Ekstrēmisma pieauguma apkarošana Eiropā (debates) 
Priekšsēdētāja
Nākošais punkts ir Komisijas paziņojums par ekstrēmisma pieauguma apkarošanu Eiropā.
Franco Frattini
Komisijas loceklis. - (IT) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, pirmkārt, es vēlos izteikt savas dziļās bažas par to darbību pieaugumu Eiropā, kuras ir attiecināmas uz vardarbīgām un ekstrēmistu grupām un organizācijām.
Es uzskatu, ka tāpēc šodienas debates ir īpaši svarīgas, jo teroristu aktus neizraisa vienīgi ekstrēmisms - tas ekstrēmisms, par kuru mēs daudzreiz esam runājuši šajā Parlamentā, - bet arī darbības un notikumi, kurus pareizāk būtu dēvēt par rasismu, antisemītismu, ksenofobiju, nacionālekstrēmismu, islamofobiju, visiem neiecietības veidiem, kuri, kā jau minēju, ir satraucoši plaši izplatīti Eiropā un kuri, pēc manām domām, ir pilnīgi neatbilstoši un pretēji Eiropas Pamattiesību hartā, kuru mēs šorīt pasludinājām, paustajām vērtībām. Nav šaubu, ka ekstrēmisms būtībā izraisa šķelšanos un vardarbību.
Tāpēc, manuprāt, pirmais mērķis ir politisks. Acīmredzot šajā saistībā es pieminēšu pasākumus, kas vairāk attiecas uz drošību un policijas uzraudzību; tomēr, saskaroties ar ekstrēmisma un tā izcelsmes problēmu, mums atkal jāveido tāda Eiropas Savienība, kas ir arvien tuvāka saviem pilsoņiem un tādējādi spēj paust ideju par iecietību, solidaritāti un Pamattiesību hartas ievērošanu, kura pašlaik ir viens no stūrakmeņiem, kas saista dalībvalstis ar tās pilsoņiem.
Es uzskatu, ka ekstrēmisms nav attaisnojams; mēs to daudzkārt esam teikuši attiecībā uz terorismu, mums tas jāsaka, piemēram, arī attiecībā uz rasismu un ksenofobiju. Tomēr mums arī jāpēta ekstrēmisma un vardarbības dziļās saknes. Tas ir mūsu pienākums, jo mūsu pienākums ir īstenot Eiropas politikas pasākumus ne tikai, lai cīnītos pret, bet arī, lai novērstu un izskaustu ekstrēmistu struktūras un darbības.
Es vēlos minēt dažus piemērus, kas, pēc manām domām, attēlo to, ka Eiropas politika patiesi var būt noderīga un noderīgāka, ja tā var teikt, par politiku, ko īsteno tikai valsts līmenī. Attiecībā uz pilsoņu dalību Eiropas politiskajā dzīvē ir ļoti būtiski, lai šajā programmā - un tas, ka Eiropas Komisija finansē šādu programmu par pamattiesībām un pilsonību, nav nejauši - būtu paredzētas politikas un pasākumi, kas mudinātu pilsoņus vairāk piedalīties politiskajā un iestāžu dzīvē, un šajā saistībā tādi notikumi kā 2009. gada Eiropas vēlēšanas sniedz mums lielisku izdevību veicināt debates, kas izraisa lielu vēlētāju aktivitāti, atspoguļojot pozitīvu piedalīšanos iestāžu dzīvē.
Tomēr ir skaidrs, ka otrs politikas pasākums, kas Eiropai būtu jāīsteno un kuru Eiropa vēlas veicināt, ir izglītība, jo īpaši jaunākajām paaudzēm. Pēc manām domām, ir ļoti būtiski īstenot tādu politiku, kuras mērķis ir dzīvā atmiņā saglabāt pagātnes traģēdijas, un jo īpaši starp mūsdienu jaunākajām paaudzēm, studentiem un jauniešiem, pat starp pašiem mazākajiem. Piemēram, visas programmas, kuras mēs atbalstām un kuras, pēc manām domām, jāturpina atbalstīt, programmas, kuras dzīvā atmiņā saglabā visu diktatūru upurus un tos upurus, ko prasījuši totalitārie režīmi, kas pagātnē ir izpostījuši Eiropu, pēc manām domām, ir instrumenti, ko var labi izmantot ekstrēmisma un rasisma izskaušanai; piemēram, mēs no koncentrācijas nometņu vēstures varam gūt mācību, ko sniegt mūsdienu jauniešiem, lai šāda veida traģēdijas nekad neatkārtotos ne tikai Eiropā, bet visā pasaulē.
Ir vēl viens politikas pasākums, ko mēs, manuprāt, varam paturēt un kurš mums jāpatur prātā: tie pasākumi, kas vispārīgāk veicina iecietību un dialogu starp dažādām kultūrām un acīmredzot starp dažādām reliģijām. Mums ir divas nozīmīgas iespējas: viena šogad, kas ir Eiropas gads par iespēju vienlīdzību visiem - un mēs plānojam pārskatīt šogad īstenotās iniciatīvas -, un otra nākamajā, 2008. gadā, kas ir Eiropas Starpkultūru dialoga gads, dialoga starp dažādām kultūrām un civilizācijām. Es uzskatu, ka 2007. gada pārskats un 2008. gada programma sniedz lielisku izdevību veicināt cilvēku, un es vēlos vēlreiz uzsvērt, jauniešu sapratni par tāda dialoga būtību, kas bagātina un saliedē.
Ir neapšaubāmi svarīgi panākt, lai sabiedrība apzinātos to, cik būtiski ir veicināt tiesības un izskaust ekstrēmismu, vardarbību un neiecietību. Te jāiesaista Eiropas Pamattiesību aģentūra - ko mēs vēlējāmies panākt un ko šis parlaments stingri atbalstīja; tieši tāpat kā Eiropas Rasisma un ksenofobijas un antisemītisma uzraudzības centrs Vīnē pagātnē bija instruments ļoti būtiskā jomā - cīņā pret antisemītismu, arī Pamattiesību aģentūra būs instruments. Aģentūrai kā galvenajai šīs jomas pārstāvei būs ļoti būtiska loma. Kā jums zināms, mēs pašlaik izstrādājam daudzgadu sistēmu, ko apspriežam ciešā sadarbībā ar Cashman kungu, un uzskatām, ka aģentūras daudzgadu plānošanas sistēma dos mums noderīgus instrumentus kopīgai rīcībai, lai novērstu ekstrēmismu.
Turklāt mums nepārprotami ir jāreaģē: visas iepriekš minētās politikas ir būtiskas novēršanas politikas, mums ir arī jāreaģē. Es personīgi cīnījos arī Ministru padomē par Eiropas tiesību aktu, un mēs pagājušā gada aprīlī vienojāmies par Eiropas tiesību aktu, saskaņā ar kuru var sodīt par tādu darbību veikšanu, kuru pamatā ir rasistiskas vai ksenofobiskas jūtas, un šādu darbību veicēji tiek sodīti visās Eiropas Savienības valstīs vienādi.
Tā nav tikai fiziska darbība, bet arī kūdīšana, naida sēšana, vēstījums, kuru nevar sajaukt ar vārda brīvību, uz ko mums visiem neapstrīdami ir tiesības. Šajā gadījumā mēs runājam par konkrētu pamudinājumu rīkoties, rīkoties vardarbīgi. Dalībvalstis vienojās par šo lēmumu pagājušā gada aprīlī. Padomājiet par šīm šausminošajām rasisma izpausmēm - sporta pasākumos, futbola spēļu laikā, kad cilvēki izmanto iespēju izkliegt neonacisma saukļus; šāda veida rīcība saskaņā ar pamatlēmumu, kuru mēs patiesi vēlējāmies pieņemt un pieņēmām Vācijas prezidentūras laikā, tiks sodīta. Es saku - tiks sodīta, lietojot nākotnes izteiksmi, jo diemžēl - un šajā gadījumā es apelēju pie jūsu saprāta - kopš aprīļa līdz šim brīdim dažu dalībvalstu parlamenti nav atsaukuši savas iebildes, tāpēc tiek kavēta procedūra, saskaņā ar kuru stājas spēkā šis Eiropas tiesību akts, lai sodītu rasistisku un ksenofobisku rīcību.
Es par to runāju, absolūti cienot valstu parlamentus; tomēr ņemot vērā to, ka Ministru padomes prezidentvalsts valdība ir piekritusi, es uzskatu, ka tai jāvēršas pie sava parlamenta, lai pēc iespējas ātrāk atsauktu savus iebildumus, un mēs beidzot varētu nodrošināt pamatlēmuma stāšanos spēkā pēc trīsarpus gadus ilgušām debatēm.
Nobeigumā, dāmas un kungi, - mums citās jomās jau ir tiesību akti, kas paredz sodu par diskrimināciju rases vai etniskās piederības dēļ, un šo tiesību aktu ievērošanu, ja tā var teikt, neapšaubāmi uzraudzīs Eiropas Komisija, kuras pienākums ir nodrošināt atbilstību Eiropas tiesību aktiem. Es vēlos vērst uzmanību, piemēram, uz to jaunāko direktīvu par ,,neierobežotiem” audiovizuāliem pakalpojumiem, kas jau no paša spēkā stāšanās brīža skaidri nosaka, ka audiovizuālie pakalpojumi nedrīkst kūdīt naidu seksuālās orientācijas, rases, reliģijas vai tautības dēļ.
Tieši tam, lai sasniegtu visu iepriekš minēto, nepietiek ar policijas kontroles pasākumiem, apsūdzībām, ir vajadzīga dziļi iesakņojusies individuālo tiesību kultūra, kas novērtē cilvēku! Viss, ko mēs teicām šorīt, kad godinājām Pamattiesību hartu! Es uzskatu, ka laikā, kad gatavojamies ratificēt Lisabonas līgumu, šī ir viena no politikām, ar kuru Eiropa var piedāvāt pārējai pasaulei mācību par iespējām izskaust šos naidpilnos noziegumus pret cilvēku.
Manfred Weber
PPE-DE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, komisār, dāmas un kungi, tas ir gandrīz neticami. Pirms četrām vai piecām nedēļām mani ielūdza apmeklēt demonstrāciju pret demonstrāciju, ko organizēja mana apgabala labēji ekstrēmās partijas. Demonstrācijā piedalījās tikai 30 ekstrēmistu, bet demonstrācijā pret viņiem bija sapulcējušies vairāk nekā tūkstoš demonstrantu. Šādos apstākļos, stāvot pretī šiem labējiem ekstrēmistiem, sev sakāt: ,,Tas ir gandrīz neticami.” Kā cilvēki pēc šī gadsimta Eiropā var atgriezties pie ekstrēmisma, naidpilni un augstprātīgi staigāt apkārt un aģitēt pret citiem?
Šodienas debates ir ļoti vēlamas un būtiskas. Ekstrēmisms ir mūsu sabiedrības posts. Atkal un atkal mēs, politiķi, vēršamies pie cilvēku morālās drosmes, cerot, ka viņi celsies un iebildīs pret ekstrēmismu. Es uzskatu, ka ir laiks pateikties par to, ka pietiek šādas morālās drosmes, ka tik daudzi cilvēki iet un protestē. Kas ir ekstrēmisms? Es vēlos uzsvērt, ka tad, kad runājam par politisku partiju aizliegšanu, viedokļu un uzskatu publiskas paušanas aizliegšanu, protams, šādu pasākumu pamatā nedrīkst būt politisks spriedums. To pamatā jābūt objektīvam kritērijam. Mēs šodien definējām šo objektīvo kritēriju Pamattiesību hartā, kas izsaka mūsu pamatvērtību būtību. Ja partijas vai politiķi vēršas pret šīm vērtībām, tad tiesām jālemj, vai to darbības ir nelikumīgas, un, ja tā, jāuzliek aizliegums.
Ko vajadzētu darīt, ja ekstrēmo partiju kandidāti tiek ievēlēti, ja šādas partijas iegūst vietas parlamentā? Pirmkārt, ar šīm partijām nedrīkst sadarboties, un es esmu pateicīgs sociāldemokrātu grupas deputātiem, kas no savām rindām izslēdza Slovākijas partiju par sadarbošanos ar ekstrēmistiem. Otrkārt, mēs nedrīkstam neņemt vērā to, ka šādu veiksmi vēlēšanās rada sabiedrības neapmierinātība, un mēs nedrīkstam uz to reaģēt, nopeļot vēlētājus, bet gan risinot pamatproblēmu. Treškārt, es vēlos uzsvērt to, ka ekstrēmisms bieži rodas arī partiju iekšienē, un mums no tā jāizsargājas. Tāpēc mans vēstījums ir šāds: ,,Neļaujiet tam iesakņoties!”
Ir gan kreisais, gan labējais ekstrēmisms, un tie abi ir vienlīdz slikti. Tas ir jāuzsver. Eiropa ir pieredzējusi ekstrēmismu un ir no tā cietusi. Cīņā ar ekstrēmismu ir gūti panākumi. Tā ir cīņa, kuru vērts turpināt. Un mēs galu galā noteikti uzvarēsim.
Kristian Vigenin
(BG) Priekšsēdētāja kungs, komisār F. Fratini, paldies par sapratni un Komisijas nodomu izklāstu. Manuprāt, ir simboliski, ka tieši šodien, kad tika parakstīta Pamattiesību harta, mēs apspriežam ar to tieši saistītu tematu. Jo pieaugošais ekstrēmisms, pieaugošā ekstrēmo labējo partiju un organizāciju ietekme tiešā veida apdraud Eiropas Savienības pastāvēšanu.
Varbūt izklausīsies pārāk spēcīgi, bet Eiropas Savienības pamatā ir skaidri principi, un tās pastāvēšana ir iespējama, pateicoties tam, ka pirms 50 gadiem Eiropā dominēja miers, solidaritāte, iecietība, abpusēja cieņa starp etniskām un reliģiskām kopienām, tautu mierīga līdzāspastāvēšana. Šodien ekstrēmie labējie vēršas tieši pret šiem principiem; viņi vēršas pret Eiropas Savienības būtību, no kuras ir atkarīga tās pastāvēšana. Bet mūsu Eiropas Savienība nav abstrakta struktūra; tas nav tikai kārtējais administratīvais pārvaldības līmenis. Tā ir savienība, kuras misija ir aizstāvēt un aizsargāt vērtības, kas ir visas pasaules pamatā.
Vēloties vai nē, gatavi vai nē, mums jāsaprot, ka visā pasaulē ir cilvēki, kam ir atņemtas pamattiesības, kuri cieš no politiskas atriebības, ko apspiež nedemokrātiski režīmi vai kurus diskriminē rases, etniskās izcelsmes un reliģiskās piederības dēļ. Un visā pasaulē cer, ka Eiropas Savienība viņus atbalstīs un ka iecietības gars, pilsoņa tiesību un sociālā nodrošinājuma garantijas reiz būs arī viņu valstī. Vai varam būt spēcīgi un pārliecinoši ārpus savām robežām, ja nespējam atrisināt problēmas savā sētā? Kā varam paskaidrot cilvēkiem, kas uz mums liek pēdējās cerības, ka imigranti mirst tikai savas izcelsmes dēļ, ka etniskais mazākums tiek sistemātiski diskriminēts, ka partiju ideoloģijas apšauba sieviešu vienlīdzību vai definē homoseksuālismu kā slimību? Kā varam paskaidrot, ka pamazām aizmirstam mūsu vēstures drūmākās lappuses, ka jaunieši slavē Ā. Hitleru un ka modē ir nācis antisemītisms? Es nespēju to pieņemt, un to nespēj arī mani sociāldemokrātu kolēģi.
Es uzskatu, ka šajā parlamentā nav tādas politiskās grupas, kas ir vienaldzīga pret labējā ekstrēmisma, rasisma un ksenofobijas izplatību. Vai šodien nebijām liecinieki tam, kā vēsturisku pagrieziena punktu Eiropas Savienības attīstībā rupji apkaunoja trokšņains mazākums, kas 2009. gadā varētu atgriezties spēcīgāks, agresīvāks un labāk organizēts? Liekulīgi pieprasot rīkot referendumu, tas apstrīdēja ne tikai Pamattiesību hartu, bet arī pašas pamattiesības. Tieši šī uzvedība, ko bieži novērojam arī daudzos valstu parlamentos, iedrošina ekstrēmistus, kuri, iedvesmojoties no šī politiskā cirka, jau rīt ķertos pie piespiedu pasākumiem. Mums skaidri jānosauc problēmas un kopā jāmeklē risinājumi. Tāpēc mēs šo jautājumu vēl un vēl iekļausim parlamenta dienaskārtībā. Jo ekstrēmisms ir izaicinājums visai Eiropai, tāpēc ir vajadzīgi plānoti pasākumi Eiropas, valsts, reģionālā un vietējā līmenī.
Ja Eiropas Komisija ir Eiropas Savienības līgumu aizbildnis, Eiropas Parlaments ir tās vērtību aizbildnis, un, manuprāt, visi kopā mēs spēsim pretoties pieaugošajam vilnim, ko pazīstam no nesenās pagātnes. Un mēs to apturēsim, nepārkāpjot pamattiesības, piemēram, tiesības uz vārda brīvību, apvienošanās tiesības, plašsaziņas līdzekļu brīvību. Jo cīnīties par demokrātiju var tikai saskaņā ar demokrātijas noteikumiem. Šo noteikumu pārkāpšana nozīmēs to, ka ekstrēmisms ir guvis virsroku. Paldies.
Ignasi Guardans Cambó
ALDE grupas vārdā. - (ES) Priekšsēdētāja kungs, pirms dažām nedēļām jauns vīrietis vārdā Carlos Palomino tika sadurts līdz nāvei Madrides metro pēc sadursmes ar labējiem ekstrēmistiem. Īsi pirms tam Barselonas metro TV uzraudzības kameras bija nofilmējušas kādu ārprātīgo, kurš iesita jaunai meitenei, jo viņa bija imigrante, tikai viņas ādas krāsas dēļ - tā viņa teica -, nezinot, ka tiek filmēts un ka viņa rīcību pārraidīs visā pasaulē.
Šie un citi līdzīgi gadījumi ir atkārtojušies dažādās Eiropas vietās. Bieži vien, dažkārt ar pārspēlētu atbildības sajūtu mēs un visi politiķi, kuriem rūp šī parādība, cenšamies mazināt šādu uzbrukumu nozīmi: mums nevajag satraukties, mēs sakām, - šie galu galā ir tikai atsevišķi atgadījumi, apkārt neklīst tik daudz ārprātīgo, mums nevajag pārspīlēt, tā nav nopietna problēma.
Tāpēc mēs apzīmējam šos uzbrukumus kā nebūtiskus, jo mums ir bail atzīt, ka labākajā gadījumā tie patiesībā nav nebūtiski. Starp citu, kā pareizi ir noteikts rezolūcijā, par kuru mēs rītdien balsosim, daudzas no šīm neonacistu un labējo ekstrēmistu organizācijām spēlē uz sabiedrībā esošajām jūtām, kuras mēs nevaram noslēpt.
Tāpēc nepietiek tikai ar nosodījumu. Mums ir jāatver acis un jārīkojas atbildīgi, un jāvēršas pret problēmu, kas nav tikai atsevišķa parādība; nesaceļot trauksmi, mums ir jāatzīst tās patiesais mērogs un apjoms. Diena, kad parakstījām Pamattiesību hartu, ir piemērota, lai atcerētos to, ka Eiropas Savienībai ir jāiesaistās un jāuzņemas atbildība šajā jomā.
Gadījumā, kad jāaizstāv cilvēku cieņa vai jāatmasko rasisms, ksenofobija un neiecietība, subsidiaritātes princips nedarbojas. Ir vajadzīga rīcība Eiropas Savienības līmenī, pirmkārt, Komisijai un Pamattiesību aģentūrai jāizvērtē, kāda veida struktūras un tīkli - ja tādas ir - aiz visa tā slēpjas, kādas saites ir starp dažādām ekstrēmām labējām kustībām, lai piemērotu tiesību aktus, veicinātu problēmas risināšanu ar izglītības politikām un atbalstītu pedagogus, kas māca par dažādību un, ja vajadzīgs, ar varu jāatmasko tie politiķi, sociālie līderi, sportisti u.c., kuri pasīvi vai aktīvi veicina šīs darbības.
Bogusław Rogalski
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, pieaugošais ekstrēmisms Eiropā ir realitāte, un mums par to ir jārunā. Komisārs jau daudz ko pateica, bet viņš runāja vispārīgi un par mazāk svarīgiem jautājumiem, piemēram, rasismu futbola spēļu laikā. Mums ir jārunā par faktiem, par politisko ekstrēmismu, kuram pašlaik Eiropas Savienībā esam liecinieki.
Vakar, priekšsēdētāja kungs, neofašistu partijas NPD vadītājs uzstājās Vācijas sabiedriskajā TV kanālā ARD un pieprasīja, lai Polija nekavējoties Vācijai atgrieztu Pomerānijas un Silēzijas apgabalus. Viņš paziņoja, ka Kaļiņingrada, Gdaņska un Vroclava ir Vācijas pilsētas un pieprasīja tām Vācijas jurisdikciju. Viņš arī pieprasīja, lai šīs pilsētas un teritorijas, kas pašlaik ir Polijas sastāvā , tiktu nekavējoties atgrieztas Vācijai.
Mēs runājam par notikumiem Vācijā, kas ir vadošā Eiropas Savienības valsts. Jau vairākus gadus vācu fašisti no NPD partijas aicina pārskatīt valsts robežas, noliedzot starptautiskos līgumus, ar kuriem tika izbeigts Otrais pasaules karš, un pieprasa nospraust iepriekšējās robežas. Komisār, mēs nedrīkstam to pieļaut. Ir stingri jāreaģē. Mēs nedrīkstam pieļaut to, ka valsts, šajā gadījumā Vācijas sabiedriskās televīzijas dienests, atļauj neonacistiem un nacistiem pārraidīt savus uzskatus attiecībā uz robežu pārskatīšanu un aicinājumus uz kārtējo karu.
Dāmas un kungi, šī nav nebūtiska problēma. Tā ir ļoti reāla. Attiecīgajai partijai ir pārstāvji septiņos reģionālajos parlamentos. Mūsdienu Eiropā to nedrīkst pieļaut, tāpat kā mēs nedrīkstam pieļaut to, ka tiek mazināta demokrātisko principu, tiesību atšķirties, vārda brīvības nozīme, ko šodien darīja Cohn-Bendit kungs un Watson kungs, kuri attiecībā uz atšķirīgajiem uzskatiem par Pamattiesību hartu - vai drīzāk par ES Reformu līgumu - nosauca par idiotiem deputātus, kas viņam iebilda. To nedrīkst pieļaut. Tā nav tā pieeja demokrātijai un pašreizējai Eiropas Savienībai, ko mums jāmāca mūsu jauniešiem. Būsim vienoti dažādībā.
Jean Lambert
Verts/ALE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es uzskatu, ka daļa no problēmas, ko izskatām, ir šāda: kā lai apkarojam to, ko visi uzskatām par ekstrēmismu, šīs bailes no atšķirīgā, vēlmi pasargāt savu kultūru, it kā tā būtu vienīgā, it kā tā nekad nebūtu mainījusies, it kā pašu dzīvē nekas nekad nebūtu mainījies? Un tomēr mums tikai jāatskatās uz pēdējiem 50-60 gadiem, lai ieraudzītu tās lielās pārmaiņas, kas ir notikušas mūsu pašu kontinentā.
Es uzskatu, ka vēlme aizsargāt bieži vien rodas no bailēm, ka tā vai citādi jūs un jūsu idejas izzudīsiet, un tāpēc jūs vēlaties aizsargāt savu spēku un liegt citiem pastāvēt.
Manuprāt, mēs visi šeit esam lepni par to, kas esam, par mūsu valsti vai mūsu reģionu, vai mūsu mantojumu. Bet lielākā daļa no mums necer, ka dzimtas turpināsies pa asinslīniju un ciešā saistībā ar teritoriju, bet pilsonības, tiesību aktu un mūsu tiesību veidā.
Un, kā jau minēja citi, Pamattiesību hartas parakstīšana šodien bija ļoti svarīgs simbols, jo īpaši saistībā ar šim debatēm.
Bet, paraugoties uz to ekstrēmo partiju ievēlēšanu, kurām tikai viens - viņu - viedoklis ir pareizs, pēc manām domām, tā ir vardarbības, naida balss un tādu darbību leģitimācija, kas ir vērstas pret tiem, kurus viņi uzskata par atšķirīgiem.
Es atceros brīdi pirms vairākiem gadiem, kad mēs uzzinājām par to, ka Londonas vietējā pārvaldē ir ievēlēts viens Lielbritānijas Nacionālās partijas biedrs. Šajā reģionā palielinājās rasistu vardarbības līmenis.
(Izsauciens ,,Bravo!”)
Tas nav pamats, lai teiktu: ,,Bravo!” Tas ir apkaunojoši! Kā jūs varat to teikt, sēdēt šajā parlamentā un apgalvot, ka esat demokrāti?
Rasistu vardarbība ir jānosoda. Raugoties uz ekstrēmismu, manuprāt, mums jāapzinās, ka vēl neesam sagaidījuši seksisma un sieviešu nīšanas galu.
Bet šādu partiju ievēlēšana paaugstina baiļu līmeni, un tāpēc mums ir jādomā, kā uz to reaģēt. Mēs uz to reaģējam, arī pārliecinoties, ka mūsu rīcība aizstāv cilvēktiesības un vērtības, kuras mums ir dārgas. Mums jāuzmanās, lai, cenšoties atrisināt vienu ekstrēmisma piemēru, mēs nepieņemtu tiesību aktus, kas patiesībā palīdz šiem cilvēkiem vai iedveš bailes citās kopienās.
Es šodien iesaku Parlamentam kopīgo rezolūciju un pateicos visiem kolēģiem, kas tik smagi ir pie tās strādājuši.
Giusto Catania
GUE/NGL grupas vārdā. - (IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es vēlos pateikties priekšsēdētāja vietniekam F. Frattini un visiem kolēģiem deputātiem, kas strādāja kopā ar mani, un tiem, kas izteica priekšlikumus šīs rezolūcijas izstrādes laikā.
Pēdējos gados rasisma un ksenofobijas izpausmes ir palielinājušās, kā izriet no Eiropas Uzraudzības centra ziņojumiem par rasismu un ksenofobiju. Šis pieaugums ir cieši saistīts ar to politisko spēku veidošanos un vairošanos, kas Eiropā nepareizi interpretē imigrācijas radītās problēmas, bieži vien, lai ierosinātu saukļus, aizstāvot rasi un identitāti, un uzjundītu pašsaglabāšanās sajūtu pret iebraucējiem Eiropā, raksturojot viņus kā terorisma draudus vai noziedzniekus, vai pat apzīmējot ar nepieņemamiem antropoloģiskiem nosaukumiem un ksenofobiskiem un rasistiskiem saukļiem.
Palielinās to partiju un kustību skaits, kurās pēdējos gados ir spēcīgs pret Eiropu vērsts nacionālistisks noskaņojums un kas ir ļoti rasistiskas. Viņu politiskās propagandas pamatā ir sociālā nedrošība un mēģinājums papildināt civilizāciju kara mozaīku. Šī propaganda ir politisko un institucionālo debašu galvenā sastāvdaļa, un atsevišķos gadījumos, šķiet, šī ziņa nāk no valdībām vai ir radusies valdību rīcības rezultātā.
Rītdien mēs balsosim par rezolūciju par ekstrēmismu, nosaukumu, kas varbūt ir nedaudz neskaidrs. V. Ļeņins teica, ka ekstrēmisms ir komunisma bērnu slimība; mēs varbūt varētu pārfrāzēt V. Ļeņinu un teikt, ka ekstrēmisms varbūt ir visu politisko, reliģisko, ekonomisko un ideoloģisko programmu bērnu slimība. Weber kungam ir taisnība: ir labējais un kreisais ekstrēmisms, bet papildus kreisajam un labējam ekstrēmismam ir neoliberāļu ekstrēmisms, katoļu ekstrēmisms, musulmaņu ekstrēmisms, ekoloģiskais ekstrēmisms un anarhistu-dumpinieku ekstrēmisms.
Tomēr Eiropā problēma ir labējā ekstrēmisma pieaugums un problēmas, kas izraisa labējā ekstrēmisma izplatību. Pēdējos gados Eiropā ir izveidoti neonacistu un neofašistu politiskie spēki un kustības, kuru politika ir pret Eiropas integrāciju vērsts darbs - mēs esam viņus redzējuši Itālijā, Francijā, Austrijā, Nīderlandē, Beļģijā, Apvienotajā Karalistē, Vācijā, Dānijā un Šveicē; viņi atspoguļo krīzi, kuras iespaidā tāds intelektuālis kā Alfio Mastropaolo nodēvēja uzbrukumu jaunajai tiesībai par demokrātijas slimo govi.
Atsevišķu politisko spēku demokrātiskā leģitimācija ir palīdzējusi bīstamām idejām izplatīties Eiropas sabiedrības ķermenī, atbalstot reakcionāras tieksmes. Tā ir bīstama un atsevišķos gadījumos nepietiekami novērtēta slimība, kas pārtiek no etnocentriskām tieksmēm un bieži ir apslēpta un netieša, un atsevišķos gadījumos tiek maskēta ar šķietami demokrātiskām un leģitīmām darbībām. Tāpēc mums ir jāizvērtē mūsu izvēles un politiskās iniciatīvas.
Arvien palielinās uzsvars uz vajadzību izveidot un nostiprināt kopēju Eiropas kultūru un identitāti. Es uzskatu, ka Eiropas identitāte un kultūra ir jāveido, pamatojoties uz dialogu un sakariem ar kultūrām, kas atšķiras no tām, kuras pēdējos gados ir veicinājušas un bruģējušas ceļu Eiropas idejas, Eiropas kultūras izplatībai un izaugsmei.
Ir vajadzīga liela kultūru kauja, šāds ir mans secinājums. Policijas vai sabiedriskās kārtības darbības ir nepietiekamas; ir vajadzīgs liels kultūras grūdiens, un tikai tādējādi mēs spēsim nodrošināt to, ka 2008. gads patiesi ir Eiropas Starpkultūru dialoga gads, jo Eiropas pamatā jābūt starpkultūru principiem.
Ignasi Guardans Cambó
(ES) Priekšsēdētāja kungs, es būtu pateicīgs, ja jūs kā šīs sēdes priekšsēdētājs izmantotu savas pilnvaras, lai aicinātu pie kārtības deputātus, kas uzskata, ka atrodas cirkā, nevis Parlamentā, un ar saviem jokiem un saucieniem sabojā šo debašu kvalitāti.
Priekšsēdētājs
Mēs tuvojamies gada beigām un ir normāli, ka jūs ēšanas laikā iedzerat pār mēru vai vismaz mazliet vairāk nekā ierasts. Šādā situācijā labākā ideja ir pagulēt un netraucēt debates, kuru laikā vienmēr jāciena runātājs.
Paldies par jūsu lūgumu, bet, kā jau teicu, ikvienam, kas iedzēris dažas glāzes, labākais padoms ir pēc tam pagulēt un netraucēt mūsu debates ar rupjībām un Parlamenta uzvedības normu neievērošanu.
Derek Roland Clark
IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es neieredzu ekstrēmismu tikpat lielā mērā kā ikviens. Apvienotās Karalistes iedzīvotāji to neieredz - mēs ar to cīnāmies gadsimtiem ilgi.
Ja vēlaties apkarot pieaugošo ekstrēmismu Eiropā, aplūkojiet tā rašanās cēloņus, pirms steidzaties pieņemt tiesību aktus, kas tikai ierobežo; tas vairo ekstrēmismu. Paraudzīsimies uz Eiropas ekstrēmisma augstāko atzīmi, 1930. gadu fašistiem. Apvienotajā Karalistē sera Osvald Mosley maršu aizsargāja tiesību akti, un cilvēki noraidīja tādējādi dienasgaismā izliktās neauglīgās un naidpilnās politikas. Visā Eiropas teritorijā fašistu līderi tika ķengāti un traucēti. Ā. Hitlers pats bija ieslodzīts - tādējādi viņš tāpat kā pārējie ieguva varu.
Šorīt, parakstot Pamattiesību hartu, mēs pieredzējām ekstrēmisma pieaugumu šajā palātā, daļu no rītdien parakstāmās Eiropas Konstitūcijas, par kuru septiņās valstīs tika solīts referendums. Divas pateica jā, divas pateica nē, bet tika ignorētas, taču pārējās vēl gaida. Apvienotajā Karalistē mūsu valdība deva rakstisku solījumu, kas tika noraidīts. Tas ir viss šajā palātā attiecībā uz cilvēku uzklausīšanu!
Jo ES ir šodienas ekstrēmisti, kas, izkropļojot šo dokumentu, cenšas uzspiest savu gribu. Tas tika apdomīgi uzrakstīts, lai to spētu izlasīt tikai pieredzējuši juristi, un tā numurētie panti ir ņemti gan no sākotnējiem, gan esošajiem līgumiem, bet tie neatbilst dokumentu starpā. Numerācija tiks mainīta uz parakstīšanas brīdi un pēc tam atkal tiks mainīta, lai nodrošinātu to, ka Eiropas iedzīvotāji to nespētu saprast.
Un šis pseidodemokrātiskais sagrozījums tiks uzgrūsts Apvienotās Karalistes iedzīvotājiem! Nē, paldies - mums jau ir savas tiesības, kas ir noteiktas izcilajā un brīnišķīgajā 1215. gada Magna Carta, kuru papildina 1689. gada Tiesību harta. Kas, jūsuprāt, jūs tādi esat, lai gāztu šos demokrātiskos pasākumus, kas tika pieņemti mūsu labā, bet kurus var ievērot visi?
Vēsture, kas tiek ignorēta, atkārtojas. Gadsimtiem ilgi jūs ignorējāt mūsu piemēru un par to samaksājāt! Ignorējiet to arī tagad, un aiziesiet bojā.
(Aplausi no viņa grupas)
Bruno Gollnisch
(FR) Priekšsēdētāja kungs, šis ir kārtējais ziņojums par tā saukto pieaugošo ekstrēmismu Eiropā. Eiropas Padome, Eiropas Komisija un politiskās grupas visas kuļ tukšus salmus, un kā parasti daiļrunība intelektuālā ziņā ir nožēlojama, politiski apkaunojoša un morāli perversa.
Tā ir intelektuālā ziņā nožēlojama, jo katra jauna ideja, kas jebkad bijusi - reliģijā, arī kristietībā, par kuru daži no jums uzdrīkstas teikt, ka to atbalsta; politikā - gan liberālismā, gan sociālismā; zinātnē, arī jēdzieni, ko uzskatām par pašsaprotamiem, piemēram, ka zeme griežas ap sauli - tikusi uzskatīt par ekstrēmu, ķecerīgu, graujošu un nepieņemamu. Nedrīkst apšaubīt viedokli, vienkārši to nodemonstrējot: ir jāpaskaidro, kāpēc tas ir kļūdains.
Politiski apkaunojošu to pilnībā padarāt jūs - jums, pie varas esošajiem cilvēkiem tā vietā, lai risinātu problēmas, rūp tikai cīņa pret opozīciju. Viss, ko jūs darāt, ir norādāt uz savu nespēju atrisināt imigrācijas problēmu - iebrukumu, par kuru jūs apzināti vai gļēvulīgi esat slepeni vienojušies. Jūs būtībā atzīstat, ka esat cietuši neveiksmi - ekonomikas, sociālā, kultūras, morālā un izglītības jomā -, un tā vietā, lai mainītu savas postošās politikas, jums rūp vienīgi atbrīvoties no tiem, kas iebilst vai kritizē jūs.
Tomēr tieši no morāles skatpunkta jūsu uzvedība ir vispretīgākā. Jūs nepatiesi pielīdzināt vardarbību un terorismu Eiropas iedzīvotāju tiesiskajai reakcijai pret identitātes iznīcināšanu. Jūs esat liekuļi! Jūs vēlaties apklusināt šos cilvēkus un atņemt viņiem politisko pārstāvību: jūs esat demokrātijas farizeji! Jūs esat tie, kuri Bībelē tiek saukti par liekuļiem, citiem vārdiem sakot, jūsu patiesums ir baltiem diegiem šūts! Jūs runājat par cilvēktiesībām un vārda brīvību, par Eiropas vērtībām un iecietību, bet zem virskārtas viss ir sapuvis. Jūs liegsiet tiesības, par kurām jūs visu laiku runājat, ikvienam, kurš domā atšķirīgi. Viss iepriekšminētais nebūtu tik riebīgs, ja nebūtu tik kropls. Turpmākās paaudzes spriedīs par jums tāpat, kā barbari sprieda par Romu. Es vismaz ceru, ka barbari jums atlīdzinās pēc nopelniem!
Roberta Alma Anastase
(RO) Dāmas un kungi, mūsu debašu temats šo pēcpusdien ir vislielākajā mērā būtisks Eiropas Savienības nākotnei un pilsoņu un mūsu vērtību drošībai.
Pēdējo gadu laikā ekstrēmisms ir kļuvis par arvien biežāku parādību Eiropas valstu sabiedriskajā dzīvē, parādību, kas iezvanījusi daudzus trauksmes zvanus un izvirzījusi jautājumus attiecībā uz tās apkarošanu. Lai gan šīs parādības izplatību ir veicinājuši dažādi iemesli ar dažādu izcelsmi, es vēlos uzstāt uz būtisku debašu aspektu, kas tika pieminēts debatēs par ekstrēmismu, proti, imigrāciju.
Ekstrēmistu grupas uzskata imigrāciju par lielāko ļaunumu Eiropas valstīs, jo tas ir temats, ko viņi var izmantot, lai izskaidrotu nevēlamās pārmaiņas savās sabiedrībās. Tomēr, kā mēs visi zinām, imigrācija ir būtisks elements Eiropas valstu ekonomikā un veicina ekonomisko izaugsmi. Nevēlamās sekas, kas rodas no tā, ka imigranti nespēj pielāgoties sabiedrībām, kuras viņus uzņem, jārisina ar metodēm, kas ir raksturīgas Eiropas Savienībai, citādi riskējam izmainīt vērtības, kas ir Eiropas pamatā.
Tāpēc mēs nevaram pieņemt to, ka ekstrēmistu partijas maina tradicionālo partiju dienaskārtību.
Ja izmantojam šādu stratēģiju, cenšoties mazināt šo grupu radītos riskus un briesmas un novērst to, ka šīs grupas saņem mūsu pilsoņu balsis, tad mēs tikai padarīsim viņu idejas un metodes par likumīgām. Mēs nedrīkstam pieļaut to, ka ekstrēma rakstura ziņojumi Eiropas Savienībā tiek pieņemti un veicināti kā tiesību akts. Šādā rīcība nozīmē iznīcināt multikulturālas un multietniskas Eiropas vīziju.
Romu problēmas izraisītā krīze un ekstrēmistu paziņojumi Itālijā nedrīkst radīt bīstamu precedentu attiecībā uz tādiem Eiropas Savienības pamatprincipiem kā preču, pakalpojumu, kapitāla un personu brīvība. Mums jāizskaidro mūsu pilsoņiem, ka šāda attieksme būtu kaitīga gan mūsu sabiedrībām, gan Eiropas Savienībai kopumā.
Eiropas Parlamenta vēlēšanu rezultāti Rumānijā šajā saistībā varētu būt piemērs. Neviena ekstrēmistu partija nepārsniedza slieksni, kas vajadzīgs, lai viņu pārstāvji iekļūtu Eiropas Parlamentā.
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos izmantot dažas man atvēlētā laika sekundes vienīgi tāpēc, lai veltītu aizmugurē pa labi sēdošajiem tradicionālu kastīliešu sakāmvārdu: ,,A palabras necias, oídos sordos” - muļķības neatradīs dzirdīgas ausis. Tagad es turpināšu savu runu angļu valodā.
Šodien, kad esam ar lielu lepnumu parakstījuši Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, aprit pusgadsimts kopš Eiropa bija iesaistīta visnecilvēcīgākajā ksenofobijas un rasisma noziegumā - holokaustā.
Miljoniem cilvēku tika nogalināti viņu reliģiskās piederības, etniskās izcelsmes un politisko uzskatu dēļ. Tāpēc ir vairāk nekā jebkad iepriekš svarīgi ņemt vērā vēsturi, dzīvojot šodien un gatavojoties rītdienai.
Mums jābūt modriem un vērīgiem; jāuzmanās no čūskas olām, kā mums mācīja Ingmārs Bergmans. Kā šodien apstiprināja komisārs F. Frattini, mūsu dalībvalstīs atkal tiek veikti rasistiskas un ksenofobiskas izcelsmes vardarbīgi akti.
Bet es esmu visvairāk nobažījusies par to, ka tajos iesaistās arvien vairāk jauniešu. Tāpēc ir ļoti būtiski mācīt viņiem par pilsonību un apziņu, kas ir rasisms.
Arvien vairāk ekstrēmās labējās partijas, kuru ideoloģijas un politiskās darbības pamatā ir neiecietība un izslēgšana, tiek ievēlētas valstu parlamentos. Tur tām ir lieliska platforma viņu naida vēstīm. Mums tas ir jāapzinās un arī jāmēģina darboties tam pretī.
Rasisms un ksenofobija ir vistiešākais brīvības un demokrātijas un mūsu pamattiesību pārkāpums. Tāpēc Eiropas iestādēm un mums, Parlamenta deputātiem, ir pienākums no jauna apliecināt atbalstu pamatbrīvībām un ar tiesību aktiem nosodīt un apkarot ikvienu rasisma un ksenofobijas izpausmi.
Vairāk nekā jebkad iepriekš rasisma un ksenofobijas apkarošanai ir jābūt nežēlīgai. Vairāk nekā jebkad iepriekš mums jābūt kareivīgiem, aizstāvot savas vērtības, izmantojot un nostiprinot instrumentus, kas ir pieejami Eiropas Savienībai un dalībvalstīm.
Nedrīkst apsūdzēt nevienu pilsoni viņa vai viņas rases, reliģijas, dzimuma, sociālā stāvokļa, valodas, tautības vai seksuālās orientācijas dēļ. Rasisma un ksenofobijas izskaušana, tiesības dzīvot mierā ir morāls izaicinājums visiem demokrātiem, un aizsargāt pilsoņu tiesības ir katra demokrāta pienākums.
Viktória Mohácsi
(HU) Liels paldies jums, priekšsēdētāja kungs, komisār, dāmas un kungi. Vakar mēs gandrīz divas stundas runājām par cīņu pret pieaugošo ekstrēmismu un rezolūcijas galīgo redakciju, kuras pamatā ir liberālas iniciatīvas, bet, protams, mēs viscaur esam ņēmuši vērā visu grupu idejas un lūgumus. Es esmu optimistiska un ticu, ka mēs saskaņosim kopēju nostāju šajā grūtajā un svarīgajā jautājumā.
Man personīgi ļoti žēl, ka 2007. gadā, kas ir iespēju vienlīdzības gads, mums joprojām ir jācīnās ar kritušu 20. gadsimta diktatūru ēnām, kas ik pa laikam izlien ārā. Mēs zinām, ka neviena dalībvalsts šajā ziņā nav izņēmums. Nosaukšu tikai pāris piemērus: Pospolitos Slovākijā, Jaunie nacionālisti Čehijas Republikā, Jaunās tiesības Rumānijā, Vācijas Nacionāldemokrātiskā partija Vācijā un Nacionālā alianse Itālijā, bet mēs lielā mērā saskaramies ar viena veida ekstrēmismu.
Runājot par manis pašas valsti, man ir nepieņemami, ka katru dienu ekstrēmistu partijas un organizācijas, piemēram, Kustība par labāku Ungāriju vai Ungāru gvarde publicē paziņojumus, kuros tās izskaidro konceptuāli absurdo čigānu noziedzību ar ģenētiskiem iemesliem, un tā vietā, lai integrētu romus sabiedrībā, viņi pieprasa segregāciju un geto, maršējot melnās uniformās pa Tatárszentgyörgy pilsētu un piektdienās pa Kerepes pilsētu. Saistībā ar šo es vēlos atkal vērst manu kolēģu deputātu uzmanību uz to, ka pat mūsdienās joprojām daudzas čigānu apmetnes Eiropā ir ekstrēmo spēku mērķi.
Un tagad dažas ziņas mana paziņojuma beigās. Ungārijas ombuds, valsts prezidents un Ungārijas valdība ir oficiāli nosodījuši Ungāru gvardi un Kustību par labāku Ungāriju. Mēs vēlētos, lai visas atbildīgās Eiropas valdības darītu to pašu attiecībā uz viņu pašu ekstrēmismu. Jebkurā gadījumā, lai to izdarītu, pēc iespējas vairāk kolēģiem deputātiem rītdien ir jābalso ar ,,jā” attiecībā uz Parlamenta nostāju cīņā pret pieaugošo ekstrēmismu. Paldies.
Eoin Ryan
Priekšsēdētāja kungs, šodien mēs bijām liecinieki Pamattiesību hartas pasludināšanai un tagad apspriežam pieaugošo ekstrēmismu Eiropā. Pēc manām domām, starp tiem ir ļoti tieša saikne. ES Pamattiesību aģentūra vēl nesen bija pazīstama kā Eiropas Rasisma un ksenofobijas uzraudzības centrs. Mēs nevaram apkarot ekstrēmismu, nerisinot rasisma un ksenofobijas jautājumus, kas ir pārāk izplatīti mūsdienu Eiropā. Ekstrēmisms barojas no ekstrēmisma, un mums Eiropā kādu dienu draud nonākšana burvju lokā, ja nerīkosimies ātri, lai risinātu un novērstu dažus no šiem cēloņiem.
Es iepriekš dzirdēju Gollnisch kunga runu, kurš nosauca šajā parlamentā esošos cilvēkus un citus par barbariem. Viņš neizteica nevienu ideju, nevienu pozitīvu ideju par to, kā mēs Eiropā varētu atrisināt šo problēmu, izņemot viņa ierasto aso kritiku. Viņš un viņa vadītājs Le Pen kungs saistībā ar Līgumu vēlas doties uz Īriju. Es jums varu droši teikt, ka šāda veida ekstrēmas idejas netiktu un netiks paciestas manā valstī, liels paldies. Tāpēc, lūdzu, brauciet, un mēs varam būt pārliecināti, ka Līgums tiks pieņemts, izdzirdot par to kontinentālo Eiropu, kuru jūs vēlaties izveidot, un par jūsu idejām. Ir pierādīts, ka attieksmes, kas ir veicinājušas strādnieku atvērtību...
(Gollnisch kunga iestarpinājums)
Mēs zinām jūsu nostāju, Gollnisch kungs, un esam jūs tik daudzas reizes jau dzirdējuši, gan jūs, gan jūsu vadītāju.
Ir pierādīts, ka attieksmes, kas ir veicinājušas strādnieku atvērtību pret labējo populismu, ir aizspriedums pret imigrantiem, nacionālisms, autoritārums, sociālais pārsvars un politiskais nespēks, no kuriem aizspriedums pret imigrantiem ir kļuvis par visbūtiskāko no šiem faktoriem. Valstīs, kurās ir pienācīgas ziņošanas iespējas, visbiežāk minētais diskriminācijas cēlonis ir reģions. Ja mēs uzsāksim risināt šādu aizspriedumu un diskriminācijas novēršanu, mēs spersim nozīmīgu soli ekstrēmisma apkarošanā.
Tāpēc es aicinu visus deputātus veicināt debates un viedokļu apmaiņu par šādiem jautājumiem: sociālā nevienlīdzība, izcelsme, rase, reliģija un sociālo un ekonomisko pārmaiņu ietekme vietējā, valsts un visos Eiropas līmeņos, un neizmantot emocionālu valodu, saucot cilvēkus par barbariem. Tādēļ es atbalstu to, ka, strādājot Eiropas Starpkultūru dialoga gada zīmē, Eiropas Parlaments ir ielūdzis pāvestu Benediktu, Āfrikas Savienības prezidentu, Dalailamu, Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāru, Apvienotās Karalistes galveno rabīnu un Grand Mufti no Damaskas, lai uzrunātu Eiropas Parlamentu 2008. gada laikā. Es atbalstu šāda veida iniciatīvas.
(Prezidents pārtrauca runātāju)
Koenraad Dillen
(NL) Visu cieņu, priekšsēdētāja kungs, es priecātos, ja jūs paskaidrotu, kāpēc jūsu grupas locekļiem un cilvēkiem, kuru loģika nepārprotami ir tuvāka jūsu paša loģikai, runāšanai tiek dots papildu laiks, un viņus tik viegli nepārtrauc, bet cilvēki, kuriem jūs nepārprotami nepiekrītat, tiek pārtraukti jau pēc desmit sekundēm. Jūs piemērojat divējādus kritērijus, kas nav pieņemami.
Priekšsēdētājs
Pirmkārt, Dillen kungs, man šķiet, ka priekšsēdētājs virza debates saskaņā ar saviem, un nevis ar sēdvietā nr. 777 sēdošo kritērijiem.
Es nevaru jums to paskaidrot. Visiem runātājiem, arī tiem, kas runāja savā starpā, tika piešķirts vairāk laika, nekā viņiem pienācās.
Katrā ziņā es vēlos lūgt visus deputātus vērsties pie priekšsēdētāja un Parlamenta, nevis izteikt komentārus citiem deputātiem, lai novērstu kārtību traucējošus starpsaucienus un traucējumus.
Eva-Britt Svensson
(SV) Priekšsēdētāja kungs, mēs visi esam ievērojuši ekstrēmisma pieaugumu ES. Es uzskatu, ka mums sev jājautā, kāpēc. Kāpēc ksenofobija un citi ekstrēmistu uzskati pieaug? Es esmu pārliecināta, ka atstumtība un nepietiekama līdzdalība sabiedrībā vairo ekstrēmismu un ksenofobiju. Visu cilvēku līdzvērtība ir civilizētas sabiedrības pamatprincips, tāpēc mums visiem jāpalīdz cīnīties pret ksenofobiskiem spēkiem, kas diskriminē cilvēkus ar atšķirīgu etnisko izcelsmi, seksuālo orientāciju vai dzimumu, vai cilvēkus ar kustību ierobežojumiem.
Šīs grupas lieto vardarbību un draudus. Manā mītnes zemē mēs pat esam pieredzējuši tādu cilvēku slepkavību, kuri aizstāvējuši cilvēktiesības. Mēs esam liecinieki tam, ka tiek noslepkavoti jaunieši tikai tādēļ, ka viņiem ir atšķirīga etniskā izcelsme. Nedrīkst pieļaut šo darbību atkārtošanos.
Mēs, kas veicinām visu cilvēku līdzvērtību, nedrīkstam pieļaut, ka mūs apklusina. Bet mēs zinām, ka tas nav pietiekami. Ar ksenofobiju un ekstrēmismu saistītās grupas izmanto jauniešus, kas ir ekonomiski un sociāli atstumti, lai radītu vairāk baiļu, nemiera un naida pret citām grupām. Cīņu pret ekstrēmismu tāpēc jāapvieno ar tādas taisnīgas sabiedrības veidošanu, kuras pamatā ir solidaritāte.
Bernard Wojciechowski
Priekšsēdētāja kungs, izskatāmais priekšlikums ir kārtējais izglītības trūkuma un divkosības piemērs. Tajā mēs lasām, ka cita starpā dažas politiskās partijas un kustības - arī vairākās valstīs pie varas esošās vai vietējā, valsts vai Eiropas līmenī pārstāvētās - savas dienaskārtības centrā apzināti ir iekļāvušas neiecietību un vardarbību rases, etniskās izcelsmes vai tautības dēļ.
Mēs arī lasām to, ka šis parlaments stingri nosoda visus rasistu un naida uzbrukumus un aicina visas iestādes darīt visu, kas viņu spēkos, lai sodītu par tiem atbildīgos.
Palātā, kurā mēs pieņemam šādas rezolūcijas, viens no mūsu kolēģiem lietoja lamas un apvainojumus, izplatot melīgu propagandu, ko bieži izmanto ekstrēmisti un kuras pamatā ir nomelnošana, un ko klasificē kā naidīgu uzbrukumu. Viņš netieši norādīja, ka es varētu atkārtot Dahavu. Atļaujiet man viņu izglītot: pirmkārt, Dahava bija Vācijas nāves nometne; otrkārt, Dahava atrodas Vācijā, un es neesmu vācietis. Viņš pat apgalvoja, ka pēc četru dienu vizītes Polijā viņš ir iepazinis manu valsti labāk nekā es un ka es neesmu piederīgs Polijai - bet Dahava acīmredzot ir.
Šāda veida naidīgas runas pārāk bieži tiek citētas, ir pārāk bieži sastopamas un dzirdamas no pārāk daudziem politiķiem. Tie paši politiķi grib mums mācīt demokrātiju, lai gan viņi paši to neievēro un neievēro vienlīdzības principu likuma priekšā. Šķiet, ka pašlaik Eiropā - tieši tā, kā pirms dažiem gadiem rakstīja Džordžs Orvels - dažas cūkas ir vienlīdzīgākas par citām. Daži slēpjas aiz imunitātes, daži pat izvairās no tiesas un Eiropas apcietināšanas orderiem. Pret komunistu noziedzniekiem kaut kā ir labāka attieksme, nekā pret parastajiem pilsoņiem, un kamēr mēs šeit runājam par ekstrēmistu grupām, daži Vācijas politiķi atklāti atbalsta politiskas kustības par vēstures pārskatīšanu. Dārgie kolēģi, mūsu rezolūcijās attēlotā Eiropa ļoti atšķiras no tās, kāda tā ir patiesībā.
Jana Bobošíková
(CS) Dāmas un kungi, jau atkal mēs patiesībā mierinām sevi ar to, ko pieaugošais ekstrēmisms atspoguļo ekonomiskās situācijas pasliktināšanos un bezdarbu. Es esmu nobažījusies par to, ka šāds novērtējums vairāk nav pamatots. Daudzu ES dalībvalstu ekonomikas pieaug, bezdarbs ir samazinājies, bet ekstrēmisms nav samazinājies. Gluži pretēji, to noziegumu skaits, kas izdarīti rases piederības dēļ, ir palielinājies; tiek veidotas valstu gvardes, kam raksturīgs nacionālistisks ētoss; dažās ES dalībvalstīs soļo SS veterāni, un tiek slavināti politiķi, kas dēvē ebrejus un romus par sabiedrības ,,ļaunuma cēloni”. Neonacisti un rasisti iefiltrējas politikā un armijā. Čehijas Republikas, manas dzimtenes, premjerministrs savā vārdu krājumā ieviesis neonacistu retoriku. Pēdējais, bet ne mazāk svarīgais, ir tas, ka ES ir kļuvusi par migrācijas galamērķi nabadzīgākiem cilvēkiem, un šķiet, ka neviens nezina, kā to risināt, kam arī ir zināma nozīme.
Dāmas un kungi, neviena rezolūcija, neviens vārds nespēj izdzēst kāškrusta simbolu, kas nesen tika ietetovēts 17 gadus vecai meitenei Mittweida pilsētā, Vācijā. Gaišā dienas laikā vienaldzīgu aculiecinieku klātbūtnē neonacisti Vācijas Saksijas reģionā to uztetovēja uz viņas ķermeņa, jo viņa aizstāvēja mazu krievu meiteni. Es stingri uzskatu, ka ekstrēmismu var novērst vienīgi ar iedzīvotāju ikdienas rīcību, politiskās elites publiski paustiem iebildumiem, īpaši 20. gadsimta vēstures atklātu un visaptverošu izskaidrošanu, un visvairāk ar policiju un tiesām, kas nedrīkst pievērst acis uz rasismu, ksenofobiju un neonacismu, bet kam nekavējoties jāsoda šāda uzvedība.
Péter Olajos
(HU) Paldies, priekšsēdētāja kungs. Es pašlaik runāju kā viens no rakstiskā paziņojuma Nr. 93 autoriem. Paziņojumā, ko es iesniedzu kopā ar saviem kolēģiem deputātiem Tabajdi kungu, Szent-Iványi kungu, Vigenin kungu un Amezaga kungu, tiek nosodītas Savienības pusmilitāro ekstrēmistu grupu operācijas, kurs ir vienas no redzamākajiem ekstrēmisma veidiem.
Esmu pieredzējis, ka, lai gan daudzi cilvēki jūt morālu un politisku pienākumu apturēt šādu ekstrēmu ideju iesakņošanos, daudzi pēkšņi apstājas, īpaši to nenosodot rakstiskā paziņojumā vai citā veidā. Tam ir vairāki iemesli. Viens no tiem, piemēram, ir tāds, ka tad, kad mēģinām publicēt šīs idejas, saraksts nekad nav pilnīgs un precīzs. Tāpēc daudzi cilvēki atturas to atbalstīt. Tomēr mums jāzina, ka saraksts nekad nebūs pilnīgs, un jēdzieni un definīcijas nekad nebūs precīzas. Tādēļ tā vietā mums jāķeras ekstrēmismam un ekstrēmistu idejām pie saknēm.
Šodien šajā parlamentā ir svētki, bet Pamattiesību harta netika parakstīta mierīgos apstākļos. Šīs hartas 50 pantos ir apkopotas visas vērtības un tiesības, kuras mēs cienām un vēlamies aizsargāt Eiropas Savienībā. Šī harta ir pret diskrimināciju, par vārda, reliģijas un pulcēšanās brīvību, vienlīdzību un personu, datu, jauniešu un gados veco cilvēku aizsardzību. Mēs nevaram pēc patikas no tās paņemt un izvēlēties, ko vēlamies, izcelt atsevišķus cilvēkus vai izmantot to mūsu īstermiņa iekšējiem politiskiem mērķiem. Visi ir vienlīdz jāciena un jāaizsargā, jo tādējādi tiek garantēta cilvēka cieņa, un mēs kā Parlamenta deputāti esam zvērējuši to darīt. Šeit formulēto ideju un tiesību kopuma pretiniekus mēs saucam par ekstrēmistiem, neņemot vērā attiecīgā cilvēka vecumu, dzimumu, reliģiju vai tautību. Šajā saistībā es vēlētos lūgt saviem kolēģiem deputātiem atbalstīt rakstisko paziņojumu nr. 93. Paldies.
Martine Roure
(FR) Priekšsēdētāja kungs, Eiropā pieaug rasistu darbības un rasistu noziegumi. Romi, imigranti un visi tie, kas ir ,,atšķirīgi”, joprojām tiek diskriminēti daudzos slēptos veidos nodarbinātības, izglītības un dzīvokļu apgādes jomā.
Nebūs par biežu atkārtots, ka vēlamies tādu Eiropas Savienību, kuras pamatā ir tādas cilvēciskas vērtības kā iecietība un pamattiesību aizsardzība. Tāpēc pamatlēmums, kas tika pieņemts 29. novembrī ar ievērojamu šī Parlamenta vairākumu, par noteikta veida rasisma un ksenofobijas apkarošanu, izmantojot krimināltiesības, ir patiešām vajadzīgs. Tas dos mums iespēju veikt tos pašus pasākumus pret rasistu idejām un naidpilnām runām visā Eiropas Savienībā.
Ekstrēmistu partijas izmanto cilvēku bailes no citādā un ārzemniekiem, lai varētu reaģēt uz globalizāciju. Bet tie, kas atbalsta nacionālā pārākuma uzspiešanu kā panaceju, ir bezatbildīgi. Patiesā atbilde uz globalizācijas izaicinājumu slēpjas tajā, lai pilnā mērā izmantotu cilvēku izaicinājumus. Un mums nav jābaidās skaļi un skaidri apgalvot, ka ieraušanās sevī nozīmē piesaukt nelaimi.
Vălean, Adina-Ioana
Priekšsēdētāja kungs, mēs Eiropā redzam pastāvīgu ekstrēmisma pieaugumu, nacionālistu un populistu kustības, kas apdraud mūsu demokrātijas sistēmu.
Ideālā pasaulē demokrātija ir cilvēku valdība cilvēkiem. Patiesībā demokrātija ir ,,vismazākais ļaunums” no visām politiskajām sistēmām, ja tā ir pienācīga pārbaužu un līdzsvara sistēma. Tomēr demokrātijas paradokss ir tāds, ka tas ietver bojāejas iespēju, ļaujot izpaust populistiskus un ekstrēmus uzskatus, kas sagrauj pašu demokrātijas sistēmu.
Daudzās Eiropas valstīs ir partijas, kas ir veiksmīgi sevi pozicionējušas politiskās dzīves centrā ar populistiskām un demagoģiskām runām. Eiropas vēsture ir parādījusi to, kā ekstrēmistu partijas, maskējoties ar demokrātijas aizsegu un izmantojot populistu un nacionālistu propagandu, bieži ir pārveidojušas demokrātiju par diktatūru.
Labākais veids, kā cīnīties ar neiecietību, ir būt nelokāmiem, aizsargāt mūsu demokrātiskās vērtības un iestādes, aizsargāt personas tiesības, tiesiskumu, vienlīdzīgas iespējas un dažādību, kā arī vērst sankcijas pret jebkuru izpausmi, kas kūda uz naidu, segregāciju un diskrimināciju.
Kā teica Roberts Kenedijs, ,,ekstrēmisti nav bīstami tādēļ, ka ir ekstrēmi, bet tādēļ, ka ir neiecietīgi. Ļauns nav tas, ko viņi min kā iemeslu, bet gan tas, ko viņi saka par saviem pretiniekiem.”
Veselīgām demokrātijām ir vajadzīgi aktīvi pilsoņi. Demokrātija var funkcionēt vienīgi tad, ja pilsoņi apzinās un izmanto savas pilsoņa tiesības un pienākumus. Mums no jauna jāizgudro pilsonība. Mums ir vajadzīgi jauni veidi, kā apgūt demokrātiju. Mums jānodrošina, ka mūsu izglītības sistēmas veicina aktīvu, kritisku un darbīgu pilsoņu veidošanos. Globālā pasaulē mums neatlaidīgi ir vajadzīgi pilsoņi, kas godina dažādību un veicina sapratni un iecietību.
Wojciech Roszkowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, es nezinu, vai ekstrēmisms pieaug vai ne. Es zinu, ka tam ir jāpretojas un tas ir jānosoda - gan tā ideoloģijas, gan metožu dēļ. Tomēr Pamattiesību harta, kuras pieņemšanu mēs šodien suminājām tik lieliskā ceremonijā, nav atbilde uz problēmu, bet pati var radīt jaunas problēmas.
Hartas 21. pants aizliedz diskrimināciju politisko vai jebkuru citu uzskatu dēļ - es atkārtoju, jebkuru citu uzskatu dēļ -, kas tādējādi attiecas arī uz ekstrēmiem uzskatiem, tādiem kā tie, kurus nesen Vācijas sabiedriskajā televīzijā pauda NPD vadītājs, aicinot izmainīt robežu ar Poliju.
Banalitātes mēdz sāpīgi atspēlēties tiem, kas tās izsaka skaļi, tāpēc es vēlētos pajautāt Pamattiesību hartas atbalstītājiem, kā viņi grasās cīnīties pret politisko ekstrēmismu, tajā pašā laikā to aizstāvot.
Kyriacos Triantaphyllides
(EL) Priekšsēdētāja kungs, tā būtu nolaidība no manas puses, ja es nesāktu savu runu, paužot bažas par termina ,,ekstrēmisms” vispārējo izmantošanu, nevienojoties par tā definīciju un neizsakot īpašu nosodījumu ekstrēmiem aktiem, citiem vārdiem sakot, jebkura veida nelikumīgai ekstrēmai vardarbības izmantošanai. Būtu arī kļūdaini nepieminēt mēģinājumus likt apzināties pilsoņiem radikalizācijas briesmas un pielāgojamu kategoriju vienlaicīgu veidošanu iespējamiem noziedzniekiem.
Es vēlos jums atgādināt, ka jauno laiku vēsture, kurā atsevišķos periodos brīvības un tiesības tika ierobežotas drošības, policijas un stingras kontroles dēļ un tika pieļauts, ka izplatās vajāšana, pamatojoties uz stereotipiem, ideoloģiskais fanātisms, rasisms un ksenofobija pieauga, un tika izdarīti neaprakstāmi noziegumi. Mūsdienās līdzīgi pārkāpumi varētu izraisīt politisku partiju un arodbiedrību aizliegšanu, kas būtu īsts trieciens demokrātijai, tiesiskumam un pilsoņu brīvībām. Tāpēc mums ir jānodrošina, ka demokrātija nekļūst vienīgi par dūmu aizsegu tam, lai pieņemtu represijas; tajā pašā laikā mums jāpieliek pūles, lai samazinātu vardarbīgu ekstrēmo aktu patiesos cēloņus, kas pilnīgi pazemo cilvēka cieņu, jo tie pēc definīcijas pārkāpj vārda brīvības robežas.
Mūsu pienākums ir uzsākt cīņu pret nabadzību, bezdarbu, trūkumu, strādnieku izmantošanu un sociālo atstumtību, un nodrošināt to, ka turpmākās paaudzes, pateicoties pienācīgai apmācībai un izglītībai, neiesaistās agresīvās nacionālistu un fašistu organizācijās, kas kā izteiksmes veidu atbalsta ekstrēmus aktus.
Irena Belohorská
(SK) Paldies, priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi. Pēc manām domām, ir būtiski pieņemt kopēju rezolūciju par ekstrēmisma, kas pēdējā laikā kļuvis arvien pamanāmāks, apkarošanu. Ir zināmā mērā simboliski, ka šīs debates notiek dienā, kad Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs, Eiropas Komisijas priekšsēdētājs un Eiropadomes priekšsēdētājs ar saviem parakstiem apliecināja to, ka Pamattiesību harta ES kļūst juridiski saistoša.
Mēs nedrīkstam pieļaut to, ka atsevišķi cilvēki vai ekstrēmistu organizācijas uzbrūk pilsoņiem, kuru tiesībām pilsoniskā sabiedrībā ir jābūt garantētām. Eiropas vēsture ir parādījusi, kādos veidos var izpausties ekstrēmisms, kareivīgs nacionālisms un ideoloģisks radikālisms. Mūsu pienākums ir pastāvīgi uzraudzīt šo grupu vai personu darbības Eiropas teritorijā un veikt enerģiskus pretpasākumus.
Man ar nožēlu jāatzīst, ka Eiropā ekstrēmisms, šķiet, pieaug galvenokārt jauniešu vidū. Tā zināmā mērā ir politiķu neveiksme. Ir būtiski atcerēties to, ka daudzi politiķi, kam trūkst pozitīvu un profesionālu iemaņu, cenšas veicināt paši savu politisko pamatojumu un kapitālu, aizkaitinot vismazāk pieredzējušos un informētos sabiedrības segmentus. Tāpēc, kamēr vēl ir laiks, mums ir jāapņemas un jāuzņemas atbildība pieņemt stingrākus tiesību aktus un veikt enerģiskākus pasākumus.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Priekšsēdētāja kungs, komisār, šajā debašu posmā viss, ko varēja pateikt par šo tematu, jau tika pateikts. Tomēr es vēlos atgriezties pie komisāra mēģinājumu mūs pārliecināt par vajadzību padomāt par ekstrēmisma pamatcēloņiem.
Man šķiet, ka ekstrēmisma problēma nav tikai vairākas grupas, kas veic vardarbīgus aktus. Tā ir problēma, bet to jārisina tiesiskā ceļā - ir jāierosina lietas pret atsevišķām personām u.c. Problēma rodas tad, kad vardarbība un tās pamatā esošais nolūks var ietekmēt plašu iedzīvotāju daļu vai atsevišķus iedzīvotāju segmentus. Raugoties no sociālā un politiskā skatpunkta, problēma rodas tad, kad vardarbība sāk radīt bažas. Attiecībā uz to, kā to novērst, manuprāt, ir trīs būtiski faktori.
Pirmkārt, komisārs pieminēja vēstures zināšanas - es pati uzskatu, ka ir ļoti būtiski zināt par traģēdijām, veiksmēm un galu galā par mums kā cilvēkiem, Tomēr es uzskatu, ka mums jābūt piesardzīgiem, lai neizmantotu vēsturi kā ieroci pret citiem, tādējādi iegūstot īstermiņa politiskās priekšrocības - kas pašlaik notiek dažās valstīs, un man jāatzīst, arī manā valstī Spānijā.
Otrkārt, es uzskatu, ka pašlaik nepietiekami tiek novērtēti divi citi pamataspekti.
Pirmkārt, izglītība. Mēs esam zaudējuši un turpinām zaudēt vai vismaz nodeldējam tādas vērtības kā darbs, disciplīna, pašpaļāvība, t.i., visas tās vērtības, kas, cilvēkam kļūstot pieaugušam, veido viņu par labu pilsoni.
Nobeigumā jāatzīmē, ka Eiropas Savienības kontekstā ir būtiski nesagraut vidi, kurā mēs, eiropieši, kopā varam cīnīties pret globalizācijas radītajiem tīkliem. Tas, kas mums ir pašlaik un tas, kas mums bija citos Eiropas vēstures posmos 20. gadsimtā, ir daudz neziņas, zināms izmisums, bezmērķība, un tāpēc mums ir jāvieš cerība, tālredzīga virzība un spēcīga vadība, lai visi justos piederīgi Eiropas Savienībai.
Józef Pinior
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas kontinents, Eiropas Savienības dalībvalstis pašlaik ir teritorija, kurā mēs sastopamies ar ksenofobijas, ekstrēma nacionālisma, antisemītisma, rasisma un islamofobijas gadījumiem. Pašlaik Eiropā pietrūkst liberāldemokrātiskās vienprātības, kas bija raksturīga periodam pēc Otrā pasaules kara. Eiropas politiķiem trūkst patiesas politiskas gribas risināt šīs problēmas.
Rasisma, islamofobijas, antisemītisma un ksenofobijas uzliesmojumu novēršana ir kopējs pienākums, kas jāveic Eiropas izglītības iestādēm, medijiem, baznīcām, sporta aktīvistiem, un galvenokārt politiķiem. Mēs bieži konstatējam, ka esam neaizsargāti pret šādiem ekstrēmiem politiskās darbības veidiem. Vēl ļaunāk ir tas, ka daudzi politiķi un politiskās partijas savā labā izmanto ekstrēmistu vai populistu kustības.
Es nevēlos izmantot šīs debates, lai iegūtu politiskos punktus Eiropas Parlamentā, bet es varētu minēt daudzus šādus piemērus. Pašlaik ir būtiski vienoties par kopēju politiku Eiropas Savienības līmenī - galvenokārt izglītības, kā arī sporta, kultūras un politikas jomā -, lai apkarotu ekstrēmismu.
Sarah Ludford
Priekšsēdētāja kungs, pirms astoņiem gadiem Jorga Haidera imigrantus ienīstošā partija tika iekļauta Austrijas koalīcijas valdībā. ES valdībām nebija ne jausmas, ko darīt. Šī sajukuma dēļ Eiropas Savienības līgums tika papildināts ar 7. pantu. Tas nekad nav piemērots, un ir skaidrs, ka dalībvalstīm, kritizējot vienai otru, ir kultūras problēma. Bet mums ir vajadzīga proaktīvāka politika attiecībā uz salīdzinošiem pārskatiem, kad dalībvalstis aicina viena otru atskaitīties, jo tā ir visas ES problēma, ja ekstrēmisti un neiecietīgas partijas uzsāk darbību valdībā vienā ES dalībvalstī.
Krimināltiesību aktiem kopā ar noteikumiem, kas pasludina diskrimināciju par nelikumīgu, ir stabila loma, sodot kūdīšanu uz naidu. Tiesību akti var palīdzēt mainīt attieksmi, kā arī uzvedību. Sabiedrība signalizē par pieņemamības robežām attiecībā uz to, ko tā uzskata par kriminālu vai aizliedz. Tāpēc es biju tik vīlusies, ka Komisija acīmredzot uzskatīja Itālijas valdības rīcību, izsūtot rumāņus, no kuriem lielākā daļa bija romi, ar šo rīcību saistīto retoriku par atbilstīgu Eiropas brīvas kustības principam un tiesību aktiem, kas vērsti pret rasismu. Es personīgi tā neuzskatu.
Bet tiesību akti var un tiem vajadzētu sniegties tik tālu. Piemēram, jautājums par to, vai uzskatīt holokausta noliegumu par kriminālu, Eiropā ir pretrunīgs. Ir pareizi, ka nesen pieņemtajā ES tiesību aktā, kas aizliedz rasu un reliģiska naida kurināšanu, šī iespēja ir atstāta atsevišķu valstu ziņā. Manas valsts tradīcija un izvēle ir ļaut tādiem cilvēkiem, kā David Irving nolemt sevi viņu pašu absurdajiem vēsturei neatbilstošajiem uzskatiem un saskarties ar enerģiskās debatēs paustiem iebildumiem.
Mums, vairākuma partiju biedriem, nav jābaidās no visa veida ekstrēmajiem labējiem, kreisajiem vai cita veida fundamentālistu slepkavām un huligāniem. Visu demokrātisko partiju liberāldemokrāti - un es lietoju šo terminu ar mazo ,,l” - tādā pašā mērā pārliecināti un kaismīgi atbalsta mūsu loloto cēlsirdīgas un iekļaujošas Eiropas vīziju, kā viņi savu zemisko neiecietību. Es aicinu to nemitīgi atkārtot.
Leopold Józef Rutowicz
(PL) Priekšsēdētāja kungs, ekstrēmisms ir parādība, ko atbalsta politiķi, kas savtīgos nolūkos izmanto rasismu, nacionālismu un ksenofobiju. Ekstrēmisms bieži vien savu mērķu sasniegšanai izmanto terorismu.
Ekstrēmisms nevieno cilvēkus un sociālās grupas - tas šķeļ. Tas ir demokrātiskas sabiedrības ienaidnieks. Tas ir pretrunā Eiropas Savienības pamatvērtībām, cilvēku kopienai, kas noraida naidu un fašistu un nacionālistu izraisīto karu, kas 20. gadsimtā Eiropai maksāja desmitiem miljonu dzīvību.
Lielākā teroristu organizācija al-Qaeda, kas tika izveidota, lai politiskos nolūkos izmantotu ekstrēmismu un terorismu, pašlaik spēj iznīcināt vājas demokrātijas un iegūt politisku varu.
Es atbalstu šo rezolūciju, kuras mērķis ir mobilizēt Eiropas iestādes turpmākai rīcībai pret terorismu un ekstrēmismu.
Diamanto Manolakou
(EL) Priekšsēdētāja kungs, galēji labējās rasistu grupas un organizācijas Eiropā nav nejaušība. Tas ir Eiropas Savienības nepopulārās, reakcionārās, imperiālistiskās politikas iznākums. Šī politika, kuras vienīgais vadmotīvs ir maksimālas peļņas gūšana Eiropas monopoliem, kas uzkrāj lielas bagātības, nežēlīgi izmantojot strādnieku šķiru, izplata nabadzību, nevienlīdzību un atstumtību un krasi pasliktina strādnieku šķiras ģimeņu stāvokli un saasina strādnieku šķiras problēmas.
Šādos apstākļos sociāli atstumtajā sabiedrības daļā vai sabiedrības slānī, kam ir zems politiskās apziņas un pieredzes līmenis, var iesakņoties galēji labējās un fašistu idejas, kuras tiek veicinātas, maskējoties ar populismu un demagoģiju. Pašlaik ir auglīga augsne šādu grupu izveidošanai un attīstīšanai pretkomunistiskās histērijas dēļ, kas ir mēģinājums pārrakstīt vēsturi, nekaunīgs mēģinājums iznīcināt PSRS lielo ieguldījumu uzvarā pār fašismu un pielīdzināt komunismu nacismam vai fašismam. Tas izpaužas, piemēram, kad Baltijas valstu valdības atzīst un uzskata par tiesiskām vietējās fašistu grupas, kas sadarbojās ar SS un nacistiem, kas Otrā pasaules kara laikā bija izvietoti šajās valstīs.
Fašisms, rasisms un ksenofobija ir monētas viena puse. Tās ir radušās un vairojušās kapitālistiskā iekārtā, kas rada, uztur un baro šīs fašistu grupas. Tieši šī iemesla dēļ mēs uzskatām, ka paustās bažas par galēji labēju un parlamentāru organizāciju pieaugumu Eiropā ir liekulīgas, un mēs noraidām visus mēģinājumus pielīdzināt šķiru cīņu, strādnieku un tautas kustības cīņu un komunisma ideoloģiju ekstrēmām ideoloģijām kā nepieņemamu mēģinājumu iedzīt cilvēkiem bailes.
Nickolay Mladenov
(BG) Priekšsēdētāja kungs, kolēģi, šī diena ir pierādījums tam, ka Eiropas Parlaments garantē tiesības ne tikai vairākumam, bet arī tiem, kuriem ir atšķirīgs viedoklis. Tāpēc, ja šajā zālē esošie nacionālisti sasniegtu savus mērķus, nevienam no mums nebūtu tiesības uz atšķirīgu viedokli, kā viņiem bija iespēja šodien apliecināt. Mēs gūsim virsroku pār neiecietību un ekstrēmismu ar argumentiem, nevis emocijām, faktiem, nevis ar troksni. Tomēr diemžēl, kad runājam par faktiem, neviens tos nedzird. Tas pats par sevi ir nožēlojams fakts.
Tomēr es ceru, ka mūsu atbalstītāji, mūsu vēlētāji dalībvalstīs ļoti uzmanīgi uzklausīs to, ko uzsvēra arī komisārs F. Frattini. Pirmkārt, neiecietība un ekstrēmisms rodas no tā, ka tiek aizmirsta pagātne. Mums jāatceras pagātne un divas bargās diktatūras, ko Eiropa pacieta. Tāpēc es vēršos pie Komisijas un visiem mums: neaizmirsīsim Eiropas vēsturi un dosim vairāk iespēju Eiropas Komisijas programmām finansēt projektus, kas saglabā mūsu piemiņu. Otrkārt, mums jāatceras pilsoņu iesaistīšanās politiskajā procesā.
Kolēģi, mums jāuzņemas daļa vainas par nacionālismu un ksenofobiju Eiropā. Daudzi no mums ir sākuši runāt kā birokrāti, nevis politiķi. Viņi ir aizmirsuši valodu, ko saprot vēlētāji, un tā vietā runā iestāžu valodā. Lai tas mūs dara pietiekami stiprus šīm debatēm, lai atrisinātu problēmu, kas jo īpaši sastopama jaunajās dalībvalstīs. Sauksim problēmas vārdā un risināsim tās tieši tajā brīdī, kad tās pastāv. Jo politiskās partijas daudz biežāk uzvar vēlēšanās, apsolot vienu lietu, bet pēc tam izdarot citas lietas, un tad vēl tās ir izbrīnītas par ekstrēmisma esību un neapmierinātiem cilvēkiem. Tas ir mūsu kopējais pienākums Eiropas Parlamentā arī iebilst pieaugošajam ekstrēmismam un neiecietībai uz austrumiem no Eiropas Savienības, kas ir bīstami mums visiem. Paldies.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Priekšsēdētāja kungs, parasti nav pietiekami cīnīties pret ekstrēmismu. Visiem jāpretojas nacionālistu un ekstrēmistu tendencēm, kas rodas viņu pašu mītnes zemē. Pirmkārt, visiem jānosoda ekstrēmie nacionālisti un jādistancējas no viņiem pašu mītnes zemē. Šī ir ļoti būtiska prasība, un pašreizējās debates arī parāda to, ka pret ekstrēmismu vienlaicīgi jācīnās ar tiešiem vai netiešiem instrumentiem.
Tiešie instrumenti jāizmanto, lai sodītu runas, kas kūda uz naidu. Ir daži, kas, atsaucoties uz vārda brīvības principu, saka - to nevar nosodīt ar krimināltiesību akta instrumentiem, bet es jūtu, ka neesam vēl sasnieguši pareizo līdzsvaru. Demokrātu spēkiem jābūt piemēram, jo īpaši labējam spārnam, un demokrātu labajam spārnam ir liela atbildība distancēties no ekstrēmā labējā spārna parādības, kas plosās Eiropā.
Tajā pašā laikā daži mani kolēģi deputāti ir runājuši par to, ka mums arī jāreaģē, izmantojot netiešus instrumentus, jo ļoti daudzu ar ekstrēmismu saistīto atgadījumu cēlonis ir sociālā nedrošība vai nedrošība nacionālās identitātes dēļ. Pašreizējās debates ir ļoti būtiskas, un es uzskatu, ka komisāram F. Frattini, Pamattiesību aģentūrai un Eiropas Parlamentam uzmanīgi jāpārbauda visi ar ekstrēmismu saistītie atgadījumi. Paldies par jūsu uzmanību.
Sophia in 't Veld
(NL) Priekšsēdētāja kungs, ekstrēmisms ir visās pusēs, bet pēdējos gados viņi nosaka politiskās dienaskārtības toni un saturu. Demokrātu vairākuma partijas pārāk lēni distancējas no ekstrēmistiem, jo tās baidās zaudēt vēlētāju balsis, līdz ar to ekstrēmisms un neiecietība tiek politiski akceptēti.
Un ir vēl kas. Papildus rasismam un nacionālismam ir vēl, piemēram, ekstrēmisms pret sievietēm un homoseksuāļiem - mēs par to vēl šodien neesam runājuši -, un tā pamatā bieži vien ir reliģiski uzskati. Mani šausmina tas, ka valdības partijas, kurām ir lemšanas tiesības, vai partijas, kas ir pārstāvētas parlamentā - arī manā mītnes zemē -, veicina diskrimināciju pret sievietēm, gejiem un cilvēkiem ar atšķirīgu ticību.
Nobeigumā daži vārdi, kas varētu būt strīdīgi, priekšsēdētāja kungs. Cienot Ryan kunga sacīto, es pati ne īpaši atbalstu pasaules lielāko ticību līderu uzaicināšanu uzrunāt mūsu plenārsēdi, ja vien viņi nav gatavi atteikties no savas diskriminējošās nostājas attiecībā pret sievietēm un gejiem.
Jan Tadeusz Masiel
(PL) Priekšsēdētāja kungs, viens veids, kā apkarot ekstrēmismu un samazināt ekstrēmo partiju vēlētāju skaitu, ir vērīgāk ieklausīties pilsoņos par viņiem būtiskajiem jautājumiem un analizēt ekstrēmisma pamatā esošos cēloņus.
Ja Eiropas pilsoņi balso par ekstrēmistu partijām, tas cita starpā nozīmē to, ka liela sabiedrības daļa nejūt to, ka pie varas esošie cilvēki viņos ieklausās. Es neaizstāvu ekstrēmismu, bet tas nav pēkšņi uzradies. Francijā Nikolā Sarkozī to ir sapratis. Godīgi un drosmīgi risinot tādus jautājumus kā imigrācija un Turcijas iestāšanās Eiropas Savienībā, viņš ir spējis novājināt ekstrēmistu partijas. Es aicinu Eiropas Komisiju sekot Francijas piemēram.
Adrian Severin
Priekšsēdētāja kungs, mērs nolamā imigrantus, apgalvojot, ka imigrācija ir nedrošības cēlonis; vēl kāds mērs pasludina savu pilsētu par ,,pilsētu bez ārzemniekiem”; valsts galva runā par Parlamentu kā par noziedznieku bandu, kūda cilvēkus sacelties pret likumdevējiem un cildina demokrātiju, kurā nav opozīcijas un partiju.
Šodien Parlamenta deputātu grupa huligāniskā veidā pieprasīja tiešo tā saukto ,,populāro demokrātiju”, kas aizstātu vēlēšanas ar referendumiem. Ievērojams sabiedrības līderis pauž atbalstu vardarbīgām grupām, kas iebrāzās demokrātiskas valsts parlamenta ēkā un pieprasīja miera līgumu pārskatīšanu.
Vairāki žurnālisti ik dienas pauž - kaut dažkārt pat politiski korektā valodā - ksenofobiskus, pret Parlamentu, plurālismu, romiem, islāmu vērstus, atstumtību atbalstošus, neiecietīgus, diskriminējošus un šovinistiskus uzskatus.
Ministrs lūdza Eiropas Komisiju piešķirt līdzekļus, lai sakopotu noteiktu nevēlamu etnisko kopienu Eiropas Savienības nabadzīgākajās valstīs.
Visi šīs lietas notiek Eiropas Savienībā un tās dara cilvēki, kuri tiek uzskatīti par demokrātiskiem vairākuma demokrātu partiju locekļiem. Šodien šeit mēs nosodām ekstrēmistu partijas un viņu organizāciju. Tas ir tikai tādēļ, ka viņi ir vainojami neiecietībā, un neiecietība nav pieļaujama. Bet kā ar koordinatoriem? Populistiem, kas izliekas par demokrātiem un kuri, novājinot demokrātiskās iestādes un padarot par relatīvu demokrātijas principu, rada vislabvēlīgāko vidi ekstrēmistiem?
Ja mēs turpināsim runāt tikai par simptomiem un vainīgajiem, ciešot klusu vai esot pasīvi attiecībā uz cēloņiem un koordinatoriem, mēs apdraudēsim savas vērtības. Tas nedrīkst notikt.
Inger Segelström
(SV) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos sākt ar pateicību visām pusēm par rezolūciju. Mūsdienās katrā ES dalībvalstī ir labējais ekstrēmisms, arī pat manā mītnes zemē Zviedrijā. Pēdējās 2006. gada pašvaldību vēlēšanās Sverigedemokraterna (Zviedrijas Demokrāti) ieguva vietas divās trešdaļās pašvaldību. Ir aizdomas, ka viņu nākamie mērķi ir Eiropas Parlamenta vēlēšanas 2009. gadā un Zviedrijas parlamenta vēlēšanas 2010. gadā. Mums, Parlamenta deputātiem no Zviedrijas, ir vajadzīga palīdzība, lai to apgrūtinātu, tieši tāpat kā citiem savā valstī ir vajadzīga palīdzība apturēt visā Eiropā pieaugošā labējā ekstrēmisma izplatīšanos.
Eiropai ir vajadzīgas demokrātu partijas, kuru programmas uzrunā visus, ne tikai dažus cilvēkus. 2006. gada vēlēšanās Zviedrijas Sociāldemokrātu sauklis bija ,,visi ir iekļauti”, un tas šajās debatēs kļūst arvien būtiskāk, jo mūsu apspriesto partiju un grupu programmās netiek cienītas ES pamatvērtības un cilvēku līdzvērtība. Man kā Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas loceklim pieeja patvēruma un bēgļu politikas jautājumiem ir ļoti svarīga. Labējās ekstrēmistu partijas iebilst gan pret atvērtāku Eiropu, gan ES attīstību.
Tā vietā tās atbalsta valstis ar slēgtām robežām. Šo draudu es novēroju arī Zviedrijā un kopā ar jums visā Eiropas teritorijā. Es vēlos pateikt vēl vienu komentāru par šo rezolūciju. Ekstrēmistu grupas bērnu un jauniešu vidū propagandē baltās rases pārākumu. Izmantotais instruments ir plašsaziņas un elektroniskie sakaru līdzekļi, un tas apiet skolu, ģimeni, turpmāko izglītību un mūsu politiskās vērtības. Ir svarīgi, ka mēs kā vēlēti pārstāvji pārņemam debates savās rokās. Mums tas jādara tagad un jāturpina līdz pat Eiropas Parlamenta vēlēšanām 2009. gadā. Aicinu ar aplausiem atbalstīt rezolūciju.
(Aplausi)
Kostas Botopoulos
(EL) Priekšsēdētāja kungs, demokrātija Eiropā tiek apdraudēta, un es šaubos, vai mēs visi izprotam šo draudu nozīmi. Draudus nerada ekstrēmi labējo ideju izplatīšanās, bet pāreja no ekstrēmi labējām idejām uz metodēm. Citiem vārdiem sakot, uz to, ka tiek akceptēta rupja spēka izmantošana, kā redzams Parlamenta ekstrēmi labējo organizāciju darbībā.
Tāpēc ir skaidri jānošķir tas, ka, no vienas puses, mēs apkarojam idejas, kurām nepiekrītam. Idejas, kas atbalsta nacionālismu Eiropā un rasismu, ksenofobiju, sieviešu un minoritāšu apspiešanu. Mēs cīnāmies pret šīm idejām ar savām idejām un mūsu centieniem apkarot cēloņus, politiskos cēloņus, kuri galvenokārt sastopami dažādības problēmā - tas ir, tajā, ka Eiropas pilsoņi nepieņem dažādību, to atbalstošo politiku un pašu Eiropu.
Tomēr, no otras puses, mēs izcīnām atšķirīgu kauju pat ar krimināliem līdzekļiem pret šo ideju izplatīšanos ar rīcību, kas noved pie vardarbības. Raugoties no šī skatpunkta, es uzskatu, ka šī ir līdzsvarota kopīga visu Parlamenta demokrātu partiju rezolūcija, un ir kārtējais lieliskais brīdis mūsu Parlamentā - jo īpaši pēc tā, kas šodien notika -, un es ļoti lepojos ar to, ka šī rezolūcija radās no mūsu, sociālistu grupas.
Ana Maria Gomes
(PT) 6. septembrī ebreju kapsētā Lisabonā tika apgānītas apmēram divdesmit kapa vietas, un uz to kapakmeņiem tika uzzīmētas svastikas. Divi vainīgie tika arestēti. Viņi ir Frente Nacional vai Nacionālās frontes, Portugāles ekstrēmās labējās skūtgalvju organizācijas locekļi, kas atklāti atbalsta rasu karu un vardarbīgu rīcību, lai nodrošinātu baltās rases pārākumu. Šis gadījums un citi, jo īpaši pret musulmaņiem vērstā histērija dažādās Eiropas valstīs un rasistu vardarbība, kas nesen uzliesmoja pret romu kopienu Itālijā, parāda to, ka ksenofobija un varmācīgs rasisms ir mums līdzās, un mēs nevaram atļauties greznību šo faktu noniecināt.
Portugāles gadījumā amatpersonas sākotnēji juta vilinājumu pieklusināt šo atgadījumu un paziņot, ka antisemītisms ir pretrunā ar Portugāles sabiedrības vispārpieņemto iecietīgo dabu. Bet tieslietu un iekšējās pārvaldes ministru klātbūtne ebreju kapsētā kapu vietu svinīgajā šķīstīšanā un tas, cik lielu publicitāti šī solidaritātes demonstrācija izpelnījās Portugāles plašsaziņas līdzekļos, ir mācība citiem gadījumiem Portugālē un citās valstīs. Eiropā ekstrēmismu var efektīvi apkarot tikai tad, ja politikas pārstāvji un plašsaziņas līdzekļi uzņemas atbildību atspoguļot šāda veida noziegumus un norādīt uz tiem kā uz tiešiem un nekrietniem uzbrukumiem demokrātijas, Eiropas un cilvēces būtībai.
Pierre Schapira
(FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, ekstrēmisma pieaugums Eiropā noteikti ir ļoti satraucošs, un visām Eiropas iestādēm ir jāmobilizējas, lai apturētu to ekstrēmo labējo kustību izaugsmi, kas kļūst arvien draudošākas, jo tās ne tikai popularizē apšaubāmas vērtības, bet arvien vairāk uzbrūk cilvēktiesībām, pamatojoties uz rasistu ideoloģiju. Šī bīstamā tendence Eiropas Savienībā ir nepieņemama!
Pēc manām domām, Komisijai uz to ir jāreaģē divās jomās, atspoguļojot idejas, kas paustas rakstiskajā paziņojumā un PES rezolūcijā par šo tematu: tai kopā ar dalībvalstīm apņēmīgi jārīkojas, lai noteiktu piemērotus politiskus un tiesiskus līdzekļus cilvēktiesību pārkāpumu nosodīšanai, no vienas puses, un novērstu ekstrēmismu, jo īpaši starp jauniešiem, ceļot viņu izpratnes līmeni par Eiropas Savienības pamatvērtībām. Ir arī būtiski nodrošināt to, ka neviena iestāde un organizācija, kas atbalsta vērtības vai izplata paziņojumus, kūdot cilvēkus uz vardarbību ksenofobisku un rasistisku motīvu dēļ, nedrīkst izmantot Eiropas līdzekļus.
Es vēlos jums atgādināt par gadījumu ar Radio Maria Polijā, kas, lai gan ir bēdīgi slavens ar savu pret cilvēktiesībām vērsto nostāju, iesniedza pieteikumu, lai saņemtu Eiropas subsīdijas. Tāpēc es vēlos izmantot šo iespēju komisijas pārstāvja klātbūtnē vēlreiz pieprasīt mudināt nepiešķirt Eiropas finansējumu plašsaziņas līdzekļiem, kas ir rasistu ideju rupors un kam ir plaši izplatīta un, iespējams, ļoti bīstama ietekme uz sabiedrību.
Franco Frattini
Komisijas loceklis. - (IT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es uzskatu, ka šodienas debates izraisīja neparasti lielu interesi - neparastu interesi - un notika augstā politiskā līmenī, tāpēc es vēlos pateikties visiem, kas uzstājās, arī tiem, kuri minēja lietas, kam es nepiekrītu un nevaru piekrist. Daži runātāji apšaubīja to, vai šajā Parlamentā ir vajadzīgs un ir būtiski izskatīt šādu jautājumu; es tomēr uzskatu, ka tas bija ļoti būtiski.
Tika izvirzīts ļoti politisks jautājums: līdzsvars starp tiesībām uz domas brīvību, ko atzīst Pamattiesību harta, un citām pamattiesībām, piemēram, cilvēka cieņu, vienlīdzību un nediskrimināciju. Es vēlos pateikt, ka tiem, kas izvirzīja šo jautājumu, uzskatot, ka domas brīvība dod tiesības apvainot un piemērot vērtības, kas ir pretrunā cilvēka pamattiesībām, ir sakropļota izpratne par to, ko nozīmē domas brīvība.
Es vienmēr runāju to, ko domāju, pat tad, kad mani uzskati ir pretrunā iepriekšējo runātāju uzskatiem. Kāds minēja, ka, ,,ja referendumā pilsoņi nobalso pret Pamattiesību hartu, tā būs brīvības izpausme”. Es tam nepiekrītu, jo aicināt organizēt referendumu pret Pamattiesību hartu būtu tas pats, kas organizēt referendumu pret pilsoņiem, jo šiem pilsoņiem nepārprotami pieder un uz viņiem attiecas pamattiesības, kas mums tagad jāaizsargā. Tas nav tāpēc, ka šis princips ir jāatspēko, bet tāpēc, ka tie, kas aizstāv pamattiesības, nav ekstrēmisti, bet tie, kas tās pārkāpj un atspēko, kas vēlas apstiprināt tiesības kūdīt varmācīga bara vai grupas tiesības iznīcināt ebreju kapa vietas, ir ekstrēmisti. Tā nav vārda brīvība, tā ir vardarbība, kas jāiznīcina un jāsoda, izmantojot tiesiskus instrumentus. Šie, manuprāt, ir tie divi pasākumi, uz kuriem Eiropai nelokāmi ir jāuzstāj.
Mēs to nedrīkstam noniecināt. Mēs nedrīkstam domāt, ka vienu gadījumu var neņemt vērā, jo tas ir viens notikums; ja šis viens notikums ir rasisma un neiecietības simptoms, simptoms dziļam nicinājumam pret humānām vērtībām, mums jāsatraucas arī par vienu gadījumu, par vienu vardarbības aktu!
Daudzi no jums ir izvirzījuši vēl kādu ļoti būtisku jautājumu: vai politiskās domas brīvas izpausmes vārdā jābūt iecietīgiem pret to, ka politiskie spēki izplata rasistiskus ziņojumus? Ņemot vērā to, ka viņus ievēlē pilsoņi, es uzskatu, ka politiķi ir īpaši atbildīgi un nedrīkst kūdīt pūli pret citiem pilsoņiem vai citiem cilvēkiem: personīgā atbildīguma izjūta.
Pēc manām domām, un es to saku atklāti, ir grūti izmantot tiesiskos instrumentus, policiju vai slepenos dienestus, lai uzsāktu tālejošu izmeklēšanu par šo vai citu partiju. Tomēr, kad šī vai cita partija publiski apalvo, ka tās nodoms ir atjaunot rasu pārākumu, tā nav vārda brīvība, bet uzbrukums pašiem Eiropas pamatiem. Tieši šādu iemeslu dēļ represīva rīcība ir attaisnojama, un nevar būt ne runas par cenzūru vai vārda brīvības principa pārkāpumu.
Es aizstāvēšu to cilvēku tiesības izteikties, kas man nepiekrīt, bet es nevaru aizstāvēt to cilvēku tiesības, kas man nepiekrīt un kūda pūli vai citus cilvēkus uzbrukt un ievainot, un nogalināt. Tā nekādā gadījumā nav vārda brīvība!
Tāpēc šodienas jautājums ir galvenais, un es izvirzīšu līdzīgus argumentus tad, kad debatēsim par šausmīgo ekstrēmisma formu, ko pārstāv terorisms, jo mēs noteikti nevaram novilkt robežu starp rasu naida vēstījumu un to cilvēku vēstījumu, kas uzskata, ka cilvēku nogalināšana teroristu aktos ir pieņemama atbilde uz sabiedrības problēmām. Šīs abas ir problēmas, kas, pēc manām domām, ar izglītības un profilakses palīdzību, veicinot iecietību un izmantojot tiesiskos un piespiedu instrumentus, jārisina Eiropas līmenī. Mēs varam būt apmierināti tikai tad, kad esam pārliecināti, ka Eiropā nav vietas rasistiem, fanātiķiem un teroristiem.
Priekšsēdētājs
Es esmu saņēmis piecus rezolūciju priekšlikumus atbilstīgi Reglamenta 103. panta 2. punktam.
Debates ir slēgtas.
Balsojums notiks ceturtdien, 2007.gada 13. decembrī.
Rakstiskie paziņojumi (142. pants)
Glyn Ford  
rakstiski. - Es balsošu par šo rezolūciju ar zināmu nepatiku. Tā attiecas uz būtisku tematu, ar kuru šajā parlamentā esmu strādājis, kopš tiku pirmo reizi ievēlēts 1984. gadā, kad man bija tas gods vadīt Parlamenta Izmeklēšanas komiteju par rasisma un fašisma pieaugumu Eiropā.
Esmu nobažījies, ka šī rezolūcija ir tik vāja, ka cilvēkiem, kas 1980. gados bija tādu neofašistu partiju kā Movimento Sociale Italiano biedri, šodien ir iespēja parakstīt un balsot par šo rezolūciju. Pamatojoties uz to, tā nenovēršami ir kļūdaina.
Lívia Járóka  
rakstiski. - (HU) Ekstrēmistu kustības, kas visā Eiropā kļūst arvien spēcīgākas, dod pamatu nopietnām bažām, jo to politisko aktivitāšu pamatā ir naida kūdīšana pret visievainojamākajām sabiedrības grupām, un tās sludina neiecietību un sociālo atstumtību. Šādas idejas neatbilst Eiropas vērtībām, cilvēka cieņai, tiesību vienlīdzībai un pamatbrīvībām Eiropas Savienības dibināšanas līgumos vai Pamattiesību hartā formulētajos pamatprincipos, ko mēs šodien pasludinājām. Šādas kustības un to paustie uzskati spēj iedvest bailes minoritātēm un likumam pakļāvīgo un demokrātisko pilsoņu vairākumam. Ņemot vērā to, ka ekstrēmistu grupas ir piesaistījušas lielāku plašsaziņas līdzekļu interesi, kļūdaini vispārinājumi un izkropļotas puspatiesības izskan plašāk nekā jebkad iepriekš, kas ir ne tikai nepieņemami, bet arī ļoti bīstami, jo tās pastiprina aizspriedumu un diskriminācijas gadījumus un traucē turpmāku sociālo problēmu risināšanu.
Es vēlos jums atsevišķi atgādināt par gadījumiem, kas vērsti pret čigāniem un arī notiek arvien biežāk. Eiropā ir vairāk nekā desmit miljoni čigānu, un viņi ir lielākais un vienlaicīgi visievainojamākais etniskais mazākums Eiropā, un nav jau tā, ka viņu stāvoklis pēdējos gados nebūtu uzlabojies, bet daudzās jomās tas noteikti ir pasliktinājies. Tā ir Eiropas Savienības un pilsoņu organizāciju kopatbildība rast risinājumu bezdarba un galējas nabadzības problēmai un izbeigt čigānu dzīvesvietu un izglītības segregāciju. Šo problēmu atrisināšana ir vissteidzamākais ar minoritātēm saistītais jautājums Eiropas Savienībā.
Magda Kósáné Kovács  
rakstiski. - (HU) Ekstrēmistu partijas, kas daudzās Eiropas Savienības dalībvalstīs iegūst vietas parlamentā un īslaicīgi pat EP, nedrīkst pieļaut Eiropas politikā. To aizliegšana ir nozīmīga visai Eiropas Kopienas sabiedrībai, pat, ja mēs zinām, ka pilsoņi, kas parasti pieprasa demokrātiju un cilvēktiesības, slēpj ikdienišķu rasismu un ksenofobiju.
Jo īpaši apdraudēti ir jaunieši, kam ne tikai holokausts, bet arī Berlīnes mūra krišana ir vēsture. Eiropā bez robežām tiek pārvērtēta apziņa par piederību nācijai, un ir viegli iedvest pat mežonīgas idejas. Līdz šim Eiropas tiesību akti ir ievērojuši valstu pasākumus: tie nepārsniedz valstu pasākumu robežas un nenorāda virzienu. Tomēr uz problēmu jāreaģē ne tikai politiski vai tiesiski, tāpēc rīcība nedrīkst vienkārši parādīties mūsu mērķos, bet arī to pilsoņu organizāciju un baznīcu reakcijā, kas sludina Eiropas vērtības un kurām ir nozīme sabiedrības dzīvē.
Piemēram, pāvests Jānis Pāvils II ir daudzkārt izteicies pret rasismu un ksenofobiju, un viņš par reliģijas pienākumu uzskatīja kalpošanu patiesībai, mieram, piedošanai, dzīvei un mīlestībai cilvēku vidū, citiem vārdiem sakot, visām vērtībām, ko šīs radikālās grupas nepārstāv vai pārstāv tikai ekstrēmā ziņā.
Es vēlos lūgt EP priekšsēdētāju un Komisijas locekļus paredzētajā dialogā ar baznīcām aicināt tās rīkoties pret ekstrēmistiem un pārtraukt tos atbalstīt.
Katalin Lévai  
rakstiski. - (HU) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, ekstrēmistu idejas un organizācijas ir kļuvušas par satraucošu parādību mūsu ikdienas dzīvē, un mēs to novērojam gandrīz visur. Eiropas integrācijas tēviem domas un uzskatu brīvība bija pamatjēdziens. Mūsdienās tā ir mūsu pamatvērtība. Patiesa demokrātija garantē arī vārda brīvību, kas tomēr nedrīkst traucēt vai apšaubīt mieru, dzīvību un esību; mums patiešām tas ir aktuāli. Mēs nedrīkstam pieļaut to, ka idejām, kas iepriekš izraisīja holokaustu un naidu starp valstīm un tautām, būtu forums un organizācijas. Daudzās vietās ekstrēmi labējais spārns pirms mums meklē un atrod vienu no sociālo problēmu risinājuma avotiem segregācijā un naida kūdīšanā, nevis samierināšanā un integrācijā. Eiropas Savienībai, kā patiesai cilvēktiesību un humānās aizsardzības nodrošinātājai, jādara viss iespējamais, lai šīs idejas un organizācijas atkāptos un lai tās pat pazustu no mūsu ikdienas dzīves, ja to agresija, kas traucē sabiedrības veselīgu dzīvošanu, to pieprasa.
Es arī iesaku Eiropas Savienībai tās komunikācijas aktivitātēs atvēlēt vairāk vietas informācijai. Diemžēl nozīmīgi iedzīvotāju slāņi lielākoties neziņas dēļ ir uzņēmīgi pret ekstrēmiem, populistiskiem paziņojumiem. Apdraudēta galvenokārt ir jaunā paaudze, kam nav bijusi iespēja iegūt attiecīgo vēsturisko pieredzi, lai atrastu pareizo virzienu. Mūsu pienākums ir viņiem palīdzēt. Ja mēs padosimies, mēs iedragāsim mūsu nākotnes pamatus.
Daciana Octavia Sârbu  
rakstiski. - (RO) Eiropas Savienībai jācīnās pret visa veida ekstrēmismu, jo šī darbība ir pretrunā ar brīvības, demokrātijas un cilvēktiesību ievērošanas principiem, kas ir Eiropas Savienības pamatā. Tādēļ Eiropas līmenī pasākumiem pret ekstrēmismu un terorismu nevajadzētu ietekmēt pilsoņu tiesības. Pusmilitāro grupu ekstrēmistu kustības, ultranacionālisms, ksenofobija, aicinājumi uz vardarbību un vietējiem etniskiem vai reliģiskiem konfliktiem destabilizē Eiropas Savienību, kam raksturīga tās dalībvalstu bagātā kultūras un tradīciju dažādība. Tai jāsakopo centieni, lai cīnītos pret ekstrēmistu darbībām un noteiktu šo darbību kūdītājus un organizētājus. Eiropas Pamattiesību aģentūra arī spēlēs nozīmīgu lomu rasisma un ksenofobijas novēršanā, nodrošinot drošības klimatu Eiropas Savienības teritorijā.
Dialogs, izglītība un sabiedrības informēšana par tematiem, kas saistīti ar iecietības veicināšanu un rasisma apkarošanu, ir būtiski elementi, kuri dod ieguldījumu brīvības un demokrātijas principu izplatīšanā. Dalībvalstīm arī jāsadarbojas un jācenšas integrēt atstumtās sociālās un etnokulturālās kategorijas, lai cīņa pret diskrimināciju un kūdīšanu uz vardarbību nodrošinātu etnisku un politisku saskaņu Eiropas Savienībā.
