Komisijas ierosinātā uzklausīšana par "totalitāru režīmu pastrādātiem genocīda noziegumiem, noziegumiem pret cilvēci un kara noziegumiem” (2008. gada 8. aprīlis) (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais darba kārtības punkts ir Komisijas paziņojums par totalitāru režīmu pastrādātiem genocīda noziegumiem, noziegumiem pret cilvēci un kara noziegumiem.
Jacques Barrot
Komisijas priekšsēdētāja vietnieks. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, es vēlētos ziņot par uzklausīšanu par totalitāru režīmu pastrādātiem noziegumiem, lai pievērstos Parlamenta izteiktajām pamatotajām bažām.
2008. gada 8. aprīlī Komisija un Slovēnijas prezidentūra organizēja uzklausīšanu par totalitāru režīmu pastrādātiem noziegumiem. Šo uzklausīšanu 2007. gada aprīlī, pārrunu laikā par Pamatlēmumu attiecībā uz rasisma un ksenofobijas apkarošanu pieprasīja Padome. Uzklausīšanas mērķis bija gūt labāku izpratni par to, kā dalībvalstis ir tikušas galā ar totalitāro noziegumu atstāto mantojumu, un par metodēm un praksi, kas tiek izmantota, lai stātos pretī šim izaicinājumam.
Uzklausīšana koncentrējās uz diviem galvenajiem tematiem: totalitāru noziegumu atzīšana un saskaņa. Ņemot vērā šī jautājuma jutīgumu, un lai novērstu iespēju, ka šis jautājums jebkādā veidā varētu tikt ļaunprātīgi izmantots, Komisija vēlējās, lai šīs debates, pirmkārt, būtu debates starp dažādas izcelsmes neatkarīgiem ekspertiem un akadēmiķiem, kas būtu ieinteresēti zinātniskā pieejā šim jautājumam. Dalībvalstis, kā arī Parlaments, tika aicināts apmeklēt uzklausīšanu, un es priecājos, ka daudziem Parlamenta deputātiem tika dota iespēja šajās debatēs piedalīties. Uzklausīšana veicināja konstruktīvas un bezkaislīgas debates. Kopumā, diskusijās parādījās četri jautājumi, kas īpaši interesēja Komisiju.
Pirmkārt, ir sajūta, ka vecajām dalībvalstīm būtu jābūt labāk informētām par jauno dalībvalstu traģisko pagātni. Šis informētības trūkuma fakts būtu rūpīgi jāizvērtē, lai novērstu iespēju, ka Eiropas Savienības dalībvalstu domas šādā svarīgā jautājumā dalās, lai gan tam, faktiski, būtu mūs jāvieno.
Otrkārt, no debatēm izrietēja, ka patiesības noskaidrošana ir saskaņas panākšanas priekšnoteikums. Saskaņas gars, kas ietilpst Eiropas integrācijas procesā, pašlaik ir svarīgāks kā jebkad agrāk. Dažādās saskaņas panākšanas pieredzes, kas tika apspriestas uzklausīšanas laikā, parādīja, cik sarežģīts ir šis uzdevums, un parādīja arī to, ka ir pamats optimismam. Debates parādīja, ka cilvēka pamattiesību ievērošana ir būtisks faktors patiesas saskaņas panākšanai.
Treškārt, šķiet, ka pastāv daudzi un dažādi veidi, kā risināt atzīšanas un saskaņas jautājumus. Nav viena, visiem piemērota modeļa, un katrai dalībvalstij ir jāatrod saviem apstākļiem piemērotākais.
Visbeidzot, debates parādīja, ka Eiropas iestādes tiek aicinātas pilnīgāk risināt šos jautājumus. Uzklausīšanas laikā grupa dalībnieku iesniedza dokumentu, kurā tika ierosināts liels skaits priekšlikumu tālākai darbībai. Komisija šo lūgumu pēc lielākas Eiropas Savienības iesaistīšanās šajos jautājumos ir ievērojusi; tomēr jāuzsver, ka katrai dalībvalstij pašai ir jāatrod savs veids, kā attiekties pret šo noziegumu atceri un kā risināt šos jautājumus. Eiropas Savienība šo uzdevumu nevar izpildīt dalībvalstu vietā. Eiropas Savienībai šajā jomā ir ļoti maz pilnvaru. Tās uzdevums ir veicināt šo procesu, aicinot uz diskusijām, veicinot pieredzes un labākās prakses apmaiņu un savedot kopā dažādas ieinteresētās puses.
Uzklausīšanā izteiktie viedokļi tagad ir jāanalizē; tomēr, es vēlētos atkārtoti apliecināt Komisijas apņemšanos turpināt šo procesu, ko aizsāka Padomes 2007. gada aprīļa deklarācija. Komisijai divus gadus pēc tam, kad stājās spēkā Pamatlēmums attiecībā uz rasisma un ksenofobijas apkarošanu, ir jāiesniedz Padomei ziņojums, un pēc tam būs iespējams sarīkot politiskas debates.
Starplaikā, Slovēnijas prezidentūra plāno publicēt uzklausīšanas laikā saņemto informāciju. Komisija no savas puses plāno uzsākt pētījumu, lai gūtu faktisku priekšstatu par dažādajām metodēm, tiesību aktiem un praksi, ko dalībvalstis izmanto, lai risinātu totalitāro noziegumu jautājumu.
Kas attiecas uz izglītības un pilsonības aspektu svarīgumu, Komisija apsvērs arī to, kā esošās Kopienas programmas varētu izmantot, lai visā Eiropā palielinātu informētību par šiem jautājumiem.
Nobeigumā, ir svarīgi veicināt objektīvas un bezkaislīgas diskusijas par šiem jautājumiem un pakāpeniski strādāt pie Eiropas Savienības pilnvaru ierobežojumu samazināšanas šajā jomā. Komisija, protams, ir gatava piedalīties šajā procesā.
Vytautas Landsbergis
PPE-DE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, runājot, debatējot un virzoties uz būtisku, vienotu nostāju par totalitāro režīmu noziegumu izvērtēšanu Eiropā, ātrākai morālai un tiesiskai veiksmei ir redzams viens būtisks šķērslis.
Galvenais šķērslis ir gandrīz nesaprotamā šodienas Krievijas valdības nostāja. Kas attiecas uz PSRS staļiniskajā pagātnē pastrādātajiem noziegumiem, tā vietā, lai no tiem distancētos ar atbilstošu nosodījumu par lielajiem noziegumiem pret cilvēci, kara noziegumiem un citām ļaundarībām, Krievijas valdošā elite neseko denacificētās Vācijas labajam piemēram.
Nē, padomju fīrers Staļins tiek slavēts, viņa paša un viņa bandas noziegumi tiek noliegti vai ignorēti un to upuri tiek pazemoti un apsmieti. Šī dīvainā politiskā uzvedība, kas tik ļoti kaitē pašai Krievijai, nevar mums atņemt patiesību par dokumentiem, taču turpina negatīvi ietekmēt Eiropas standartus un izvērtējuma godīgumu.
Mums būtu jāapzinās, kā šāda liekulība un dubultstandarti palīdz dažādiem neonacistiem, u.c. Ja kāds saka, ka pirms oficiālā Krievija pārdomā, mums savas domas ir jāiesaldē un jāseko Kremļa vēlmēm vai arī jāatliek izvērtēšana un lēmumu pieņemšana, tad tas ir pilnīgi un galīgi nepareizs viedoklis.
Neskatoties uz to, cik skarbā veidā Krievijas valsts nolīgtie vēsturnieki mēģinās pārrakstīt faktisko Eiropas vēsturi, divas 20. gadsimta visasiņainākās starptautiskās tirānijas līdz ar citām, mazākām nacionālajām diktatūrām ir jāizvērtē un tās tiks atbilstoši izvērtētas. Tas ir vislabākais veids, kā Eiropa var palīdzēt nākotnes Krievijai.
Jan Marinus Wiersma
PSE grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētāja kungs, mūsu grupa palīdzēja noorganizēt šīs debates, jo mēs esam satraukušies par aizvien biežāko dažādo pagātnes interpretāciju no politisko partiju puses. Es runāju ne tikai kā politiķis, kā sociāldemokrāts, bet arī kā vēsturnieks. Šāda veida interpretācijas bieži rada pamatu mītiem, kas var būt auglīga augsne, piemēram, ksenofobijai, jo tās atspoguļo tikai vienu stāsta pusi. Tas, protams, ir ļoti bīstami dažādajā Eiropā, kurā ir arī liela etniskā dažādība.
Uz sarežģītajiem vēstures jautājumiem nav vieglu atbilžu. Šādu nepareizu priekšstatu bieži rada tie, kas vēsturiskiem notikumiem piedod populistisku nokrāsu. Pagātnes falsificēšana tiek izmantota arī, lai panāktu, ka cilvēki to aizmirst, piemēram, noliedzot holokaustu vai slēpjot citu totalitāro režīmu pastrādātos noziegumus. Un pastāv arī briesmas kļūt selektīviem. Vēstures kritēriji dažreiz tiek piemēroti vienai situācijai, bet kādai citai nē. Dažreiz netiek saskatītas nekādas atšķirības, un viena situācija tiek vērtēta tieši tāpat kā kāda cita. Tā rezultātā, cilvēki apjūk un nezina, kā viņiem vajadzētu justies attiecībā uz pagātni - politiķi ir nolaupījuši vēsturisko patiesību, jo ir ļoti viegli salīdzināt.
Mūsu grupa šo jautājumu uzskata par īpaši būtisku tieši šogad, jo šogad mēs pieminam Prāgas sacelšanos, Prāgas pavasari, un arī Kristallnacht. Mēs uzskatām, ka ir svarīgi, lai Komisija un Padome rādītu piemēru un veicinātu uz faktiem un zinātniskiem pētījumiem balstītas debates. Nevis lai censtos panākt kaut kādu vienotu nostāju, bet gan lai nodrošinātu to, ka cilvēki apzinās, ka mūsu diskusija balstās uz pareizu informāciju. Un lai nodrošinātu, ka debates varēs arī turpināties.
Es vēlreiz vēlos uzsvērt, ka mērķis, protams, nav no mūsu vēstures aizslaucīt svarīgās un briesmīgās epizodes. Protams, nē, galvenais mērķis ir no tām mācīties. Taču mums ir jābūt pārliecinātiem, ka vēsture netiek ļaunprātīgi izmantota. Tas ir svarīgs morāles jautājums. Es domāju, ka ir svarīgi vēlreiz pateikt, ka mūsu šīs pēcpusdienas un šī vakara debatēs mums būtu jādod vārds arī vairākiem kolēģiem deputātiem, kuriem ir personīga pieredze, kas saistīta ar totalitāro režīmu sekām. Šīs mums ir svarīgas debates, kuras mēs gada laikā noteikti turpināsim.
Sarah Ludford
ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es uzskatu, ka visi totalitāro režīmu, vai tas būtu fašistiskais, komunistiskais vai staļiniskais režīms, pastrādātie noziegumi ir pilnībā jāatklāj. Taču es neatbalstu to, ka par nelikumīgu tiek pasludināta šādu totalitāru vai autoritāru režīmu pastrādātu noziegumu, piemēram, holokausta (Shoah), genocīda vai noziegumu pret cilvēci, noliegšana vai piedošana, un tāpat es neatbalstu, ka par nelikumīgu tiek pasludināts tā saucamais terorisma noraidījums, attaisnošana vai glorificēšana no sabiedrības puses. Visos šajos gadījumos, manuprāt, vissvarīgākajai būtu jābūt vārda brīvībai, un krimināltiesības būtu jāpiemēro tikai tajos gadījumos, ja ir redzams skaidrs pamudinājums uz naidu, vardarbību vai terorismu. Vārda brīvība ir patiesības noskaidrošanas pamatā.
Viens uzklausīšanas temats bija kompensācijas par netaisnību; nav iespējams panākt taisnīgumu bez patiesības. Vislabākā ilustrācija šim faktam bija Patiesības un saskaņas komisijā Dienvidāfrikā. Es uzskatu, ka viens no vislieliskākajiem Eiropas Savienības un tās dalībvalstu sasniegumiem pēdējā desmitgadē bija Starptautiskās kara noziegumu tiesas izveide. Taču uz planētas vēl ir daudz nesodītu cilvēku, un es uzskatu, ka mēs Eiropā nedarām pietiekami daudz, lai viņus nodotu tiesai. Es nezinu, kas notika ar to noskaņojumu, kas ES vadīja laikā, kad atbalstījām Starptautisko kara noziegumu tiesu, brīdī, kad bija jābūt godīgiem attiecībā uz slepenām norunām par ieslodzīto ārkārtas pārvietošanas lidojumiem un slepeniem cietumiem. Uz savu ziņojumu, ko par šādām norunām iesniedzām pirms gada, mēs neesam no dalībvalstīm saņēmuši apmierinošu atbildi.
Mēs zinām, ka Amerikas Savienotajās Valstīs spīdzināšanas Gvantanamo līcī un citur tika atļautas visaugstākajā Buša administrācijas līmenī. Tas ir novedis pie traģiskas Amerikas Savienoto Valstu morālās autoritātes un reputācijas zaudēšanas. Jā, mums ir jānoskaidro patiesība par šiem noziegumiem, taču nepadarīsim par nelikumīgu to, kas ir kārtīgi jāizdiskutē.
Wojciech Roszkowski
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, divi 20. gadsimta visnežēlīgākie totalitārie režīmi, vācu nacisms un padomju un ķīniešu komunisms, pastrādāja šausmīgus noziegumus. Kopējais upuru skaits, iespējams, pārsniedz 100 miljonus cilvēku, kas miruši un nomocīti holokaustā un masveida nāves sodu izpildīšanā, deportācijās, mākslīgi radītos bada apstākļos un nāves un koncentrācijas nometnēs.
Nacisma sistēma cilvēkus slepkavoja rasistisku iemeslu dēļ; komunisma sistēma - sociālās šķiras dēļ. Ideoloģijas, kas bija šo sistēmu pamatā, veselas pilsoņu grupas izslēdza no likuma varas un nolēma tās nāvei vai fiziskai un sociālai degradācijai, lai varētu veidot jaunu, it kā labāku sabiedrību. Īpašs naids valdīja pret reliģijām. Šajā sistēmās bija ne tikai varas monopols, bet arī valodas monopols, jo tā tika pārvērsta par propagandas un terora instrumentu.
Šodien, vairāk nekā 60 gadus pēc otrā Pasaules kara beigām un vairāk nekā 12 gadus pēc padomju komunistiskās sistēmas sabrukuma, ir pārsteidzoši, ka Eiropas Savienībā vēl arvien ir cilvēki, kas atsakās atzīt, ka komunisms bija noziedzīga sistēma. Tiek izmantotas dažādas viltības, lai relativizētu komunisma pagātni. Kādi morāli argumenti ļauj atbalstīt apgalvojumu, ka nacisma upuri ir svarīgāki nekā komunisma upuri? Kādēļ mēs nespējam šajā jautājumā sagatavot kādu kopīgu rezolūciju?
Komisāra kungs, šis nav tikai atsevišķu dalībvalstu jautājums. Ja Eiropas Savienība sevi uzskata par atbildīgu un kompetentu risināt rasisma un ksenofobijas jautājumu, tad tai ir jāsaņem drosme, lai izteiktu nožēlu arī par komunistu pastrādātajiem noziegumiem. Es to saku ne tikai kā politiķis, bet arī kā vēsturnieks. Abu sistēmu līdzīgums ne vienmēr noteikti noved pie argumentiem par to salīdzināmību. Uzsverot komunistu noziegumu unikalitāti, nacistu noziegumi nekādā ziņā netiek mīkstināti, un otrādi. Vienkārši sakot, vispārēja pieklājība un šo režīmu neskaitāmo upuru piemiņa prasa nosodīt abus režīmus. Darba grupa, kuru Parlamentā esam izveidojuši un ko sauc Vienota Eiropa, vienota vēsture, un kurā ir jau apmēram 50 biedri, lūgs izteikt tieši šādu nosodījumu.
Daniel Cohn-Bendit
Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, manuprāt, mūsu pienākums šajā jautājumā sastāv no trim daļām. Pirmkārt, mums ir jāspēj noformulēt vienotu Eiropas kara un kara iemeslu interpretāciju, t.i. vienotas Eiropas atmiņas.
Nav jēgas turpināt šo nebeidzamo diskusiju un Staļina noziegumu salīdzināšanu ar nacistu noziegumiem. Tie ir divi atsevišķi totalitārisma piemēri, divas atsevišķas noziedzīgas sistēmas, lai gan dažreiz tām ir strukturālas līdzības. Protams, mēs varam visu debašu garumā runāt par atklātību, demokrātiju, utt., tādējādi izsakot kopējo interpretāciju. Kopējā atbilde ir, piemēram, Eiropas Savienība vai Pamattiesību harta, kas būtībā atspoguļo, ko esam mācījušies no šīm divām totalitārajām sistēmām, kas mūsu kontinentā radīja tik lielu iznīcību.
Otrkārt, ja paskatāmies sev apkārt, pasaulē, tad redzam Ruandu, Bosniju, Darfūru, utt. Tas nozīmē, ka cilvēku posts turpinās. Kā pareizi teica baronese Sarah Ludford, mums ir nepieciešama Starptautiskā kara noziegumu tiesa un vienoti noteikumi. Šodien mums ir jācenšas nodrošināt, lai visas civilizētās valstis atzītu Starptautisko kara noziegumu tiesu, lai šāda veida noziegumi, kas atšķiras, kas nav visi pilnīgi vienādi, taču savā ziņā visi ir noziegumi, tiktu nodoti tiesai.
Stāties pretī šādiem noziegumiem mēs spēsim tikai tad, ja spēsim par tiem atbildīgās personas nodot tiesai, lai kur arī tās nebūtu - Gvantanamo, Darfūrā vai Bosnijā šīs valsts serbu vidū. Tiesiskums sāks valdīt tikai tad, ja atbildīgās personas tiks nodotas tiesai. Tādas ir vēstures sniegtās mācības, un tādēļ es uzskatu, ka Komisijas iniciatīvas šajā jomā ir interesantas, ja beigās tās mums palīdz noformulēt kopēju, pret totalitārismu vērstu nostāju.
Francis Wurtz
GUE/NGL grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, mēs atbalstīsim visus centienus izskaust rasismu un ksenofobiju, veicināt pamattiesību ievērošanu un īpaši atklāti nosodīt kara noziegumus, noziegumus pret cilvēci un genocīda noziegumus. Mēs to darīsim neatkarīgi no laika un vietas. Šajā cīņā nedrīkst būt nekādu tabu ne attiecībā uz pagātnes noziegumiem, ne uz traģēdijām, kas pašreiz notiek visā pasaulē.
Eiropas vēsturē tas, protams, attiecas uz nacismu. Tas attiecas arī uz fašistu Mussolini, Petain, Franco, Salazar režīmiem, kā arī uz grieķu armijas pulkvežiem. Mēs arī esam gatavi atkārtot nosodījumu Staļina laikā pastrādātajiem nežēlīgajiem noziegumiem. Tāpat nedrīkst aizmirst koloniju laika notikumus.
Mūsu nevēlēšanās ielaisties kompromisā vēl lielākā mērā noteikti ir jāattiecina uz rasistiskām, ksenofobiskām un atklāti fašistiskām tendencēm, kas mūsdienās dažās Eiropas Savienības dalībvalstīs, gan jaunajās, gan vecajās, vēl arvien tiek pieļautas ļoti augstā līmenī. Ir tikai viena lieta, ko par nepieņemamu varētu uzskatīt ne tikai mūsu grupa, bet arī tie, kas ir nesuši personīgus upurus cīņā pret visbriesmīgāko genocīdu mūsdienu vēsturē, un tas ir mēģinājums slepeni trivializēt nacismu, iekļaujot to vispārējā kategorijā, kurā ir iekļauts arī staļinisms un pat tie režīmi, kas Centrālajā un Austrumeiropā pastāvēja pirms Berlīnes mūra krišanas.
Es vēlētos jums citēt trīs paziņojumus no daudzajiem, kas nesen par šo tematu tikuši teikti, un tie visi runā paši par sevi. Pirmkārt, šis ir fragments no paziņojuma, ko izdarīja Vācijas Neuengamme koncentrācijas nometnē izdzīvojušo savienība. Es citēju:
(DE) "Neuengamme asociācija vienmēr ir iebildusi pret Nacionālsociālisma pielīdzināšanu staļinismam”.
GUE/NGL grupas vārdā. - (FR) Nākamais citāts ir komentārs, ko izteikusi Būhenvaldes nometnes bijušo ieslodzīto padome. Citēju: "Tie, kas mēģina visu vispārināt, sagroza nacisma barbarisma nozīmi Vācijas vēsturē.”
Visbeidzot, šie ir vārdi, ko teica Vācijas Ebreju centrālās padomes ģenerālsekretārs, apsūdzot tos, kas uzdrošināt vilkt paralēles starp bijušo VDR un nacistu režīmu; un es citēju: "Jebkurš mēģinājums vilt paralēles starp šiem diviem režīmiem ir mēģinājums samazināt tiesību liegšanas, deportāciju un miljoniem nevainīgu vīriešu, sieviešu un bērnu masu iznīcināšanas apmērus nacistu diktatūras laikā.”
Paldies, ka veltījāt laiku šo paziņojumu apsvēršanai.
Bernard Wojciechowski
IND/DEM grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, karš ir viena lieta, bet nāciju iznīcināšana un noziegumi pret cilvēci ir pavisam kas cits. Ne katra kara mērķis ir iznīcināt zaudējušo pusi, un nāciju ir iespējams iznīcināt arī bez kara. Bieži vien to cilvēku dvēseles, kam nodarīts pāri, pārņēma milzīgs naids pret iekarotājiem un apspiedējiem - tieši tā Hannibals un Mithidrates uztvēra romiešus. Taču to nevar salīdzināt ar naidīguma jūtām, kas radās 20. gadsimta noziedznieku sirdīs.
Šī gadsimta vēsture ir daudz vairāk nekā tikai daudzu nāciju pārciesto netaisnību summa. Tā ir kļuvusi par cilvēces un necilvēcīguma vēstures papildinājumu. Filozofs Kants to formulēja kategoriski: rīkojies tā, lai jebkādas formas cilvēcīgums tev būtu mērķis, nevis līdzeklis mērķa sasniegšanai.
Bieži tiek kaismīgi diskutēts par genocīda noziegumu iemesliem. Labāk būtu pajautāt, kādēļ neviens šos noziegumus pareizajā laikā nenovērsa. Totalitārā politikā viss bija plānots un aprēķināts. Pirmais priekšraksts bija neko neatklāt pirms laika, izlikties par draugu līdz pēdējam brīdim. Es to saku, jo šodien daudzās valstīs atklāti pastāv fašistiskas un komunistiskas grupas. Tādēļ tik svarīgas bija divas pirmās uzklausīšanas sesijas Eiropas Savienībā par totalitāro noziegumu vēsturi. Runāsim atklāti, lai skaidri noteiktu, kas nekādā gadījumā nedrīkst kļūt par tā saucamā vēsturiskā revizionisma objektu.
Genocīds nav tāda lieta, kam var pretoties viena vienīga nācija. Tam ir jāpretojas visas civilizētās pasaules sabiedrībai. Šis ir viens no iemesliem, kādēļ tas ir Eiropas Savienības uzdevums.
Slavi Binev
(BG) 20. gadsimtā papildus komunisma un nacisma totalitārajiem režīmiem bija vēl kāds fakts: nežēlīgie Osmaņu impērijas uzbrukumi bulgāru un armēņu tautas cilvēktiesībām. Gandrīz piecu gadsimtu ilgajā Osmaņu valsts valdīšanas laikā vardarbība pret bulgāru tautu ietvēra arī genocīda pazīmes. Liela daļa Bulgārijas iedzīvotāju tika aizvesti verdzībā, iznīcināti vai piespiedu kārtā pievērsti Islāmam, kas būtībā ir mērķtiecīga etniskā tīrīšana. Vēl viens nenoliedzams fakts ir vairāk nekā pusotra miljona armēņu piespiedu deportācijas un nogalināšana, ko laika posmā no 1915. līdz 1917. gadam veica Turcijas varas iestādes. Visi šie pret bulgāriem un armēņiem veiktie vardarbības akti pilnībā atbilst ANO dokumentos par apsūdzēšanu genocīdā un tā sodīšanu definētajiem noziegumu elementiem. Pret armēņiem un bulgāriem vērstā genocīda atzīšana Turcijas Republikai dotu skaidru signālu, ka tai ir jāuzņemas atbildība un jāatvainojas par pieciem bulgāru apspiestības gadsimtiem un pastrādātajiem noziegumiem un masu slepkavībām un jāatlīdzina bēgļu mantiniekiem par ciešanām un privātīpašumiem, kas viņiem tika nozagti un vēl arvien atrodas Turcijas teritorijā.
Christopher Beazley
(FR) Komisāra kungs, piedodiet, taču mani dziļi šokēja tas, kā jūs ievadījāt šīs debates. Jūs mums teicāt, ka Komisijā ir notikušas bezkaislīgas debates par noziegumiem pret cilvēci. Jūs minējāt, cik sarežģīts ir šis uzdevums, un nobeigumā teicāt, ka Eiropas Savienībai šajā jomā ir ļoti maz pilnvaru.
Jūsu igauņu kolēģa Sim Kallas, kuru jūs ļoti labi pazīstat, sievu divu gadu vecumā kopā ar māti un vecmāmiņu deportēja Staļina režīms. Kāds cits jūsu kolēģis, Frattini kungs, kurš mūs drīz pametīs, savā vēstulē Landsbergis kungam teica: "Jūsu vēsture, kas saistās ar Lietuvas ciešanām zem Staļina režīma, šī jūsu vēsture ir arī mūsu vēsture.”
Komisāra kungs, varbūt savā atbildē jūs varētu visu sīkāk paskaidrot, jo var gadīties, ka esmu pārpratis. Es uzskatu, ka tieši šeit Parlamentā un Padomē ir daudz darīts, lai pieminētu aizmirstos mirušos. Jo mēs nerunājam kā politiķi; mēs vēršamies pie sabiedrības kopumā. Polijā un Baltijas valstīs vēl aizvien dzīvo cilvēki, kuri ir zaudējuši savus vecākus, vecvecākus, taču neviens par viņiem neatceras. Es nedomāju, ka debates par sešu miljonu ebreju ciešanām varētu būt bezkaislīgas. Tādēļ šādu debašu ilgums un veids, kādā tās norisinās, ir ļoti svarīgi faktori. Kā teiktu jūsu kolēģis, Centrālās un Austrumeiropas vēsture ir mūsu vēsture. Mūsu, britu un franču, problēma ir tā, ka kara beigās mēs bijām Staļina sabiedrotie. Britiem bija nepieciešami 30 gadi, lai atzītu, ka Katiņā notikušais bija Staļina režīma noziegums Hitlers nebija vainīgais.
Helmut Kuhne
(DE) Priekšsēdētāja kungs, mūs, sociāldemokrātus, ir vajājis katrs 20. gadsimta totalitārais un autoritārais režīms, vai tie būtu nacisti, vai Staļina, Franko vai Musolīni algotņi - šis saraksts ir garš. Tādēļ mums ne tikai nav problēmu no jauna izvērtēt staļinisma noziegumus, bet mēs šo izvērtēšanu vērtējam ļoti atzinīgi. Mēs to varam tikai un vienīgi apsveikt.
Tomēr, šajā izvērtēšanā būtu jāievēro vēsturiskās metodikas noteikumi un to nekādi nedrīkstētu mulsināt noteikumi, kas regulē krimināltiesu darbu. Mums ir jāizsargājas no šo jautājumu sajaukšanas. Šis nav jautājums par upuru saskaitīšanu vai atkārtotu Nirnbergas tiesu; šoreiz mēs tiesājam ideoloģiju, nevis konkrētus noziedzniekus.
Tomēr, ir arī daži punkti, attiecībā uz kuriem mums skaidri ir jāsaka "nē”, un mēs, sociāldemokrāti, esam konstatējuši dažus no tiem. Mēs sakām "nē” mēģinājumam izveidot jaunu Eiropas vēstures interpretācijas sistēmu, kas izriet no dažu šī Parlamenta deputātu runām konferencē, kas notika šī gada 22. janvārī. Mēs stingri iebilstam pret uzskatu, ka nacistu veiktā Eiropas ebreju iznīcināšana izriet no vēstures koncepcijas, ko izstrādāja padomju režīms. Mēs šādu viedokli noraidām.
Mēs to noraidām vēl kategoriskāk tādēļ, ka 2006. gadā mēs uzzinājām, ka kāds cits kolēģis, kurš pārstāv šo pašu ideoloģisko spektru, visiem šī Parlamenta deputātiem izsūtīja apkārtrakstu, kurā viņš divas latviešu SS vienības aprakstīja kā Vācijas bruņoto spēku daļu, tādējādi samazinot to nozīmi. Mēs noraidām arī šādu interpretāciju, it īpaši saistībā ar pirmo teikumu. Mēs noraidām arī apgalvojumu, ka Rietumi neko nedarīja, lai tolaik padomju pārvaldītajā Eiropas daļā ienestu kādas pārmaiņas.
Eiropas Drošības un sadarbības konference Helsinkos bija pirmā, kas šajās valstīs ļāva uzelpot pilsoņu tiesību kustībām, kas noveda pie veiksmīgā un laimīgā rezultāta, ko redzam šodien, mūsu Parlamentā sagaidot pārstāvjus no šīm valstīm. Šīs ir lietas, uz ko uzstājam un pie kā turpināsim strādāt.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Cienījamo priekšsēdētāj! Eiropas Parlamentā ir pierasts runāt par kopējām vērtībām, par kopēju un taisnīgu vēsturi, tomēr dažkārt rodas pārpratumi. Barrot kungs, es domāju, Jūs pareizi minējāt, ka ir nepieciešams joprojām Eiropā konstatēt patiesību. Runa ir par saskaņu, taču varbūt ne tādā veidā, kā to piedāvāja Cohn-Bendit kungs. Bet paldies komisāram Frattini par rīkoto uzklausīšanu. Man bija iespēja piedalīties un arī vairākkārt izteikties šajā uzklausīšanā. Domāju, ka debates bija saturīgas. Diemžēl izpalika nepārprotama, apņēmīga, mērķtiecīga konstatējuma par tālāko rīcību. Diemžēl kārtējo reizi Krievijas pārstāvji turpināja attaisnot noziegumus, kurus totalitārais komunisms tika pastrādājis PSRS okupētajās teritorijās. Krievija nepārsteidz, bet ko darīs Eiropas Savienība? Turpinās uzturēt dubultos standartus? Prasīs atzīt nacisma noziegumus par to noliegšanu vai rupju trivializēšanu dalībvalstīs? Prasīs piemērot līdz trīs gadiem ilgus cietumsodus? Un tajā pašā laikā novērsīsies no PSRS totalitārā režīma noziegumiem. Daļa padomju totalitārā režīma upuru joprojām ir dzīvi, taču Eiropas Savienības nostāja nesniedz gandarījumu, pat vēl vairāk - turpina tos pazemot. Runa ir par Eiropas Savienības pilsoņiem. Eiropas Parlamentam būtu jānostājas pret šādu netaisnību. Diemžēl mēs kārtējo reizi redzam, ka politisko grupu prezidenti neizšķīrās veidot rezolūciju šajā jautājumā. Līdz ar to mēs nevaram rakstiski fiksēt tās domas, kuras šodien mēs šeit izsakām. Barrot kungs, aicinu jūs nenovērsties no šī svarīgā mērķa un cīnīties par vienotu izpratni un taisnīgu vēsturi saskaņas vārdā. Paldies!
László Tőkés
(HU) Priekšsēdētāja kungs, sacelšanās pret Ceauşescu Rumānijā sākās manā baznīcā. Es esmu sāpīgi pieredzējis to, kas īsti ir komunisms, un tādēļ ar apmierinājumu atzīmēju, ka Eiropas Savienības uzmanība atkal ir koncentrēta uz totalitāro režīmu noziedzīgajām darbībām. Nacionālsociālisma un komunisma laikā pastrādāto noziegumu pret cilvēci gadījumā pasaule vēl aizvien piemēro dubultstandartus. Pretēji fašisma gadījumam, līdz šim vēl nav bijis tiesas, kurā tiesātu komunismu. Abi diktatorisko režīmu veidi apspieda brīvību, cilvēktiesības un baznīcu. Tie sakropļoja nacionālo minoritāšu dzīvi. Fašismam un komunismam kopīga ir liela mēroga humānā un sociālā traģēdija. Politiskā, vēsturiskā, humānā un morālā kompensācija ir tikko sākusies un tai ir jāturpinās. Ņemsim Rumānijas piemēru un Tismăneanu ziņojumu. Esmu pārliecināts, ka, lai tiktu pabeigta 1989. gadā aizsāktā režīma maiņa, ir jāskatās acīs pagātnes notikumiem. Lai bijušās komunisma valstis patiesi integrētos Eiropā, ir nepieciešama ne tikai patiesība un kompensācijas, bet arī diktatūras nosodīšana.
Tunne Kelam
Priekšsēdētāja kungs, tāpat kā Baltijas jūra 2004. gadā kļuva par ES iekšējo jūru, tā arī 10 jauno dalībvalstu, kas cieta zem komunisma totalitārā režīma, vēsturiskā pieredze ir kļuvusi par visas Eiropas problēmu.
Es pilnībā piekrītu Cohn-Bendit kungam: mums ir nepieciešama vienota vai kopēja mūsu kopīgās vēstures interpretācija. Jautājums nav par nosodījumu; tas ir jautājums par visu noziegumu morālu un politisku izvērtējumu. Mūs aicināja garantēt, lai visi noziegumi pret cilvēci, visi genocīda noziegumi un ar cilvēka sociālo šķiru saistītie noziegumi un visi kara noziegumi tiktu vienādi risināti. Taisnīgums pienākas visiem Eiropas pilsoņiem bez izņēmuma.
Šajā ziņā esmu mazliet sarūgtināts par Komisijas paziņojumu, jo tā galvenā doma ir, ka komunisma totalitārā režīma izvērtēšana būs katras attiecīgās valsts iekšējā lieta. Baidos, ka tas padziļinās dubultstandartus, jo skaidrs, ka nacisms un fašisms nevienā no ES dalībvalstīm netiek uzskatīts par iekšēju jautājumu. Katrs neonacisma un rasisma parādīšanās gadījums tiek uzskatīts par tiešiem draudiem Eiropas kopējām vērtībām.
Kas mums būtu jādara? Desmitiem miljonu komunistu režīma upuru vēl aizvien ir dzīvi, tāpat arī viņu pēcteči. Šodienas situācijā viņi jūtas kā otrās vai trešās šķiras upuri. Slavenais "nekad vairs” viņiem vēl aizvien nav garantēts.
Visbeidzot, šī nav pagātnes problēma. Politiskā un morālā izvērtējuma trūkums nepārtraukti ietekmē mūsu šodienu un kropļo mūsu kopīgo nākotni. Vai kāds varētu iedomāties padomju VDK vadības atgriešanos pie varas Krievijā vai komunistisko politisko spēku atdzīvošanos Vācijā, ja Aukstā kara beigās būtu notikusi komunistiskās sistēmas izvērtēšana?
Józef Pinior
(PL) Priekšsēdētāja, kungs, komisāra kungs, es šodienas debates vēlētos sākt ar atgādinājumu par Polijas Sociālistiskās partijas līderi Kazimierz Pużak, kuru varētu uzskatīt par šo debašu simbolu. Polijas sociālistiskās partijas līderis Pużak, pirmo reizi tika arestēts 20. gadsimta sākumā, 1911. gadā, un tā kā viņš bija arī pagrīdes Sociālistiskās partijas līderis Otrā pasaules kara laikā cīņā pret nacismu, tad 1945. gadā viņu atkal arestēja NKVD un 1950. gada 30. aprīlī viņš traģiski mira staļinisma režīma cietumā Polijā.
Mums, sociālistiem cīņa par cilvēktiesībām, tiesiskumu un liberālas demokrātijas principiem vienmēr bija mūsu politikas pamatā. Tāds ir mūsu mantojums šodienas Eiropā. Tajā pašā laikā, komisāra kungs, es vēršos īpaši pie jums; vēsture šodien diemžēl ir manipulāciju priekšmets, sava veida krusta karš, kolonizācija, ko uzsākuši populistiskie labējie spēki un nacionālistu kustības. Tas rada paradoksālas situācijas, kurās mums ir nacionālistiski labējie spēki, kas vēlas vēsturiskus pētījumus, jaunas tiesas, taču tajā pašā laikā iebilst pret Pamattiesību hartu kā Eiropas tiesību aktu daļu. Patiesi neticams paradokss.
Demokrātija, tiesiskums, liberāla demokrātija - tie ir mūsdienu Eiropas pamati. Eiropas vienotība, Pamattiesību harta, tiesiskums, kas valda visā pasaulē, spīdzināšanas nepieņemšana - tāda ir mūsu atbilde, kas izriet no 20. gadsimta sniegtā mantojuma: cīņa par demokrātiju, cīņa pret visa veida diktatūrām un totalitāriem režīmiem.
(Aplausi)
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, genocīds ir definēts starptautiskajās tiesībās, un šī definīcija balstās uz ANO Konvenciju. Būdams polis, genocīda skartas valsts pilsonis, es uzskatu, ka šajā definīcijā ir jāiekļauj vēl divi elementi.
Tajā būtu jāuzsver, ka parasti genocīda mērķis ir nacionālās identitātes sajūtas likvidēšana, iznīcinot intelektuālo un kultūras eliti. Polija šeit var kalpot par piemēru. Otrā Pasaules kara laikā vācieši un krievi tur slepkavoja, pirmkārt, inteliģenci, profesorus un garīdzniecību. Otrkārt, būtu jāapsver arī tas, kā saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem sodīt vēsturiskus melus, nepatiesu propagandu un atteikšanos atzīt savu vainu genocīda noziegumos. Šeit kā piemēru var minēt Krievijas attieksmi pret staļinisma noziegumiem un arī pret masu slaktiņu Katiņā.
Polija atbalsta Ukrainas uzņemšanu Eiropas Savienībā. Tomēr, tā kā vēsturei būtu jāvieno, nevis jāšķir, mēs uzskatām, ka Ukrainai ir jāatzīst noziegumi, kas Otrā Pasaules kara laikā tika pastrādāti pret poļiem un ebrejiem, kad bojā gāja vairāk nekā 150 tūkstoši cilvēku.
Eiropas Savienībai būtu jābūt organizācijai, kas visai pasaulei rāda piemēru bezkompromisu cīņai pret genocīdu. Tādēļ mums kā mūsu tautu ievēlētajiem politiķiem vajadzētu nosodīt komunismu kā noziedzīgu ideoloģiju un noziedzīgu sistēmu.
Miguel Angel Martínez Martínez
(ES) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, atmiņas par vēsturiskiem notikumiem ir būtiskas Eiropas veidošanas procesā. Lai šis process būtu patiesi veiksmīgs, ir svarīgi saprast, ka tas nozīmē nacionālisma, totalitārisma, neiecietības, autokrātijas un kara izskaušanu un eiropeiskuma, brīvības, cieņas, demokrātijas un miera kā vērtību, kas regulē mūsu kopīgo dzīvi Eiropā, izveidošanu.
Tā ir mācība, kas mums jāmāca šodienas jauniešiem: pagātnes notikumi un mūsdienu progress, neslēpjot noziegumus un kļūdas, kam bija jātiek pāri, un norādot uz upuriem, kas tika nesti, lai tās pārvarētu.
Vēstures pārzināšana ir kā pretlīdzeklis pret atkārtotu iekrišanu tajās pašās lamatās.
Tikai zinot patiesību, visu patiesību, mēs varam virzīties tālāk. Mums ir stingri jānosoda pagātnes nežēlības, nepadarot tās mazākas un nekādā gadījumā tās nefalsificējot; nekrītot manihejiskā Aukstā kara loģikā, Rietumus pielīdzinot labajam un Austrumeiropu pielīdzinot ļaunajam. Mēs izskaidrosim, ka bija demokrāti un bija totalitārisma atbalstītāji, taču neslēpjot faktu, ka totalitārisma atbalstītāji bija gan Rietumeiropā, gan Austrumeiropā un abos gadījumos tie bija vienādi noziedzīgi.
Kā spāņu demokrāts, es jūtu līdzi tiem demokrātiem, kas savās valstīs bija staļinisma upuri, taču es viņus aicinu izrādīt solidaritāti arī tiem cilvēkiem Spānijā, kas izturēja Ģenerāļa Franko diktatūras radīto apspiešanu un ciešanas.
Mēs saprotam mūsu līdzcilvēku traģēdiju Austrumeiropā, kuri no vienas totalitārisma formas pārgāja uz citu, taču viņiem ir jāsaprot arī mūsu traģēdija, kas ietvēra viena un tā paša noziedzīgā veida diktatūru un mūsu cilvēku apspiešanu.
Tikai zinot patiesību, visu patiesību, mēs varam virzīties tālāk. Visbeidzot, atcerēsimies Teherānu, Jaltu un Potsdamu; Staļins nebija viens; Rietumu varu līderi piekrita viņa lēmumiem. Tādēļ katram ir jāuzņemas daļa atbildības par Eiropas sadalīšanu un apspiešanu, sodīšanu un ciešanām, kas bija jāpiedzīvo miljoniem eiropiešu, kas bija viena vai otra totalitārā režīma rokās.
Skaidrs, ka Centrālā un Austrumeiropa ir daudz lielākā mērā atbildīga par staļinismu, taču taisnība ir arī tajā, ka attiecībā uz manu valsti atbildība galvenokārt ir jāuzņemas Rietumu demokrātijām, kuras pieņēma Franko tirāniju, kuru kā savas brīvās pasaules daļu izveidoja Hitlers un Musolīni, tādējādi kļūstot par līdzvainīgiem viņa noziegumos.
Priekšsēdētāja kungs, mēs kā vienota Eiropa kopā daudz ko esam sasnieguši, un Eiropa būs tieši tik stipra un piedāvās tik lielas brīvības un demokrātijas garantijas, cik lielā mērā tās veidošana balstīsies uz informētību par sasniegto progresu, piedaloties šajā pasākumā, kas konstatē un nosoda mūsu pagātnes tumšo pusi, lai veidotu nākotni, kas būtu veltīta mūs vienojošajām vērtībām.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Es vēlētos izteikt gandarījumu, ka šodienas debates par jautājumiem, kas saistīti ar asiņainajiem totalitārajiem režīmiem, ir iespējamas. Žēl, ka debates ir tik īsas un virspusējas. Tas, ka ir atmests parastais princips pieņemt piemērotu rezolūciju, dod vielu pārdomām.
Ir arī interesanti, ka dažādos Eiropas Savienības līmeņos vācu nacionālsociālisms, ko parasti sauc par nacismu, tiek apsvērts un minēts pirms visa cita. Starptautiskais sociālisms, t.i. komunisms, paliek klusumā. Šīs sistēmas vienoja ne tikai to kopējā ideoloģiskās izcelsme, bet arī praktiska sadarbība. Komunisms ir cēlies no Rozas Luksemburgas, Karla Lībknekta, Marksa, Ļeņina un Staļina darbiem un noveda pie desmitiem miljonu Centrālās un Austrumeiropas iedzīvotāju plānotas nāves. Daudzi asiņaini noziegumi, piemēram, Katiņas masu slaktiņš, līdz pat šodienai ir tabu tēmas, un šos noziegumus nevar saukt to īstajā vārdā par genocīdu.
Demokrātiskas Eiropas veidošana ir iespējama tikai uz patiesības pamatiem, tostarp uz patiesības par necilvēcīgo komunisma totalitāro režīmu. Atceri un taisnīgumu mēs esam parādā ne tikai necilvēcīgo sistēmu upuriem; pirmkārt, mēs to esam parādā šodienas un nākotnes paaudzēm, lai šāda situācija vairs nekad neatkārtotos.
Libor Rouček
(CS) Priekšsēdētāja kungs, 20. gadsimts Eiropā bija totalitāro un autoritāro režīmu gadsimts, nacisma un fašisma, komunisma un tā visšausmīgākās atvases - staļinisma gadsimts, dažādu labējo spēku diktatūru gadsimts Spānijā, Portugālē, Grieķijā un citās valstīs. Šausmas un noziegumus, kas ir šo režīmu mantojums, nekad nedrīkst aizmirst: tādēļ es atzinīgi vērtēju šo diskusiju par pagātnes jautājumiem. Tomēr, šai diskusijai būtu jānotiek, balstoties uz stingri neitrāliem, objektīviem un zinātniskiem kritērijiem. To nekādā gadījumā nedrīkst izmantot politiskiem mērķiem; diemžēl, bieži ir tieši tā.
Piemēram, ja paskatāmies uz daudzām no jaunajām Eiropas Savienības dalībvalstīm, tostarp arī uz manu valsti, Čehijas Republiku, tad redzam nepārtrauktus uzbrukumus visam, kas ir pa kreisi no centra, visam, kas ir kreiss. Labējā spārna politiķi, žurnālisti un tā saucamie vēsturnieki, no kuriem daudzi bija bijušā komunistiskā režīma biedri un komunistiskā režīma mācību iestādēs ieguva doktora vai inženiera grādus, nepārtraukti uzbrūk sociāldemokrātu partijām it kā tās būtu komunistiskas vai postkomunistiskas partijas, neskatoties uz to, ka īstenībā tie bija tieši sociāldemokrāti, kas gan mājās, gan trimdā 40 gadu garumā cīnījās pret komunismu. Čehu sociāldemokrāti mira komunistu cietumos; viņi organizēja pret komunismu vērsto sacelšanos Plzeň 1953. gada 1. jūnijā, kam bija jānotiek visā bijušajā padomju blokā; viņi bija Prāgas pavasara frontes līnijā; viņi veidoja opozīciju 1970.-tajos un 1980.-tajos gados. Arī man bija jādodas trimdā, kur viens no maniem darbiem bija redaktora vieta Voice of America. Neskatoties uz to, Sociāldemokrātu partijai vēl aizvien tiek pārmests, ka tā ir postkomunistiska partija.
Komisāra kungs, tādēļ es vēlētos zināt, ko Komisija plāno darīt, lai nodrošinātu, ka diskusijas par pagātni netiek izmantotas mūsdienu politiskajiem un ideoloģiskajiem mērķiem.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Priekšsēdētāja kungs, ir būtiski, ka mēs par Hitlera, Staļina un citiem totalitārajiem režīmiem - sākot ar Padomju Savienību un beidzot ar Spāniju - runājam tiešā un godīgā veidā. Kaimiņvalstīm, it īpaši Krievijai, Ukrainai un Baltkrievijai, arī būtu jāiesaistās.
Baltijas valstu okupācija un aneksija 1940. gadā nebija tipiska, jo tika mēģināts to slēpt aiz sociālas atbrīvošanas maskas. To veicināja fakts, ka, teiksim, 14 gadus Lietuvā bija valdījis autoritārs režīms, kas bija atcēlis demokrātiju un aizliedzis brīvas vēlēšanas.
Pirms gada Eiropas Parlaments atklāja izstādi, kurā šausmīgus datus prezentēja Lietuvas Genocīda un pretošanās pētījumu centrs. Trīs gadus ilgajā nacistu okupācijas laikā Lietuvā tika noslepkavoti 240 tūkstoši cilvēku, no kuriem 200 tūkstoši bija ebreji. 47 gadus ilgās padomju okupācijas laikā represīvās iestādes izsūtījumā vai arī spaidu darbu nometnēs noslepkavoja gandrīz 80 tūkstošus lietuviešu. Eiropai ir jāatklāj neizmērojamās sāpes un traģēdijas, kas slēpjas aiz šiem skaitļiem.
Staļina un citu komunistu līderu, kuri veicināja miljoniem cilvēku iznīcināšanu šķiru cīņas vārdā, rīcība un principi bija noziedzīgi. Komunistu kustība izdzīvoja 160 gadus un dažādās valstīs tai ir dažāda seja; taču visi komunistu režīmi bija antidemokrātiski. Tajā pašā laikā, eirokomunismam pastiprinoties, spēcīgāka kļuva arī pretošanās Maskavas diktātam. Atcerēsimies tādus vārdus kā Imre Nagy un Alexander Dubček, komunistu mēģinājumus izbēgt no dogmu apburtā loka un noziegumus, kurus citi komunistiskās partijas biedri centās nesaudzīgi novērst. Vai visi Padomju Savienības komunistiskās partijas līderi, tādi kā Staļins, Hruščovs, Brežņevs un Gorbačovs būtu vienā maisā bāžami? Diktatorisko vienas partijas sistēmu sagrāva ne tikai disidentu centieni, pat ne Rietumu izdarītais spiediens, bet gan galvenokārt tieši to komunistiskās partijas biedru rīcība, kuri tiecās pēc pārmaiņām, demokrātijas un cilvēktiesību ieviešanas.
Es šaubos, vai ES kādreiz būs vienota politika attiecībā uz vēsturi. Tomēr, ir svarīgi labāk iepazīt katras valsts pagātni, lai mēs spētu novērtēt demokrātiju un tiekties uz gaišāku nākotni.
Zita Pleštinská
(CS) Šī ir nozīmīga diena, morālā gandarījuma diena visiem totalitāro režīmu upuriem. Mans tēvs Štefan Kanyai deviņus ar pusi gadus pavadīja Krievijas gulagā. Savā grāmatā viņš apraksta smago īstenību, ko pavadīja staļinisma nežēlība - tas mums ir jāatceras! Es jums pasakos viņa vārdā.
Es jums pasakos arī bīskapa Jan Vojtaššak, Monsignor Viktor Trstensky, Štefan Putanko, Štefan Janнk un tūkstošiem citu slovāku drosmīgo dēlu vārdā, kuri bija komunisma upuri.
Slovāku priesteris František Dlugoš vienā no savām grāmatām raksta sekojošo: "Izmeklēt notikumus, kas notika 40 gadus ilgajā komunisma režīma laikā, uzzināt cilvēku likteņus nozīmē atklāt tautas dvēseli.” Pēc šodienas debatēm es varu piebilst "Eiropas dvēseli”.
Es atzinīgi vērtēju šīs debates, jo šī unikālā laika un šajā periodā notikušo notikumu izpētīšana mums var būt ļoti noderīga gan tagad, gan nākotnē.
DanutBudreikait
(LT) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, pirmo reizi ES vēsturē, izmantojot debates par totalitāro režīmu izvērtēšanu ES līmenī, tiek mēģināts cilvēkiem likt gan komunisma, gan nacisma noziegumus uztvert kā totalitāru režīmu teroru, kas valstīm un to iedzīvotājiem nodarīja lielu kaitējumu. Komunisma noziegumu publiska nosodīšana pēc to pielīdzināšanas nacistu pastrādātajiem noziegumiem pozitīvi ietekmētu ES tiesību aktus, izglītības sistēmu un kultūru.
Eiropas nacistu pastrādātie noziegumi jau ir saņēmuši globālu nosodījumu, aizliedzot nacistiskās partijas un tiesību aktos iekļaujot normas par nacistiskas propagandas sodīšanu. Tajā pašā laikā komunistisko režīmu nodarītais kaitējums vēl nav atbilstoši noteikts. Dažās Eiropas valstīs vēl arvien ir likumīgas komunistiskās partijas.
Lietuva aicina ES dalībvalstis sagatavot oficiālus ziņojumus par totalitāru režīmu, it īpaši staļinisma, pastrādāto noziegumu radīto kaitējumu, un prasīt Padomju Savienības tiesību mantiniecei - Krievijas Federācijai - šos zaudējumus kompensēt. Lietuva pusgadsimtu ilgās padomju okupācijas radītos zaudējumus ir aprēķinājusi 80 miljardu EUR līmenī. Eiropai būtu jāizrāda solidaritāte, prasot, lai par zaudējumiem atbildīgās puses ES dalībvalstīm tos kompensētu tāpat kā to lika darīt nacistu noziegumu vaininiekiem.
Jacques Barrot
Komisijas priekšsēdētāja vietnieks. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, es vēlētos pateikties visiem Parlamenta deputātiem, kuri piedalījās šajās debatēs šajā patiesi kritiskajā brīdī. Mēs esam dzirdējuši dažus īpaši aizkustinošus pagātnes notikumu, kurus daži no jums ir pieredzējuši uz savas ādas, vērtējumus.
Es ļoti vēlētos noskaidrot visus pārpratumus. Kas attiecas uz Beazley kungu, es nedomāju, ka šajā gadījumā būtu kāds pārpratums. Es teicu runu, kas man bija sagatavota, taču man jāsaka, ka mani varēja arī pārprast. Katrai dalībvalstij ir savi pienākumi, tas ir jāpasaka. Tomēr arī Eiropas Savienība pavisam noteikti pildīs savus pienākumus. Mēs vēlamies patiesību, mēs vēlamies visu patiesību, un ja reiz Komisija atklāja debates - tas bija mans kolēģis Franco Frattini, kurš uzklausīšanas laikā atklāja debates-tad to darīja tieši tādēļ, ka mēs vēlamies izdibināt visu patiesību. Tas ir jāpasaka pavisam skaidri. Mēs vēlamies, lai ne tikai katra dalībvalsts būtu individuāli atbildīga par šī atceres pienākuma pildīšanu, bet, lai arī visi ES pilsoņi izrādītu solidaritāti un līdzdalību šajos traģiskajos notikumos, kas notikuši dažās no mūsu dalībvalstīm. Šajā sakarībā es vēlētos teikt, un faktiski es to jau teicu savā pirmajā runā, ka es zinu, ka it īpaši Rietumos mēs ne vienmēr esam pilnībā izpratuši tās nežēlības un briesmīgo noziegumu apmērus, ko pieredzējuši mūsu draugi no tām dalībvalstīm, kas bijušas pakļautas dažāda veida okupācijai un kas dzīvojušas zem Staļina okupācijas sloga.
Tādēļ es šodien personīgi esmu šeit, jo vēlos jums vēlreiz apliecināt, ka Komisija šo diskusiju turpinās un nodrošinās, ka tā rada pamatu pētījumiem, kurus mēs gatavojamies veikt, lai redzētu, kā dalībvalstis piemēro dažādus tiesību aktus un praksi ar mērķi atcerēties totalitāros režīmus.
Acīmredzami, ka Padomes paziņojums neattiecas tieši uz staļinisma noziegumiem, bet gan runā vispārīgi par totalitāriem režīmiem. Tomēr, no konteksta, kādā šis paziņojums tika pieņemts, it īpaši dalībvalstīm, kas šajā procesā piedalījās, kļūst skaidrs, ka staļinisma noziegumu piemiņas jautājums ir centrālais šī procesa jautājums. Es uzskatu, ka tas bija jāpasaka, un atklājot šīs debates, es uzsvēru, ka jebkādas formas totalitārisms, jebkurš totalitārs režīms, kura rezultātā tiek noliegta cilvēka personība un viņa pamattiesības, ir pilnībā nepieņemams. Šajā sakarībā, un daži no jums to jau ir uzsvēruši, zināšanas par cita veida totalitāru režīmu pieredzi var noderēt, nosakot līdzekļus, ar kuru palīdzību ļaunprātīgie darbi un barbarisms, ko jūs nosodījāt, faktiski notika.
Tādēļ es uzskatu, ka šim pētījumam ir jābūt ļoti plašam un tas noteikti nedrīkst palaist garām neievērotu nevienu totalitārisma formu. Tāpat arī šīs debates nedrīkst dot iespēju tās ļaunprātīgi izmantot politiskām interesēm. Komisija, protams, ir informēta par šo risku, taču ja Eiropas Savienība turpinātu klusēt par dažu mūsu dalībvalstu traģisko pagātni, tas kalpotu tikai šāda riska palielināšanai un vēl vairāk palielinātu plaisu starp jaunajām un vecajām dalībvalstīm. Tādēļ mums tālāk ir jāiet kopā.
Tādēļ, priekšsēdētāja kungs, es vēlētos pajautāt, kāds ir visa šī mērķis? Tas ir tāds, ka mums ir jāaizsargājas pret jebkāda veida revizionismu, jebkādu vēsturisko nepatiesību.
Otrkārt, atceroties notikušo, mums ir arī jānovērš iespēja, ka šie totalitārie režīmi varētu atgriezties, lai mūs vajātu. Visbeidzot, mums ir pienākums panākt saskaņu, kas tiešā veidā tiek saistīta ar šo pieeju. Tomēr, es vēlētos mudināt skatīties nākotnē, un daži jau ir uzsvēruši nepieciešamību virzīties uz tiešā veidā saistošu Eiropas tiesību aktu ieviešanu, lai novērstu iespēju, ka šie totalitārie režīmi varētu atgriezties, lai mūs vajātu.
Es vēlētos jums, dāmas un kungi, vēlreiz apliecināt, ka nemaz jau nerunājot par šiem atbildes vārdiem, es pats personīgi esmu pilnīgi pārliecināts, ka mums visiem kā eiropiešiem ir kopīgs pienākums izrādīt solidaritāti, lai noskaidrotu patiesību, mūsu kā eiropiešu patiesību, izvairoties no šo dažādo totalitāro režīmu pastrādāto noziegumu ignorēšanas vai to nozīmes samazināšanas. Šajā sakarībā es uzskatu, ka mūsu draugiem no Austrumeiropas ir īpaši jānovērtē tas, ka mēs esam gatavi meklēt patiesību un ka mēs neliksimies mierā, kamēr tā nebūs noskaidrota.
Priekšsēdētājs
Debates ir slēgtas.
Rakstiski paziņojumi (142. pants)
Lasse Lehtinen  
rakstveidā. - (FI) Priekšsēdētāja kungs, visdārgākais, ko iegūstam no vēstures pētīšanas, ir notikumi, par kuriem zinām - fakti. Jo vairāk faktu mēs zinām, jo labāk. Interpretācija vienmēr ir atsevišķs process. Ikvienam ir jāspēj analizēt un interpretēt notikumus; tā ir vārda brīvības sastāvdaļa. Politiskā vēsture reti kad var būt simetriska attiecībā uz tās saturu, taču to ir jācenšas panākt. Mūsdienu vēsturē vēl ir daudz neatklātu jomu, zināmā mērā pateicoties politkorektumam. Attieksme pret diktatūrām un diktatoriem ir ļoti īpaša. Nacistu noziegumi nekādu izpratni nav pelnījuši, taču arī komunisms nedrīkstētu saņemt nekādus papildu punktus.
Marianne Mikko  
rakstveidā. - (ET) 8. aprīļa atklātajā uzklausīšanā, ko vadīja Slovēnijas prezidentūra un Eiropas Komisija, tika runāts par Eiropas Savienībai ļoti svarīgu tematu.
20. gadsimtā Eiropa totalitāro režīmu dēļ zaudēja miljoniem intelektuāļu un uzņēmēju. Brūces, kas tika iecirstas mūsu vēsturē, vēl aizvien nav sadzijušas.
Padomju Savienības diktators Josifs Staļins manu dzimteni un pārējās Baltijas valstis noslaucīja no pasaules kartes. Pusgadsimtu mēs nedrīkstējām izmantot savu valstu himnas vai karogus; un mūsu galvaspilsēta bija Maskava.
Staļinisms un nacisms attīstījās kopā un sadalīja Eiropu ar dzelzs priekškaru. Hitlera un Staļina brutalitāte nepazina valstu robežas.
Būdama sociāldemokrāte, es nosodu diktatūras, neskatoties uz to, aiz kādas maskas tās slēpjas. Es uzsveru, ka staļinisms un nacisms kalpoja kā tiešs piemērs citām totalitārajām ideoloģijām.
Metaxas, Franko, Mussolini, Salazar un daudzi citi, mazāki diktatori paši izdarīja noziegumus, sekojot Hitlera un Staļina brutalitātei. Viņu darbības zona neizgāja ārpus pašu valsts robežām, un šī iemesla dēļ tieši šīm valstīm būtu jābūt atbildīgām par patieso zaudējumu noteikšanu.
Vienam otra vēstures zināšana un pētījumi ir būtiski, lai Eiropas valstu pilsoņi varētu sākt apzināties faktu, ka viņi ir arī Eiropas pilsoņi. Mums ir nepieciešams Padomju Savienības Komunistiskās partijas un VDK pastrādāto noziegumu izvērtējums, kas balstītos uz kopīgām vērtībām.
Drīz būs pagājuši septiņdesmit gadi kopš Molotova-Ribentropa pakta noslēgšanas. Staļina spaidu mehānisma nežēlība vēl aizvien netiek uzskatīta par pielīdzināmu Hitlera kara mašīnai.
Kā pirmo soli kopējā pieejā vēstures jautājumiem es ierosinu, ka mūsu valdības varētu 23. augustu noteikt par visas Eiropas staļinisma un nacisma upuru Atceres dienu.
Katrin Saks  
rakstveidā. - (ET) Tas diemžēl ir fakts, ka, lai gan visi rietumeiropieši zina par Nacistiskās Vācijas koncentrācijas nometnēm, lielākā daļa neko nav dzirdējuši par gulaga nometnēm. Nesena aptauja, kas tika veikta Zviedrijā 15-20 gadus vecu jauniešu vidū, parādīja, ka viņu pamatzināšanas par komunismu ir ļoti nabadzīgas, tādu gandrīz nemaz nav. Pētījums rādīja, ka 90% zviedru nekad nav dzirdējuši par gulaga nometnēm, taču 95% zināja, kas ir Aušvice.
Diemžēl, mans tēvs pieredzēja abu veidu nometnes, un tādēļ man nav pieņemama doma, ka ciešanas zem padomju režīma varētu uzskatīt par otrās šķiras ciešanām, it kā baidoties, ka runas par tām varētu samazināt nacisma noziegumu svarīgumu. Šī attieksme ir jāmaina. Šis Eiropas Parlamenta Sociālistu grupai ne vienmēr ir tas vieglākais jautājums, jo vairākām partijām šajā grupā ir komunistiska pagātne. Informētības palielināšana pašā Sociālistu grupā tādēļ ir pat vēl svarīgāka.
Es atceros debates par šo pašu jautājumu laikā, kad Eiropas Parlamentārās asamblejas padome, kuras locekle biju arī es, pirms pāris gadiem nosodīja komunisma noziegumus. Tajā laikā es biju viena no tiem, kas teica runu, un acīmredzot pateicoties tam, ka šajā organizācijā bija tik daudz valstu ar padomju režīma pieredzi, nosodījums tika panākts daudz ātrāk nekā Eiropas Parlamentā.
Es esmu pilnīgi pārliecināta, ka, ja Eiropas Savienība tiešām pilnībā atbalsta pašas pasludinātās vērtības, tai ar šo vērtību palīdzību ir ļoti skaidri jāizrāda attieksme pret pagātni. Tas nenozīmē pagātnes pārrakstīšanu, kā to apgalvo vairāki šī jautājuma kritiķi. Tas nozīmē vēsturiskās patiesības noskaidrošanu.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
rakstveidā. - (PL) 20. gadsimtā Eiropa ir piedzīvojusi daudzus genocīda gadījumus. Par dažiem no tiem tiek runāts daudz un bieži, savukārt par citiem valda pilnīgs klusums. Presē mēs visbiežāk lasām par nacistu un komunistu genocīdu.
Viens no genocīda gadījumiem, par kuru neviens nerunā, ir simtiem tūkstošu ebreju, poļu un ukraiņu slepkavības Polijas teritorijā vācu okupācijas laikā Otrā pasaules kara laikā, ko pastrādāja ukraiņu nacionālisti no tā saucamās Ukrainas Nemiernieku armijas. Liela daļa šīs armijas kadru pirms tam dienēja nacistu SS vienībās. Šis genocīds bija genocidum atrox, nežēlīgas slepkavības, kas izdarītas ar īpašu cietsirdību. Tika iznīcināti visi iedzīvotāji, kas apdzīvoja noteiktu teritoriju. Upuri tika nogalināti un viņu ķermeņa daļas tika nocirstas vai noplēstas. Pašlaik cilvēki, kas piedalījās šajās slepkavībās, Ukrainā cenšas saņemt bijušo kaujinieku statusu.
Es vēlos uzsvērt, ka nekas nevar attaisnot genocīdu, pat ne mēģinājums iegūt brīvību un suverenitāti savai nācijai.
