klart ikke negligere den nuværende situation. Straks efter ministerkonferencen i Helsinki påbegyndte Litauen et udkast til sin nationale politik for mental sundhed, som snart vil blive godkendt af parlamentet. Desuden er mental sundhed blevet prioriteret i den nationale politik. Det er et af fire områder, der vil få del i strukturfondsmidler til sundhedssektoren. Vi er klar over, at vi skal udvikle lokale servicetilbud som et alternativ til permanente institutionspladser og dermed løse problemet vedrørende menneskerettigheder på moderne vis.
Det er umuligt at lide i stilhed, alene med ens egen sorg. Det er derfor, vi må forene vores kræfter for at løse problemerne vedrørende mental sundhed. Jeg tror, at EU's grønbog "Forbedring af befolkningens mentale sundhed" er det første vigtige skridt på vejen til en fælles løsning. Det er ikke kun behandling, der betyder noget. For første gang taler vi om fremme af mental sundhed, forebyggelse af sygdom og helbredelse. Vi skal også udveksle informationer og gode erfaringer med vores kolleger fra andre lande og udvikle netværk til udveksling af informationer.
Vi har endelig indset, at det ikke kun ligger inden for specialisternes virkefelt at løse disse problemer. Samfundet og hver enkelt af os må tage ansvar. World Suicide Prevention Day's slogan, "With understanding, new hope", udtrykker håbet hos dem, der ikke er ligeglade med andres lidelser, og det håb, at samfundet vil komme dem til hjælp, der lider.
Hiltrud Breyer,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg håber, at vi med denne grønbog langt om længe får sendt et signal om bedre mental sundhed i EU. En øget politisk bevidsthed omkring EU-borgernes mentale tilstand har været påkrævet i lang tid. Det er dog efter min mening en grov forsømmelse, at hverken Miljøudvalgets betænkning eller Kommissionens forslag indeholder en omfattende årsagsanalyse.
Vi ved, at miljøforurening, fejlernæring og fødevareallergi har indflydelse på det fysiske og mentale velbefindende. At giftige kemikalier har indvirkning på hormonbalancen, er indlysende. Forstyrrelser i nervesystemet på grund af miljøgifte og pesticider samt sammenhængen mellem ADHS og fødevareallergi kræver absolut en analyse.
Vi ved også, at f.eks. højtbegavede børn og unge helt forkert havner i den psykiatriske behandlingsverden, fordi de ikke bliver diagnosticeret som højtbegavede. Det er også et problem, som vi i højere grad skal forholde os til. Det giver også anledning til min bekymring over risikoen for, at den farmaceutiske industri hopper på toget og som eneste løsning kun anpriser behandling med lægemidler.
Vi må forholde os til det problem, at det i stedet for en yderligere medikalisering og patologisering af livscyklusser er nødvendigt med en omfattende analyse- og behandlingstilgang. Det kan jo ikke være rigtigt, at friske, livlige børn, der tidligere blev betragtet som fuldstændig raske, nu får en ADHS- eller Zappelphilipp-diagnose og behandles med lægemidler. Det kan ikke være rigtigt, at unge udsættes for omfattende brug af vold i medierne og derefter stemples som mentalt syge og behandles med lægemidler.
Vi må også spørge os selv, om vores forbrugersamfund kan give os en garanti for at være lykkelige, og om det ikke er et forkert signal, at hvert eneste tilfælde af dårligt humør, hver eneste sørgeproces, som vi må stå igennem på helt naturlig vis, skal behandles med antidepressive midler med det samme.
Min bekymring er altså, at vi måske går i den forkerte retning med denne grønbog, og også med en hvidbog. Vi må foretage en årsagsanalyse og ikke kun satse på medikalisering. Parlamentets krav om at anvende lægemidler som et sidste middel, når årsagerne til psykiske sygdomme er tilstrækkeligt afklarede, skal være i centrum, og vi må ikke blot gøre os til håndlangere for den farmaceutiske industri og for en yderligere patologisering og medikalisering af livscyklusser og -processer.
Roberto Musacchio,
   Hr. formand, mine damer og herrer! Denne betænkning - som jeg gerne vil rette en oprigtig tak til hr. Bowis for - kan give et stort bidrag til et bedre Europa og et Europa, som respekterer de psykiatriske patienters værdighed, bistår dem, hjælper dem med at blive genintegreret i samfundet og bringer en uacceptabel praksis som indelukning på sindssygehospitaler til ophør. Det er kort sagt et bedre Europa, eftersom et samfund netop kan bedømmes ud fra, hvordan det handler over for de svageste og mest udsatte personer i sådanne vanskelige situationer.
For et år siden havde vi her i Strasbourg netop besøg af en gruppe af dem, man kalder for "sindssyge". De var rejst med bus fra Rom sammen med plejere og familiemedlemmer. Formålet med deres besøg var at fortælle os om erfaringerne i Italien, hvor man har en lov, der er opkaldt efter en psykiater, Franco Basaglia, som desværre ikke er blandt os mere. Han kæmpede sammen med dem - de "sindssyge" - for patienternes værdighed, og han sørgede for at lukke sindssygehospitalerne og skabe et alternativt lokalt plejesystem, som integrerede dem i samfundet. Derfor har de det bedre i Italien i dag. Disse "sindssyge" kom for at bede os om også at gøre dette i Europa, for så ville de i højere grad føle sig som borgere i Europa, hvor de alt for ofte er blevet - og stadig bliver - diskrimineret og frataget deres rettigheder.
Med denne betænkning begynder vi i dag at efterkomme denne anmodning, og vi siger til dem, at de er borgere ligesom alle andre. Hvis dette skal lykkes fuldt ud, er det dog nødvendigt, at det arbejde, som vi har udført på en engageret måde, og det, der står i grønbogen om en positiv fordeling mellem Parlamentet og Kommissionen, konkret bliver ført ud i livet og også er en rettesnor for de forskellige lande, dvs. en egentlig retningslinje for et Europa uden sindssygehospitaler, hvor alle psykiatriske patienter behandles på en værdig måde.
Urszula Krupa,
   Hr. formand! Det er sjældent, at spørgsmålet om rettigheder og etiske standarder bringes op i en debat om mental sundhed. Nogle mennesker ser endda umoralsk adfærd som et symptom på modernitet. En sådan livsstil fører imidlertid til forstyrrelser og hindrer den personlige udvikling. Et menneske drives herefter af biologiske stimuli fra hjernens subcortex-område, stimuli, der ikke bremses eller kontrolleres af cortex, hvor de højere følelser er baseret.
Hos disse personer styres tankevirksomhed og intelligens af instinkter, der svarer til underudviklede højere moralske og æstetiske følelser og manglende evne til at dele sociale eller patriotiske bånd. Forstyrrelser i den personlige og følelsesmæssige udvikling kan på den måde påvirke ikke kun individer, men hele grupper og samfund. Dette går hånd i hånd med en stigning i psykopatiske tendenser i samfundet, som forstærker det yderligere, og sammen medfører det flere tilfælde af mental forstyrrelse og personlighedssvækkelse.
Et andet problem, som lægevidenskaben i dag står over for i forbindelse med behandling af mentale forstyrrelser, er, at symptombehandling kun fjerner symptomer og ikke har en helbredende effekt.
Irena Belohorská (NI ).
   - Hr. formand! Spørgsmålet om mental sundhed er ikke et nyt fænomen, men det har været diskuteret meget i den senere tid i Europa og USA. Jeg vil gerne undersøge spørgsmålet ud fra en arbejdsmiljømæssig synsvinkel, da arbejdsmiljøet er en af de faktorer, der bidrager til at forringe den mentale sundhed. Anstrengelserne for sikre en bedre økonomi og fremgang i vores regioner har medført en ændring i arbejdsbetingelserne. Distancearbejde, mere intensiv brug af kommunikationsteknologier, ændrede arbejdsvaner, forøget mobilitet - alt dette har haft en indvirkning på arbejderes mentale sundhed. Kravene til fleksibilitet, uddannelse og færdigheder i jobbene er konstant blevet skærpet med det resultat, at midaldrende og ældre funktionærer ikke er i stand til at tilpasse sig til de ændrede betingelser. Den konstante stress kan føre til mentale problemer.
Ud over spørgsmålets lægevidenskabelige dimension er det nødvendigt at erkende de økonomiske konsekvenser af forværringen i befolkningens mentale sundhed. Stress udløser et ringere fremmøde på jobbet, dårligere arbejdspræstationer eller mindre engagement og problemer kolleger imellem på jobbet.
Eftersom folkesundhed er på medlemslandenes nationale dagsordener, og eftersom EU har begrænsede beføjelser på dette område, må vi vende opmærksomheden mod de lande, der har større problemer og færre midler til rådighed til løsningen heraf.
På trods af det store antal selvmord i Nordeuropa og Storbritannien tror jeg, at vi først og fremmest skal vende opmærksomheden mod de nye medlemslande, hvoraf fem er blandt de lande, der har de højeste selvmordsrater i EU. Lande i Central- og Østeuropa, inklusive Slovakiet, har gennemgået betydelige ændringer, og deres borgere har været nødt til at tilpasse sig et arbejdsmiljø under forandring og erhverve nye færdigheder og vaner på linje med dem, der findes i Vesteuropa. De har været nødt til at opkvalificere sig og meget hurtigt håndtere nye og mere sofistikerede procedurer, hvilket har haft en negativ virkning på især midaldrende og ældre ansatte. Herudover er der stor arbejdsløshed i de ovennævnte lande, hvilket også medvirker til at forringe den mentale sundhed.
Det har været foreslået at oprette et nyt agentur til varetagelse af problemet. Jeg er ikke enig i dette synspunkt. Jeg mener, at det vil være langt mere effektivt at omstrukturere de eksisterende institutioner, herunder de institutioner, der direkte beskæftiger sig med spørgsmål relateret til mental sundhed.
Avril Doyle (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Jeg vil takke både kommissæren, for en glimrende grønbog, og hr. Bowis for hans betænkning, som har tilføjet endnu mere til noget, som var en glimrende begyndelse. Tak, John. Din særlige interesse og fornemmelse for dette emne er kilde til inspiration for mange af os.
Sundhedstjenester og sundhedspleje henhører under de enkelte medlemsstaters kompetenceområde, men i henhold til artikel 152 har vi i Europa et mandat, hvad angår fremme, forebyggelse og oplysning. Det er netop det, som denne debat om grønbogen kan føre til. Den kan sikre, at vi åbner hele dette område, fokuserer på de største problemer i form af stigmatisering og forskelsbehandling og udveksler bedste praksis og epidemiologiske data på dette område.
Hr. kommissær, De nævnte, at tallene ikke viser mentale sygdommes reelle byrde. På grund af stigmatisering og forskelsbehandling søger mange ikke behandling og hjælp. Det er jeg helt enig med Dem i. Faktisk mener jeg, at vores data er meget upålidelige. Jeg mener, at de - for at være generøs - afspejler det halve af, hvad sygdommens reelle byrde kunne være. Mange arbejdstagere med akut eller kronisk depression skjuler det f.eks. for deres arbejdsgivere af frygt for at skade deres karrierer. Derfor er det et overordentligt vigtigt bidrag fra vores side til dette vigtige område, at der skabes opmærksomhed, ændres holdninger og frem for alt udveksles bedste praksis.
Tallene er alarmerende: 18 millioner mennesker over hele EU lider af alvorlig depression, 58.000 af vores borgere begår hvert år selvmord - hvilket omtrent svarer til, at 2-3 landsbyer i et landdistrikt bliver udslettet hvert år. 10 gange så mange forsøger at begå selvmord. Hver fjerde af os får sandsynligvis mentale sundhedsproblemer på et eller andet tidspunkt i livet, og over 27 % af alle voksne i Europa rammes af mentale sundhedsproblemer hvert år. Depression og angst, herunder stress og spiseforstyrrelser, er de almindeligste mentale sundhedsproblemer. I undersøgelser skønnes det, at neuropsykiatriske lidelser, med depression som den vigtigste, i 2020 vil være den vigtigste sygdomsårsag i den udviklede verden - det er skræmmende. Det skyldes i stor udstrækning den aldrende befolkning i Europa, som vil være en særlig udfordring.
Dårlig mental sundhed kan forebygges og behandles. Vi må tilskynde til tidlig indgriben og sikre, at vi om muligt, som min kollega hr. Bowis foreslog det, igen gennemgår lovgivningen om forskelsbehandling for at undersøge, om vi kan inddrage forskelsbehandling af mennesker med mentale sundhedsproblemer som en del af pakken. Vi må gøre alt, hvad der står i vores magt med de beføjelser, vi har. Desværre er vores beføjelser temmelig begrænsede, så længe der ikke sker noget med forfatningstraktaten, som nogle af os havde håbet. Det forhindrer os imidlertid ikke i at se nærmere på de relevante områder af den gældende europæiske lovgivning. Vi skal især sætte fokus på dette emne og være imødekommende over for dem, der lider på netop dette område.
At ignorere dette problem og ikke sørge for de faciliteter og den behandling, der er brug for, koster Europa 3-4 % af vores BNP årligt.
Tak for Deres arbejde, hr. kommissær, og især tak til min kollega hr. Bowis for hans glimrende betænkning.

Dorette Corbey (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Europa har få beføjelser inden for området folkesundhed, og sådan bør det vedblive at være, for sundhed er først og fremmest medlemslandenes ansvar.
Europa har dog en meget vigtig supplerende rolle at spille: en fælles forskningspolitik, hvor sundhed indtager en væsentlig plads, og et offentligt handlingsprogram for sundhed, som har til formål at forbedre kvaliteten af omsorgs- og behandlingsmetoder ved at udveksle materiale, samle ekspertiser og lade landene lære af hinanden.
Hr. kommissær, da denne fremgangsmåde er særligt lovende på området mental sundhed, hilser jeg grønbogen velkommen. Jeg skylder også hr. Bowis tak for hans engagement heri. Han har skrevet en fremragende betænkning. 
Det er blevet sagt adskillige gange denne aften, at hver fjerde europæer, eller et hundrede millioner af os, oplever en tur med alvorlig sygdom mindst en gang i livet. Dette er tragisk og koster også 3-4 % af bruttonationalproduktet.
Mentale helbredsproblemer dækker talrige ting og kan variere fra spiseforstyrrelser hos piger eller yngre kvinder over alkoholisme og narkomani til adfærdsmæssige problemer, depression og andre psykiske sygdomme. Det er svært at udvikle virkningsfulde behandlinger for disse sygdomme. Tag f.eks. narkomani. Hvordan får man bedst bugt med narkomani? Med medicin, metadon, samtaleterapi eller et Narconon-program, der omfatter sauna og vitaminer? Det ville være nyttigt med en seriøs sammenligning af virkningen af de forskellige helbredelsesmetoder. Eller tag f.eks. spiseforstyrrelser og depression. Der findes succeshistorier, men der er lige så mange fiaskoer.
Det, der betyder noget, er, at ekspertiserne kombineres, at de praktiserende læger lærer noget af hinanden, at patienter eller narkomaner bliver bevidste om virkningsfulde behandlingsmetoder. I den henseende er det også en god idé at oprette en europæisk koordinationsgruppe af eksperter, hvortil både patienter, narkomaner og plejesektoren bør indkaldes. Den bør gøres til en slags online hjælp med en hjemmeside, hvor hver fjerde europæer og dennes familie kan få hjælp, når de har problemer med mental sundhed. Det er her, det europæiske samarbejde kommer til sin ret.
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil indlede med at lykønske ordføreren med hans glimrende arbejde. Hr. Bowis har behandlet alle de vigtige spørgsmål om en strategi for mental sundhed i EU indgående og med succes, og min gruppe støtter hans betænkning fuldt ud.
ALDE-Gruppen vil støtte ændringsforslag 11 og 12 fra PSE-Gruppen, men med følgende foreslåede mundtlige ændringsforslag til hvert af dem. I begge ændringsforslag bør ordene "nogle af" indsættes efter ordet "i", så teksten lyder: "i nogle af de nye medlemsstater". Det er nødvendigt, fordi det, der refereres til i ændringsforslagene, ikke gælder for alle nye medlemsstater, og det ville være upassende og fejlagtigt ikke at gøre det klart. Jeg er sikker på, at denne lille ændring kan godtages af alle.
Hvad angår betænkningens hovedindhold, vil jeg blot gentage og understrege et par ting. For det første at dårlig mental sundhed er overordentligt almindelig. Det skønnes, at ca. 100 millioner EU-borgere rammes på et tidspunkt i livet. Det virker ikke, som om det er så almindeligt i hverdagen, for de fleste mennesker vælger at skjule det. Nu er tiden inde til at bringe mental sygdom ud af fornægtelsens og skammens skab og behandle den åbent, rationelt og effektivt.
For det andet er det desværre en kendsgerning, at mental sygdom fører til stigmatisering i vores samfund. Efter min opfattelse skyldes det vores begrænsede forståelse af, hvordan et af vores vigtigste vitale organer, nemlig hjernen, fungerer. Hjernen er ligesom andre vitale organer såsom hjertet og lungerne modtagelig for sygdom, hvilket fører til funktionsfejl. Et dårligt fungerende hjerte forårsager hjertesygdom. På samme måde vil en dårligt fungerende hjerne føre til mental sygdom. Hovedforskellen er efter min opfattelse, at vi endnu ikke er i stand til at identificere den præcise anatomiske og/eller histologiske og/eller biokemiske anomali, der forårsager den pågældende funktionsfejl i hjernen. Jeg er sikker på, at vi vil kunne gøre det i fremtiden, når vores videnskabelige viden på det neurologiske og neurovidenskabelige område bliver større. Mental sygdom er altså ikke noget at skamme sig over. Den mentalt syge patient er ikke anderledes end en hjertepatient eller en hvilken som helst anden patient.
Til sidst vil jeg sige, at jeg ønsker og håber, at denne betænkning markerer slutningen på en gammeldags tilgang til mentale forstyrrelser og begyndelsen på en ny æra af forståelse, hvad angår både behandling og forebyggelse af dårlig mental sundhed.
Jean Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand! Jeg vil også lykønske hr. Bowis med hans fremragende betænkning. Jeg vil også gerne sige, at det ikke bare er et kønsspørgsmål, for der er bestemt også et meget stærkt racemæssigt perspektiv forbundet med mental sundhed og mental sygdom. Vi er i det mindste over den tid, hvor seksuel orientering blev betragtet som en mental forstyrrelse, men der skal stadig, som andre har sagt, gøres en enorm indsats. Som hr. Bowis selv påpegede, har vi kun lige berørt det, vi ville kalde forbedring af den mentale sundhed. WHO beskriver mental sundhed som en tilstand af velvære, hvor den enkelte erkender sine evner, kan håndtere livets normale belastninger, kan arbejde produktivt og frugtbart og kan bidrage til sit samfund.
Det har enorm betydning for de politikker om social integration, vi fører, og som medlem af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg - som andre har gjort det - fokusere på arbejdslivet og navnlig på betænkningens punkt 27. Det drejer sig ikke bare om den mentale sundheds indflydelse på beskæftigelsen, men også om beskæftigelsens indflydelse på den mentale sundhed. Som andre har sagt, er stress den potentielt vigtigste årsag til fravær fra arbejdet. Agenturet i Bilbao har arbejdet meget med det. Selvrapporteret arbejdsrelateret stress, depression eller angst tegnede sig for nylig i Det Forenede Kongerige for næsten 13 millioner tabte arbejdsdage på et år. Hvis det havde været en følge af fysiske skader på arbejdspladsen, ville der have lydt et ramaskrig.
Mange virksomheder har ingen politik for håndtering af stress. Mange ledere kan ikke erkende, hvis de selv lider af det, og kan ikke finde ud af, hvordan de skal håndtere, at andre lider af det. Derfor må vi have undervisning om stress, og vi må have en kultur på arbejdspladsen, hvor vi kan indrømme stress, få det behandlet ordentligt og arbejde på en måde, der fremmer mental sundhed.
Jiří Maštálka (GUE/NGL ).
   - Hr. formand! Vi er naturligvis alle enige om, at mental sundhed er en forudsætning for, at mennesker kan udnytte deres intellektuelle og emotionelle potentiale og integrere sig i samfundet. Dog har der i de senere år ikke været tilstrækkelig opmærksomhed på mental sundhed i forhold til andre områder. Kommissionens grønbog og navnlig hr. Bowis' fremragende betænkning udfylder dette hul ved at stille en hel del forslag, ikke kun til Kommissionen, men også til læger og befolkningen.
Denne betænkning identificerer hovedproblemerne inden for mental sundhed, som udgør en del af en større sammenhæng ved at give stof til eftertanke i forbindelse med så stærkt diskuterede problemer som stigmatiseringen af de mentalt syge, behandlingsmetoder til patienter og de kønsforskelle, der er så udbredte i forbindelse med mental sundhed.
Først vil jeg gerne fremhæve opfordringen fra hr. Bowis og Kommissionens grønbog om forebyggelse som den mest effektive måde til at bekæmpe det stigende antal tilfælde af mental sygdom. Dette bør være en af prioriteterne i vores proaktive fremgangsmåde. Netop påvirkningen fra miljø, beskæftigelse og familien bør udgøre fokuset for vores opmærksomhed og handlingsplaner, eftersom disse er de områder, der påvirker mental sundhed, hvor forebyggelse kan virke.
Jeg er også meget glad for den vigtige henvisning til kønsforskelle inden for mental sundhed, hvilket der ikke var henvist tilstrækkeligt til i Kommissionens grønbog. Kvinder er mere tilbøjelige til at søge sundhedspleje og tage flere farmaceutiske produkter, som de mere følsomme over for. De udsættes også ofte for uønsket pres fra deres ligemænd, som kan føre til mentalt sammenbrud.
Et område, der bestemt fortjener opmærksomhed i fremtiden, ikke kun fra læger og politikere, men også fra befolkningen, er stigmatiseringen af de mentalt syge. Fremhævelsen af dette problem i betænkningen indikerer situationens alvor. Jeg er positiv over for alle ordførerens bemærkninger og forslag. Selv om jeg anser forslagene om god praksis for at være meget positive og tror på, at de vil føre til højere standarder - som læge støtter jeg meget op om disse forslag - er det desværre et faktum, at de pågældende programmer er ekstremt dyre i mit land og indtil nu desværre ikke prioritetsområder. Muligheden for fælles EU-programmer inden for dette område kunne afhjælpe dette dilemma. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   - Hr. formand! Jeg vil gerne lykønske hr. Bowis med en fremragende betænkning, som hjælper os med at forstå, hvor vigtig mental sundhed er, ikke kun for den enkeltes liv, men også for samfundet.
Forebyggelse af mentale forstyrrelser, psykoterapi for børn, voksne og familier, behandling af forstyrrelser i nervesystemet og fremme af mentalhygiejne er særligt vigtige, da vi ved, at reelle mentale forstyrrelser som psykoser kan behandles, men ikke helbredes. Det er værd at huske på, at der inden for psykiatrien ikke findes medicin, som kan helbrede i ordets bogstaveligste forstand, og at de, der findes, blev opdaget tilfældigt.
I den vestlige civilisation er der en vedvarende tendens til at fortrænge og blokere vores bevidsthed for tilstedeværelsen af enhver svaghed, især mental svaghed. Kun legemlige sygdomme tolereres. Imidlertid kunne vi spare penge på lægekonsultationer for behandling af kroppen og udgifter til sundhedspleje som helhed, hvis vi afsatte flere midler til psykologers arbejde og psykiatrien.
Antonios Trakatellis (PPE-DE ).
   - Hr. formand! I henhold til Verdenssundhedsorganisationen er mental sundhed nødvendig for trivslen for individer, samfund og lande, hvilket der globalt set skal tages fat på ud fra et nyt grundlag, fra et nyt synspunkt, som skaber nyt håb. I denne betænkning vejledes vi af data fra Verdenssundhedsorganisationen og indleder for første gang en systematisk indsats for at fremme mental sundhed.
De lidendes familier, som yder materiel og moralsk støtte til deres familiemedlemmer med mentale sundhedsproblemer, bliver sammen med de pågældende personer ofre for de negative konsekvenser af den stigmatisering og diskriminering, der følger med disse sygdomme. Som følge heraf er professionel støtte til dem for at imødekomme deres tydelige behov sammen med information og systematisk kamp mod stigmatiseringen nødvendige elementer, når der tages fat på mentale sygdomme.
Jeg anser det for lige så vigtigt at undersøge disse tilstandes mekanismer og årsager og forbedre den tilsvarende behandling, herunder udviklingen af nye behandlingsmetoder. Her vil jeg gerne understrege, at den vigtigste forskel mellem disse patienter og de fleste andre alvorlige sygdomme, der endda kan medføre døden, er, at de forstyrrer hjernens funktion som f.eks. hukommelsesfunktioner, kognitive funktioner og bevidstheden, med andre ord de funktioner, som er uløseligt forbundet med menneskets personlighed. Denne personlighed nedbrydes og kan til sidst ødelægges af mange af disse tilstande.
Hvis formålet med forebyggelse og helbredelse af menneskesygdomme er en meget alvorlig prioritet, er det tilsvarende formål i forbindelse med neuropsykologiske sygdomme derfor topprioriteten, hvis vi ønsker at forhindre, at indbegrebet fra det europæiske samfund nedbrydes og opløses, især eftersom dette samfund består af mange ældre, der, som vi ved, er skrøbelige over for neurodegenerative sygdomme. 
Som afslutning vil jeg gerne sige, at jeg ved at have in mente, at forebyggelse, rettidig diagnosticering og korrekt behandling begrænser de personlige, økonomiske og sociale konsekvenser betydeligt, tror, at vi gennem afstemningen om den fremragende betænkning fra min ærede ven, hr. Bowis, indleder et forløb, der vil give mentale sygdomme den alvorlige prioritet, de er berettiget til, og ender med en mere effektiv handling mod denne moderne plage. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   - Hr. formand! Modtag venligst min hjertelige velkomst af en så usædvanlig oprigtig og personlig præsentation af udkastet til betænkning. Betænkningen og de efterfølgende forhandlinger er et vigtigt skridt for Parlamentet i støtten til udviklingen af Kommissionens nye mentale sundhedspolitik, der særligt er vigtig for de nye EU-medlemsstater. Dårlige indikatorer for mental sundhed som f.eks. høje selvmordsrater og adskillige tilfælde af vold og misbrug, især alkoholmisbrug, er ikke usædvanlige i disse lande. De nye medlemsstater har arvet ineffektive mentale sundhedsplejesystemer, der er baseret på store psykiatriske institutioner, som kun har til formål at forevige social udelukkelse og stigmatisering. For øjeblikket er selv disse institutioner dårligt finansierede og kludrer og fejler derfor i udførelsen af deres allerede begrænsede funktioner.
Der er tydeligvis en mangel i nærsamfundets tjenester, som bør være en del af sundhedsplejen og den sociale infrastruktur. Vi har normalt kun isolerede succestilfælde fra plejehjem for patienter med mentale sygdomme, mens sundhedspleje i hjemmet og nærsamfundets tjenester faktisk er meget mere humanistiske, mere kompatible med menneskerettighederne og mere rentable. Vi har ikke tradition for sundhedspleje i hjemmet med støtte fra samfundet, og derfor gør det gamle system modstand mod at opgive sin plads.
Det stigende antal børn, som vokser op i statsinstitutioner, er særligt foruroligende. Dette er endnu et bevis på, at der mangler et alternativt system, som kunne hjælpe forældre i højrisikogrupper med at opfostre og opdrage deres børn ordentligt.
Nogle nye medlemsstater har allerede taget de første skridt hen imod at gennemføre bestemmelser, der er i overensstemmelse med EU-principper. Litauen har lavet et udkast til en mental sundhedspolitik, som vil blive forelagt Parlamentet til godkendelse i år. Litauen har også indledt projektet "" (Børn og unges mentale sundhed i et udvidet EU: udvikling af effektive politikker og metoder). Dette projekt blev støttet af Kommissionen og har tiltrukket 18 deltagende lande og 34 associerede partnere. 
Marian Harkin (ALDE ).
   - Hr. formand! Det glæder mig at tale om denne betimelige og velovervejede betænkning, og jeg lykønsker ordføreren.
For det første er jeg enig i, at merværdien ved en fællesskabsstrategi om mental sundhed primært ligger i forebyggelse og oplysning, og at Kommissionen i fremtidige forslag bør inddrage partnerskab med og høring af alle relevante parter.
Et vigtigt element i enhver strategi vil være at fjerne stigmatiseringen forbundet med mental sygdom, og dette kræver en mangefacetteret tilgang, herunder oplysning, uddannelse, lovgivning til bekæmpelse af forskelsbehandling, samfundsbaserede tilgange og ansvarsbevidst journalistik fra mediernes side.
Jeg støtter fuldt ud forslaget i betænkningen om, at medlemsstaterne bør samarbejde om at gennemføre effektive strategier med henblik på at reducere antallet af selvmord, for dette er ikke bare et nationalt eller europæisk problem, men også et globalt problem.
I Irland er selvmord den almindeligste dødsårsag blandt 18-24 årige. Desværre er det den højeste i denne aldersgruppe i EU. Selvmord ødelægger familier og knuser samfund. En undersøgelse, der for nylig blev udført i mit eget område i North Leitrim and West Cavan med titlen , tegnede et trist billede af livets barske realiteter for mange enlige, ældre mænd, hvor 56 % af svarpersonerne sagde, at de kendte nogen, der havde begået selvmord. Da jeg altid gerne vil knytte det, vi gør her, sammen med det, der sker i vores valgkredse, glæder det mig at kunne sige, at denne undersøgelse var delvist finansieret af EU, og jeg håber, at henstillingerne i den kan bidrage til, at situationen bedres.
Til sidst vil jeg sige, at selv om udgifter til mental sundhed henhører under medlemsstaternes kompetenceområde, mener jeg, at vi bør understrege, at der er store forskelle i udgifterne til mental sundhed i de enkelte medlemsstater, og det huer mig ikke at sige, at vores egne niveauer i Irland er for lave. Jeg er enig med ordføreren i, at der kræves offentligt pres for at sikre, at der afsættes midler nok til fremme af mental sundhed og forebyggelse af mental sygdom.
Jean-Claude Martinez (NI )
   .Hr. formand! Det er en tsunami, der har ramt den europæiske økonomi og de europæiske selskaber med denne gigantiske bølge, der bærer navnet mentale sygdomme, som jeg foretrækker at kalde neurologiske sygdomme for at undgå enhver form for stigmatisering. Antallet af syge stiger støt, fordi bølgen finder næring i den åbenlyse demografiske aldring og i den økonomiske ultraliberalisme, som i sig selv er en neurose. Kommissionen har uden tvivl noget at sige om det, ligesom ordføreren i punkt 24, hvor han nævner landlig isolation, arbejdsvilkår, usikkerned og arbejdsløshed. Men hvem bærer ansvaret for den landlige isolation, hvis ikke det er nedbrydningen af den fælles landbrugspolitik, og det i frihandelens navn? Hvem bærer ansvaret for arbejdsløsheden, hvis ikke det er det politiske valg af frihandelen? Hvem bærer ansvaret for stress på arbejdspladsen, hvis ikke det er ideologien om konkurrencedygtighed eller konkurrence? 
For at behandle disse neurologisk syge er der, som hr. Bowis anmoder om, behov for specialiserede tjenester, personale, plejepersonale, hospitaler, dvs. investeringer, hvilket pagten om budgetbesparelser, naturligvis i ideologien om konkurrencedygtighed og frihandels navn, forbyder.
Og det er her, vi går i ring, for det, der fremkalder sygdom, er en fejlagtig filosofi om økonomisk konkurrencedygtighed, og for at kunne behandle den, er der behov for investeringer, hvilket selvsamme filosofi forhindrer. Så det er muligt, at løsningen er et agentur, der har til opgave at udforske det cerebrale kontinent, men den består nok især i at helbrede vores ledere. Et sidste ord. Om Don Quixote de la Mancha sagde man, at han læste så mange ridderbøger, at hans hjerne tørrede ud. De har læst så meget Adam Smith og David Ricardo, at de er blevet tossede. 
Christa Klaß (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vores største gode er helt sikkert vores sundhed, og det både den fysiske og den mentale sundhed.
De sundhedspolitiske overvejelser drejede sig og drejer sig alt for ofte kun om den fysiske sundhed. Den er konkret, den er ofte også synlig og ofte også lettere at behandle. Desuden er alene opretholdelsen af den fysiske sundhed meget omkostningsintensiv, og desværre er det i dag ikke alle muligheder, der kan betales. Vores sundhedsnet, fra forebyggelse til behandling, sprænger de offentlige kasser.
Formålet med denne betænkning, som jeg gerne vil lykønske John Bowis med, er ikke, at EU skal deltage aktivt på sundhedsområdet. Det er og skal fortsat være medlemsstaternes opgave. Men vi støtter, at Kommissionen med sin grønbog sætter skub i en diskussion om betydningen af den mentale sundhed i EU, en diskussion om nødvendigheden af en strategi og eventuelle prioriteter. Vi ved i dag, et et godt mentalt helbred også er en betingelse for et godt økonomisk resultat.
Vi må imidlertid stille os selv nogle spørgsmål og søge svarene. Der er f.eks. følgende spørgsmål: Hvem er overhovedet mentalt syg? Hvorfor søger 13 % af europæerne professionel hjælp på dette område? Hvorfor begår så mange mennesker i EU selvmord? Tallene er blevet nævnt, og under høringen blev der talt om årligt 58.000. Hvorfor er samfundet så sygt? Hvad er årsagerne? Stiller vores samfund måske generelt for store krav? Og så er der det store spørgsmål: Hvad bliver der af de ugunstigt stillede mennesker i samfundet?
Vi skal have denne diskussion, hvis vi skal skabe bevidsthed omkring emnet. Der er én ting, der er sikker: Vi må også foretage nogle samfundsmæssige ændringer, hvis vi ønsker at forebygge disse sygdomme. At kæmpe imod hårde betingelser og konkurrencekamp på arbejdet er vanskeligt - det ved vi. Men det er meget lettere at bære, hvis den pågældende har et sted, hvor han kan trække sig tilbage og koble fra. Her tænker jeg især på familien, der giver mulighed for at slappe af og lade op. Men familien har også brug for hjælp og støtte til at kunne udføre alle sine vigtige samfundsopgaver.
Der er én ting, der er sikker: Menneskelighed kan ikke forordnes ved lov, men man kan og skal skabe mulighed for, at menneskelighed og sundhed kan vokse i krop og sjæl. Lad os derfor støtte vores familier, og hvis det er et af formålene med betænkningen, så er det et skridt i den rigtige retning.
Boguslaw Sonik (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Problemet med mental sundhed har gennem mange år været et pinligt emne og overskygges stadig af andre sygdomme, som rammer vores samfund. Fænomenets omfang i dag betyder imidlertid, at vi ikke kan ignorere de farer, der er forbundet med mentale forstyrrelser. 
Vi kan ikke diskutere sundhed i EU uden at tage disse farer i betragtning. Statistikkerne afspejler den forfærdelige sandhed. I gennemsnit begår 58.000 mennesker selvmord hvert år. Dette tal er højere end antallet af dem, der dør i bilulykker, myrdes eller dør af aids. Depression er for øjeblikket det mest alvorlige problem, der påvirker vores samfund. Det er et problem, der påvirker et stigende antal mennesker, især de unge og i stigende grad etniske minoriteter.
Økonomiske analytikere anslår, at dårlig mental sundhed koster EU-borgerne omkring 3-4 % af BNP, hovedsagelig som følge af faldende produktivitet og tidlig tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet. 
Derfor er det nødvendigt hurtigst muligt at affatte og vedtage et direktiv om mental sundhed og beskyttelse af de civile og grundlæggende rettigheder for mennesker med mentale sundhedsproblemer. En gennemførelse af direktivets principper vil etablere den praktiske ramme for gennemførelsen af fællesskabsprogrammet. Forebyggende sundhedspleje, der tager forskellige aldersgrupper i betragtning, bør spille en vigtig rolle i strategien for mental sundhed i henhold til mottoet "det er bedre at forebygge end at helbrede". Pilotprogrammet fra (EAAD) har allerede opnået et fald på 25 % i antallet af unges selvmord og selvmordsforsøg. Derfor er vi nødt til at tænke alvorligt over sagen og skride til en passende handling for at forebygge afhængighed af moderne teknologier.
I dag fryder vi os over at have adgang til alle former for teknologi, at alt er muligt, og at vi har tusindvis af mekaniske dimser til rådighed. Men for hvilken pris? Prisen er, at især unge er afhængige af deres skærme og nægter at acceptere en eneste grund til at vende sig væk fra dem. Dette er vor tids udfordring, og vi er nødt til at leve op til denne udfordring. At vedtage en enkelt koordineret EU-politik inden for mental sundhed vil give os mulighed for at skabe de rette forhold for den harmoniske udvikling af mental folkesundhed. Det vil hjælpe mennesker med at lære at klare svære situationer, konflikter eller stressende omstændigheder og skabe bedre indbyrdes forhold mellem mennesker. 
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Her til eftermiddag har vi drøftet et røgfrit Europa, hr. kommissær. På området "mental sundhed" er Kommissionens og hele Europas aktioner dog langt mere nødvendige. I den forbindelse vil jeg gerne sige tak, fordi De beskæftiger Dem med dette emne, og også tak til vores ordfører, John Bowis, der behandler dette emne og har afleveret en udmærket betænkning.
Et hovedproblem, når det handler om den mentale sundhed, er vel dette tabu, som vi oplever i alle samfund. Vi bør spørge os selv, hvorfor det forholder sig sådan. Man kan finde mange årsager, og jeg nævner blot et par af dem. For det første er det vel angsten hos hver enkelt af os for, at man selv engang kan komme i en sådan situation. Her tænker jeg især på alderdommen.
Dernæst er ånd og sjæl noget dybt menneskeligt. Der er tale om noget, der definerer essensen af det at være menneske.
Endelig er der ingen vej tilbage til vores elskede mekaniske fortolkning af vores omgivelser, fordi vi her befinder os på et område, hvor den ikke fungerer. Vi har her at gøre med et fænomen, hvor det ikke kun er den enkelte, der i høj grad lider, men også samfundet som helhed.
Jeg har fundet frem til et par tal, der er meget alarmerende. Ifølge en undersøgelse foretaget af en tysk lønmodtagersygekasse steg antallet af psykiske sygdomme på arbejdspladsen i perioden 1997-2004 med 70 %. I strid med tendensen med færre sygedage røg antallet af psykisk betinget fravær i samme periode i vejret med mere end to tredjedele. 10 % af alle fraværsdage på de europæiske arbejdspladser skyldes nu psykisk belastning.
Ifølge Verdenssundhedsorganisationen WHO var de tre mest udbredte lidelser blandt mennesker i 1990 lungebetændelse, diarré og barnedød, men i 2020 vil rækkefølgen være hjerteinfarkter, depression, angstforstyrrelser og trafikulykker. Hvis vi ser på, hvilken produktionsnedgang der bliver tale om, så bevæger vi os i milliardområdet. Der er lavet undersøgelser over EU-15 - de gamle medlemslande - ifølge hvilke nedgangen har beløbet sig til 265 milliarder euro, dvs. ca. 3-4 % af Fællesskabets bruttonationalprodukt.
Det er derfor meget berettiget, at Europa som helhed spørger sig selv: Hvad kan vi gøre i fællesskab? Vi må naturligis tænke på, at medlemsstaterne i deres mistænksomhed er meget på vagt over for deres kompetencer. Alligevel tror jeg, at den merværdi, der udgår fra EU-aktioner, er yderst vigtig. John Bowis har listet det meget fint op i sin betænkning. Vi kan nævne bedste praksis-modeller, vi kan nævne udvidet talmateriale samt øget forskning og udvikling! Vi skal frem for alt tænke målgruppeorienteret, så vi når frem til en løsning, hvor den europæiske motor kører videre og stikket stadig sidder i!
Frieda Brepoels (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Allerførst er jeg udelukkende taknemmelig over kommissæren bag grønbogen og endnu mere over hr. Bowis for det betydningsfulde arbejde, han har udført.
Det er virkelig blevet en meget velafvejet betænkning. Når alt kommer til alt, er det ikke for ingenting, at der var næsten enstemmig støtte til den i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, og vi håber derfor, at betænkningen vil blive vedtaget med et overvældende flertal her i Parlamentet i morgen og lægge det nødvendige pres på Kommissionen, således at den kan tage de nødvendige initiativer på linje med dens kompetencer, fordi der tydeligvis kan forbedres meget inden for mental sundhedspleje i EU.
Patienter har stadig ingen medbestemmelse. Der mangler stadig samarbejde mellem de forskellige plejeinstitutioner, og sektoren står over for en alvorlig mangel på midler. Merværdien af politik på EU-niveau, som vi er nødt til at følge, er hovedsagelig inden for fremme af udveksling og samarbejde mellem medlemsstater. Vi skal frem for alt være i stand til at forbedre forbindelsen mellem medlemsstaternes adskillige og forskellige foranstaltninger både nationalt og regionalt.
Kommissionens grønbog har ikke kun startet forhandlinger her i Parlamentet. Nationale og regionale regeringer er også blevet ansporet til at stille flere midler til rådighed. Da den nationale sundhedsundersøgelse i mit land, Flandern, viste, at så mange som hver femte flamlænder oplever psykologiske problemer og hver ottende endda alvorlige problemer, besluttede den flamske velfærdsminister øjeblikkeligt at forstærke centrene for mental sundhed betydeligt, især centrene for den målgruppe, der lider mest, navnlig børn og unge.
Patientorganisationer fulgte trop. De bad f.eks. repræsentanter fra om at fokusere på ADHD-patienters levevilkår, eftersom grønbogen oprindeligt ikke engang nævnte denne udviklingssygdom for børn, som uden behandling kan gøre så megen skade og forårsage så stor lidelse, ikke kun for patienten, men også i form af omkostninger for sundhedsplejesystemet, skolesystemet og det økonomiske system.
Jeg er derfor glad for, at vores ordfører var forberedt på at godkende nogle få vigtige tilføjelser i denne henseende. Jeg vil også gerne takke de øvrige medlemmer for deres støtte. Jeg håber nu, at Kommissionen på baggrund af ovenstående vil være i stand til at præsentere et forslag til en strategi for mental sundhed i EU inden udgangen af dette år. Jeg ønsker Kommissionen held og lykke med dette.
Péter Olajos (PPE-DE ).
   - Allerførst vil jeg også gerne takke hr. Bowis for at få mulighed for at tale om dette meget vigtige emne. Alle er bange for sygdomme, og de forfærdeligste sygdomme er uden tvivl dem, der truer mental sundhed. 
Medicinalvidenskaben og samfundet har længe stået lige hjælpeløse over for disse problemer og reagerede ved at feje emnet ind under tæppet eller ved at isolere ofrene. Heldigvis ved vi i dag, at børn med indlæringsvanskeligheder ikke er dårlige børn, at det ikke kan forventes af mennesker med depression, at de ganske enkelt tager sig sammen, men at selv individer med mentale handicap er i stand til at udvikle sig betydeligt ved hjælp af passende pleje. Samtidig må vi se i øjnene, at på samme måde som skrivebordsarbejde er dårligt for ryggen, eller anvendelsen af kemikalier øger allergiforekomsten, gør stress, overlæsning af information og manglen på stabile referencepunkter i vores samfund det sværere at bevare mental sundhed. Mens de fleste mennesker i dag bevidst stræber efter at bevare kroppens sundhed, får beskyttelsen af vores mentale sundhed anselig lidt opmærksomhed.
Derfor er jeg glad for det faktum, at Kommissionen har taget de første skridt mod en fællesskabsstrategi for at forbedre mental sundhed. Dette er særligt vigtigt fra de nye medlemsstaters perspektiv, herunder Ungarn, eftersom chokket fra pludselige økonomiske og sociale forvandlinger har fremkaldt problemer, som vores forældede institutionelle systemer, alvorlige underfinansiering og forstenede holdninger ikke er i stand til at tage tilstrækkelig fat på. Hertil skal de problemer tilføjes, der traditionelt er karakteristiske for regionen som f.eks. den høje selvmordsrate.
På selvmordsbølgens højdepunkt for 20 år siden døde mere end 45 ud af 100.000 mennesker af selvmord i mit land, Ungarn, en statistik, vi rystede verden med. Ifølge Verdenssundhedsorganisationens statistikker var verdens selvmordsrate i 2000 16 ud af 100.000 mennesker, hvilket repræsenterede en stigende tendens over det seneste halve århundrede. For ikke så længe siden var der nogle år, hvor der i Europa var færre trafikdræbte end selvmord, som nogle af mine kolleger allerede har nævnt. Men vi skal ikke tro, at dette kun er sandt for Europa. I USA ligger selvmord ofte også over drab blandt dødsårsager. F.eks. blev der i 1997 registreret halvanden gange så mange selvmord som mord.
Den lange periode med negligering af vores region har medført, at psykologkonsultation i vores land stadig anses for at være noget, der skal holdes hemmeligt, og det er ikke usædvanligt for børn med en underprivilegeret baggrund at blive anset for mentalt handicappede. Mange familier er overladt til sig selv uden effektiv hjælp udefra, når en af deres familiemedlemmer står over for alvorlige problemer. Denne situation skal ændres, og derfor støtter jeg alle de ændringsforslag, som eksplicit angiver, at der skal rettes særlig opmærksomhed mod problemer i forbindelse med mental sundhed i de nye medlemsstater. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand! Allerførst vil jeg gerne takke min kollega, hr. Bowis, for det arbejde, han har udført. Desuden henviser jeg ikke kun til denne betænkning, men til alt, han har tilført, og den energi, han har talt med på vegne af mentalt sundhedsarbejde i Europa. Jeg har været parlamentsmedlem i syv år, og gennem hele denne tid har John Bowis konsekvent beholdt sit emne på dagsordenen. Han er for mig et opmuntrende eksempel på en politiker, som realiserer sin vision om en bedre verden gennem beslutsomhed og standhaftighed. Ting ændres kun på denne måde: Når man ikke giver efter for arbitrære politiske indfald og tendenser, men kender sig selv og det, man stræber efter, og gør det.
Mentale sundhedsproblemer er lette at holde hemmelige. Der følger en kraftig stigmatisering med sådanne sygdomme, og der kan endda forekomme diskrimination, hvilket i værste fald kan afholde nogle fra at søge hjælp. Korrekt information, åbenhed og den slags kampagner om mental sundhed, som foreslås i betænkningen, vil hjælpe til med at fjerne denne meningsløse stigmatisering. Vejen til modenhed er mere kompliceret end nogensinde. Vækst ser ud til at være hæmmet af samfundets stigende usikkerhed. Det er godt, at betænkningen bør demonstrere bevidsthed om behovet for tidlig indgriben og forebyggelsens betydning. For at forebygge mentale sundhedsproblemer hos børn og unge især, er vi nødt til at investere mere tid og penge i forebyggende tiltag i børnehaver, skoler, børneklinikker og sundhedspleje i skolen. Et ungt menneske, som har behov for hjælp, kan være tilbøjelig til at lade tingene fortsætte, som de er, ganske enkelt fordi han eller hun ikke ved, hvor der er hjælp at hente. Rollen for barnets baggrund og frem for alt familien er derfor af stor betydning. 
Med de rigtige midler har sundhedsplejeenheder i skolen og børneklinikker en fortræffelig placering for at identificere problemer hos børn og unge og yde hjælp på et tidligt stadie. Selv om mentale sundhedsproblemer i mit land f.eks. er blevet mere udbredt blandt unge, viser statistikker, at forældrene til hvert femte barn har atypiske arbejdstider. Skolebørn, der lider af angst, kan få betydelig hjælp i skolen i form af gruppebaseret støtte, men det er strengt nødvendigt at yde støtte til familierne i hverdagen. Forældres og familiens støtte til et barn skaber grundlag for god mental sundhed. Behandling af unges problemer med stoffer bør være sidste instans. Det primære fokus bør være at identificere og udelukke de sociale og miljømæssige faktorer, som gør skade. 
Problemerne forsvinder ikke ved at holde dem hemmelige. Depression er blevet kaldt den nye europæiske sygdom. Meget få mennesker under 30 tog antidepressiv medicin for 20 år siden, men nu tager de det lige så meget, som de ældre generationer gør. Hvis der ikke gribes ind i unges mentale sundhedsproblemer med det samme, og hvis der ikke gives nogen opmærksomhed for at lette situationen i forbindelse med adgang til hjælp, bliver prisen bare for høj. De fine ord og gode intentioner i Kommissionens grønbog skal omdannes til effektiv lovgivning så snart som muligt, og vi i Parlamentet forventer at modtage et forslag til direktiv til snarlig forhandling. 
Thomas Ulmer (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne tilslutte mig de bedste ønsker til John Bowis. Han beviser jo endnu en gang, at sundhedspolitik for ham er en lidenskab og ikke en pligt.
Der er én ting, vellykket politik og vellykket psykoterapi har til fælles: De kræver begge stor åbenhed, ærlighed, tålmodighed og engagement. Vi drøfter her en interessant sag, der kun får lidt opmærksomhed, men som er meget udbredt i vores europæiske samfund, nemlig mental sundhed.
Ifølge WHO's definition er sundhed en tilstand af fysisk, mentalt og socialt velbefindende. En realisering af de tre nævnte mål er også realistisk i denne rækkefølge. Når vi beskæftiger os med mental sundhed, så må vi konstatere en dramatisk stigning i antallet af mentale sygdomme i Unionen. Både patogenetisk og molekulærbiologisk har vi et broget billede af sygdomme, årsager, diagnoser og behandlingsformer. Jeg kan f.eks. nævne depressioner, skizofreni, grænsepsykoser, bulimi, anorexi, fobier, neuroser og manier.
Jeg vil ikke komme ind på toksikologiske og miljøbetingede årsager - det er en sag helt for sig selv. Jeg vil gerne påpege muligheder, hvor EU kan hjælpe i form af forebyggende foranstaltninger, hvor vi kan mindske den syges lidelser, diagnosticere forstadierne til sygdom tidligt og derved forhindre sygdomsudbrud.
Blot nogle tal: Hver fjerde bliver syg, der begås 58.000 selvmord og gøres 10 gange så mange forsøg. Selvmord står for os som noget vanskeligt, noget dæmonisk, noget uforståeligt, fordi vi føler os forpligtet til at forhindre det.
Psykiske sygdomme betyder stigmatisering, psykiske sygdomme er ofte forbundet med mindreværdsfølelse, psykiatriske institutioner er ofte blevet misbrugt til politiske formål i Europas historie. Vi har mulighed for at opfordre vores nationale regeringer til at gøre mere, end de har gjort hidtil. Med denne opfordring blander vi os ikke i subsidiaritetsanliggender, vi ønsker derimod at give handlingsanvisninger og pege på et samlet europæisk koncept for større menneskeværdighed og mindre diskriminering, f.eks. raske familier som grundlag for børnenes opvækst, lige muligheder overalt i Unionen, både på europæisk plan og på medlemsstatsplan.
Vores strategi skal indeholde omfattende behandlingsmuligheder tæt på patienterne. Det er nødvendigt med en helhedsbehandling, dvs. den skal dække krop, sjæl og de sociale omgivelser. Tvangsbehandling kan kun betragtes som , og alkohol-, narkotika- og pillemisbrug skal medtages og valideres i et samlet koncept. Her skal der være fokus på forebyggelse.
Med denne betænkning indleder vi i dag et nyt kapitel, som der forhåbentlig snart vil blive skrevet videre på i en hvidbog.
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær! Tillad mig at lykønske ordføreren, John Bowis, fordi han med sit systematiske arbejde og resultaterne heraf, som er indeholdt i denne betænkning, har fremhævet betydningen af mental sundhed og de politikker, vi skal gøre brug af.
Strategien for folkesundhed skal klart også omfatte mental sundhed både på grund af personlig velvære, social sammenhæng og social fred og fremgang.
De gamle grækere sagde "en sund sjæl i et sundt legeme" for at vise, at både mental og fysisk sundhed er uadskillige elementer for menneskets sundhed. Denne talemåde er lige så aktuel og vigtig i nutiden. Adskillige medlemmer har allerede henvist til forskellige former af nutidens mentale sygdomme.
Inden for denne ramme vil jeg gerne understrege, at kønsdimensionen skal tages i betragtning i både forskning, forebyggelse og behandling af psykoser. Forskning har endda vist, at forskellige bestemte biologiske forhold og endnu vigtigere sociale omstændigheder påvirker kvinder.
Kønsdimensionen skal også tages i betragtning i uddannelsen af og informationen til plejepersonale. I det hele taget lider samfundet og familierne til mennesker med mentale sygdomme, fordi kvinder med mentale sygdomme i mange tilfælde behandles som overemotionelle mennesker og ikke som lidende, der har behov for særlig pleje og behandling.
Med andre ord skal vi også beskytte lidende og deres miljø, fordi det også vil gøre miljøet mere egnet og pålideligt i den rolle, det opfordres til at spille i kampen mod menneskenes problemer inden for dette miljø.
Lad mig som afslutning nævne krigsofre. De alvorlige psykiske problemer, som de står over for, må være kvalificerede til både vores udviklings- og humanitærhjælp og generelt set hjælp til at genopbygge områder, fordi genopbygningen af områder først og fremmest kræver genopbygning af den menneskelige psyke. 
Markos Kyprianou,
   Hr. formand! Jeg takker alle medlemmerne for en meget interessant og nyttig debat. Jeg skal fatte mig i korthed.
Den vigtigste konklusion, man kan drage af debatten i dag, er, at der her, ligesom i den øvrige høringsproces, er bred opbakning bag fastlæggelsen af en ny strategi for mental sundhed. Dette er et meget positivt signal for Kommissionen i det videre arbejde, for under den generelle høringsproces, den parlamentariske proces og processen med høring af medlemsstaterne er en tilsvarende støtte til disse bestræbelser kommet til udtryk. Sandheden er, at der er en merværdi ved et initiativ og en strategi på europæisk plan, og det er grunden til, at vi har planer om at forelægge en strategi inden længe.
Det er bl.a. meget vigtigt, at vi fremmer samarbejdet om mental sundhed mellem medlemsstaterne, mellem interessenter og mellem forskellige sektorer. Det er et vigtigt aspekt af den nye strategi, at alle relevante sektorer inddrages i bestræbelserne på at skabe bedre folkesundhed. Som jeg sagde i mit indledende indlæg, ønsker vi at gøre mental sundhed til en central del af vores sundhedsstrategi og folkesundhedsinitiativerne.
Skoler og arbejdspladser har større indflydelse på mental sundhed end selve sundhedssektoren. Undervisning i forældrekompetencer er også vigtigt. Ældre mennesker skal have mulighed for at deltage aktivt i det sociale liv.
Der er blevet rejst mange meget interessante spørgsmål, og vi vil inddrage dem, når vi udarbejder strategien. Vi vil undersøge mulighederne for forebyggelse, og som De ved fra tidligere debatter, er det mit grundlæggende og store ønske og grundlaget for min strategi for denne embedsperiode at fremme forebyggelse og ikke bare behandling.
Kønsaspekterne vil blive inddraget. Da vi havde en tilsvarende debat her i Parlamentet om sundheds kønsaspekter, sagde jeg, at vores politikker fra da af ville omfatte kønsaspekterne i alle vores sundhedsinitiativer og på de forskellige områder af forskning, fremme, forebyggelse, pleje, behandling og rehabilitering. Kønsaspektet vil blive inddraget i dem alle sammen. Det indgå i det strategidokument, som Kommissionen udarbejder. Som sagt vil vi undersøge mulighederne for forebyggelse og nogle af årsagerne, som naturligvis ikke alle sammen er uundgåelige, f.eks. aldring.
Aldring er en realitet og et faktum. Vi har en aldrende befolkning. Det vigtige er at gøre aldring sund. Vi lever længere, vi skal være sunde i vores alderdom, og mental sundhed er en meget vigtig del af det.
Til sidst vil jeg sige, at i betragtning af alle de tal og statistikker, der er blevet nævnt her, er dette kun toppen af isbjerget. Det er ikke kun de, der rammes af dårlig mental sundhed, som lider, det er også deres familie, venner, arbejdsgivere, arbejdstagere og kolleger. Sandheden er, at hele samfundet lider som følge af mentale sundhedsproblemer. Derfor ville det bedste resultat af hele denne proces, herunder strategien, måske være at gøre mental sundhed til et prioriteret område, ikke bare for EU - det har Kommissionen og Europa-Parlamentet efter min opfattelse allerede gjort - men også for de enkelte medlemsstater og Fællesskabet som helhed.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
Filip Kaczmarek (PPE-DE ).
   - Jeg vil gerne takke John Bowis for hans meget omfattende og detaljerede betænkning om forbedring af mental sundhed for vores borgere, dvs. strategien for mental sundhed i EU. 
Mentale sundhedsproblemer har ingen landegrænser, hvorfor vi kan tale om en strategi for mental sundhed for hele Unionen. Under alle omstændigheder kan etableringen af en fælles strategi, skabelsen af en ramme for samarbejde mellem forskellige institutioner og kontrollen af dens gennemførelse gøre introduktionen og tilvejebringelsen af tjenester lettere for mennesker med intellektuelle handicap og dem, der er ramt af mentale forstyrrelser, på nationalt niveau.
Gennem årene er der blevet udviklet mange menneskelige foranstaltninger. En af disse er vores holdning til mennesker med mentale forstyrrelser. Efter min mening er kravet om at destigmatisere problemet, udrydde fordomme og ændre holdninger og stereotyper i forbindelse med psykiske forstyrrelser er meget vigtig. I mellemtiden siger eller indikerer en polsk politiker, når han vil fornærme en anden politiker, at den anden er mentalt eller psykisk forstyrret. Desværre forfalder selv nogle medlemmer af Parlamentet til denne opførsel. Dog skal vi alle huske, at mennesker med mentale forstyrrelser fortjener at blive sørget for og behandlet på en værdig og human måde.
I lande med en høj arbejdsløshedsrate rammer dette problem hovedsageligt handicappede mennesker. Det er derfor, jeg på det kraftigste støtter initiativer, der sikrer, at der ikke diskrimineres i behandlingen af mennesker med mentale sygdomme og den sociale integration af mennesker med mentale forstyrrelser. Disse handlinger er særligt vigtige, fordi gode arbejdsforhold har en positiv indflydelse på mental sundhed. 
Jules Maaten (ALDE ).
   - Europa står over for store trusler mod folkesundheden: kræft, hjerte-kar-sygdomme, diabetes, astma ... Mental sygdom hører dog også til på denne liste. Når alt kommer til alt, hvorfor bliver mennesker med mentale sygdomme behandlet anderledes end mennesker med hjertesygdomme, aids eller kræft? I en tid, hvor patienter i stigende grad betragtes som forbrugere, er bedre informerede og mere involverede i beslutningstagningen, bør holdningen til for mental sundhed ændres til at passe til denne tendens. 
For øjeblikket deler EU ansvaret for folkesundhed og sundhedspleje med medlemsstaterne. Medlemsstaterne er ansvarlige for nationale sundhedstjenester og -systemer. EU har kun en sekundær rolle heri. Jeg ville argumentere for, at EU fik en større rolle i spørgsmålet om folkesundhed, netop fordi dette er så vigtigt for befolkningen.
For at fremme og støtte samarbejde mellem medlemsstaterne inden for mental sundhed samt fjerne uligheder mellem medlemsstater er det godt for Unionen at skride til handling på området ved f.eks. fælles kamp, at fremme sammenhæng og skabe en platform. På den måde kan EU betyde noget for borgerne og ændre det negative billede af bureaukrati og unødvendig administration, som mange borgere har.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er mundtlig forespørgsel af Giuseppe Gargani for Retsudvalget til Kommissionen om europæisk aftaleret (O-0074/2006 - B6-0326/2006). 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer! Det emne, vi drøfter i dag, er et af de vigtigste prælegislative projekter, der forestår i EU i denne valgperiode, efter min mening det allervigtigste. Derfor er det så beklageligt, at vi igen drøfter også dette emne kort før midnat, mens andre "betydningsfulde" anliggender bliver drøftet i Parlamentet i den bedste sendetid. I parentes bemærket vil jeg gerne sige, at det er endnu et bevis på, at det er tvingende nødvendigt med en reform af Parlamentet.
Men tillad mig at gå over til de mundtlige forespørgsler. Europa-Parlamentet har siden begyndelsen af 1990'erne altid givet sin uforbeholdne støtte til projektet om en fælles referenceramme i - så vidt jeg kan tælle - hidtil seks beslutninger og det af den simple årsag, at vi sammen med udøverne af lovgivningen - EU's advokater og dommere - mener, at det er nødvendigt at tage yderligere skridt hen imod fælles principper inden for civilretten, hvis vi overhovedet skal kunne udforme mange europæiske lovbestemmelser, f.eks. e-handelsdirektivet, så de kan anvendes i praksis.
I retstvister, især mellem forbrugere og erhvervsdrivende, af mindre omfattende karakter er det i praksis fuldkommen umuligt for advokater og dommere at anvende 25 - 26, hvis man medregner Skotland - forskellige love i EU parallelt, og dertil kommer så den besynderlige sameksistens af oprindelseslandsprincip og bestemmelseslandsprincip, sådan som det f.eks. er tilfældet med e-handelsdirektivet.
Derfor har vi brug for en højere fælles standard, og jeg er tryg ved at anvende en harmoniseret standard. Det er der egentlig ikke nogen uenighed om, det er der stor konsensus om her i Parlamentet. Det er også den holdning, man finder finder hos de vigtigste lovudøvere, og en af grundene til, at CCBE, Rådet for Advokater i Den Europæiske Union, har planlagt en konference i Rom, der skal finde sted til efteråret, og i høj grad støtter projektet.
For os er det derfor afgørende, at vi ikke kun får skelettet til en referenceramme, der udelukkende vedrører forbrugeraftaleretlige anliggender, men derimod en ramme, der principielt omfatter alle aspekter af civilretten. Det er et temmelig afgørende punkt, når det handler om efterfølgende at kunne afgøre, hvad der kan komme ud af denne referenceramme. Det afhænger naturligvis især af, hvilken kvalitet referencerammen har. Men vi vil gerne have, at mulighederne bliver holdt åbne, indtil Kommissionen fremlægger det endelige høringsdokument, og at vi så kan træffe en beslutning herom, nøjagtig som andre.
Det er også vigtigt, at vi går bort fra den sektorale tilgang i forbindelse med civilretten og finder en helhedstilgang. For mange af de modsætningsforhold, der findes inden for civilretten i EU, kan netop forklares ved, at man ikke har fulgt denne helhedstilgang, men kun har set de enkelte problemer og ikke taget tingene som helhed.
En referenceramme forudsætter også, at netværket i princippet fortsætter med at fungere og fortsætter med at blive brugt, sådan som det hidtil har været tilfældet fra Kommissionens side. Som ordfører for emnet i Retsudvalget kan jeg sige, at alle grupper i princippet er enige i denne sag, og at der her i Parlamentet er det bredeste flertal, jeg kun sjældent har set. Fru Wallis fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, der ikke kan være til stede her i aften, har udtrykkeligt bedt mig om at bekræfte dette endnu en gang på hendes vegne.
Vi ved, at de tre kommissærer, der arbejder med dette emne - hr. Kyprianou, hr. Frattini og hr. McCreevy - i disse dage overvejer eller har overvejet, hvordan arbejdet kan videreføres. Vi har derfor bevidst sat den mundtlige forespørgsel - i forbindelse med den relevante beslutning, som De måske allerede har kunnet læse i udkast, og som helt sikkert bliver vedtaget med stort flertal her i Parlamentet på torsdag - på dagsordenen i dag. Det har vi, altså Parlamentet, gjort for endnu en gang at understrege, hvor meget vi støtter projektet.
Det er vores ønske, at den beslutningstagningssituation, der hersker her i Parlamentet, også kan tjene som rettesnor for den videre udvikling og behandling af sagen for Dem som kommissær. Kommissionen og Parlamentet har hidtil arbejdet meget tæt sammen og støttet hinanden, hvad denne sag angår.
Vi beder nu om, at det vil fortsætte, og det både af hensyn til udviklingen af EU og af hensyn til lovgivningen i EU, som også skal kunne håndteres og anvendes i praksis af almindelige mennesker. Derfor skal dette projekt fortsættes. Vi anmoder Kommissionen om at fortsætte sin massive støtte og også benytte svaret på denne forespørgsel til at understrege det offentligt her i plenarforsamlingen.
Markos Kyprianou,
   Hr. formand! Kommissionen har altid sagt, at den glæder sig over Parlamentets interesse for den fælles referenceramme - FR - og støtten til dette projekt.
Kommissionen er for øjeblikket i gang med at undersøge muligheden for at inddrage andre aftaleretlige spørgsmål end forbrugerspørgsmål i FR om aftaleret. Jeg vil gerne sige, at selv om vi nu går videre med forbrugeraspektet, betyder det ikke, at vi er nået frem til en endelig beslutning om, hvorvidt andre aspekter af aftaleretten skal inddrages. Jeg arbejder meget tæt sammen med mine kolleger hr. Frattini og hr. McCreevy om dette spørgsmål. Disse andre aftaleretlige spørgsmål kunne knyttes sammen med den øvrige gældende EU-aftaleret eller generelle aftaleretlige emner, som har direkte betydning for gældende EU-ret. Sagen er, at Kommissionen endnu ikke har truffet nogen afgørelse om spørgsmålet, men den træffer en endelig afgørelse snart.
Vi har noteret os Europa-Parlamentets holdning til dette spørgsmål, navnlig den, der kom til udtryk i beslutningen for nylig. Jeg har også haft lejlighed til at drøfte spørgsmålet med de forskellige udvalg. Kommissionen har også planer om at høre, hvad Rådet mener om det resterende arbejde med FR.
Kommissionen agter at bruge FR som et redskab til "bedre lovgivning" for at opnå klarhed i lovgivningen. Nøjagtigt hvilken retlig form der skal vælges for bedst at nå målet, er et afgørende spørgsmål, som skal overvejes nøje. Det vil være lettere at træffe en beslutning, når der er mere klarhed over indholdet af FR. Så kan vi undersøge, hvordan vi bedst sikrer, at FR anvendes så effektivt som muligt. Vi må gøre os klart, at FR er et igangværende arbejde, som først vil være afsluttet om nogle år.
Kommissionen kan tage FR-arbejdet i betragtning, når den udarbejder nye lovgivningsforslag om aftaleretlige spørgsmål, men det er hverken formålstjenligt eller nødvendigt at udsætte fremtidig aftaleretlig lovgivning, til alle drøftelser om FR er afsluttet.
I mellemtiden har Kommissionen allerede givet udtryk for, at den agter at anvende relevante FR-resultater i forbindelse med revisionen af den gældende EU-forbrugeraftaleret. Som det fremgår tydeligt af Kommissionens meddelelse fra oktober 2004, er det ikke hovedformålet med FR at være et lovgivningsmæssigt instrument, der kan anvendes direkte på retshandler. Den skal derimod være et middel til at gøre det lettere for lovgiverne at udarbejde bedre lovgivning.
Kommissionen forstår udmærket, at Parlamentet ønsker at blive holdt orienteret om og inddraget i det igangværende arbejde med FR, og den ser derfor positivt på Parlamentets engagement i FR-processen, navnlig nedsættelsen af arbejdsgruppen i Parlamentet. Kommissionen vil fortsat på den bedst mulige måde holde Parlamentet orienteret om udviklingen, navnlig gennem arbejdsgruppen.
Til sidst vil jeg takke Dem for Parlamentets opmuntring og støtte til vores arbejde med dette vigtige spørgsmål.
Jean-Paul Gauzès,
   Hr. formand, mine damer og herrer! En europæisk aftaleret vil uden tvivl fremme reguleringen af det indre marked. Men en sådan juridisk konstruktion skal opbygges efter en gennemsigtig, demokratisk procedure. De forventede fordele for de økonomiske aktører med hensyn til retssikkerhed og nedsættelse af transaktionsomkostningerne hænger nøje sammen med reglernes klarhed, deres forudsigelighed og stabilitet.
En europæisk aftaleret skal støtte sig på den økonomiske verdens krav for at evaluere dens behov. Den skal fjerne den manglende sammenhæng i fællesskabsretten med hensyn til forbrugernes rettigheder vedrørende f.eks. fortrydelsesfrister og forbrugeroplysning.
De tekstforslag, der er under udarbejdelse, virker tvetydige, overdetaljerede og opfylder ikke rigtig disse mål. Ville det ikke være mere realistisk at udarbejde standardaftaler eller sektorspecifikke bestemmelser i stedet for på nuværende tidspunkt at ville påbegynde den utopiske udarbejdelse af en europæisk civillov, en 26. retsordning?
Svarene på de spørgsmål, denne mundtlige forespørgsel rejser, skal derfor gøre det muligt at få bedre indblik i indholdet af den fælles referenceramme. Valget af retsgrundlag for et instrument inden for området aftaleret skal grunde sig på et politisk valg vedrørende disse målsætninger og ikke gå forud for dette. Det er derfor bydende nødvendigt, at Kommissionen klarlægger målsætningerne for det arbejde, der siden 2003 er blevet finansieret via det europæiske budget, og sætter Europa-Parlamentet i stand til at udtale sig om de konkrete forslag.
Man kan ikke forestille sig at give virksomhederne mulighed for at anvende den europæiske aftaleret, sådan som den blev udtænkt i overvejelsesfasen, i stedet for direktiverne og de nationale lovgivninger, uden at Parlamentet og Rådet har godkendt dens indhold med udgangspunkt i en meget grundig analyse af dens juridiske og økonomiske konsekvenser. 
Maria Berger,
   Hr. formand! Det glæder mig meget, at den mundtlige forespørgsel i dag giver os mulighed for i det mindste at blive informeret om den foreløbige tilstand. Jeg havde håbet, at vores forhandling, når den finder sted så sent, bliver belønnet med nogle mere konkrete informationer fra Kommissionen om, hvor langt den er kommet i sine overvejelser. Den er tydeligvis ikke kommet så langt endnu, men jeg håber, det bliver tilfældet i nær fremtid.
Jeg tror, at både Europa-Parlamentet og Ministerrådet, men også mange andre - jeg deltog selv i en konference organiseret af det østrigske formandskab og Kommissionen, hvor jeg så, hvor stor interesse de praktiske udøvere, den akademiske verden, erhvervslivet og forbrugerorganisationerne udviser - har meget store, meget modsætningsfyldte forventninger, og vi er alle afhængige af, at Kommissionen giver os flere informationer om, hvordan det skal fortsætte.
Hr. Lehne har jo allerede været inde på, at der er stor enighed om de grundlæggende spørgsmål og helt sikkert også om, at man nu har indført inden for forbrugerbeskyttelse og forsøger at harmonisere tingene lidt. Jeg har selv ofte været ordfører for forbrugerbeskyttelsesspørgsmål, og jeg ved, hvilken inkonsistens der helt naturligt er blevet opbygget her i tidens løb. Dertil vil jeg dog gerne sige, at når man overlader arbejdet for meget til eksperterne i stedet for politikerne, skal man vide, at der nogle gange bliver talt om inkonsistens, selv om der ikke er tale om inkonsistens, men derimod noget, vi ofte kalder et politisk fremskridt, som vi også godt kan opnå her i Parlamentet takket være ændrede holdninger og flertalsforhold.
Der er ingen tvivl om - og det var jo også et af de centrale resultater på konferencen i Wien - at vi også skal beskæftige os med sektoren. Den kan vi selvfølgelig ikke udelukke.
Jeg vil dog også gerne sige, at der med hensyn til alt det, der så at sige rækker ud over aftalerettens snævre rammer - her er der jo tale om en europæisk - naturligvis allerede hersker stor tvivl, som vi må komme ind på og ikke bare snige os uden om. Der er på den ene side helt sikkert kompetencesituationen, og der er på den anden side helt sikkert også spørgsmålet om accepten i befolkningen, den kendsgerning, at vi netop på det civilretlige område har nogle traditionelt set meget rodfæstede lovgivninger og en retspraksis, der er udviklet på basis heraf over mange år, hvilket vi kommer til at mangle med et 26. - og i fremtiden er vi nødt til at sige 28. - system. Jeg spørger mig selv, hvordan vi kan udforme civilretten, hvis vi ikke kan basere os på en retspraksis, der er udviklet med tiden på dette område, hvordan vi kan udarbejde præcise bestemmelser, der er acceptable for alle. Jeg frygter, vi har nogle meget generelle udtalelser, som vi ikke rigtig kan bruge til noget.
Jeg håber, vi kan blive enige om beslutningen. Det er især nr. 6, vi ikke er indforståede med, og jeg håber, vi kan finde frem til en formulering, der understreger den store konsensus, der i øvrigt er tale om på dette område, også i forbindelse med den konkrete sag.
Ryszard Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand! Jeg er enig i, at punkt 6 er meget vigtigt, dels fordi der er seks medlemmer her i øjeblikket. Det er første gang, at jeg har været med i en forhandling, der kunne minde om filmen Syv mænd sejrer, hvor den syvende helt er Parlamentets formand. Det ser ud til at være et lykkeligt sammentræf.
Jeg er enig med de tidligere talere i, at det ikke er en god idé at have denne forhandling så sent, lige før midnat. Jeg kan huske polske parlamentsforhandlinger, som sluttede klokken 3 om morgenen, og jeg havde aldrig forestillet mig, at det ville være muligt i Strasbourg. Dog viser det sig, at jeg manglede fantasi.
Vi afventer Kommissionens beslutning om den fælles referenceramme
Markos Kyprianou,
   Hr. formand! Selv om denne forhandling foregår sent om aftenen, er det ikke ensbetydende med, at vi ikke lægger stor vægt på dette spørgsmål. Det sene tidspunkt har ingen betydning.
Vi noterer os Parlamentets holdning til dette spørgsmål, og vi vil bestemt også tage den i betragtning. Jeg beklager, at vi stadig ikke kan præcisere, hvordan vi vil gå frem, eller være mere konkrete, men vi er midt i processen med at afklare og træffe beslutning om det næste skridt og Kommissionens holdning til dette. 
Som jeg sagde før, har vi Parlamentets holdning. Mine to kolleger og jeg vil afholde en debat om et fælles dokument i Kommissionen i løbet af de kommende uger, og dernæst vil vi høre Rådet. Lidt optimistisk vil jeg sige, at jeg forventer, at vi har et klarere billede ved årets udgang. Vi kommer ikke til at spilde tid, for vi vil vide, hvordan vi skal gå frem, når vi afslutter første del, som er EU-forbrugerretten, så der bliver ikke noget tomrum.
Jeg vil igen forsikre Dem for, at vi vil holde Dem orienteret om udviklingen og drøfte vores fremtidige tilgang med Dem, når vi har formuleret den.
Formanden.
   - Jeg har modtaget et beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 108, stk. 5.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00. 

