Det grekiska ordförandeskapet
Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om rapporten från Europeiska rådet och uttalandet av kommissionen om Europeiska rådets möte i Thessaloniki den 20-21 juni 2003, och ett uttalande av rådets tjänstgörande ordförande om sammanfattningen av det grekiska ordförandeskapet.
Innan jag välkomnar premiärministern, herr Simitis, att tala till kammaren så skulle jag vilja föra till protokollet, för min egen och för Europaparlamentets räkning, vår tacksamhet gentemot premiärministern, till utrikesministern och hans kolleger - särskilt minister Yiannitsis - för en mycket hög grad av samarbete med Europaparlamentet under hela den grekiska perioden för att tillsammans försöka påskynda de viktigaste ärendena. Vi är också tacksamma för det stöd som de erbjudit inom flera områden av intresse för parlamentet, inbegripet slutförandet av våra förhandlingar om ett interinstitutionellt avtal om bättre reglering och lagstiftning, den partipolitiska stadgan samt deras avsevärda stöd - även om vi fortfarande inte nått riktigt ända fram - i och med sitt samarbete med oss i frågan om ledamotsstadgan.
I det sammanhanget är jag glad att kunna ge ordet till premiärminister Simitis.
(Applåder)

Simitis
Herr talman, herr kommissionsordförande, värderade kommissionsledamöter, värderade parlamentsledamöter! Jag är mycket glad över möjligheten att från denna talarstol presentera resultaten av det grekiska ordförandeskapet. 
I januari, när vi höll den första debatten här om våra prioriteter, framhöll jag att vad vi måste eftersträva är att bygga ett starkt Europa, som medverkar aktivt i ett globalt system, som arbetar för fred, utveckling och samarbete. Nu har det gått ett halvår med en betydelsefull utveckling och viktiga händelser. Jag tror att Europa under detta halvår, på grund av dessa händelser, har genomgått en vidareutveckling. Händelserna, t.ex. krisen i Irak, har fått Europa att inse sina svaga sidor, men de har också fått det att bli medvetet om sina starka sidor. Trots krisen har det funnits en känsla av enighet, sammanhållning och gemensamt uppdrag. Händelserna har lett till större politisk mognad och ökat beslutsamheten att gå vidare mot nya insatser, och de har tydligt visat hur nödvändigt det är att Europa tar itu med utmaningarna inför framtiden.
Det är mycket betecknande att konventet har avslutat sitt arbete med utkastet till konstitution och att detta utkast har godkänts av konventet med stor majoritet. Det är också mycket betecknande att ministerrådet har inlett diskussionen om Europas försvar och säkerhet, en diskussion som fortsatte vid toppmötet i Thessaloniki. Problemen har lett till en ökad medvetenhet om vad som måste göras så snart som möjligt.
Grekland hade turen att åta sig ordförandeskapet under en utomordentligt betydelsefull sexmånadersperiod. Det var ett halvår med oväntade händelser, som jag sade. Händelser som inneburit stora svårigheter men också en stor utmaning, som jag anser att vi alla har klarat av, och jag menar då såväl medlemsstaterna som kommissionen och ordförandeskapet. Diskussionen om utrikespolitiken, försvaret, säkerheten, en heltäckande strategisk plan för Europa som kommit till stånd under dessa månader, men också utkastet till konstitutionellt fördrag, allt detta vittnar i dag om att vi nu har inlett en verksamhet, som kommer att ge oss en ny styrka. Vi har blivit medvetna om att vi måste fatta beslut så snabbt som möjligt. 
Mina damer och herrar, i december 2002 presenterade det grekiska ordförandeskapet sina prioriteter och sina speciella mål. Vi sade då att vi har fem centrala prioriteter. Först och främst, att fullborda Europeiska unionens utvidgning. För det andra, att påskynda genomförandet av Lissabonstrategin. För det tredje, att slutföra arbetet inom det europeiska framtidskonventet. För det fjärde, att ta itu med problemen kring den illegala invandringen och invandringen över huvud taget och, för det femte, att arbeta för konkreta prioriteter på utrikespolitikens område. Efter detta halvår kan jag i dag säga att vi har arbetat hårt för att nå dessa mål och att vi har uppnått mycket tillfredsställande resultat, som jag skulle vilja presentera för er i korthet. 
Undertecknandet av de tio kandidatländernas anslutningsfördrag, som fullbordade anslutningsförfarandet, var en av de viktigaste händelserna i Europas utveckling. Det var Europas återförening som bekräftades, och vi firade den vid foten av Akropolis, varigenom vi på ett symboliskt sätt ville markera kontinuiteten i den europeiska kulturen. Omedelbart dessförinnan hade det grekiska ordförandeskapet lyckats övervinna en rad svårigheter som uppstått till följd av nya krav från de nya medlemsstaterna om anpassning av de befintliga avtalen och om nya bidrag. Dessutom hade vi hunnit med en diskussion med er, här i Europaparlamentet, om utvidgade bidrag och om bidrag till den utvidgade Europeiska unionen. Nu har de nya medlemmarna inlemmats i ministerrådets arbete, där de medverkar som aktiva observatörer till dess att fördragen har ratificerats av de nationella parlamenten.
Jag vill ta upp Cyperns anslutning, som genomfördes samtidigt med de nio övriga ländernas. Den innebär en seger för kampen för politisk normalisering och för upprätthållandet av den internationella rättens principer. Det var mycket nära att vi hade kunnat lösa det politiska problemet och fått in ett enat Cypern som medlem i unionen, men den turkcypriotiska ledningen ville tyvärr inte fullfölja de förhandlingar som inletts med stöd av Annans plan. 
I april antog rådet reviderade texter om partnerskapen med de tre kandidatländerna. I fråga om Bulgarien och Rumänien är målet att deras anslutningsförhandlingar skall vara avslutade före utgången av år 2004. Vi har kommit långt i våra förhandlingar med dessa länder.
I det nya partnerskapet med Turkiet ingår konkreta villkor i många frågor, bl.a. en politik för ett gott grannförhållande, minoriteternas egendom, religionsfrihet och en begränsning av arméns roll.
När det gäller den andra frågan, mina damer och herrar, Lissabonstrategin, så vet vi hur viktiga de frågor är som avhandlas under denna rubrik. Det är frågor som, om vi lyckas lösa dem, kommer att hjälpa oss med utvecklingsproblemen, miljöproblemen, skapandet av en kunskapsekonomi. De viktigaste resultaten är i korthet följande: avtalet om bättre samordning av budgetpolitiken och antagandet av de nya riktlinjerna för den ekonomiska politiken under perioden 2003-2005. Nu kommer vi att få riktlinjer för den ekonomiska politiken för tre år framåt, och det tror jag är viktigt, för att vi skall få en bättre planering.
En andra punkt är den nya sysselsättningsstrategin. Vi har infört det sociala trepartsmötet, som hittills varit informellt men nu införs officiellt. Det innebär säkert att vi kan vidga den sociala dialogen. Det har slutits ett avtal om skatteregler, som gäller skatteflykt till tredje länder och beskattningen av energiprodukter. Avtalet om de regler som gäller skatteflykt har diskuterats mycket länge i rådet utan att leda till något resultat, och jag är glad över att vi under det grekiska ordförandeskapet har lyckats övervinna problemen, problem som uppstått också därför att vissa länder ansett och fortfarande anser att de i sådana grundläggande frågor bör försöka reglera sina egna speciella frågor. Detta problem har vi övervunnit.
En annan reglering som diskuterats mycket länge är det europeiska patentet. Vi har slutfört diskussionen om detta och fått igenom en överenskommelse. Vi har också uppnått en överenskommelse om handlingsplanen för att öka investeringarna i forskning och om införandet av ny teknik i de europeiska utbildningssystemen.
Stor betydelse har enligt min mening också antagandet av stadgan om småföretag, besluten om att förbättra regelverket och avtalen om integrering av de europeiska penningmarknaderna.
Besluten om avreglering av energimarknaden, om varutransporter på järnväg och om de nya transeuropeiska energinäten, liksom även utvidgningen av transportnätet, har varit föremål för långvariga överläggningar, men vi har uppnått resultat i dessa diskussioner.
Antagandet av den nya strategin för hållbar utveckling, införandet av miljömål i sektorer såsom de förnybara energikällorna, besluten om att ta tankfartyg med enkelt skrov ur drift och avtalet om miljöansvar får avsluta denna kortfattade översikt. Här skulle jag vilja framhålla att beslutet om att ta ovannämnda tankfartyg ur drift, som alla berörda parter medverkat till, var ett viktigt beslut för att skydda miljön, ett beslut som man inte lyckats med under tidigare ansträngningar efter olyckshändelsen med ?Erika? för flera år sedan.
Värderade kolleger, jag kommer nu till den tredje frågan, konventet om Europas framtid. Vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki framlades, som ni vet, konventets slutliga förslag och presenterades av Giscard d'Estaing. Diskussionerna i konventet hade pågått i 18 månader, och er egen medverkan har varit av avgörande betydelse. Utkastet till konstitutionellt fördrag har fått ett brett stöd. I Thessaloniki diskuterade vi om detta utkast kan vara en utgångspunkt för överläggningarna i regeringskonferensen, ett bra underlag för diskussionerna. Och vi kom fram till att det är ett bra underlag, som kan underlätta förhandlingarna, för vi blev medvetna om att terminologin inte får leda till förvirring. 
Samförståndet i konventet visar att de förändringar vi kan genomföra måste få ett brett stöd. Konventet gav ett brett stöd, som därför är en bra utgångspunkt för att lösa problemet. Vid regeringskonferensen får vi inte börja diskutera allting om igen från början, och vi får inte heller inrikta oss på enskilda frågor, utan vi måste försöka komma fram till en lösning, en lösning inom de politiskt fastställda ramar som beslutades i Halkidiki.
Vi bör slutföra regeringskonferensen före den 1 maj och underteckna slutdokumentet efter den 1 maj, så att också de nya medlemmarna kan underteckna det och så att texten blir färdig före valen den 15 juni, för att de europeiska medborgarna skall veta vad de kommer att rösta på. Detta är tidsplanen - om frågan kan avslutas tidigare, är det så mycket bättre - men absolut sista datum för att presentera den undertecknade texten måste vara den 15 juni. Vi har också kommit överens om att konventet under en viss tid skall fortsätta att granska texten för att bearbeta det tredje kapitlet, som enligt texten gäller politiska åtgärder i tekniska frågor.
I Thessaloniki, mina damer och herrar, diskuterade vi också invandringspolitiken. Vad var problemet? Problemet är att vi fattade många beslut i Sevilla och Tammerfors men att vi inte har kunnat fullfölja och genomföra dessa beslut, framför allt därför att det har saknats pengar. Europeiska kommissionen har sagt att den har ungefär 140 miljoner euro till sitt förfogande. Vi har noterat att denna summa finns, och vi har beslutat att i fortsättningen driva på samordningen och samarbetet i fråga om gränsbevakningen, för det är uppenbart, t.ex. efter det som inträffade i Italien för några veckor sedan, att problemet med den illegala invandringen inte kan lösas av ett land ensamt, eftersom de illegala invandrare som kommer t.ex. med fartyg försöker komma i land i något av Medelhavsländerna, och därför krävs det en heltäckande bevakning av området.
Den andra punkt vi betonade var repatrieringen av de illegala invandrarna. Vi har begärt att kommissionen skall undersöka möjligheten att finna nya former för repatrieringen. Men eftersom det redan finns många fördrag och avtal om repatriering, som i själva verket inte fungerar, har vi sagt att kommissionen utifrån konkreta kriterier bör utvärdera samarbetet med tredje länder i alla de frågor som gäller invandringen och samarbetet med Europeiska unionen och att ta hänsyn till det, när den sluter avtal med dessa länder, för det är inte rimligt - det nämns inte i texten, men det är en allmänt accepterad uppfattning - att vi bedriver en politik med aktiv hjälp och samarbete, samtidigt som de länder vi står i förbindelse med ignorerar sina skyldigheter, när det gäller att bekämpa den illegala invandringen. Vi har beslutat att skapa ett gemensamt informationssystem för utfärdande av visum till medborgare i tredje länder, vilket möjliggör en kontroll av de illegala invandrarna, och dessutom har vi fattat vissa beslut om hur invandrarna skall kunna inlemmas i våra samhällen.
Värderade kolleger, som ni vet har en uppgörelse om en revidering av den gemensamma jordbrukspolitiken träffats efter toppmötet i Thessaloniki. Även i denna fråga har ordförandeskapet spelat en betydelsefull roll, och vi anser att denna uppgörelse är av särskilt värde, därför att den innehåller tre centrala budskap.
Vad betyder uppgörelsen för jordbrukarna? Att de kommer att få ett flerårigt, garanterat och förutsägbart inkomststöd, som motsvarar det de får i dag, men också betydande handlingsutrymme för produktionens och företagens inriktning. För de europeiska medborgarna innebär uppgörelsen en högre livskvalitet. Inkomststödet till jordbrukarna kommer nämligen att utbetalas, samtidigt som man respekterar den europeiska lagstiftningen om miljö, folkhälsa, livsmedelssäkerhet, djurens hälsa och välfärd. För det tredje, omflyttningen av en mycket betydande del av subventionerna i den gemensamma jordbrukspolitiken från produkter till inkomstförstärkning för jordbrukarna ger Europeiska unionen en väsentligt starkare ställning inför de kommande förhandlingarna med WTO. Efter uppgörelsen kommer unionen att tala entydigt och enhälligt.
Värderade kolleger, i fråga om utrikespolitiken kan jag nämna att det har träffats en uppgörelse mellan unionens medlemsstater och länderna på västra Balkanhalvön, som innebär en bekräftelse av dessa länders utsikter till framtida anslutning. En regelbunden politisk dialog inleds, tillnärmningen av dessa länders lagstiftning till gemenskapens regelverk gynnas och de ekonomiska bidragen ökar kraftigt.
Som vi vet, är det Irak som har varit det svåraste kapitlet för vårt ordförandeskap. Många väntade sig att det skulle uppta all vår verksamhet. Så blev det dock inte, och ordförandeskapets strävan har varit att överbrygga motsättningarna, inte genom att diskutera om vissa haft rätt eller fel i den ena eller den andra ståndpunkten, utan att övervinna motsättningarna genom att påpeka vad som bör göras i framtiden. Och efter beslutet i Förenta nationernas säkerhetsråd finns det nu en ram för samarbetet, och vi står i ständig kontakt med Förenta nationerna för att bidra till återuppbyggnaden av Irak inom ramen för säkerhetsrådets beslut.
Beträffande Mellanöstern-frågan vet ni att man har offentliggjort en tidsplan för fredsarbetet i området eller, som den kallas, ?kvartettens färdplan för fred?, och i denna kvartett ingår också Europeiska unionen. Ordförandeskapet har upprepade gånger haft kontakter med länderna i området och med de andra länderna, och jag tror att den vapenvila som uppnåtts är ett resultat av både kvartettens och Europeiska unionens ansträngningar.
När det gäller de transatlantiska förbindelserna, har det grekiska ordförandeskapet gjort alla tänkbara ansträngningar för att minska den spänning som uppstått i de transatlantiska förbindelserna, och jag anser att besöket i Washington visade att vi har ett gott samarbete. En princip som jag anser självklar har accepterats, nämligen att vi måste samarbeta med Förenta staterna om det som är nödvändigt av ekonomiska, politiska och säkerhetsskäl. Vi kan vara överens, men vi kan också ha olika åsikter, vi måste vara överens om att vi kan ha olika åsikter, och på denna grund skall vi fortsätta att bygga vårt samarbete.
Det grekiska ordförandeskapet har verkat för en väsentlig förbättring av förbindelserna mellan Europeiska unionen och Ryssland vid det toppmöte som hållits i Sankt Petersburg.
Avslutningsvis, bland de politiska frågorna skulle jag vilja ta upp försvars- och säkerhetspolitiken. Vår strävan har varit att Europeiska unionen skall ha full insatsberedskap. Och det har unionen fått under denna period. Den fick det genom att reglera de hittills olösta frågorna, såsom medverkan av partnerskapsländernas styrkor, genomförande av övningsprogrammet, utveckling av metoder för krishantering. Resultatet är att en styrka från Europeiska unionen nu befinner sig i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, det finns en polisstyrka i Bosnien-Hercegovina, och vi diskuterar även den militära insatsstyrka i Bosnien-Hercegovina som skall överta Natostyrkans nuvarande verksamhet där.
Vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki presenterades och diskuterades rapporten om strategin för en successiv utformning av en europeisk försvars- och säkerhetsdoktrin. Det var det informella rådet (utrikesfrågor) som hade begärt rapporten från herr Solana. Herr Solana kommer att fortsätta arbetet med denna rapport, och vi tror att rapporten och diskussionen om den kommer att få stor betydelse, när vi skall förtydliga våra gemensamma mål i fråga om försvar och säkerhet och de medel genom vilka vi kommer att förverkliga de gemensamma målen. Rapporten hjälpte oss att övervinna den motsättning, som jag faktiskt tror var skenbar, mellan vissa länder, som samarbetat för att driva försvars- och säkerhetsfrågorna, och de andra länderna, som inte velat ha ett sådant speciellt samarbete. Vi sitter nu vid samma bord, och diskussionen kommer att utvisa hur vi kan hantera dessa frågor. 
Avslutningsvis skulle jag vilja nämna två frågor, som gäller gemenskapens institutioner. Den ena är revideringen av reglementet för gemenskapens tjänstemän. Det är den första grundliga reformen av löne- och pensionssystemet och även av karriärsystemet som gjorts sedan grundandet av Europeiska gemenskapen. Till slut, två frågor av direkt intresse för Europaparlamentet var det transinstitutionella avtalet om förbättring av regelverket och, för det andra, förordningen om de europeiska politiska partiernas ställning. Genom dessa båda beslut har vi satt punkt för diskussioner, som inleddes för ganska länge sedan. 
Värderade kolleger, detta var en översiktlig presentation av vad som åstadkommits under ordförandeskapet, och avslutningsvis skulle jag vilja tacka framför allt Europaparlamentets talman Pat Cox för hans samarbete men också alla er i Europaparlamentet. Vi anser att ni spelar en central roll för att främja den europeiska integrationen och för att försvara unionens intressen. Därför har vi eftersträvat ett nära samarbete med er. Och vi har fått ert direkta stöd och samarbete i vårt arbete. Jag tackar er varmt för era insatser, och jag önskar er alla framgång under det kommande, italienska, ordförandeskapet.
(Applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman, herr premiärminister, ärade ledamöter! Det är dags att göra halvårsbokslut under ett år fyllt av ambitiösa projekt och lidelsefulla debatter om Europas beskaffenhet och framtida öde. Jag vill först och främst varmt gratulera premiärminister Simitis och alla dem som har arbetat tillsammans med honom för att nå nya politiska och institutionella mål.
Jag skulle vilja koncentrera mig på fyra av dessa mål: avslutandet av konventets arbete, reformeringen av kommissionen, de betydande framstegen när det gäller att genomföra agendan från Tammerfors och de nya reglerna för de europeiska politiska partierna. Innan jag går in på dessa frågor i detalj måste jag emellertid erinra om några andra viktiga tilldragelser under de senaste sex månaderna: slutförandet av medlemskapsförhandlingarna - en exceptionell händelse, som premiärminister Simitis redan har nämnt - och hanteringen av den besvärliga interna och internationella situationen i samband med kriget i Irak.
Reformeringen av vår gemensamma jordbrukspolitik, som blev pricken över i för det här halvåret i förra veckan, förtjänar att nämnas särskilt. En av förutsättningarna för denna framgång var yttrandet från parlamentets utskott för jordbruk och landsbygdens utveckling, under ledning av Daul, som jag verkligen tackar för det arbete han har lagt ned. Trots att frågan är mycket svår och komplex lyckades utskottet avge sitt yttrande i tid, så att förhandlingarna kunde slutföras. Detta visar verkligen på någonting nytt, för frikopplingen av gemenskapens stöd från produktionen, om än bara delvis, försvaret av territoriet och miljön och åtgärderna för livsmedelssäkerhet innebär en riktig revolution för vår jordbrukspolitik. Nu har vi äntligen en solid grund för att ge oss in i förhandlingar med Världshandelsorganisationen, och jag förväntar mig att våra internationella partner - som kommer med så många predikningar - skall matcha vårt engagemang genom att dra sitt strå till stacken, för de måste också hjälpa till.
Under det senaste halvåret har det grekiska ordförandeskapet styrt skutan med fast hand, också under de svåraste stormarna, med den intelligens och den lyhördhet som har kännetecknat det grekiska folket sedan vår civilisation föddes.
När det gäller den första punkten som jag vill ta upp har den första hälften av året på det interna planet dominerats av konventets arbete, som praktiskt taget - om än inte helt - avslutades vid rådets möte i Thessaloniki. Vi har funnit en metod som har fungerat och som vi kan använda för att ändra i vår konstitution när den behöver utvecklas och anpassas till de ständigt nya omständigheter framtiden kommer att bjuda på. När det gäller förslaget till konstitution i sig ser kommissionen, som ni vet, både positiva och negativa bitar: öppenheten i unionen kommer säkerligen att öka, tack vare att lagstiftningsinstrumenten förenklas och reduceras och att kompetensfördelningen mellan de olika institutionerna blir bättre. Vår demokratiska legitimitet kommer att öka tack vare att medbeslutandeförfarandet utökas till att omfatta nästan samtliga fall. Detta är någonting ytterst viktigt för parlamentet. Också utrymmet för att vi skall kunna göra vår röst hörd i världen ökar, i och med att vi får en utrikesminister för hela unionen, en enda juridisk person samt nya regler för utrikespolitiken, den gemensamma säkerheten och försvaret. Slutligen omfattar konstitutionstexten nu också stadgan för de grundläggande rättigheterna som ett värn för alla europeiska medborgares rättigheter.
Detta är ljuspunkterna, och de är verkligen viktiga. Det återstår dock fortfarande några moln på de punkter där kompromisserna inte är så ambitiösa som de borde ha varit. Konstitutionsförslaget innebär visserligen att majoritetsbesluten utökas, men det räcker verkligen inte. Den föreslagna lösningen riskerar på många punkter att lamslå en union med 25 eller 30 medlemmar. På institutionsnivå kommer det dessutom att bli svårt att få medborgarna att acceptera att bara hälften av kommissionsledamöterna har rösträtt i kommissionen, åtminstone i det här komplicerade skedet av vårt institutionella liv. Det kommer också att bli svårt att förklara det inbördes förhållandet mellan rådsordförandens nya skepnad och kommissionens ordförande. Rollerna riskerar att överlappa varandra. Även om det har skett några framsteg i fråga om ekonomiskt styre måste vi sedan absolut skapa ett organ som företräder euron utåt: utan ett sådant är euron klart ömtåligare och vår ekonomi mer utsatt.
Det här är inga tekniska frågor utan problem som tvingar oss att fatta mod för att komma över dagens bekymmer och rädslor, och blicka framåt. Vi måste inse att om vi inte tar ett kliv framåt nu kommer Europa om trettio eller fyrtio år inte längre att ha något inflytande över det internationella spelet. Överlag utgör dock konventets förslag en bra grund - och det är en allmän synpunkt som jag instämmer i - för regeringskonferensen som skall fälla det slutliga avgörandet. Kommissionen kommer att göra sitt för att förbättra det, till att börja med genom det yttrande som vi skall offentliggöra i september, alltså innan regeringskonferensen öppnas.
Nu kommer jag till den andra punkten: reformeringen av kommissionen och tjänsteföreskrifterna. Vi närmar oss det sista året av kommissionens mandatperiod. När jag tog på mig det här uppdraget satte jag upp reformeringen av kommissionen som en av mina prioriterade frågor, och jag påminner om att vitboken kom redan i mars 2000. En grundläggande beståndsdel i denna process var översynen av EU-tjänstemännens tjänsteföreskrifter. Också i detta fall måste jag ge det grekiska ordförandeskapet min erkänsla för att ha gett förhandlingarna ny fart. De har faktiskt varit mycket besvärliga. Tack vare dessa värdefulla insatser i form av medling och pådrivning har vi nått konsensus om den bästa möjliga kompromissen, en kompromiss som följer huvudlinjerna i kommissionens ursprungliga förslag - det vill jag understryka.
Som uppföljning till denna överenskommelse kommer kommissionen i höst att lägga fram ett nytt förslag, i vilket vi naturligtvis kommer att ta hänsyn till det yttrande som denna församling antog den 19 juni och förhandlingarna i medlingskommittén mellan företrädarna för personalen, institutionerna och medlemsstaterna. Målet är att de nya tjänsteföreskrifterna skall börja gälla den 1 maj 2004, det vill säga den dag när de nya medlemsstaterna kommer in i unionen. Förutom detta mål ser jag dock till det övergripande politiska syftet med den här övningen, vilket är att se till att vår personal kännetecknas av kontinuitet, självständighet och förträfflighet. Jag måste säga att jag har arbetat med många förvaltningar i mitt liv, men sällan har jag funnit en sådan arbetskapacitet eller en så hög kvalitet som inom EU-institutionerna. Jag anser alltså att de nya tjänsteföreskrifterna gör det möjligt för våra offentliga tjänstemän att arbeta med större kraft och stolthet, framför allt när kollegerna från de tio nya länderna kommer in. Just eftersom det kommer tio länder på en gång, inte bara ett, kommer det inte att bli lätt att absorbera de nya kulturerna.
Den tredje punkten som jag vill ta upp är invandrings- och asylpolitiken och övervakningen av unionens yttre gränser. Kommissionen gratulerar det grekiska ordförandeskapet till den konsekventa och balanserade hållning det har haft i dessa frågor. Jag vill också gärna framhålla att slutsatserna från Europeiska rådets möte bygger på de meddelanden som kommissionen lade fram den 4 juni.
För att komma in på sakfrågan och utgå ifrån de frågor som fortfarande är på tapeten vill jag påpeka att gemenskapens finansiering successivt måste komma i kapp våra politiska ambitioner och mål. Vi kan alltså absolut inte låtsas att vi kan uppnå alla de mål som vi har satt upp med de medel vi har avsatt. Naturligtvis har vi gjort en resursuppskattning som inte överstiger budgetgränserna - vi har alltså strikt hållit oss inom dem - men vi har uppskattat att det behövs 140 miljoner euro under perioden 2004-2006 och 250 miljoner euro för ett flerårigt samarbetsprogram med tredje länder under perioden 2004-2008. Detta i avvaktan på de nya ekonomiska öppningar som kommer efter 2006 och som, som det hävdas i slutsatserna från Thessaloniki, skall avspegla denna politiska prioritering från unionens sida. Annars står det klart att vi sätter själva unionens identitet på spel, om vi inte lyckas ge medborgarna trygghet.
När det gäller förbindelserna med tredje länder kommer det nya förslag till samarbetsprogram som kommissionen lade fram den 11 juni att innebära ett viktigt stöd för återtagandepolitiken, som är en annan grundläggande fråga. Det är väsentligt att parlamentet och rådet antar detta instrument före mandatperiodens slut. Dessutom måste vi intensifiera förhandlingarna om gemenskapsavtal med stöd av rådet och medlemsstaterna. Detta gäller enligt mig i första hand Ryssland, Ukraina och Marocko, tre nyckelländer för dessa avtal.
Europeiska rådet har uppmanat kommissionen att gå vidare mot en integrerad övervakning av de yttre gränserna och vi anser att den bästa lösningen vore att inrätta en myndighet som gör det möjligt att förbättra verkställandet av rådets strategiska mål i samråd med berörda nationella förvaltningar, så att det bildas ett samordnande nätverk. Dessutom håller vi på att lägga grunden för det så kallade VIS, det vill säga det ambitiösa europeiska systemet för att identifiera viseringar. Också detta är ett gemensamt instrument för att vi skall kunna genomföra en politik som gör våra medborgare lugna och trygga, med respekt för individuella rättigheter. Det viktiga är att hitta en balans mellan behovet av säkerhet och våra frihetliga val, val som vi har gjort, som vi står fast vid och som vi absolut inte kan avstå ifrån. Kampen mot den illegala invandringen måste alltså fortsätta parallellt med åtgärderna för att underlätta för de lagliga invandrarna att komma in i unionen. Vad detta anbelangar vill jag påminna om att det redan finns en del förslag på bordet, framför allt de som handlar om inresa och vistelse för arbete eller studier och om yrkesutbildning och frivilligarbete för att bidra till integrationen.
Parlamentet har redan tagit ställning till dessa förslag, som rådet fortfarande håller på att diskutera, och kommissionen följer gärna Europeiska rådets uppmaning att utarbeta en övergripande politik för integration av lagliga invandrare. De nationella förfarandena måste också samordnas bättre på gemenskapsnivå, och jag tror att en årsrapport som sammanfattar hur processen fortskrider verkligen skulle vara ett steg emot detta. Vi har pratat mycket om benchmarking, om jämförelser och så vidare: jag tror att en rapport som talar om hur saker och ting ligger till på EU-nivå i denna komplicerade och mångfacetterade fråga skulle kunna vara till nytta, både för er och för oss.
Samma politiska vilja skall genomsyra också asylpolitiken. Här beklagar jag verkligen att behöva framhålla att det inte har varit möjligt att komma fram till en överenskommelse i rådet om direktivet som definierar flyktingstatus och harmoniserar formerna av subsidiärt skydd. Vi måste åstadkomma detta, fortfarande inom ramen för resonemanget om rättigheterna, som jag underströk nyss. Detta instrument är nämligen, tillsammans med direktivet om förfarandena, hjärtat i det gemensamma systemet. Jag tar tillfället i akt att försäkra det italienska ordförandeskapet om kommissionens fulla samarbete i arbetet med att få dessa båda texter antagna senast i december, vilket är den tidsplan som rådet fastställde i Thessaloniki.
Slutligen den sista punkten: reglerna för de politiska partierna. Vi är glada att parlamentet nyligen antog reglerna för de europeiska politiska partierna: det är den fjärde framgången för det grekiska ordförandeskapet som jag vill ta upp i dag. Jag sällar mig till de många som har framfört sin erkänsla för dess bidrag till att lösa en fråga som hade hamnat i långbänk och som absolut måste redas ut. En rad faktorer har bidragit till detta resultat: Nice-fördragets ikraftträdande, kommissionens nya förslag, tillämpandet av majoritetsbeslut och framför allt det utmärkta samarbetet mellan kommissionen, rådet och parlamentet. Frågan om de politiska partierna är komplicerad och har väntat på en lösning i två år: den positiva utgången kom uteslutande tack vare majoritetsbeslutet och medbeslutandeförfarandet. Jag tror att det kan bli en lärdom också för framtiden.
Äntligen kan de europeiska politiska partierna verka utifrån en tydlig, öppen bas och räkna med finansiering som, åtminstone delvis, kommer ur gemenskapsbudgeten. Det handlar om en grundläggande förutsättning för det demokratiska livet och om en åtgärd som ingår i konstitutionaliseringen inom den europeiska integrationsprocessen i dess vidaste mening. Det antagna förslaget sätter upp en del enkla och konsekventa villkor, men undviker ändå alltför restriktiva och byråkratiska kriterier, och jag tycker därför att det är ett beslut som tyder på gott omdöme och som kan leda till positiva politiska resultat. Vi vet ju alla att de politiska partierna är den oundgängliga komponenten i unionens demokratiska uppbyggnad: utan dem kan det inte finnas någon integration, utan dem kan det inte finnas en europeisk anda.
Ärade ledamöter! Därmed har jag kommit till slutet av mina funderingar i dag. Som jag sade i början finns det mycket annat man skulle kunna ta upp, men jag föredrar att sluta här för att framhäva några punkter som har haft särskild politisk betydelse under det här halvåret. Till sist vill jag tacka premiärminister Simitis och hela det grekiska ordförandeskapet igen. Under de här sex månaderna har de fått Europa att ta några mycket stora steg framåt: att ge det här ordförandeskapet beröm och tack är alltså inte bara en fråga om hövlighet, utan en objektiv nödvändighet.
(Applåder)

Poettering (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna, där i dag PPE-delen av vår grupp firar sitt 50-årsjubileum, har alltid stött det grekiska ordförandeskapet i nära samförstånd med våra grekiska kolleger under ordförandeskap av Antonios Trakatellis, men även tillsammans våra vänner i Grekland, Nea Demokratia under sin ordförande Konstantinos Karamanlis. Det lovade vi er även i Aten, herr premiärminister, och vi har hållit vårt löfte, eftersom vi vet att er framgång är vår gemensamma framgång. 
Höjdpunkten under det grekiska ordförandeskapet var utan tvekan - och ni kunde bygga på det bra förarbete som gjorts av det danska ordförandeskapet och även på Europaparlamentets beslut av den 9 april - undertecknandet av anslutningsfördragen den 16 april på Stoa Attalou. När vi klev ur bussen - och jag vill eftertryckligen tacka er för att ni bjudit in gruppordförandena, vilket för framtiden också bör vara ett exempel vid andra högtidligheter inom Europeiska unionen - fick jag av en tillfällighet gå intill Akropolis nedför trapporna fram till Stoa Attalou tillsammans med den första fritt valda premiärministern i Polen, Tadeusz Mazowiecki, och vi diskuterade den stora omvandlingen i Europa och viljan att leva i frihet som finns hos folken i Central- och Östeuropa. Att detta nu så att säga fullbordades genom att fördragen undertecknades i Aten, kommer aldrig att glömmas bort, och vi är tacksamma för att vi nu har 162 observatörer hos oss från kandidatländerna.
Men tyvärr bestod inte ert ordförandeskap enbart av glansnummer, det nämnde ni själv, utan ert ordförandeskap överskuggades av Irakkriget. Inte heller jag vill i dag se tillbaka med vrede, utan se framåt, och vi måste dra lärdomar av de fel som vi begått.
Våra slutsatser är för det första: om man skall besluta nationellt i en utrikespolitisk fråga, eller om två eller tre länder vill fastslå en ståndpunkt, så är man skyldig att först samråda med alla partner i Europeiska unionen och gemensamt finna en lösning på frågorna. Vi måste handla gemensamt, och Europa, Europeiska unionen, får i sina viktiga beslut inte delas upp i två, tre eller fyra delar, utan det krävs alltså ett gemensamt agerande från européernas sida!
Den andra punkten gäller konventet. I vissa frågor, också när det gäller utrikes- och säkerhetspolitiken, måste vi våga besluta med majoritet - även om det måste ske med stor, kvalificerad majoritet. Om vi bibehåller enhälligheten, då kan vi inte komma fram till några gemensamma ståndpunkter, och det är ett krav som ställs på oss.
Och för det tredje: naturligtvis är partnerskap, särskilt när en partner är en supermakt, inte några enkla partnerskap. Men särskilt om vi vill att Europa skall vara jämställt med våra amerikanska vänner, då måste denna europeiska säkerhetspolitik, försvarspolitiken, vara upplagd så att man inte uppfattar Förenta staterna som en motståndare, utan som en partner, som vi vill lösa världens problem tillsammans med.
Herr rådsordförande, ni har med all rätt påpekat problemen med asyl och invandring, och kommissionens ordförande Prodi, som jag också vill tacka så hjärtligt för hans arbete, har talat om den gemensamma förvaltningen av de yttre gränserna. Det är ett viktigt önskemål; vi måste komma överens med de länder, från vilka dessa verkligt beklagansvärda människor kommer som ger sig i väg i båtarna, om att de skall säkra sina gränser. Men jag säger eftertryckligen att detta inte enbart är en polisuppgift eller en repressiv uppgift. Detta är en uppgift som framför allt måste lösas i länderna i Medelhavsområdet, i Nordafrika, och därför behöver Europeiska Unionen hjälpa dessa länder, och länderna måste reformeras, så att ungdomarna i dessa länder får en verklig framtid och inte utsätter sig för livsfara när de ger sig iväg. Alltså uppfattar vi detta problem med immigrationen inte bara som ett polisiärt problem, utan som ett fundamentalt mänskligt problem, så att vi ger människorna en framtidschans i sin hembygd.
En annan punkt är konventet. Jag vill uttryckligen tacka ordföranden Valéry Giscard d'Estaing för hans arbete, men även de båda ledamöterna i konventets presidium, Iñigo Méndez de Vigo från vår grupp och Klaus Hänsch från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp, samt vår grupps talesman, Elmar Brok.
Vi måste nu kräva att detta förslag till författning skall utgöra grundvalen för arbetet i konventet och att man på basis av detta författningsförslag nu skall fatta beslut i konventet. Vi skulle önska - det kommer jag i morgon också att säga till den blivande ordföranden i rådet - att vi fram till slutet av året kommer fram till ett resultat, så att man handlar snabbt, och att Europaparlamentet företräds på ett lämpligt och effektivt sätt. När stats- och regeringscheferna träffas måste parlamentets talman vara med; när utrikesministrarna agerar, bör våra företrädare från parlamentet vara med, och inte så att säga skjutas undan till förvaltningsnivån. Vi har en stor uppgift framför oss, men jag tror att vi klarar av den.
Jag vill uttryckligen tacka er, herr rådsordförande, för ert bidrag till partistadgan. Detta måste visserligen också beslutas formellt under det italienska ordförandeskapet, men jag tror att vägen dit var bra, och i fråga om ledamotsstadgan hoppas jag att man även här lyckas komma vidare under de närmaste veckorna och månaderna.
Låt mig avslutningsvis säga att det var ett ordförandeskap med toppar och dalar; jag avundades er inte när ni måste leda ordförandeskapet under Irakkrisen och allt som hängde samman med den. Jag gladde mig med er den 16 april; ni har gjort er plikt, så som man kan förvänta sig av ett ordförandeskap, och jag vill tacka er så hjärtligt för det! Vår grupp har stött er på ett rättvist, objektivt och positivt sätt; jag hoppas att ni också har det intrycket, eftersom detta är vår gemensamma Europeiska union, och Europas framgångar är allas våra framgångar!
(Applåder)

Barón Crespo (PSE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Låt mig börja mitt inlägg med att på Europeiska socialdemokratiska partiets grupps vägnar gratulera gruppen för Europeiska folkpartiet på den femtionde födelsedagen. Det är ett viktigt datum för PPE-DE-gruppen och också för demokratin i Europa.
Herr talman! Jag har ett problem. Det är svårt att säga något mer positivt om det grekiska ordförandeskapet än det som Poettering redan har sagt och vad som har skrivits i Financial Times, eftersom mina familjeband och min solidaritet med den grekiska premiärministern är kända. Jag vill bara säga en sak, ert ordförandeskap har inte varit en kryssning på Egeiska havet, det har snarare varit en ?odyssé?. Jag anser att man med rätta kan säga att ni har vetat hur ni skall segla det europeiska fartyget med ledarskap och beslutsamhet, och jag anser att det är värt att betona vid ett tillfälle som detta. 
Om vi fortsätter att tala om ordförandeskapet och främst utvidgningen, var ceremonin den 16 april på Stoan, på marknaden invid Akropolis, en viktig händelse. Jag vill tacka er för det bemötande som Europaparlamentets företrädare fick, som leddes av vår talman, men framför allt för det historiska tillfälle som ägde rum i vad som är demokratins vagga. Jag vill också tacka för den nuvarande grekiska regeringens intelligenta och flexibla hantering av en fråga som är mycket aktuell för alla européer och som är mycket dramatisk för Grekland - Cypern och dess förbindelser med Turkiet - för att utveckla förbindelserna med en så viktig allierad.
För det andra och när det gäller Lissabonstrategin, anser jag att det är nödvändigt att betona utvecklingen av sysselsättningsriktlinjerna, framför allt alla frågor som har med jämställdhet att göra - och här vill jag välkomna det arbete som kommissionsledamot Diamantopoulou genomför. Vi är starkt oroade över att direktivet om arbetsförhållanden vid tidsbegränsad eller tillfällig anställning blockeras i ett läge som det nuvarande. Vi bekymrar oss också för det faktum att de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken inte motsvarar verkligheten, det handlar snarare om ett intellektuellt förfarande än om ett politiskt, och de motsvarar faktiskt inte det behov vi har av att göra vår ekonomi, den europeiska ekonomin, mer dynamisk och uppfyller inte heller behovet av att värna om vår gemensamma valuta.
Det är också nödvändigt att betona, vilket talmannen gjorde, de framsteg som har gjorts när det gäller sjösäkerheten, framför allt med tanke på Greklands roll som främsta europeiska maktfaktor. När det gäller en annan viktig aspekt inför vår ekonomiska framtid, reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken, anser jag också att vi måste välkomna det faktum att vi har nått en reform som placerar oss i en mycket viktig position inför framtiden, framför allt när det gäller framtiden för det europeiska jordbruket och även förhandlingarna inom Världshandelsorganisationen.
När det gäller Europas framtid, är det ett viktigt steg att konventet har lyckats slutföra sitt arbete under det här halvåret och att det har utarbetat en text som inte innehåller några alternativ eller röda kort och som, vilket talmannen sade och jag noterar det noggrant, endast kräver några tekniska ändringar.
Vi skulle naturligtvis ha velat att konstitutionen omfattar mer beslutsfattande med kvalificerad majoritet när det gäller social- och skattefrågorna och även i fråga om utrikes- och säkerhetspolitiken och att den interinstitutionella balansen hade varit bättre. Men det bästa är fiende till det bra. Det viktiga nu är, enligt vår åsikt, att befästa det som har uppnåtts och inte gå tillbaka. I det här sammanhanget finner vi frågan om parlamentets deltagande oroande, vi anser att talmannen bör företräda parlamentet på allra högsta nivå, att vi måste ha företrädare i regeringskonferensen och efter det att Europas framtid för första gången har diskuterats offentligt, bör även parlamentet, plenum och utskottet för konstitutionella frågor vara det offentliga forum som ordförandeskapet måste redogöra inför. Jag anser att detta även stämmer överens med den tid vi lever i.
Jag vill tillägga en sak om stadgan om de europeiska politiska partierna. Alla partier har samarbetat för att utarbeta stadgan om partierna. Men nu är vi i ett dramatiskt läge, eftersom vi har stadgan om partierna, men vi har inte ledamotsstadgan. Det är precis som om det fanns ett reglemente för armén och soldaterna inte hade några rättigheter. Och jag vill verkligen fästa rådets ordförandeskaps uppmärksamhet på att det är fullständigt meningslöst att blockera ett så viktigt steg, som har ett konstitutionellt värde för Europa.
Slutligen vill jag kommentera de externa förbindelserna. Ni ställdes inför en dramatisk kris som satte den ömsesidiga lojalitet som enligt fördragen skall råda mellan de europeiska allierade på prov, ni agerade kraftfullt i de transatlantiska förbindelserna, ni har upprätthållit den europeiska representationen med värdighet vid toppmötet med en mycket viktig allierad som vi kan ha förbindelser med utan att vara överens om allt. Och jag anser att det grekiska ordförandeskapet har gjort sig förtjänt av vårt erkännande och våra applåder.
(Applåder)

Watson (ELDR).
Herr talman, herr rådsordförande! Om man betraktar balansräkningen för det grekiska ordförandeskapet så är plussidan i böckerna mycket större än minussidan. Med tanke på Europas svårigheter de senaste sex månaderna med Irakkriget och ekonomisk stagnation så är det ett anmärkningsvärt erkännande för er regering.
Er första prioritet var helt riktigt att följa tidsschemat för utvidgningen av Europeiska unionen. Undertecknandet av anslutningsfördragen nedanför Akropolis och sju lyckosamma folkomröstningar har mer än nog uppfyllt det målet. Vår glädje över Europas återförening har dock en antydan av sorg över att Grekland inte kunde utnyttja sina privilegierade förbindelser för att införa ett enat Cypern. Var snälla och sluta inte anstränga er för det! Vi beklagar också de spänningar som kom till ytan mellan det ?nya? och det ?gamla? Europa om Irak, trots era bästa insatser och två gemensamma ståndpunkter.
En annan anmärkningsvärd framgång för ert ordförandeskap var att ni lyckades föra konventets förslag till konstitutionellt fördrag säkert i hamn. Liberaldemokraterna här i kammaren håller med er. Det textförslag som konventet kommit överens om ger en god grund för konstitutionen och vi kommer att se till att medlemsstaternas regeringar håller vad de lovat.
Vi välkomnar den extratid som konventet fått för att slutföra sitt arbete på del III, även om rådets beskrivning av de återstående diskussionerna om majoritetsomröstning och medbeslutande som ett ?rent tekniskt arbete? är ett mästerverk i underdrift, i klass med den brittiska regeringens beskrivning av hela processen som endast en ?liten tillsnyggning?.
Av segerns högfärd lär vi oss mycket mindre än förlustens förnedring, och Europas misslyckande i Irakfrågan verkar ha haft vissa nyttiga konsekvenser, främst genom att det drivit på det europeiska samarbetet inom säkerhets- och försvarspolitiken. Inrättandet av den snabba insatsstyrkan, vidtagandet av åtgärder i Bosnien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Kongo hamnar absolut på plussidan. Tydliga minus är dock svagheterna i kvaliteten på och samordningen av europeiska försvarsutgifter, vilket vi hoppas kommer att bli bättre genom den nya vapenagenturen.
Vårt misslyckande i Irakfrågan hjälpte er dessutom att anta två anmärkningsvärda dokument i Thessaloniki: Solanas strategi för EU:s säkerhet och rådets uttalande om massförstörelsevapen. Säkerhetsstrategin ger ett passande europeiskt svar på Förenta staternas doktrin, då den grundas på de europeiska principerna om multilateralism och förebyggande hellre än avskräckning. Uttalandet om massförstörelsevapen tydliggör för våra amerikanska vänner att vi tar hotet från dessa vapen på allvar och erbjuder en ram för Europas reaktion med avseende på Iran och Nordkorea.
Ni satte rättsliga och inrikes frågor i centrum i ert program för ordförandeskapet. Mycket har uppnåtts, även om rättsliga och inrikes frågor fortfarande spelar andra fiol till säkerheten, till skam för Europeiska unionen. Åtaganden om ytterligare framsteg med avseende på laglig invandring och integreringen av medborgare från tredje länder är en lämplig ripostering för de som i Thessaloniki försökte upprepa den typ av rubriker som blamerade Sevilla. Min partigrupp beklagar dock att ni inte sörjde för lämplig parlamentsgranskning, på europeisk eller nationell nivå, av det nyligen tecknade utlämningsavtalet mellan EU och Förenta staterna.
När det gäller ekonomisk reform så har det grekiska ordförandeskapet gjort bra framsteg, främst genom att reformera stabilitetspakten till att bli inriktad på underliggande underskott, slutföra avregleringspaketet för energisektorn och anta det mycket behövliga pensionsdirektivet.
Allt sammantaget har det här varit sex lönsamma månader för Europeiska unionen, trots de höga krigskostnaderna och det svåra ekonomiska läget. Låt oss hoppas att, när ni överlämnar stafettpinnen till era efterträdare, att de också kommer att springa hårt för att behålla den olympiska ledningen som vi skapat.
(Applåder)

Wurtz (GUE/NGL).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag skall i mitt inlägg inrikta mig på ett ämne som behandlades av Europeiska rådet i Thessaloniki, som hittills ännu inte tagits upp, trots att det har en betydande omfattning. Jag skulle också vilja tala om det dokument som lades fram av Javier Solana med titeln ?Ett säkert Europa i en bättre värld?.
Förgäves försökte jag påkalla en reaktion av Europeiska unionen vid offentliggörandet den 20 september av Förenta staternas nya strategiska doktrin, vars första tillämpning var det ?förebyggande? kriget mot Irak. Nio månader efter Washington frambringar således kongressen sin egen strategiska doktrin. Utan tvivel är det en ren slump att texten såg dagens ljus dagen före det transatlantiska toppmötet.
Vad står det i den? Jag citerar: ?Inför de nya hoten ligger ofta den första försvarslinjen i utlandet. De nya hoten är dynamiska. Om de inte avvärjs på något sätt, kommer de att bli farligare.? Genom detta citat klargörs betydelsen av följande andra gåtfulla mening i dokumentet: ?En förebyggande insats kan ge möjlighet att förhindra att problem uppstår i framtiden. Vi borde vara beredda att handla innan en kris uppstår.? Därefter, om det fortfarande inte stod klart, jag citerar: ?I stater i upplösning kan det krävas militära instrument för att återställa ordningen.? och rent allmänt, jag fortsätter att citera: ?Vi måste utveckla en egen strategisk kultur som främjar tidiga, snabba och, om nödvändigt, kraftfulla ingripanden.? Slutligen höjdpunkten: ?Genom att verka gemensamt kan Europeiska unionen och Förenta staterna bygga upp en enorm styrka till det godas tjänst i världen.?.
Man gnider sig i ögonen inför en sådan efterhärmning av idéer och till och med språk av Vita husets hyresgäst. Av bara farten skulle Prodi till och med, om jag får tro pressagenturerna, ha låtit sin entusiasm inför president Bush bryta fram genom att säga att när Europa och Förenta staterna är enade kan ingen fiende angripa dem. Men enade på vilken grund och för att göra vad? Herr Prodi, här kommer frågan! Det är inte genom tillmötesgående smicker som vi kommer att vinna respekt hos den amerikanska administrationen som ser ned på européer, inbegripet de mest följsamma bland oss. För min del är jag övertygad. Europa kommer att vara en ofrånkomlig aktör i världen när vi har den politiska viljan att använda vår ekonomiska tyngd, politiska inflytande och förmåga att knyta starka partnerskapsband, i synnerhet med länderna i söder, för att utveckla andra regler än de som gäller, för en mer solidarisk och demokratisk globalisering samt för en fredlig värld.
I det dokument som lades fram i Thessaloniki överger man dessa framtidsutsikter och ger en apokalyptisk beskrivning av hoten utan att gå in på orsakerna. Mellanösternkonflikten klaras av på fyra och en halv rad av femton sidor text. Genom den uppfattning om kamp för säkerhet som utvecklas i dokumentet prioriteras den militära dimensionen trots att denna metod har visat sig ineffektiv från Kabul till Bagdad och ända till Förenta staterna själva, vars sårbarhet så tragiskt framhävdes den 11 september 2001, trots att landet ensamt samlar 40 procent av de militära utgifterna i världen.
I sådant sammanhang låter hänvisningarna i rådets dokument till det multilaterala systemet ihåligt. För övrigt handlar det i detta sammanhang främst om WTO, de internationella finansiella institutionerna och Nato. Förenta nationerna omnämns endast för att begära att Europeiska unionen i framtiden skall vara beredd, jag citerar, ?att agera när reglerna inte respekteras?. Man kan i denna antydning känna igen ett återkallande till ordningen, riktat till de medlemsländer i säkerhetsrådet som protesterade mot det argument om avtalsbrott som anfördes av George Bush för att gripa till vapen med FN:s stöd.
Av dessa skäl anser min grupp att om Europeiska unionen antar denna början till strategisk doktrin skulle det utgöra en vändpunkt, vars följder vi måste klargöra och vars risker vi måste betona för våra medborgare. Med tanke på den starka mobiliseringen av den europeiska allmänna opinionen för en kort tid sedan, i öster som i väster, mot tanken på krig och det amerikanska herraväldet, kan ni vara förvissade om att ni kommer att få förklara.
Jag uppmanar de kolleger, som motiveras av vetskapen att det är civilisationen som här står på spel, att i dag kl. 15.00 delta i utfrågningen angående denna fråga av två framstående specialister, en europeisk expert, Pascal Boniface, och en amerikansk expert, Philip Golub. Låt oss inleda en uppriktig diskussion. Det är framtidens Europa som står på spel.
(Applåder)

Voggenhuber (Verts/ALE).
Herr talman, mina damer och herrar! Det grekiska ordförandeskapet i rådet ägde rum under en svår tid, och det har varit framgångsrikt. Det gratulerar jag er till, herr rådsordförande. Ni har för övrigt bevisat att principen med halvårsrotation för ordförandeskapet i Europeiska rådet varit en kreativ och berikande beståndsdel, och det kommer det blivande permanenta ordförandeskapet i rådet att tvingas bevisa.
Toppmötet i Halkidiki var också framgångsrikt. Det var inte givet. Nästan alla stats- och regeringschefer som samlades hade en lång lista med nationella ambitioner, som de i sista stund ville plocka bort ur konventets förslag till konstitution. Men när våra stats- och regeringschefer tittade på varandra, blev de väldigt förskräckta, och lät konventets förslag vara i fred. Det var en stor framgång, förutom det ögonblick när man beslöt att mandatet från Laeken skulle betraktas som uppfyllt, och meddela oss - och det vill jag nu tala om, herr rådsordförande - att del III bara kräver en del rent tekniskt arbete. Det har det aldrig varit tal om, för varför arbetar vi i juli över huvud taget vidare i konventet? Därför att det nämligen inte uppnåtts något samförstånd om presidiets förslag. Hundratals ändringsförslag - 1 700 - och inte bara om tekniska frågor, utan i huvudsak handlar detta arbete om en helt klar fråga: huruvida vi nämligen också genomför löftena, värdena och målen i del I och II, huruvida vi också faktiskt förverkligar ansvarsområdena och de demokratiska principerna som vi i samförstånd förankrade i första och andra delen, eller huruvida vi bara sätter upp nya mål för oss, men inte befriar det förflutna fängslade Europa.
Jag vill klargöra dramatiken i denna situation med några exempel. Naturligtvis bekänner vi oss i första delen huvudsakligen till demokratin och rättsprinciperna. Men i tredje delen finns det fortfarande fall där rådet ensamt lagstiftar i centrala frågor, exempelvis när det gäller den europeiska sociala ordningen. Nationella parlament förlorar rätten att ratificera internationella fördrag, utan att denna kammare erhåller denna rätt till ratificering. I ett av de svåraste fallen, EG-domstolens brister när det gäller att kontrollera det mest ömtåliga området beträffande de grundläggande rättigheterna, nämligen det inre samarbetet mellan polis och rättsväsende, har 80 procent av konventet begärt att undantagen skall strykas. Ingen politik utan rättslig kontroll, ingen lag utan parlament - det är väl ändå inga tekniska frågor, det är frågor om självbestämmande och definition av Europeiska unionen! Handlingsförmåga - under de senaste nätterna i konventet har hela politikområden försvunnit från majoritetsbeslut till enhälliga beslut. Vi utsattes för påtryckningar från regeringarna, majoriteten av konventet ville mer, Europas medborgare vill mer. Vi vet att allmänheten i Europa begär långt mer av Europeiska unionen, än vad regeringarna i Europa vill ge. Här skall konventet inte fatta tekniska beslut, utan åstadkomma viktiga reformer. Tjänster i allmänhetens intresse, hörnpelare i den europeiska sociala ordningen - den stora majoriteten i konventet kräver uttrycklig trygghet i författningen. Hittills har detta förvägrats.
Jag säger inte detta för att förringa konventets arbete eller det hittillsvarande förslaget, utan för att också göra kammaren uppmärksam på att det fortfarande finns viktiga saker som förankrades i den första och andra delen som måste infrias, och att stora löften inte har infriats, om vi inte gör ännu ett försök till en äkta reform i samband med del III.
(Applåder)

Collins (UEN).
Herr talman! Den grekiska regeringen övertog ordförandeskapet för EU vid en tid av stor internationell osäkerhet och politisk instabilitet. Det var tydligt att olika regeringar i Europa i början av året hade olika uppfattningar när det gällde att möta det växande politiska problemet Irak. Den grekiska regeringen försökte i Europa införa en gemensam politisk ståndpunkt om Irak. Det skulle alltid vara en svår sak att uppnå men den grekiska regeringen tog hela tiden upp den här politiska frågan med beslutsamhet och med verklig känslighet för alla inblandade parter.
De internationella svårigheterna kring kriget i Irak var många men jag tror att den grekiska regeringen inom ramen för sitt ordförandeskap för Europeiska unionen hanterade den här svåra politiska frågan så opartiskt som möjligt.
De sex senaste månaderna har vi också upplevt en stor mängd energi i arbetet i Europeiska unionens konvent. Den grekiska regeringen har haft ett mycket nära samarbete med alla företrädare i EU-konventet och det har bidragit till fastställandet av ett nytt förslag till fördrag som kommer att bana vägen för nya strukturer inom unionen. Fördraget bildar grunden för kommande diskussioner vid regeringskonferensen, där bestämmelserna i det nya EU-fördraget kommer att färdigställas.
Vi är alla medvetna om att de inre strukturerna inom Europeiska unionen måste moderniseras och den 1 maj nästa år kommer vi förhoppningsvis att leva i en gemenskap med 25 medlemsstater med en sammanlagd befolkning på över 500 miljoner människor. Beslutsprocesserna måste förändras så att vi kan garantera att beslut kan fattas inom de olika EU-institutionerna på ett harmoniserat och strukturerat sätt.
Vi vill anta ett nytt fördrag som kommer att få den europeiska befolkningens stöd och som kommer att se till att Europeiska unionen fungerar friktionsfritt i 50 år till. Vi måste komma ihåg att Europeiska unionen har varit en framgång eftersom både de större och de mindre medlemsstaternas intressen och oro respekteras inom Europas institutionella struktur. Det är faktiskt så att de sex senaste månaderna visat att de mindre länderna i Europa kan driva ett effektivt och fokuserat ordförandeskap för Europeiska unionen. Det här är en fråga som vi kommer att återkomma till igen under förberedelserna inför nästa regeringskonferens.
Den grekiska regeringen har stöttat den senaste tidens fredsansträngningar i Mellanöstern. Efter kriget i Irak har Mellanösternområdet blivit mer labilt och det åligger oss alla att se till att vi får igång fredsprocessen i Mellanöstern igen. Det här är en fråga som inte bör överlåtas helt till Förenta staterna. Europeiska unionen har en mycket positiv och central funktion genom att främja vägen till fred i Mellanöstern.
Jag skulle vilja berömma den grekiska regeringen för det sätt på vilket den skött Europeiska unionens ordförandeskap under de sex senaste månaderna. Den allra största delen av de politiska mål som den ställde upp i början av året har uppfyllts och det är ett berömvärt resultat. Det grekiska ordförandeskapet har givit ett bra exempel på hur ett ordförandeskap bör genomföras å alla medlemsstaters vägnar och andra borde följa det exemplet.
Till rådets ordförande skulle jag vilja säga att ni vunnit den här institutionens respekt och stöd för perioden. Personligen skulle jag vilja önska honom en periods avkoppling på en av de många vackra grekiska öarna som vissa av oss nyligen hade möjlighet att besöka under ordförandeskapet. Får jag föreslå till ordförande Simitis att jag inte kan rekommendera något bättre ställe än Platy Yialos och han vet nog vad jag menar när jag säger det.
(Applåder)

Bonde (EDD).
Herr talman! Ett särskilt toppmöte med de nya nationerna på Västra Balkan innebar slutpunkten för det grekiska ordförandeskapet. Nu agerar även dessa nationer för att få komma med i Europeiska unionen och de är hjärtligt välkomna. Jag är glad över att Europeiska unionens stadga om mänskliga rättigheter innehåller det erkännande av etniska minoriteters rättigheter som alla folken på Balkan förtjänar.
Europeiska unionen kan bestå av tjugofem medlemsstater den 1 maj nästa år - kanske trettio år 2007 och trettiofem år 2010. Det kan helt plötsligt gå mycket snabbt, eftersom länderna har svårt för att se något annat alternativ med hänsyn till att Europeiska unionen i praktiken även lagstiftar för grannländerna. Desto snabbare måste vi därför reformera Europeiska unionen för att få mer flexibla och smidiga beslutsstrukturer, som lämpar sig för ett enat Europa med avsevärt större skillnader mellan länderna.
En språklärare i Estland kan tiodubbla sin lön genom att arbeta i Bryssel. Det kommer inte att bli lätt att garantera en ordentlig språkutbildning i Tallinn. En EU-parlamentariker från Prag kommer att kunna tjäna tjugo gånger så mycket som kollegerna i det nationella parlamentet - det blir inte så lustbetonat att återvända över Carlsbron till Prag. Ett hektar mark i Holland kostar trettio gånger så mycket som den polska jordbruksmarken. Det kommer knappast att bli de polska bönderna som köper upp Holland. Merparten av de polska slakterierna och mejerierna skall stängas när Europeiska unionens bestämmelser träder i kraft. Varför kan vi inte vara mer flexibla när det gäller att genomföra Europeiska unionens bestämmelser i kandidatländerna och i de nya partnerskapsländerna. Det finns inte någon inom Europeiska unionen som står i kö för att få betala understöd till friställda slakteriarbetare i Polen.
Höjdpunkten under det grekiska ordförandeskapet var det högtidliga undertecknandet av avtalen om utvidgningen av Europeiska unionen med tio nya medlemsstater. Där stod vi tillsammans vid demokratins vagga och hälsade en rad länder välkomna - länder som kan anslutas till Europeiska unionen, eftersom de infört demokrati. Det ingår i Köpenhamnskriterierna att endast länder med en stabil parlamentarisk demokrati kan anslutas. Därför ter det sig än mer absurt att man vid det avslutande toppmötet i Halkidiki godkände konventets utkast till författning, som kommer att innebära att både de nya länderna och de nuvarande medlemsstaterna fråntas merparten av sin demokrati. Här hos oss skall inte de som är valda ha makten utan de som en gång har varit valda och nu inte längre kan väljas. När statsministrarna inte längre kan återväljas i sina egna länder kan de utses till att leda oss i Europa och de är inte ansvariga inför väljarna. De nationella parlamenten och väljarna mister mycket mer makt än Europaparlamentet vinner och det är inte någon garanti för ökat valdeltagande vid valen inom Europeiska unionen.
Utlys folkomröstning om författningen i samtliga länder, fråga väljarna om de vill ha färre möjligheter att påverka genom val. Tänk att man i demokratins fäderneland kunnat godta att Giscard d'Estaing i sitt förslag till konstitution citerar Thykidid, när författningsutkastet i själva verket tar makten från majoriteten av väljarna i medlemsstaterna och ger merparten av den till byråkraterna i Bryssel.

de Gaulle (NI).
Herr talman! Det förslag till fördrag som har lagts fram av Giscard d'Estaing är bara ett konstitutionsförslag bland alla andra. Det är också, till stor del, Giscard d'Estaings personliga förslag därför att, efter de rent formella diskussionerna, har de övriga ledamöterna i detta konvent lämnats i ovisshet om en text som huvudsakligen kokats ihop i hemlighet av presidiet.
Att säga motsatsen är bara propaganda som förvisso är vanligt i Brysselkretsarna. Denna text som är obegriplig för lekmän är ingenting annat än ett försök att skapa en europeisk central- och enhetsstat, en sorts super-Maastricht. Bryssels befogenheter utökas här nämligen genom olika juridiska konstgrepp och särskilt i skydd av så kallade delade befogenheter ordnar man så att valda nationella ledare åsidosätts.
Nej, herr Badinter, euroskeptikerna har ännu inte fått sista ordet! Följaktligen blir det regeringskonferensens sak att protestera mot dessa drömmar och fantasifoster, i synnerhet genom att i fördragsförslaget - om det nu överlever - radera uttrycken eller orden ?konstitution?, ?konstituerande?, ?federal? - kanske det värsta av alla! - ?lag? eller ?lagram?, ?delade befogenheter?, ?subsidiaritet? - synonym för ?integration? -, ?juridisk person?, ?stärkt samarbete?, ?medborgarskap? och rent allmänt allt som omfattas av artikel 308 i de aktuella fördragen.
Jag hoppas att vissa berörda regeringar - och inte bara Förenade kungarikets regering - utan att svikta kommer att stå emot detta försök att rasera de demokratier som de har ansvar för och utan att utnyttja skenbara och provisoriska hjälpmedel som tillfälliga undantag eller en obetydlig juridisk formulering som kan användas till fria tolkningar senare.

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Herr talman! Det anslutningsfördrag som undertecknades i Aten den 16 april var en historisk milstolpe i Europas historia. Sedan Berlinmurens fall har mitt parti varit konsekvent och beslutsamt i sitt stöd till utvidgningen av EU och vi välkomnar reservationslöst de positiva resultaten av de folkomröstningar som redan ägt rum i många av de anslutande staterna.
Vi är dock mindre stödjande för ordförandeskapet i andra avseenden. När det gäller Irak så blev även Nato allvarligt undergrävt genom de skador på de transatlantiska förbindelserna som härrörde från toppmötet med ?de fyras gäng?, Tyskland, Frankrike, Belgien och Luxemburg. Vid en tidpunkt då många av våra medborgare i Europa står inför ekonomisk stagnation och deflation så har det varit ledsamt få framsteg i att skynda på Lissabonavtalet om ekonomisk stukturreform. Vi har i stället upplevt att vi återigen hellre ägnar det mesta av vår tid till institutionella reformer och samtidigt övertygar oss själva om att det här är den sorts framsteg som europeiska medborgare skriker efter. Det betvivlar jag. Ordförandeskapets slutsatser börjar med ett konstaterande av att konventet lyckats föra vår union närmare medborgarna, förstärka vår unions demokratiska egenskaper, öka vår unions förmåga att agera som en sammanhängande och enhetlig kraft i det internationella systemet. Jag är rädd för att sådan varm, optimistisk retorik är så mycket annat än just det.
Resultaten av konventets arbete har återigen visat en europeisk politisk elits oförmåga att återge vad den europeiska befolkningen verkligen bryr sig om. Vi uppmanas att tro att vad våra medborgare verkligen vill är ett EU med en juridisk personlighet, en juridiskt bindande stadga om grundläggande rättigheter, att pelarstrukturen tas bort, en utökning av majoritetsomröstning, en president och utrikesminister för EU, gemensam asyl- och invandringspolitik och en europeisk allmän åklagare - kort sagt, att folk vill ha en grundläggande förändring i förhållandet mellan unionen och dess befolkning.
Den brittiske premiärministerns nu ökända synpunkt att konventet bara är en liten tillsnyggning har hånats av både EU-skeptiker och EU-anhängare. Jag upprepar i dag att Förenade kungarikets befolkning har rätt att folkomrösta om det här konstitutionella fördraget, precis som andra medlemsstater avser att göra. Om EU:s regeringar verkligen vill föra sina medborgare närmare unionen så är det i deras och deras befolknings intresse att de ser till att folkomröstningar hålls för att rättfärdiga det som föreslås i deras namn.
Mitt parti tror på ett annat slags Europa: ett Europa där nationsstaten är den grundläggande byggstenen i samarbetet och samverkan mellan staterna är att föredra framför envägsintegrering, vilket jag fruktar kommer att förstärkas genom konventet. Det är ett annat slags Europa än integrationisternas men det är inte mindre europeiskt för det. Jag önskar att konventet hade valt den vägen. Jag hoppas att EU:s regeringar tar sig en ny titt på resultaten av konventet när regeringskonferensen börjar sitt arbete.
Slutligen så har jag noterat att ordförandeskapet tillägger att anslutningsländerna kommer att delta i regeringskonferensen på lika villkor som de nuvarande medlemsstaterna. Jag hoppas att de kommer att få samma rösträtt som medlemsstaterna. Det vore upprörande för regeringskonferensen att slutföra en ny grundlagsstruktur för Europa bara några veckor före anslutningen och försöka lägga fram det som en avslutad affär. Ingen demokrat skulle tillåta det.

Talmannen.
Jag vill bara upplysa er om att slutsatserna från Thessaloniki gör det mycket tydligt att anslutningsstaterna kommer att ta fullständig del i regeringskonferensen på lika villkor, vilket, som ni sade, är idealiskt.

Katiforis (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, kommissionsledamöter, värderade kolleger! Ledaren för parlamentets socialdemokratiska grupp talade för en stund sedan om det grekiska ordförandeskapets odyssé. Det var förvisso en odyssé, när man seglade mellan Kirke, dvs. Irakkriget - jag vill påminna er om att Kirke som ond trollkvinna hade förmågan att förvandla människor till svin - och den goda gudinnan Kalypso, dvs. konventet om Europas framtid, som kan leda europén Odysseus till den säkra hamnen Europa, som han drömmer om. Som européer och som greker kan vi vara stolta över denna framgång, även om vi djupt beklagar de krigshändelser som vi tvingades ta ställning till.
Det grekiska ordförandeskapet tvingades ta itu med både Irakfrågan och de meningsskiljaktigheter som detta krig föranledde mellan medlemmarna i Europeiska unionen, men också mellan Europeiska unionen och Förenta staterna. Vid toppmötena i februari och mars, då man kraftfullt framhöll Förenta nationernas roll, fick Europeiska unionen en reell närvaro på den internationella scenen. Allmänheten i de europeiska länderna erkände och uttryckte sitt gillande av gemenskapsorganens insatser.
Euroepiska unionen bygger inte bara på principerna om demokrati, utan också på principen om att undvika krig i de internationella förbindelserna. Medlemsstaterna, som bär på en historia med många blodiga krig sinsemellan, tar inte längre till vapen mot varandra. Dessa principer måste nu befästas bland medlemsstaterna, bland kandidatländerna och i Europa över huvud taget. Det grekiska ordförandeskapet har bemödat sig om att sprida dessa principer till de nya och vissa gånger farliga ansvarsområden som utvidgningen av Europa har lett till.
Problem i känsliga områden, såsom på Cypern, som utrikesministrarna från detta område förr betecknade som ett slags krutdurk i östra Medelhavsområdet, har hanterats på ett metodiskt och klokt sätt. Om man kan räkna med ett samarbete från turkisk sida, vilket, tyvärr ännu inte har förekommit men är något vi hoppas på, kan Cypern bli en förebild för två nationers samexistens inom samma stat. I samma anda har det grekiska ordförandeskapet speciellt drivit på fredsprocessen i Mellanöstern. Dagens diplomatiska aktivitet i området är också ett resultat av det grekiska ordförandeskapets initiativ.
I ett vidare perspektiv är det viktigt att betona utformandet av Europeiska unionens nya strategi, som utvecklades mera i detalj av den höge representanten vid rådets möte i Thessaloniki. De europeiska fredssträvandena på västra Balkan och besluten vid toppmötet i Thessaloniki har inneburit en viktig vändpunkt i förbindelserna mellan Europa och västra Balkan.
Herr talman, genom dessa ansträngningar har världen visserligen inte blivit fullkomlig, men vi kan ändå säga att det grekiska ordförandeskapet tack vare dessa ansträngningar överlämnar ett betydligt lättare uppdrag till sin efterträdare. Uppdraget är åtminstone mindre svårt än det skulle ha varit utan det grekiska ordförandeskapets metodiska, kloka och många gånger inspirerande arbete.
(Applåder)

Duff (ELDR).
Herr talman! För det första skulle jag vilja hylla Katiforis för hans arbete för det grekiska ordförandeskapet i konventet. Europeiska rådet gjorde helt rätt i att motstå frestelsen att riva ner konventets arbete. Resultatet av det skulle verkligen ha varit förödande.
När det gäller revideringen av del III så är jag beredd att förvandla mig själv till tekniker, ren eller inte, för den sista etappen av arbetet. Jag håller med ordförande Prodi om att det är avgörande att utöka räckvidden för omröstningar med kvalificerad majoritet så långt som möjligt om rådet i framtiden skall ha förmågan att fatta beslut.
Men vad skall man säga om del IV om förfarandena för revidering och ikraftträdande? Europeiska rådet sade ingenting i den frågan. Togs det över huvud taget upp och, i så fall, vad blev sagt? Håller Simitis med mig om att om vi inte kan ändra de framtida revisionsförfarandena så kommer vi för alltid att sitta fast i den dubbla fällan av enhällighet plus nationella ratificeringsförfaranden - ofta fördröjda och problematiska? Det är väl ändå önskvärt att unionen undviker att sätta tvångströja på sig själv.
Vi måste hitta en tillräckligt flexibel form av ändring av den konstitutionella grunden om vi skall kunna följa de förändrande förhållanden som vi kommer att ställas inför under de kommande åren.
(Applåder)

Korakas (GUE/NGL).
Herr talman! Precis som vi förutsåg, när det grekiska ordförandeskapet inleddes, har det under det sex månader långa grekiska ordförandeskapet fattats beslut, som har förstärkt Europeiska unionens antifolkliga, reaktionära och aggressiva karaktär.
Man har drivit på frågor om höjning av pensionsåldern, minskning av pensionerna, privatisering av socialförsäkringen, utökning av deltidssysselsättningen och den tillfälliga sysselsättningen. För att gynna konkurrensförmågan har man godkänt de allmänna riktlinjerna för Europeiska unionens ekonomiska politik, som framför allt kännetecknas av angrepp på arbetarklassen för att öka monopolens vinster.
Medborgarna i Europeiska unionens medlemsstater har utlämnats åt Förenta staternas godtycke genom de skamliga avtalen om rättsligt samarbete. Det grekiska ordförandeskapet har stött Förenta staternas intervention i Irak. Förevändningen har varit de massförstörelsevapen i Irak som visat sig vara obefintliga, och målet har varit att få kontroll över oljan, för att garantera Förenta staternas världsdominans.
Under det grekiska ordförandeskapet har Europeiska unionen, trots oerhörda protester från våra folk, samtyckt till och slutligen legitimerat de angloamerikanska truppernas brutala angrepp mot och ockupation av Irak, med de kända förödande konsekvenserna för det irakiska folket, som lyckligtvis gör motstånd. Vems intressen det grekiska ordförandeskapet tjänade framgår av de varma gratulationerna från Bush och Powell, men också av folkens högljudda protester. Med krossandet av terrorismen som förevändning har Europeiska unionen militariserats ytterligare, genom inrättandet av en eurokår för imperialistisk intervention överallt i världen, gemensamt med Nato och Förenta staterna. Man har förstärkt de repressiva mekanismerna för att skydda storkapitalets intressen både inom och utom Europeiska unionen mot de fientliga folken. Man har förespråkat en ökning av militärutgifterna, för att vi skall bli trovärdiga bundsförvanter till de amerikanska imperialisterna, som vi sägs vara förenade med genom gemensamma värden.
Man har godkänt en halvtidsöversyn av den gemensamma jordbrukspolitiken, som innebär att bidragen minskas och kopplas bort från produktionen, vilket får förödande konsekvenser för de små och medelstora jordbrukarna, för kvaliteten och för miljön. Man har förstärkt Fästning Europa genom nya förföljelser av invandrarna och genom strängare asylvillkor.
Undertecknandet av avtalen om Europeiska unionens utvidgning förebådar nya vedermödor för unionens folk, det innebär en legalisering av delningen av Cypern, som är ett resultat av kandidatlandet Turkiets invasion och ockupation.
Avslutningsvis, under det grekiska ordförandeskapet har man godkänt en avskyvärd text, skapad av ett odemokratiskt sammansatt konvent, som förstärker Europeiska unionens monopolvänliga, arbetarfientliga karaktär, de starkas makt, militariseringen av Europeiska unionen, för att den skall kunna spela en mera aktiv roll i den internationella imperialismen vid Förenta staternas sida. Simitis och hans vänner är stolta över allt detta. Vi är förbittrade, och tillsammans med folken intensifierar vi vår kamp mot denna politik. Var och en av oss står redo på sin post, herr talman.

MacCormick (Verts/ALE).
Herr talman! Som ledamot av konventet har jag märkt att det mycket tidigt blev en banal sanning - åtminstone försökte vissa regeringar göra det till det - att sexmånadersperioderna för rådets ordförandeskap leder till ineffektivitet, förlorad drivkraft och, sotto voce, att om för många små länder har ordförandeskapet så kommer det inte att fungera.
Jag gratulerar verkligen det grekiska ordförandeskapet till att det visat att det här är helt felaktigt. Under de fem senaste åren har det varit så att de små ländernas ordförandeskap visat sig vara förebilder för hur det här systemet kan fungera. Vi borde vara stolta och nöjda över det och gratulera det grekiska ordförandeskapet till det här.
Vid ett möte i London i fredags lades en skrivelse från Europaparlamentets Londonkontor där det påpekades att konventet föreslog att rådet skulle ha ett fast, kraftfullt ordförandeskap. Var och en som tror på det borde ta en titt på textförslaget. Rådets ordförandeskap kommer inte att ha några konstitutionella befogenheter. Rådet förnekas varje lagstiftande befogenhet. Rådet får - och borde - ha inflytande, men tanken att ordförandeskapet kommer att vara ?kraftfullt? är ett stort misstag. Eftersom det kommer att vara ett ordförandeskap som leder ett möte med premiärministrar och statschefer så kommer det inte att bli frågan om så mycket primus inter pares utan mindre av par inter primos, till skillnad från ställningen för kommissionens ordförande i framtiden, vilket jag är mycket glad åt.
Även om vi mycket riktigt hört en viss känsla av varningssignal med avseende på det dubbla ordförandeskapet så kanske det inte är så illa som det låter, precis som musiken av Wagner.
I konventet hade jag äran att - som suppleant - företräda Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen och särskilt Europeiska fria alliansen representerar Europas statslösa nationer - de små länderna. Det gläder mig, som jag sade häromdagen, att se de nya anslutande ländernas flaggor. Alla små länder i Europa är dock ännu inte - eller är avsedda att bli - medlemsstater i Europa. Därför är det mycket viktigt att fundera, när vi tänker ut en ny grundlag för Europa, över framtidens ställning för Katalonien (ungefär lika stort som Ungern), för Skottland (ungefär lika stort som Slovakien), för Galicien eller Wales (ungefär lika stort som Lettland). På vilket sätt kommer den här unionen att fungera?
De Gaulle gladde sig åt vår ringaktning för subsidiaritetstanken. Om vi inte erkänner att det här kommer att behöva vara en demokrati på många nivåer, i vilken subsidiariteten tas på allvar och överför det här direkt till medlemsstaterna, till alla länder i Europa, så kommer det inte att fungera. Jag hoppas att det inte kommer att gå på det viset.

Queiró (UEN).
Herr talman, kära kolleger! Europeiska rådet i Thessaloniki dominerades av presentationen av konventets förslag till konstitutionellt fördrag. Vi kan med detta perspektiv säga att den politiska period som inleddes under rådet i Laeken har gått varvet runt. I Laeken för mindre än två år sedan beslutade stats- och regeringscheferna att inleda ett konvent för att diskutera de viktigaste problemen när det gäller unionens framtida utveckling.
Som vi alla vet fick konventet i uppgift att utarbeta ett slutdokument som enligt slutsatserna i Laeken, jag citerar ?kan innehålla antingen olika alternativ, med angivande av det stöd som alternativen har fått, eller rekommendationer om enighet föreligger?. På grund av denna inriktning som drevs av dess ordförande, svarade konventet på utmaningen från Laeken genom att välja ett tredje alternativ som består i att utforma ett förslag till fullständigt konstitutionellt fördrag, en slags sluten strukturram för den framtida unionen. Konventets text antogs inte enhälligt och kunde inte antas enhälligt vilket är viktigt att påpeka. Utan att gå in på detaljer måste vi medge att det var mycket motsägelser, polemik och försummelser, såväl som framgångar, vilka tillsammans ledde till en av nödvändighet ofullständig syntes som kommer att sätta medlemsstaternas samråds- och beslutsförmåga på prov. Därför såg rådet konventet helt riktigt som bara en utgångspunkt och inte som ett uppnått mål. Förvisso en god utgångspunkt men inte mer än just det.
Herr talman! Jag skulle vilja framhålla två sista punkter. Den första för att konstatera att om den lösning som konventet rekommenderar för Europeiska rådets framtida ordförandeskap går igenom kommer det grekiska ordförandeskapet oupplösligen att förknippas med början på slutet av en utmärkt demokratisk praxis där ordförandeskapens sex månaders arbete utvärderas här i Europaparlamentet. Dessa regelbundna debatter om de stora europeiska frågorna kommer oundvikligen att ta slut utan att det leder till någon som helst fördel, snarare tvärtom. Jag har säkert fel, men det hindrar mig inte att uttrycka en önskan om att det bokslut som det grekiska ordförandeskapet nu gör inte är ett avslutande bokslut, en början på ett farväl till ett sätt att utöva unionens ordförandeskap på som vi anser är viktigt för att garantera jämlikheten mellan medlemsstaterna. Avslutningsvis vill vi gratulera den grekiska regeringen - och med denna andra kommentar slutar jag - till det fullföljda ordförandeskapet, men vi hoppas att vi slipper konstatera att det är sista gången som detta land kan genomföra det på dessa villkor.

Bernié (EDD).
 Herr talman! Vid Europeiska rådet slogs jag än en gång av klyftan mellan statscheferna och medborgarna. Hur kan man begära att de skall gripas av entusiasm inför inrättandet av en superminister för utrikesfrågor - snabbefordrad till vice ordförande i kommissionen -, utnämnandet av en ordförande i Europeiska rådet eller för samtliga texter som de inte alls förstår eller som klingar ihåliga?
Fler befogenheter för Europa för fler medlemsstater? Det må så vara, men med vilka budgetar? Fler omröstningar med kvalificerad majoritet? I vilket syfte? Blair ser här en förutsättning för en mer omfattande avreglering, medan andra på samma sida av det politiska schackbrädet anser andra att det är en förutsättning för tillkomsten av ett socialt Europa. Man behöver inte vara expert för att förstå att några kommer att bli besvikna.
Detta förslag till konstitution, som syftar till att kväva staterna, är enligt min mening oförenligt med ett demokratiskt uttryck. Jag vill inte att våra stater blir regioner i Europa som har berövats sina beslutsbefogenheter. Konventet behövde inte folkets mandat för detta. Det förslag till konstitution som utarbetats av det icke representativa konventet har inte något rättsligt värde och än mindre ett mervärde för medborgarna. Jag hoppas att den slutliga texten kommer att ge de nationella parlamenten möjlighet att effektivt kontrollera subsidiariteten så att det inte är Europa som tar hand om allt.
Det är ändå folkens sak att genom folkomröstning besluta huruvida de accepterar att smälta in i en helt och hållet påhittad demokrati på europeiskt vis som ger fritt spelrum åt en allsmäktig demokrati.

Berthu (NI).
Herr talman! I Thessaloniki meddelade rådet i sina slutsatser att det förslag till konstitution som utarbetats av konventet var en god utgångspunkt till regeringskonferensen som kommer att inledas i oktober. Uttrycket är intressant eftersom det tydligt visar att även om konventet har gjort ett omfattande banbrytande arbete är det ännu lång väg kvar innan vi når fram till en godtagbar text. Regeringskonferensen, som kommer att ha sex månader på sig till den 1 maj 2004, måste arbeta i tre riktningar. Här vänder jag mig lika mycket till det kommande italienska ordförandeskapet som till det grekiska ordförandeskapet.
I första hand respekteras inte i denna text den nödvändiga balansen mellan, å ena sidan, samarbetsmekanismerna och, å andra sidan, respekten för den nationella suveräniteten, vilka är de två pelarna i den ursprungliga gemenskapsmetoden. I denna obalanserade text glider man i själva verket över till ett dominerande överstatligt system och en superstat som ytterligare skall skilja Europa från medborgarna.
Den tredje delen måste därefter ses över ordentligt, en del som konventet inte alls har fäst avseende vid hittills och som det kommer att kunna korrigera endast i tekniskt hänseende, före den 15 juli. Mycket viktiga principfrågor är emellertid obesvarade. Jordbruksavsnittet kan till exempel inte lämnas i befintligt skick eftersom det inte fyller våra aktuella syften, det vill säga skyddet av vår modell - livsmedelsoberoende, livsmedelssäkerhet och naturskydd -, mål som bara kan nås genom ett mångfunktionellt och företrädesvis regionalt jordbruk.
Inledningen måste slutligen skrivas om eftersom den har förbigått två viktiga punkter. I första hand, och det är otroligt, nämns inte ett ord om nationerna, utom genom en vag anspelning på nationell historia. Men nationen är inte bara gångna tiders historia. Framför allt är det den första politiska verklighet som våra medborgare har upplevt och den effektivaste ramen för dagens demokrati. I andra hand, nämns det i inledningen inte heller ett ord om kristendomen, som skulle förtjäna att nämnas åtminstone jämställt med humanismen, inte bara i form av historisk referens utan framför allt som tron på Gud av flertalet européer. Avseende två viktiga punkter, nationen och kristendomen, förbigår man sålunda i inledningen det som utgör själva kärnan i Europa. Herr talman, det är oacceptabelt när det gäller en text som skall verka så formell.

Trakatellis (PPE-DE).
Herr talman! Jag anser att de positiva kommentarer om det grekiska ordförandeskapet som vi har hört här i kammaren, liksom även tidigare positiva kommentarer om andra ordförandeskap, är det mest avgörande argumentet för att vi skall bibehålla detta system med roterande ordförandeskap i Europeiska unionens ledning, och det är naturligtvis ett argument mot det system som föreslås i det nya konstitutionella fördraget, vilket har uppenbara nackdelar.
Herr rådsordförande, vi är här för att framföra en välvillig, konstruktiv och uppriktig kritik av rådsordförandeskapets arbete med utgångspunkt från er verksamhetsberättelse. Jag kommer framför allt att inrikta mig på frågor som ni inte har drivit, inte för att framföra klander och kritik, utan därför att det är bra att vi kommer ihåg vad som inte har gjorts, så att vi kan ta itu också med dessa frågor och arbeta vidare med dem.
Jag skulle vilja säga att bristerna har funnits inom invandringssektorn, för i slutsatserna från toppmötet sägs inte ett ord om upprättandet av den europeiska gränsbevakningsstyrkan, samtidigt som kommissionen är helt övertygad om detta och också har offentliggjort sin åsikt. Varför denna passivitet i en så akut fråga? Vad som också faktiskt har kommit bort är frågan om ekonomisk solidaritet och likvärdig fördelning av bördorna inom invandringssektorn, vilket också var en viktig prioritet i ert program, eftersom man inte har beslutat om någon speciell finansiering, såsom kommissionen föreslagit. Vidare skulle jag vilja påpeka att det inte har införts något gemensamt europeiskt asylsystem och, slutligen, att vi inte har några avtal om återinvandring. Vilka avtal om återinvandring har ingåtts? Är det rimligt att man griper 2 000-3 000 illegala invandrare från ett land som har förbindelser med Europeiska unionen, jag menar naturligtvis Turkiet, utan att acceptera återinvandring? Det görs ansökningar om återinvandring - över 1 400, om jag minns rätt - och av dessa har bara 14 beviljats. Var finns alltså kraften och viljan hos Europa i en så viktig fråga, som har inte bara ekonomiska utan framför allt också humanitära konsekvenser. Jag vill genast framhålla att både utrikespolitiken och säkerhetspolitiken, där unionen uppvisar brister, skulle gagnas av bevakningen av unionens yttre gränser, för just detta är en hörnsten i utrikes- och försvarspolitiken.
I fråga om Lissabonstrategin kan jag bara konstatera att den politiska och ekonomiska ovissheten kvarstår. Utsikterna till en hållbar utveckling i Europa verkar ligga mycket långt fram i tiden.
I fråga om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken tror jag ni är medvetna om att diskussionen om en halvtidsöversyn inte har slutförts, eftersom en rad produkter inte har tagits med i besluten.
Avslutningsvis, i fråga om Europas framtid håller jag helt och hållet med ordförande Prodi om att det konstitutionella fördraget förvisso innehåller många viktiga och positiva punkter, men det har också vissa inslag som föranleder stor oro. Och jag börjar med era egna ord ?..vi delar framtiden i en värdegemenskap?, och jag frågar: Hur delar vi framtiden? Uppdelade i block med stora och små länder, med större möjligheter för de stora att påverka besluten? Med dubbelt styre? Dubbla strukturer? Med andra ord något som den enklaste medarbetare i ett företag vet leder till rivalitet, till förvirring och slutligen till ineffektivitet? Eller med beskuren rätt för varje medlemsstat att företrädas likvärdigt av en egen ledamot i kommissionen? Hur skall man under dessa förutsättningar kunna behålla intresset från länderna och framför allt från deras medborgare? Och vilken värdegemenskap? Den gemenskap där man inte utvidgar Europeiska unionens gemenskapsmodell utan samarbetet mellan regeringarna? Och till sist, vilka värden? De värden som vi inte vågar nämna uttryckligen i inledningen till utkastet till konstitutionellt fördrag och som erbjuder medborgarna - vilkas stöd vi vill ha - politik och värden, som är resultatet av en kompromiss i sista stund?

Sakellariou (PSE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! När jag nu börjar mitt anförande, kan jag inte tänka mig att rikta mig till er på något annat språk än det vi talade för femtio år sedan i samma skola.
Först vill jag tacka er och gratulera er varmt till det synnerligen framgångsrika ordförandeskap som den grekiska regeringen nu har slutfört. Som ni kunde höra i kollegernas anföranden - och de anföranden som inte kommer från samma politiska familj är mest värda - är det en allmän uppfattning att det grekiska ordförandeskapet har varit mycket framgångsrikt.
Även om jag inte vill ta upp de frågor som redan har nämnts, skall jag ändå återkomma till en fråga: under det grekiska ordförandeskapet inträffade det som ni med en eufemism kallade ?Irakkrisen?. Jag anser att det grekiska ordförandeskapet på bästa tänkbara sätt hanterade den splittring i Europeiska unionen som Irakfrågan ledde till genom att inkalla ett extra möte med Europeiska rådet den 17 februari 2003 i Bryssel och genom de resultat detta rådsmöte ledde till. Det grekiska ordförandeskapet bär inte ansvaret för att vissa av de deltagande länderna före veckans utgång ignorerade den överenskommelse de undertecknat.
Herr ordförande, jag skall fortsätta på tyska, språket i det land jag representerar här i parlamentet, och jag vet att ni inte heller då kommer att behöva ta på er hörlurarna.

Van den Bos (ELDR).
Även i Thessaloniki poängterade de europeiska regeringsledarna hur viktigt det är att tala med en röst. Det är de alla rörande ense om, åtminstone så länge rösten är deras egen. Om de inte ändrar den inställningen kommer inte mycket att förändras, trots konventet och trots Solanas intressanta dokument. Det finns inte mycket att invända mot hans analys och det är samtidigt dess svaghet.
Betänkandet talar om vad som förenar oss men tiger om vad som skiljer oss åt, och i praktiken är det just det som är problemet med 25 medlemsstater. Hoten i ett utvidgat Europa ligger inte bara utanför Europas gränser, de finns även innanför gränserna. På Solanas abstraktionsnivå kan vi alla vara överens, men ack och ve om det blir mer konkret. Jag är främst rädd för en intern sprickbildning i fråga om Förenta staternas roll i världen och alltså om hanteringen av de stora konflikthärdarna. Solana har rätt i att en effektiv europeisk union kan utöva ett avsevärt inflytande till gagn för en rättvis, trygg och multilateral värld. Vi måste utveckla en egen säkerhetspolitik, men verkligheten är tyvärr fortfarande en annan. Irakkrisen handlade inte bara om Irak, den handlade också om en ny maktfördelning i världen och inom Europeiska unionen.
Sedan murens fall är det inom Europa fråga om en åternationalisering av den externa politiken. Eftersom den nationella suveräniteten och identiteten går förlorad på många områden söker regeringsledarna, framför allt i de större medlemsstaterna, kompensation genom att utveckla sin egen nationella profil på det utrikespolitiska området. Konventionen bekräftar tyvärr den existerande praktiken genom att hålla fast vid konsensusregeln. Till och med en europeisk superutrikesministers röst kan höras först när kakofonin från kollegerna i hans eget land har upphört.

Papayannakis (GUE/NGL).
Herr rådsordförande! I Thessaloniki tog ni upp frågan om västra Balkanhalvön och dess utsikter till framtida medlemskap i unionen. Det är mycket bra. Ni lyckades dock inte komma fram till någon tidsplan. Jag är mycket rädd att vi inte kommer att hinna före de nya sammanstötningar som kommer. 
För det andra: invasionen i Irak har följts av en militär ockupation med allt det som hör till en militär ockupation: maskerade människor, angivare osv. Som vi fick höra igår, håller ockupationstrupperna på att bygga ett nytt Guantanamo. Vad säger vi politiskt till dessa herrar, som ni ibland kallar bundsförvanter och som, vissa av dem, t.o.m. är medlemmar i Europeiska unionen? Det har jag inte förstått. Jag tror inte att vi kan lösa något problem med en politik som går ut på att blidka bundsförvanterna.
För det tredje: ni har undertecknat ett avtal med Förenta staterna. Europaparlamentet har anklagat er för att det var ett brott mot demokratins regler. Den artikel ni valde utesluter parlamenten, men den säger att medlemsstaterna kan framföra invändningar, om deras inre säkerhet kräver det. Kommer Grekland att göra det?
Den fjärde och sista punkten, herr talman: utvecklingen i fråga om det konstitutionella fördraget har gått framåt men med otydliga och enligt min mening mycket farliga förfaranden, som t.o.m. kan ändra på själva kärnan i det som konventet har åstadkommit. Min fråga är: hur skall ni kunna genomföra den integration av Europa och det begränsade samarbete som innebär möjligheter för dem som verkligen vill göra något annat än att finna sig i den amerikanska nivelleringspolitiken? Kommer Grekland att hålla en folkomröstning för att kunna genomföra denna politik?
Detta säger jag inte för att förringa alla positiva uttalanden som vi har hört, utan för att påminna om att politiken fortsätter och att det finns mycket allvarliga olösta frågor för den fortsatta politiska verksamheten i Europa.

Lambert (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill tala om en av bilagorna till rådets förklaring, särskilt det om icke-spridningen av massförstörelsevapen. Detta måste välkomnas och jag vet att vi kommer att återkomma till det här flera gånger i framtiden. Vi välkomnar särskilt uttalandet i punkt 2 och att spridningen av massförstörelsevapen och missiler äventyrar säkerheten för våra stater, våra befolkningar och våra intressen runt om i världen. Jag beklagar dock att den här utmaningen endast antas i form av Europeiska unionens yttre åtgärder. Vi får hoppas att insatserna med avseende på icke-spridningen kommer att gälla alla stater som redan innehar kärnvapen och andra massförstörelsevapen och de som kan komma att utveckla den förmågan och inte bara stater som betraktas som fientliga, till skillnad från de länder som stöds genom vår utrikespolitik.
När det gäller övriga frågor så välkomnar min partigrupp de insatser som det grekiska ordförandeskapet gjort i frågan om bemanningsföretag, som just nu blockeras genom mer politiskt spel av vissa medlemsstater. Det är tydligt att vi behöver fler framsteg för arbetstagares rättigheter och med avseende på genomförandet av nuvarande rättigheter, till exempel när det gäller massavskedanden, som i fallet med Schiesser-Palco i Aten, och påföljande frågor som rör omskolning och social trygghet.
Rådet behöver verkligen börja ifrågasätta om Lissabonstrategin verkligen fungerar så bra som folk tror att den gör när det gäller att skapa jobb av hög kvalitet och den sociala sammanhållning som man sökte finna i Lissabon. Inom ett av de här områdena behöver vi granska förhållandet mellan Världshandelsorganisationens avtal och förslag som vi nu följer och se efter huruvida vi kommer att kunna skydda sociala och miljömässiga rättigheter inom Europeiska unionen och uppmuntra och stödja en sådan utveckling i fattigare länder inom den ordning som råder nu.
Avslutningsvis skulle jag vilja ta upp frågan om skatteflykt, vilket premiärministern nämnde, och hoppas att kommande ordförandeskap - jag hoppas dock inte så mycket på nästa - kommer att granska den här frågan om skatteflykt inom Europeiska unionen och längre än så, eftersom vi för närvarande förlorar förmögenheter i våra offentliga budgetar på grund av att företag låter bli att betala skatt.

Borghezio (NI).
Herr talman! Slutsatserna från toppmötet i Thessaloniki i fråga om invandringen är ett positivt trendbrott i de delar där man intar viktiga ståndpunkter i fråga om övervakningen av de yttre gränserna och politiken för att återföra de illegala invandrarna till ursprungsländerna, också med tanke på Europeiska unionens ekonomiska åtaganden. Det finns dock fortfarande så att säga en inneboende, latent långsamhet i den här allvarliga frågan från de Europeiska institutionernas sida, när det gäller att verkligen anta utmaningen från de kriminella maffiaorganisationer som sköter den smutsiga handeln med mänskliga varelser och som ofta skapar de dramer som televisionen för in i alla de europeiska medborgarnas hem världen över. De ger en bild som verkligen också drar skam över de europeiska institutionerna.
På det här området kvarstår det några frågor som inte belystes vid toppmötet i Thessaloniki: Europa bryr sig inte om sambandet mellan illegal invandring och terrorism, trots att element som tillhör al-Qaida dagligen hittas i de illegala invandrarnas ghetton. Alldeles nyss avslöjades i mitt hemland en kriminell liga som rent av hade infiltrerat flyktinglägren. Och om dessa nu inte bara hade bidragit till den brottsliga trafiken med illegala invandrare, utan hade ingått i muslimska terrororganisationer? Och varför vidtar man sedan inte lämpliga förebyggande hälsoskyddsåtgärder, vilket också ligger i invandrarnas intresse, med tanke på det allestädes närvarande dramatiska hälsovårdsläget i de länder och regioner som de kommer i från? Tänk bara på situationen med pesten i Algeriet.
Och inte nog med det: har Europa övervägt eller kommer det att överväga behovet av att värna om områden som öarna och kusterna i Syditalien, där de illegala invandrarnas båtar hamnar, bland annat med tanke på skyddet av territoriet och dess naturresurser? En ö som Lampedusa med ett oerhört vackert landskap - en av de sista utposterna av europeisk jord innan man kommer till Afrika - , och en kuststräcka som den domitianska rivieran är unika landskap i det europeiska kulturarvet. Hur länge till skall de fungera som flyktingläger för mängder av illegala invandrare? Ur den synpunkten är det engelska förslaget att placera flyktinglägren utanför Europas gränser positivt.

Brok (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, herr rådsordförande! Jag tror att det grekiska ordförandeskapet alltid kommer att förknippas med bilden från foten av Akropolis, där Europas återförening ägde rum. Vi kommer också alltid att förknippa det med en känsla av tacksamhet.
Men vi inser också att ett stort misslyckande ägde rum under detta ordförandeskap, inte så att det grekiska ordförandeskapet bar ansvaret för det, utan vi alla gemensamt, nämligen européernas oförmåga till en gemensam uppfattning om krig och fred. Detta resulterade i lärdomar, och gav en impuls till konventet att kanske komma längre i fråga om utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiken än vi ursprungligen hade ansett vara möjligt. Detta gäller också diskussionerna rörande ett strategiskt koncept för Europeiska unionen, som ägde rum i Thessaloniki och som skall fortsättas så att man i framtiden också innehållsmässigt är bättre förberedd, har en egen intresseavvägning och på basis av en sådan intresseavvägning också i framtiden bedriver en bättre operativ politik i gemenskapen.
Vi måste inse att det som uppnåddes i konventet är behäftat med vissa brister. I sista ögonblicket ryggade man åter tillbaka och vill uppenbarligen under de sista 14 dagarna av konventet inte heller försöka att i fråga om utrikespolitiken komma närmare en lösning med fler majoritetsbeslut. Situationen att ett land i framtiden kan blockera 25 länder inom utrikespolitiken, och att det då inte finns någon utväg, är en bitter erfarenhet, och här hotar en möjlighet att gå förlorad. Herr ordförande, jag ber er att än en gång definiera vad man i förklaringen från Thessaloniki beträffande del III betecknar som tekniskt relevant för att komma framåt när det gäller majoritetsbeslutet - särskilt inom utrikespolitiken, men även på andra områden - så att detta inte tjänar som alibi för att till slut inte kunna samråda om någonting mer.
Det som föreslås av regeringsföreträdare i konventet förefaller åtminstone inte vara tekniskt, när jag ser på det förslag som den tyske utrikesministern i förbundsregeringens namn har lagt fram i samband med en utrikestjänst. Om man via en fotnot i del III - och detta förklaras vara tekniskt - inrättar en egen utrikestjänst, som tar ut personal från kommissionen eller från rådet och sedan lägger till nationella tjänstemän, och utrikesministern har den uteslutande behörigheten, är detta en dramatisk ändring av jämvikten mellan institutionerna och en dramatisk försvagning av kommissionen och därmed slutligen också av parlamentet.
Det är inte acceptabelt att vi för den viktiga posten som utrikesminister nu skapar nya byråkratier, utan vi har denna dubbla roll för att sammanföra saker och inte för att skapa en tredje sak, som i framtiden kommer att göra det ännu svårare och mindre kontrollerbart. Vi behöver inga nya kungariken, utan vi måste integrera sakerna, och jag hoppas att man med er hjälp försöker få någon kontroll över det. Jag vill därför be er så hjärtligt att stödja oss i denna fråga och ber därför än en gång om en definition på ordet ?tekniskt?, så att vi kan åstadkomma lite mer denna och nästa vecka i konventet, och i detta sammanhang också säga varför del IV inte får röras. Konventet har hittills inte rådgjort om del III och IV, och av den anledningen måste ett sådant konvent ha rätt att också göra detta, och får inte hindras av den verkställande makten.
(Applåder)

Terrón i Cusí (PSE).
Herr talman! Jag kommer att ta de frågor som rör invandring och asyl i dagordningen för Thessaloniki. I jämförelse med slutsatserna från Sevilla tycker jag att de verkligen är intressanta, även om jag frågar mig om jag inte misstar mig i min analys efter att ha lyssnat till Borghezio. Allvarligt talat så anser jag att rådet har återvänt till en mer övergripande och balanserad vision när det gäller invandringsfrågorna, det har sänkt decibeltalet i förklaringarna, men de är mer sansade, och intensiteten i de åtgärder som vidtas har ökat. Jag ställer mig positiv till alternativet att säkra kontrollen av gränserna genom en operativ samarbetsstruktur för gemenskapen.
Herr talman! Gränskontrollen är nödvändig, men den utgör endast en del av invandringspolitiken och den har gränser: för säkerheten, eftersom brottslingarna inte brukar använda sina egna identitetsdokument eller korsa gränserna vid de passager som avsedda för det syftet, och för hanteringen av migrationsflödena, eftersom de flesta invandrare som i dag är bosatta i Europa korsade gränserna lagligt, utan dokumentation, som studenter, med ett första arbetstillstånd eller som turister, men en dag korsade de gränsen lagligt.
Situationen vid sjögränserna upplevs som mycket dramatisk och mycket negativ av folket, som känner en dubbel press: press på grund av rädsla för att fenomen som förefaller vara omöjliga att kontrollera och press från det fruktansvärda medlidande som vi alla känner när vi ser hur döda kroppar flyter i land vid våra kuster då och då. Men i antal är det relativt begränsat i jämförelse med det globala invandringsfenomenet.
Vi behöver riktlinjerna från Tammerfors, som det inte kostar något att genomföra, men som däremot kräver politiskt mod. Det är också nödvändigt att skapa en gemensam lagstiftningsram för laglig inresa och harmonisering av asylbestämmelserna. Likaså utgör avtalen om återsändande bara en del av förbindelserna med tredje länder. I en värld som vår, där allt kan röra sig inom en global ram, måste vi ha lite fantasi för att förvandla personernas rörlighet till en verkningsfull cirkel, som medför välstånd för tredje länder, för våra grannar och för oss själva. Vi måste ha lite fantasi.
Herr talman! Låt mig också avslutningsvis gratulera er till att ni för första gången har erkänt behovet av en europeisk integrationspolitik. Ni har identifierat era mål korrekt och har insett behovet av att utveckla dem tillsammans med de lokala och regionala myndigheterna och med de sociala aktörerna. Det står mycket på spel på det här området. Vi riskerar samlevnaden i medlemsstaterna. Jag hoppas bara - och jag gratulerar er till ert ordförandeskap - att era efterträdare hanterar den här frågan lika varsamt som ni har gjort.
(Applåder)

Ludford (ELDR).
Herr talman! Jag uppskattar också verkligen att det grekiska ordförandeskapet på ett upplyst sätt tagit sig för att underlätta laglig migration och integrering och inte bara bekämpa illegal invandring. Vid en viktig ordförandekonferens på det här temat i Aten och genom att ordna avtal om återförenande av familjer och direktiv om personer som länge varit bosatta i en medlemsstat har ni tagit några steg på vägen mot att återställa jämvikten i EU:s strategi, vilken hittills varit alltför inriktad på kontroll och avvisning.
EU:s funktion att erbjuda skydd till flyktingar har angripits av vissa regeringar, främst Förenade kungarikets. Jag är glad att man i Thessaloniki förkastade det befängda förslaget att alla asylsökande i EU skulle drivas tillbaka till tredje världen eller EU:s grannländer. Framtidsperspektivet med omfattande fångläger, vilket väckte en spökbild av koncentrationsläger, var helt riktigt att gå ett steg för långt för vissa medlemsstater. Vi måste få ordning på våra asylsystem genom ett gemensamt EU-system som inte skiftar ansvar utan som delar det. Det skulle göra slut på det skadliga rotationssytemet där först ett land och därefter ett annat får se sina antal flyktingar nå topphöjder.
Vi kan bara ha ett verkligt partnerskap om migration med tredje länder om vi erbjuder deras befolkning lämpliga alternativa möjligheter, särskilt inom jordbruket. Den gemensamma jordbrukspolitiken med sina exportbidrag och sitt importskydd är ett stort hinder för en rättvis handel. Ni har gjort vissa framsteg men inte tillräckligt.
Min kollega Watson beklagade helt rätt metoderna och innehållet i det juridiska samarbetet och utlämningsavtalen mellan EU och Förenta staterna. Jag håller med honom. Jag välkomnar dock att toppmötet tydligt uppmanade till ett starkt stöd för den internationella brottmålsdomstolen. EU måste stå emot Förenta staternas oerhörda domderande för att undergräva domstolen.
Slutligen så undertecknades anslutningsfördragen vid foten av Akropolis där det nya Parthenonmuseet också är beläget. Jag företräder London där British Museum är beläget men jag intar en betydligt mjukare hållning än dess direktör om de så kallade ?Elgin Marbles? och jag hoppas att överföringen, även om det bara sker i form av ett lån, kan ordnas före nästa års olympiska spel.
(Applåder)

Caudron (GUE/NGL).
Herr talman, kära kolleger! Jag vill nu på morgonen först tacka det grekiska ordförandeskapet för det högkvalitativa samarbetet och hylla ett synnerligen ansenligt och svårt arbete under ett halvår. Jag vill också efter Thessaloniki uttrycka min stora förvåning inför det öppna gapet mellan mediernas entusiastiska mottagande av de högdragna uttalandena av Valery Giscard d'Estaing och den stora kritiken bakom kulisserna eller i olika huvudstäder av företrädarna för många medlemsstater.
Jag vill slutligen upprepa att utan en klart bekräftad social dimension utan riktiga villkor för europeisk regionalpolitik, utan viktigare europeiska offentliga tjänster, utan attribut för ett verkligt europeiskt medborgarskap som respekterar nödvändig pluralism och reell mångfald avseende vår historia, våra kulturer och traditioner, ja, utan allt detta är Europa dömt att skapa missräkningar som på sikt nog kan hota till och med dess existens. Regeringskonferensen måste således förbättra förslaget till konvention på dessa punkter så att det som kallas det nya Romfördraget verkligen öppnar dörren till ett europeiskt och socialt Europa och medborgarnas Europa.

Oostlander (PPE-DE).
Herr talman! Rådsordföranden har på ett antal punkter gått in på Europeiska unionens utvidgningsprocess, och även i Thessaloniki har frågan varit aktuell. Utifrån det får man intrycket att processen för närvarande leds framåt med mindre stränga normer. Tidigare var det så att vi absolut inte ville fastslå några datum för när förhandlingarna skulle påbörjas, för när de skulle avslutas eller för anslutning till Europeiska unionen. Nu är det så att datum nämns helt spontant, datum som i sig förklaras på alla möjliga vis. I fråga om Rumänien och Bulgarien skulle det ursprungligen stå i vår resolution att vi uppskattar att de här länderna har satt upp en målsättning för sig själva, nämligen 2004. Vi har inte uttalat oss om det, men nu hör vi allt oftare att vi menar att förhandlingarna skulle kunna avslutas i slutet av 2004. Då undrar man om det också ställs några villkor för genomförandet av det som fastslås i lagen.
Kommer Rumänien att vara ett normalt fungerande land år 2007 eller fortfarande gå böjt under korruption och politiska spel som inte har något gemensamt med folkets intressen? Vi har aldrig trott att det man tidigare kallade de två vågorna skulle följa så snart efter varandra. Således är vi oerhört förvånade över 2004-2007 som datum för Rumänien och Bulgarien. Genast talar man också om Västbalkan och Kosovo. Det måste trots allt observeras - och det måste stå helt klart för myndigheterna i Kosovo att ingen här sitter och väntar på en medlemsstat på etnisk grund. Är det kanske fråga om en opassande skuldkänsla gentemot de kandidatländer som blir efter? Den känslan existerar inte bland unionens medborgare. Befolkningen har blivit mer kritisk, vikten av att Europeiska unionen fungerar har blivit större. De nya anslutande ländernas ekonomiska politiska problem har också blivit större och under tiden verkar det som om rådet och kommissionen har blivit mer eftergivna.
Så har vi också den största eventuella utvidgningen: Turkiets anslutning. Rådsordföranden gick också in på det. Tyvärr har man redan nämnt ett datum för när förhandlingarna skall påbörjas, samtidigt som man inte har slagit fast några villkor för förhandlingarna. Enligt Turkiets tolkning är det här ett ovillkorligt datum.
Det vore synd om rådet och kommissionen gav efter för Turkiets förebråelser om att de inte reagerar tillräckligt snabbt, när det är vi som väntar på förändringar i Turkiet. Lyckligtvis talar rådsordföranden om minoriteterna, religionsfriheten och arméns ställning. Kommissionsledamoten har från sin sida godkänt en undersökning om arméns roll. Det förefaller mig oerhört viktigt, bara det inte är så att man undersöker i vilken utsträckning den nuvarande situationen i början av förhandlingarna om andra huvudfrågor kan vidmakthållas så i så hög grad som möjligt. Det förefaller mig som om man har fastställt en prioritering som vi måste närma oss med stor försiktighet. Vi måste också gå försiktigt framåt med de förändringar som vi vill skall äga rum i Turkiet. De här förändringarna kan inte äga rum om ett par år, helt utan vidare, utan att stora skador förorsakas. I det sammanhanget får vi inte låta oss ledas av rädslan för att driva bort Turkiet. Att införa en iransk situation är nämligen det sista armén kommer att tillåta. Det är en fråga om uthållighet och försiktighet. Främst lösningen av Cypernproblemet kommer att vara en prövosten för Turkiets anslutning, eftersom arméns roll är påtagligast där. Balladurinitiativet om gränser och gott grannskap är i själva verket grundvalen för det politiska villkoret från Köpenhamn. Och det är naivt att tro att inget land kommer att lägga in sitt veto om Cypern inte är återförenat.

Corbett (PSE).
Herr talman! Jag skulle också vilja gratulera det grekiska ordförandeskapet till vad det åstadkommit under sina sex månader och i en svår situation: med avseende på Irak - som vi hört - och även på särskilda ärenden som den europeiska stadgan för politiska partier, där stort arbete lagts ner. Ministrarna vet säkert att jag inte säger det här bara av artighet eftersom jag även givit uttryck för vänlig kritik av vissa aspekter av det grekiska rättssystemet. Jag gjorde det till exempel när en av mina väljare - David Wilson - som nu står inför ett överklagande i en grekisk domstol, arresterades och dömdes inom 24 timmar till 12 års fängelse, efter att några asylsökande fripassagerare hittades gömda i hans lastbilssläp utan hans vetskap. Så ni vet att mina lovord är äkta eftersom jag inte tvekar att kritisera.
Den viktigaste frågan under det grekiska ordförandeskapet har varit grundlagen. På lång sikt så kommer det att vara det mest betydelsefulla. Jag gratulerar ordförandeskapet till att nått en överenskommelse om ordformen i Thessaloniki - att konstitutionen kommer att ligga till grund för förhandlingarna om ett nytt fördrag i regeringskonferensen.
Konventet har inte slutfört sitt arbete helt. Åtminstone del III kommer att bli föremål för en teknisk granskning: tekniska frågor om hur omröstningarna skall gå till i rådet, omröstningar med kvalificerad majoritet eller enhällighet. Det visar att tekniska frågor ibland kan vara av allra högsta politiska betydelse. Det är viktigt att det görs framsteg i den frågan. När vi väl har ett fullbordat resultat från konventet så kommer striden istället att handla om att få resultatet intakt igenom regeringskonferensen. Regeringskonferensen får inte repa upp konventet, får inte riva isär det. Så snart vi börjar flytta någon liten bit av konstitutionen så är det någon annan som vill ta bort en annan bit av den och hela konstruktionen kan falla isär. Vi måste tvärtom enhetligt säga att det här skall vara den grund som vi skall gå vidare på. Om det skall göras ändringar så får det bara vara små, detaljerade och tekniska ändringar i konstitutionen.
Jag välkomnar den hänvisning som i slutsatserna från Thessaloniki görs till parlamentets deltagande i regeringskonferensen. Detaljerna måste fortfarande bli klara men vi har nu en överenskommelse från förhandlingarna i Amsterdam och i Nice om att Europaparlamentet genom sin talman deltar i mötena på ministernivå och genom två representanter i den arbetsgrupp som sköter förhandlingarna. Det kommer i alla fall vara den allra minsta grunden för parlamentets deltagande i regeringskonferensen. 
(Applåder)

Alavanos (GUE/NGL).
Herr talman! Också jag hoppas att det om några år åter blir en grekisk premiärminister som besöker Europaparlamentet på grund av det roterande ordförandeskapet, som är ett värdefullt system. Jag vill tacka ministern Yiannitsis för det goda samarbete vi har haft, och under den korta tid jag har till mitt förfogande vill jag framföra en förhoppning om att rådsordföranden, Greklands premiärminister, inte under de timmar som återstår av hans ordförandeskap, men väl under de dagar som kommer, skall lösa en viktig fråga, som också gällde det brev som han fått av 90 medlemmar i Europaparlamentet, dvs. om genomförandet av direktiv 70/1999 om visstidsanställning.
Med tanke på kommissionens och Europaparlamentets ståndpunkter men också de grekiska domstolarnas beslut, vill jag gärna tro att den grekiska regeringen skall föregå med gott exempel inom denna viktiga sektor, där tiotusentals visstidsanställda berörs och där avtalen om visstidsanställning missbrukas. Det finns fortfarande människor som i 15 år har undertecknat ensidiga avtal om visstidsanställning. Jag hoppas att premiärministern skall ta itu med denna fråga på ett positivt sätt, och om han kan, skulle jag vilja att han tog ställning till frågan i sitt andra anförande.

Nassauer (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Dessa sex månader av grekiskt ordförandeskap i rådet hör utan tvekan till de mest dramatiska i Europeiska unionens senaste historia, och jag tror att man får ge det grekiska ordförandeskapet en komplimang för att det har fullgjort sin uppgift med mycket finkänslighet, konsekvens och energi. 
Det är tre stora frågor som behärskar denna tid och denna debatt: utvidgningen, Irakkriget och vad det betytt för Europa och kommer att betyda i framtiden, samt konventet. Utvidgningen - vår generations stora historiska projekt - har igångsatts på ett framgångsrikt sätt. För oss har utvidgningen redan fått form och ansikte genom de kolleger som redan arbetar här som observatörer. Jag vill i förbigående påpeka att vi i Tyskland uppmärksamt har noterat att exempelvis den tjeckiska regeringen efter parlamentets beslut om utvidgningen har avgett en förklaring om oförrätten i fördrivningen, vilket går i rätt riktning och låter oss hoppas att försoningsprocessen kan bli framgångsrik även här.
Irakkriget har klargjort Europas begränsningar och visat var vi behöver ännu mer gemenskap: i första hand när det gäller utrikes- och säkerhetspolitiken. Här har Europeiska unionen hittills inte spelat någon roll, eller möjligen en roll man får skämmas över. Det måste ändå noteras, att vi när Europa använder sig av gemenskapsmetoden, exempelvis i fråga om den inre marknaden, agerar på samma nivå som exempelvis Amerikas förenta stater, men att vi inte spelar någon roll när vi agerar mellanstatligt. Det måste ändras i framtiden, och det måste konventet bidra till. Jag hoppas att detta lyckas fram till den 10 juli i år.

Lage (PSE).
Herr talman, ärade ledamöter, herr premiärminister! Grekland brast inte i sitt möte med historien. Förslaget till konstitution vars utformning man hade förmåga att följa på ett klartänkt sätt är ett avgörande bidrag till Europas historia. Efter en period med nationella konstitutioner kommer vi nu till en period av europeisk konstitutionalism. Och trots att skeptikerna kritiserar den europeiska konstitutionalismen för att den inte skall sätta sig över de nationella konstitutionerna, är det faktiskt en förändring, en mycket kreativ ändring av den europeiska andan.
Men Grekland hade också förmåga att göra den klassiska humanismen rättvisa enligt Gorgias ord ?Människan är alla tings mått?. Och man lyckades stå emot de som ville göra invandringspolitiken till ett repressivt instrument mot invandrare som kommer till Europa och söker arbete, välstånd och fred. Grekland visade att man kunde stå emot genom att peka på en korrekt invandrings- och asylpolitik.
När det gäller Irakstormen, kriget i Irak, hade Grekland även där förmåga att hålla sig upprätt och klartänkt och pekade också på en väg, det vill säga, en europeisk självständig försvarspolitik, en europeisk försvarsidentitet, om än inom ramen för Atlantpakten. Grekland som uppfann den demokratiska stadsstaten i det klassiska Aten, något som är lämpligt att komma ihåg, kunde nu på ett avgörande sätt bidra till utvecklingen och förstärkningen av en ny demokratisk form, som passar det europeiska temperamentet. Europeiska unionen för hela kontinenten. Grekland bidrog också till utvidgningen genom att lägga fram ett förslag om en framtida integration av de västliga Balkanländerna i Europeiska unionen. Grekland lyckades också, och särskilt premiärminister Kostas Simitis, lösa upp de konfliktfyllda förbindelserna med Turkiet och komma över denna historiska tvist och visa att nationerna inte alltid måste ligga i konflikt. Man öppnade sig mot Turkiet, detta stora land som på gott och ont alltid har varit närvarande på den europeiska politiska scenen.
Bara en invändning: den gemensamma jordbrukspolitiken, som innehåller allvarliga orättvisor i fördelningen av resurser till jordbrukare och till länder. Slutligen lyckades det grekiska ordförandeskapet förena de platonska idéernas värld med den aristoteliska realismen. Den politiska konsten i Grekland kan inte skiljas från filosofin, på samma sätt som det inte går att skilja den politiska konsten i Europa från filosofin, i annat fall kommer den att falla för frestelserna från religiösa fundamentalister och förtryckande ideologier. Den europeiska andan i detta ögonblick är den grekiska andan och den grekiska andan är den europeiska. Jag hoppas att det framtida permanenta ordförandeskapet i Europeiska unionen, som jag förespråkar till skillnad från många andra, alltid skall kunna fungera som det grekiska ordförandeskapet och att det blir en referens för Europeiska rådets permanenta ordförandeskap i framtiden.
(Applåder)

Maij-Weggen (PPE-DE).
Herr talman, rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag vill instämma med de positiva orden om det grekiska ordförandeskapet. Jag noterar också som så många gånger förut att små länder många gånger är bättre ordföranden än stora länder och att vi alltså inte borde vara så snabba att ge våra preferenser till de stora länderna.
Det ser vi nu återigen med Grekland. Ni har behandlat ett antal mycket svåra ärenden, och undertecknandet av anslutningsfördragen den 16 juni på Akropolis var en underbar bild, även för dem som bara såg det på TV. Jag tror inte vi hade kunnat föreställa oss en vackrare plats och en vackrare bild. Det var naturligtvis en tillfällighet att dessa ärenden avslutades under det grekiska ordförandeskapet, men det var en tilltalande tillfällighet.
Även konventets arbete har letts på ett mycket positivt sätt. Grekland har hållit en låg profil och gett utrymme åt konventet självt. Jag var själv ledamot av konventet - jag är fortfarande ledamot av konventet - och jag kan intyga att resultaten som har uppnåtts framför allt är ett resultat av parlamentsledamöternas goda samarbete. Ledamöterna av Europaparlamentet och de nationella parlamenten har samarbetat mycket bättre än vissa regeringsrepresentanter.
Risken är också att regeringarna kommer att sätta käppar i hjulet. Fantastiskt mycket har uppnåtts, fördraget har antagits, pelarna är borta, fler beslut kommer att fattas med kvalificerad majoritet, en högre grad av demokratisering har genomförts, den parlamentariska kontrollen har förstärkts, insynen har ökat och den institutionella strukturen har förbättrats, den enda dissonansen är en president som många inte ville ha och som vi nu får i alla fall.
En stor nackdel är enligt min mening enhälligheten i utrikespolitiken. Det borde verkligen inte ha fått ske. Under Irak-krisen kunde vi se vad det blir av Europa om alla beslut måste fattas enhälligt. Vill man ändra på någonting ytterligare så är den här punkten alltså en god kandidat.
Jag instämmer också med herr Prodi om att det är konstigt att hälften av kommissionens ledamöter har rösträtt och den andra hälften inte - det är inte riktigt i sin ordning. Men egentligen borde vi ändra så lite som möjligt i det här förslaget och försöka driva igenom det så gott det bara går. Om vi under det kommande halvåret lyckas med det under det italienska ordförandeskapet så har Europa än en gång tagit ett stort steg framåt och då går vi en ljus framtid tillmötes med 25 länder. Ni har medverkat till det.

Tsatsos (PSE).
Herr talman! När Frankrikes president Chirac betecknade det grekiska ordförandeskapet som lysande, uttalade han sig inte diplomatiskt utan historiskt. Jag skall bara ta upp tre av de många och värdefulla framgångar för det grekiska ordförandeskapet som Chirac med rätta framhåller, och just i dag vill jag vara måttfull i min nationalism och uttrycka den tillfredsställelse jag känner som europé. 
För det första, det var otur för Grekland men tur för Europa att det grekiska ordförandeskapet sammanföll med den enorma moraliska kris, det moraliska ifrågasättande av unionen bland de europeiska medborgarna som förorsakades av vissa medlemmars inställning till det olagliga kriget mot Irak. En sådan händelse hade kunnat leda till en upplösning av Europeiska unionen. Det grekiska ordförandeskapet lyckades avvärja denna upplösning, men den lyckades dessutom uppnå ett europeiskt samförstånd, vilket förvisso kommer att erkännas av framtida historiker. I framtiden måste vi naturligtvis arbeta på att återställa den moraliska trovärdigheten hos Europa som helhet.
Den andra stora historiska händelsen under det grekiska ordförandeskapet är det positiva beslutet om det konstitutionella fördraget, som presenterades vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki av konventets ordförande. Den text som presenterades innebär en historisk insats, den binder de europeiska institutionerna fastare samman, den befäster starkare än hittills tanken på den socialt ansvarstagande staten, med speciell tonvikt på begreppet full sysselsättning, för vilket vi bör rikta ett speciellt tack till Giorgos Katiforis. Men texten har också allvarliga nackdelar. Några av dessa har redan nämnts av tidigare talare. I det betänkande som jag har åtagit mig att utarbeta tillsammans med ordföranden Gil Robles kommer Europaparlamentet att behandla dessa svagheter i fördraget.
Det grekiska ordförandeskapet har respekterat konventet och dess resultat, och därigenom har man politiskt - vilket är betydelsefullt - gjort konventet som institution till en av de stora framgångarna för den europeiska demokratin.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag nämna ännu en historisk händelse, nämligen att man, efter sju års oförmåga att fatta beslut, kunnat komma fram till gemensamma ståndpunkter med Europaparlamentet, så att stadgan om de politiska partiernas funktion och finansiering kunnat träda i kraft. Detta är utomordentligt betydelsefullt, när det gäller att stärka de europeiska demokratiska institutionerna.

Stenzel (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! När man låter det grekiska ordförandeskapet passera revy, kan man med fog säga att det är svårt att slå fast hur en ständig president skulle ha kunnat göra det bättre. Efter detta ordförandeskap måste man säkert förklara för allmänheten vari det europeiska mervärdet skulle bestå när man uppfinner en ny presidentfunktion i rådet - en president som kommer ur rådskretsarna.
Naturligtvis är konventet, som här ofta har påpekats, resultatet av en kompromiss, och även regeringskonferensen kommer till slut att bli resultatet av en kompromiss. Svagheterna i konventet bör dock inte förbises, även om det värsta förhindrats. Nu behåller vi dock - kommissionsordförande Prodi har påpekat det - Europeiska unionens dubbla ordförandeskap. Även om rådets ordförande inte har någon juridisk behörighet, så kommer han ändå att företräda Europeiska unionen utåt, och det beror på hans personlighet vad han gör av detta ämbete. Detta kan leda till konflikter inom EU.
På den mödosamma vägen till en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik har man nu också skapat en gemensam utrikesminister, som i sig skall förena två tidigare funktioner. Det är utan tvekan ett framsteg, men att man uppfinner en funktion betyder inte att man skapar en gemensam politik. Den blivande utrikesministern bär i sig Europeiska unionens schizofreni.
Men framför allt är uppdelningen av kommissionärerna i sådana med rösträtt och sådana utan rösträtt ett verkligt konstruktionsfel, särskilt som kommissionen förblir ett kollektivorgan. Jag kan visst förstå att somliga med tanke på ett EU med 25 eller fler medlemmar längtar tillbaka till tiden då gemenskapen hade sex medlemmar. Men den artificiella förminskningen av Europeiska unionen i ett kärneuropa och en återstod undergräver Europeiska unionens sammanhållning och även medborgarnas förtroende för de europeiska institutionerna. Därför bör denna svaghet ändå korrigeras.
(Applåder)

Berès (PSE).
Herr talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Jag skulle först vilja säga till Maij-Weggen att för mig i egenskap av konventledamot och ledamot av Europaparlamentet verkar det fullständigt kontraproduktivt att upprätthålla rivaliteten mellan små och stora stater. Grekland verkar snarare vara ett stort europeiskt land.
Jag vill också säga att jag välkomnar beslutet från Thessaloniki avseende de fem Balkanländerna. Jag tror att det är ett viktigt historiskt datum i genomförandet av det stora Europa, en källa till demokrati, fred och stabilitet för vilken vi alla arbetar.
Herr talman, när det gäller konventet vill jag nämna två saker. Den första är att det enligt min mening verkar finnas ett oidentifierat föremål i detta förslag till konstitution, den fjärde delen. När det gäller den tredje delen ger ni oss mandat för att bidra med tekniska förbättringar. Lita på oss, det kommer vi att göra. Men var tog den fjärde delen vägen? I konventet har man inte diskuterat det riktigt och i regeringskonferensen fruktar jag att det finns ett stort samförstånd för att inte säga någonting. Till slut verkar det finnas en tyst överenskommelse om att inte säga någonting om det som är kärnan i en konstitution, nämligen hur texten kan ses över och om regionala sammanslagningar kommer att tillåtas? När kommer vi att tala om det och hur? I varje fall verkar det som att också detta omfattas av konventets behörighet enligt Laekenmandatet. Jag hoppas åtminstone vad gäller de återstående delarna att regeringskonferensen verkligen kommer att kunna vara kortfattad och beslutsam.
När det gäller regeringskonferensens funktionssätt tycks ett utkast till funktion ha upprättats i Thessaloniki, men fyra absolut väsentliga punkter återstår som stats- och regeringscheferna måste ta i beaktande. För det första, kan de inte genomföra denna regeringskonferens som vilken regeringskonferens som helst, som Amsterdam eller Nice. Före den nya regeringskonferensen kommer mycket att ha hänt, i synnerhet kommer ni att vara 25 länder. Således är det inte samma situation.
Den andra viktiga idén är att ni har fått en text som inte är utarbetad av en expertgrupp eller en rådgivande högnivågrupp utan har avfattats av 105 konventsledamöter utan valmöjligheter. Detta är således långt ifrån goda arbetsgrunder.
Den tredje frågan avser detta parlaments deltagande. Vi kommer inte att acceptera en behandling som i Amsterdam och i Nice. Det var bra, men i dag kräver vi mer och bättre deltagande. Regeringskonferensen har för övrigt intresse av det. Jag förnekar inte konferensens regeringskaraktär men när det gäller den uppgift som ni har åtagit er och så som den har förberetts får inte regeringskonferensen föreställa sig att historien plötsligt stannar upp och att man skall återvända till en tidigare process som man gjorde förut, när konventet inte fanns. Därför är parlamentets nivå av deltagande viktig.
En sista punkt avser regeringskonferensens sätt att arbeta. Herr talman, jag är säker på ert samförstånd i denna fråga. Dunkelhet, tystnad och flyktstrategi får inte utgöra regeringskonferensens arbetssätt. För att kunna arbeta och gå framåt i rätt riktning kommer ni att behöva parlamentets stöd och en debatt för vilken det kommer att finnas officiella protokoll, och inte endast svävande uttalanden som ordnats av journalister.
Herr talman, jag frågar er följaktligen när och hur dessa viktiga element kommer att klargöras avseende regeringskonferensens funktionssätt.

Thyssen (PPE-DE).
Herr talman! Det grekiska ordförandeskapet har utfört ett gott arbete, och det under dramatiska internationella omständigheter och i ett politiskt och ekonomiskt klimat som varit föga värmande, och för detta vill även jag rikta en komplimang till rådets ordförandeskap. Mycket har uträttats på en mängd olika områden, men bäst kommer vi att minnas rådets ordförandeskap för avsparken för det slutgiltiga beslutet om det konstitutionella fördraget. Jag hoppas att detta kommer att leda till en regeringskonferens som beslutar att underteckna ett fördrag som i grund och botten är baserat på konventets slutsatser. Det var inte bara konventets metod som var ett bra alternativ, även triumviratet i ledningen var ett val och lyckligtvis har även de vanliga ledamöterna inneburit ett stort mervärde.
Den som dessa dagar deltar i europeiska debatter hör framför allt kritik, och jag medger att även vi bidrar till det. Det vi anser vara bra anser vi nästan vara förvärvat, vi anser det vara alldeles självklart och vi har ju begärt det så länge. Det vi anser vara mindre lyckat hoppas vi på att kunna justera, naturligtvis i den riktning vi själva anger. Kolleger, låt oss inte glömma att ytterligare en regeringskonferens kommer att äga rum, låt oss alltså inte falla för frestelsen att lägga våra stora och små besvikelser i dagen i stället för att fokusera på helheten och med sinne för proportioner peka på de ökade utsikterna att skapa insyn och en slagfärdig politik i unionen.
Trots det, herr rådsordförande, kan jag inte låta bli att undra om konventets mandat med avseende på del tre fortfarande ger konventet utrymme att fila bort några av den resterande vetorättens lager, om konventet verkligen har tillräckligt utrymme för att förändra något i del fyra och om Europeiska rådet egentligen själv tror att Europeiska unionen klarar av att arbeta med den nuvarande finansieringsmekanismen under en period som sträcker sig längre än de följande ekonomiska perspektiven.
I dag är jag verkligen glad över att vara kristdemokrat, och inte bara för att vi i dag firar vår femtioårsdag, utan framför allt för att vi i vår ideologi utgår från att man måste tro på människor. Allt hänger inte bara på strukturer. Vi kommer inte att försätta några berg enbart med de strukturer som konventet ger oss. Vi kommer alltså att bli tvungna att räkna med ansvarsfulla människor och jag hoppas att det finns gott om dem i Europa.

Andersson (PSE).
Herr talman, herr rådsordförande och kommissionens ordförande! Liksom många andra vill jag tacka det grekiska ordförandeskapet för ett mycket väl genomfört ordförandeskap under en svår tid. För mig var höjdpunkten under detta ordförandeskap undertecknandet av anslutningsfördragen den 16 april. Det är en historisk händelse som innebär att vi står vid slutpunkten för det delade Europa. Framtiden innebär inte bara ett fredligare Europa utan också ett mer demokratiskt Europa.
Jag skall uppehålla mig litet grand vid Lissabonstrategin. Det har gjorts en hel del under det grekiska ordförandeskapet. Det gäller bl.a. samordningen mellan de ekonomiska riktlinjerna, sysselsättningsriktlinjerna och den sociala processen, som jag bejakar. Dessutom lyssnade ni på parlamentets synpunkter på ett bra sätt när det gäller sysselsättningsriktlinjerna. Ni tog inte minst hänsyn till vad parlamentet hade att säga när det gällde jämställdhetsaspekterna mellan män och kvinnor. Jag vill också berömma er för pensionsstrategin som lagts fram under ert ordförandeskap, som jag tycker har en bra balans mellan ekonomiska och sociala aspekter. Detta är viktigt nu när vi måste se över våra pensionssystem runt om i Europa.
Jag beklagar hanteringen av en fråga, nämligen den hållbara utvecklingen. Den hållbara utvecklingen är ännu så länge bara ord, och vi har inte gjort särskilt mycket för att den hållbara utvecklingen skall ges ett mer konkret innehåll, t.ex. i form av indikatorer. Jag beklagar också att vi inte lyckades nå en överenskommelse när det gäller bemanningsföretagen.
När det gäller konventet vill jag instämma i vad många andra redan har sagt, nämligen att konventet har varit en framgång, dels genom sitt innehåll, dels genom det sätt på vilket arbetet har skett. Som fru Berès sade måste detta nu följas upp också under regeringskonferensen, och parlamentet måste involveras i den fortsatta behandlingen, så att den öppenhet som nu har uppnåtts kan bibehållas.
När det slutligen gäller asyl- och flyktingpolitiken välkomnar jag att förslaget om skyddszoner togs bort. Samtidigt beklagar jag dock att vi ännu inte har fått en gemensam asyl- och flyktingpolitik med gemensamma minimiregler. I framtiden behöver vi en gemensam asyl- och flyktingpolitik som bygger på generositet och humanitet.

Fiori (PPE-DE).
Herr talman! Även om det nu är så att det alltid går att göra saker och ting bättre här i livet måste jag säga att jag har svårt att tänka mig ett bättre ordförandeskap än det som avslutas i dag. Och det beror på att det grekiska ordförandeskapet har lyckats förena de stora frågorna, som redan har berörts utförligt - som utvidgningen, bevakningen av konventet och en mycket balanserad och klok utrikespolitisk ståndpunkt - med vardagsfrågorna som är viktiga för Europas medborgare.
Under dessa sex månader, som tidsmässigt är en begränsad period, har vi slutfört en rad ytterst viktiga akter. Vi har gjort framsteg på skatteområdet, avslutat vår dossier om energin, genomfört och utvidgat viktiga program som Erasmus och e-Learning: alla är alltså nöjda med arbetet. Det återstår bara en skönhetsfläck: låsningen i jordbrukspolitiken. Jag förstår de makroekonomiska scenarierna fullkomligt, jag förstår fullkomligt att Europeiska unionen måste ställa sig på utvecklingsländernas sida, också i fråga om utrikespolitiken. Men slutresultatet för jordbrukspaketet i förra veckan gör mig ändå förvånad, eftersom vi nu de facto har startat en nedmontering av vår kontinents primära sektor och börjat riva ned den enda riktiga politik som hittills har gett Europeiska unionen anledning att skryta med att faktiskt vara en union. Jag hoppas att man kommer att tänka om efter Cancún, annars kommer kommissionsledamot Fischlers inställning, förmedlad av rådet (jordbruk), inte bara att få konsekvenser för en sektor som har strategisk betydelse för ekonomin utan framför allt för en sektor som har strategisk betydelse för konsumenterna. Med andra ord kräver vi först att jordbrukarna skall investera och värna om livsmedelskvaliteten och sedan monterar vi ned skyddsnäten i den här sektorn: det är en politik som jag faktiskt inte begriper mig på.

Karas (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionsordförande, mina damer och herrar! Handlingsplanen för finansiella tjänster har drivits på, anslutningsfördragen, som ett bidrag till Europas återförening, har undertecknats, Balkaninitiativet har tagits, de båda första delarna i förslaget till ett författningsfördrag har överlämnats, och ändå tvingades vi under de senaste veckorna inse att personlig fåfänga och nationell egoism i samband med Irakkriget var starkare än målet med den gemensamma utrikespolitiken, och att vi därför när det gäller frågan om ?fred eller krig? inte har spelat någon roll.
Vi är framgångsrika när vi agerar som gemenskap och vi misslyckas, när vi reducerar Europeiska unionen till mellanstatlig nivå. Att agera som gemenskap innebär att man inte skall ha något nationellt veto på grund av enhällighet, utan att medborgarnas deltagande skall stärkas genom kvalificerad, dubbel majoritet. Den inre marknaden kommer bara att bli hemmamarknad för 25 medlemmar om alla har euron som valuta och om skattefrågor som är relevanta för den inre marknaden hamnar under parlamentets medbeslutande. EU:s utrikesminister blir bara mer än en viktig funktionsbeteckning, om vi får medbestämmande inom utrikespolitiken. Europeiska unionen är mer än summan av sina delar. Europeiska unionen är mer än summan av regeringarna. Vi alla är Europeiska unionen! Alla har sin del av ansvaret för helhetens framtid. Denna självklarhet är dock ännu inte någon realitet, utan fortfarande bara ett önskemål, och därför föreslår jag att vi inte övergår till föredragningslistan, utan intensifierar kommunikationen, informationen, den sociala dialogen om händelserna under det senaste halvåret. Därför kräver jag också att man fortsätter med konventets fakta - öppenhet, närhet till medborgarna och demokratisering. Det är just konventet som har sörjt för detta, och därför anser jag att en folkomröstning om resultaten vid regeringskonferensen skulle göra regioner, nationer och medborgare direkt delaktiga. En folkomröstning europeiserar inrikespolitiken, den europeiserar de nationella rörelserna före det kommande Europavalet, och den informerar medborgarna om att vi alla utgör en del av Europa och att vi är har framgång i vår verksamhet.
(Applåder)

Pack (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Jag vill bara koncentrera mig på en punkt som ni nämnt i dag. Ni nämnde den bara i en mening. Jag vill säga något om frågan Balkan/Sydösteuropa. Jag har välkomnat ert initiativ och det gläder mig också att Thessalonikidokumentet, som kommissionen var med och förberedde, har antagits, eftersom många av parlamentets krav finns med i det. Nu önskar jag mig naturligtvis, herr rådsordförande, att ni som enkel ledamot av rådet, tillsammans med det nya ordförandeskapet, kommer att genomföra innehållet i det. Vi väntar fortfarande på att det skall genomföras i länderna på Balkan. Det vore bra om EU och rådet någon gång kunde enas om att också genomföra det som de har beslutat i sådana dokument. Hit hör t.ex. att påbörja utbildnings- och ungdomsprogrammen för ungdomen i dessa länder. En verkligt viktig signal för dessa länder! Hit hör den årliga rapporteringen om framstegen i de enskilda staterna. Hit hör ett stärkt twinningprogram för att modernisera förvaltningsstrukturerna i dessa länder och anpassa dem till den anslutning som man ju lovat dem.
Vi förväntar oss ett stärkt samarbete i regionen, särskilt mellan Grekland och Italien och dessa länder, i samband med människohandel och gränsöverskridande brottslighet. Vi förväntar oss också att ni kanske funderar över att tillsammans med era kolleger i rådet och kommissionen lätta på viseringsbestämmelserna för enskilda områden och för vissa yrken, så att människorna snabbare kan komma in i Europeiska unionen.
Jag hoppas verkligen att vi får en positiv utveckling, när vi nu börjar med att möjliggöra samtal mellan serberna och kosovoalbanerna. Jag skulle önska mig att ni som granne till Balkan skulle kunna hjälpa till att driva på detta. Jag önskar mig att de serbiska flyktingarna, romerna och ashkali, äntligen kan komma tillbaka till Kosovo, så att man där också kan skapa villkor för att människorna skall kunna leva tillsammans. Jag tror att rådet och kommissionen där måste utöva starkare påtryckningar på albanerna i Kosovo. Vi har inte fört krig för att i dag ha en situation som inte är helt olik de obehagliga saker som vi upplevde där under de senaste tio åren. Jag tror att vi måste öka vårt engagemang, eftersom vi ju vill att dessa länder skall återvända till stabilitet och fred. Det är också fallet i Serbien, och jag skulle vilja be er att ni tynger ned vågskålen, så att den serbiska regeringen i fortsättningen inte sätter munkavle på journalisterna så som de gör nu. Mediafriheten äventyras i Serbien. Var snälla och yttra er! Tillåt det inte! För övrigt stort tack för ert engagemang!
(Applåder)

von Wogau (PPE-DE).
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Uttalandet vid toppmötet i Thessaloniki om Europeiska unionens säkerhetspolitik var ett viktigt steg på väg mot en gemensam säkerhets- och försvarspolitik i Europeiska unionen.
Förenta staterna har entydigt klarlagt sin säkerhetspolitik, och handlar också varje dag i enlighet med den. Ett konstruktivt svar på detta från Europeiska unionens sida är nödvändigt och skulle ha getts för länge sedan. Det dokument vi har framför oss är början på ett sådant gemensamt svar. När man analyserar det närmare kan man konstatera att alltid när det gäller att analysera de nya hoten i världen, så görs gemensamma uttalanden, som går på djupet på ett utomordentligt sätt, och som också är utomordentligt riktiga. Men när det gäller att definiera svaren på detta, att säga vad som nu måste göras, då konstaterar man att det med tanke på enhälligheten är utomordentligt svårt att komma fram till ett sammanhållet uttalande.
Därför kan detta dokument bara vara en början, en början med viktiga utsagor. Men vi behöver en bred debatt om det i Europeiska unionen, även i Europaparlamentet, för att stegvis komma fram till en gemensam säkerhetsstrategi. Vi behöver klarare uttalanden om vårt förhållande till Nato, om vårt förhållande till Förenta nationerna, om frågan vilken roll Ryssland och även Turkiet skall spela i detta säkerhetskoncept, och vi behöver ett klarare uppdrag - även detta med adress till regeringskonferensen - för den försvarsbyrå som nu planeras.
Men framför allt behöver vi en plan i flera steg. Vi har konstaterat att Europeiska unionen bara har haft framgång med sina projekt när det först funnits en plan med klara innehållsmässiga och tidsmässiga uppgifter. Vår uppgift är nu att mer exakt formulera en liknande strategi för Europeiska unionen.

Simitis
Värderade parlamentsledamöter! Jag tackar er varmt för era kommentarer och era tankar. Era många, väldigt många, positiva omdömen uppfyller alla oss som medverkat i det grekiska ordförandeskapet med en speciell glädje. 
Bland de synpunkter som kommit fram skall jag urskilja två-tre frågor. Den första centrala fråga ni tog upp var frågan om det nya konstitutionella fördraget och konventet. Mina damer och herrar, i egenskap av unionens ordförande har jag för första gången besökt de 24 medlemsländerna för att förbereda toppmötet i Halkidiki och för att underlätta slutförandet av författningskonventets arbete. Jag trodde att jag hade goda kunskaper om Europa. Jag kunde emellertid konstatera att det finns betydande skillnader, inte bara sociala och politiska, som ju varit synliga och kända, utan också i fråga om uppfattningen om Europafrågorna, Europas framåtskridande, det europeiska samarbetet. Det finns länder som har en helt annan uppfattning om ordförandeskapet än vad alla ni har, en annan uppfattning än den som varit rådande under de år som gått. Jag tror inte att vi kan finna någon lösning på de europeiska frågorna, om vi inte tar hänsyn till dessa skillnader och eftersträvar kompromisser.
De nya medlemsländerna i Centraleuropa lever med minnet av det tidigare förtrycket från Sovjetunionen. De lever med fruktan för en liknande utveckling, de vill speciellt uppmärksamma säkerhetsfrågorna och Europeiska unionens relationer med Ryssland, samarbete med och medlemskap i Nato. Vi vet också att de gamla länderna i Europeiska unionen har ett annat perspektiv, eftersom de har sett att Europeiska unionen har övervunnit dessa problem. Det krävs därför kompromisser i alla frågor. Och vissa steg måste tas, vare sig de är små eller stora. För övrigt kan vi ju inte redan från början räkna med att uppnå de mål vi skulle önska, t.ex. målen om en union som fungerar enligt en federativ modell, med utvecklad central politisk styrning, en union som har en enhetlig utrikespolitik, utan att det uppstår svårigheter i många olika frågor.
Utifrån denna slutsats vill jag upprepa att den kompromiss som finns i konventets text är en bra kompromiss. En bra kompromiss, en bra utgångspunkt för de fortsatta diskussionerna i den kommande regeringskonferensen. Frågorna i regeringskonferensen kommer att lösas av det italienska ordförandeskapet, som, enligt överenskommelsen i Halkidiki, kommer att sammankalla konferensen under oktober. Där kommer man också att ge svaren på frågorna om Europaparlamentets medverkan och om arbetssättet.
Jag kommer nu till frågan om innebörden av de tekniska frågorna kring det tredje kapitlet i det konstitutionella fördraget. Som ni kommer ihåg, beslutade Europeiska rådet att arbetet i konventet skulle avslutas före juni månads utgång, och på denna punkt insisterade rådet, liksom även toppmötet i mars och det extrainkallade, informella toppmöte som hölls i Aten av denna anledning. I Halkidiki sade vi alltså att eftersom detta beslut finns, bör konventet inte fortsätta sitt arbete genom att ändra i den här texten eller den här kompromissen, som har presenterats. Giscard d'Estaing sade att det tredje kapitlet behöver anpassas till de båda föregående kapitlen, att det tredje kapitlets form och uttryckssätt är sådana att de behöver rättas till. Därför beslutades det att konventet skulle förlängas, så att det kan fortsätta sitt arbete inom de ramar som man kommit överens om, och att det tredje kapitlet skall harmoniseras med de föregående kapitlen. Sedan får konventet bedöma vad detta harmoniseringsarbete skall innebära, men rådet har tydligt uttryckt att det inte vill ändra på detta beslut eller den kompromiss som man har kommit fram till. Jag anser alltså att man har gjort ett gott arbete och att regeringskonferensen kan slutföras såsom planerat. 
Jag kommer nu till den andra fråga som berördes. Det är frågan om invandringen. Här är informationen bristfällig. Jag fick frågan om det fattats något beslut eller förts någon diskussion om en gemensamma bevakning av gränserna. Den frågan har förvisso diskuterats. De tre skandinaviska länderna och många länder i Centraleuropa har förklarat att de av konstitutionella skäl under inga omständigheter kan gå med på en sådan bevakning och att en sådan bevakningsstyrka inte är möjlig. Eftersom målet inte är att det skall finnas en bevakningsstyrka men däremot att det skall finnas gemensam verksamhet och samordning, betonade vi i beslutet från Halkidiki speciellt att det krävs gemensam verksamhet och samordning, och det finns olika förslag i kommissionens text, som också är utgångspunkten för beslutet om hur denna samordning skall förverkligas.
Det finns en fördelning av bördorna mellan medlemsstaterna. Men det finns en felaktig uppfattning om att man skulle fatta beslut om att t.ex. Tyskland skulle ge pengar till Italien för att ta itu med invandringsproblemet. Det var inte det som var meningen. Det har fattats beslut om gemensamma program för hela unionen, och eftersom dessa program skulle tillämpas t.ex. vid Medelhavet eller vid unionens östliga gränser, kommer de att vara till gagn för vissa länder. Detta är fördelningen av bördorna. De gemensamma programmen hjälper de områden där problemet finns eller de länder som har ett speciellt behov av att ta itu med problemet som helhet.
Eftersom det har sagts att Turkiet har ett avtal om återinvandring med unionen, vill jag framhålla att Turkiet inte har något sådant avtal. Därför har vi sagt att unionen måste ingå avtal om återinvandring. Och därför har vi beslutat om en rad kriterier för tillämpningen av dessa avtal. Det är naturligtvis inte rimligt att ett visst land samarbetar med unionen och inte accepterar att invandrarna återvänder. Jag håller med alla dem som framhållit att denna politik måste fullföljas även under det italienska ordförandeskapet. Vi har tagit ett steg, som jag anser betydelsefullt, men det krävs ytterligare insatser i fråga om asyl och invandring, för att vi skall kunna komplettera detta steg. 
Den tredje fråga jag vill ta upp gäller Solanas förslag. Wurtz påpekade att vi måste diskutera detta förslag från Solana, och jag håller helt med honom. Solana har åtagit sig att utarbeta sitt förslag till december och därefter, både i fråga om den Ekonomiska och monetära unionen och i fråga om säkerhets- och försvarspolitiken krävs det naturligtvis en mera omfattande diskussion här i parlamentet och i unionen.
Jag anser att innehållet i Solanas förslag är mycket positivt. Det är inte allmänt hållet utan det tar upp konkreta frågor och påpekar riskerna på ett korrekt sätt. Och riskerna kommer från massförstörelsevapnen, därför att den moderna tekniken möjliggör tillverkning av massförstörelsevapen utan tillgång till all den tekniska utrustning som krävdes förr. Sådana vapen kan alltså tillverkas även i andra länder, och det krävs förebyggande åtgärder. Förebyggande åtgärder innebär inte med nödvändighet att man måste ha möjlighet att göra ett militärt ingripande. Förebyggande åtgärder i fråga om invandring var också det som nämndes, ekonomiska bidrag till andra länder. Förebyggande åtgärder mot terrorism är att man följer denna utveckling, att man kontrollerar handeln och att man undertecknar avtal om utlämnande av uppgifter. Men det är nödvändigt med förebyggande åtgärder! Det måste finnas en politik för detta, så att vi kan förhindra sådana situationer! Solana har utarbetat ett förslag, han har tagit ett steg, och jag anser att vi måste fortsätta på den vägen, för Grekland har efter dessa besök blivit övertygat om att det behövs en gemensam försvars- och säkerhetspolitik.
Vår kollega Papayannakis sade att de stora problemen kvarstår. Det är naturligtvis riktigt, och jag har heller aldrig påstått att det grekiska ordförandeskapet har löst unionens problem. Det skulle vara löjligt. Till exempel på Balkan, som nämndes av en kollega, bör det kommande ordförandeskapet men också Grekland som medlem i unionen arbeta vidare på de lösningar som föreslagits. Men, värderade parlamentsledamöter, för att det skall finnas kontinuitet, anser jag att vi måste föra en konstruktiv debatt. Och jag tror att det grekiska ordförandeskapet, vilket bekräftas av era omdömen, på ett konstruktivt sätt har angett riktningen för hur problemen skall lösas.
Vad var det nämligen vi ville? Jag vill avsluta mitt anförande med att upprepa vår målsättning. Vi ville skapa ett starkare Europa, och vi har fullföljt Lissabonpolitiken, för att vi skall få ett starkare Europa även inom t.ex. den sociala och ekonomiska sektorn. Vi önskade sammanhållning i Europa, vilket förklarar vår politik i Irakfrågan. Vi ville ha en framtid för Europa, och därför har vi arbetat med konstitutionen och säkerhetspolitiken. Vi ville öka Europas inflytande i världen, vilket förklarar vår politik i Mellanöstern, vår politik gentemot Ryssland, Förenta staterna, Japan och Kanada.
Jag anser att vi har varit framgångsrika, och det tack vare samarbetet med er. Vi har varit framgångsrika tack vare den stora hjälpen från Europeiska kommissionen, som har framfört en rad förslag, tack vare Prodis insatser, och jag tror att våra framgångar dessutom speciellt beror på att det har skett någonting synnerligen positivt under detta halvår: alla de europeiska länderna har blivit medvetna om att vi måste göra framsteg. Vi måste arbeta på ett kreativt sätt. Vi kan inte nöja oss med det gamla. Så länge vi blir kvar vid det gamla, ökar risken för att vi skall förlora vad vi har haft. För att behålla vad vi har och erövra ny mark måste vi göra framsteg.
(Applåder)

Prodi
. (IT) Herr talman, herr premiärminister! Jag skall fatta mig mycket kort, bland annat eftersom parlamentet som ni med rätta framhöll, herr talman, brinner av iver att övergå till annan verksamhet. Det finns emellertid två punkter som jag skulle vilja ta upp, eftersom jag tycker att de är speciellt viktiga och kompletterar inläggen från ledamöterna och svaret från premiärminister Simitis.
Den första gäller invandringen: jag har noterat att den här punkten har uppmärksammats av ett stort antal ledamöter och jag tycker därför att det är viktigt att åter slå fast de långsiktiga principer som kommissionen har för avsikt att tillämpa i denna känsliga och viktiga fråga. För det första ett starkt och kontinuerligt samarbete med tredje länder. Enbart repressiva åtgärder kan inte lösa problemet med den illegala invandringen: detta är ett etablerat faktum och den princip som styr vårt agerande, men våra partner måste ändå samarbeta på ett ansvarsfullt sätt. För det andra, solidaritet mellan medlemsstaterna. Detta är en svår fråga på grund av att vi upplever problemet på skilda sätt - vilket Greklands premiärminister redan har framhållit - men vi måste komma ihåg att invandringen efter Schengen har blivit en europeisk fråga, som måste lösas och inte kan lösas på annat sätt än på EU-nivå. Vi är ett ekonomiskt område. Nu måste vi lära oss att också bli ett område med frihet och säkerhet, det finns inga andra alternativ. För det tredje, vi måste främja och förenkla den lagliga invandringen. Europa måste förbli gästvänligt, men med rigorös respekt för lagen: ingen tolerans mot de nya slavhandlarna. Slutligen får vi inte blanda ihop fasthet med omänsklighet. Vi skall sträva efter våra värden balans och respekt utan undantag. Det är en fråga om civilisation och om europeisk identitet. 
Min andra fundering är lika kort. Wurtz tog upp frågan om förhållandet till Förenta staterna, utrikespolitiken och Europas roll i världen - tydligen mycket lägligt, eftersom hans inlägg följdes av andra. Jag skulle bara vilja göra ett påpekande i fråga om detta. Det bilaterala mötet med Förenta staterna, med president Bush, var mycket intressant, mycket hjärtligt och vi klargjorde också våra ståndpunkter. En sak gjorde intryck på mig, nämligen att när Europa kan agera på ett enhetligt sätt - som Maij-Weggen framhöll i sitt inlägg - är Förenta staterna berett att lyssna på oss och följa oss. Jag kan vittna om hur imponerad president Bush blev av redogörelsen för vår ekonomiska dimension, antalet medborgare efter utvidgningen, utvidgningens utmärkande drag, att vi har styrt denna process på ett demokratiskt sätt och hur vi har bedrivit förhandlingarna: att vi har diskuterat med varje enskilt land, med alla parlamenten, kapitel för kapitel, de olika delarna, regler för vår demokrati, för att verkligen skapa en gemensam demokratisk vision. Detta har varit och är en europeisk vision som ingen kan ta ifrån oss. Detta är ett steg framåt, ett sätt att utvidga demokratin som vi kan göra gällande i världen. På denna punkt lyssnar man absolut på oss, för ingen har någonsin gjort något liknande.
Den andra frågan som har gett ett bestående intryck på president Bush är eurons roll. Många av de problem som vi har i dag bottnar just i att eurons effekter och konsekvenser börjar visa sig: precis som vi trodde, som många skeptiker inte trodde och som fakta visar. När jag som i diskussionen med Förenta staterna framhåller att mer än hälften av handeln med Ryssland och andra länder nu sker med euro - vilket är en medryckande kraft, som inte kan undvika att beröra sektorer som nu ligger utanför dess sfär, såsom energin och annat, eftersom det är omständigheterna som för oss dit - nå, då lyssnar man på Europa. I de stunderna är Europa en politisk realitet och inte bara en ekonomisk, även om det handlar om rent ekonomiska frågor.
Slutligen lyssnade man också på oss när vi lade fram vår framtida strategi för Balkan, det vill säga för att få en definitiv lösning på ett problem som Förenta staterna har bidragit mycket till att lösa, men där man gjorde halt vid en viss punkt, eftersom man inte kunde göra annat. På den punkten erbjöd Europa en slutgiltig lösning: vi erbjöd en politisk lösning, en lösning som sätter punkt för ett av de allvarligaste problemen i vår tids historia.
I dessa stunder är alltså Europa starkt, när vi gör vår röst hörd i de frågor där vi har en enhetlig linje. Därför måste konventet ta hänsyn till dessa faktum. Det måste driva på diskussionen om majoritetsbeslut och se till att Europa allt oftare kan tala med en enda röst. Det är viktigt att det har kommit fram och accepterats - om än skämtsamt, nästan med ett leende - att varken det gamla Europas klokhet eller det unga Förenta staternas glöd ensamt räcker till för att trygga världsfreden: vi behöver både det ena och det andra. Det är därför som garanten för fred, enligt min mening, just är intima och starka förbindelser med Förenta staterna. Dessa förbindelser kan vi dock bara upprätthålla med värdighet och styrka, och värdighet och styrka har vi på de områden där det inte finns någon vetorätt, där vår politiska vilja kan växa fram som i alla andra demokratiska sammanhang.
Det var detta jag ville påpeka. Jag skulle vilja sluta med att än en gång tacka Simitis. I Sofokles Antigone kan man läsa: ????? ????? ?????????. Jag vet inte om jag kommer ihåg tillräckligt av mina studier i grekiska för länge sedan för att återge det rätt, men det är mycket träffsäkert: det betyder att maktutövning sätter en människas karaktär på prov, och käre ordförande och premiärminister, er karaktär har klarat detta prov med råge.
(Livliga applåder)

Talmannen.
Tack, herr rådsordförande. 
I frågan om det grekiska ordförandeskapet har jag mottagit sex resolutionsförslag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 12.00.
SKRIFTLIG FÖRKLARING (ARTIKEL 120)

Figueiredo (GUE/NGL)
Vid det senaste toppmötet i Thessaloniki togs vissa mycket oroande beslut om den europeiska integrationsprocessen, framför allt angående konventet och den så kallade europeiska konstitutionen. Man bekräftar besluten i Sevilla om invandring för att skapa ett ?Fästning Europa?. Man bibehåller den monetära politiken genom stabilitetspakten och de nyliberala målen med reformen av arbetsmarknaden, de politiska systemen för socialförsäkring och hälsovård samt privatiseringspolitiken för de offentliga tjänsterna i allmänhet.
Vi förkastar att denna europeiska konstitution skall tjäna som grund för regeringskonferensen i oktober, vilken utgör ett nytt kvalitativt steg i integrationsprocessen och skall befästa de viktigaste grunderna och axlarna som slogs fast i Maastrichtfördraget, utvecklades i Amsterdam, men framför allt i Nice, och vars fördrag trädde i kraft för några få månader sedan.
Förslagen till ändringar av Europeiska unionens institutionella modell, som skall förstärka den federalistiska karaktären hos dess organ och att låta dem styras av de stora makterna, är helt oacceptabla. Det gäller framför allt förslagen om att Europeiska rådets roterande ordförandeskap skall upphöra, att en president skall väljas enligt de regler som ger de stora länderna en avgörande roll, att det inte skall finnas en kommissionsledamot per land med lika rättigheter, samt en utökning av antalet beslut som fattas med kvalificerad majoritet, till förfång för vetorätten.

Talmannen.
Värderade kolleger! Jag vill tala om för parlamentet att på åhörarläktaren sitter i dag vår käre vän och f.d. kollega Ferdinando Casini, som i dag är talman för det italienska Camera dei Deputati.
Vi hälsar honom välkommen och ser fram emot ett intensivt samarbete med det italienska parlamentet...
(Applåder)
... för att regeringskonferensen under det italienska ordförandeskapet skall bli en framgång. Vi tackar honom också för hans insatser för samarbetet mellan Europeiska unionen och Medelhavsområdet.
På samma läktare befinner sig också Frans Weisglas, talman i det holländska parlamentets första kammare. Han besöker vårt parlament för att träffa kolleger. Vi hälsar honom varmt välkommen och önskar honom framgång i hans kontakter här.
(Applåder)

McMillan-Scott (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle vilja göra ett kort uttalande - vilket jag hade tänkt göra i går - om gårdagens händelser på Charles de Gaulle-flygplatsen. Jag befann mig på ett flygplan från London till Paris tillsammans med 28 andra passagerare, inbegripet Lynne och Baroness Nicholson. Planet var en halvtimme försenat. Då meddelade man oss att vi, även om det var en halvtimme kvar till Strasbourgplanets avgång, skulle bokas om till ett flyg som gick fem timmar senare. Vissa av oss beslöt att inte acceptera det förslaget utan fortsatte till incheckningsdisken för det ursprungliga flyget men den var då stängd. Vid den spärren träffade jag ytterligare kolleger, inbegripet Hume som ju fick nobelpriset för sitt handhavande av de tuffa männen på Irland - men de är ingenting jämfört med markpersonalen vid Paris Charles de Gaulle.
(Skratt och applåder)
Jag fortsatte sedan, eftersom jag ville prata med piloten nere ....
(Talmannen avbröt talaren.)

Corbett (PSE)
Herr talman! Jag vill inte tala förrän McMillan-Scott har avslutat det han hade att säga.
(Applåder)

McMillan-Scott (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle just säga att, i motsats till vissa spekulationer, så blev jag inte arresterad i det här skedet.
Min bortgångne vän, Dankert, har här fått många hyllningar. Han brukade leda en liten kommitté i det här parlamentet, som jag också ingick i, vars enda uppgift var att ge det här parlamentet rätt att självt besluta var det skall sammanträda. Jag har förstått att van Hulten och andra fortsätter det arbetet och jag vill uppmuntra dem. Vi kan inte tas på allvar förrän rådet låter oss besluta var vi skall sammanträda och var vår personal träffas.
(Livliga applåder)

Lynne (ELDR).
Herr talman! Jag vill bara säga att jag var en av de personer som försökte ta det flyget.
Jag har alltid stött Strasbourg och har aldrig röstat mot att sammanträda här. Jag har dock beslutat att jag verkligen inte kan komma till Strasbourg längre. Ingen av oss borde komma hit. Om Air France inte rycker upp sig och ser till att få Europaparlamentets ledamöter till Strasbourg så måste vi själva besluta att sammanträda i Bryssel. Det här inte mot Frankrike: det är mot Air France. Jag uppmanar Air France att rycka upp sig och parlamentets talman att vädja till Air France, att vädja till Frankrikes president, och säga att om ingenting görs så kommer varenda ledamot av Europaparlamentet att vara emot sammanträden i Strasbourg. Det är helt enkelt oacceptabelt att tillbringa minst 12 timmars resa hit och missa en hel dags arbete.
(Livliga applåder)

Corbett (PSE).
Herr talman! Jag förstår mina kollegers frustration. Det kommer sig av det faktum att vi är juridiskt skyldiga att sammanträda i Strasbourg tolv gånger om året. Det enda sättet att ändra det på är genom ett nytt enhälligt beslut av regeringscheferna. Vid den kommande regeringskonferensen har vi kanske möjlighet att göra det. 
Det finns ett antal skriftliga förklaringar registrerade i den här frågan och det är möjligt för kollegerna att underteckna dessa. De är inte motstridiga. Jag föreslår att kolleger som känner starkt för det här undertecknar allihop. Jag vill särskilt rikta uppmärksamheten mot min egen, i vilken yrkas på ersättning till Strasbourg eftersom vi inte kommer att kunna flytta parlamentets sammanträden till Bryssel utan någon ersättning till Strasbourg. Jag tycker att regeringscheferna och Europeiska rådet skulle resa till Strasbourg fyra gånger om året och ha sina möten här i stället.
(Applåder)

Hume (PSE).
Herr talman! Vid förra månadens sammanträde här tog jag upp just den här frågan om problemen med att flyga till Strasbourg. I går åkte jag hemifrån klockan sju på morgonen och på grund av Air France beteende på Charles de Gaulle kom jag fram hit klockan nio i går kväll. Jag kunde ha flugit fram och tillbaka till Förenta staterna på samma tid! Här är mitt embarkeringskort - men Air France ville inte låta mig gå ombord på flygplanet. Mina nio kolleger fick inte heller gå ombord och på grund av det var vi tvungna att vänta i flera timmar till för att komma med nästa flyg.
Med tanke på att det här är Europaparlamentets huvudkontor i Europa skulle man ha trott att allt skulle göras för att se till att ledamöterna kan ta sig hit. Det är en grundläggande förutsättning: att ledamöterna är närvarande i parlamentet. Om den nuvarande ordningen hindrar oss från att göra det så borde den undersökas.
(Applåder)

Vlasto (PPE-DE).
För omkring två veckor sedan kunde jag inte delta i ett utskottsmöte i Bryssel eftersom de belgiska järnvägarna strejkade och jag meddelar er att det gör de ännu i dag.

Speroni (NI).
Herr talman! Vi har röstat igenom åtskilliga åtgärder för att avreglera flygtrafiken här i parlamentet. Alla europeiska flygbolag har rätt att börja flyga mellan olika europeiska flygplatser och Strasbourg, så jag inser inte varför vi skall kritisera. Det kanske är rätt i det här fallet, men varför måste det nödvändigtvis vara Air France som förbinder Strasbourg med andra europeiska städer och inte British Airways eller, vad vet jag, Alitalia, Iberia eller något av de icke-statliga flygbolagen? Det är sant att det finns ett problem, men vi kan inte skylla det på bara ett flygbolag om vi är för en avreglering av marknaderna.

Berès (PSE).
Jag tackar naturligtvis föregående kollega. Jag har intrycket att man blandar ihop allt i denna debatt som ni har anordnat, herr talman. I första hand, frågan om transporter som i själva verket omfattas av regler som Europeiska unionen har infört genom den avreglering inom lufttransporten som förbjuder jämna fördelningar och trafikförbindelser på linjer som inte nödvändigtvis, omedelbart och ständigt är lönsamma utifrån marknadslagarnas kriterier.
Därefter frågan om var parlamentet borde sammanträda, och i detta sammanhang tror jag inte att det bästa behandlingssättet är genom en debatt, som den som här har inletts av en person som ibland blandar ihop sina intressen. Jag protesterar mot detta tillvägagångssätt och skulle vilja att vi här i parlamentet kan mobilisera oss med samma beslutsamhet och samma vilja för ämnen som tydligt intresserar medborgarna, exempelvis skatteharmonisering eller fastställande av sociala minimiersättningar.

Gollnisch (NI).
Herr talman! I min egenskap av fransk parlamentsledamot som har försvarat Strasbourg måste jag säga att vår kollega McMillan Scott lägger fram ett verkligt problem. Lösningen är förvisso inte enligt min åsikt att omlokalisera allt till Bryssel för att omvandla Bryssel till ett slags federalt distrikt i Europeiska unionen. Lösningen är att fördragen respekteras och att den franska regeringen äntligen beviljar de nödvändiga investeringarna för en lämplig trafikförbindelse med Strasbourg.
Jag tror att genom denna incident som likaväl skulle kunna inträffa, och jag tror att det har hänt, i förbindelsen till Bryssel - det kan jag intyga liksom andra ledamöter i denna församling har gjort - framför våra brittiska kolleger trots allt ett verkligt problem som skulle kunna vara föremål för ett klagomål av våra parlamentsmyndigheter till de franska myndigheterna. Dessutom talar Strasbourgs i högsta grad symboliska värde i den europeiska uppbyggnaden, stadens centrala läge och det intresse som ligger i att inte samla Europeiska unionens samtliga myndigheter i Bryssel till förmån för att fördragen skall respekteras och staden Strasbourg skall behållas för vårt parlaments sammanträden.

Bourlanges (PPE-DE).
Herr talman! Jag skulle bara vilja påpeka en seglivad överdrift här: att en institution, oavsett dess prestige, skulle ha rätt att ensidigt besluta om sitt säte. Besluten om samtliga europeiska institutioners säten fattas i själva verket enligt principen för polycentrism som låter Europeiska unionen andas och har en kostnad. Men beslutet om parlamentet skall ha sitt säte i Strasbourg ankommer inte enbart på parlamentet. För i så fall skulle man kunna tänka sig att Europeiska rådet ensamt sammanträder någonstans, domstolen på en annan plats och revisionsrätten på en tredje plats. Samtliga institutioner ger liv åt Europeiska unionen. Således är det samtliga institutioners sak att antingen genom fördragen eller genom ett gemensamt beslut, och inte för en institution ensam, avgöra denna känsliga fråga. Jag skulle vilja att man slutar upprepa dessa dumheter om att institutionen ensam får bestämma den plats där den skall arbeta.

Martin, Hugues (PPE-DE).
Herr talman! Jag tycker också att detta bara handlar om bortförklaringar. Transportproblemen erbjuder enkla bortförklaringar. Vi har alla transportsvårigheter, vare sig det är att komma till Strasbourg eller att åka till Bryssel. Till bevis anför jag de uttalanden som ägde rum för några månader sedan i denna församling. En av våra kolleger såg råttor överallt, osv. Jag tror att vi måste sluta upp, vara allvarliga och, som Bourlanges just sade, ta tjuren vid hornen och respektera fördragen.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Herr talman! Några ledamöter har säkert noterat att vid det senaste sammanträdet i Strasbourg så var några omröstningar mycket jämna. Det är tur att McMillan-Scott beslutade resa dagen innan några omröstningar hölls vid den här sammanträdesperioden, eftersom jag och många av mina kolleger är oroliga för att bristerna i transportarrangemangen till Strasbourg har ett direkt inflytande på vem som är här för att rösta i vissa frågor och skulle kunna styra resultatet av omröstningen i en fråga här. 
När våra kolleger från de anslutande länderna anländer så blir det här problemet ännu värre eftersom de har ännu sämre förbindelser till Strasbourg. Det är helt klart en fråga som inte kommer att försvinna. Mina franska kolleger som nu beger sig iväg till sin mycket goda lunch skall komma ihåg att det här parlamentet endast kan rättfärdiga sig självt när det kan besluta var det skall sammanträda.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag var enig med föredragandens ståndpunkt och ger mitt uttryckliga stöd till försöket att med direktivförslaget främja och dela med sig av den bästa praxisen i laboratorier och i kontrollen av dess tillämpning av kemikalieprover via en tillnärmning av lagbestämmelser, lagar och andra författningar. Som man säger i kommissionens inledande förslag är det viktigt att olika stater antar gemensamma metoder på detta område, liksom gemensamma kriterier för inspektion och kontroll för att underlätta kommunikationen mellan de olika aktörerna och förbättra samarbetet mellan dessa, samt de tekniska och vetenskapliga utvecklingsperspektiven.
Jag håller till största delen med om förslaget till kodifiering och förenkling av den gällande lagstiftningen.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Jag röstade för föredragandens förslag om att anta ett Europaparlamentets och rådets beslut om att förlänga de beslutade åtgärderna från år 2000 med en tilläggsperiod om fyra år. Dessa åtgärder kommer faktiskt att bidra till en bättre förståelse för gemenskapens olika områden och grödor, både med Lucas-projektet (Land Use/Cover Area frame statistical Survey), och Mars-stat-projektet (Monitoring Agriculture with Remote Sensing). De kommer att bidra till att förbättra åtgärderna avseende markanvändning liksom för att förstå hur vädret påverkar skörden, vilket behövs för att göra avkastningsprognoser för de viktigaste grödorna. En förlängning av dessa åtgärder bör ske med tanke på de goda resultat som uppnåtts enligt Europeiska kommissionens presentation.

Claeys, Philip (NI).
Herr talman! Representanterna för Vlaams Blok och även Front National instämmer i det här förslaget utan att nödvändigtvis instämma med herr Camres formuleringar. Europaparlamentet bör resolut gå i förledet när det gäller att försvara yttrandefriheten. I en demokrati måste alla få friheten, ha möjligheten att uttrycka sin åsikt om vad det än må vara, även om vissa uppfattar denna åsikt som störande.
Yttrandefriheten gäller a priori för de folkvalda. Dessa har inte bara rätten utan också plikten att placera sina väljares problem och besvär på den politiska dagordningen. Parlamentarisk immunitet bör för övrigt tolkas så vitt som möjligt, med tanke på att parlamentsledamöter inte bara är aktiva i en församling, utan också i den politiska arenan i vid bemärkelse, som exempelvis möten, debatter och all tänkbar politisk kommunikation.
Det är också en betänklig utveckling att all kritik mot islam stöter på rättsliga och andra aktioner. Just med tanke på att de flesta islamska stater inte är några demokratier är det oerhört viktigt att det i Europa går att diskutera varje möjlig totalitär, ofördragsam och arkaisk aspekt av den här religionen.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
. (EL) Vi motsätter oss helt, vi fördömer och bekämpar rasistiska och fascistiska uppfattningar av den typ som ingår i Camres uttalanden, som är anledningen till att man har begärt upphävande av hans immunitet. Parlamentsledamotens uttalanden måste fördömas; de är oacceptabla, förolämpande och förödmjukande för en stor religiös grupp människor. Men han gjorde dessa uttalanden under utövandet av sitt ämbete och de ingår i hans politiska verksamhet.
Det vore en stor olycka, om vi upphävde den parlamentariska immuniteten, vars syfte ju är att garantera rätten att fritt uttrycka och sprida idéer, när någon uttrycker åsikter som står i strid med våra egna politiska uppfattningar. Vilket existensberättigande har parlamenten och parlamentsledamöterna, om de fråntas rätten att uttrycka sig fritt? Kvaliteten och innehållet i de idéer som en parlamentsledamot uttrycker är det bara hans väljare som får bedöma.
Vi parlamentsledamöter för det grekiska kommunistpartiet fördömer Camres åsikter, men vi försvarar kraftfullt yttrandefriheten, vars och ens rätt att fritt framföra sin åsikt, även om vi har en helt annan uppfattning. Låt oss komma ihåg vad Voltaire sade: ?jag håller inte med om vad du säger, men jag skall försvara, t.o.m. med mitt liv som insats, din rätt att fritt uttrycka vad du vill?. 
Därför har vi motsatt oss upphävandet av Camres immunitet.

Bonde (EDD)
. (DA) Vanligtvis röstar jag emot ett upphävande av ledamöters immunitet när det gäller politiska uttalanden, men jag har inte mandat att låta Europaparlamentet blockera ett lagligt danskt beslut.

Frahm (GUE/NGL)
. (DA) Jag har röstat emot rekommendationen från Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden att inte upphäva Mogens Camres immunitet.
Man kan ha delade meningar beträffande paragrafen om rasism och beträffande yttrandefriheten. Men vilken annan medborgare som helst i Danmark skulle ha ställts inför domstol, där ärendet hade prövats. Även medlemmarna i det danska folketinget kommer att få sin immunitet upphävd så att deras fall kan prövas i domstol.
Europeiska unionen ingår avtal som innebär att vanliga medborgare endast på grund av misstanke om brott kan utlämnas till andra länder än sitt hemland - ja, vi är till och med villiga att utlämna våra medborgare för åtal i Förenta staterna, ett land där man kan riskera dödsstraff!
Därför anser jag det vara helt ofattbart att en dansk parlamentariker kan gömma sig bakom en majoritet i Europaparlamentets utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden, i ett relativt oskyldigt ärende. Camre riskerar vare sig sitt liv eller sin frihet i ett ärende som rör rasistiska uttalanden. Han riskerar som mest att domstolen bekräftar den uppfattning som vanliga människor delar, nämligen att hans uttalanden överskrider vad som kan anses rimligt när det gäller spridning av osanningar och hat riktat mot människor från andra religioner än Camres egen.

Krarup (GUE/NGL)
. (DA) Jag röstar för att Camre skall kunna åtalas i Danmark. Det är en pålitlig demokratisk princip att varje brott mot dansk lag skall handläggas av danska domstolar. Man kan ha starka invändningar mot paragraf 266 b i strafflagen (paragrafen om rasism), men så länge paragraf 266 b utgör en del av det danska rättssystemet bör ärenden rörande betydelsen av denna paragraf handläggas av danska rättsinstanser. Europeiska unionens växande makt över det danska rättssystemet är illavarslande när den innebär att en institution inom Europeiska unionen har makt att förhindra danska domstolar att utföra de uppgifter som åvilar dem enligt grundlagen.
I likhet med Chirac och Berlusconi döljer sig Camre bakom en otidsenlig ?immunitet? och bidrar därmed i hög grad till att undergräva den rättsstat som hans partiordförande nu angriper helt öppet.

Ribeiro e Castro (UEN)
. (PT) Utan att ifrågasätta Europeiska kommissionens reservationer angående den föreslagna förlängda övergångsperioden för alla fordon, vilken jag instämmer i eftersom jag också anser denna period vara överdriven, vill jag ändå välkomna rådets enhällighet i antagandet av den gemensamma ståndpunkten i denna fråga. Trafiksäkerheten måste vara en absolut prioritering, och i mitt hemland håller den på att vara av akut natur. Den måste också ske med den typ av förbättringar som Europeiska kommissionen föreslår. En utökning av bil-, buss- och lastbilsförarnas indirekta siktfält genom att införa ny teknik som ökar backspeglarnas upplösningsförmåga är verkligen en åtgärd som måste stödjas och uppmuntras.

Talmannen.
Omröstningen är avslutad.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.00 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen.
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru talman! Jag var närvarande i går under kammarens sammanträde men glömde bort att skriva under närvarolistan. Jag ber er rätta till mitt misstag.

Talmannen.
Oroa er inte, herr Nogueira Román, det kommer att rättas till.
(Protokollet justerades.)

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
Andrabehandlingsrekommendationen (A5-0202/2003) av Scheele för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om genetiskt modifierade livsmedel och foder (5204/3/2003 - C5-0133/2003 - 2001/0173(COD))
Andrabehandlingsrekommendationen (A5-0204/2003) av Trakatellis för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer och om ändring av direktiv 2001/18/EG (15798/1/2002 - C5-0131/2003 - 2001/0180(COD))

Scheele (PSE)
Fru talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Föreliggande förslag till förordning har till syfte att säkerställa en hög skyddsnivå för liv och hälsa bland människor, för hälsa och välbefinnande bland djuren, för miljöintressen och konsumentintressen i samband med genetiskt modifierade livsmedel och foder. Den höga skyddsnivån för människors hälsa och för miljöintressena regleras genom ett mycket krävande tillståndsförfarande. Man måste påpeka det redan från början, eftersom många kolleger alltid förväxlar hälsomässiga betänkligheter med det gränsvärde för oönskad och ofrivillig förorening som skall diskuteras senare.
Beträffande tillståndet: Saluförandet av genetiskt modifierade livsmedel och foder tillåts bara efter en sträng, oberoende bedömning av de eventuella riskerna för hälsan hos människor och djur, samt för miljön. Bedömningen kommer i framtiden att göras av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet, och tillståndet ges av kommissionen. Europaparlamentet har under den första behandlingen krävt en starkare decentralisering. Vi har här bara delvis genomdrivit detta. En punkt som är viktig för oss, och som även togs med av rådet, föreskriver att bedömningen av miljöriskerna, när det handlar om utsäde, görs av myndigheterna i medlemsstaterna.
Beträffande märkningen: Jag är mycket nöjd med att det konsumentvänliga systemet med märkningen av genetiskt modifierade livsmedel och foder har genomdrivits. Som ni erinrar er hade vi förra året vid samma tid en mycket kontroversiell och emotionell diskussion här i kammaren. Jag kunde - det är jag som föredragande naturligtvis mycket stolt över - trots motståndet från den största gruppen här i kammaren, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater, också genomdriva mycket konsumentvänliga bestämmelser.
Förra året vid denna tid hade vi också en diskussion om möjligheten att märka produkterna med ?GMO-fri?. Jag var och är fortfarande bestämt emot detta; frågan uppkommer emellertid inte under den andra behandlingen, eftersom den besvarades redan under den första behandlingen. Jag vill bara än en gång erinra om att vi vet från många undersökningar och enkäter att en stor del av de europeiska konsumenterna vill veta var det finns genetiskt modifierade ingredienser.
Ett stort framsteg med denna lagstiftning - och det har alltid glömts bort på grund av de andra hett diskuterade punkterna - är också att vi för första gången får en märkningsskyldighet för genetiskt modifierat foder, framför allt när man betänker att en stor del av de genetiskt modifierade organismer som importeras av Europeiska unionen används som djurfoder.
En av de hetaste frågorna i denna diskussion är den om tröskelvärdena. Även här vill jag börja med att korrigera något - jag vet att det inte tjänar något till, eftersom kollegerna som alltid påstår det, redan har skrivit sina tal - men jag vill trots detta säga det än en gång. Detta tröskelvärde om 0,9 procent gäller inte en medveten användning av genetiskt modifierade organismer, då man säger: ?först från och med 0,9 procent skall vi märka?, utan det är ett nödvändigt tröskelvärde för slumpartade föroreningar som tekniskt inte går att undvika. Europaparlamentet fastslog 0,5 procent i sin första behandling, och rådet fastslår nu 0,9 procent.
Under den andra behandlingen koncentrerade jag mig på frågan om samexistensen, vilket naturligtvis har att göra med hur man i framtiden skall kunna bibehålla de olika formerna för jordbruk i Europa, men också hänger direkt samman med konsumenternas val. Jag ville ha en europeisk lagstiftning, vilket är logiskt; om man tillåter genetiskt modifierade organismer centralt, måste man också centralt fastslå bestämmelser för samexistensen. Detta fick ingen majoritet. Föreliggande kompromiss, som jag är mycket nöjd med, som nästan alla grupper i kammaren stöder och som också stöds av de andra europeiska institutionerna, anser jag är tillfredsställande. Genom denna kompromiss ger vi medlemsstaterna möjlighet att vidta lämpliga åtgärder för att garantera samexistensen i framtiden och därmed också garantera konsumenternas valfrihet. Som europeisk ledamot hade jag naturligtvis önskat mig att det här funnes ett åtagande från medlemsstaternas sida. Det var tyvärr inte möjligt att förhandla fram det på den korta tiden.
Men jag tror att vi med vår kompromiss uppdrar åt medlemsstaterna att inte bara luta sig tillbaka i denna viktiga fråga och alltid peka på Bryssel, utan här också uppfylla det egna ansvaret och skydda konsumenternas valfrihet i denna fråga.
Ett par sekunder vill jag använda till att tacka för det goda samarbetet med kollegerna från de andra grupperna.

Trakatellis (PPE-DE)
Fru talman! De båda förordningar vi diskuterar i dag utgör ett tillägg till unionens omfattande lagstiftning om genetiskt modifierade organismer, som gäller inte bara en begränsning av deras användning utan även avsiktlig utsättning av dem i miljön, de nya livsmedlen och de nya livsmedelssubstanserna, obligatoriska uppgifter vid märkning av utsäde från soja och genetiskt modifierad majs. Dessa förordningar innehåller en mycket omfattande lagstiftning med regler för handel med och distribution av livsmedelsprodukter och djurfoder, som består av, innehåller eller framställs av genetiskt modifierade organismer. Dessutom ges den nödvändiga informationen till konsumenterna, så att de är informerade, när de vill köpa en viss produkt. När ett livsmedel består av, innehåller eller framställs av genetiskt modifierade organismer, kommer det alltså att finnas en text på förpackningen om att denna produkt består av, innehåller eller är framställd av GMO.
Rådets gemensamma ståndpunkt stöder det förslag till förordning som jag är föredragande för om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och produkter och spårbarhet av livsmedel och djurfoder, liksom även Europaparlamentets ändringsförslag 2001/18 och kommissionens förslag, i synnerhet de bestämmelser som syftar till ett effektivare genomförande av förordningen.
På detta sätt eftersträvar rådet, framför allt med utgångspunkt från spårbarheten, att få marknaden att fungera väl och att skapa en hög skyddsnivå för konsumenterna i det fall då det inte är möjligt att använda analysmetoder för att skilja mellan konventionella produkter och produkter som framställs av GMO genom följande åtgärder: införande av system för identifiering av de genetiskt modifierade organismerna genom angivande av den unika identitetsbeteckningen, skyldighet för företagen att informera om produktens identitet, skyldighet för företagen att bevara ytterligare information i minst fem år. Jag anser därför att vad vi behöver är ett snabbt antagande av denna förordning, så att vi inte behöver tillgripa något förlikningsförfarande. 
Det är möjligt att införa regler på europeisk nivå, om rådet och kommissionen godkänner vissa ändringsförslag, som jag menar innebär en viss skärpning av kraven på spårbarhet och märkning av de genetiskt modifierade organismerna.
När det gäller frågan om blandning av grödor, vill jag betona att vi här talar om livsmedel och djurfoder, och därför uppmanar vi Europeiska kommissionen att utarbeta riktlinjer för samexistensen av genetiskt modifierade och konventionella grödor.
Avslutningsvis, jag anser det värdefullt med tillägget om skapandet av ett register - detta ingår i ändringsförslaget - för publicering av riktlinjer kring stickprov och provmetoder, för dels leder detta till ökad öppenhet, dels underlättar det ett samordnat och effektivt genomförande av förordningen.
Om denna förordning, liksom även förordningen om genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder, kan antas snabbt, så skapas garantier för att konsumenterna skall få information om de livsmedel och djurfoder som framställs av genetiskt modifierade organismer, så att de kan välja en produkt efter att först ha fått information om den. Detta kommer också att leda till att man kan upphäva det faktiska moratoriet för godkännande av nya GMO och att man undviker ett handelskrig med Förenta staterna, Kanada, Argentina, Egypten och andra stater.
Jag anser faktiskt att Europa har släpat efter i fråga om denna nya teknik och bioteknik, såsom det också står i rådets slutsatser, och denna utveckling, med dessa båda betänkanden i dag och omröstningen i morgon, kommer att få stor betydelse för Europa, för vi ligger långt efter våra konkurrenter i fråga om denna hoppingivande teknik i det 21:a århundradet, och det kommer att få negativa konsekvenser på alla nivåer: ekonomiskt och socialt men också för miljön. Jag föreslår därför att vi skall gå vidare och rösta om dessa ändringsförslag, som inte innebär någon ändring i sak i lagtexten, så att vi undgår förlikningsförfarandet och kan få de båda förordningarna att träda i kraft så snabbt som möjligt.
Det är problemet med att vi inte har hunnit med i den snabba utvecklingen av biotekniken som har föranlett reservationerna, och jag anser att det är dags för Europeiska unionen att på ett positivt sätt gå vidare med denna teknik. Detta är syftet med de båda förordningarna, att konsumenterna skall få möjlighet till information, men också att Europeiska unionen skall gå vidare med denna teknik för att kunna hävda sig mot sina konkurrenter.
Jag anser att vi bör rösta om en text, som ligger så nära rådets ståndpunkter som möjligt.

Byrne
. (EN) Fru talman! Jag är mycket glad över att vi nu har kommit till slutet av de överläggningar angående förslaget om genetiskt modifierade organismer som jag för första gången lade fram för nästan två år sedan. Diskussionerna har varit intensiva, komplicerade och har ofta föranlett starka känsloreaktioner och motstridiga uppfattningar. Nu är det viktigt att slutföra dessa diskussioner. Tillåt mig att fästa er uppmärksamhet på förslagets tre huvudelement.
Tack vare ett rationellt, effektivt och mer öppet tillståndsförfarande kommer förslaget först och främst att skapa en hög skyddsnivå för människor och djurs hälsa. Djurfoder som framställs av genetiskt modifierade organismer kommer i framtiden att beläggas med krav på tillstånd. Det förenklade förfarande som bygger på huvudsaklig överensstämmelse kommer att överges och tillståndet kommer att begränsas till en period av tio år. Allmänheten kommer att ges tillfälle att uttala sig innan man fattar beslut och utfärdar tillstånd för produkterna.
För det andra kommer förslaget att uppfylla konsumenternas främsta krav, nämligen att det på livsmedlen eller fodren skall anges om de innehåller genetiskt modifierade organismer eller inte. Därigenom kommer konsumenterna att kunna välja mellan produkter som är genetiskt modifierade och produkter som inte är det. Likadant måste foder som framställs av genetiskt modifierade organismer märkas för att underlätta valmöjligheten för jordbrukare och andra aktörer som handlar med djurfoder.
För det tredje ökar förslaget rättssäkerheten för marknadsaktörer och handlare. Denna rättssäkerhet är en förutsättning för att de skall kunna bedriva sin dagliga verksamhet.
Den gemensamma ståndpunkt som antogs av rådet i mars är både välavvägd och rationell. Den är ett stort steg på vägen mot att skapa ett förtroende hos konsumenterna för tillämpning av bioteknik på livsmedel.
Jag är glad över att det nu har lagts fram ett kompromisspaket som underlättar ett slutligt antagande av förslaget. Jag vill tacka föredraganden och skuggföredragandena för det hårda arbete de har lagt ned för att nå detta kompromisspaket och för deras vilja att skapa ett balanserat resultat och lösa de utestående frågorna inom tidsramarna.
Kompromisspaketet innehåller bestämmelser om frågan om samexistens mellan olika jordbruksformer. Kommissionen håller med om att detta är en viktig fråga som kräver en fungerande lösning.
Kommissionen skulle ha föredragit att samexistensen hade behandlats separat inom ramen för kommissionsledamot Fischlers pågående arbete. Kommissionen är emellertid beredd att stödja kompromisspaketet och, såsom beskrivs i paketet, utveckla riktlinjer om lämpliga åtgärder att vidta på nationell nivå. Sådana riktlinjer är under utarbetande och kommer att antas av kommissionen senare denna månad.
Låt mig avslutningsvis redogöra för kommissionens ståndpunkt angående de ändringsförslag som har lagts fram. Kommissionen kan anta kompromissförslaget, bestående av ändringsförslagen 1, 7, 8, 9, och 44-48, förutsatt att alla övriga ändringsförslag förkastas.

Wallström
. (EN) Fru talman! Vi känner alla till att frågan om genetiskt modifierade organismer är såväl politisk som teknisk. Som ansvariga för politikens utformning och som lagstiftare har vi ett klart och tydligt ansvar att skapa en hög skyddsnivå för Europas medborgare och låta dem fatta egna beslut.
Europeiska unionen har skapat ett system som gör det möjligt att fatta beslut om tillstånd för användning och utsläppande av genetiskt modifierade produkter, utifrån bästa möjliga vetenskaplig och teknisk kunskap. Efter detta stadium handlar det om att se till att konsumenterna har tillgång till riktig information, så att de kan välja om de vill köpa genetiskt modifierade produkter eller inte.
De två förslag som nu är föremål för en andra behandling utgör en viktig del av den övergripande utformningen av systemet för ansvarsfull hantering av genetiskt modifierade produkter. Förslagen har debatterats ingående inom de politiska grupperna och de olika utskotten.
För att övergå till de förslag som jag ansvarar för, vill jag tacka föredragande Trakatellis och ordförandeskapet för deras insatser med att slutföra förslaget om märkning och spårbarhet. Jag hoppas att parlamentet och rådet kommer att kunna enas om de ändringsförslag som skall antas senare under plenarsammanträdet, så att vi under detta sammanträde kan nå en överenskommelse om både livsmedel och foder och spårbarhet inom ramen för märkning.
Förslaget kommer att utgöra ett viktigt komplement till det nuvarande regelverket. Ni känner säkert till de svåra förhandlingar som föregick antagandet av den gemensamma ståndpunkten. Klyftan mellan de olika uppfattningarna har minskat tack vare att många av de ändringsförslag som antogs under den första behandlingen nu har skrivits in i den gemensamma ståndpunkten.
Som väntat har frågan som samexistens blivit en nyckelfråga under den andra behandlingen av båda förslagen. Den nya artikel som inom ramen för den politiska överenskommelsen om livsmedel och foder skall införlivas i direktivet, kommer att erbjuda en rättslig grund inom vilken arbetet kan bedrivas. Tillsammans med det kommande initiativet från kommissionen om riktlinjer för samexistens kommer detta att skapa möjligheter för medlemsstaterna att genomföra lämpliga åtgärder med syfte att ta itu med frågan om samexistens.
Angående nyckelfrågorna kan kommissionen anta de ändringsförslag som medför ett förtydligande av den gemensamma ståndpunkten. Dessa omfattar ändringsförslagen 1, 3, 4, 18, 24, 26 och 27, liksom den andra delen av ändringsförslag 17 och de första delarna av ändringsförslagen 8 och 13.
Omvänt syftar ändringsförslagen 22, 23, 25, och 28 till att införa en text om samexistens som är identisk med den som skall införas i direktiv 2001/18/EG och förordningen om genetiskt modifierade livsmedel och foder. Kommissionen anser att denna upprepning är överflödig, även om vi kan godta den.
De återstående ändringsförslagen, varav de flesta på nytt läggs fram från den första behandlingen, kan vi inte stödja. Ändringsförslagen 2, 9, 10, 14 och 15 handlar om undantag genom tröskelvärden. Om vi skulle godta dessa ändringsförslag skulle vi undergräva den politiska överenskommelse som uppnåtts angående förslaget om genetiskt modifierade livsmedel och foder. Som jag tidigare sagt måste vi se till att de båda förslagen är konsekventa och sammanhängande.
Den första delen av ändringsförslag 15 syftar dessutom till att på nytt föra in nationella bestämmelser för spårbarhet inom ramen för direktiv 2001/18/EG. Om vi skulle godta dessa ändringsförslag skulle vi enbart skapa rättslig osäkerhet, med tanke på att det föreliggande förslaget kommer att inrätta gemenskapsregler för spårbarhet och märkning.
Ändringsförslag 7 handlar om den ?kan innehålla?-klausul för livsmedels- och foderprodukter som återfanns i kommissionens ursprungliga förslag. Denna fråga var föremål för en mycket svår debatt och att nu inleda den debatten på nytt vore att skada funktionen hos vårt system och den kommande WTO-panelen.
Även ändringsförslaget 6 om definitionen av utsläppande på marknaden var föremål för en utdragen debatt i rådet, efter det att samma ändringsförslag antagits under den första behandlingen. Formuleringen i detta ändringsförslag skrevs in i den gemensamma ståndpunkten genom en hänvisning till den fullständiga definitionen av utsläppande på marknaden i direktiv 2001/18/EG. Kommissionen kan inte stödja ytterligare ändringar av denna definition, framför allt på grund av att det föreslagna ändringsförslaget skulle strida mot de definitioner som redan finns i gemenskapslagstiftningen.
Ändringsförslagen 5 och 29 behandlar frågan om försiktighetsprincipen. Jag vill påpeka att rådet behandlade detta ändringsförslag i den gemensamma ståndpunkt som även kommissionen ställt sig bakom. Försiktighetsprincipen har att göra med riskbedömningar och därför finns den med i direktiv 2001/18/EG och i förslaget om genetiskt modifierade livsmedel och foder. Spårbarhet är en underlättande åtgärd, men det bygger inte på riskbedömningar. Det är inte lämpligt att gå längre än den nuvarande formuleringen i beaktandesatsen och kommissionen kan därför inte stödja dessa ändringsförslag.
Ändringsförslagen 11 och 12 handlar om spårbarhet och märkningskrav för behandlade produkter, och även här skulle ett godkännande påverka den överenskommelse som uppnåtts om genetiskt modifierade livsmedel och foder, där sådana produkter ingår.
Den andra delen av ändringsförslagen 8 och 13 syftar till att förlänga tidsperioden för bevarande av information om spårbarhet från fem till tio år. Även om spårbarhet fortfarande var möjlig efter tio år skulle denna information sakna praktiskt värde.
Ändringsförslag 20 tar upp kommissionens rapporteringsskyldighet och samma sak behandlas även i ändringsförslag 3. Rapporteringsskyldigheten återspeglas redan i den gemensamma ståndpunktens artikel 12 och ytterligare krav är överflödiga.
Vad gäller frågan om samexistens syftar ändringsförslag 16, på ett liknande sätt som ett ändringsförslag till förslaget om genetiskt modifierade livsmedel och foder, till att ta med en text om att behandla denna fråga genom en ny artikel 26 a i direktiv 2001/18/EG. Texten i ändringsförslag 16 stämmer emellertid inte överens med det som föreslagits för denna nya artikel inom ramen för den politiska överenskommelsen till förslaget om genetiskt modifierade livsmedel och foder, och kan därför inte godtas.
Slutligen tar man i ändringsförslag 21 upp datumet för tillämpningen av denna förordning. Det bör påpekas att förordningens tillämplighet behandlades i den förklaring från rådet och kommissionen som bifogades den gemensamma ståndpunkten. Här påpekar kommissionen att medlemsstaterna redan har ställt sig bakom ett gemenskapsformat för tilldelning av unika koder för genetiskt modifierade organismer som bygger på OECD:s format. Kommissionen kommer naturligtvis att se till att detta system beaktas i samband med de nya tillstånd som krävs enligt direktiv 2001/18/EG.
Slutligen kan jag konstatera att det har varit en mycket intensiv debatt om hela frågan om hur Europeiska unionen bör handskas med genetiskt modifierade organismer. Med viss svårighet har vi utarbetat ett system som erbjuder säkerhet och valmöjlighet för våra medborgare. Jag hoppas att morgondagens omröstning kommer att ge oss en fungerande kompromiss och jag tackar er alla för de diskussioner vi har fört och för att vi ha lyckats finna en bra lösning.

Sommer (PPE-DE).
Fru talman, mina damer och herrar! Att föreliggande förslag till förordning snart träder i kraft är en förutsättning för att det de facto-moratorium beträffande den gröna gentekniken som funnits i några år äntligen skall upphävas. Det nuvarande odlings- och importförbudet för GMO bär ansvaret för att Europas forskare, konsumenter och jordbrukare i flera år varit avskurna från den positiva utvecklingen på området. Dessutom hotas vi av anmälningar till WTO från de länder som vill exportera genetiskt modifierade produkter till EU, men inte får göra det på grund av moratoriet. Förenta staterna har redan klagat.
Det som glöms bort av alla som ofta av rent ideologiska skäl vill stoppa GMO hos oss, är att genetiskt modifierade livsmedel och foder är en realitet i hela världen sedan lång tid tillbaka. Och just när det gäller proteinfoder är vi hänvisade till import från tredje land, där odlingen av genetiskt modifierade växter hör till ordningen för dagen. 2001 importerade EU mer än 16 miljoner ton soja från Förenta staterna och Sydamerika; i Förenta staterna ligger andelen genetiskt modifierad soja, räknat på hela sojaodlingen, på 68 procent, och i Argentina på 100 procent.
Denna realitet konfronteras oroade konsumenter och jordbrukare samt forskarna utan planeringssäkerhet med i Europa. Konsumenter och jordbrukare bemöter oss med misstroende när det gäller den gröna gentekniken, eftersom de inte vet vad det egentligen handlar om. Detta beror på bristande information, vilket - åtminstone i mitt hemland Tyskland - görs helt avsiktligt.
Vi bedriver här inte någon klientpolitik. Genom föreliggande förslag till förordning måste vi säkra valfriheten för konsumenterna, och just min grupp, fru Scheele, är för ett skydd för den mänskliga hälsan, och det betyder också att vi är för ett starkt konsumentskydd. Men vi måste med denna lagstiftning också ta hänsyn till jordbruket, miljön, de små och medelstora utsädesproducenterna, industrin, livsmedelsdetaljhandeln och många andra grupper. Och vi behöver en märkningsskyldighet, för att äntligen kunna göra en exakt bedömning av importen från tredje land. Förutsättningen för detta var att man tillämpar förnuftiga, realistiska tröskelvärden - hur som helst politiska tröskelvärden - som är anpassade till vad som är tekniskt genomförbart. Det är en stor framgång, även just för vår grupp, att nu alla andra grupper stöder rådets gemensamma ståndpunkt om tröskelvärdena: 0,9 procent för tillåten GMO, eventuellt 0,5 procent för GMO, vilket på grund av moratoriet står på väntelistan.
Samma sak gäller när man avstår från bestämmelser om utsäde i denna förordning. Utsäde behöver egna bestämmelser, och det får inte vara så att frågan om samexistens, alltså att genetiskt modifierade och konventionella växter skall kunna leva sida vid sida inom jordbruket, används som ett sätt för att generellt blockera den gröna gentekniken. Det är bara på dessa premisser som min grupp har röstat för kompromissen. Kommissionen måste nu se till att de facto-moratoriet inte förlängs på konstgjord väg av några medlemsstater.
(Applåder)

Lund (PSE).
Fru talman! Jag tycker att det finns anledning att framföra ett stort tack till Scheele för den mycket stora insats hon gjort i syfte att åstadkomma ett paket och nå en kompromiss. Jag vet att det till stor del har inneburit ett arbete i motvind med ett råd och ett stort antal ledamöter i detta parlament som inte har varit intresserade av vad jag skulle vilja kalla för en idealisk lagstiftning.
Det återstår fortfarande tre problem som har att göra med resultatet och som gör att jag inte tycker att det kan betecknas som idealiskt. För det första tycker jag att gränsen för märkning vid oavsiktlig förorening med genetiskt modifierade organismer fortfarande är för hög och för det andra kommer vi under en period även att få acceptera oavsiktlig förorening med icke-godkända genetiskt modifierade organismer utan märkning. Den tredje punkten jag vill uppmärksamma och som jag fortfarande anser vara en brist är att vi inte har fått de bästa tänkbara bestämmelserna avseende samexistensen mellan genetiskt modifierade organismer och andra grödor. Det kommer garanterat att uppstå en hel del föroreningar av genetiskt modifierade organismer med långvariga ersättningsfrågor i kölvattnet. Om vi inte är observanta riskerar vi att grunden för såväl den ekologiska som den vanliga jordbruksproduktionen i hela Europa förstörs. Trots dessa brister befinner vi oss i en situation där vi inte har något val och därför kommer jag också att stödja det föreliggande resultatet liksom Scheeles betänkande. Alternativet ter sig mycket mer skrämmande, nämligen att vi inte får några bestämmelser överhuvudtaget.
Jag tror att vi kommer att få acceptabla bestämmelser när det gäller spårbarhet. I detta sammanhang hoppas jag att Europaparlamentet kommer att besluta att information om handel med dessa produkter skall arkiveras i tio år. Jag tycker också att det är viktigt att medlemsstaternas resultat av inspektioner och kontroller samlas i ett centralt register så att det alltid finns bästa möjliga tillgång på uppgifter. Det är endast tiden och de första fallen där någonting går galet som kan visa om spårbarhetsreglerna har erbjudit tillräckligt stor säkerhet.
Det är mycket viktigt för mig att de facto-moratoriet först upphävs när systemet för utveckling och tilldelning av unika identifikationsbeteckningar för genetiskt modifierade organismer har genomförts i sin helhet, dvs. att bestämmelserna är klara och att kraven på fullständig spårbarhet är uppfyllda från och med dag ett. I samband med detta vill jag tacka fru Wallström för de försäkranden hon lämnade i sitt inlägg.
Jag hoppas att medvetna och kritiska europeiska konsumenter - och det ser ut att finnas många av dem i Europa - kommer att kräva erforderliga bestämmelser från sina regeringar rörande samexistensen så att man agerar nationellt och därmed får korrekta bestämmelser beträffande samexistens. Jag hoppas för övrigt också att denna stora grupp av kritiska konsumenter kommer att få en naturligt dämpande inverkan på efterfrågan på dessa manipulerade livsmedel, som inte är någonting konsumenterna bett om utan någonting som kemikoncerner och vissa europeiska regeringar absolut vill att vi konsumerar.
(Applåder)

Davies (ELDR).
Fru talman! Denna fråga splittrar våra medlemsstater på samma sätt som den splittrar människor runtom i världen, ibland med en intensitet som kan jämföras med religiös övertygelse. Jag medger att mina åsikter är långt ifrån så bergfasta. Jag betraktar mig som en skeptiker snarare än som en motståndare till genetiskt modifierade grödor. Jag inser att de kan skapa fördelar i form av minskad användning av pesticider och herbicider, att det inte finns några bevisade hälsorisker, åtminstone inte så här långt, och att genetiskt modifierade grödor kan odlas runtom i världen under förhållanden som inte tillåter odling av konventionella grödor.
Jag ser emellertid inga uppenbara fördelar med att odla genetiskt modifierade produkter i Europa. Jag anser att en ändring av Europas och Förenta staternas handelspolitik sannolikt skulle medföra större fördelar för utvecklingsländerna, och jag fruktar att vi riskerar att begå misstag som medför oförutsägbara konsekvenser för vår miljö.
Det behövs en gemensam politisk ram för att undvika ett handelskrig med Förenta staterna, med överklaganden till WTO, och för att minska risken för att det uppstår en splittring mellan länderna inom Europeiska unionen.
Jag avvaktar med intresse resultaten från de fältförsök som för närvarande genomförs i mitt eget hemland, för att se om de kan tillhandahålla några bevis för vilken inverkan grödorna har på den biologiska mångfalden. Det gläder mig att höra att kommissionens riktlinjer om samexistens håller tidsschemat. Det är av avgörande betydelse att dessa riktlinjer skapar garantier för att konventionella och ekologiska odlare inte drar de kortaste strået på grund av denna teknik. De måste skyddas från ekonomiska förluster och dessa förslag borde göra det möjligt för medlemsstaterna att vidta kraftfulla åtgärder för att förebygga korspollination - det är åtminstone min förhoppning.
Det råder en stark känsla av att vi alla manas alltför hårt av trångsynta kommersiella intressen, framför allt i Förenta staterna. Därför hyser jag inga tvivel om att detta paket är ofullkomligt och att vi kommer att tvingas återuppta diskussionen i denna fråga. Fram till dess måste konsumenterna ges information så att de kan fatta sina egna beslut, och det behöver inte nödvändigtvis vara någonting negativt om det i slutändan leder till att utvecklingen av denna teknik fördröjs medan ytterligare forskning pågår.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Fru talman! Som vi alla vet är denna teknik djupt omstridd. Vi vet också alla att merparten av konsumenterna inte önskar genetiskt modifierade livsmedel eller storskalig odling av genetiskt modifierade grödor. Det går inte heller att komma ifrån det faktum att det finns en koppling mellan de facto-moratoriet och dessa förslag om märkning och spårbarhet. Vi menar att det finns god grund för skepsis. Det finns väldokumenterade risker för biodiversiteten med odling av genetiskt modifierade grödor. Det finns möjliga hälsorisker om man inte provar tillräckligt noga. Det finns alldeles uppenbara maktförhållanden mellan storföretag och multinationella företag i dessa branscher och jordbrukarna i olika länder som påverkas av denna teknik. Det är ingen tillfällighet att de flesta GMO-grödor som odlas globalt är resistenta mot ett specifikt bekämpningsmedel. Vi ser således få fördelar, vi ser anledning till stor försiktighet, och vi stöder de facto-moratoriet.
Nu handlar det emellertid om märkning och spårbarhet. Vi väljer då att stödja att reglerna görs så strikta och hårda som möjligt. Det är också i enlighet därmed som vi kommer att rösta. På så sätt kan vi ge konsumenterna den bästa möjligheten att välja vad de vill köpa - och välja bort det de inte vill köpa.
Helt uppenbart är att Europaparlamentets förslag gör dessa lagstiftningsförslag bättre. Inte minst tycker jag att den kompromiss som har gjorts om betänkandet av Scheele är ett tydligt steg framåt. Jag skulle också vilja tacka föredraganden för det öppna sättet att arbeta med dessa frågor som har gett andra grupper en möjlighet att påverka. Viktiga i kompromissen är inte minst de möjliga åtgärder som föreslås för att medlemsstaterna skall kunna undvika oönskad inblandning av GMO samt de skrivningar som finns om samexistens. Vår grupp vill emellertid gärna gå ännu längre. Vi kommer därför att rösta för de ändringsförslag från miljöutskottet som vill skärpa tröskelvärdena ner till 0,5 procent när det gäller godkända GMO. Vi tycker vidare att det är oacceptabelt att man under en övergångsperiod skall tillåta genetiskt modifierade organismer som faktiskt inte är tillåtna i unionen.
Man kan fråga sig om dessa nya regler är tillräckliga för att häva moratoriet. Vårt svar är nej! Det krävs nämligen mycket mer för att det skall kunna övervägas. Det krävs att reglerna är genomförda i medlemsländerna. Det krävs tydliga regler om samexistens, och det krävs också regler om miljöansvar som täcker genetiskt modifierade grödor. Först då tycker vi att den diskussionen kan påbörjas. I detta sammanhang används också förhållandet till USA som ett argument, men vi kan aldrig tillfredsställa USA på detta område. Det är en illusion. Vår uppgift är att hävda en mer ansvarsfull hållning såväl globalt som i Europeiska unionen. Då går det inte att börja med att backa, utan vi måste hävda vår rätt att sätta konsumenterna och miljön först och att sätta så stränga regler som vi vill.

Breyer (Verts/ALE).
Fru talman! Märkningen av genmanipulerade livsmedel och foder är en milsten för konsumentskyddet. Nu går det inte längre att lura på konsumenterna genmanipulerade livsmedel. När - som i Tyskland - 90 procent av alla genmanipulerade sojaprodukter var omärkta, innebar det att konsumenterna omyndigförklarades. Nu får de äntligen valfrihet. Livsmedel som olja och socker, som till 100 procent bestod av genetiskt modifierat råmaterial, måste äntligen märkas. GMO-produkterna måste vara urskiljbara från fältet och ända fram till tallriken. Visserligen anser vi att tröskelvärdet är för högt, men det är en enorm framgång att vi möjliggör åtgärder för medlemsstaterna för att garantera samexistens mellan genetiskt modifierad, traditionell och ekologisk odling. Här har vi också mycket tydligt förankrat principen om att förorenaren betalar, annars skulle valfriheten över huvud taget inte ha garanterats på längre sikt.
Tyvärr har Europaparlamentet inte något inflytande på upphävandet av genteknikmoratoriet. Om kommissionen efter påtryckningar från Förenta staterna skulle upphäva moratoriet, så kommer konsumenterna att tack vare märkningen reagera med ett köpmoratorium. Vi går från ett politiskt moratorium till ett praktiskt, till ett köpmoratorium tack vare konsumenterna. Lackmustesten för genteknikindustrin är inte tillståndet, utan försäljningen. De genmanipulerade produkterna måste hävda sig på marknaden. Jag är säker på att ingen producent nu vågar satsa på gentekniken. Producenterna fruktar märkningen så som djävulen fruktar vigvattnet. Ni vet också att mer än 90 procent av konsumenterna ställer sig avvisande till genetiskt manipulerade livsmedel.
Vi beklagar att produkter från gentekniskt utfodrade djur inte är märkningspliktiga, men vi har förtroende för märkningsplikten för djurfoder och för att jordbrukarna vet vad konsumenterna önskar sig.
Också när det gäller utsäde förväntar jag mig av kommissionen - och jag ber kommissionen att yttra sig om det - att det inte förekommer några trick; vi behöver snarare EU-bestämmelser om utsäde med ett nollgränsvärde. Allt annat vore bedrägeri gentemot konsumenterna. Annars skulle nämligen dessa bestämmelser mycket snart bli makulatur. Här förväntar vi oss alltså helt klart att kommissionen genomför detta nollgränsvärde för utsäde, för vi vet att detta är möjligt, det finns redan på marknaden i Österrike och andra länder. Här handlar det inte om någon oundviklig teknisk förvirring. Jag ber er alltså, kära kommission, att än en gång yttra er om detta.
Avslutningsvis ännu ett par ord: vi vet alla att Bush yttrande att EU är ansvarigt för svälten i Afrika var cyniskt. Det är inte ett tekniskt problem där, utan ett fördelningsproblem. Vi vet också att dessa länder över huvud taget inte kan köpa det dyra utsädet från Förenta staternas genteknikindustri. Jag hoppas alltså att vi i morgon verkligen sätter en milsten för konsumenterna och att konsumenterna verkligen besvarar upphävandet av moratoriet med ett köpmoratorium.

Nobilia (UEN).
Fru talman! Först och främst vill jag framföra min uppskattning till de två föredragandena för deras mödosamma arbete. Jag menar det inte sarkastiskt, för det är sannerligen inte någon liten insats att lyckas förena ståndpunkter som ursprungligen var så skilda och komma fram till den breda samsynen i dag. Men ändå kan jag inte förtiga att den samsyn vi har i dag är resultatet av en kompromiss, som inte ens var särskilt tillfredsställande och som bara antogs på grund av kommissionens, och framför allt rådets, kompakta motstånd mot att skapa en bättre grund. Den bild som framkommer kan verkligen inte sägas vara komplett. Detta beror inte så mycket på att frågan fortfarande behandlas i 35 betänkanden utan minsta försök till sammankoppling, och inte heller på att man i detta skede har beslutat att dela upp sakfrågan i hela tre förordningar - av vilka en för övrigt inte skall diskuteras under denna sammanträdesperiod - utan snarare på att den bild som framkommer i sig är full av inkonsekvenser, som man avsiktligt har bortsett ifrån för att snabbt komma till beslut. Man skulle kunna nämna många, som till exempel att tillstånden å ena sidan gäller i tio år, men att tvånget att spara korrespondens och gjorda analyser å andra sidan bara gäller i femton år. Och inte nog med det, det finns fortfarande inga märkningskoder och provtagningsmetoderna är tveksamma, utan standardiserade förfaranden, och dessutom har vi rekommendationen att genetiskt modifierade organismer och produkter som innehåller dem skall övervakas noggrant, utan att man emellertid kan göra kompletterande riskbedömningar. Det är särskilt en sak som jag tycker är paradoxal: frågan om den så kallade samexistensen. Det tjänar ingenting till att här upprepa argumenten från den animerade debatten om detta, men faktum är att den beslutade inriktningen - att tills vidare kräva regler i frågan av staterna, i avvaktan på att kommissionen tar ställning - är den klart mest bisarra.
Jag hoppas att jag har fel om jag säger att det inte kommer att vara benchmarking-tekniken som stoppar kontaminationen, särskilt inte när det saknas anvisningar för principen att ?den som förorenar betalar?, vilket totalt kullkastar tröskelvärdena 0,5 - 0,9 som har lett till så många diskussioner.
Avslutningsvis var det verkligen rätt att avskaffa dagens undantag, men det hade kunnat göras med större pregnans och framför allt med större konsekvens.

Bernié (EDD).
Bestämmelserna om genetiskt modifierade organismer (GMO) bör utgöra ett viktigt framsteg när det gäller biosäkerhet, valfrihet och konsumentupplysning. De två texterna som diskuteras i dag tillåter emellertid inte några framsteg. Den mest kritiska punkten är de tillåtna trösklarna för innehåll av GMO när de är oförutsedda eller tekniskt oundvikliga. Rådet föreslår 0,9 procent. Det är för mycket! Vi borde gå tillbaka till den ståndpunkt som vi intog vid första behandlingen i parlamentet, dvs. högst 0,5 procent. När det gäller icke-tillåtna GMO, hur kan rådet legalisera dem i livsmedelskedjan genom att föreslå en tröskel på 0,5 procent, då det avser GMO som är förbjudna i unionen?
Frågan om förorening av odlingar måste också få ett svar. Kommissionen för tillbaka ansvaret på medlemsstaterna samtidigt som den förbehåller sig rätten att senare utarbeta riktlinjer för samexistens av konventionella och genetiskt modifierade grödor. Medlemsstaterna måste för ögonblicket självständigt kunna vidta brådskande åtgärder, till exempel att upphäva tillstånd när det finns risk för folkhälsan eller nedsmittning av miljön. Enligt min åsikt måste utsäde undantas från förordningen genom att levande GMO som bör omfattas av direktiv 2001/18/EG särskiljs från genetiskt modifierade livsmedel - vilket gör spårbarhet obligatorisk för dem.
En verklig ansvarsordning för införandet av GMO i jordbruk och miljö måste slutligen fastställas. Principen om att förorenaren skall betala finner här enligt min mening sin fulla tillämpning. Jordbrukare som använder GMO bör ersätta de skador som åstadkoms på konventionellt jordbruk.
Allra sist ger jag mitt fulla stöd till att det europeiska moratoriet skall behållas trots att Förenta staterna inlämnat klagomål till WTO.

Souchet (NI).
Fru talman! Vi bör överväga samtliga frågor som kan ställas i samband med GMO och i synnerhet inte reducera dem till en enda fråga rörande snabb förräntning av dyrbar forskning som letts av något multinationellt utsädesbolag.
I första hand finns i samband med GMO-frågan ett viktigt suveränitetsproblem: medborgarnas suveränitet över handelsexploatering av vetenskapliga upptäckter, jordbrukarnas suveränitet över det utsäde som de sår, konsumenternas suveränitet över sin föda samt staternas suveränitet över den stat de styr.
I andra hand utgör GMO två stora risker. Den första risken avser människors hälsa: risken finns att genmodifieringen för in en kod för syntes av ett toxiskt protein i plantan. De galna kornas prioner har visat oss att vissa oönskade proteiner kan ha toxiska effekter på mycket lång sikt. Den andra risken avser miljön: risken att sprida oönskade gener till den vilda floran och till rhizosfären. I detta sammanhang kan man bara beklaga amerikanarnas enorma oförsiktighet att sprida GMO över tusentals hektar utan att ha vidtagit försiktighetsåtgärden att korrekt utvärdera risken.
I tredje hand bör man undra vilka som gynnas av GMO. För konsumenten är fördelarna för närvarande lika med noll, liksom för miljön, eftersom man fortfarande väntar på en minskning av den pesticidförbrukning som GMO skulle möjliggöra. För jordbrukarna finns det små fördelar: några besparingar när det gäller utsädesberedning, hantering och ogräsbekämpning men till priset av ett ökat beroende gentemot utsädesbolag och fytosanitära bolag. För utvecklingsländerna är fördelarna bara teoretiska eftersom bolagen endast har arbetat för de solventa marknaderna, vilket gör den amerikanska kritik som riktats mot de europeiska länderna i denna fråga icke-godtagbar. Således är det för utsädesbolagen som fördelarna är störst och således för de amerikanska multinationella bolagen som har kommit längst på detta område.
Vad måste göras? Fortsätta forskandet, ja visst. Utforska både möjligheter och risker i samband med genmodifiering även om denna teknik är oerhört dyrbar och snarare verkar anpassad för storskalig odling med liten mångfald, något som inte är utmärkande för det europeiska jordbruket, åtminstone inte jordbruket före Fischlerplanen.
Vi bör fortsätta forskandet så att vi kan bevara vår fulla frihet, inte låta oss påtvingas någonting, agera med oerhörd försiktighet, inte ge efter för påtryckningar och med största noggrannhet upplysa konsumenterna. Fru talman, det verkar vara de riktlinjer som vi borde ta vara på i denna viktiga fråga.

Grossetête (PPE-DE).
Fru talman! Kommissionsledamot Byrne påminde oss nyss om att vi i dag samlats efter två års arbete som präglats av starka känslor och debatt om den viktiga frågan avseende genmodifierade organismer om vilken parlamentet utan dröjsmål skall uttala sig.
Vi bör visa oss rationella, samstämmiga och samordnade i en fråga som trots allt är ett stort framsteg. Av diskussionerna i dag framgår det likväl att åsikterna i hög grad är delade. Samtidigt som vi ser till att den inre marknaden fungerar, måste vi hjälpa jordbrukarna i deras val och framför allt säkerställa en hög nivå av konsumentskydd.
Vad som är än viktigare är att övertyga konsumenterna om att våra beslut är välgrundade! I denna uppgift ingår att anta stränga regler för tillstånds- och kontrollförfarandet, dvs. en europeisk harmonisering av vetenskapliga tillståndskriterier och fullständig spårbarhet för produkterna som säkerställer livsmedelssäkerhet för djur och människor. Detta omfattar också kommunikation som inte låter sig påverkas av ideologi. Konsumenterna oroar sig ofta för att de saknar exakt information. Kravet på en trovärdig kommunikation till allmänheten är desto mer angeläget. Märkningen skall vara tydlig och läsbar för att konsumenterna skall kunna göra ett fritt val. Konsumenterna skall förvissas om att de genmodifierade organismerna i de produkter som de köper noggrant har utvärderats av säkerhetsintresse. De kommer då att ha möjlighet att välja de produkter som de vill ha.
I texterna uppmanar man till ett upphävande av moratoriet. I och med att samtliga garantier för säkerhet och spårbarhet införts bör ett upphävande av moratoriet följa. Om vi inte gör det, riskerar vi att än en gång bromsa forskningen i Europa och öppna dörren för utflyttning av våra bästa forskare till Förenta staterna och Asien.

Goebbels (PSE).
Fru talman! Det är hög tid att Europeiska unionen i högre grad öppnas för bioteknik och genteknik även på livsmedelsområdet. Sedan 1980-talet går tekniken för genmodifiering av växter framåt överallt utom i Europa. Förra året odlades omkring 60 miljoner hektar utanför Europa med genetiskt förbättrade plantor. Europeiska unionen har svårt att klara av att skydda omkring 10 000 hektar för experimentell odling av vissa genmodifierade växter.
Jag vill citera Vetenskapsakademin i Frankrike: ?De genmodifierade arterna förkastas av Europa utan att det har funnits det minsta problem avseende konsumenternas hälsa eller någon miljöpåverkan?. Akademin förklarar vidare att nästan samtliga av dagens odlade växter är resultatet av tusentals år av genetiskt urval från vilda växter. Genutbytet mellan avarter och arter har ofta lett till djupa förändringar av den ursprungliga vilda växtens morfologi. Många arter har förädlats av människan genom tillägg av olika genomer, såsom tobak, vete och raps.
Alltsedan människorna började odla jorden, sysslar de med genetik utan att veta om det. Samtidigt som korsningar och urval som i blindo genomförs av människor accepteras, betraktas ett mer målinriktat ingripande som omfattar alstring av gener som ett djävulens verk. Enligt Vetenskapsakademin är genmodifierade livsmedel i sig inte farligare än övriga livsmedel, vilket erkänns i Codex alimentarius. Varför då detta rabalder och denna dunkla fruktan inför genmodifierade organismer? Trossatsen om försiktighetsprincipen leder till försiktighet utan vetenskapliga principer.
Jag kommer att rösta för den kompromiss som förhandlats med rådet, även om kompromissen är för försiktig. Jag uppmuntrar kommissionen att upphäva det olagliga moratoriet för genmodifierade organismer och se till att Europa inte missar bioteknikrevolutionen. Fru talman, måste jag påminna om att 95 procent av biologidoktorerna för närvarande arbetar på den amerikanska kontinenten. Det är en skam för Europa!

Ries (ELDR).
 Fru talman! Vad kan sägas om genmodifierade organismer på en minut annat än att försiktighetsprincipen förvisso inte är och inte får vara en grundregel för overksamhet. Därför bör vi lyckönska oss till det kommande ikraftträdandet av de europeiska bestämmelserna om spårbarhet och märkning av genmodifierade organismer. De krävande bestämmelserna i betänkandena av mina kolleger Trakatellis och Scheele kommer att ge möjlighet att säkerställa livsmedlens sammansättning och distributionsnät och få veta om djuren har ätit produkter baserade på genmodifierade organismer. På dessa stränga villkor är upphävandet av moratoriet välkommet.
Kommer konsumenterna ändå att vara lugna? Sanningen kommer att visa sig vid ett senare datum men den kan sammanfattas med följande ord: fritt val för konsumenterna när det gäller innehållet på tallriken. De två föredragandena och kommissionsledamoten har generöst påmint om det före mig. Vi måste vara exemplariska för att övertyga och lugna. Märkningsfel för produkter som intygas vara utan GMO kommer inte att tillåtas, liksom det inte kommer i fråga att låta jordbrukare i de traditionella och ekologiska yrkesgrenarna betala fakturan för den oundvikliga risken att odlingarna förorenas.
Sammanfattningsvis vill jag således säga följande: låt oss fortsätta med forskning, vara rationella och övertyga, kommunicera, ytterligare informera medborgarna och förklara för dem att genmodifierade grödor inte bara rör soja, majs eller raps utan att genmodifierade organismer också är genterapi som exempelvis har gjort det möjligt för barn med primär immundefekt att leva utanför sitt plasttält.

Patakis (GUE/NGL).
Fru talman! När vi godkänner förslag om spårbarhetsgränser för genetiskt modifierade organismer i råvarorna, innebär det bara att vi banar väg för en successiv men permanent avreglering och distribution av genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder. Våra farhågor är inte ogrundade, om man tänker på de allt kraftigare påtryckningarna från Förenta staterna om import av genetiskt modifierade produkter. 
Fastställandet av tröskelvärden skapar en de facto-situation, som vi helt motsätter oss, för det första därför att det flyttar över ansvaret till konsumenten, som dock inte har förmåga att bedöma riskerna med ett livsmedel, som härrör från eller innehåller GMO, och för det andra därför att det leder till att jordbrukarna hamnar i ett besvärande beroende av främst de amerikanska multinationella bioteknikföretagen, som har de exklusiva rättigheterna att producera och sälja genetiskt modifierat utsäde, men också de kemiska produkter som används vid odlingen.
Användningen av GMO kommer dessutom att leda till genetisk påverkan på icke genmodifierade sorter, med följder för den biologiska mångfalden som inte går att förutse. Vi måste kämpa för ett förbud mot import av GMO-produkter, vare sig de härrör från råvaror med GMO eller själva innehåller GMO, och inte om villkoren för hur dessa produkter skall distribueras och spåras.
Avslutningsvis, vi motsätter oss helt användningen av GMO och resonemanget om ?det minst onda?. Varje avsteg från denna ståndpunkt kommer att drabba jordbruket, balansen i ekosystemet och konsumenternas hälsa, och därför kommer vi inte heller att delta i omröstningen.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Fru talman! Jag vill börja med att lyckönska föredragandena, men framför allt Scheele, vars betänkande jag har följt, till hennes utmärkta arbete och det sätt på vilket hon att fått till stånd denna kompromisslösning för detta för våra väljare så viktiga betänkande om djurhälsa och miljö.
Märkning av genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder kommer att ge Europas konsumenter det som 93 procent av dem efterlyser, nämligen möjlighet att välja om man vill köpa genetiskt modifierade produkter eller inte. Köttproducenterna kommer genom märkningen till exempel att för första gången kunna undvika användning av genetiskt modifierat foder. Valet är inte fullständigt, på grund av de tröskelvärden som gäller för godkända, och för till fället även för icke godkända, genetiskt modifierade organismer om förekomsten är tillfällig eller tekniskt oundviklig. Dessa nivåer är alltför höga, men de kan ses över mot bakgrund av den tekniska utvecklingen.
Enligt de nya bestämmelserna kommer genetiskt modifierade livsmedel och foder att tvingas genomgå ett strikt tillståndsförfarande, inte bara ett anmälningsförfarande, och så snart de har släppts ut på marknaden kan de övervakas för eventuell miljöpåverkan. Som andra kolleger har sagt fäster vi emellertid stor vikt vid de åtgärder som medlemsstaterna nu kan vidta för att undvika att andra produkter kontamineras med genetiskt modifierade organismer.
Samexistens har blivit en stor fråga sedan vi inledde våra diskussioner om dessa betänkanden, och konventionella och ekologiska jordbrukare, livsmedelsproducenter och konsumenter kommer att välkomna de förslag som vi behandlar här i dag. Jag företräder Wales, ett land där nationalförsamlingen har försökt att genomföra en avståndsmässig åtskillnad mellan genetiskt modifierade och konventionella grödor, bara för att få höra från kommissionen att denna åtgärd inte var rättsligt godtagbar. Omkring en fjärdedel av all jordbruksmark i Wales är föremål för jordbruksmässiga miljöprogram, eller är registrerade som ekologiska jordbruk, och därför är denna fråga mycket viktig både för ekonomin och miljön. Jag är säker på att mina väljare kommer att vara mycket nöjda med de åtgärder som nu kan vidtas för samexistensen. Jag välkomnar särskilt det faktum att producenter och användare nu måste vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra kontamination med andra produkter, så att denna börda inte läggs på de konventionella jordbrukarna.
Dessa nya förordningar kommer att vara ett försvar för den grundläggande principen om konsumentens valfrihet, och vi kommer att märka att denna valfrihet utövas genom att man avstår från att odla genetiskt modifierade grödor och avstår från att köpa genetiskt modifierade livsmedel.
(Applåder)

Andersen (EDD).
Herr talman! Efter antagandet av de två betänkandena om genetiskt modifierade organismer som vi behandlar i dag, är upphävandet av moratoriet nära förestående, och det beklagar jag verkligen. Europeiska unionen borde inte, som nu är fallet, vara säte för ett stort biologiskt experiment.
Men enligt ordspråket ?finns det inget ont som inte har något gott med sig?. Nu har vi ytterligare en anledning att främja ekologisk odling. Det är ett tydligt budskap till konsumenterna om att det enda sättet att välja bort genetiskt modifierade organismer är genom att köpa ekologiskt odlade produkter. Detta gäller inte minst alla de animaliska produkter där det inte kommer att framgå genom någon märkning om genetiskt modifierade organismer använts i djurens foder. Man har inom det politiska systemet flytt från sitt ansvar. Nu är det mycket viktigt att de områden i Europa som är fria från genetiskt modifierade organismer utvidgas genom ekologisk odling och genom att andra jordbrukare frivilligt avstår från att använda genetiskt modifierade organismer.

Martinez (NI).
Fru talman, fru kommissionär! Med de två betänkandena av våra kolleger Trakatellis och Scheele behandlar vi än en gång genmodifierade organismer, men från provrörets kortända. Vi talar nämligen om spårbarhet, märkning, nolltolerans, maximitrösklar, konsumenternas fria val, hälsa, miljö och försiktighet. 
Vem behandlar under tiden genmodifierade organismer i Washington? President Bush själv, som anmodar Europeiska unionen att upphäva moratoriet och till och med vänder sig till en expertgrupp i Världshandelsorganisationen. Och vem sköter genmodifierade organismer omkring president Bush? Här får ni en förteckning. John Ashcroft, justitieminister: hans senatorskampanj i Missouri betaldes delvis av Monsanto, multinationellt bolag för GMO. Donald Rumsfeld, försvarsminister, styrelseordförande i ett läkemedelsföretag som inköptes 1985 av Monsanto. Ann Vaneman, jordbruksminister, styrelsemedlem i Calgene, ett multinationellt bolag som skapade den första genmodifierade tomaten Flower. Vi har också Linda Fischer, nummer två i miljöskyddsbyrån, före detta ansvarig för Monsantos lobbyingkontor i Washington, Clarence Thomas, domare i Högsta domstolen, utnämnd av Bush den äldre, som har varit Monsantos advokat. Jag skulle kunna fortsätta för listan är lång.
Vad betyder det? Att Bushadministrationen behandlar GMO som en suveränitetsfråga: en ekonomisk, industriell och vetenskaplig fråga och en livsmedelsfråga. Liksom för bananer, kött med hormoner, oljeväxter, spannmål och kycklingar använder Förenta staterna GMO för ännu en strid i det transatlantiska jordbrukskriget. Och under den tiden vad gör vi? Pseudojuridik mot imperialism.
Fru talman, den verkliga frågan är då inte vetenskaplig, om hälsa eller miljö. Det är fortfarande samma fråga efter 40 år: vill Europa med sina 450 miljoner invånare vara oberoende? I Persiska viken svarade Europa nej till att underordna sig i det amerikanska kriget. Om Europa svarar nej i Mexikanska golfen, i Cancún, den 14 september kommer det att bli ett jordbrukspolitiskt och tropiskt München, men Europa är en kvinna: hon älskar att lyda.

Jackson (PPE-DE).
Fru talman! Här såg vi ett mycket gott exempel på det franska mindervärdighetskomplexet gentemot Förenta staterna!
Liksom majoriteten av de brittiska konservativa ledamöterna av Europaparlamentet och majoriteten av ledamöterna i min grupp, betraktar även jag genetisk modifiering som en intressant och potentiellt användbar utveckling för mänskligheten och vår miljö. Genetisk modifiering av växter och frön skapar möjligheter till bättre livsmedelsproduktion i bistra klimat och kan garantera livsmedelsförsörjningen för en snabbt växande världsbefolkning. Dessutom kan man med genetisk modifiering minska användningen av konstgjorda ämnen i jordbruket, framför allt pesticider och herbicider, vars användning kan ge upphov till oavsiktliga miljöskador.
Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har inte tagit del av några övertygande bevis för att genetiskt modifierade livsmedel utgör ett hot mot människor hälsa eller den biologiska mångfalden. Hade så varit fallet skulle vi gärna se att dessa förslag inte antogs över huvud taget. Som det är nu har denna debatt utmärkt sig genom den kör av gröna, liberaldemokrater och socialister som har lovsjungit genetiskt modifierade livsmedel under förutsättning av skyddsbestämmelser.
Vissa ledamöter har fortfarande en annan uppfattning än rådet angående frågan om tröskelvärden, men vi skall komma ihåg att vi talar om mycket små mängder. I den text vi antar kommer det att anges att märkningskravet skall utlösas om någon ingrediens innehåller mer än 0,9 procent genetiskt modifierade organismer. Det är en mycket liten mängd. Låt oss vara ärliga. Tröskelvärdet på 0,9 procent som toleransnivå ligger på gränsen till vad som är möjligt att upptäcka. Det är något bisarrt att man i Europa inför sådana krav när konsumenterna i andra delar av världen inte insisterar på dem, när det inte finns några hälsomässiga bevis som motiverar dem och när vi förmodligen stiftar lagar som är tekniskt omöjliga att genomföra.
Jag vill ställa en fråga till kommissionen. Om denna lagstiftning antas, och om vissa länder inte är villiga att häva sina moratorium för genetiskt modifierade livsmedel, vilka åtgärder kan då vidtas?

Roth-Behrendt (PSE).
Fru talman, kära kolleger! Vi talar i dag inte om huruvida gentekniken har något existensberättigande här i världen. Vi talar inte heller om huruvida det är riktigt att det i Förenta staterna, Mexiko, Kanada eller Europa finns genetiskt modifierade livsmedel. De finns nämligen. Om vi hade velat slippa det, skulle vi för ungefär 20 år sedan behövt vidta åtgärder genom att sluta ett världsomspännande avtal. Det gjorde vi inte. Det innebär att vi nu måste se till att vi skapar en rättslig ram. 
Vad måste den rättsliga ramen innehålla? Den måste innehålla forskning om att en produkt är säker och ofarlig enligt de nuvarande forskningsrönen. Det som vi förväntar oss av all livsmedelsfärg och allt emulgeringsmedel i yoghurten, det förväntar vi oss också av genetiskt modifierade livsmedel och av utsädet. Varken mer eller mindre. Vi har alltid sagt att det här behövs ett paket för att foga samman förnuftig lagstiftning i Europeiska unionen. Den första delen var kollegan Bowes betänkande om direktivet om utsättning för några år sedan.
Vi har alltid varit på det klara med att detta inte räcker, att det förutom utsättningen av livsmedel, utsäde eller växter också behövs något annat. Dit hör nämligen att de bearbetade växterna också märks, så att människorna i Europeiska unionen får en valfrihet, på samma sätt som de har för varje annat livsmedel, till exempel i fråga om fetthalten i mjölken eller andra saker. De bör få avgöra vad de vill välja.
Som motdrag till det som sagts här påstår ingen att genetiskt modifierade livsmedel är ett djävulens påfund, och ingen underblåser någon oro. Vi säger bara hela tiden att produkterna måste vara säkra, i enlighet med dagens forskningsrön. Vi försöker se till detta. Och vi försöker se till att livsmedlen är praktiskt taget fullständigt märkta. Vi har hört att ett tröskelvärde är godtyckligt, det vet vi. Om det är 0,5 procent eller 0,9 procent, spelar för närvarande ingen roll för mig. Jag vill att vi så snabbt som möjligt får en omfattande lagstiftning, och här är Scheeles och Trakatellis betänkanden värdefulla och nödvändiga. Då har vi i Europeiska unionen också den säkerheten att vi kan säga till amerikanerna och alla andra: ja, ni kan producera och exportera till Europeiska unionen, men på våra villkor och enligt vår lagstiftning! Det är vi skyldiga människorna i Europeiska unionen, det är därför vi är deras valda företrädare!
(Applåder)

Maaten (ELDR).
Fru talman! Märkning av livsmedel som innehåller genetiskt modifierade organismer är naturligtvis något som är bra eftersom konsumenten då kan välja själv. Vare sig konsumenten som hyser tvivel om genetiskt modifierade organismer har rätt eller inte, har kunden i slutändan alltid rätt. 
Som jag ser det är lagstiftningen om märkning emellertid otillfredsställande på åtminstone två grundläggande punkter. För det första får inte konsumenten vad den vill ha. En konsument som inte vill ha några genetiskt modifierade organismer i sin produkt vill inte ha 0,9 eller 0,5 procent mindre genetiskt modifierade organismer i produkten, nej, han vill inte ha några genetiskt modifierade organismer i produkten alls. En GMO-fri märkning hade således varit mycket bättre. Det tillbakavisade vi i den första behandlingen och det kan alltså inte bli aktuellt igen. Det är synd! Med en sådan märkning hade vi för övrigt inte behövt föra hela den här debatten om samexistens.
Det andra problemet är att det handlar om politisk märkning som går mycket längre än information som skulle kunna vara relevant för folkhälsan. Påvisbarhet på papper i stället för faktisk påvisbarhet är enligt mig ett misstag. Det lockar till bedrägerier, och nästa livsmedelsskandal är alltså redan i görningen.
Avslutningsvis, fru talman, leder det här förslaget förhoppningsvis till att GMO-moratoriet upphävs. Det är det viktigaste, för kunskapsklyftan mellan Europa och Förenta staterna blir allt större. Jag skulle alltså vilja ansluta mig till Jacksons fråga om det här förslaget verkligen kommer att leda till att moratoriet upphävs. På den punkten råder det nämligen fortfarande osäkerhet.

Laguiller (GUE/NGL).
Fru talman! Utsädesföretagens febrila lobbyverksamhet för att övertyga ledamöterna att förkasta de ändringar som antagits av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor var nog för att sporra oss att rösta för dem trots de berörda texternas begränsningar. Vi är för den mest fullständiga spårbarhet och märkning av genmodifierade organismer avsedda för foder och livsmedel så att konsumenterna skall kunna bedöma och välja.
Genförändringen i sig själv är inte problemet, inte mer än den forskning som genomförs i den riktningen. Problemet är att utnyttjandet av dessa produkter nästan helt är i de stora livsmedelstrusternas händer som samhället absolut inte kan lita på därför att de inte söker genförändringar efter människornas och samhällets intressen utan efter den avkastning de får ut av det.
Här passar jag också på att protestera mot fängslandet av José Bové i Frankrike. José Bové har åtminstone förtjänsten att underblåsa misstroendet mot den användning som kan göras av genmodifierade organismer. Han har dömts för åsiktsbrott och för aktivistverksamhet. Han måste frisläppas.

Auroi (Verts/ALE).
 I det ögonblick då José Bové just har spärrats in under skandalartade omständigheter för att ha dragit upp några genmodifierade växter får vi inte glömma den politiska bakgrunden till denna andra behandling, det vill säga kommissionens och medlemsstaternas febrila vilja att upphäva moratoriet från 1999 om genmodifierade organismer, framför allt efter Förenta staternas klagomål i WTO i detta avseende.
Den mest positiva aspekten är att genom denna kompromiss får medlemsstaterna möjlighet att vidta åtgärder för att kunna förhindra kontamination av konventionella och ekologiska odlingar av genmodifierade organismer. Ändå krävs det att staterna har den nödvändiga politiska viljan. Även om de direktiv som skall antas i morgon erbjuder en avskräckande utrustning mot ?alla genmodifierade organismer?, finns det fortfarande ingen lösning på problemet med genetisk nedsmittning, i synnerhet av utsäde.
Toleransen för oförutsedd närvaro av genmodifierade organismer varierar beroende på art med 0,3-0,5 procent, medan samma tröskel borde finnas för alla arter, det vill säga 0,1 procent. En sådan tröskel är ett krav för att säkerställa artrenhet, spårbarhet och märkning av allt utsäde i hela produktionskedjan, liksom för att skydda de yrkesgrenar som verkligen är fria från genmodifierade organismer. Ansvaret för införandet av genmodifierade organismer i miljön, i synnerhet utsädesindustrins ansvar, inbegripet den europeiska utsädesindustrin, måste vara tydligt fastställt enligt principen om att förorenaren skall betala. Med andra ord, kostnaden för ersättning av skador måste uppbäras av GMO-jordbruket.
Eftersom det är omöjligt att exakt känna till nedsmittningsradien för pollen från en genetiskt modifierad växt, har producenterna av dessa växter intresse av att hitta en god försäkring, såvida de inte lyckas utbilda bina att pollinera selektivt.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Fru talman! Det gläder mig att alla partier och alla grupper i kammaren instämmer i den politiska kompromiss som uppnåtts, inklusive Gruppen De gröna. Med dagens lagstiftning upphävs ju moratoriet. Medlemsstaterna kan alltså inte ställa särskilda krav och själva förbjuda produkter, åtminstone när den genetiskt modifierade organismen har testats och godkänts på europeisk nivå och uppfyller alla säkerhetsnormer. 
Jag är också nöjd med att Europeiska kommissionen inom kort lägger fram ett förslag där den anger hur odling av genetiskt modifierade grödor, biologiskt jordbruk och traditionellt jordbruk i framtiden skall kunna bedrivas parallellt. Jag undrar hur förslaget kommer att se ut, men jag utgår ifrån att tillräckliga garantier ges till det traditionella och biologiska jordbruket.
Fru talman! Konsumenter har rätt att veta vad de äter och att deras mat är säker. Konsumenter måste kunna välja och därför är märkning av största vikt. Jag är inte alls nöjd med reglerna som har fastställts i rådet (miljö) och rådet (jordbruk), men också i vår egen grupp. Man utgår ju inte från kravet om påvisbarhet: eftersom det är möjligt att modifierad DNA förekommer tillåts en marginal. Vi kommer alltså aldrig mer att kunna säga att något är helt fritt från modifierad DNA och det innebär att valfriheten har blivit rent skrattretande.
Jag ger er två exempel på det: livsmedel tillverkade av genetiskt modifierade organismer, som exempelvis socker, stärkelse och vegetabiliska oljor, hör till de livsmedel som måste märkas, samtidigt som det inte förekommer proteiner eller DNA i socker, olja och stärkelse. Däremot är man inte skyldig att märka andra livsmedel som är tillverkade med en genetiskt modifierad organism; det gäller för ost, vin, öl, läsk och, icke att förglömma, vårt dagliga bröd, samtidigt som det i brödförbättrarna som används när brödet bakas finns jäst eller mögel med en genetiskt modifierad organism. Just däri finns det faktiskt påvisbara rester av modifierad DNA. 
Åtskillnaden som man gör är alltså hypokritisk och jag kan gott föreställa mig att näringslivet inte vet sig någon råd med den. Det beklagar jag och jag hoppas att vi om två år, tack vare ändringsklausulen, får något bättre.

Ferreira (PSE).
Fru talman, kommissionsledamöter, kära kolleger! Enligt en undersökning nyligen av Eurobarometer vill över 70 procent av européerna inte förtära genmodifierade organismer. Det var således nödvändigt att ge de europeiska konsumenterna ett svar genom att anta lagstiftning om märkning, vilket bör ge alla möjlighet att välja sina livsmedel.
Jag har emellertid några reservationer. Den första avser tröskeln på 0,9 procent. Medan en lägre närvaro är tekniskt spårbar - och en tröskel på 0,5 procent hade valts för icke-tillåtna genmodifierade organismer - varför skall vi avstå från att vara mindre krävande? Situationen skulle vara en annan om en närvaro på 0,9 procent redan var verklighet, till och med innan moratoriet har upphävts.
Den andra reservationen rör konsumenternas val. Kommer detta val att säkras i framtiden, eftersom vi inte planerar någon tvingande lagstiftning om samexistens, utan låter medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder? Kanske vet vi redan att denna samexistens är omöjlig, att man inte kan föreskriva vare sig binas flygväg eller vindens riktning eller styrka och att odlingar av genmodifierade organismer inte är reversibla? Om det är så, tar vi en stor risk för européerna, eftersom man inte kan begränsa GMO till att endast utgöra en fråga om konsumenternas val, och strunta i folkhälsoproblem och miljöproblem.
Ingen kan slutligen för ögonblicket föra fram starka, obestridliga och övertygande argument som bevisar de genmodifierade organismernas fördelar och oskadliga beskaffenhet. Man gör ofta en sammanslagning av odling av GMO och bioteknik. GMO är bara en av tillämpningarna av bioteknik. Att vägra en utbredning av GMO-tillämpningen i Europa innebär inte att man är framstegsfientlig eller motståndare till genterapi, utan det innebär att man föredrar försiktighetsprincipen framför lärlingens trevande försök.
Alla vet att på detta område är det fortfarande ekonomiska och finansiella intressen som går före och att det är med Förenta staternas påtryckningar och förhandlingar i WTO som Europeiska unionens jordbruks- och miljöframtid kommer att stå på spel. Det är mycket beklagligt för vi får inte glömma att Förenta staterna fortfarande inte har ratificerat Cartagena-protokollet.
Jag har en känsla av att dessa diskussioner, liksom omröstningarna i morgon, förbereder oss för att godkänna upphävandet av moratoriet utan alltför många diskussioner. Omröstningen kommer således att vara mer politisk än vad som påstås och vi skulle känna skuld inför medborgarna om vi inte före beslutsfattandet krävde att få bättre information om de reella risker som kommer att hota miljön och befolkningarnas hälsa på grund av odlingen av GMO.
(Applåder)

Meijer (GUE/NGL).
Fru talman! Förslagen i Scheeles betänkande tillsammans med Trakatellis betänkande gör det möjligt för den europeiska konsumenten att inte använda några genetiskt modifierade organismer. Om ändringsförslagen från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor godkänns så kommer Europeiska unionens lagstiftning att vara den strängaste i hela världen. Trots det är situationen långt ifrån idealisk, för det är fortfarande möjligt att oavsiktligt förorena traditionellt eller biologiskt odlade plantor och djur med GMO-material.
Vi väntar fortfarande på effektiva rättesnören för samexistens på fältet och även på systemet för miljöansvar som Europeiska kommissionen lovade oss för två år sedan under förhandlingarna om direktiv 2001/18/EG. Fram till dess att dessa rättesnören är i kraft i tillräckligt hög grad kan det inte komma på tal att moratoriet upphävs. Vi måste göra det klart att europeiska konsumenter har rätt att själva välja om de vill köpa genetiskt modifierade organismer eller inte. För att skydda den rätten får man inte lita på Världshandelsorganisationen eller Förenta staterna. Det ansvaret åligger endast de egna folkrepresentanterna i Europa, här och i de nationella parlamenten.
Att stödja samtliga ändringsförslag från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor är ett nödvändigt steg framåt. Jag beklagar att Europeiska kommissionen har intagit en tämligen negativ ståndpunkt när det gäller ett antal av de här ändringsförslagen.

McKenna (Verts/ALE).
Fru talman! Jag håller verkligen med om det som Ferreira just sade. Efterfrågan på genetiskt modifierade livsmedel styrs inte av konsumenterna. Snarare styrs den av och är endast till gagn för de multinationella företag som bedriver handel med genetiskt modifierade organismer.
Förenta staternas omsorg om världens svältande befolkning är ungefär lika ren och äkta som George Bushs omsorg om det irakiska folkets rättigheter. Irak har förresten ett förbud mot genetiskt modifierade organismer. Förenta staterna skall inte tillåtas tvinga fram en förändring av den situationen. Om Förenta staterna och de multinationella företagen är så bekymrade över svälten i världen borde de använda de resurser de ägnar åt forskning om och PR för genetiskt modifierade organismer till att hjälpa länderna att klara sig på egen hand, i stället för att tvinga dem att för sin livsmedelsförsörjning bli mer beroende av multinationella företag. De borde även sluta att exploatera dem.
Frågan om samexistens är en ren myt. Såvida inte grödorna odlas, skördas, bearbetas och äts i laboratorier där även avfallet från grödorna hamnar, är kontamination omöjlig att förhindra. Vilka åtgärder skall vi i Europa vidta? Skall vi införa Schengenöverenskommelser för bin, fåglar och vindar och förhindra alla former av korspollination? Det är fullständigt omöjligt!
När vi talar om principen om att förorenaren skall betala måste de multinationella företagen hållas ansvariga för det faktum att konventionella jordbrukare, framför allt ekologiska jordbrukare, inte längre kommer att kunna fortsätta med sin traditionella verksamhet.
Allt detta handlar uteslutande om profit och penningbegär. Konsumenterna vill inte ha genetiskt modifierade livsmedel, så varför tvingas vi då till det för att de multinationella företagen skall kunna tjäna pengar? Det som vi enats om i parlamentet, i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, är inte tillräckligt långtgående. Tröskelvärdet är alldeles för högt med tanke på att ett lägre värde är möjligt att åstadkomma. Personligen anser jag att tröskelvärdet noll procent är det enda godtagbara.

Schnellhardt (PPE-DE).
Fru talman, mina damer och herrar! Det handlar i dag inte om vinster för företag eller koncerner, utan om att vi äntligen över hela Europa får en enhetlig rättslig ram för tillstånd, märkning och spårbarhet för genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder. Därmed garanteras en rättslig trygghet för alla marknadens aktörer, även konsumenterna, visserligen mycket sent, men jag hoppas att det inte är alltför sent. I fråga om det praktiska genomförandet av denna teknik ligger vi européer mer än tio år efter utvecklingen i andra länder, medan de europeiska forskarna mycket väl befinner sig i nivå med världsstandarden. Det innebär med andra ord forskningsresultat som är vilande sedan tio år, forskning på lager i Europa, särskilt när det gäller grön genteknik, fastän nyttan av den är oomstridd. Davis har där lämnat några exempel, det kan jag alltså bespara mig.
Men den offentliga diskussionen under de senaste åren har inte präglats av åsikter för och emot gentekniken, utan det har varit en ideologiskt genomförd kampanj för att förhindra en modern, framtidsinriktad teknik. Enkätresultat, där majoriteten avvisar genteknik och betecknar den som ett djävulens påfund, är därför inte ägnade att förvåna. När det gäller vissa inlägg i kammaren i dag hade jag en känsla av att pesten återvänder till Europa. Vi måste här vara mycket försiktiga. Med kännedom om denna situation är det förvisso försvarbart att förordningarna innehåller mycket stränga regler för tillstånd, märkning och spårbarhet, även om de närmar sig gränsen för om det är möjligt att genomföra dem praktiskt. Jag säger det därför att jag tror att vi, bara genom att ha mycket stränga åtgärder - och det bör vi också alltid säga till allmänheten, i informationskampanjen - garanterar den absolut största säkerhet som är praktiskt möjlig.
De informationskrav som finns med i förordningarna är säkert en viktig metod att åstadkomma detta, men jag vill också rikta en vädjan till kommissionen och säga att jag anser att det behövs informationskampanjer i hela EU, för Breyer har ju redan meddelat att hon skall genomföra en kampanj om ett köpmoratorium. Om märkningen av produkterna bara leder till att de inte accepteras, kommer vi säkert inte att kunna hämta in vår eftersläpning globalt sett. Föreliggande förslag från kommissionen är säkert en intelligent lösning, men jag har ändå - och vissa inlägg gick ju också i den riktningen - mina betänkligheter huruvida detta kompromissförslag kommer att bli framgångsrikt. När riktlinjerna dras upp - och jag kan tala om för kommissionen att jag är mycket nyfiken - kommer ni att få mycket arbete, det blir inte enkelt, förhoppningsvis blir det inte något byråkratiskt monster.
(Applåder)

Bowe (PSE).
Fru talman! Vi måste erkänna att detta är ännu ett steg på vägen mot att skapa garantier för att denna nya teknologi används till gagn för människan snarare än till förfång för henne. Här i kammaren har vi redan behandlat andra lagar, bland annat en som jag var föredragande för, som tillsammans utgör det lapptäcke som ger en heltäckande kontroll av genetiskt modifierade organismer. 
Vi måste inse vissa saker i samband med just denna lagstiftning. Det huvudsakliga målet med denna lagstiftning och tillhörande överenskommelser är att ge människor rätten att träffa ett genuint val i fråga om genetiskt modifierade produkter. Vi har lyssnat till de farhågor som Europas medborgare har framfört när de kräver rätten att göra ett välunderbyggt val när det gäller genetiskt modifierade livsmedel. Vi försöker nu att införa ett märknings- och informationssystem som gör verklighet av detta val. Jag har viss förståelse för de kommentarer som Maaten framförde om bristerna i detta system, men icke desto mindre måste vi verka inom gränserna för vad som är vetenskapligt möjligt att bevisa och praktiskt möjligt att genomföra.
Vi lever i en ofullkomlig värld och användningen av tröskelvärden är en återspegling av denna verklighet. Bestämmelser om ekologiska livsmedel tillåter en förekomst av fem procent icke-ekologiska ingredienser. I praktiken innebär detta att en ekologisk färdiglagad måltid kan innehålla mindre ingredienser såsom örtkryddor och kryddor som inte finns tillgängliga av ekologiskt odlad typ. Vi har ingen märkning för mycket små restmängder av pesticider i livsmedel, trots att vi vet att sådana förekommer.
Det måste finnas brister i alla typer av märkningssystem. Någonstans måste man dra en gräns där den praktiska och vetenskapliga verkligheten gör sig gällande. Det är det bästa vi kan åstadkomma med de vetenskapliga kunskaper vi har. En av ingredienserna i den pizza ni eventuellt äter i kväll kanske är salamikorv, men alla ingredienser i den korven finns inte angivna på pizzakartongens etikett.
Vår uppgift är att nå bästa möjliga resultat inom vetenskapens gränser. Vår prioritering är att skapa förutsättningar för konsumenterna att träffa val.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Fru talman! José Bové satsar sin frihet i Frankrike på engagemanget mot GMO och för försiktighetsprincipen. Sanktionen är fullständigt oacceptabel, i synnerhet om man jämför det hot som han utgör mot samhället med det hot som vilar över vår framtida hälsa på grund av GMO. Vi vet det bättre här än på andra ställen eftersom vi har ansvaret att ge medborgarna en reell valmöjlighet att förtära eller att vägra förtära genmodifierade organismer. Vi får inte skrämmas av lögnerna och påtryckningarna av president Bush, som är allierad med den livsmedelsindustri som vill ha GMO, och vägrar sina egna konsumenter fritt val.
Vi måste gå framåt och våga fylla ut tomrummen i våra föreskrifter. Vi måste tydligt vägra att icke-tillåtna genmodifierade organismer saluförs. När det gäller märkning av tillåtna genmodifierade organismer vet vi att livsmedelsindustrin kan spåra ända ner till 0,1 procent GMO. Den vägen måste vi följa. Utan garantier för samexistens mellan genmodifierade grödor och konventionella grödor kommer därför inte de bästa föreskrifter i världen att tjäna något till, om det finns GMO överallt i naturen. För att möjliggöra ett fritt konsumentval och skydda miljön är det mycket brådskande att odlingar utan genmodifierade organismer skyddas och att man ser till att de fortsätter att vara skyddade. Det är den stora utmaning som skall antas. Vi får inte göra oss illusioner: utan garanti för samexistens, finns det inte längre något val.

Flemming (PPE-DE).
Fru talman! Jag kommer i morgon att rösta för de båda betänkandena. Icke desto mindre är märkningen mycket svår att genomföra för industrin, och utgör ingen ärlig information till konsumenten. Rådet anser i sin gemensamma ståndpunkt att syftet med betänkandena är att undvika att vilseleda konsumenterna. Så bra! Men så blir det inte! För i händelse av slumpartade eller tekniskt oundvikliga föroreningar som kan förekomma måste ingen märkning göras, åtminstone inte upp till ett visst tröskelvärde. Tack till Roth-Behrendt, hon sade det på ett fantastiskt tydligt sätt.
Det är väl ändå rent lurendrejeri, vare sig det blir 0,9 procent eller 0,5 procent, eller om vi kanske kommer på idén med 0,1 procent eller rentav 0,01 procent. Om det inte hotar hälsan - och det gör det inte - varför skall vi då ha hela denna absurda teater? Stackars konsument som kommer att äta GMO, utan att veta om det. Konsumenten vilseleds helt medvetet av oss. Saken blir helt kabaréartad när man läser punkt 12 i Scheeles betänkande, för där står det: För att slippa märkningen måste företagaren bevisa för ansvarig myndighet att han gjort allt för att undvika förekomsten av genetiskt modifierade organismer. Stackars man, han har ansträngt sig så mycket, nå, då bryr vi oss inte om någon märkning eller att informera konsumenten! Konsumenten får aldrig veta vad han har ätit. Han har ingen aning om att han har konsumerat genmodifierat livsmedel. Jag har försökt att förhindra detta redan i utskottet, och har arbetat för ?slut med den negativa märkningen? och ?ja till en positiv märkning?. Det hade varit ärligt, och stora företag som Nestlé, Unilever etc. skulle ha varit med om det. Det var väl redan för sent. Låt oss betrakta allt detta som lärospån. Låt oss glädja oss över att vi har uppnått en samexistens, låt oss hoppas på ett motsvarande ansvar, och ta det som lärospån för vad politisk oärlighet kan vara.

Corbey (PSE).
Först och främst vill jag rikta en komplimang till Scheele. Hon har behandlat det här svåra ärendet med stor omsorg. Jag måste säga att jag själv ställer mig ganska tvekande till det här betänkandet. För det första anser jag att etiketterna verkligen måste tala sanning och inte stå 0,9 procent bredvid sanningen. Jag tycker det är synd att vi inte har fattat ett beslut om att införa en GMO-fri märkning, för det hade varit mycket tydligare för konsumenten. 
Jag tycker också att det är synd att vi fortsätter att se så mycket till det finstilta, egentligen vore det mycket bättre att genast uppge klart och tydligt på en etikett om en produkt är GMO-fri, om den innehåller GMO eller kan innehålla GMO. Det skulle i vilket fall som helst ha gett konsumenterna den tydlighet som många förväntar sig.
Trots det kan jag instämma i den här lagstiftningen, för jag anser att det är hög tid att moratoriet upphävs och jag skulle gärna vilja höra från kommissionen vilka steg den kommer att ta för att se till att så sker. För medlemsstaterna är det nu dags att på allvar ta sig an dels samexistens i jordbruket, i transport och i hamnarna och dels kontrollfaciliteter. Det får inte vara alltför lätt att undkomma det här direktivet, och medlemsstaterna måste i vilket fall som helst se till att det efterlevs.

Schörling (Verts/ALE).
Herr talman! Jag vill börja med att tacka de båda föredragandena för det arbete de har utfört, men jag måste säga att jag känner stort obehag inför det beslut som vi står inför. Faktum är att det känns som om jag befinner mig i ett slags gisslansituation.
Jag vill å ena sidan säga nej till GMO-tekniken, som är långt ifrån problemfri. Det är ingen frälsningslära. Den utsätter oss tvärtom för risker, eftersom det är omöjligt att förutsäga vilka egenskaper en modifierad gen ger upphov till i sin nya miljö. Samexistens låter bra, men vi vet också att GMO smittar. Vi vet alltså inte vilken situation vi står inför. Det finns också en maktkoncentration, och de stora multinationella företagen utövar oerhörda påtryckningar inte minst på de afrikanska länderna. Å andra sidan, om vi inte kan stoppa GMO, är det naturligtvis nödvändigt med strikta regler. Vi måste minimera risken. Jag kommer därför att rösta ja till ändringsförslagen från miljöutskottet i morgon.
Jag vill dock säga en gång för alla att det återstår så många frågor att lösa, bl.a. om miljöansvar, att det inte kan bli fråga om att upphäva moratoriet.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Trakatellis och Scheele har lagt fram ett omfattande arbete, som klart skall bidra till att förbättra informationen och öppenheten samt valfriheten för de europeiska konsumenterna. Konsumenten måste veta vad han köper och vad han äter. Det är nödvändigt att så snart som möjligt skapa effektiva, kalkylerbara lagstadgade ramvillkor för tillstånd, märkning och spårbarhet när det gäller GMO.
De båda förordningarna och upphävandet av de facto-moratoriet är avgörande förutsättningar för att man skall kunna åstadkomma en framtidsinriktad strategi för den europeiska biotekniken, så som krävdes i början av detta år, med parlamentets stöd. Moratoriet blockerar den gröna biotekniken i Europeiska unionen. Det skadar särskilt de innovativa små och medelstora företagen i Europa och strider samtidigt mot målsättningen från Lissabon.
Det handlingsutrymme som föreskrivs i kompromissförslag 1 till Scheeles betänkande är önskvärt. Men man måste se till att den gemensamma inre marknaden inte störs genom att enskilda medlemsstater går sin egen väg, och därigenom motverkar syftet med denna förordning.
Vi behöver genomförbara bestämmelser om slumpartad och tekniskt oundviklig förekomst av GMO i icke genetiskt modifierade produkter. Varje åsatt tröskelvärde är när allt kommer omkring godtyckligt. Det vet vi alla. Men tröskelvärdet 0,9 procent i den gemensamma ståndpunkten är förnuftigt och hjälper producenter och konsumenter att orientera sig. Tröskelvärdet är viktigt för samexistensen av olika odlingsformer, eftersom exempelvis pollenöverföring aldrig tekniskt kan uteslutas i naturen.
Ett viktigt kriterium i den nya lagstiftningen måste vara att ramvillkoren är genomförbara. I synnerhet måste de stå i samklang med WTO:s regler, och får inte hindra utvecklingen av biotekniken i Europa på grund av överbyråkratisering. Och de måste framför allt bidra till att informera och skydda konsumenterna.

Scheele (PSE).
Herr talman! I dagens debatt har man mycket ofta talat om tröskelvärden, om politiskt godtyckliga tröskelvärden. Trots detta vill jag understryka hur viktigt det var för Europaparlamentet att här under den första behandlingen fastslå 0,5 procent, även om det inte gjorde många särskilt lyckliga. Den stränga gemensamma ståndpunkten och även den nuvarande grundvalen för förhandlingen om en bärbar kompromiss när det gäller samexistensen kan vi tacka det faktum för, att vi genomdrev och antog de 0,5 procenten i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor.
Den andra punkten som jag vill ta upp är att jag inte anser att det är särskilt schyst att nu uppträda som om vi före omröstningen vore helt neutrala till om vi säger ?ja? eller ?nej? till genetiskt modifierade organismer.
(Applåder)
Vi känner till det faktum att vi inte bara när det gäller GMO utan även i fråga om många kemikalier och andra produkter inte har någon möjlighet att säga ?nej?. Därför har jag också arbetat för så stränga villkor som möjligt i tillståndsprocessen och för en omfattande märkning. Flemming kritiserade sättet att märka och ansåg det politiskt oärligt. Jag vill fråga henne - hon är tyvärr inte längre här i kammaren - om det vore politiskt mer ärligt mot konsumenterna att inte märka något som till 100 procent består av GMO. Jag tror mycket väl att de europeiska medborgarna är omdömesgilla nog att här skapa sig en egen åsikt, och jag tror också att det bara kan vara till nytta för bioteknikens vederhäftighet och trovärdighet om den inte gömmer sig bakom dåliga märkningsbestämmelser. Om man sedan understryker att man har arbetat intensivt för en ?GMO-fri? märkning, så har jag alltid sagt att ?GMO-fri? kan användas som extra märkning. Det får inte vara så att man undanhåller konsumenterna var det finns genetiskt modifierade organismer.
Jag tror att man måste understryka det och även framhäva att denna hållning var rent industrivänlig och inte konsumentvänlig.

Lucas (Verts/ALE).
Herr talman! Vi behöver en ny förordning om märkning och spårbarhet och dessa bestämmelser måste vara så stränga som möjligt. Men min främsta poäng är att detta inte skall betraktas som ett klartecken för att häva de facto-moratorierna, även om dessa nya regler enligt våra förhoppningar skulle antas i morgon. Dessa direktiv behandlar inte på ett riktigt sätt den mycket påtagliga risk som finns för att konventionella och ekologiska jordbruk kontamineras med organiskt modifierade underarter. Inte heller innehåller bestämmelserna ansvarsregler till skydd för de jordbrukare som drabbas av sådan kontamination.
Forskning som bedrivits av kommissionen, Europeiska miljöbyrån och av miljöministeriet i mitt eget hemland visar att ett godkännande av genetiskt modifierade grödor närmast oundvikligen leder till en omfattande kontamination av konventionella grödor.
Om vi vill skapa garantier för att allmänheten skall ha rätt att förkasta genetiskt modifierade produkter måste vi se till, inte bara att genetiskt modifierade produkter är märkta, utan även att konventionella grödor kan fortsätta att existera. Om vi inte kan ta itu med kontaminationen kan inga sådana garantier ges. Enligt min mening är Fischlers riktlinjer otillräckliga. Moratoriet måste därför fortsätta att gälla.
Slutligen pågår ett antal samrådsförfaranden om genetiskt modifierade grödor i medlemsstaterna. Det är viktigt att dessa processer utförs på ett seriöst sätt. Därför är det mycket beklagligt att den brittiska regeringens process har varit bristfälligt finansierad och föga känd. Tidsfristen för processen måste förlängas om vi inte skall tvingas dra slutsatsen att ministrarna i regeringen redan har fattat ett positivt beslut om odling av genetiskt modifierade grödor.

Byrne
. (EN) Herr talman! Vi har nu kommit till slutet av denna mycket intensiva debatt som har pågått under nära två år. Beviset för det samarbete som har ägt rum mellan våra institutioner är den lagstiftning som ni skall rösta om i morgon.
Under debattens gång de senaste två åren, och inte minst under denna eftermiddag, har olika läger naturligtvis fört fram många olika åsikter. Vissa kommer oundvikligen att vara missnöjda med den lagstiftning som läggs fram. Vissa menar till exempel att vi har gått för långt för att åstadkomma den balans vi har eftersträvat att åstadkomma, och att detta kommer att fördröja och försena den framtida utvecklingen av bioteknik i Europa. De menar att våra duktiga vetenskapsmän flyr till Förenta staterna.
Det är möjligt att detta stämmer, men vi måste ändå se till att utarbeta en lagstiftning som tillhandahåller värdefull information till konsumenterna, så att de kan välja om de vill konsumera genetiskt modifierade livsmedel eller inte.
Vi har utarbetat denna lagstiftning som är världens bästa på detta område och tillhandahåller därigenom krav på godkännande för försäljning, övervakning, märkning och märkning underbyggt med spårbarhet. Detta skapar en rimlig nivå och fullständig trovärdighet.
Återigen andra förkastar genetiskt modifierade organismer och jag misstänker att vissa av dem skulle förkasta genetiskt modifierade organismer till vilket pris som helst. Dessa personer kommer aldrig att bli nöjda och ingen lagstiftning kommer någonsin att vara tillräcklig för dem. Har de då inte försatt sig själva i en situation där deras åsikter inte kan beaktas fullt ut? Kanske är det så.
De som har arbetet hårt med denna fråga, Scheele, min personal och förhoppningsvis även jag själv, har försökt att åstadkomma en balans som uttrycker den bästa lösningen ur alla synpunkter, med beaktande av de åsikter som har framförts från alla läger, för att uppnå det resultat som nu föreligger och som ni skall rösta om i morgon.
Till dem som är mycket skeptiska till denna teknik måste jag säga att alla tillgängliga vetenskapliga bevis säger oss att genetiskt modifierade livsmedel är lika säkra som konventionella livsmedel. Det finns inga vetenskapliga bevis som talar om motsatsen. Vi har vid upprepade tillfällen sagt att de beslut som fattas här i parlamentet och i kommissionen måste bygga på vetenskapliga rön. Om vi gör avsteg från denna princip är vi ute på hal is.
Jag har ombetts ta upp frågan om moratoriet. Ett antal medlemsstater och några andra stater begärde att ett de facto-moratorium skulle införas för att skapa utrymme för ny lagstiftning med syfte att åstadkomma det som nu föreligger i form av detta utkast till lagstiftning. Jag har svårt att tro att de som ville att detta arbete skulle uträttas nu menar att moratoriet skall fortsätta att gälla trots allt detta hårda arbete, dessa ansträngningar, kostnader och denna debatt.
När vi nu har återspeglat åsikterna hos dem som bad oss att inleda detta arbete och utarbeta denna lagstiftning är tiden kommen för att häva de facto-moratoriet. Det finns nu lagstiftning som ger ett adekvat skydd och information till konsumenterna. Det är en avancerad lagstiftning som är världens bästa på området och skapar möjligheter för konsumenterna att själva välja om de vill konsumera genetiskt modifierade livsmedel eller inte. Valet är deras. Under dessa omständigheter är det lämpligt att övergå till att häva de facto-moratoriet för livsmedel och foder.
Jag anser inte att detta är en åtgärd som bör vidtas inför ett hot om WTO-förfaranden eller liknande. Mitt arbete, och det gäller säkert även för er, har gått ut på att försöka att åstadkomma en riktig lösning, att försöka att nå ett resultat som erbjuder en valfrihet för konsumenterna som vi anser är nödvändig, och låta dem fatta meningsfulla och välunderbyggda beslut.
Vi uträttar detta arbete på grund av att vi anser att det är riktigt. Vi gör det inte på grund av att andra anser att vi borde påskynda processen eller inför hot om WTO-förfaranden.
Till dem av er som har uttryckt skepticism och fortfarande är bekymrade över denna lagstiftning, vill jag påpeka att det finns en särskild bestämmelse om en översyn inom två år efter det att denna lagstiftning antagits och fram till det att den börjar gälla. Därför finns både möjligheten och intentionen att återkomma till denna fråga inom denna period för att avgöra om det finns behov för justeringar eller ändringar. Enligt min åsikt är detta en viktig del av lagstiftningen som kommer att mildra farhågorna hos dem som har uttryckt oro om förslaget.
Kommer jag att inleda ett överträdelseförfarande eller anser jag att kommissionen borde inleda ett överträdelseförfarande om lagen inte efterlevs? Kommissionens uppgift och roll är att garantera att Europeiska unionens lagar tillämpas och genomförs på ett riktigt sätt, och alla lagstiftningar som inte efterlevs medför en skyldighet för oss att ta vårt ansvar och vidta de åtgärder som fördraget ålägger oss. 
Slutligen vill jag tacka Scheele för hennes hårda arbete och för den samarbetsvilja hon har visat under möten med mig personligen och med min personal. Samtidigt vill jag lyckönska henne till resultaten av ett besvärligt arbete som har pågått under lång tid. Det har varit ett nöje för mig att samarbeta med henne under denna tid.
(Applåder)

Wallström
. (EN) Herr talman! Först vill jag tacka er alla för en mycket givande och uttömmande debatt. Debatten är en bekräftelse på hur svårt det är att nå någon form av samsyn i denna komplicerade fråga. Detta förstärker de insatser som har gjorts av de båda föredragandena, Scheele och Trakatellis. De har lyckats att närma mycket bestämda åsikter till varandra och finna några fungerande kompromisslösningar.
Under denna debatt har jag noterat en önskan om att föra en helt annan debatt om att säga ja eller nej till genetiskt modifierade organismer. Men sådan ser inte verkligheten ut. Vi håller inte på att diskutera om vi skall säga ja eller nej till genetiskt modifierade organismer. Det är möjligt att en sådan situation hade varit enklare - men det stadiet är redan passerat. Europeiska unionen importerar redan i dag 35 miljoner ton sojabönor per år. Sådan ser situationen ut. Det är inte rättvist att påstå att vi inte har försökt att handla efter verkligheten.
Vi har ändrat direktiv 2001/18/EG om utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön. Vi har föreslagit märkning med spårbarhet. Vi har granskat förslag om livsmedel och foder. Vi har lagt till dessa förslag. Vi har skrivit in en ny text i förslaget om miljöansvar. Vi diskuterar hela tiden hur man kan komplettera den nuvarande lagstiftningen för att tillmötesgå medborgarnas farhågor.
Vårt förslag återspeglar dessa farhågor samtidigt som det beaktar möjligheterna med denna nya teknologi. Precis detta tar förslaget upp. Vi är medvetna om att tillämpning av genetisk modifiering sannolikt medför många fördelar, men vi är samtidigt medvetna om att det finns risker. Av denna anledning har vi nu genomfört en mycket strängare lagstiftning. Av denna anledning spårar och märker vi dessa produkter. Av denna anledning har vi lagt till en text i förslaget om miljöansvar. Just detta har vi tagit i beaktande. Vi försöker att dra vårt strå till stacken och ta vårt ansvar. Det är enda sättet att ta itu med en sådan komplicerad och svår fråga.
Är det tillräckligt att börja om med tillstånden på nytt? Denna debatt påminner mig om en pojke jag kände som när han var fem eller sex år gammal blev bjuden på middag med små gröna ärter av sin mormor. Han försäkrade sin mormor att ?ja, jag älskar gröna ärter, men jag äter dem inte?. Samma sak kommer att gälla om vi nu inrättar en helt reviderad lagstiftning som vi själva inte vill tillämpa. Vilka signaler skickar det ut till vår omvärld? En signal om att vår lagstiftning, där vi garanterar denna balans mellan potentiella fördelar och risker, inte fungerar - att vi inte är beredda att tillämpa den. Det är det viktigaste för mig. Vi borde kunna börja tillämpa den lagstiftning som vi nu har arbetat med under mycket lång tid, och därmed se till att de europeiska konsumenterna och jordbrukarna kan fatta välunderbyggda beslut.
Vi måste visa vår omvärld, däribland även Förenta staterna, att lagstiftningen fungerar. Så här har vi valt att lösa frågan. Vi gör en riskbedömning, vi spårar produkten, vi märker den och vi ser till att skapa en riktig balans.
Som min kollega Byrne sade kommer kommission att ta sitt ansvar. Som ni vet låter processen medlemsstaterna själva visa att de kan handskas med denna fråga, men om de inte är beredda att göra det kommer kommissionen utan tvekan att ta sitt ansvar. Jag vill än en gång tacka föredragandena och alla ledamöter för en mycket spännande debatt.
(Applåder)

Talmannen.
Kollegan Breyer har enligt artikel 122 begärt ordet för att få komma med en personlig förklaring. Fru Breyer, jag vill påpeka att ni bara får åberopa yttranden som gällt er person under debatten, alltså inte någon ny debatt.

Breyer (Verts/ALE).
Herr talman! Schnellhardt sade att jag skulle organisera en kampanj rörande ett köpmoratorium. Det är rent nonsens! Konsumenterna visar - och det beläggs i alla enkäter - att de inte vill ha några genetiskt modifierade produkter. Hittills kunde industrin i hemlighet lura på konsumenterna GMO-livsmedel. Nu måste livsmedelstillverkarna säga konsumenterna sanningen om produkterna. Om alltså de facto-moratoriet skulle upphävas, får vi en helt ny situation. Vi har en märkning, dvs. konsumenterna kan nu uttala sig för eller emot dessa livsmedel. Lackmustesten för genteknikindustrin är alltså inte EU:s tillstånd - vare sig man får det eller inte - eller hindret som förfarandet innebär, utan om konsumenterna kommer att köpa dessa produkter. Lackmustesten är alltså marknaden. Marknaden kommer att avgöra. Jag är inte rädd för upphävandet av detta moratorium, tvärtom! Ni måste ändå fråga er varför inte någon enda producent hittills marknadsfört dessa produkter med märkning. Tillverkarna kommer att få uppleva en ekonomisk flopp med dessa produkter. De kommer, när dessa produkter måste märkas, att tvingas säga sanningen om produkterna. Konsumenterna kommer själva att få till stånd ett köpmoratorium.
Kommissionen har också när det gäller att upphäva moratoriet undantagit ansvarsfrågan. Kommissionsledamot Wallström, ni sade oss när det gällde direktivet om utsättning att ansvarsfrågan kommer att tas upp i direktivet om miljöansvar. Detta var inte fallet.

En sista punkt: Jag bad tidigare i debatten kommissionären att hon skulle säga något om utsädesbestämmelserna. Jag befarar att vi som parlament blir överlistade. Jag ber kommissionen innerligt att säga något om det, eftersom vi som parlament inte kommer att höras i denna fråga. Kommer det att bli ett nollgränsvärde för utsäde, så som det redan praktiseras i vissa stater? Är det alltså tekniskt inte oundvikligt? Jag ber er att också ge ett svar på detta.

Talmannen.
Fru Breyer! Jag måste tyvärr säga er att det som ni har förklarat har föga att göra med en personlig förklaring, utan var ytterligare ett inlägg i debatten. Jag visste nog varför jag sade det innan. Jag ber er vänligen att i framtiden hålla er till reglerna.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
SKRIFTLIG FÖRKLARING (ARTIKEL 120)

Klaß (PPE-DE).
Herr talman! Genom de båda förordningarna skall en ny enhetlig rättslig ram skapas för hela Europa rörande tillstånd, märkning och spårbarhet för genetiskt modifierade livsmedel och djurfoder. Den myndiga konsumenten vill vara informerad - om innehåll, sammansättning, tillsatser, ja somliga också om produktionsformer.
Detta informationsbehov måste vi tillfredsställa, just på de områden där ovisshet kan framkalla oro. Denna ovisshet vill konsumenten avvärja genom att han har valfrihet. Mänskligheten är rädd för allt som är nytt. Man har inte lång erfarenhet av GMO. Alltså behövs det absolut information för att skapa valfrihet. Jag stöder kompromissen. Nu gäller det att undvika ett förlikningsförfarande, för att denna viktiga förordning skall kunna träda i kraft. Bara genom att den antas snabbt kan moratoriet upphävas, och därmed kan handelstvister med Förenta staterna, Kanada eller Argentina förhindras. Jag hoppas att EU snart ger upp sina förbehåll mot GMO. Om mänskligheten hade blockerat uppfinningen av hjulet, skulle vi i dag fortfarande gå till fots.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan skulle nu vara en gemensam debatt om några betänkanden om livsmedelssäkerheten. Men vi skulle bara ha tre minuter på oss, för sedan börjar debatten om kommissionens meddelande. Det är ingen mening med att öppna debatten vid denna tidpunkt.
I enlighet med föredragningslistan följer nu kommissionens meddelande om förstärkning av europeiska läkemedelsindustrin i patientens intresse, en handlingsplan.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag är glad över att kunna meddela att kommissionen tidigare i dag antog ett meddelande om initiativet från G10 läkemedel.
För dem av er som inte känner till G10 skulle jag i korthet vilja redogöra för bakgrunden till detta initiativ.
Under senare år har det framkommit växande bevis för att den Europabaserade läkemedelsindustrin håller på att förlora i konkurrenskraft till sina Amerikabaserade motparter. Detta är ett problem inte bara för vår ekonomi utan även för folkhälsan och framför allt för Europas patienter. Miljontals européer använder läkemedel dagligen.
Huvudmålet med läkemedelspolitiken är att åstadkomma långvariga fördelar för patienterna. Vi måste stödja medlemsstaterna så att de så snabbt som möjligt kan göra godkända, framför allt nya och innovativa, läkemedel tillgängliga och ekonomiskt överkomliga för dem som behöver dem. En del av den statistik som gäller industrin är emellertid en dyster lektyr. Detta gäller till exempel de uppgifter som avser forskning och utveckling, områden som är avgörande för vår industri, vår kunskapsgrund och våra patienter.
År 1990 var Europa världsledande på områdena farmaceutisk utveckling och innovation. Nu har Förenta staterna gått om Europa när det gäller att upptäcka nya kemiska och biologiska enheter. Denna utveckling är inte slumpmässig. Sedan 1990 har Förenta staternas utgifter för forskning och utveckling ökat dramatiskt. Mellan åren 1990 och 2000 växte utgifterna för forskning och utveckling dubbelt så snabbt i Förenta staterna som i Europa. År 1997 hade Förenta staterna gått om Europa när det gäller totala utgifter för forskning och utveckling. G10 läkemedel inrättades som ett resultat av denna situation.
Väl medvetna om den avgörande roll industrin spelar både inom industri- och hälsovårdssektorn inrättade kommissionsledamot Byrne och jag högnivågruppen för läkemedelsutveckling och läkemedelsförsörjning - G10 läkemedel. Det är en liten grupp bestående av högt uppsatta företrädare från medlemsstaterna, industrin, sjukförsäkringsfonder och patienter.
Gruppen fick den utmanande uppgiften att nå samsyn kring olika sätt att förbättra läkemedelsindustrins konkurrenskraft med syfte att uppnå såväl sociala som folkhälsomässiga mål. Till mångas förvåning lyckades gruppen i maj förra året presentera en rapport med 14 omfattande rekommendationer.
I det meddelande som antogs i dag beskriver vi hur vi har för avsikt att arbeta vidare med dessa rekommendationer. Inom meddelandet arbetar vi utifrån fem breda teman som vi har för avsikt att arbeta med parallellt.
Kärnan i den verksamhet som bedrivs av G10 är att skapa fördelar för patienten. Vi kommer att undersöka sätt att förbättra patientinformationen om läkemedel, stärka patienternas inflytande över de beslut som fattas i folkhälsofrågor, och så vidare. Jag är säker på att min kollega Byrne kommer att säga mer om detta.
Utvecklingen av en konkurrenskraftig Europabaserad industri tar oss tillbaka till ursprunget till G10. Vi söker efter sätt att förbättra tillgången till innovativa läkemedel och behovet av att påskynda de nationella förhandlingarna om ersättning och prissättning, ökad priskonkurrens för läkemedel som inte omfattas av den offentliga sektorn och åtgärder för att utveckla marknader för generiska läkemedel och läkemedel som inte är receptbelagda.
Om stärkande av EU:s kunskapsgrund kan jag säga att vi kommer att betala ett högt ekonomiskt, socialt och folkhälsomässigt pris om vi misslyckas med att stödja innovation. Vi söker efter sätt att skapa incitament för forskning, däribland användning av virtuella hälsovårdsinstitut för att stimulera och organisera forskning och utveckling relaterat till bioteknik och hälsa. Vi skapar även en koppling till många av initiativen inom ramen för kommissionens nuvarande sjätte ramprogram.
Med den förestående utvidgningen ställs unionen inför en av sina största utmaningar och möjligheter någonsin. Vi söker efter sätt att anta denna utmaning genom att skapa lika konkurrensvillkor för immateriell äganderätt och tillhandahålla stöd för de nya medlemsstaterna, så att de kan genomföra det nya regelverket.
När det handlar om att medlemsstaterna skall lära från varandra, kommer riktmärkning att vara en praktisk mekanism för att övervaka genomförandet av rekommendationerna och erbjuda ett forum där medlemsstaterna kan utbyta bästa praxis.
Vilken är då drivkraften för att genomföra förslagen i meddelandet? Den främsta drivkraften kommer att vara den farmaceutiska granskning som stöds av handlingsplanen för biovetenskap och bioteknik och programmet för folkhälsa. Ni känner säkert till dessa och den farmaceutiska granskningen kommer naturligtvis att bli föremål för en andra behandling under hösten.
Det unika med G10 är emellertid det verktyg det utgör för att granska områden som faller inom ramen för medlemsstaternas behörighet och påverkar konkurrenskraften och folkhälsan. Det finns en gräns för vad som kan uppnås på europeisk nivå.
I meddelandet nämner vi områden där vi menar att en europeisk diskussion kan vara till fördel för medlemsstaterna samtidigt som det hjälper oss att nå våra mål inom ramen för G10. Vi föreslår framför allt en granskning av de nationella systemen för prissättning och ersättning. Även om detta är en fråga som faller inom ramen för medlemsstaternas behörighet anser vi att införandet av fler marknadsåtgärder, tillsammans med nationella skyddsåtgärder för kontroll av läkemedelsutgifter, kan skapa fördelar för patienter och industri vad gäller snabbare tillgång till marknaderna.
Sammantaget anser jag att meddelandet, tillsammans med de övriga initiativen jag har nämnt, skapar en ram för att vända konkurrenskraften hos vår läkemedelsindustri samtidigt som vi förbättrar den europeiska folkhälsan.

Byrne
. (EN) Herr talman! I det G10-meddelande som kommissionen antog i dag märker vi att patienterna och folkhälsan ställs i centrum för debatten om den europeiska läkemedelspolitikens framtid. Denna omfördelning av tonvikten i politiken mellan egentlig industriell innovation och hälsomässiga behov är ett viktigt steg i rätt riktning.
Ni har tidigare hört mig säga att vår hälsa är vårt välstånd. Utvecklingen mot en förbättrad folkhälsostandard, förlängningen av antalet sjukdomsfria levnadsår och ökningen av den förväntade livslängden är aspekter som kännetecknar modern ekonomisk utveckling, och i detta sammanhang har farmaceutisk innovation spelat en avgörande roll.
Ur ett patientperspektiv har innovationen under de senaste årtiondena medfört dramatiska förbättringar av patientens värdighet och livskvalitet. Patienter spelar nu en mer aktiv roll i sökandet efter information och produkter.
Men när hälsovårdsutgifterna ökar, befolkningen blir allt äldre och patienternas förväntningar stiger, behöver vi en strategisk vision om hur vi skall gå vidare på detta komplexa område.
Inom detta område finns många frågor som är förknippade med varandra. Patienterna vill ha mer effektiva och mer humana produkter som snabbare finns att tillgå på marknaden. Det finns ett önskemål om bättre information om de komparativa fördelarna med olika produkter och tidiga varningar om biverkningar. Patienterna fäster stor vikt vid tillgång till tydlig och officiell information som fås genom de små faktabladen inuti förpackningarna eller online genom en europeisk hälsoportal.
De som finansierar hälsovårdssystemen behöver hållbar budgetering, ekonomiskt överkomliga läkemedel, hanterlig efterfrågan och ansvarsfullt uppträdande från såväl patienter som förskrivare och tillverkare.
Ur folkhälsosynpunkt finns ett behov av att garantera att läkemedlen är av hög kvalitet och uppfyller strikta säkerhetskrav, och att eventuella biverkningar identifieras och åtgärdas med kort varsel. Det finns ett behov att arbeta mot mer rationella förskrivningar och konsumtionsmönster, för att därigenom se till att vi kan bekämpa antibiotikaresistens.
Därutöver finns ett behov av att se till att forskningen utvecklar produkter som behandlar hälsomässiga krav till skillnad från livsstilsproblem. Mer måste till exempel göras för att utveckla produkter som behandlar sällsynta sjukdomar och barnsjukdomar. När befolkningen i samhället blir allt äldre kommer läkemedel att spela en viktig roll för att garantera ett aktivt och sunt åldrade, med allt vad det innebär i form av ekonomiska och mänskliga fördelar.
För industrin finns en rad specifika frågor som presenteras för er i dag. Men vi måste vara medvetna om att en allt mer global industri mindre sannolikt kommer att prioritera investeringar i forskning om behandlingar som Europas medborgare kommer att behöva om 10-20 år, om den marknad de verkar på är fragmenterad och oförutsägbar. Det kommer sålunda inte att råda någon brist på högeffektiva och undergörande livsstilsläkemedel såsom Viagra, men hur kan vi försäkra oss om att det kommer att utvecklas läkemedel som behövs för att behandla åkommor som artrit, Alzheimers och fetma, bara för att nämna några?
Endast genom att arbeta för att skapa en mer förutsägbar marknad i Europa kan vi övertyga industrin om den skall ta den europeiska befolkningens behov på allvar under kommande år.
Högnivågruppen för hälsa har slagit fast att läkemedelspolitikens folkhälsomässiga mål är ?att se till att effektiva, högkvalitativa och säkra läkemedel, däribland de senaste och mest innovativa, finns tillgängliga för dem som behöver dem, oavsett inkomst eller social ställning?.
Var och en av dessa frågor har tagits upp i detta meddelande. Vi har eftertryckligt understrukit patienternas behov av information och deras behov av att få ökat inflytande över politiken. Insatser på båda dessa områden kommer att stärka deras allt mer betydande roll som viktiga beslutsfattare på hälsovårdsområdet. Inrättandet av en EU-finansierad plattform för Europas patienter i februari är ett viktigt steg på vägen.
Vi har även riktat in oss på själva läkemedlen, genom att skapa system som garanterar deras säkerhet, kvalitet och effektivitet. Här har G10 tydligt fört upp behovet av att skapa kraftfullare system för läkemedelsövervakning och relativ effektivitet på dagordningen. Härigenom siktar vi på att förbättra den rationella användningen av läkemedel. Detta är ett mål för folkhälsan som stärker vår vision för läkemedelssektorn.
Relativ effektivitet är en mycket viktig fråga för Europeiska unionen. I juni 2000 underströk rådet betydelsen av ett terapeutiskt mervärde, både ur hälsoskyddssynpunkt och ur ett industripolitiskt perspektiv.
Effektiva läkemedel måste snabbt nå ut till de personer som behöver dem. Detta innebär att man måste identifiera vilka läkemedel som är genuint effektiva, inte bara i den kontrollerade miljö som ett kliniskt försök är, utan i allmänhet för den bredare befolkningen. Denna kritiska fråga är det här fråga om.
Relativ effektivitet är ett nyckelverktyg för att skapa rationell användning. Men vi måste utan tvekan även fundera över den roll som andra aktörer spelar. Hur kan vi förbättra rationell användning av läkemedel hos förskrivaren och hos konsumenten?
En parallell fråga skulle kunna vara: hur kan vi veta om vi har lyckats åstadkomma en förbättring av rationell användning av läkemedel? Detta för mig in på frågan om riktmärkning. Rekommendationen om att utveckla indikatorer för folkhälsan har ställt oss inför en stor utmaning. Man kan till exempel utreda vilka indikatorer som kan användas för att övervaka utvecklingen hos de som förskriver läkemedel. Slutligen har vi för avsikt att skapa en uppsättning indikatorer som kan kasta ljus över utvecklingen inom medlemsstaternas läkemedelssektorer när det gäller frågan om i vilken utsträckning folkhälsomässiga behov tillfredsställs, och att på detta sätt skapa ett underlag för utarbetandet av bestämmelser på nationell och europeisk nivå.
Slutligen vill jag säga att diskussionen om utvidgningen kommer mycket lägligt. Anslutningsfördragen har undertecknats. Även om utvidgningen är föremål för en specifik rekommendation från G10, måste våra svar på alla rekommendationer återspegla den nya situationen inom Europeiska unionen.
G10 är ett första viktigt steg mot att utveckla en strategisk vision om den europeiska befolkningens hälsobehov, nämligen ekonomiskt överkomliga, effektiva, tydliga och säkra läkemedel som omfattar alla människor. Om detta tillämpas på ett riktigt sätt kommer det att skapa fördelar för alla inblandade parter.

Talmannen.
Tack så mycket, kommissionär Liikanen!
Vi kommer att genomföra debatten enligt det s.k. förfarandet med ?fånga talmannens uppmärksamhet?. Roth-Behrendt har lyckats fånga min uppmärksamhet, och hon har nu ordet.

Roth-Behrendt (PSE).
Herr talman! Det är mig ett nöje att fånga er uppmärksamhet! Jag har en fråga till kommissionsledamöterna: Anser ni inte att det finns en viss motsägelse i rekommendationerna? Om ni är för mer stimulans till forskningen, för att snabbare få ut bättre läkemedel till patienterna, och om alla medlemsländer i G10 också har sagt det, varför ser då det politiska enandet rörande läkemedelspaketet ut så, att just dataskyddet inte är föreskrivet under tillräckligt lång tid för att legitimera innovationer, och att forskningen därför inte drivs på? Anser ni inte också att det säkraste och bästa sättet att snabbare förse patienterna med bättre läkemedel vore ett principiellt centralt förfarande - snabbt och enkelt - och att det vore bättre att kommissionen och även medlemsländerna ger ut mer pengar för forskningsändamål, och att de äntligen lägger den nya lagstiftningen för barnläkemedel på parlamentets bord? Då kunde vi också snabbare göra något för att få bättre läkemedel för människorna.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Jag måste betona att de två förslagen skall behandlas var för sig inom ramen för granskningen. Granskningen stöds av G10 och nu även av medlemsstaterna. G10-processen går vidare och så här långt har det inte förts någon bred diskussion inom medlemsstaterna om frågan.
För det första finns det ett förslag från gruppen och i dag har vi även kommissionens rekommendationer. Nästa vecka kommer det italienska ordförandeskapet att anordna en konferens om G10 utifrån kommissionens rekommendationer. Vi hoppas att denna information sprids vidare.
Som jag sade är det viktigt att granskningen genomförs. Det är viktigt för de forskningsbaserade industrierna eftersom det stärker deras ställning. Det påskyndar tillgången till marknaderna för nya produkter, det fungerar som en motvikt och det innebär även att generika kommer att vara mer konkurrenskraftiga när patenten löper ut.

Bordes (GUE/NGL).
Herr talman! Efter att i över trettio år av mitt liv ha varit arbetstagare i en av de stora världsomspännande läkemedelskoncernerna kan jag säga er att, oavsett om den är europeisk, är denna industris främsta intresse vare sig befolkningarnas hälsa - och framför allt inte de befolkningar som inte kan betala läkemedel - eller välbefinnandet hos de arbetstagare som den har anställt och som den inte tvekar att friställa i tusental när någon fusion eller koncentration äger rum inom denna sektor, eller att till och med låta kvinnor arbeta hårt, dag och natt, för att tillverka och förpacka läkemedel. Dessa tillvägagångssätt är desto mer chockerande eftersom läkemedelsindustrin är en av de mest lönsamma. Denna industris främsta intresse är i själva verket aktieägarnas finansiella välstånd.
Innan de ger ut ett läkemedel gör de stora bolagen först en marknadsundersökning som i förhållande till marknaden anger villkoren för om forskningen skall fortsätta eller avbrytas. Det betyder att man intresserar sig för sjukdomar som ger pengar. Det är likgiltigt om ett växande antal män och kvinnor får allt svårare att få behandling, och om barn i Afrika eller på andra ställen ännu i dag dör av sjukdomar som mässling, för vilka det finns utmärkta behandlingar, och man struntar i människor som är sjuka i malaria och andra sjukdomar som drabbar befolkningarna i fattiga länder.
Det enda beslut som skulle kunna tillfredsställa både dessa koncerners anställda och patienter - i såväl rika länder som i utvecklingsländerna - skulle vara att denna industri inte längre är en privat industri där det bara är en minoritets intressen som räknas, utan att den ställs under befolkningarnas kontroll i allas intresse.

Talmannen.
Tack så mycket, fru Bordes! Jag tillåter mig påpeka att vid en sådan debatt som vi nu har skall frågor ställas, och det skall inte göras talarinlägg. Jag vill be er att se efter i arbetsordningen än en gång hur det exakt förhåller sig. Då kommer vi att nästa gång tillsammans göra det riktigt.

Rod (Verts/ALE).
Herr talman! Jag medger att jag är ganska tillfredsställd över att höra Byrne ta konsumenterna i försvar mot läkemedelsindustrin.
Vid den tid då vi tog upp ärendet om läkemedelsindustrin och läkemedelslagstiftningen övervägde nämligen känslan att det snarare var Europaparlamentet som försvarade konsumenterna med hjälp av mycket starka ändringsförslag, i synnerhet när det gällde tillstånd för saluföring, centraliserat förfarande och konsumentskydd. Kommissionens svar på dessa frågor gick inte nödvändigtvis, det skall vi minnas, i den riktning som Europaparlamentet förväntade sig.
Lyckligtvis har jag för närvarande intrycket att rådet har återställt vissa saker, såsom bestämmelsen om att ett godkännande för försäljning måste förnyas vart femte år, försäljningstillstånd, centraliserat förfarande och stopp för direktreklam till patienter.
Detta leder mig till att fråga om ni i ert meddelande kommer att acceptera en stor del av de ändringsförslag till läkemedelslagstiftningen som parlamentet har antagit med stor majoritet, i synnerhet i fråga om direktreklam, konsumentdeltagande i Europeiska läkemedelsbyrån, centraliserat förfarande och ändringar av ärenden avseende försäljningsstillstånd så att ni verkligen visar ert intresse att försvara konsumenter och patienter?

Liikanen
. (EN) Herr talman! Denna diskussion har redan förts i ett annat sammanhang när jag kommenterade parlamentets ändringsförslag, men jag skulle ändå kortfattat vilja säga att kommissionen välkomnar parlamentets stöd till det centraliserade förfarandet. Nu föreslår vi att detta förfarande skall tillämpas på alla substanser och parlamentet gav sitt stöd till detta.
Rådet har nu nått en politisk överenskommelse som går i samma riktning, även om räckvidden är betydligt mer begränsad. Enligt överenskommelsen skall tillämpningen av det centraliserade förfarandet endast omfatta fyra åkommor, men enligt rådets uppfattning skall lagstiftningen innehålla en särskild artikel som möjliggör en utvidgning av tillämpningsområdet för det centraliserade förfarandet.
Diskussionerna fortsätter angående information till patienterna, men majoritetens uppfattning i rådet och parlamentet tycks ligga ganska nära varandra. Ståndpunkten är inte identisk med kommissionens, men jag respekterar ändå resultatet av lagstiftningsförfarandet.
Kommissionen har aldrig föreslagit direktreklam. Vi stöder tillhandahållandet av kontrollerad information till patienter, patientgrupper och så vidare. Alla som har tillgång till Internet får stora mängder skräppost med reklam om läkemedel, och denna verksamhet växer för var dag. Det vore bättre för konsumenterna om de visste vilka webbsidor som var pålitliga och granskades av myndigheterna, eller om de kunde lita på informationens kvalitet. Det verkar som om parlamentet och rådet befinner sig på samma våglängd när det gäller att vara försiktiga med den information som går ut till patienterna. Vi kommer naturligtvis att återkomma till denna fråga under den andra behandlingen.

Ferreira (PSE).
Herrar kommissionärer! Bland de mångtaliga förslagen har ni tagit upp läkemedlens mervärde. Jag tror att det är en viktig fråga. Ett stort antal nya läkemedel som tyvärr sällan är nydanande kommer för närvarande ut på marknaden. Hur tänker ni konkret stimulera företagen att inte bara producera nya läkemedel utan också nydanande läkemedel?
Ni tog också upp frågan om en europeisk dataportal. Nya Zeeland, för vilket jag utnämner mig till språkrör, arbetar för närvarande på ett sådant system och undrar om vårt bidrag till systemet kommer att vara läkemedelsrelaterat eller sjukdomsrelaterat, och om fallet är det senare huruvida svaren kommer att handla om läkemedelsterapi eller om olika ersättningsterapier kommer att föreslås på webbplatserna.

Liikanen
. (EN) Herr talman! Som svar på den första frågan vill jag säga att det är möjligt att garantera ytterligare skydd av dataexklusiviteten om man på allvar tar tag i frågan om nya indikationer som faktiskt utgör en innovation.
Vår ståndpunkt angående effektivitetsfaktorerna är att tillstånden skall bygga på vetenskapliga rön, men så snart medlemsstaterna har beslutat vilka läkemedel som det skall utgå ersättning från offentliga medel för, kan de naturligtvis underbygga dessa beslut med olika studier om läkemedlens effektivitet. Detta stöds även av G10. På detta område föreslår G10 med stöd från kommissionen att fler utbyten av information om bästa praxis och denna typ av effektivitetsstudier borde utföras i framtiden.
Beträffande den andra frågan vill jag säga att detta på många sätt är upp till medlemsstaterna. Lagstiftningen ser olika ut i medlemsstaterna, varigenom patienterna instrueras att använda olika lösningar. Antingen skall de endast använda den produkt som traditionellt sett har varit patentskyddad, eller på samma gång generika, i de fall där generika finns på marknaden. På europeisk nivå finns ingen sådan avvägning, men kanske bör sådana instruktioner finnas på nationell nivå.

Corbey (PSE).
Herr talman, herr kommissionär! Det går inte alls bra för läkemedelsindustrin. Det råder brist på innovationer. Därigenom uppstår en tendens att beskydda existerande produkter bättre eller att göra varianter av dem, och priserna förblir egentligen oacceptabelt höga. Ert meddelande kom alltså helt i rättan tid.
Med rätta har ni sagt att patienten måste stå i centrum, men frågan är naturligtvis vilken patient det är fråga om. Som en tidigare talare nämnde lider patienterna i utvecklingsländerna brist på mediciner. Egentligen ägnas ingen eller knappast någon forskning åt sjukdomar i utvecklingsländer. Jag skulle alltså vilja fråga er vilka initiativ ni kommer att ta för att ge forskningen på området för försummade sjukdomar en ny impuls som hela läkemedelsindustrin tjänar på.

Liikanen
. (EN) Herr talman! För utvecklingsländerna kan framför allt tre olika åtgärder vidtas: för det första att skapa en rättslig ram som uppmuntrar forskning om särläkemedel för behandling av sjukdomar som är sällsynta på vårt territorium. För detta finns ett direktiv som antogs av parlamentet för en tid sedan, så denna ram finns alltså redan.
För det andra kan offentlig finansiering av forskning komma i fråga om detta inte skulle räcka för att skapa incitament. Jag beklagar att Busquin inte är närvarande. Han hade säkert kunnat komma med ett mer uttömmande svar på frågan.
För det tredje har vi frågan om utvecklingsländernas behov till följd av medborgarnas låga inkomstnivåer och svaga köpkraft. På detta område har man under senare år gjort vissa framsteg. Frågan diskuteras å ena sidan fortfarande inom ramen för WTO och å andra sidan har man inrättat ett system som har gjort det möjligt för utvecklingsländerna att köpa vissa läkemedel till priser som är lägre än i Europa. Utvecklingen går framåt, även om dagens situation är långt från tillfredsställande.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag vill tillägga några saker till det som kommissionsledamot Liikanen just har sagt som svar på denna fråga. Det finns en grupp av kommissionsledamöter som består av mig, kommissionsledamoten med ansvar för utveckling, kommissionsledamoten med ansvar för handel och kommissionsledamoten med ansvar för forskning. Denna grupp arbetar just med denna fråga som här diskuteras, nämligen att fokusera på sjukdomar i utvecklingsländerna.
Denna grupp fokuserar framför allt på sjukdomarna malaria, hiv och tuberkulos. Jag utgår ifrån att mer information med tiden kommer att finnas tillgänglig om denna fråga.
Jag vill även nämna att ett av de mål som har fastställts av det italienska ordförandeskapet, av den inkommande hälsoministern, är att göra framsteg när det gäller sjukdomen malaria. Detta är ett av det italienska ordförandeskapets mål.

Caudron (GUE/NGL).
Herr talman, herrar kommissionärer! Jag skulle vilja uttala mig i samma riktning som Corbey gjorde i sitt inlägg, och som jag samarbetade med vid utarbetandet av ett program om sjukdomar i länderna i Söder, i enlighet med artikel 169 i EG-fördraget som tillämpats för det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling. Hon ställde frågan om svårigheten att mobilisera forskning på detta område. Ni svarade att kommissionsledamot Busquin skulle ha kunnat tillföra kompletterande svar.
Utan att vilja svara i kommissionsledamotens ställe vill jag bara säga att det verkar finnas föga entusiasm inom den privata sektorn för att bidra med en tredjedel av de anslag som planerats för ovannämnda program enligt artikel 169. Eftersom ni arbetar samlat, kanske ni är informerade: kanske skulle ni kunna bekräfta eller vederlägga de upplysningar som jag har på detta område rörande bristen på mobilisering av de privata pengar som krävs för att tillämpa programmet för bekämpning av aids, malaria och tuberkulos? Kanske har ni också upplysningar om staternas överenskommelse och således uppbådandet av offentliga medel? Sedan Europaparlamentet röstade för betänkandet vid första behandlingen har vi nämligen inte många nyheter. Denna fråga ligger på gränsen till diskussionerna i dag, men den handlar ändå om samma problem. Om ni följaktligen hade några svar att ge mig skulle jag vara oerhört tacksam.

Byrne
. (EN) Herr talman! Som jag påpekade tidigare är det arbete som utförs av de berörda ministrarna av fortlöpande karaktär.
Eftersom vi har ambitionen har göra vissa framsteg på området, hoppas vi att den privata sektorn blir mer involverad i framtiden.
Tack vare det arbete som har uträttats av kommissionsledamot Lamy om tillhandahållande av läkemedel till utvecklingsländerna, har jag fått höra att denna fråga kommer att diskuteras inom ramen för Doha-rundan. Lamy hoppas att man kommer att göra framsteg på området, med tanke på att detta var ett av de löften som gavs i samband med att man inledde förhandlingarna i Doha. Utvecklingsländerna kommer troligtvis att insistera på att man har gjort vissa framsteg innan frågan slutligt kan avgöras.
Jag hoppas och tror att man har nått vissa resultat före Cancún.

Lage (PSE).
Herr talman, ärade kommissionärer! Jag välkomnar det meddelande som har lagts fram och vill begränsa mig till att ställa några frågor till kommissionsledamot Liikanen som i början av sitt anförande uppmärksammade oss på den europeiska läkemedelsindustrins situation och underströk att denna har förlorat konkurrenskraft och att denna i Europa ledande industri har förlorat detta ledarskap till Förenta staterna.
Och jag vill göra en liten kommentar och säga att Europas framtid, Europas öde, står på spel i dag, mer än på något annat ställe, i laboratorierna och forskningscentren. Liikanens kommentar gjorde mig därför orolig, mer orolig än jag var innan. Jag vill fråga er: är inte den lagstiftningsram som utformas i Europa och den stränga kontrollkulturen för till exempel bioteknikområdet ett starkt hinder för den europeiska industrins återhämtning eller återuppbyggnad av konkurrenskraften? Jag vet att många ledamöter ogillar detta, och av filosofiska eller ideologiska skäl motsätter sig detta och nästan lämnar in veto mot utvecklingen av biotekniken. Men jag vill gärna ställa denna fråga, herr kommissionär.

Liikanen
. (EN) Jag vill bara säga några ord om den pågående forskningen. Offentlig forskning är mycket viktig, men samtidigt står det klart att målet att fram till år 2010 ägna tre procent av BNP åt forskning bygger på antagandet att en procent av BNP finansieras med offentliga medel och två procent av BNP med privata medel. Oavsett vad som händer med de offentliga utgifterna kommer vi aldrig att ha tillräckligt med medel för att nå tre procent. Därför måste regelverket skydda immateriella äganderätter på ett sådant sätt att sektorn blir attraktiv för privata medel. Oavsett vad man tycker är detta enkel och tydlig ekonomisk logik.
Jag är säker på att ni åtminstone har delvis rätt i fråga om bioteknik. Inom kommissionen har vi antagit handlingsplanen för bioteknik och denna plan följer vi noggrant. På området för så kallad röd bioteknik, vilket har att göra med läkemedelsindustrierna, är situationen något bättre. Om man ser till hur situationen ser ut inom de övriga områdena för bioteknisk forskning återstår en hel del arbete att uträtta. Mina kolleger Byrne och Wallström har i dag talat om genetiskt modifierade organismer. Även här finns saker att göra.
Om vi vill gå i bräschen för farmaceutisk forskning kan vi inte göra en åtskillnad mellan olika biotekniska forskningsområden. Vi behöver immateriella äganderätter och tillräcklig finansiering. Dessutom behöver vi en allmän opinion som stöder nya produkter och innovation på marknaden. När allt kommer omkring är detta alltid av central betydelse. Ingen forskning finansieras om det inte finns en marknad, och det finns ingen marknad om inte konsumenterna har förtroende för de produkter som forskning och tillverkning producerar.

Read (PSE).
Herr talman! Jag tänkte ställa en kort fråga om plattformen för Europas patienter och höra med de två kommissionsledamöterna om de är nöjda med oberoendet hos dem som företräder patienterna. Jag ställer denna fråga mot bakgrund av de artiklar som har publicerats i British Medical Journal i Förenade kungariket. Om kommissionsledamöterna inte har fått tillfälle att läsa artiklarna, skall jag se till att de får dem. 
Vi förstår alla att patienternas inflytande skulle vara obefintligt utan stöd från läkemedelsindustrin, men detta inflytande har sitt pris. Det vore intressant att höra vad ni har att säga om detta.

Byrne
. (EN) Herr talman! Som Read sade är det mycket viktigt att plattformen uppfattas som och är oberoende, och att den utför sina uppgifter på ett sådant sätt att det skapar ett mervärde. Jag känner inte till några brister på detta område. Jag har noterat det som sagts och jag kommer personligen att höra mig för om saken när jag lämnar kammaren. Jag kan emellertid försäkra att jag inte kände till saken, jag har inga sådana farhågor och jag hyser fullt förtroende för plattformen.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0098/2003).
Vi skall nu behandla en rad frågor till kommissionen.
Fråga nr 30, som skulle ha varit den första frågan, kommer att ställas senare, så att kommissionsledamot Lamy kan besvara den.
Första delen

Talmannen.
Fråga nr 31 från Carlos Lage (H-0393/03):

Angående: Den gemensamma fiskeripolitikens reform och stabilitetsprincipen
Då Europaparlamentet debatterade och röstade om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, uttalade sig en stor majoritet för att stabilitetsprincipen skall gälla i fråga om förvaltning av fiskbestånden. Stabilitetsprincipen innebär dubbla fördelar, eftersom den dels bidrar till en bättre förvaltning och bevarande av bestånden, vilket är ett av reformens huvudmål, och dels gör det möjligt att undvika oönskade konflikter som försvårar utveckling av harmoniska relationer mellan olika fiskande befolkningar och samhällen. Exempel på sådana oönskade konflikter finner man i dag längs hela den portugisiska kusten där oron och protesterna mot EU-myndigheterna växer.
Vilka åtgärder och initiativ planerar kommissionen för att stabilitetsprincipen skall godtas och för att allmänheten och yrkesfiskarna skall återfå förtroendet?

Fischler
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Lage har i sin fråga tagit upp tillgången till de portugisiska kontinentalvattnen, som spelar en roll i rådet när det gäller ramen för de nya bestämmelserna om de västliga vattnen.
Kommissionen skall därvid se till att två principer iakttas: det handlar för det första om principen med den relativa stabiliteten, som är fastslagen i artikel 20 i den nya ramförordningen för den gemensamma fiskeripolitiken. Denna princip för uppdelning av fiskerättigheterna bland medlemsstaterna gäller naturligtvis också för Portugal och de portugisiska vattnen. Förutom denna princip finns det också en andra princip i den gemensamma fiskeripolitiken som är av fundamental betydelse, och det är den fria tillgången till vattnen på andra sidan 12-milsgränsen, som är fastslagen i artikel 17 i den nya ramförordningen.
Det är klart att kommissionen när det gäller tillgången till de portugisiska kontinentalvattnen måste välja samma ansats som för alla andra vatten i gemenskapen. Utanför 12-milsgränsen måste vattnen vara tillgängliga för alla medlemsstater. Det är emellertid möjligt att begränsa tillgången av biologiska skäl, men dessa begränsningar får inte ha någon diskriminerande effekt. Därför är det inte rättsligt möjligt att skydda fiskbestånd genom att förbjuda tillgång till vattnen för yrkesfiskarna från grannlandet. Men det finns ett sätt att lösa det, och det riktiga sättet är den relativa stabiliteten tillsammans med totala tillåtna fångstmängder (TAC) och kvoterna för ekonomiskt viktiga bestånd, samt eventuella ytterligare tekniska åtgärder.

Lage (PSE).
Herr kommissionär! Jag tackar för ert svar. Det är ett formellt svar grundat på principer som innehåller vissa motsägelser, principen om relativ stabilitet och principen om fri tillgång, men det är inte så viktigt att nu kommentera just detta. Denna formella och abstrakta ram strider mot en omständighet som inte får ignoreras, både på ett politiskt och etiskt plan. Det vill säga, de portugisiska vattnen råkar ligga bredvid de spanska vattnen och Spanien har den mäktigaste fiskeflottan i Europa. Man har därför enorma behov att hitta nya fiskeresurser och visar stor glupskhet och följer inte alltid bestämmelserna helt.
Detta väcker en våg av vrede hos fiskarna i Portugal och stor oro och indignation hos den portugisiska allmänheten, så till den grad att alla portugisiska reaktionärer och nationalister, som nu är tysta för att det europeiska projektet är en framgång för Europa och för Portugal, utnyttjar situationen för att komma med ilskna angrepp på ett Europa som vill ta fisken ifrån portugiserna och överlåta de portugisiska vattnen till ett hämningslöst fiske. Detta är ett politisk problem som kommissionsledamoten och unionen har framför sig.

Fischler
. (DE) Herr talman! Jag känner till denna reaktion i flera delar av det portugisiska samhället, men ni kan säkert förstå att vi bara kan handla inom ramen för den rättsliga ramen, som står till förfogande. Jag har sagt er att det finns en praktisk möjlighet att lösa det, framför allt om det från spansk och portugisisk sida finns en motsvarande beredvillighet att gå varandra till mötes när det gäller att fastslå kvoterna.
Konkret handlar det till största delen om sardinfisket. För sardinfisket har det hittills inte fastslagits någon kvot för detta havsområde. Men vi är beredda att fastslå en sådan kvot, och inom ramen för kvotbestämningen är det naturligtvis möjligt att fastslå hur stor del av kvoten som fiskas av portugisiska fiskare respektive av spanska fiskare. Då skulle vi ha en lösning som jag tror att alla kunde leva med.

Talmannen.
Fråga nr 32 från Proinsias De Rossa (H-0405/03):

Angående: EU-stöd till ILO:s internationella program om avskaffande av barnarbete
Den 13 juni 2002 antog Europaparlamentet en resolution om barnarbete i samband med tillverkning av sportutrustning, som bl.a. efterlyste större anslag för att stödja ILO:s internationella program om avskaffande av barnarbete (punkt 9).
Vilka åtgärder har vidtagits eller kommer att vidtas av kommissionen med hänsyn till denna resolution och kommissionens svar på min fråga (H-0515/02

Nielson
. (EN) Herr talman! Europeiska kommissionen delar de farhågor som har uttalats om utnyttjande av barnarbete i allmänhet, och sådana företeelser inom tillverkning av sportutrustning i synnerhet.
Kommissionen är i färd med att etablera ett partnerskap med ILO som en uppföljning till meddelandet om uppbyggnad av ett effektivt partnerskap med Förenta nationerna när det gäller utveckling och humanitära frågor, och meddelandet om att främja grundläggande arbetsnormer och förbättra den sociala styrningen. Inom ramen för detta samarbete kommer man att ägna särskild uppmärksamhet åt ILO:s internationella program för avskaffande av barnarbete.
Varje år hålls högnivåmöten mellan kommissionen och ILO inom ramen för det samarbete mellan de båda organisationerna som man enades om i maj 2001. Nästa högnivåmöte kommer att äga rum den 8 juli, om en vecka från i dag.
Gemenskapen ökar sitt stöd till allmän och obligatorisk grundläggande undervisning i alla utvecklingsländer. Detta anser man vara ett av de mest effektiva hjälpmedlen som för närvarande står till buds för att hjälpa barn ur exploateringens onda cirkel.
Vi fäster stor vikt vid vårt samarbete med ILO i denna fråga, både på grund av problemet med barnarbete som sådant, och på grund av att detta är ett område där de flesta människor förstår syftet med att stärka styrningen och de rättigheter som ILO arbetar för.

De Rossa (PSE).
Jag vill tacka kommissionär Nielson för hans svar. Det gläder mig att kommissionsledamoten vidtar åtgärder som en uppföljning till de åtaganden som redan har gjorts och jag ser fram emot resultaten från mötet den 8 juli. 
Den globala statistiken för barnarbete är verkligen häpnadsväckande, framför allt om man tar del av den statistiska uppdelning som säger att omkring två miljoner barn världen över är involverade i prostitution och pornografi och omkring sex miljoner barn är involverade i slavarbete eller tvångsarbete. Den totala siffran för antalet barnarbetare uppgår till cirka 200 miljoner.
Kan kommissionären ange hur man skulle kunna mäta hur framgångsrika ILO:s och Europeiska unionens insatser är på detta område? Vidare vore jag tacksam om han kunde informera om hur vi kan avskräcka de stora sportföretag som säljer skor och kläder till inflaterade priser i europeiska butiker? Hur kan vi undvika att dessa personer flyttar sin verksamhet till Kina om de utsätts för påtryckningar i Indien?

Nielson
. (EN) Detta arbete måste fokusera på alla delar av världen. De flesta aktörer här är lika kriminella som de på produktionssidan. Nästan alla beslut som fattas inom denna verksamhet avgörs av marknaden i vår rika del av världen.
Fifa och ILO har gemensamt tagit initiativ till ?Rött kort mot barnarbete? för att bekämpa barnarbete. Denna mycket värdefulla kampanj handlar just om de problem vi diskuterar här. Det är min förhoppning att en kombination av denna insats och det bredare arbete som görs för att öka respekten för de grundläggande principer som ILO står för kommer att medföra en förändring av situationen. Det finns många olika sätt att mäta framgångarna på detta område. Ett sätt är att kontrollera hur många länder som faktiskt undertecknar de rättsliga instrumenten. Detta är en debatt som vi driver mycket hårt med våra utvecklingspartner.

Talmannen.
Fråga nr 33 från Camilo Nogueira Román (H-0356/03):

Angående: Förbindelserna mellan Mercosur och Europeiska unionen mot bakgrund av det nya läget i Brasilien och Argentina - de ekonomiska förbindelserna med respektive land
I vilket läge befinner sig projektet för associeringen mellan Europeiska unionen och Mercosur sex månader efter att Luís Inácio Lula da Silva valdes till president i Brasilien och kort efter att Argentina valt Nestor Kirchner till ny president? Båda ledarna har givit uttryck för sin avsikt att stärka förbindelserna mellan de två länderna och att nylansera denna sydamerikanska organisation. Hur ser i detta sammanhang unionens ekonomiska förbindelser med dessa två broderländer ut?

Lamy
Herr talman! Nogueira Románs fråga handlar om tre punkter. Förhandlingsläget mellan EU och Mercosur i första hand, därefter inverkan av Kirchners tillträde till den argentinska presidentposten, och allra sist de ekonomiska samarbetsfrågorna mellan EU och Mercosur för att underlätta integrationen av detta område.
Låt oss först se på förhandlingsläget. Som ni vet aktiverade vi processen förra året och sedan dess arbetar förhandlare från båda lägren intensivt för att nå framsteg på olika plan. Förhandlingen är komplicerad och omfattar samtidigt varuhandel, tjänster och föreskrifter. Vi antog således förra året i Rio en arbetsplan och den håller vi oss till. Utbyte av avgiftsförslag, på ganska god nivå för övrigt, har skett. Sedan mars i år är klimatet rofyllt. Vi har också konstaterat vissa framsteg i fråga om ursprungsregler, investeringar, offentliga upphandlingar, tvistlösning, underlättade utbyten, normalisering och tekniska föreskrifter. Detta bådar snarare gott. Marsförhandlingarna gjorde det också möjligt att utarbeta ett utbyte av förslag om tjänster, investeringar och offentliga upphandlingar. Detta genomfördes för övrigt i slutet av maj, även om vi var lite besvikna över våra Mercosur-partners anbud.
Som ni ser fortsätter vi att aktivt sköta förhandlingen. Vi har förtroende för våra partners vilja att lyckas. En förhandlingsrunda avslutades förra veckan i Asunción. Vi måste fortsätta att gå framåt för det finns mycket kvar att göra, i synnerhet därför att våra vänner i Mercosur otåligt väntar på gester från unionens sida. Vi kommer bara att, eventuellt, göra sådana gester inom ramen för en allmän balans som ännu inte uppnåtts fullt ut. Optimismen om förhandlingarna är således relativ.
Antagligen är det för tidigt att på detta stadium besluta att inleda den slutliga förhandlingsetappen - ett ögonblick som alltid är viktigt - eftersom många ämnen är berörda och det tar tid. Vi diskuterar om det, i synnerhet som dessa förhandlingar - särskilt i fråga om jordbruk - när det gäller Europeiska unionens förhandlingsinflytande inte får särskiljas från det som pågår i den multilaterala Världshandelsorganisationen.
Vi ser positivt på valet av Kirchner till den argentinska presidentposten och de olika uttalandena av presidenterna Lula och Kirchner om Mercosurs framtid. Båda ville förvisso förmedla till Mercosur, det vill säga också till Paraguay, Uruguay, Latinamerika och vidare hela världen sin önskan och vilja att stärka Mercosurs integrationsprocess. Vi kan bara notera dessa uttalanden med tillfredsställelse. Latinamerikas integration ingår i Europeiska unionens politiska prioriteringar och därför ansåg vi från början att vi borde förhandla med Mercosur i sin helhet. Vi vill således ha en förhandling ?1+1? och inte en förhandling ?1+4? vilket sker i andra sammanhang, såsom i frihandelsområdet för Nord-, Central- och Sydamerika. Jag har för övrigt alltid sagt, inbegripet offentligt till våra samtalspartner i Mercosur, att Europeiska unionens handelsambitioner gentemot Mercosur är proportionerliga till Mercosurs ambitioner för sig själv i fråga om politisk, ekonomisk och handelsmässig integration.
Vilka medel ställer vi till Mercosurs förfogande i samband med vårt ekonomiska samarbete? Först kommer det som vi genomför på regional nivå: vi har en regional strategi Mercosur/Europeiska unionen för bidrag till genomförandet av den inre marknaden i Mercosur, det vill säga lite mer än en miljon euro för perioden 2000-2006. Vi ägnar mer än tio miljoner euro över samma period för institutionalisering av Mercosur och det finns en tredje avdelning om hjälp till det civila samhället. Vår erfarenhet i egenskap av européer ger oss således möjlighet att bidra till genomförandet av såväl en inre marknad, handelsintegration, ett statistiskt system, ett system för veterinära och fytosanitära standarder som harmonisering av tekniska föreskrifter, kort sagt allt som kräver gränsöverskridande instrument. Vi känner till dessa frågor eftersom vi mötte dem för inte så länge sedan. Vidare har vi utvecklat samarbetsstrategier med vissa länder i Mercosur för belopp i storleksordningen 200 miljoner euro för den period som jag angav nyss. Dessa strategier kan också bidra till att stödja en regional integration, ekonomiska reformer och social utveckling. Brasilien, Argentina, men också Uruguay och Paraguay är i själva verket länder som har ett stort behov av att fortsätta med reformer på djupet. Vi kommer att fortsätta att stödja denna metod på det ekonomiska, sociala och politiska planet.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Herr kommissionär! Med ert inlägg tog ni orden ur munnen på mig och jag vill säga att herr Lamy faktiskt gav ett komplett svar, vilket jag tackar er så mycket för. Jag är alltid tacksam över era svar på mina frågor i Europaparlamentets frågestund.
Jag vill hur som helst säga, innan jag ställer den sista frågan, att företrädarna för delegationen för förbindelserna med länderna i Sydamerika och Mercosur har kommit tillbaka från Brasilia. Vi har träffat medlemmar av den brasilianska regeringen, parlamentsledare, kongressens talman samt President Lulas främsta rådgivare, och vi konstaterade än en gång att det är ett mycket speciellt land som håller på att inleda ett exemplariskt program för social integration, vilket är avgörande för landets framtid. Brasilien har också, vilket kommissionsledamoten känner till, privilegierade ekonomiska förbindelser med Europa förutom de traditionella kulturella familjerelationerna.
Jag själva har precis varit en och en halv månad i Argentina på politiska grunder och jag kunde iaktta utvecklingen i detta land. Mercosur ser på Europeiska unionen som en historisk förbindelse mellan broderländer, som en nödvändig partner för att undvika en roll som underordnad Förenta staterna. Därför vill jag fråga om kommissionen är beredd att i morgon ha en särskilt prioriterad förbindelse med Mercosur, kanske med hela Sydamerika, som troligen kommer att gå med i Mercosur?

Lamy
. (FR) Herr talman! I stort svarar jag ja på det som den ärade ledamoten anger med tanke på att vi förvisso har gjort detta område i Latinamerikas södra del till en av våra prioriteringar eftersom dessa länder själva har beslutat om att arbeta för en ömsesidig integrering. Vår tanke är att denna ansträngning kommer att kopieras på andra ställen i framtiden, kanske inom det andiska samfundet, kanske inom samfunden från Centralamerika. Förvisso är det således detta koncept för regional integration som vi vill stimulera, inte genom systematisk euromorfism utan för att vi anser att eftersom dessa länder själva har beslutat att integration ligger i deras intresse, då förtjänar de vårt fulla stöd.

Talmannen.
Fråga nr 34 från Bernd Posselt (H-0380/03):

Angående: Utrikeshandel med södra Afrika
Vad anser kommissionen om utvecklingen inom utrikeshandeln mellan EU och de afrikanska länderna söder om Sahara?

Lamy
Jag skall försöka svara så kort som möjligt på Posselts fråga om handelsrelationerna mellan Afrika och Europeiska unionen. När det gäller handel, naturligtvis, är vi Afrikas främsta partner med en bilateral handel som utgör nära 150 miljarder euro, enligt siffrorna från år 2000, dvs. lite mindre än hälften av den afrikanska kontinentens utrikeshandel.
Därmed sagt att om man ser saken ur tendensernas synvinkel, och särskilt den som är föremål för frågan, dvs. tendensen för handeln mellan Europeiska unionen och staterna söder om Sahara, är utvecklingen självklart långsam. Om vi tar AVS-länderna i området söder om Sahara är tendensen en lätt genomsnittlig tillväxt med vissa nedgångar. Jag återkommer till det. Den är i alla fall lägre än världshandelns tillväxt. På lång sikt är tendensen en lätt ökning med ett totalbelopp i storleksordningen ett trettiotal miljarder euro för exporten till Europa. Och som jag sade, inom denna tendens till genomsnittligt långsam ökning förekommer vissa nedgångar. Så var det exempelvis mellan 2001 och 2002 trots ?allt utom vapen?-initiativet genom vilket man under denna period bidrog med lite mer än omkring 90 miljoner euro för hela år 2002, det vill säga det första fullständiga året för ordningens tillämpning. Tack vare ?allt utom vapen?-initiativet dämpades den nedgång som konstaterades år 2001 och 2002 något.
Förutom siffrorna är det främsta problemet handelns sammansättning och dessa länders export som strukturellt alltid är svag eftersom den väsentligen domineras av några basprodukter - olja, diamanter och kakao. Vidare utgör jordbruksvaror ungefär en tredjedel av de afrikanska ländernas export till unionen vilket för övrigt gör vår marknad till den viktigaste marknaden för afrikansk export.
Hur kan vi förbättra situationen? Jag tror att konceptet består i att försöka förbättra dessa länders kapacitet att exportera till oss och bredda sina ekonomier. Vi har därför en politik som nu är stabiliserad och som Europaparlamentet väl känner till eftersom vi ofta diskuterar om den: i första hand, fördjupning av den regionala integrationen mellan de afrikanska länderna själva, därefter stärkande av de ekonomiska och handelsmässiga banden mellan dessa länder och Europeiska unionen samt slutligen en progressiv integration i världsekonomin av dessa afrikanska länder eftersom vi inte får göra anspråk, och det skulle inte heller vara i deras intresse, på en varaktig exklusiv förbindelse.
Vi har också en ram för detta, Cotonou-ramen, såväl som avtalsförhandlingar om ekonomiskt partnerskap som går framåt. Vi har WTO-ramen på det multilaterala planet. Därför diskuterar vi för närvarande, om jag så får säga, nästan ständigt med våra afrikanska kolleger såväl i våra regionala förbindelser - avtalsförhandlingar om ekonomiskt partnerskap - som på det multilaterala planet med tanke på den aktuella förhandlingsrundan i Doha. I detta sammanhang är det självklart vår sak, för oss européer, att säkerställa att dessa förhandlingar uppfyller behoven i Afrika med tanke på att våra afrikanska vänner, enligt min åsikt, nu har medel som de inte nödvändigtvis förfogade över i det förgångna, och för afrikanerna själva att klargöra på vilket sätt denna typ av förhandlingar på bästa sätt kan uppfylla deras behov.

Posselt (PPE-DE).
Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten för detta svar. Bilden av Afrika är ju - som vi vet - mycket starkt präglad av monostrukturer, men å andra sidan är bilden av Europa mycket starkt präglad av koncerner. Vad jag skulle vilja fråga er om är vilka åtgärder kommissionen vidtar- jag vet att det i praktiken är svårt - för att stärka samarbetet mellan Afrika söder om Sahara och Europeiska unionen när det gäller de små och medelstora företagen? Där finns det ju nästan ingenting. Min fråga är vad som görs när det gäller samarbete med de små och medelstora företagen. De flesta små och medelstora företag vågar sig ju fortfarande inte in i denna region. Men jag tror att de vore mycket viktiga som partner för Afrika, så att man inte bara har ensidiga monostrukturer och koncerner.

Lamy
Er fråga är fullständigt relevant. Ur afrikansk synpunkt skall utformning av den ekonomiska strukturen huvudsakligen gå genom uppkomsten av småskaliga företag. Rent allmänt har de visserligen mindre tillgång än de stora företagen till internationella finansieringsförfaranden.
Därmed sagt att inom området för utvecklingsstöd och tekniskt bistånd till utbildning, när det gäller våra insatser för att främja utbyte och när det gäller vad Europeiska investeringsbanken för närvarande gör i detta område - och Gud vet att den går in för det! - är, tror jag, mängden och antalet tillgängliga instrument för entreprenörskapsinitiativ i snabb tillväxt.
Investeringar tycks mig nödvändiga även om de självklart bara betalar sig på medellång och lång sikt och man måste vänta tills en ganska sofistikerad utvecklingsnivå har uppnåtts för att små företag - av definition mycket tveksammare inför riskerna än de stora företagen - aktivt skall delta i den typ av utbyte som vi vill främja.

Purvis (PPE-DE).
Jag vill fråga kommissionären om han håller med Förenta staternas president när han säger att Europas inställning till handeln med genetiskt modifierade grödor påverkar vår handel med jordbruksprodukter med länderna i södra Afrika, och att detta därigenom påverkar deras livsmedelsförsörjning?

Lamy
Svaret på Purvis fråga är nej. Vi godkänner inte dessa uttalanden och jag har för övrigt haft tillfälle att mycket uppriktigt och direkt diskutera frågan med presidenten så sent som i förra veckan vid toppmötet mellan Förenta staterna och Europeiska unionen som hölls i Washington. Herr Purvis, vi är inte överens om denna ståndpunkt och vi har sett till att Förenta staternas president informeras om det från pålitligt håll, som man säger på engelska, ?straight from the horse's mouth?.
Ett av skälen till att vi inte är ense är att vi anser att det är ett undermåligt argument som används för en fullt försvarbar sak och som siktar till att främja Förenta staternas intresse av livsmedelsexport av GMO. Det finns emellertid andra tillvägagångssätt, till exempel att minska livsmedelsstödet, som vi har gjort, för att ge livsmedelsstöd i pengar. Vi har sålunda, i synnerhet i Afrika, finansierat livsmedelsstöd på det regionala planet. Varje land kan därmed göra ett fritt val, positivt eller negativt mot GMO, som inte vi skall påtvinga dem. Vi vill bara att dessa länder behåller sin bedömningsfrihet och suveränitet. Det räcker därför med att minska livsmedelsstödet in natura och öka det ekonomiska livsmedelsstödet, för övrigt i enlighet med FN:s föreskrifter för de olika livsmedelsprogrammen.

Lage (PSE).
Herr kommissionär! Det är ett nöje att höra er, men när jag hör er tala om Afrika påminns jag om att denna kontinent just i detta ögonblick är scen för oerhörda tragedier, att det finns afrikanska stater och länder som är helt nedmonterade, befolkningar som flyr undan kriget, länder som är förstörda och att det pågår outsägliga tragedier i Afrika. Och för att tala om handel med Afrika och de ökade handelsförbindelserna med denna kontinent frågar jag kommissionsledamoten: borde det inte vara en absolut nödvändighet att först försöka uppnå fred i de afrikanska länderna? Borde inte den politiska frågan gå före handeln? Det vill säga, utan fred i Afrika, utan stabilitet i dessa länder förstår jag inte hur man kan tala om handel som ni gör, och så väl, herr kommissionär...

Lamy
Ni har rätt. I många fall konstaterar jag liksom ni att våra gemensamma insatser på områdena för utvecklingsfrämjande, handelsutbyte, kvinnors och mäns rättigheter på denna kontinent brottas med politiska problem. Jag tror vidare att de afrikanska ledarna och de som styr dessa länder är mer medvetna nu än i det förgångna om nödvändigheten att själva och inbördes behandla vissa politiska hinder av detta slag. Program som Nytt partnerskap för Afrikas utveckling (NEPAD) - som vi stöder eftersom vår regionala integrationsmetod i Afrika närmar sig den strategi som det nya partnerskapet antagit -, går enligt min mening i samma riktning.
Jag upprepar, ni har rätt. Men det finns faktiskt en höna och ett ägg, där hönan troligtvis är politisk och ägget troligtvis ekonomiskt. I vår värld som den är, kan vi emellertid inte avstå från att använda de ägg vi har för att få saker och ting att gå framåt. Det är ett dagligt arbete som kräver tålamod. Om vi lyckas övertyga vissa ekonomiska operatörer att verka för ett mer balanserat klimat som är mindre konfliktfyllt och splittrat kommer vi kanske att kunna skapa en påtryckning här och där till fördel för fred. Om befolkningar och människor som utser sina ledare inte har denna vilja, kommer vi däremot att få det mycket svårare att nå målet. Det är förvisso politikernas sak att till en del frigöra sina ekonomiska krafter, men vi får inte avstå från arbetet nerifrån och upp. Jag tror att det skulle vara ett misstag.

Talmannen.
Fråga nr 35 från Glenys Kinnock (H-0392/03):

Angående: WTO - TRIPS
AVS-länderna är oroade över bristen på enighet om genomförandet av artikel 6 i avtalet om TRIPS och folkhälsa. På det hela taget utgör detta avtal ett viktigt framsteg i arbetet med att förbättra tillgången till mediciner. Anser inte kommissionen att det vore skadligt att försöka begränsa avtalet till en särskild förteckning över sjukdomar?

Lamy
Fru Kinnock! Kommissionen delar ert bekymmer och er oro över frånvaron av ett avtal som skulle ha kommit i Dohaförklaringen om banden mellan TRIPs-avtalet om immateriell äganderätt och folkhälsa.
Ni vet säkert att den aktuella låsningen beror på amerikanernas vägran att underteckna ett kompromissförslag som har legat på bordet i Genève sedan december 2002 och som har godkänts av samtliga medlemmar i Världshandelsorganisationen, utom Förenta staterna. Där ligger problemet. Vår ståndpunkt i denna fråga är enkel: Doha, och ingenting annat än Doha. Kompromisstexten från december, och ingenting annat än kompromisstexten. För övrigt lade vi nyligen- förra månaden för att vara exakt - fram ett skriftligt meddelande till TRIPs-rådet i WTO för att påminna om våra förslag och yrka på att ett tekniskt bistånd inrättas som när problemet har rättats till gör det möjligt för oss att genomföra bestämmelserna från Doha-förklaringen.
Vi delar också AVS-ländernas ståndpunkt om nödvändigheten att skydda Doha-förklaringens omfattning. Enligt vår åsikt är Doha-mandatet ett brett mandat. I den text som väntar sedan december medges det för övrigt. Vi har alltid försvarat denna ståndpunkt, inbegripet när vi i början av året föreslog ett överklagande i Världshälsoorganisationen för att återställa förtroendet och komma ifrån den aktuella låsningen.
Vi har fortfarande samma strategi. Vi vill att amerikanerna skall acceptera kompromisstexten, som väntar sedan december, utan att förminska textens omfattning när det gäller sjukdomar. Vi kommer att fortsätta våra ansträngningar för att finna en lösning före ministerkonferensen i Cancún. Vissa av våra vänner i utvecklingsländerna har nämligen meddelat oss att utan ett avtal i denna fråga riskerar samtliga punkter på dagordningen i Cancún att äventyras och därmed på sätt och vis utgången av den multilaterala förhandling som inleddes i Doha. Frågan står således främst bland våra prioriteringar.

Kinnock (PSE).
Herr talman! Kommissionärens engagemang för denna fråga ifrågasätts inte alls.
Kommissionären känner säkert till det brev som ordföranden för AVS i maj 2003 skickade till TRIPs-rådets ordförande, där man tog upp en rad frågor. Jag anser att det var ett mycket bra brev som på ett mycket bra sätt tar upp de frågor och farhågor som finns. I brevet talas det emellertid om att EU:s förslag på ett oacceptabelt sätt syftar till att inskränka AVS användning av obligatoriska tillstånd. Vidare tar man upp hänvisningen till bland annat WHO och AVS-ländernas missnöje över detta. De kan inte godta några förslag som förefaller avvika från Doha-deklarationen, där inga sådana inskränkningar finns med.
Tillämpningen av överenskommelsen på nationella nödlägen är en annan sak som AVS-länderna och andra utvecklingsländer är missnöjda med.
Herr kommissionär, jag vet att ni gör ert yttersta för att närma parterna till varandra, men löper ni inte själv risk att uppfattas som en person vars syfte är att göra avsteg från innehållet i den samsyn som så tappert uppnåddes inom Doha-deklarationen?
I brevet frågar AVS-länderna om det finns ett okomplicerat och enkelt sätt att genomföra en lösning. Herr kommissionär, anser ni att det alls är möjligt för er att svara AVS-länderna och säga ?ja, vi kan finna en lösning som är relativt enkel att tillämpa??

Lamy
Jag skulle först vilja lugna Kinnock: jag frestas inte av någon avvikelse över huvud taget, i synnerhet när det gäller kompromissen från december i vars utarbetande vi själva deltog.
När jag lade fram förslaget i januari att vid behov vända oss till Världshälsoorganisationen var det för att jag ansåg att det inte blir något avtal för närvarande från amerikanernas sida. Den amerikanska läkemedelsindustrin anser nämligen att den framlagda texten innehåller vissa kryphål och de litar inte på att systemet skall genomföras av det skäl för vilket det lades fram. Det finns en liknande ståndpunkt bland utvecklingsländerna som även de saknar förtroende och anser att läkemedelsindustrin i allmänhet kommer att utnyttja alla möjligheter för att ta för sig av kakan, vilket den enligt dem har gjort under de senaste åren.
Diagnosen är således tydlig. Det ligger en text på bordet som vi godkänner, vilket inte är fallet för amerikanerna eftersom de inte litar på systemet. På ömse sidor måste således förtroendet för systemet öka och det är vad vi arbetar för. Emellertid skall det inte göras vare sig till förfång för den framlagda kompromissen om de åsyftade sjukdomarna - en kompromiss som existerar och som vi inte vill röra - eller till förfång för de länder som skulle kunna gynnas av bestämmelserna i avtalet i den mån som de inte har någon kapacitet för läkemedelstillverkning. Kompromissen Perez Motta, som man säger på teknisk jargong, ligger således på bordet. Det är en rättvis kompromiss. Det krävs bara att förtroendet för systemet ökar en aning på ömse sidor.

Talmannen.
Fråga nr 36 från Juan José Bayona de Perogordo (H-0399/03):

Angående: Illojal konkurrens i samband med import från Kina
Under 2001 skedde en avsevärd ökning av exporten av keramikprodukter med ursprung i Kina. De statliga bolagens fortsatta verksamhet och utförsäljning av lager hos företag som redan lagt ner verksamheten har lett till att priserna på den kinesiska produktionen är mycket låga. Även om Kinas exportkapacitet fortfarande är mycket begränsad ökar EU:s handelsunderskott hela tiden till följd av illojal konkurrens. Den allvarligaste formen av illojal konkurrens är kopiering av keramikprodukter från gemenskapen samt märkning och försäljning av sådana produkter med beteckningen ?made in EU?.
Har kommissionen planer på att vidta åtgärder för att hindra denna typ av bedrägerier i samband med export av keramikprodukter med ursprung i Kina? Förhandlar kommissionen med de kinesiska myndigheterna för att förbättra villkoren för EU-företagens inträde på en marknad som trots att den omfattas av WTO fortfarande kännetecknas av diskriminerande faktorer och investeringshinder?

Lamy
Jag kommer bara helt kort att besvara Bayona de Perogordos fråga. Ärendet är inte särskilt komplicerat på det tekniska planet. I frågan framförs emellertid två skilda punkter: den första är importökningen av keramik från Folkrepubliken Kina och den andra ett problem avseende ett eventuellt bedrägeri avseende produkternas ursprung.
När det gäller vår keramikimport från Folkrepubliken Kina är det riktigt att vi hade kvantitativa restriktioner avseende denna import 1994, särskilt för bordsserviser eller köksserviser. Kina har under tiden anslutit sig till WTO och vid detta tillfälle beslutades att dessa kvantitativa restriktioner gradvis skulle upphävas. De kommer således att fullständigt försvinna i slutet av 2004. Vi hade noterat en importökning år 2001 på lite mer än 10 procent avseende dessa produkter på den europeiska marknaden medan det däremot skedde en lätt tillbakagång år 2002. Vi översvämmas således inte av ett ständigt flöde.
Jag kommer nu till den andra delen av frågan som rör bedrägeriproblem. Vi har lämpliga instrument för bedrägeribekämpning och vi är beredda att aktivera dem. Som jag redan har sagt till företrädare för den europeiska industrin, som framfört liknande bekymmer, behöver vi säkrare information om det som dessa företrädare, och ni själv tydligen, anser vara bedrägliga metoder. Vi saknar uppgifter. Kommissionsledamot Bolkesteins avdelningar kommer att undersöka era kompletterande uppgifter för att vi tillsammans skall besluta om vi måste inleda en undersökning.

Bayona de Perogordo (PPE-DE).
Det gläder mig att kommissionsledamoten tycker att lösningen på ett problem som oroar många europeiska medborgare och särskilt ?Asociación Española de Cerámica?, den spanska keramikorganisationen, är så enkel.
Jag tycker visserligen att den bedömning som kommissionsledamoten har gjort är glädjande och när det gäller utvecklingen av importen instämmer jag fullständigt, men däremot är jag mindre ense med honom när det gäller bedrägerierna. Kommissionsledamoten säger att det finns lämpliga mekanismer för att bekämpa bedrägerier, och då förstår jag inte varför han väntar på att de europeiska medborgarna skall tala om för honom vad de bedrägliga förfarandena består i, eftersom jag antar att det är hans sak att ta initiativ på det här området.
För övrigt har han inte - enligt min åsikt - besvarat den andra delen av frågan om vilka åtgärder kommissionen skulle vara beredd att vidta för främja gemenskapsindustrins inträde på den kinesiska marknaden, det vill säga de gemenskapsföretag som finns i Kina.
Jag tror att han delar många europeiska medborgares, bland annat keramikindustrins, inställning till den här frågan, nämligen att det för närvarande begås många bedrägerier, att detta skadar industrin och utgör ett hot inför framtiden.
Min fråga är om ni delar dessa medborgares åsikter när det gäller att vidta åtgärder för att försvara gemenskapshandeln, stimulera forskning och utveckling och främja inträdet på den kinesiska marknaden?

Lamy
Vi måste särskilja de två frågorna. För det första huruvida misstankarna om ursprungsbedrägeri är befogade eller inte. Detta kan exakt kontrolleras och undersökas. Vi gör det på vissa områden och än en gång arbetar Bolkestein och jag samt våra avdelningar tillsammans i många av dessa frågor. För att kunna anslå resurser som, det vet ni, är begränsade trots Europaparlamentets många ansträngningar att ge kommissionen ytterligare medel, måste vi helt enkelt ha tillräckligt exakta uppgifter, ungefär som ett polisorgan med ansvar att genomföra undersökningar om ett bedrägeri. Ge oss således mer exakta uppgifter. 
När det därefter gäller exportmöjligheter inom keramiksektorn, som är en viktig sektor i vissa medlemsstater, är de inte beroende av en särskild gemenskapspolitik. Om våra exportörer av keramik, vars kvalitet är erkänd i hela världen, också har svårigheter avseende tillträde till en eller annan marknad i tredje land för att de berörda länderna inte tillämpar de importavtal som godkänts bilateralt eller i WTO anslår vi också här de medel vi förfogar över för att underlätta deras arbete.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Herr talman! Min fråga är en följdfråga till frågan från Bayona. Jag instämmer i hans argument om att ?nu får det vara nog? och vill fråga kommissionsledamoten om han är beredd att vidta följande fem åtgärder: för det första att vara noggrannare när det gäller anmälningar om antidumpningsanmälningar, med tanke på att de kinesiska företagens parametrar eller nivåer är mycket lägre än de europeiska företagens på arbetsmarknads- och miljöområdena. För det andra bör kommissionsledamoten också vara beredd att skärpa antibedrägeriåtgärderna, med tanke på att det för närvarande är möjligt att importera omärkta kinesiska varor i vilken europeisk hamn som helst, och varorna märks sedan i den hamnen. För det tredje är det nödvändigt att förstärka forskningen och utvecklingen för att de europeiska företagen skall kunna försvara sig mot konkurrensen från Kina. För det fjärde måste gemenskapsföretagens inträde och verksamhet på den kinesiska marknaden främjas, detta med tanke på, och kommissionsledamoten känner till det, att trots att tullavgifterna har sänkts, varierar tullavgifterna i Kina beroende på vilken hamn och vilken importör det rör sig om. Slutligen undrar jag om kommissionsledamoten kan tänka sig att inrätta ett observatorium för att öka kunskapen om de förfaranden som leder till att den europeiska industrin diskrimineras och skadas.

Lamy
Mycket kortfattat har vi, som jag sade, förfaranden när det gäller kampen mot dumpning och bedrägeri. De är genomblickbara, reglerade och exakta, och om vi förfogar över de nödvändiga uppgifter som industrin skall tillhandahålla oss för att vi skall inleda en undersökning eller genomföra en kontroll - så kallade klagomål - kan vi ingripa. Detta skall göras i vederbörlig form eftersom vi måste respektera såväl sökandens rättigheter som de länders rättigheter gentemot vilka vi vidtar åtgärder. Det är möjliga vägar, naturligtvis under förutsättning att vi har de nödvändiga uppgifterna. 
När det gäller inträdesmöjligheter på den kinesiska marknaden, är vi fullt beredda att diskutera med våra kinesiska samtalspartner. Jag gör det på andra områden och om det måste göras på just detta område under förutsättning att jag har nödvändiga uppgifter är svaret ja.
När det gäller forskning och utveckling går frågan utanför mitt ansvarsområde och när det gäller övervakningscentrum skulle jag råda företrädarna för industrin att ta itu med det själva. De är mer kvalificerade än vi för att inhämta nödvändiga upplysningar och välja rätt ögonblick för att överlämna dessa till oss.

Harbour (PPE-DE).
Denna fråga är av stort intresse för mig, både som företrädare för regionen Stoke-on-Trent i Förenade kungariket och som vice ordförande i Europaparlamentets forum för keramikindustrin. Detta forum har fört en dialog både med kommissionsledamot Lamy och kommissionsledamot Bolkestein.
Jag vill be Lamy att kommentera frågan om ursprungsmärkning, och samtidigt bekräfta att de förslag som kommissionsledamot Byrne överväger med krav på att de keramikartiklar som kommer i kontakt med livsmedel skall förses med spårbarhetsmärkning som visar var de är tillverkade, så att man skall kunna spåra eventuella problem med giftigt material som de aktuella artiklarna eventuellt kan innehålla, inte på något sätt strider mot gällande WTO-krav. Som han säkert vet, håller kommissionsledamot Byrnes tjänsteavdelningar för närvarande på att aktivt överväga detta förslag och föra diskussioner med industrin om denna typ av märkning.
Det har förekommit vissa oroande fall där artiklar från Kina har visat sig innehålla halter av giftigt material som vida överstiger de gränsvärden som gäller inom Europeiska unionen för att skydda människor hälsa. Inom industrin skulle man därför vara mycket tacksam om kommissionären kunde bekräfta att dessa förslag inte strider mot den gällande handelslagstiftningen.

Lamy
Frågorna om ursprungsmärkning är komplicerade och vi diskuterar dem för övrigt rent allmänt. De omfattar å ena sidan en handelsdel, som inte åsyftas i frågan om keramik och min kollega Byrnes arbete, och å andra sidan en hälsodel. På detta område som går utanför frågorna om förvaltning av handelsflöden eller jämförande fördelar för den ena eller andra sidan har vi i egenskap av européer möjlighet enligt SPS-avtalet (avtalet om tillämpning av sanitära och fytosanitära åtgärder) i WTO att vidta nödvändiga åtgärder för att skydda konsumenternas hälsa.
Åtgärderna måste vidtas på de villkor avseende anmälan, öppenhet och motivering som nu fastställs i SPS-avtalet och genom rättspraxis i frågan. Om det sker under öppna och tydliga former och om vetenskapliga uppgifter legitimerar en eller annan skyddsåtgärd grundad på sanitära hänsyn får vi genom SPS-avtalet följaktligen möjlighet att sätta upp handelshinder och det är utmärkt!

Talmannen.
Herr Lamy! Jag är ledsen att behöva ge er mer arbete, eftersom vi nu, vilket vi meddelade tidigare, kommer att låta Zacharakis ställa sin fråga, som hade sparats för att ställas senare under den här frågestunden. Fråga nr 30 från Christos Zacharakis (H-0389/03):

Angående: Brott mot internationella rättsregler från Turkiets sida och risk för allvarlig olycka för passagerarplan i grekiskt luftrum
Den 9 juni 2003 förföljde två turkiska F-16-stridsplan ett flygplan från Olympic Airways på rutten Aten-Istanbul och riskerade på detta sätt passagerarnas liv. Flygplanets automatiska system för undvikande av en flygkrasch utlöstes och grekiska stridsplan tvingades genskjuta de turkiska planen.
Detta agerande är klart och tydligt ett brott mot internationella rättsregler, och i synnerhet ett intrång på EU:s luftrum, vilket innebär att det även är intrång i EU:s territoriella integritet. Det sätter även EU-medborgares säkerhet i fara och är en överträdelse mot grundläggande normer för internationellt uppträdande, t.ex. de som ingår i EU-fördraget, FN-stadgan och Köpenhamnskriterierna. Det är vidare en återspegling av den politik Turkiet systematiskt för, och som leder till spända förbindelser mellan Grekland och Turkiet och utgör ett direkt hot mot freden och säkerheten i regionen. Vad avser kommissionen med tanke på detta att omgående göra för att sätta stopp för den här typen av aggressiva attacker från Turkiets sida och för att förhindra att de upprepas i framtiden? Vilka konsekvenser kommer Turkiets politik i detta fall att få för bedömningen av landets väg mot EU-medlemskap?

Purvis (PPE-DE).
En ordningsfråga, eftersom detta kan försena andra frågor: Zacharakis var inte här när denna fråga togs upp och enligt arbetsordningen skall den då förfalla. Bolkestein och Byrne kommer att tala 20 minuter vardera och vi måste sluta före klockan sju, och därför ber jag er att såsom reglerna kräver nu gå vidare med Bolkesteins avsnitt.

Talmannen.
Herr Purvis! Var och en av kommissionsledamöterna kommer att få sina 20 minuter, vilket innebär att vi kommer att bli 12-13 minuter försenade med den här frågestunden, som redan började med en försening. Men jag hade lovat, i och med att ordningsföljden för frågan från Zacharakis ändrades, att den skulle besvaras sist av frågorna till herr Lamy. Det löftet måste vi hålla.
Jag ber de övriga kommissionsledamöterna om ursäkt, detta inverkar absolut inte på de 20 minuter som respektive kommissionsledamot har till sitt förfogande.

Lamy
Frågan handlar om en luftfartsincident, om jag har förstått rätt, mellan Grekland och Turkiet. Kommissionen förfogar inte över särskilda upplysningar om denna incident, förutom de uppgifter som pressen rapporterat.
Med den försiktighet som denna typ av uttalande kräver, anser vi att incidenten skall sättas in i sammanhanget kring den grekisk-turkiska tvisten om Egeiska havet. Vi hoppas att denna fråga om nationellt luftfartsområde, liksom frågan om territorialvatten och kontinentalplattan om vilka dessa länder, enligt min kännedom, diskuterar sedan en tid - kommer att få en lösning inom ramen för de samtal som på nytt inletts mellan de grekiska och turkiska myndigheterna.
Turkiet har i egenskap av kandidatland till Europeiska unionen åtagit sig att uppfylla ett antal kriterier och kommissionen tar tillfället i akt, herr Zacharakis, att påminna om principen om en så kallad fredlig lösning av gränstvister. Det har vi alltid gjort i enlighet med kriterierna i slutsatserna från Europeiska rådet i Helsingfors 1999. Vi har för övrigt gjort denna fråga till en särskild prioritering vid översynen av partnerskapet inför den turkiska anslutningen som antogs i maj 2003. Liksom andra ämnen som omfattar framsteg från turkisk sida skall vi således uppmärksamt följa utvecklingen av denna fråga och vi kommer att lägga fram en detaljerad utvärdering i den regelbundna rapport som vi skall offentliggöra i början av november.

Zacharakis (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Jag ber om ursäkt för att jag inte var närvarande när ni tog upp min fråga. Jag var tvungen att delta i ett annat parlamentssammanträde.

Lamy
Jag skulle helt kortfattat vilja svara Zacharakis att enligt vad jag vet har vi ännu inte fullt ut kommit fram till ett luftfartsområde som är fullständigt införlivat i gemenskapen, trots Loyola de Palacios energiska ansträngningar i denna fråga sedan flera år tillbaka. Enligt vad jag vet handlar det således på detta stadium om det grekiska luftfartsområdet.
För det andra innehåller nämligen slutsatserna från Helsingfors en hänvisning till att det är nödvändigt för Turkiet att på ett fredligt sätt lösa eventuella befintliga tvister med landets grannländer om gränsfrågorna och vi vet att det finns gränser på marken, på havet och i luften.
För det tredje pågår preliminära samtal mellan turkar och greker om denna typ av ämne. Innehållet har inte offentliggjorts, vilket för övrigt verkar som en elementär försiktighet, framför allt när valperioderna närmar sig. För det fjärde kommer vi slutligen, som jag nyss sade, att ta hänsyn till samtliga framsteg som genomförts av Turkiet på de områden som nämndes i Helsingfors i de yttranden som vi kommer att avge i denna fråga både i år och, naturligtvis, nästa år.

Talmannen.
Fråga nr 37 från Karas har dragits tillbaka. Fråga nr 38 från Lennart Sacrédeus (H-0376/03):

Angående: Medlemsstats skattesubventioner av abortverksamhet för andra EU-medborgare
Den svenska regeringen genom jämställdhetsminister Margareta Winberg uttalade i riksdagen i början av april 2003 att man var beredd att göra en översyn av abortlagen för att undersöka om kvinnor som inte är bosatta i Sverige, och därmed inte svenska medborgare, ändå skall få göra abort i landet. Förslaget bygger på att skattebetalarna i ett medlemsland i EU, Sverige, skulle stå för kostnaderna, och därmed i praktiken bjuda in medborgare från andra EU-länder för en verksamhet som juridiskt sett är olaglig i medlemsländer som exempelvis Irland och Portugal samt de nya EU-medlemmarna Polen och Malta.
Finner kommissionen att den svenska regeringens förslag är förenligt med EU-fördragen eller i EU-fördragens anda om ömsesidig solidaritet då man är beredd att skattesubventionera en verksamhet i Sverige för andra EU-medborgare som är olaglig i andra medlemsländer? Vore ett sådant agerande ett sätt att främja eller urholka andra medlemsstaters lagstiftning?

Bolkestein
. (EN) Sveriges jämställdhetsminister har meddelat riksdagen att hennes regering kan tänka sig att överväga en ändring av den svenska abortlagstiftningen, så att svenska myndigheter ersätter abortkostnader, inte bara för svenska medborgare och personer som är bosatta i Sverige, utan även för medborgare i andra medlemsstater som gör abort i Sverige.
Kommissionen påpekar att medlemsstaterna har rätt att fatta beslut om vilka de vill skall komma i fråga för ersättning av sjukvårdskostnader. Därför finns det heller inga bestämmelser i gemenskapslagstiftningen som hindrar den svenska regeringen från att ändra sin lagstiftning såsom föreslagits.

Sacrédeus (PPE-DE).
Jag vill tacka kommissionsledamot Bolkestein för hans svar, men jag tycker ändå att han lämnar den grundläggande frågan obesvarad, nämligen frågan om den inbördes solidariteten och agerandet gentemot varandra i Europeiska unionen. Undermineras inte denna inbördes solidaritet på detta sätt? Det är ju oundvikligt att olika lagar och värderingar i medlemsstaterna slår igenom i skilda lagstiftningar. Det unika och allvarliga i detta fall är emellertid att man för utländska medborgare i andra medlemsstater skulle subventionera en verksamhet som är illegal i ett antal medlemsstater, som jag har nämnt vid namn i min frågeställning. Det innebär faktiskt att man bjuder in medborgare i andra EU-länder till en verksamhet som är illegal i dessa EU-länder.
Min följdfråga är om inte detta skulle underminera solidariteten med och den inbördes respekten för varandra i Europeiska unionen.

Bolkestein
. (EN) Tillåt mig understryka att kommissionen inte anser att en sådan ändring av den svenska lagstiftningen som föreslagits av Sveriges regering, men ännu inte har genomförts, skulle få några direkta konsekvenser för lagstiftningen i de nuvarande eller framtida medlemsstaterna. Kommissionen menar att de attitydförändringar som sker inom vissa medlemsstater i till exempel abortfrågan styrs av den allmänna opinionen snarare än av externa faktorer. En återspegling av detta är det faktum att medlemsstaternas abortlagstiftning ännu ser mycket olika ut, vilket säkert kan bekräftas av de ledamöter som just har tagit till orda. Abort är olagligt i en medlemsstat medan det, med förbehåll för olika restriktioner, är tillåtet i andra.
Det faktum att abort är olagligt i vissa medlemsstater, till exempel Irland, betyder inte att den svenska regeringen inte har rätt att själv välja vilka personer som skall komma i åtnjutande av de nya förmånerna om den föreslagna ändringen av lagstiftningen skulle genomföras. Det faller inom den svenska regeringens behörighet att fatta ett sådant beslut, och som jag tidigare sade kommer de förmåner som beviljas enligt svensk lagstiftning inte att påverka lagstiftningen i ett land såsom Irland där aborter är förbjudna.

Talmannen.
Fråga nr 39 från Antonios Trakatellis (H-0398/03):

Angående: Tillämpning av matematisk metod vid tilldelning av offentliga arbeten: snedvridning av konkurrensbestämmelserna
Nyligen har man i tidningarna kunnat läsa om att kommissionen ingripit gentemot de grekiska myndigheterna för att förmå dessa att ställa in alla tilldelningar till dess att landet ändrat sitt märkliga system för tilldelning av offentliga arbeten, som bygger på en matematisk metod och som enligt samma tidningsuppgifter kostat den grekiska ekonomin 800 miljoner euro. I svaret på en tidigare fråga från mig (H-0097/03

Bolkestein
. (EN) Kommissionen har med vederbörlig uppmärksamhet granskat frågan om att man i Grekland tillämpar en matematisk metod för att upptäcka onormalt låga anbud inom ramen för offentliga anbudsförfaranden. Efter en begäran från kommissionen anmälde de grekiska myndigheterna den aktuella nationella lagstiftningen i januari 2003. Medan granskningen ännu pågick mottog kommissionen ett nytt klagomål om samma fråga som gav en bättre bild av hur systemet med matematiska metoder tillämpas i praktiken, eftersom detta brev inte gällde lagstiftningen som sådan, utan tog upp konkreta exempel på hur den tillämpas i praktiken.
Utifrån denna nya information skickade kommissionens tjänsteavdelningar i slutet av april 2003 ett brev till de behöriga grekiska myndigheterna, där de ombads ta ställning till en rad specifika frågor som tagits upp med anledning av frågan om huruvida grekisk lagstiftning och praxis är förenlig med gemenskapens lagstiftning om upphandling och relevant rättspraxis från EG-domstolen.
Kommissionens tjänsteavdelningar har nyligen mottagit en begäran från de grekiska myndigheterna om en förlängning av tidsfristen för att besvara detta nya brev till den 30 juni 2003, så att de får tillfälle att inkomma med ett uttömmande svar som även beaktar vissa ändringar av den aktuella lagstiftningen som de planerar att genomföra. Kommissionens tjänstegrenar har beviljat en sådan förlängning och väntar nu på ett svar från de grekiska myndigheterna. Så snart de har mottagit detta svar och de ändringar som de grekiska myndigheterna föreslår av den nationella lagstiftning som reglerar den matematiska metoden för identifiering av onormalt låga anbud, kommer de att presentera en slutlig bedömning av frågan huruvida det system som tillämpas är förenligt med gemenskapens lagstiftning om offentlig upphandling.
Den aktuella metoden är så komplicerad att till och med de grekiska experterna har mycket svårt att förstå hur den fungerar.

Trakatellis (PPE-DE).
Herr kommissionär! Tack så mycket för era svar. Jag vill fråga er om er preliminära bedömning är att den matematiska metoden faktiskt är förenlig med gemenskapslagstiftningen. Jag har svårt att förstå varför de grekiska myndigheterna, som ni sade, griper sig an att förändra lagstiftningen, då det grekiska parlamentet redan har behörighet att hantera frågan. Därför skulle jag gärna ta del av er preliminära bedömning.
Även om denna metod syftade till att undvika mycket låga anbud, hade den ändå en skadlig inverkan på den övergripande bedömningen av offentliga arbeten, på grund av att endast en mycket liten del av det ursprungliga beloppet var avsett för dessa offentliga arbeten.

Bolkestein
. (EN) Som svar på de sista två frågorna vill jag återigen bekräfta att kommissionen ännu inte har slutfört sin bedömning, men att man däremot har ställt vissa frågor om förenligheten i det grekiska systemet med avseende på den möjlighet som anbudsgivarna har att motivera sina låga anbud. Om så inte var fallet skulle inte kommissionen genomföra detta arbete. Mer än så kan jag inte säga.
Låt mig säga till Trakatellis att jag lyckligtvis inte har behövt undersöka denna metod personligen, eftersom den, som jag sade tidigare, uppenbarligen är så komplierad att till och med de grekiska experterna har svårt att förstå den.

Talmannen.
Fråga nr 40 från Elly Plooij-van Gorsel (H-0402/03):

Angående: Principen om rimlig kompensation
I direktiv 2001/29/EG

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Jag kan bekräfta att principen om rimlig kompensation, såsom den beskrivs i direktivet, är ett nytt begrepp som inte är samma sak som rätten att erhålla rimlig ersättning, vilket anges med termen ?upphovsrätt? när det handlar om kopiering för privat bruk.
På det sätt som avgörs i direktivet ger begreppet rimlig kompensation medlemsstaterna ett stort mått av flexibilitet och åsiktsfrihet när det gäller att avgöra form, modalitet eller nivå för bestämmelser om rimlig kompensation. Av skäl 35 och 38 framgår emellertid att medlemsstater som tillämpar upphovsrätt uppfyller villkoret att rimlig kompensation måste utgå. Den relevanta lagstiftningen för genomförande av direktivet behöver inte nödvändigtvis innefatta en uttrycklig hänvisning till principen om rimlig kompensation.
I överensstämmelse med direktivet är medlemsstaterna skyldiga att sörja för rimlig kompensation när det gäller tre undantag i rätten till mångfaldigande som nämns i direktivet. För det första undantaget för kopiering för privat bruk. Det är undantaget med störst relevans för upphovsrätten, eftersom rättigheter vanligtvis hävs när det gäller kopiering av ljudmaterial eller audiovisuellt material. För det andra undantaget för reprografi eller fotokopiering och för det tredje undantaget för vissa samhällsinrättningar som sjukhus eller fängelser.
Det är troligt att medlemsstater som tidigare redan hade avgiftssystem i fortsättningen kommer att tillåta kopiering för privat bruk i kombination med avgiftssystem, och att de även kommer att tillämpa detta med avseende på vissa digitala produkter. Saken är just den att olika system fortfarande sörjer för skillnader i tillämpning beträffande bärarmedier eller apparatur som de tillämpas på och/eller det fordrade beloppet, inklusive skillnader i tillämpningen på digitala bärarmedier. Detta kan tillskrivas det faktum att EG-lagstiftaren under förhandlingarna om direktivet uttalade sig emot en högre grad av harmonisering.
Vad den analoga kopieringen för privat bruk beträffar så vidgås det i direktivet att de existerande skillnaderna kanske inte kommer att ha några nämnvärda följder för informationssamhällets utveckling. Med avseende på den digitala kopieringen för privat bruk så understryks det i direktivet att man noggrant måste beakta skillnaderna mellan digital och analog kopiering för privat bruk och i vissa fall måste göra en åtskillnad mellan dem.
Samtidigt måste det betonas att direktivet inte gör medlemsstaterna skyldiga att avskaffa upphovsrätten, och inte heller intar en ståndpunkt för eller emot upphovsrätten i jämförelse med system för förvaltning av digitala rättigheter eller Digital Rights Management, som det heter på engelska.

Plooij-van Gorsel (ELDR).
Herr talman, herr kommissionär! Tack för ert utförliga och tydliga svar, men på en punkt ställer jag mig ändå frågande. I slutet av ert anförande gör ni en tydlig åtskillnad mellan analog och digital kopiering, varvid det första men inte det andra skulle vara skadligt för informationssamhället. Såvitt jag vet - och jag har under många år ägnat mig åt lagstiftning om informationssamhället - gör vi i Europa inte någon skillnad mellan digital och analog, i den bemärkelsen att lagstiftning måste vara teknologineutral. Det förvånar mig alltså en smula.
Dessutom är jag förvånad över det faktum att direktivet inte har en mer harmoniserande verkan och framför allt över att era avdelningar uppgav det till att börja med. I fråga om rimlig kompensation är det viktigt om innehavaren av rättigheterna tillfogas skada, om det eventuellt finns några tekniska skyddsåtgärder tillgängliga och om innehavaren av rättigheterna tar emot någon annan betalning. Därför tycker jag att det är synd att medlemsstaterna inte blir skyldiga att anpassa sina lagar på så vis att endast rimlig kompensation ges.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Jag kan mycket väl föreställa mig Plooijs besvikelse, men som jag har påpekat tidigare, var lagstiftaren, alltså även Europaparlamentet, av åsikten att en långtgående harmonisering inte var önskvärd. Så har lagstiftningsförfarandet förlöpt och nu går det inte att göra någonting åt det längre. Men visst har jag förståelse för Plooijs besvikelse. Det vore antagligen bättre att tillämpa en högre harmoniseringsnivå, men tyvärr, så gick det inte.

Thors (ELDR).
Tillåt mig att kanske rätta kommissionsledamoten på en punkt: parlamentet hade nog önskat en högre grad av harmonisering när det gäller det aktuella direktivet.
Jag har emellertid en fråga till er som ansvarig för den inre marknaden. Ni sade att befintliga skillnader i avgiftssystem inte har någon betydelse. Jag tror att vi skulle behöva en granskning just med tanke på den inre marknaden. Har skillnaderna i avgiftssystem mellan länderna i Europa någon betydelse? Hindrar de den interna marknaden och leder de till snedvridningar? Jag tror att den utveckling som vi har i Europa borde granskas just med utgångspunkt från en fungerande inre marknad. Jag tror att det skulle vara viktigt att få en redogörelse för hur det har utvecklats med rimlig kompensation eller skälig ersättning. Vad är fakta i fallet? Men framför allt vill jag, till er som kommissionsledamot med ansvar för den inre marknaden, säga att jag anser att skillnaderna i avgifter påverkar konsumenternas beteende och skapar ojämlika konkurrensförhållanden.

Bolkestein
. (EN) Låt oss titta på hur detta fungerar i praktiken. Som Thors och Plooij-van Gorsel vet har direktivet inte införlivats i den nationella lagstiftningen i alla medlemsstater. Kommissionen hoppas att så kommer att ske inom kort.
Det är möjligt att en mer omfattande harmonisering hade varit bättre för den inre marknaden. Men som jag sade tidigare till Plooij-van Gorsel var detta tyvärr inte möjligt och dessutom har vi även det direktiv som antogs av rådet och parlamentet. Så låt oss se hur detta fungerar i praktiken och hur snabbt hela systemet med förvaltning av digitala rättigheter genomförs i Europa.
Om Thors sedan vill be kommissionen att genomföra ytterligare utredningar och analyser, kommer vi mer än gärna att gå henne till mötes. Frågan är viktig och väsentliga aspekter av den inre marknaden står på spel.

Talmannen.
Fråga nr 41 från Patricia McKenna (H-0362/03):

Angående: Tidiga varningssystem
Kan kommissionen offentliggöra en översikt över hur varningsmeddelanden, information, tillägg till varningsmeddelanden och tillägg till information fördelar sig årsvis från 1992 till 2003 enligt livsmedel och ursprungsland, samt med uppgifter om ifrågavarande varumärke, stormarknad eller företag?
Kan kommissionen i detalj redogöra för på vilket sätt den kommer att offentliggöra dylik information och inom vilken tidsram detta kan ske?
Om kommissionen inte vill offentliggöra sådan information, kan den då förklara på vilket sätt detta kan anses vara i allmänhetens intresse?

Byrne
. (EN) Förordningen om allmän livsmedelslagstiftning trädde i kraft i februari 2002 och innehåller nya bestämmelser angående systemet för tidig varning. För att öka genomblickbarheten i enlighet med artikel 10, publicerade kommissionen för första gången en rapport om systemet för tidig varning om livsmedel och foder för år 2002. En liknande rapport kommer hädanefter att publiceras varje år. Däremot kan vi inte tillämpa livsmedelslagstiftningen retroaktivt och gå så långt tillbaka som 1992.
Offentliggörandet av denna årsrapport var bara ett första steg. Sedan slutet av maj 2003 har kommissionen dessutom varje vecka publicerat sammanfattande rapporter med information om alla mottagna anmälningar på Internet. Dessa rapporter innehåller information om typen av produkt och det aktuella problemet, produktens ursprung och anmälande medlemsstat.
Det system för tidig varning som definieras i artikel 50 i förordningen syftar framför allt till att fungera som ett verktyg för att snabbt översända information till de behöriga myndigheterna om en risk har upptäckts och åtgärder redan har vidtagits av den anmälande medlemsstaten, såsom kvarhållande, återkallande, beslagtagande eller avvisande av de aktuella produkterna.
Den snabba översändandet av information gör det möjligt för medlemsstaterna att omedelbart kontrollera om även de påverkas av problemet, eller att se till att en produkt som har avvisats vid ett ställe för införsel inte kommer in vid ett annat ställe. Dessutom garanterar systemet att alla medlemsstater vidtar koherenta och samtidiga åtgärder.
Om en produkt ännu finns på marknaden och inte bör konsumeras, kan myndigheterna i medlemsstaterna vidta alla nödvändiga brådskande åtgärder, däribland sprida direkt information till allmänheten.
Den information som samlas in genom systemet för tidig varning används dessutom även av kommissionen. Mina tjänsteavdelningar använder till exempel informationen för att göra prioriteringar för livsmedels- och veterinärbyrån och för att föreslå åtgärder såsom att skjuta upp utsläppandet på marknaden, avbryta importer eller någon annan av de nödåtgärder som anges i förordningens artikel 53.
Kommissionen använder även denna information för att bistå tredje länder. När en produkt som är föremål för en anmälan kommer från ett tredje land, informeras landets myndigheter fortlöpande för att göra det möjligt för dem att åtgärda problemet vid dess källa eller att förebygga ytterligare fall.
Det stämmer att kommissionen enligt artikel 52 i förordningen om livsmedelslagstiftning inte skall offentliggöra handelsnamn eller namn på enskilda företag i de vanliga översikterna över tidiga varningar. Om en medlemsstat eller kommissionen däremot vidtar en nödåtgärd i ljuset av den analys som görs av den risk som varningen utgör, skall sådan relevant information om de produkter som omfattas av åtgärden offentliggöras.
Systemet för tidig varning om livsmedel och foder används både för att vidta åtgärder med syfte att förhindra fler fall av livsmedelsrelaterade risker, och för att omedelbart reagera på sådana risker för att se till att konsumenterna har säkra livsmedel att tillgå.

McKenna (Verts/ALE).
Jag vill tacka kommissionsledamoten för denna information. När det gäller handelsnamn och enskilda företag är det mycket viktigt att det finns ett vagt varningssystem som gör det möjligt för konsumenten att träffa ett val. Håller inte kommissionen med om att det ligger både i konsumentens och den öppna markandens intresse att sådan information offentliggörs om en produkt eller en livsmedelsproducent föranleder en varning?
Jag vill ställa en fråga till kommissionen som gäller snabba varningar om fisk under år 2002. Tjugosex procent av de tidiga varningarna under 2002 orsakades tydligen av fisk. Hur ser fördelningen mellan odlad och vild fisk ut? Om odlad fisk utgör en oproportionerligt stor del av de tidiga varningarna har konsumenterna rätt att ta del av denna information. Vidtar generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd några särskilda åtgärder för att komma till rätta med detta problem? Har kommissionsledamoten tillgång till denna information här och nu? Det vore mycket värdefullt om vi fick denna information om fördelningen när det gäller fisk.

Byrne
. (EN) För att besvara McKennas fråga vill jag först och främst säga att vårt system inte alls kan sägas vara vagt. Systemet är mycket specifikt och syftet med arbetet är, vilket hon säkert uppskattar, att så snabbt som möjligt översända relevant information till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna, så att de snabbt kan reagera och vidta snabba åtgärder mot den risk som har identifierats angående ett visst livsmedel eller foder. Det viktigaste här är folkhälsan och det handlar inte alls om att hänga ut enskilda företag.
Jag vill betona att om en tidig varning har utfärdats och åtgärder har vidtagits, och det sedan visar sig att det rör sig om ett verkligt problem som konsumenterna måste skyddas mot, kommer de medlemsstater där en risk enligt deras egen bedömning föreligger att informera sina egna konsumenter om faran. Detta är medlemsstaternas eget ansvar inom ramen för systemet för tidig varning. Under dessa omständigheter är det lämpligt att de sedan identifierar uppgifter såsom handelsnamn eller företag, eftersom sådan information kan hjälpa konsumenterna att reagera på ett adekvat sätt.
Kom emellertid ihåg att system för tidig varning är utformat för att göra det möjligt för medlemsstaterna att reagera snabbt och vidta åtgärder som att till exempel avlägsna livsmedel från marknaden.
Om det sedan efter ytterligare överväganden och vidare analys av den information som har skickats ut genom den tidiga varningen, vilken har utlösts enligt artikel 50, visar sig att man måste vidta en nödåtgärd enligt artikel 53, kan sådana insatser utföras av medlemsstaterna eller av kommissionen. Under dessa omständigheter kan den information som offentliggörs innehålla sådan information som ni talade om, såsom till exempel handelsnamn och namn på företag.
Jag vill understryka att systemet för tidig varning är skapat för ett specifikt ändamål, nämligen att så snabbt som möjligt översända information, även i de fall där all information eventuellt inte finns tillgänglig. Det handlar framför allt om att identifiera den risk för allmänheten som medlemsstaterna har att vidta åtgärder mot. Under dessa förhållanden tror jag att vi har lyckats finna rätt balans.
Angående den andra delen av er fråga om uppgifterna för år 2002, kan jag meddela att jag inte har med mig de uppgifter som gäller fördelningen mellan odlad och vild fisk, men att jag är övertygad om att denna information kan erhållas från mina tjänsteavdelningar. Jag skall försöka se till att de tar fram denna information och att de sedan skickar den till er på vanligt vis.

Talmannen.
Fråga nr 42 tas inte upp, eftersom ämnet redan förekommer på föredragningslistan för innevarande sammanträdesperiod. Fråga nr 43 från John Purvis (H-0369/03):

Angående: Kostnads-/intäktsanalys av identifiering och registrering av får och getter
Kommissionens förslag till förordning om identifiering och registrering av får och getter har gett upphov till stor oro i Skottland. Det manuella systemet är både opraktiskt och dyrt för skotsk fåruppfödning och förädlingsindustri, vilka redan har ekonomiska svårigheter.
Har kommissionen utfört en kostnads-/intäktsanalys efter det att jag ställde min fråga i april (H-0149/03

Byrne
. (EN) Kommissionens förslag tar upp det erkända behovet av en omedelbar förbättring av reglerna om identifikation av får och getter, framför allt mot bakgrund av de erfarenheter som gjordes under utbrottet av mul- och klövsjuka år 2001.
Europaparlamentet skrev i sin resolution om mul- och klövsjuka från december 2002 att kommissionen så snart som möjligt borde lägga fram ett förslag om ändring av direktiv 92/102/EG, för att förbättra identifikationen av svin, får och getter.
Enligt gällande lagstiftning måste får och getter identifieras genom ett öronmärke eller en tatuering med koppling till anläggningen. Djurhållarna måste föra ett aktuellt register över anläggningen och de behöriga myndigheterna måste föra ett aktuellt register över anläggningar.
De huvudsakliga nya inslagen i det föreslagna systemet är individuell identifikation, dubbel öronmärkning för att säkerställa att identiteten bibehålls om ett öronmärke tappas, och införandet av ett transportdokument.
Individuell identifikation är nödvändig för att åstadkomma effektiv spårning av djur för veterinära ändamål, vilket är av avgörande betydelse för kontroll av smittsamma sjukdomar.
Införandet av ett förstärkt system kommer att ha en positiv inverkan i händelse av ett utbrott av någon av de allvarligare djursjukdomarna, eftersom det tack vare systemet blir möjligt att snabbt spåra infektionskällan och begränsa en vidare spridning av sjukdomen. Dessutom möjliggör systemet en exakt spårning av djur inom ramen för de program för utrotning av djursjukdomar som gemenskapen finansierar. Slutligen skulle ett sådant system vara behjälpligt i kampen mot bedrägerier.
Tekniken med elektronisk identifikation av får och getter har nu utvecklats till den grad att den kan tillämpas. Kommissionen lanserade år 1998 ett storskaligt pilotprojekt, IDEA-projektet. Slutrapporten från detta projekt där får och getter ingick, liksom nötkreatur, färdigställdes år 2002.
De genomförandeåtgärder som behövs för att garantera ett riktigt genomförande av systemet med elektronisk identifikation i hela gemenskapen är emellertid inte färdigutvecklat ännu. Därför innehåller förslaget ytterligare riktlinjer och förfaranden som skall antas av Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa, och kravet på obligatorisk elektronisk märkning kommer enligt planerna att gälla från och med den 1 juli 2006.
Jag är väl medveten om den mångfald av fårproduktion och produktionssystem för får som finns i medlemsstaterna. Därför innehåller förslaget alternativ som tillåter medlemsstaterna att skjuta upp identifikationen av lamm fram till en ålder av sex månader när det gäller får som föds upp extensivt, till exempel i Skottland - som frågeställaren nämnde. Medlemsstaterna har vidare möjlighet att använda sig av ett förenklat identifikationssystem för unga lamm som är upp till sex månader gamla och skall gå direkt till slakt. De alternativ man väljer kommer att påverka de kostnader ett införande av det nya systemet sannolikt medför för jordbrukarna.
När man uppskattar kostnaderna för att införa det förstärkta systemet i hela gemenskapen måste man ta hänsyn till den mångfald av fårproduktion och produktionssystem för får som finns i medlemsstaterna. Eftersom det inte finns någon exakt information om transporter och andra parametrar, måste uppskattningen bygga på den allmänna strukturen hos de olika produktionssystemen.
Med denna beräkningsgrund uppskattas de totala kostnaderna för att införa systemet till 1 euro per får och år för traditionella öronmärken och 3,7 euro per får och år för elektronisk identifikation.
Jag är medveten om att detta förslag kommer att kräva betydande insatser både från marknadsaktörer och myndigheter. Men dessa insatser är båda värda besväret och nödvändiga enligt min egen och kommissionens uppfattning.

Purvis (PPE-DE).
Jag vill fråga kommissionsledamoten om han är medveten om det omöjliga i att märka varje enskilt får för hand, och att sedan underhålla dessa märkningar i ytterligare två år. Har han någonsin sett en auktionsmarknad? Jag är säker på att situationen i hans hemland Irland är densamma som i Skottland, där tusentals får passerar genom en marknad varje dag och varje enskilt får måste kontrolleras och märkas när det passerar. Detta kommer att försena försäljningen med flera dagar samtidigt som de tidsmässiga besparingarna endast gäller två år. Kan han inte och har han inte övervägt möjligheten att för denna tvåårsperiod genomföra detta system per flock i stället för per varje enskilt får?

Byrne
. (EN) För att besvara Purvis kompletterande fråga vill jag säga att kommissionen och mina rådgivare har funderat över möjligheten med flockmärkning. Jag tog särskilt upp denna fråga med dem. De svar jag fick, och det förefaller trovärdigt, var att det system med flockmärkning ni föreslår inte är lika säkert om ett utbrott av mul- och klövsjuka eller någon liknande sjukdom skulle inträffa.
Av de skäl som ni anför i er kompletterande fråga är det dessutom på dessa marknader som finns i Skottland, och även i mitt hemland Irland, på det sättet att flocken anländer, delas in i nya flockar, och skiljs åt. Därför innebär systemet avsevärt minskade möjligheter att följa ett visst flocknummer och erhålla den information man behöver om en sjukdom bryter ut. Faktum är att möjligheten att följa ett visst djur som kan tänkas bära på sjukdomen försvinner helt och hållet.
Mot denna bakgrund var det enda tänkbara alternativet att lägga fram ett märkningssystem med individuell identifikation. Jag medger att detta system kommer att gälla under en övergångsperiod fram till det att elektronisk märkning kan komma i fråga, enligt planeringen den 1 juli 2006.
Till Purvis måste jag säga att många efterlyser detta märkningssystem just av det skäl som jag har redogjort för. Medlemsstaterna vill ha det, till och med de medlemsstater som har stora fårbestånd och bedriver en omfattande handel med får, både inom medlemsstaten och över gränserna. Av dessa skäl finns ett starkt stöd för förslaget i gemenskapen. I ljuset av det behov som finns att värna djurhälsan och även av andra skäl, tycks det vara nödvändigt att lägga fram just detta förslag.
Avslutningsvis vill jag återigen fästa uppmärksamheten på det jag sade för en stund sedan: kommissionen har beaktat den mångfald av fårproduktion och produktionssystem för får som finns i medlemsstaterna och förslaget innehåller alternativ som medlemsstaterna kan välja att tillämpa under vissa omständigheter. För djur som föds upp extensivt och är frigående kan åldern för märkning förlängas från en månad till sex månader, även om märkning under alla omständigheter måste ske innan djuret lämnar den anläggning där de fötts. För djur som är avsedda att skickas till slakt före sex månaders ålder får identifikationskoden dessutom bestå av koden för den anläggning där de föddes och den månad de föddes. Enligt detta system kommer inte varje enskilt djur utan grupper av djur med samma identifikationskod att registreras i anläggningsregistret och transportdokumentet. Detta är en åtgärd som infördes i lagstiftningen för att underlätta för den typ av jordbruk som jag vet finns i Skottland och, i stor utsträckning, motsvarar det exempel ni tog upp. Därför borde det även lugna er något.
Av de skäl jag redan har angett måste individuell märkning ske om djuren uppenbarligen är äldre än sex månader.

Talmannen.
Fråga nr 44 från María Izquierdo Rojo (H-0378/03):

Angående: Ansvarslös ökning av BSE eller galna ko-sjukan i Spanien
EU:s vetenskapliga kommitté karaktäriserade redan i juni 2000 Spanien som ett land med hög BSE-risk, men den spanske jordbruksministern kallade denna rapport för ?ansvarslös? (jag ställde under 2000 ett antal parlamentsfrågor i detta ärende). Under de senaste månaderna har antalet BSE-fall ökat kraftigt i Spanien, och ökningen fortsätter. Tyder inte detta på att Spanien inte tillämpar gemenskapsförbudet från 1996 om att förbjuda köttmjöl som foder till idisslare?

Byrne
. (EN) Den vetenskapliga styrkommittén har klassificerat Spanien som ett GBR III-land efter det att man har konstaterat fall inom en lägre nivå. Den övre gränsen för denna nivå är en förekomst av 100 fall per miljon vuxna nötkreatur under de senaste tolv månaderna.
Förekomsten av BSE i Spanien har ökat sedan början av 2002. Förekomsten är emellertid långt under den övre gränsen på omkring 45 fall per miljon vuxna nötkreatur under de senaste tolv månaderna, och ökningen är heller inte dramatisk. Därför gäller fortfarande den klassificering som vetenskapliga styrkommittén har gjort av Spanien.
Under det första kvartalet i år rapporterade Spanien cirka 50 procent fler fall av BSE än under motsvarande period förra året. Antalet fall i de övriga medlemsstaterna, med undantag för Portugal, sjönk eller förblev oförändrade under samma period.
Spanien har i jämförelse med andra medlemsstater en högre andel unga djur födda mellan 1997 och 1998.
Utfodring av proteiner från idisslare till idisslare anses vara en av de främsta orsakerna till att BSE överförs till boskap. Därför införde kommissionen år 1994 ett förbud mot användning av protein från däggdjur i foder för idisslare i hela gemenskapen. Det är emellertid uppenbart att detta förbud inte genomfördes överallt vid denna tidpunkt, eftersom de flesta av de BSE-fall som rapporteras i dag föddes efter 1994. Kött- och benmjöl var fortfarande tillåtet i foder för andra djur än idisslare, och på så vis smittades foder för idisslare genom foderkvarnar och under lagring och transport.
En annan överföringskälla var att man utfodrade boskap på blandade gårdar med foder avsett för andra djur än idisslare. Brister i genomförandet av foderförbudet konstaterades i hela gemenskapen. För att sätta stopp för överföringen av BSE utvidgades foderförbudet i början av 2001 till att omfatta användning av alla djurproteiner i foder avsett för djur inom animalieproduktionen.
Andra åtgärder för att minska överföringen av BSE är förbättrade normer för konvertering, som trädde i kraft i början av 1997, och ett förbud mot användning av så kallade BSE-riskmaterial i livsmedel och foder, som började gälla i oktober 2000.
Det nuvarande lagstiftningen bör, om den tillämpas strikt, vara tillräcklig för att förhindra att nya djur smittas. Trots detta kommer nya BSE-fall under ett antal år att fortsätta att dyka upp i Spanien, liksom i andra medlemsstater, på grund av att inkubationstiden är mellan fyra till sex år eller till och med längre. Därför är det viktigt att bibehålla de nuvarande säkerhetsbestämmelserna, framför allt de som gäller avlägsnande av specificerat riskmaterial.

Izquierdo Rojo (PSE).
Herr kommissionär! Mellan raderna i ert så tekniska, diplomatiska och försiktiga svar, eftersom ni inte vill väcka någon oro när det gäller den här frågan, kunde jag ändå utläsa att ni bekräftade att Spanien inte har tillämpat gemenskapsförbudet sedan 1996. Ökningen av galna ko-sjukan, som också har skett i Spanien under dessa senaste år - och era ord bekräftar även detta - är följden av att den dåvarande spanske jordbruksministern, Arias Cañete, som förnekade att det fanns några risker i Spanien - EU:s vetenskapliga kommitté förklarade däremot att det förelåg en risk - inte såg till att gemenskapsförbudet tillämpades, och det är orsaken till denna spridning och ökning av galna ko-sjukan.
Herr kommissionär! Är det inte klandervärt att Spanien inte har tillämpat gemenskapsförbudet mot köttmjöl sedan 1996? Är detta inte förkastligt? Ert svar på den frågan måste bli jakande. Detta har inte förorsakat något socialt alarm, men anledningen till att det finns flest fall av galna ko-sjukan i Spanien under de senaste åren är att gemenskapsförbudet inte har tillämpats.

Byrne
. (EN) Låt mig som svar på den kompletterande frågan säga att kommissionen inte känner till den exakta anledningen till att antalet BSE-fall ännu ökar i Spanien och inte i andra medlemsstater, med undantag för Portugal. Utöver brister i genomförandet av foderförbudet, är möjliga förklaringar att avlägsnandet av specificerat riskmaterial infördes i Spanien så sent som i slutet av 2000 och att det förekommit en högre exponering av infekterat kött- och benmjöl under perioden 1996 till 1998.
Det bör emellertid understrykas att kommissionens livsmedels- och veterinärbyrå år 2001 och 2002 gjorde inspektionsresor till Spanien för att kontrollera att gemenskapens bestämmelser om kontroll och utrotning av BSE genomfördes korrekt. Brister upptäcks fortfarande. Spanien har även informerat kommissionen om ett antal överträdelser av foderförbudet som upptäcktes 2002. Antalet överträdelser är mycket begränsat och ligger på en lägre nivå än i övriga medlemsstater.

Talmannen.
Eftersom den tid som avsatts för frågestunden har tagit slut, kommer frågorna nr 45-78 att besvaras skriftligen

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är en gemensam debatt om följande betänkanden:
Andrabehandlingsrekommendationen (A5-0191/2003) av Klaß för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 2000/13/EG när det gäller uppgifter om ingredienser i livsmedel (15514/2/2002 - C5-0080/2003 - 2001/0199(COD))
Betänkandet (A5-0216/2003) av Ayuso González för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 95/2/EG om andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel (KOM(2002) 662 - C5-0577/2002 - 2002/0274(COD))
Andrabehandlingsrekommendationen (A5-0201/2003) av Olsson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 96/22/EG om förbud mot användning av vissa ämnen med hormonell och tyreostatisk verkan samt av ß-agonister vid animalieproduktion (14502/1/2002 - C5-0079/2003 - 2001/0132(COD))

Klaß (PPE-DE)
Herr talman, kommissionär Byrne, mina damer och herrar! Konsumenterna måste få tillräcklig information om innehållet och sammansättningen i de livsmedel som de köper. Det gäller inte bara det som diskuterades under eftermiddagen, utan det gäller också tillsatserna. Det måste stå på förpackningen vad som finns i den, varken mer eller mindre. Samhällets omvandling under de senaste 20 åren har också medfört förändringar i matvanorna. Vem skalar i dag fortfarande själv sina morötter och sin potatis? Många människor har inte tid för det, alltför många har också glömt bort hur man lagar mat, respektive aldrig lärt sig det.
Därigenom har också livsmedelsindustrin ställt om sig i stor omfattning, och komplicerade bearbetningsmetoder och nya tillsatser har resulterat i färdig- och halvfabrikat, som är enkla och snabba att tillreda, men där okunskapen också medfört osäkerhet. Många hälsovarningar på den senaste tiden har förstärkt behovet av information. Härtill kommer att antalet livsmedelsallergier har stigit avsevärt. De människor som lider av allergier är beroende av en rimlig märkning av innehållet.
Vi befinner oss nu i den andra behandlingen, och den gemensamma ståndpunkten omfattar den största delen av kommissionens förslag. Den begränsar undantagsbestämmelserna och tar hänsyn till flertalet av de ändringar som parlamentet antog under den första behandlingen, särskilt en regelbunden granskning av listan över allergiframkallande ämnen och tolkningen av dessa, inkluderandet av selleri och senap i denna lista och märkningsskyldigheten för ingredienser som härrör från sås- och senapsframställning, och som utgör mindre än 5 procent av slutprodukten.
För mig är fortfarande listan över allergiframkallande ämnen den viktigaste delen i detta direktiv. Listan sammanställs på grundval av de senaste forskningsrönen, den granskas regelbundet och aktualiseras när så krävs. Under den andra behandlingen antogs i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor tre ändringsförslag, som alla bara syftar till en sak, nämligen att från märkningsskyldigheten undanta processhjälpmedel, som tillverkas av ämnen som finns med på listan över allergiframkallande ämnen, men som inte längre finns med i slutprodukten och därför inte kan utlösa några allergiska reaktioner. Det måste kontrolleras om den allergiframkallande förmågan hos en produkt över huvud taget fortfarande finns kvar, om det vid tillverkningen använts ett processhjälpmedel som till sitt ursprung visserligen är allergiframkallande, exempelvis äggvita, men som till följd av livsmedlets tillverkningsprocess har förlorat sin allergiframkallande förmåga respektive att den inte längre finns kvar eller finns kvar i förändrad form. Lagstiftaren skall belägga detta innan han föreskriver en märkning.
Processhjälpmedel har använts i århundraden, också vid framställning av till exempel vin och öl. Hjälpmedlen ändras under jäsningsprocessen, fälls ut på naturlig väg respektive filtreras bort. De finns alltså definitivt inte längre kvar i den slutliga vin- eller ölprodukten. Man har hittills aldrig hört talas om några allergier. Jag är själv vinodlare. Hur skall jag kunna förklara för mina vinodlarkolleger eller mina kunder att det i framtiden på etiketterna skall stå: ?tillverkat med ägg?. Vin är en ren och klar naturprodukt, klarad och gyllene i glaset. Eftersom några allergiska reaktioner hittills aldrig har rapporterats, har heller aldrig någon forskat kring det. Varför skall vi alltså ha en märkningsskyldighet?
Men politik innebär nu en gång att göra det möjliga genomförbart. Därför har jag nu tillsammans med kommissionen och rådet utarbetat en kompromiss, som möjliggör att man under en fastlagd tidsfrist om fyra år framlägger bevis. För det första: ämnen för vilka man har meddelat kommissionen att en undersökning skall göras, är tills vidare undantagna från märkningen. För det andra: om den icke-allergiframkallande effekten kan beläggas i undersökningen, kommer dessa ämnen även i fortsättningen att undantas från märkningsplikten.
Jag vädjar till kommissionen, jag ber er, herr Byrne, att bekräfta att nya undersökningar kan beställas och meddelas nio månader efter att direktivet trätt i kraft, och att undantaget från märkningsplikten gäller i fyra hela år. Detta är viktigt, för att man skall kunna genomföra undersökningar av alla slag.
Detta nya direktiv medför trygghet för konsumenten. Undantagen från märkningsskyldigheten för ingredienserna minskar från 25 procent till 2 procent. Vi har för första gången en lista över allergiframkallande ämnen, som alltid måste anges i märkningen, och vi kommer att skaffa fram vetenskapliga bevis för att säkerställa att bara det som står på etiketten också finns i produkten. Därigenom undviker vi att onödig märkning till slut också gör listan över tillåtna livsmedel för allergiker allt mindre. Jag tror att vi bör välja denna förnuftiga kompromiss.

Talmannen.
Tack så mycket, fru Klaß.
Jag skall påminna om spelreglerna för samtliga kolleger. Ikväll är vi verkligen tvungna att absolut hålla oss till den talartid som har tilldelats oss, för arbetet kommer nästan att pågå till mitt i natten. Jag skall anstränga mig att systematiskt slå klubban i bordet för att ange att er talartid är ute. Jag kommer då att be er att mycket snabbt avsluta.

Ayuso González (PPE-DE)
Herr talman, kära kolleger! Jag kommer att börja mitt inlägg med att kort ta upp betänkandet av Klaß, detta i syfte att understödja mitt kompromissändringsförslag om den officiella förteckningen över ingredienser som skall finnas med i bilaga IIIa inom två år.
Jag gör detta eftersom det finns produkter som kasein, äggvita eller fisklim som sedan sekler tillbaka används inom framställning av vin och öl och som ingår i den oenologiska praxis som finns med i och tillåts genom förordning (EG) nr 1493/1999 och nr 1622/2000, och framför allt eftersom det inte finns några vetenskapliga bevis för att de är allergiframkallande i slutprodukten. Varför skall vi misstänkliggöra dem genom att märka dem? Rådet och kommissionen bör rätta sig efter parlamentets inställning till det här problemet.
När detta är sagt går jag över till mitt eget betänkande. För det första vill jag mycket uppriktigt tacka kommissionen, rådet och skuggföredragandena, Lund och Paulsen, för deras utmärkta samarbete för att nå kompromisser, som kan leda till att vi kommer att kunna anta detta förslag till direktiv i första behandlingen.
Det som främst har oroat mig under utarbetandet av det här betänkandet har varit att livsmedelstillsatser som finns med i det inte bara utgör ett tekniskt framsteg; de utgör ingen hälsorisk och det finns inte heller några risker för att konsumenterna vilseleds.
De kompromissändringsförslag som vi lägger fram inför plenum tillsammans med den socialistiska och den liberala gruppen (ändringsförslagen 19-32) är ett uttryck för denna oro, som vi alla delar.
I direktiv 89/107/EEG om livsmedelstillsatser, bilaga II, anges att ?alla livsmedelstillsatser måste hållas under ständig kontroll och omvärderas när helst detta är nödvändigt?. Med tanke på oron när det gäller användning av polysorbater, EG-domstolens dom av den 20 mars 2003 om maximihalter för tillsatta nitriter och nitrater, yttrandet från Vetenskapliga kommittén för livsmedel av den 4 april 2003 om derivat från parahydroxy-bensoesyra, läggs två nya punkter till i ändringsförslag 21. Syftet är att kommissionen skall se över villkoren för användningen av livsmedelstillsatserna E 432-436 (det vill säga, polysorbater), E 251 och E 252 samt E 249-250 (nitrater och nitriter) och att den innan den 1 juli 2004 skall se över villkoren för användningen av parabenerna E 214-219.
När det gäller ämnena bifenyl, ortofenylfenol och natriumortofenylfenol som skall betraktas som växtskyddsmedel, har kommissionen för avsikt att i framtiden inbegripa dem i lagstiftningen om bekämpningsmedel och de kommer inte längre att omfattas av direktiv 95/2/EG. Vi instämmer i detta och det enda vi vill är att undvika att det uppstår ett rättsligt tomrum, vilket återspeglas i ändringsförslagen 21 och 4 i det betänkande som antogs av miljöutskottet.
Vi är också oroade över att det är möjligt att tillsätta tillsatser i livsmedel genom att använda aromer som inte måste märkas. Därför lägger vi fram ändringsförslag 22, vilket syftar till att begränsa användningen av aromer till den minsta mängd som behövs för att garantera aromernas säkerhet och kvalitet när dessa inte fyller någon teknisk funktion i livsmedlet. Dessa tillsatser i aromer måste däremot märkas.
Avslutningsvis vill jag poängtera att det är mycket viktigt att vi gör konsumenterna medvetna om att det är tack vare lagstiftningen om livsmedelstillsatser och det arbete som Vetenskapliga kommittén för livsmedel utfört som de kan åtnjuta en lämplig livsmedelssäkerhet och livsmedelsprodukter som är anpassade till deras behov. Nu för tiden växer städerna alltmer, industrin behöver allt fler nya tillsatser och detta underlättar livet för oss när vi konsumerar hel- eller halvfabrikat.
Jag vill än en gång tacka rådet, kommissionen och skuggföredragandena, vilka har bidragit till att vi har kunnat nå dessa viktiga överenskommelser.

Olsson (ELDR)
. Herr talman, herr kommissionär! Det verkar som om vi i kväll och i morgon kommer att kunna lösa frågan om synpunkterna på hormonerna och deras användning i samband med djuruppfödning, där det finns en dispyt mellan EU och USA. Jag skall beröra detta på tre sätt. För det första vill jag tacka, för det andra vill jag tala om varför jag inte tycker om kompromissen och för det tredje vill jag tala om varför jag trots allt stöder kompromissen.
Jag vill rikta ett väldigt stort tack till alla som har medverkat, till kommissionen, till rådet, till utskottssekretariatet, till alla mina medarbetare och till kollegorna i utskottet - skuggföredragandena - som har varit väldigt hjälpsamma för att vi skulle komma fram till denna lösning.
Egentligen är det naturligtvis så att vi inte vill ha dessa hormoner, framför allt östradiol 17-ß som används, bl.a. i USA, som tillväxtstimulerande medel. Vi vill inte ha dem i vår mat. Då skall vi naturligtvis inte heller använda dem så att de kan finnas i vår mat. Så blir vi trovärdigare i förhandlingarna, t.ex. inom WTO, gentemot USA. Om man använder dem som tillväxtmedel är det klart att de finns med. De innebär en hälsorisk för människorna; de är cancerogena. Om vi använder dem terapeutiskt i djuruppfödningen till lantbrukets bruksdjur, finns det också en risk att de kommer med. Det gör vi i EU och det undergräver vår trovärdighet och vår negativa attityd. Därför borde de egentligen i princip helt och hållet förbjudas i dessa sammanhang. Om vi hade förbjudit dem totalt, vilket var vårt förslag från utskottet, hade de nästan kunnat uteslutas från marknaden. Det hade då inte funnits någon risk att de användes på fel sätt.
Utskottet var enigt, och parlamentet var i huvudsak enigt i första behandlingen, om att göra på detta sätt. Men detta är en fråga som behöver komma till en lösning. Även om jag hade fullt stöd för min synpunkt om ett totalförbud, har jag personligen sett att det kanske var rimligt att försöka nå en kompromiss. Därför har jag tagit kontakt med mina kollegor i de andra politiska grupperna och sagt att vi kanske skulle försöka. Det var nämligen så att rådet sade att det vill ha kvar ämnena av tre anledningar. Den ena anledningen var för att inducera brunst hos nötkreatur, vilket är det främsta användningsområdet. Den andra anledningen var uppluckring och mumifiering av foster, också i huvudsak hos nötkreatur, och den tredje var pyometra hos nötkreatur. Av dessa användningsområden är det förstnämnda det stora och de två andra ganska små. De två senare är dessutom relativt viktiga ur djurskyddssynpunkt. Det innebär lidande för djuren om de inte kan få den här medicinen i dagsläget. Även om det finns alternativ ansågs de inte tillgängliga i hela EU.
Mitt förslag, vilket blev vårt förslag efter kontakt med de andra politiska grupperna, var att vi skulle föreslå rådet att man får behålla ämnena för de två lite mindre områdena, när det gäller döda foster och pyometra. Rådet accepterade detta, och vi kommer nu att kunna avföra det som användning för att inducera brunst, vilket jag tycker är en stor framgång. Det kommer visserligen att bli en övergångsperiod, men därefter kommer de att vara borta. Dessutom säger vi nu i det slutliga förslaget att även den andra användningen skall ses över, och kanske kan även den tas bort efter en viss tid.
Jag ser detta som en stor framgång, och därmed kan vi kanske lösa problemet. Jag är väldigt glad att vi i utskottet enigt har kunnat ställa oss bakom förslaget, och jag hoppas att det också blir fallet i omröstningen i kammaren i morgon. Vi kan alltså avveckla den huvudsakliga användningen och kommer därmed att vinna i kraft när det gäller vårt agerande i dispyten med USA. Jag vill alltså tillstyrka denna kompromiss, som visserligen är svagare än vad parlamentet tidigare har framfört men ändå tillräckligt bra för att vi nu skall kunna nå en lösning på problemet.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag välkomnar denna gemensamma debatt som omfattar tre av de viktiga lagstiftningsärenden vi efter en konstruktiv interinstitutionell dialog nu är nära att enas om. Jag skall ta upp varje ärende för sig.
Jag vill tacka de tre föredragandena, Klaß, Ayuso González och Olsson, och ledamöterna av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, för deras hårda arbete med dessa lagstiftningsärenden.
Jag vill börja med Klaß rekommendation vid andra behandlingen. Detta förslag till lagstiftning om livsmedelsmärkning, som vi nu är mycket nära att anta, kommer att innebära stora fördelar för konsumenterna.
Den gemensamma ståndpunkten utgör en balanserad kompromiss som innehåller de flesta av de åtgärder som föreslagits av kommissionen, samtidigt som den innebär en begränsning av undantagens omfattning. Ståndpunkten återspeglar dessutom Europaparlamentets önskan om att precisera informationen om livsmedelsmärkning.
Den gemensamma ståndpunkten innehåller antingen ordagrant eller till innehållet parlamentets fyra ändringsförslag, såsom de läggs fram i kommissionens ändrade förslag. Vidare tar man hänsyn till de flesta av parlamentets övriga förslag på tre viktiga punkter.
För det första kommer flexibiliteten i ingrediensförteckningen och undantaget från skyldigheten att ange beståndsdelarna i vissa sammansatta ingredienser att gälla från och med två procent, snarare än från fem procent som ursprungligen föreslogs.
För det andra skall det göras en översyn och aktualisering av förteckningen över allergena ingredienser, med syfte att ta hänsyn till de vetenskapliga framstegen. När förteckningen sedan är aktualiserad kan även ingredienser avlägsnas om det finns vetenskapliga bevis som visar att de inte längre är allergena.
För det tredje skall selleri och senap och därav härledda produkter läggas till förteckningen över allergena ämnen.
En fråga är emellertid inte helt löst. Det finns inga vetenskapliga rön som visar vare sig att derivat av vissa allergener fortfarande är allergena, eller att de troligtvis inte längre ger upphov till negativa reaktioner. Frågan är då: skall vi kräva obligatorisk märkning av dessa derivat?
Den gemensamma ståndpunkten omfattar obligatorisk märkning, men slår även fast att dessa ämnen kan undantas i framtiden om det finns vetenskapliga bevis som motiverar en sådan åtgärd. Jag delar föredragandens och utskottets åsikt om att denna lösning kanske inte är den bästa, men jag håller inte med om det som föreslås genom ändringsförslagen 1 och 2. Ändringsförslag 1 säger ju att härledda produkter i alkoholhaltiga drycker skall märkas endast om de förekommer i en mängd som enligt vetenskaplig forskning kan ge upphov till allergiska reaktioner. Detta är inte godtagbart eftersom vetenskapen endast bevisar att allergener och därav härledda produkter orsakar allergiska reaktioner. Det finns inga vetenskapliga uppgifter om vilka restmängder som kan orsaka en allergisk reaktion. Vidare skulle ändringsförslaget vara omöjligt att genomföra och dessutom har bevisbördan kastats om. Om tillverkarna vill få undantag från att ange ett ämne på etiketten är det upp till dem att tillhandahålla bevis för att de derivat av allergener som de använder sannolikt inte ger upphov till allergiska reaktioner.
Den första delen av ändringsförslag 2 är identiskt med ändringsförslag 1, men avser andra livsmedel än alkoholhaltiga drycker. I detta ändringsförslag gör man dessutom ett uttryckligt undantag från kravet på märkning för processhjälpmedel som används i alkoholhaltiga drycker, trots att dessa ämnen inte omfattas av motsvarande stycke i den gemensamma ståndpunkten. Därför kan vi inte godta förslaget.
I ändringsförslag 3 anmodas kommissionen efter ett yttrande från Europeiska livsmedelsmyndigheten att anta en förteckning över härledda ämnen som skall klassificeras som icke allergena före den 1 januari 2004.
Detta är ett steg i rätt riktning, men utöver den orealistiska tidsfristen kan förslaget heller inte godtas på grund av att endast de studier som på uppdrag av industrin har utförts om särskilda derivat av allergener, vilka används under särskilda omständigheter, kan komma i fråga och skickas in för ett yttrande från Europeiska livsmedelsmyndigheten - till exempel fiskgelatin som används som klarmedel i öl.
Därför kan vi endast anta ändringsförslag 4, som utgör en fungerande och rimlig kompromiss.
Jag övergår nu till Ayuso González betänkande vid första behandlingen. I december 2002 antog kommissionen ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 95/2/EG om andra livsmedelstillsatser än färgämnen och sötningsmedel. Det främsta syftet med detta förslag är att anpassa direktiv 95/2/EG i ljuset av den senaste tidens tekniska och vetenskapliga utveckling, och att garantera den inre marknadens funktion, en högs skyddsnivå för människors hälsa och skydd av konsumenternas intressen.
För detta ändamål föreslår kommissionen att man skall godkänna en ny livsmedelstillsats, återkalla tillstånd för användning av vissa tillsatser, revidera de nuvarande tillstånden och harmonisera användning av livsmedelstillsatser i smakämnen på gemenskapsnivå.
Förslaget gynnar konsumenterna och industrin framför allt när det gäller ?användning av livsmedelstillsatser i smakämnen?, eftersom det skulle leda till att detta område harmoniserades på gemenskapsnivå.
Ett paket med kompromissändringar lades fram efter nära kontakter mellan de olika institutionerna. Från Coreper har man sagt att man ställer sig bakom kompromisspaketet och till detta kan jag med nöje även tillägga kommissionens stöd.
Jag övergår nu till det sista av lagstiftningsärendena, nämligen Olssons rekommendation om hormoner vid andra behandlingen. Jag välkomnar varmt de framsteg som har gjorts. Debatten om hormoner har visat sig vara lika känslig som den hormonbalans som styr de fysiologiska funktionerna hos levande varelser.
Som ni vet föreslog kommissionen ursprungligen ett förbud mot östradiol i ljuset av yttranden om att detta endogent producerade ämne skulle vara karcinogent. Parlamentet ställde sig bakom förslaget.
Intrikata diskussioner i rådet - vilka pågick i över två år, sträckte sig över fyra ordförandeskap, och omfattade två extra bakgrundsrapporter - har visat att ett förbud mot östradiol inte är så okomplicerat som man först tänkte sig.
Medlemsstaterna har fäst uppmärksamheten på de betydande svårigheter förbudet skulle ge upphov till, framför allt de trångmål som det skulle kunna innebära när det gäller djurhälsa och omorganisering av kreatursuppfödningen.
Därför måste vi tänka om och ställa oss frågan: vad har vi för mål? Våra mål är för det första att skydda konsumenternas hälsa, och för det andra att leva upp till WTO-kraven.
Enligt kommissionens analys kan båda målen nås genom den kompromiss som föredraganden, Olsson, och hans kolleger har lagt fram här i dag. För detta är jag skyldig honom ett uppriktigt tack.
Om man antog denna text med ändringsförslagen 17, 18 och 19, skulle användningen av östradiol minska betydligt. Dessutom gör man en klar och tydlig åtskillnad mellan å ena sidan de tre övriga användningsområdena för östradiol och å andra sidan användning av östradiol i tillväxtsyfte. Därför kommer gemenskapen i och med detta förslag att ges möjlighet att genomföra sina internationella åtaganden inom ramen för Världshandelsorganisationen.
Därför ser jag fram emot debatten om dessa intressanta och viktiga frågor.

Lulling (PPE-DE).
Herr talman, herr kommissionär! Ni kommer inte att bli förvånad när jag säger att jag naturligtvis skulle ha föredragit att de tre fina förslagen som antagits i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor - visserligen med liten majoritet, men ändå - hade kommit till användning. Eftersom sakerna nu är som de är, och eftersom politiken är det möjligas konst, vill jag trots detta klargöra följande: Det får inte vara så att detta parlament är med och beslutar om ett europeiskt direktiv, där det krävs av vin- och ölproducenterna att de på flasketiketten skriver att dessa livsmedel har tillverkats med hjälp av fisk och ägg. Det skulle emellertid bli fallet om vi hade röstat för den gemensamma ståndpunkten, utan ändringsförslagen från vår föredragande Klaß.
Jag vill tacka min kollega så hjärtligt för hennes oförtröttliga insats för att få till stånd ett förnuftigt direktiv, som naturligtvis säkerställer att när det finns ingredienser - och jag säger ingredienser och inte processhjälpmedel - som kan vara allergiframkallande, så är märkningen obligatorisk. Sådana allergiframkallande ingredienser finns det emellertid inte i vin eller öl. Visserligen används vid framställningen och bearbetningen små mängder av processhjälpmedel som kan vara allergiframkallande i enlighet med bilaga IIIa, nämligen torkad fiskblåsa från stör samt äggderivat för att klara och försköna produkten. De stöder de tekniska processerna, exempelvis filtreringen. Den avgörande skillnaden jämfört med de vanliga tillsatserna är att processhjälpmedlen avlägsnas efter användningen. Och det som vin och öl inte innehåller, måste inte heller deklareras i listan över ingredienser. Under den första behandlingen hade parlamentet också röstat om det på det viset.
Jag är övertygad om att om de ansvariga ministrarna hade vetat vad det här handlar om, så hade de i sin vishet och framsynthet lyssnat på parlamentet och lagt fram en förnuftig gemensam ståndpunkt för oss.
Vi vet visserligen att det för närvarande inte går att vetenskapligt påvisa om det finns spår av de använda hjälpmedlen i slutprodukten, även om de i denna ringa mängd knappast torde vara allergiframkallande. Till dess detta eventuellt klaras upp får det inte göras någon märkning, som ju bara vilseleder konsumenterna, utlöser obefogad oro och skulle tillfoga stora sektorer av näringslivet en skada man inte kan ta ansvar för. Därför är vårt ?ja? till föredragandens kompromissförslag den smärtgräns som vi inte kan överskrida.
Herr kommissionär, eftersom ni inte har svarat min kollega, frågar jag er än en gång: är det så, att undersökningar fortfarande kan läggas fram nio månader efter ikraftträdandet? Det måste klargöras nu, annars måste föredraganden än en gång få tala ett par minuter.
(Applåder)

Talmannen.
Fru Lulling! Ni hade tilldelats två minuter av sessionstjänsten och ni har talat i tre minuter och tjugosex sekunder. På grund av er kollega Goodwills frånvaro har ni fått en talartid på tre minuter men inte tre minuter och tjugosex sekunder. Ni förstår att jag är tvungen att vara bestämd, om jag inte vill att alla skall lägga sig klockan två på natten. Tack för det.

Patrie (PSE).
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! De successiva livsmedelskriserna har undergrävt konsumenternas förtroende och livsmedelssäkerhet är hädanefter en verklig politisk utmaning genom att den blir en grundläggande del av medborgarnas globala säkerhet.
I detta avseende bedömer man som väsentligt tillhandahållandet av en del viktiga uppgifter om livsmedlens sammansättning och som ofrånkomligt en exakt och anpassad märkning, särskilt av ingredienser som kan komma att framkalla allergier.
Problemet är relativt enkelt när det gäller allergener som är närvarande i slutprodukten. Är det däremot klokt att kräva märkning av ingredienser såsom teknikstöd som i synnerhet används i tillverkning av alkoholdrycker och som inverkar på tillverkningsprocessen men inte finns i slutprodukten? Eftersom det bästa alltid är det godas fiende är det då inte så att vi, genom vår vilja att skydda personer som drabbas av allergier, riskerar att försvaga de traditionella produktionsgrenarna genom sådana åtgärder, eller rentav förstöra marknaden i avsaknad av vetenskapliga bevis på att dessa stöd är skadliga? Man föreställer sig konsumenternas skräck när de upptäcker närvaro av sulfiter och andra motbjudande ämnen vid tillverkningen av så prestigefyllda viner som champagne eller viner från vårt vackra Alsace, för att bara nämna några.
Jag gläder mig således åt att vi har kunnat finna en balanserad kompromiss i denna kontroversiella fråga. I kompromissen fastslås att vissa ingredienser får avlägsnas från förteckningen över allergener på grundval av vetenskapligt stödda handlingar och i väntan på en fullständig vetenskaplig bedömning.
Eftersom jag kommer från ett vinproduktionsområde skulle jag förvisso ha föredragit att bevisbördan, det vill säga tillhandahållandet av tekniska handlingar, inte åläggs producenterna som ibland har små produktionsstrukturer. Jag är emellertid medveten om att, om vi inte godkänner kompromissen, vi blir tvungna att godkänna rådets gemensamma ståndpunkt i vilken något förfarande för uteslutning från förteckningen över allergener inte planeras. Även om det är med motstridiga känslor, verkar det därför lämpligt att anta kompromissen och samtidigt uttrycka en önskan att kommissionen skall ge små och mellanstora producenter nödvändig flexibilitet för att de skall kunna göra sina argument gällande.

Paulsen (ELDR).
Herr talman! Jag måste säga att Klaß betänkande gläder mig oerhört. Jag hör inte till dem som är så förfärligt oroliga för alla E-nummer och alla tillsatser. Det finns emellertid en grupp människor som lever ett extremt besvärligt liv, nämligen de som verkligen har en födoämnesallergi. Jag tycker att det är rimligt att visa solidaritet med dem.
Det gläder mig som sagt oerhört att det nu blir mycket skärpta regler så att allt som är allergent skall anges. Det är också mycket bra att vi får strikta regler om att alla ingredienser skall anges i fallande skala. Min grupp kommer att stödja alla dessa tre betänkanden.

De Roo (Verts/ALE).
Herr talman! På det stora hela kan vi i Gruppen De gröna stödja Klaß betänkande. Vi är framför allt måna om att industrin måste bevisa om ett ämne är icke-allergent. Det har lyckligtvis behållits i kompromissen.
Med avseende på Olssons betänkande stöder vi i Gruppen De gröna kompromissen. Naturligtvis hade vi precis som Olsson helst förbjudit alla tillväxtstimulerande medel, men för att värna om djurens välbefinnande finns det ändå anledning att göra vissa begränsade undantag. Vi gläder oss åt att mer forskning kommer att ägnas åt säkerhet och effektivare alternativ, så att vi på längre sikt blir av med det helt och hållet.
När det gäller Ayuso González betänkande är vi betydligt mer tveksamt inställda. Vi i Gruppen De gröna skulle vilja gå mycket längre. Många av de där tillsatserna och ämnena är enligt vår mening onödiga. Med tanke på försiktighetsprincipen borde parabener, polysorbater och aluminiumfosfater förbjudas omedelbart. Vi kommer emellertid att rösta för kompromissen för den innebär trots allt ett stort steg framåt jämfört med kommissionens förslag.

Thomas-Mauro (UEN).
Herr talman, herr kommissionär! Jag vill särskilt tacka Klaß som med stor kompetens har utarbetat betänkandet och kunnat bedöma såväl intresset som de skadliga konsekvenserna av att kräva systematisk märkning. Hon har kämpat och försvarat sitt ärende inför parter, i synnerhet kommissionen, som inte var upplagd för att höra de folkvaldas anspråk.
Betänkandet av Klaß, i den form som det antogs av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor var den bästa lösningen i mina ögon, i egenskap av skarpsynt Champagnebo. Vissa överordnade, ibland oklara, intressen verkade oundvikliga och vi valde således en reträttlösning. Jag föreslog det för övrigt på sätt och vis i mina ändringsförslag som ingavs till utskottet men anslöt mig därefter utan reaktion till den lösning som rekommenderades av föredraganden.
Jag är i dag till hälften nöjd att en halv lösning tas upp och arbetas om för att tillfredsställa de flesta bland oss. Att säkerställa tydlig och relevant information samt en skyddsnivå för allergiska konsumenter verkar förnuftigt. En terroristisk märkning skulle däremot skrämma allergiska konsumenter och bromsa deras egen konsumtion. Herr kommissionär, symbolladdade europeiska drycker såsom champagne eller irländskt öl skulle drabbas hårt och också dra med sig den europeiska vinodlingsbranschen.
Jag är i morgon tvungen att inför vinodlingsbranschen i min region, Champagne-Ardennes, försvara den etablerade principen att det är de stora eller små producenternas sak att bevisa att de biprodukter, de så kallade allergenerna som de använder som tekniska hjälpmedel i vinet inte själva är allergener eftersom de är frukten av en omfattande process för råvaruomvandling och används i en helt annorlunda miljö - vin eller öl -, vilket ger en grundläggande förändring av egenskaperna. Ölbryggarna måste således bevisa att gelatin som används sedan århundraden i ölframställningen inte är en i högsta grad skadlig produkt. Kort sagt det är deras sak att lägga fram bevis, men vi har vunnit tid för att forska i ämnet.
Avslutningsvis tackar jag föredraganden och ansluter mig till lösningen i ändringsförslag 4. Gruppen Unionen för nationernas Europa har för övrigt undertecknat ändringsförslaget i kompromissen och tar ansvar för sitt val.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! De tre betänkanden som nu är föremål för en gemensam debatt är viktiga fokuspunkter i vår strävan att garantera livsmedelssäkerhet och konsumenternas välfärd. Jag vill tacka mina kolleger för deras utmärkta arbete.
På den inre marknaden stöter konsumenterna varje dag på nya och märkliga produkter och tillverkare på hyllorna i sin välkända lokala butik, och de måste kunna ha ett fullständigt förtroende för kvalitetskontrollen och livsmedelssäkerheten på den inre marknaden. Det är beklagligt att varje gång Europeiska unionen agerar proaktivt när det gäller att fastställa sådana viktiga standarder, ses detta som onödigt besvär med detaljer. Ett skäl till detta är naturligtvis det sätt som europeiska tidningar, ofta medvetet, skildrar saker i ett negativt ljus, och struntar i vad problemet verkligen handlar om. Anledningen till det är inte politisk, det har med journalism att göra. Historierna behöver färg och tyvärr får man ofta den färgen genom att sprida skräckhistorier i stället för information som bygger på fakta.
Det senaste exemplet på detta är nyhetshistorien om att begränsa de maximala mängderna av tillsatser av polycykliska aromatiska kolväten (PAH) i livsmedel för att skydda konsumenternas hälsa. Ett fullständigt välgrundat forskningsprojekt som kommissionen har genomfört har, åtminstone i de finska tidningarna, redan lett till panik om huruvida Europeiska unionen nu kommer att förbjuda privata grillfester och vår favoriträtt på sommaren: grillad korv. Det har varit ett ständigt gnällande om att EU lägger sig i allt och är överbeskyddande, och de har frågat sig när europolisen kommer att börja tända bål med travar av farliga kokböcker och om vi snart kommer att bli tvungna att äta med en hjälm på huvudet, bara för att vara på den säkra sidan.
Tyvärr sväljer nationen hela den skrämselhistoria som sprids på det här sättet, helt omotiverat, vilket ger upphov till negativa känslor och förbittring. Av det skälet är det viktigt att det goda arbete som görs i parlamentet för att skydda folkhälsan också får mer kraftfullt stöd från EU:s informationskontor. Det är uppenbarligen nödvändigt att tillhandahålla bakgrundsinformation tidigt under det förberedande stadiet, så de ogrundade folksägner om EU som sprids i städerna inte får en chans att slå rot.

Lund (PSE).
Herr talman! Jag vill framför allt rikta ett stort tack till Ayuso, kommissionen och rådet för ett bra samarbete när det gäller det föreliggande förslaget och kompromissen beträffande tillsatsämnen. Det innebär att vi kan avsluta detta ärende redan vid den första behandlingen.
Visserligen tillåter vi ökad användning av tillsatsämnen genom paketet, men för mig har det varit helt avgörande att vi nu också kan fokusera på kommissionens övervakning och omvärdering av användningen av tidigare godkända ämnen. Jag hoppas inte att vi skall fortsätta med en politik där vi hela tiden accepterar nya tillsatsämnen och en ökad användning av redan godkända ämnen, med följden att ämnena först stryks från listan när industrin själv meddelar att de inte längre används. Jag tycker att den hittillsvarande politiken har varit för defensiv. Kommissionen bör enligt min åsikt fortlöpande övervaka och omvärdera användningen av tillsatsämnen så att de tre kända villkoren för användning av ämnena alltid uppfylls på ett fullt tillfredsställande sätt. Därför uppskattar jag bestämmelserna i paketet, om att kommissionen inom två år skall lägga fram en sammanfattande rapport rörande omvärdering av tillsatsämnen, där en särskild fokusering omgående skall göras på användningen av vissa typer av ämnen, bl.a. nitrat, nitrit och polysorbat. Jag hoppas att antagandet i morgon och processen fram till antagandet av paketet kommer att bli startskottet för en bättre politik när det gäller användningen av tillsatsämnen i livsmedel.
Jag vill även utnyttja tillfället att framföra ett tack till Olsson för ett verkligt bra samarbete i samband med förbudet mot användning av hormonämnen vid animalieproduktion. Vi får här ett resultat som innebär att användningen av det cancerframkallande hormonämnet östradiol 17 ß inom loppet av två år kommer att upphöra, dvs. att användningen av hormonämnet i samband med animalieproduktion i stort sett kommer att upphöra. Det är ett bra och mycket positivt resultat, som uppnåtts under den tid Olsson hållit i klubban.

Schnellhardt (PPE-DE).
Herr talman, mina damer och herrar! Hjärtliga gratulationer till de tre föredragandena, och här vill jag särskilt framhäva föredraganden Klaß, som i sitt betänkande visar mycket bra ansatser. Jag vet av egen erfarenhet vilka olika idéer som man måste ta hänsyn till när det gäller märkning.
Jag vill särskilt framhäva bestämmelserna om märkning av produkter som utlöser allergiska reaktioner. Om 8 procent av barnen och 3 procent av de vuxna reagerar allergiskt på ingredienser i livsmedel, som leder till stark störning av allmäntillståndet, så är det ett oroväckande antal. Det stora antalet sammansatta livsmedel med ofta varierande recept medger inte någon annan lösning än märkning för att informera konsumenten. Jag är, i motsats till föregående talare, för att man även i fortsättningen använder tillsatser, det ökar matens kvalitet, det måste man helt enkelt säga. Att man bara skall ange produkter som man vetenskapligt påvisat är allergiframkallande, är självklart. Vi bör också se till att listan kan ändras snabbt, när nya rön framkommer. Man bör alltid betänka att uppgifterna på en etikett måste förmedla det som är nödvändigt. Ur den synvinkeln emotser jag också med spänning kommissionens idéer om märkning av exempelvis obevisade påståenden. Här vore det nog möjligt att minska informationen.
Det må vara mig förunnat att påpeka att jag 1998 som föredragande ansträngde mig för att reglera märkningen av alkoholdrycker. Det handlade då egentligen bara om märkning rörande svavel. Då var det en revolution, i dag ifrågasätts det inte längre. Ett bevis för att parlamentet under de senaste åren ändå i hög utsträckning närmat sig konsumenten.
Vidare välkomnar jag den föreslagna märkningen av ingredienser där andelen uppgår till mer än 2 procent. Fastän det för flera år sedan fortfarande betraktades som omöjligt, kanske inte heller nödvändigt, tar man nu hänsyn till trenden att producera med många minimala ingredienser, och vi uppfyller åtagandet om konsumentinformation. Jag har talat med företag som förklarat för mig att de ingredienser som ligger under 2 procent redan nu till största delen tas med i märkningen.
Bara ett litet påpekande om Olssons betänkande: jag välkomnar Olssons tillmötesgående inställning och jag anser den vara av godo, men jag vet också att 17-ß-östradiol i många länder redan ersätts med andra ämnen. Det bör vi stödja och kräva.

Talmannen.
Jag insisterar verkligen på att ni skall respektera talartiden. Jag kan inte fördubbla talartiden för varje kollega, annars kommer vi inte att få sova i natt.
Vill kommissionen uttala sig igen?

Byrne
. (EN) Jag vill kort besvara den fråga jag fick angående ändringsförslag 4 och kanske förtydliga saken utifrån Klaß betänkande.
Jag anser att kompromissen i ändringsförslag 4 är klar och tydlig. Industrin kan anmäla studier om befintliga härledda produkter under en period av nio månader efter det att direktivet trätt i kraft. Kommissionen skall sedan fatta ett slutligt beslut om huruvida krav på märkning skall ställas eller inte, senast fyra år efter ikraftträdandet.
Kommissionen skall fatta sitt beslut på grundval av studier och efter att ha samrått med Europeiska livsmedelsmyndigheten.

Klaß (PPE-DE)
Herr talman, herr kommissionär! Det handlar om att det i kompromissen talas om nu genomförda undersökningar. Jag betonade just i mitt tal att man hittills inte har forskat kring sådana saker. Om man nu inom industrin på grund av vårt nya direktiv överväger att beställa en undersökning, är det då möjligt att jag först nu beställer en undersökning? Det var frågan! Inte om man tar hänsyn till de undersökningar som gjorts, utan om detta också är möjligt beträffande kommande undersökningar.

Talmannen.
Herr kommissionär, ett sista svar kanske?

Byrne
. (EN) Den kompromiss som uppnåddes gällde studier av befintliga derivatprodukter och avsåg en period av nio månader efter direktivets ikraftträdande.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0200/2003) av Corbey för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall (14843/1/2002 - C5-0082/2003 - 2001/0291(COD)).

Corbey (PSE)
. (NL) Herr talman, kolleger, fru kommissionär! Mot slutet av den andra behandlingen skulle jag vilja kommentera ett antal viktiga punkter i mitt betänkande. Men det vill jag inte göra utan att först tacka mina kolleger. Skuggföredragandena har varit utomordentligt hjälpsamma. Jag skulle också vilja passa på att rikta ett tack till sektorn. Vi har haft möjlighet att föra intensiva samtal med både förpackningsindustrin, förpackarna och miljögrupper. Det har lett till häftiga diskussioner och det har gett mig större insikter i praktiken.
Dessa diskussioner har gjort mig övertygad om att vi måste börja se på förpackningar på ett annat sätt. Det har länge varit självklart att betrakta förpackningar som ett miljöproblem, förvisso ett litet och nödvändigt problem, men ändå ett problem. Man kan också förhålla sig positivt till förpackningar genom att betrakta dem tillsammans med produkterna. Då är förpackningen det som skyddar produkten och förekommer slöseri. Förpackningar är dessutom ett instrument för globalisering, världshandel och socioekonomisk utveckling.
Så betraktat är hållbar utveckling inte längre möjlig utan förpackningar. Ett positivt sätt att tänka om förpackningar är emellertid bara trovärdigt om allt görs för att förhindra att miljön belastas. Därför är materialutnyttjande och förebyggande nödvändigt. Jag skall helt kort gå in på det.
Till att börja med materialutnyttjande. Det här är en viktig del av direktivet. Vissa påstår till och med att förpackningsdirektivet snarare är ett direktiv om materialutnyttjande. I debatterna under första behandlingen har jag påpekat att materialutnyttjande inte är något mål i sig, och att det dessutom finns gränser för de miljömässiga fördelarna med materialutnyttjande.
Under den andra behandlingen handlade det framför allt om kostnaderna för materialutnyttjande. Framför allt den brittiska regeringen bekymrar sig för de extra kostnader som mer materialutnyttjande för med sig och har presenterat siffror för detta. Det är emellertid fortfarande oklart hur kostnaderna har beräknats. Materialutnyttjande kostar pengar, men den ger någonting också. Ju storskaligare desto mer kostnadseffektivt, men det finns naturligtvis gränser. Vill man hämta den sista tomburken i norra Finland så kostar det naturligtvis oproportionerligt mycket pengar.
Vår diskussion om de miljömässiga fördelarna i den första behandlingen och de ekonomiska kostnaderna i den andra behandlingen leder nästan oundvikligen till slutsatsen att det optimala procenttalet skulle kunna skilja sig avsevärt från land till land. I själva verket var diskussionen mer en diskussion mellan länder än mellan politiska grupper. Till syvende och sist måste vi nå dithän att varje land finner och efterlever sin egen maximala nivå. Men det är endast möjligt om det redan finns en tillräcklig kapacitet för materialutnyttjande i varje land. Därför är det nu nödvändigt med tydliga målsättningar.
I det sammanhanget får vi absolut inte lägga ribban för lågt, för högt, för nära eller för långt bort. Vi behöver en bra mellanposition. Därför uppmanar jag till att stödja kompromissen som grupperna enades om. Den kompromissen är 55 procent år 2007. I förbigående vill jag påpeka att vi är ännu senare än det ursprungliga förslaget från kommissionen, för det var 55 procent år 2006.
För de nya medlemsstaterna är det mycket viktigt att fastställa ambitiösa men realistiska målsättningar. I det sammanhanget måste de själva involveras.
Avfall och materialutnyttjande har blivit globala marknader. Det finns inga invändningar mot export av sorterat avfall, men vi måste vara säkra på att det verkligen är sorterat och att det verkligen bearbetas på ett riktigt sätt i utvecklingsländerna. Exportören måste bevisa det.
Förebyggande. I förpackningsdirektivet får förebyggande fortfarande för lite uppmärksamhet. Vi måste föranstalta om producentansvaret. Det har vi gjort tidigare i direktivet för elektroniskt avfall och i direktivet för skrotbilar. Här är producentens ansvar inte bara ekonomiskt. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor kräver en bättre tillämpning av de grundläggande kraven och begär att producenter väljer det miljövänligaste alternativet. Det är en bra idé att utarbeta en indikator för det. Olika material som papper, metall, glas och plast måste konkurrera på basis av miljökvalitet. Därmed stimuleras kontinuerlig innovation på miljöområdet. Och det finns en stimulans att investera i kapacitet för materialutnyttjande. Det leder till att en optimal kapacitet för materialutnyttjande uppstår i varje land eftersom materialutnyttjande då ligger i varje materialproducents intresse.
Att införa en indikator är också ett sätt att göra konsumenten mer delaktig och att göra det möjligt för livsmedelsaffärer och företag att till exempel endast välja förstklassiga förpackningar. På så vis är hållbar utveckling något som angår oss alla. Det här tillvägagångssättet passar in utmärkt i det sjätte handlingsprogrammet för miljön.
Så skulle jag vilja fästa er uppmärksamhet på två andra punkter. För det första vad gäller återanvändning. Diskussionen om återanvändning tog ny fart sedan Tyskland den 1 januari gjorde pantsystem obligatoriska. Nu strömmar det in klagomål om störning av den inre marknaden. Pantsystem kan mycket riktigt komma på kollisionskurs med den inre marknaden. Det är synd att kommissionen inte tog tillfället i akt under omprövningen att göra någonting åt den långa listan med klagomål. Der är också synd att det i den första behandlingen inte gick att få någon majoritet för ändringsförslaget för att skapa tydlighet. Oegentlig användning av återanvändning måste vi förekomma, och därför måste vi sätta miljöresultatet i första rummet.
Den andra punkten som jag vill ta upp avser keramik. Jag skulle vilja ställa en fråga till kommissionen om det. Keramikindustrin oroar sig för effekterna av förpackningsdirektivet och begär att få bli helt undantagen. Det är två saker som jag skulle vilja att kommissionen gör tydliga uttalanden om. För det första: enligt mig är det inte fördelaktigt för keramikindustrin att helt falla utanför förpackningsdirektivet - det här direktivet bildar ju grunden för handel på den inre marknaden. Vad anser kommissionsledamoten om detta? För det andra skulle jag vilja få klarhet i om materialutnyttjande är en skyldighet för keramikindustrin fram till år 2007. Enligt mig är det inte så, men även på den punkten ber jag om en bekräftelse från kommissionen.

Talmannen.
Innan jag ger ordet till kommissionsledamoten, påminner jag de kolleger som just har anslutit sig till denna debatt i kväll att vi har en hårt belastad föredragningslista. För att de kolleger som skall tala om de sista betänkandena inte skall tvingas se solen gå upp i salen ber jag talarna att hålla sig till den tid som de fått sig tilldelad.

Wallström
. (EN) Jag vill tacka Corbey för hennes arbete som föredragande för detta ärende. Jag vet att hon har uträttat ett mycket seriöst arbete och att hon att undersökt frågan på djupet.
År 1999 producerade Europeiska unionen totalt 63,5 miljoner ton förpackningsavfall. Denna mängd motsvarar omkring 17 procent av det fasta kommunala avfallet och 3 procent av vikten för den totala avfallsproduktionen.
Direktivet om förpackningar och förpackningsavfall har gjort att insamling och återvinning av förpackningsavfall har blivit en normal företeelse i alla medlemsstater och en växande företeelse i anslutningsländerna. Därigenom har direktivet bidragit till att minska miljöpåverkan och stärka den inre marknaden för förpackningar och förpackningsavfall.
Denna revidering bygger på dessa framsteg. Jag är mycket nöjd över att Europaparlamentet efter den första behandlingen har uttalat ett tydligt stöd till vårt förslag om att mer än fördubbla minimimålen för återvinning och att ytterligare öka målet för materialutnyttjande. Det förefaller som om det nu råder stor enighet om nivåerna på dessa mål. Den fråga som nu återstår är om tidsfristen för genomförande skall vara 2008, som i den gemensamma ståndpunkten, eller om ett tidigare datum skall fastställas. Enligt mitt förmenande skall tidsfristerna vara både realistiska och ambitiösa. Det är även viktigt att de länder som redan beviljats senare måldatum inom den nuvarande lagstiftningen, Grekland, Irland och Portugal, nu också ges en rimlig tidsperiod för att anpassa sig till de nya målen. Detta gäller även anslutningsländerna. Jag har för avsikt att lägga fram tidsfrister för dessa länder före årets slut.
Jag är också glad över att parlamentet till stor del håller med om att de övriga aspekterna, framför allt förebyggande åtgärder och återanvändning, bör analyseras ytterligare innan man fattar beslut. Behovet av vidare analys gäller emellertid även den nya skyldighet som nämns i den första delen av ändringsförslag 7. Denna nya skyldighet att minimera miljöpåverkan från förpackningsrisker är en upprepning av de befintliga kraven och därför riskerar de också att möta samma problem i fråga om genomförandet.
Jag har full förståelse för parlamentets farhågor angående export för återvinning. Jag håller med om att vi bör se till att återvinning i länder utanför EU endast får räknas in i våra mål om den sker på ett riktigt sätt. Samtidigt skall kontroller och pappersarbete sättas in där sådant verkligen behövs. Jag ser inga skäl till varför detta skall gälla för material som metall, papper och glas. Dessa material ingår i en fungerande, inre, internationell marknad. Jag tvivlar på att vi behöver skriftliga bevis för att varje exporterat parti har återvunnits.
Det vore också märkligt om vi skulle tillämpa kontroller för export av förpackningsavfall som är striktare än de bestämmelser för uttjänt elektrisk och elektronisk apparatur som vi enades om för endast några månader sedan.
Som föredraganden just har berättat tycks det finnas en hel del farhågor i parlamentet angående förpackningsdirektivets konsekvenser för förpackningar av keramik. Låt mig klart och tydligt säga att ingenting i direktivet ålägger medlemsstaterna att inrätta ett återvinningssystem för denna typ av förpackningar. Om man undantog keramik från förpackningsdirektivets tillämpningsområde skulle frågan uppstå varför vi gör undantag för keramik och inte för andra, liknande typer av förpackningar. Det ger dessutom medlemsstaterna möjlighet att efter eget gottfinnande vidta åtgärder för förpackningar av keramik, så länge dessa åtgärder håller sig inom fördragets ramar. Därför menar jag att det är bättre att be den tekniska kommittén lösa eventuella problem med genomförandet än att undanta keramik från direktivets tillämpningsområde.
Jag vet att blomkrukor, självhäftande etiketter och därmed förknippade frågor är viktiga för de berörda industrierna. Därför förtjänar dessa frågor en grundlig diskussion. Som jag ser det är en förlikning inte rätt forum för en sådan diskussion. Detta handlar om detaljerad granskning och bör vara en uppgift för experterna i den tekniska kommittén.
Av de 32 ändringsförslagen kan kommissionen helt, delvis eller i princip godta 20. En lista över de aktuella ändringsförslagen kommer att överlämnas separat

Ayuso González (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Ändringen av direktivet om förpackningar och förpackningsavfall kommer att få enorma följder för de olika berörda aktörerna och kommunerna, för insamlingssystemen, tillverkningsföretag, livsmedelsindustrin och för konsumenterna.
Det står klart att det är nödvändigt att fastställa kvantitativa mål och att målen måste vara ambitiösa, men de måste samtidigt vara möjliga att uppnå. Vi får inte glömma bort det faktum att några medlemsstater kommer att få svårare att nå dessa mål av historiska skäl; brist på infrastruktur, låg befolkningsdensitet eller konsumtionsmönster.
Jag är ledsen över att jag inte har lyckats komma fullständigt överens med föredraganden, men jag förstår att hon inte har haft något lätt arbete. Vi var överens om många punkter i det betänkande som hon lade fram inför miljöutskottet, men Corbey ville gå längre och efter att ha nått en kompromiss har hon i sista stund infört några ändringar av ändringsförslagen 26 och 27, och därför har jag inte kunnat underteckna dessa ändringsförslag och jag kommer att rösta mot dem i morgon.
Jag förstår att selektiv avfallsinsamling är effektivt och billigt i medlemsstater som Tyskland, Belgien och Nederländerna. Det handlar om medlemsstater vars befolkning är jämnt fördelad och inte har några geografiska ojämnheter. Men det är inte logiskt att man vill införa samma mål för andra medlemsstater som inte har en sådan befolkningsfördelning. Och det handlar inte bara om min medlemsstat, Spanien, jag avser Finland, Sverige, Frankrike, Förenade kungariket och övriga medlemsstater som kommer att ha mycket svårt att uppfylla de mål som man kommit överens om i den gemensamma ståndpunkten. Och problemet handlar inte om att de offentliga förvaltningarna inte investerar tillräckligt.
Spanien har 41 miljoner invånare, hälften av Tysklands invånarantal, på en yta av 504 000 km2. Befolkningen är spridd i det mest bergiga landsbygdsområdet i hela gemenskapen. Finns det någon som tror att avfallsinsamlingen kan ske på samma sätt i alla medlemsstater? Vi behöver ett realistiskt, flexibelt och framför allt tillämpbart direktiv. Det förefaller som om några vill anpassa det här direktivet till deras egen lagstiftning och införa den i resten av medlemsstaterna, och detta är varken rättvist eller logiskt.
Enligt min åsikt är rådets gemensamma ståndpunkt ganska balanserad. Jag stöder fullständigt de datum och kvantitativa mål som fastställs i ståndpunkten. Jag beklagar bara att det inte ställs upp likadana mål för alla material och att vi av ekonomiska intressen har glömt bort att det finns problem med den inre marknadens fungerande, som är det verkliga ursprunget till detta direktiv.
Jag anser att det är mycket viktigt att vi stöder de olika alternativ som finns för att bearbeta avfallet: återanvändning, återvinning och materialutnyttjande. Dessa tre alternativ är bättre än att bara deponera avfallet på soptipparna.
Slutligen måste vi tänka på att förpackningsavfall utgör en relativt liten del av den totala mängd avfall som genereras i medlemsstaterna, tre procent enligt vad ni har sagt, fru kommissionär. Vi måste därför vara flexibla. Industrin och även de berörda aktörerna gör stora ansträngningar.

Myller (PSE).
Herr talman! Det är viktigt att förbättra föreliggande direktiv om förpackningsavfall, vilket har sagts här i flera inlägg. Målen för återvinning och återanvändning för de kommande fem åren i den nuvarande utformningen är tämligen höga, men de är inte alls orimliga. Många medlemsstater har redan nått avsevärt högre nivåer än de som nu föreslås. De föreslagna målen är lätta att uppnå, och om vi skulle ha haft mindre ambitiösa mål skulle exempelvis de industrigrenar som bearbetar det återvunna materialet inte kunna utvecklas.
För att nå målen måste vi emellertid uppmärksamma de utmärkta åtgärder som redan har vidtagits i olika medlemsstater för att nå så höga återvinnings- och återanvändningsmål som möjligt. Till exempel bör medlemsstater som har goda erfarenheter av återanvändningsprojekt också uppmuntras till att gå ännu längre på det här området. Precis som föredraganden förklarar, måste ekonomiska och miljömässiga faktorer beaktas i det här sammanhanget.
Jag skulle därför vilja fästa uppmärksamheten på det faktum att även om det föreslås materialutnyttjandemål för trä, betyder detta inte nödvändigtvis att dessa mycket viktiga miljömässiga och ekonomiska faktorer har beaktats. Målet på 15 procent för trä uppväger stort de fördelar som har vunnits på att återvinna trä på det här sättet. Det är mycket klokare miljömässigt sett att bränna detta trä som en energikälla i bostadshus. Jag hoppas därför att det sunda förnuftet kommer att segra och att ändringsförslag 26, som har lagts fram av föredraganden och andra, kommer att stödjas.

Paulsen (ELDR).
Herr talman, fru kommissionsledamot, ärade kollegor! Jag måste få rikta mig till Corbey och säga att hon har gjort ett fantastiskt jobb på ett hopplöst tema. Detta är ett avfallsdirektiv, som egentligen inte alls handlar om förpackningar, utan om förbrukade förpackningar. Att diskutera detta är faktiskt att börja i fullkomligt fel ände av produktionskedjan. Om vi ville uppnå reducerad sopmängd och reducerade transportsträckor, framför allt med lastbil på motorväg, skulle vi börja med att diskutera förpackningen, förpackningens roll, logistik och hur vi skulle kunna tjäna enormt mycket, miljömässigt och trafikmässigt, på att ha fullständigt anpassade förpackningar. Det är också högst orimligt att vi sysslar med återanvändning - oavsett om det är återbruk eller återvinning eller energiåtervinning - och att vi hela tiden diskuterar de förpackningar som går ut till hushållen. Det är klart att vi borde ha ett mycket mer rationellt system som innebär att den stora mängden förpackningsmaterial går till butiker, storhushåll, grossister etc. och att de förpackningar som vi bär hem är så enkla, tunna och små som möjligt, nästan obefintliga. Det handlar i detta fall inte om styrka utan om design.
Vi kommer i huvudsak att stödja Corbeys kompromissförslag, även om vi av olika skäl inte har skrivit under dem.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Jag vill först och främst kortfattat, man kan inte göra mycket mer på en minut, tacka föredraganden för att hon har ansträngt sig för att nå kompromisser när det gäller översynen av detta direktiv, vilket har lett till 11 undertecknade ändringsförslag, varav de flesta har undertecknats av flera grupper.
Jag vill också erinra om att detta förslag är en konkretisering av ett av målen för sjätte miljöhandlingsprogrammet och jag anser, liksom föredraganden, att målen i förslaget är ambitiösa, men genomförbara. Detta har redan visats av några medlemsstater, som redan uppfyller några av målen för detta direktiv om förpackningar och förpackningsavfall.
Det är nödvändigt att lägga särskild tonvikt vid att bestämmelserna i direktivet följs (det är ett av våra allvarligaste problem att det så ofta händer att gemenskapens miljölagstiftning inte följs) och vid behovet av att ha bevis för att exportörerna tillämpar materialutnyttjande eller återvinning och att de gör det enligt de villkor som fastställs i gemenskapslagstiftningen, inte under liknande omständigheter. Kort sagt, herr talman, är det nödvändigt att agera, och det snabbt, för att se till att man från början väljer att använda material som ger mindre avfall och som är ofarligare, och att man minskar avfallet så mycket som möjligt, eftersom mängden avfall har ökat under de senaste åren i de flesta medlemsstaterna.

McKenna (Verts/ALE).
Herr talman! Min grupp kommer att stödja ett antal av de kompromissförslag som har lagts fram. Detta måste ha varit en mycket svår uppgift för föredraganden, med tanke på de ledamöter som vill dra benen efter sig till förmån för förpackningsindustrin.
Om jag emellertid ser till det nuvarande förpackningsdirektivet och hur det efterlevs, kan man konstatera att mitt eget hemland Irland och några andra länder, till exempel Portugal och Grekland, nu ansöker om en förlängning av sina undantag. Som jag ser det blir dessa länder belönade för att de är sena och inte tar sitt miljöansvar. Detta är ett mycket farligt budskap att skicka ut till anslutningsländerna.
Om de nuvarande medlemsstaterna inte kan efterleva den gällande lagstiftningen och inte kan uppfylla sina mål, kommer det att bli mycket svårt att argumentera och driva igenom att de nya länderna skall göra detsamma, med tanke på att de är mindre välbeställda ekonomiskt sett.
Vissa av de förslag som har lagts fram inom lagstiftningen var alarmerande. Tanken på ett maximimål för återvinning är befängt. Om medlemsstaterna kan återvinna 100 procent skall de naturligtvis tillåtas göra det, och därför vore det mycket oansvarigt om man införde ett tak.
Frågan om materialutnyttjande är ett allvarligt problem. Materialutnyttjande är att vidga begreppen till det yttersta. Materialutnyttjande är i själva verket ett finare namn för förbränning, det handlar om att förbränna och att sedan producera värme.
Tanken på ett minimimål för materialutnyttjande kommer i någon mån att tvinga de medlemsstater som saknar förbränningsanläggningar att anlägga sådana eller att använda det som en ursäkt. Formuleringen är kanske inte så illa som den ursprungligen var. Detta är ett stort problem för länder som Irland, där man inte har gjort någonting åt sitt avfallsproblem. De kommer att säga att de tänker ägna sig åt materialutnyttjande, och det låter vackert och bra.
Vi måste nu göra det som har föreslagits av andra talare. Vi måste eliminera, minska och återvinna, och därefter kan deponering tjäna som en sista utväg. Att bränna avfall och kalla det för materialutnyttjande är att tänja sin fantasi till det yttersta.

Blokland (EDD).
Herr talman! Jag ber att få rikta en komplimang till Corbey för hennes tillvägagångssätt. Utgångspunkten i den här lagen är begränsning av förpackningars skadliga inverkan på miljön. Sätten på vilka de formulerade målsättningarna uppnås kan eventuellt skilja sig från medlemsstat till medlemsstat. Tyvärr måste vi konstatera att Europeiska kommissionen är av en annan åsikt, om det vittnar det faktum att kommissionen den 17 december förra året beslutade att kalla Nederländerna inför domstolen. Och detta medan Nederländerna med god marginal uppnår målsättningarna i och med att man arbetar med ett frivilligt avtal mellan näringslivet och ministeriet för bostäder, fysisk planering och miljö.
Det här sättet måste också erkännas i det här direktivet. I kompromissändringsförslag 31 görs detta, även om jag anser att kraven som ställs är väl stora. Jag erkänner att det här direktivets målsättningar får vara ambitiösa, men trots det borde den här frågan inte utmynna i en förlikning, i synnerhet inte då det råder samförstånd med rådet på de andra punkterna. Jag instämmer till exempel helt och fullt i tanken på att man i fråga om att uppnå målsättningarna endast får räkna med export av förpackningsavfall om exportören bevisar att återvinningen och/eller materialutnyttjandet har skett under sådana omständigheter som uppfyller kraven i gemenskapens lagstiftning. Mindre nöjd är jag med det faktum att diskussionen om mekaniskt materialutnyttjande skjuts upp igen, på så vis råder det fortfarande oklarhet vad den saken beträffar.
Slutligen, herr talman, anser jag verkligen att presentförpackningar borde falla under definitionen förpackningar.

Jackson (PPE-DE).
Herr talman! Jag menar att det tillvägagångssätt man använder sig av i detta direktiv är förlegat. Detta bekräftas av kommissionens nyligen publicerade tematiska strategi om återvinning. Där står: ?Gällande direktiv utgår från att alla medlemsstater skall uppfylla samma återvinningsmål. Man kan emellertid ställa sig frågan om denna enhetlighet beträffande målen är den mest effektiva lösningen ur miljösynpunkt och ekonomiskt synpunkt. Det kanske vore bättre att arbeta med ett övergripande återvinningsmål för hela EU och låta marknadskrafterna avgöra vilka återvinningsanläggningar som kan nå målen på det mest kostnadseffektiva sättet.? Hur rätt är inte detta! Vi vet att vissa medlemsstater vill gå längre än de uppsatta målen. För andra är målen omöjliga att uppnå. Så varför stretar vi då vidare men en strategi som undergrävs av den praktiska situationen?
Förenade kungariket har problem med detta. Under många år har vi förlitat oss på avfallsdeponi, eftersom vår geografi skapade gynnsamma förhållanden för detta. Därför fanns det heller inga egentliga incitament för att driva igenom återvinningen på det sätt andra länder har gjort.
Nu försöker vi att göra så snabba framsteg som möjligt, men det finns ingen möjlighet att vi kan klara av den takt som föredraganden beskriver i sina ändringsförslag. Detta skulle innebära att vi avsatte 1,8 miljoner euro endast för återvinning av förpackningsavfall, och förpackningsavfall utgör endast sex procent av det avfall som deponeras i Storbritannien. Vi skulle därför tvingas meddela de brittiska kommunfullmäktige att de skall avlägsna förpackningar från hushållens avfallsflöde. En sådan åtgärd kräver både tid och pengar, fru Corbey.
Det kan tänkas att sådana åtgärder inte tillhör de mest angelägna prioriteringarna för de lokala myndigheterna i mitt hemland. I stället kanske de prioriterar finansiering av hemhjälp, utkörning av varma måltider för äldre, eller andra typer av tjänster. Om subsidiaritetsprincipen skall ha någon innebörd över huvud taget måste dessa beslut fattas på lokal nivå. Hur kan jag försvara en situation där en kombination av kontinentala ledamöter av Europaparlamentet inför en tvingande åtgärd för de lokala myndigheterna i Storbritannien som majoriteten av de brittiska ledamöterna av Europaparlamentet har röstat mot?

Walter (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill först tacka vår föredragande Corbey för att hon har utarbetat detta betänkande och de förslag vi fått.
Vi har just fått höra att hanteringen av våra förpackningar också avgör hur vår ekologiska framtid ser ut, och att det inom detta område naturligtvis finns en marknad där stora förpackningsgrupper konkurrerar med varandra, och vi måste överväga hur vi skall uppnå optimal effekt. På denna marknad har vi specialiteter, som visar de möjligheter och den mångfald som Europa erbjuder. I det sammanhanget har vi lagt vikt vid att också just sådana små företag som finns över hela Europa, och som arbetar inom keramiksektorn och där tillverkar uppskattade förpackningar, exempelvis för Meauxsenap eller liknande - industri är ett alltför vidsträckt begrepp, de har 30-50 medarbetare - även i framtiden skall ha en möjlighet att överleva i denna stora gryta. Därför har vi i ändringsförslagen lagt vikt vid att förpackningsmaterial som på grund av sin egenskap inte lämpar sig för värmebehandling, som är inerta, och där mängden inte ligger över 0,1 procent av de påvisade förpackningsmängderna inom gemenskapen, samt där återvinningen och materialutnyttjandet är förbjudna av miljöskäl eller på grund av kostnads-nytto-betingade skäl, inte bör omfattas av detta direktiv.
Vi har av kommissionsledamoten lyckligtvis just mycket tydligt fått höra att keramik inte innefattas i förpackningsdirektivets återvinningspåbud. Naturligtvis måste keramik också läggas in under förpackningsdirektivet, men återvinning skulle innebära att minimala mängder skulle få lov att transporteras tillbaka tvärs genom Europa för att återvinnas. Man skulle få lov att införa hämtningssystem. Det skulle innebära slutet för dessa småföretag! Det kan vi inte mena med Europa, att vi genom de direktiv vi utfärdar fördärvar existensgrundvalen för små företag som erbjuder specialiteter och är högt skattade i Europa. Jag tackar för det entydiga yttrandet, det kan man bygga på, och företagen får också därmed ett visst mått av lugn och säkerhet för sin kommande utveckling.

Florenz (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag är ju mycket ofta överens med er, men inte den här gången, eftersom jag anser att ni skulle ha ingripit mycket tidigare. Jag har just hört imponerande tal om att det skulle vara orättvist med samma kvoter i Europa. Då kan jag ju bara skratta. Varför gör vi det då? Vi måste ha jämförbara regler i Europeiska unionen, och spelreglerna måste tolkas så att medlemsstaterna också kan sätta i gång. 1994 var jag med, och det var också Jackson, när vi här beslutade om direktivet. Om jag har räknat rätt, är det 12 år sedan. Det finns medlemsländer som sedan lagt armarna i kors och inte gjort någonting. 
I morse var jag på ett stort möte i Frankfurt med några hundra deltagare. De drog mig i öronen och sade: ?Florenz, varför gör vi det här steg för steg, vi genomför dessa regler i Tyskland, Nederländerna, Belgien och i några nordiska länder, men andra gör ingenting alls? Ni är en mycket dålig företrädare för ert land om ni tillåter det.? Fru kommissionär, där måste jag säga er att ni är lagarnas väktare, och ni måste ingripa mycket tidigare.
Fru Corbey, jag anser att det nästan är skamligt om vi här börjar tvista om huruvida det skall påbörjas 2008 eller 2007. Det är inte det som det handlar om! Det handlar om att hos medborgarna och medlemsstaterna skärpa medvetandet om att återvinningsstrategin innebär att man skonar resurserna, och skonande av resurserna handlar om våra barns kapital. Det måste organiseras inom den europeiska gemenskapen. Jag har absolut förståelse för att en eller annan säger: ?Men jag är rädd när det gäller exporten.? Min liberala ansats är där inte särskilt utpräglad. Men när det gäller exporten får det verkligen inte gå så långt att företagen hos oss bygger upp återvinningsstrategier och materialen går på export. Det vore säkert fel. Naturligtvis har jag förståelse för medlemsstater som först ordnar åldringsvården och sedan tar itu med förpackningsförordningen, dessa regler godtar jag naturligtvis.

Bowe (PSE).
Herr talman! Det råder inga tvivel om att vi behöver denna lagstiftning: vi formligen dränks i ett hav av mjölkkartonger, hårsprejer, Coca-Colaburkar, pizzakartonger, vinflaskor och schampoförpackningar. De är påfallande i alla städer och gator vi besöker runtom i unionen, framför allt i Förenade kungariket. Avfallsdeponierna närmar sig sin maximala kapacitet, förbränningsanläggningarna svämmar över och de mängder av överflödigt förpackningsmaterial vi använder borde avskaffas. 
Om denna lagstiftning innebär slutet för en enda påkostad kartong, tjusig flaska eller något som är förpackat i plast och säljs i en tung väska, har den tjänat sitt syfte.
Jag vill emellertid uppmana alla att erkänna betydelsen av att låta förändringarna ta tid. Ministrarna har fastställt år 2008 som datum för Förenade kungariket och vissa andra medlemsstater. Jag vill be er att ställa er bakom detta förslag. Kulturella förändringar tar tid. Förenade kungariket uppfyller sina nuvarande återvinningskrav, men det är helt enkelt inte möjligt att efterleva och genomföra denna lagstiftning till år 2007 utan ett kostsamt och ekonomiskt katastrofalt program. Siffrorna kan tyckas vara blygsamma, men de motsvarar tonvis med material som måste samlas in, återvinnas och finna nya marknader. Fem år är en realistisk tidtabell för att genomföra förslaget. Varje försök att korta ned denna tid kommer att resultera i kraftigt stigande kostnader, även om de inte blir riktigt så höga som Jackson påstår. Icke desto mindre kommer vi att fullgöra våra åtaganden om vi får tid på oss.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Herr talman! Till att börja med vill jag uttala mitt välmenta stöd för föredragandens förslag, föredraganden har utfört ett gediget arbete. Jag har förståelse för kompromisserna som har slutits. Alla kan inte gå lika fort framåt. Men då måste vi låta de som kan gå fort framåt även om de går annorlunda tillväga, som Nederländerna gör med frivilliga avtal, för de uppnår mer än andra. Därför är jag, precis som Hans Blokland, nöjd med ändringsförslaget till punkt 31.
Alla vill uppnå målsättningarna på sitt eget sätt. Men inte desto mindre så får man inte störa marknaden när man uppnår de här målsättningarna. I det sammanhanget har jag en fråga till er, fru kommissionär. Det har visat sig - och detta drabbar regionen som jag kommer från väldigt hårt - att sättet på vilket Tyskland, och snart också Belgien, tar ut pant på engångsförpackningar för närvarande gör det så gott som omöjligt att föra in engångsförpackningar till Tyskland från andra europeiska länder. Det är alltså fråga om en handelsblockad. Anser ni inte att det stör marknaden, fru kommissionär, att på det här sättet uppnå målet, det vill säga att reducera avfallet vilket jag för övrigt är för, genom att ta ut en ekoskatt eller pant? Och borde inte det vara en anledning för er att, möjligtvis i samråd med er kollega Bolkestein, titta på det här och åtminstone ge mig ett svar nu? Vad anser ni om det här och vilka åtgärder kommer ni att ta för att undanröja den här störningen i handeln, som för övrigt har lett till att arbetstillfällen har gått förlorade?

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Ett huvudelement i direktivet från 1994 var medlemsstaternas mål för materialutnyttjande och återvinning av förpackningar som första gången skulle fastställas för en femårsperiod och därefter ses över vart femte år. Där befinner vi oss i dag. Jag stöder det mål som anges i detta direktiv om att minimera inverkan från förpackningar och förpackningsavfall, så länge som kostnaderna står i proportion till miljövinsterna. Man glömmer ofta att förpackningsavfallet endast utgör en liten del av det avfall som skickas till avfallsdeponier. 
Den främsta invändningen mot ändringsförslagen till detta direktiv är den tidsfrist som gäller för att uppfylla de högre mål för materialutnyttjande och återvinning som föreslås. Tidsfristen, eller tidsramen, bör vara realistisk och möjlig att uppnå i linje med bästa praxis. På så vis kan infrastrukturen och återvinningskapaciteten byggas upp i en takt som garanterar att man närmar sig direktivets mål samtidigt som man undviker att kostnaderna blir orimliga eller oproportionerliga.
Jag vill uppmärksamma det undantag enligt vilket Irland, Grekland och Portugal får mer tid på sig att genomföra målen, även om målen är desamma som för de övriga tolv medlemsstaterna. Jag vill uppmana alla att ställa sig bakom den gemensamma ståndpunkten, där man fastställer tidsfristen till år 2012. Utgångspunkten är att alla medlemsstater, oavsett storlek, geografiskt läge eller infrastruktur, i slutändan skall nå samma mål för materialutnyttjande och återvinning. Detta handlar inte bara om att dessa medlemsstater inte har vidtagit några åtgärder. Visst skulle man kunna göra åtskilligt mer, men Irland har färre än fyra miljoner invånare och marknaden är för liten för att hålla igång en infrastruktur för förpackningstillverkning. Vi importerar 75 procent av våra paketerade varor.
Det finns endast en anläggning för pappersåtervinning, plaståtervinningen är begränsad, det finns ingen anläggning för metallåtervinning och landets enda anläggning för glasåtervinning upphörde nyligen med verksamheten. Därför har vi hela tiden ett geografiskt och strukturellt handikapp. För att uppfylla bestämmelserna i detta direktiv måste vi skicka förpackningsavfallet utomlands eller bygga fler återvinningsanläggningar och exportera de tomma förpackningarna, vilket vore oekonomiskt. Kostnaderna kommer inte att stå i proportion till miljövinsterna.
Jag betonar det som Jackson sade angående det meddelande från kommissionen om den tematiska strategin för förebyggande och återvinning av avfall som publicerades i maj 2003. Ur miljösynpunkt är det viktigare att optimera insamling och återvinning i gemenskapen som helhet, än att se till att denna verksamhet äger rum i en viss medlemsstat. Detta borde återspeglas i det övergripande återvinningsmålet på gemenskapsnivå. Kan kommissionsledamoten med egna ord förklara hur detta stämmer överens med det förslag som nu föreligger?

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Till föredragandens heder har den huvudsakliga tråden i hennes argument varit en snabb översyn av målen, för att därigenom undvika frestelsen att ge sig in på en alltför omfattande och grundlig översyn nu. Det kommer andra tillfällen till det.
Jag vill gärna nämna några av mina egna ändringsförslag i det här sammanhanget, vilka antogs av utskottet i rekommendationen och också i de föreslagna kompromisserna mellan grupperna.
Om målen skall kunna genomföras måste vi undvika åtskillnader mellan material på grundval av viktkriterier. Det kommer dock inte att ske om avgifterna till exempel endast grundas på vikt och det inte tas någon hänsyn till varje materials miljöeffekter. Programmet måste göras tydligare för att ge det en lämplig utformning. Själva faktumet att ett av målen är att 55 procent av förpackningsavfallet skall materialutnyttjas, vilket innebär en medföljande skyldighet att ta hänsyn till kostnaderna för och fördelarna med återvinning och materialutnyttjande av förpackningsmaterial miljömässigt sett, betyder att det inte får finnas några ensidiga ökningar av materialspecifika åtaganden, även om detta skulle innebära att målet på 55 procent skulle uppnås mycket snabbare.
Kommissionen har lovat att lägga fram en rapport 2005, och en del av den skall ägnas åt frågan om återanvändning. I mitt ändringsförslag föreslår jag att återanvändning skall undersökas i den rapporten, särskilt en jämförelse av de miljömässiga fördelarna med återanvändning och materialutnyttjande. Rapporten bör inriktas just på de verkliga miljöeffekterna och marknadsgenomförbarheten bör analyseras.
Viktiga detaljer är till exempel bilagan med produkter som är förpackningar men som inte ingår i detta direktivs tillämpningsområde. Bland dessa finns rör och rullar runt vilka böjligt material har virats, papper som avlägsnas från självhäftande etiketter och omslagspapper och presentpapper som säljs som enskilda produkter.
Jag vill tacka föredraganden och skuggföredragandena för deras utmärkta samarbete.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, ärade kolleger! Corbey har till den andra behandlingen lagt fram ett betänkande som jag stöder till största delen. För de cirka 58 miljoner ton förpackningsmaterial som uppkommer varje år i Europeiska unionen - och det blir mer för varje år - behöver vi optimala system. Därigenom sörjer vi för ett förbättrat miljöskydd och ger viktiga industrigrenar planeringssäkerhet.
Ett ändringsförslag är särskilt viktigt för mig vid omröstningen i morgon. Ändringsförslag 4 gäller förpackningsmaterial som förekommer i ringa mängd, alltså uppvisar en mycket liten genomslagskraft i medlemsstaterna. Ett material som förekommer i så små mängder är keramiska förpackningar. Keramikflaskor, -byttor och -skålar tillverkas exempelvis i Nederländerna, Frankrike och Spanien, och tjänar huvudsakligen som förpackning av livsmedel som brännvin, praliner, pastejer. Keramikförpackningar utgör bara 0,1 procent av förpackningsavfallet inom EU. Det är alltså 58 000 av totalt 58 miljoner ton.
Keramik består av bränd lera och sparas respektive återanvänds på grund av sin ofta konstnärligt kreativa form i många hushåll, och hamnar alltså inte i hushållssoporna. Keramik kan varken värmebehandlas eller återvinnas. Den utgör inget miljöproblem. Att samla keramik separat och transportera den tusentals kilometer tvärs genom medlemsstaterna, vore varken ekologiskt eller ekonomiskt meningsfullt. Därför ber jag uttryckligen om stöd för ändringsförslag 4.
Den avfallshantering som på grund av detta direktiv redan inrättats respektive måste inrättas i några medlemsstater, bör gälla de material som är lämpade för behandling. Den måste inrikta sig på material där insamlingen och återvinningen lönar sig ur ekonomisk och ekologisk synpunkt.

Wallström
. (EN) Herr talman! Jag har bara fyra korta kommentarer.
För det första vill jag upprepa att vi inte har för avsikt att införa en återvinningsskyldighet för förpackningar av keramik. För det andra vill jag som svar till Oomen-Ruijten säga att vi anser att pantsystem för engångsförpackningar i princip är godtagbara. Från det land jag känner bäst till vet jag att sådana system har fungerat under mycket lång tid.
Bolkestein och jag har gjort klart att vi inte är nöjda med den nuvarande situationen i Tyskland, och vi har uppmanat den tyska regeringen att inrätta ett retursystem i enlighet med gemenskapslagstiftningen, eventuellt ett rikstäckande pantsystem. Vi vidtar åtgärder och kommer att fortsätta att göra så.
För det tredje vill jag meddela att jag har besökt Irland och känner därför till den utmaning som avfallshantering utgör där. Samtidigt har vi en öppen hållning angående de studier om kostnadseffektivitet som vi har gjort just med anledning av denna fråga. Vi har gjort ett mycket grundligt arbete med att jämföra dessa mål och vi har granskat situationen i olika länder. Vi har gjort bedömningen att det inte är omöjligt att nå målen. Däremot är det med tanke på förutsättningarna rimligt att godta att de olika länderna får olika måldatum att arbeta mot.
Jag skulle även vilja anföra en kommentar till Jackson. Tyvärr har hon nu gått, men hon ställde sig frågan ?är inte detta förlegat?? Håller vi på att diskutera ett förslag som är fullständigt förlegat eller är tidpunkten illa vald? Man måste naturligtvis åstadkomma en balans mellan det som vi kan göra nu och hantera de akuta problemen med avfallshantering, samtidigt som vi förbereder för en modern, långsiktig strategi som troligen inte behandlar de olika avfallsflödena för sig. Vi kommer emellertid att försöka att etablera ett annat tillvägagångssätt, bland annat det som Paulsen föreslog. Vi kommer då förhoppningsvis att kunna angripa problemens källa, däribland problemen med transportering av förpackningar och förpackningsavfall.
Jag håller med om att detta tillvägagångssätt är riktigt, men frågan är ytterst komplicerad, på grund av att hela ärendet kan angripas ur olika infallsvinklar. Vi har redan publicerat ett antal dokument där vi har infört detta långsiktiga tänkande. IPP-strategin hör hit, liksom vår strategi för resursanvändning och den nya strategin för avfallsåtervinning. Vi kommer därför att få anledning att återkomma till denna fråga. Här handlar det om att ändra ett befintligt direktiv, men var säkra på att vi kommer att återkomma till det övergripande tillvägagångssättet och diskutera frågan på nytt.

Talmannen.
Tack, fru kommissionär.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
 Nästa punkt på föredragningslistan är en andrabehandlingsrekommendation (A5-0207/2003) av Moreira da Silva för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG(15792/1/2003 - C5-0135/2003 - 2001/0245(COD))

Moreira da Silva (PPE-DE)
Herr talman, fru kommissionär! Jag tycker inte det är överdrivet att hävda att vi i morgon, när vi godkänner slutversionen av direktivet om handel med utsläppsrätter, står inför ett nytt ekonomiskt och miljömässigt paradigm i Europeiska unionen, kolekonomin. Ett ton kol kommer att ha en avgift på marknaden och den som har förmåga att producera samma saker med mindre koldioxidutsläpp kommer att vinna. Godkännandet av detta direktiv har alltså ett oerhört politiskt värde. Det ger vårt internationella ledarskap förtroende, vilket är nödvändigt för att vi skall kunna övertyga Ryssland att ratificera Kyotoprotokollet. Det kommer att göra det möjligt att redan från 2005 rätta till de flesta medlemsstaternas dåliga genomförande av Kyotoprotokollet och framför allt minska de ekonomiska kostnaderna för tillämpningen av Kyotoprotokollet i Europeiska unionen med 35 procent.
Även om vi från början har välkomnat kommissionens förslag, som vi anser är positivt, ansåg parlamentet att det borde vara ambitiösare. Jag anser att detta har uppnåtts i avtalet från den avslutade andra behandlingen under det grekiska ordförandeskapet i utmärkt samarbete med kommissionen och som i morgon går till omröstning. Denna överenskommelse innebär två stora fördelar. För det första undviker vi en förlikning och därigenom ett eventuellt uppskjutande av systemets igångsättning från 2005 till 2006. För det andra, även om den inte tar med alla parlamentets ändringsförslag innehåller den uppnådda överenskommelsen våra viktigaste förslag.
De viktigaste nyheterna som införts i överenskommelsen framhålls. För det första, fastställandet av ett nationellt tak för utsläppsrätter som är förenligt med Kyotoprotokollets mål. Härigenom garanteras att man genom detta system uppnår ett kvantitativt mål och undviker risken för att alltför många utsläppsrätter utfärdas. För det andra, en klausul om tillfälligt undantag, opt out, skall tillämpas på anläggningar men inte på verksamhet, så att systemet fungerar och balansen på den inre marknaden inte äventyras. För det tredje är det möjligt att utöka systemet inom ramen för revideringen av direktivet till andra sektorer, främst transportsektorn, den kemiska sektorn och aluminiumsektorn. För det fjärde, budgivning införs som metod redan från första perioden, även om det tyvärr sker på ett icke enhetligt sätt, vid tilldelande av utsläppsrätter. För det femte, tillgodohavanden från projekt för ren utveckling och den gemensamma tillämpningen av Kyotoprotokollet kommer att kopplas till detta direktiv, men inte ersätta prioriteringen av de nationella åtgärderna. För det sjätte inbegrips en klausul för frivilligt deltagande i systemet, som tillåter medlemsstaterna att utvidga systemet till andra anläggningar och verksamheter. För det sjunde kan systemet utvidgas, om än på frivillig basis, till andra växthusgaser än koldioxid från och med direktivets andra period. För det åttonde anges gränsvärden, med ett fastställt och icke variabelt bötesbelopp vid underlåtande att uppfylla ett åtagande. Slutligen vill jag betona införandet av riktmärkningskriterier vid tilldelningen av utsläppsrätter i medlemsstaterna.
Jag anser alltså att den europeiska utsläppsmarknaden i och med detta avtal har fått större miljöambitioner. Den blir mer ekonomiskt effektiv med mindre risker för snedvridning av konkurrensen och mer förenlig med annan redan pågående nationell politik.
Och jag vill avsluta med att tacka för samarbetet med rådet, särskilt med det grekiska ordförandeskapet och med kommissionen, som var kompromisslöst i skiljedomen mellan rådet och kommissionen, och framför allt vill jag tacka mina skuggföredragande kolleger eftersom det bara var tack vare deras samarbete och stöd som parlamentet kunde enas. Och det var tack vare det eniga parlamentet som avtalet blev så positivt.

Wallström
. (EN) Herr talman! Så har vi äntligen fått fram ett kompromisspaket och denna fråga är av mycket stor betydelse för klimatpolitiken i Europeiska unionen och runtom i världen. Om detta förslag antas under morgondagens omröstningen kommer en mycket ambitiös och innovativ politik att börja gälla. Den takt med vilken direktivet har antagits gör det dessutom möjligt att hålla tidtabellen och därmed undvika att åtgärderna drabbas av förseningar.
Låt mig framföra min personliga tacksamhet till föredraganden, Moreira Da Silva, som har arbetat oförtrutet för att nå en överenskommelse vid andra behandlingen av detta direktiv. Jag vet att det inte har varit en enkel uppgift, särskilt som handeln med utsläppsrätter är ett nytt ämne för många av oss, om än inte för alla. Jag lyckönskar honom till dessa framgångar och ser fram emot en lyckad avslutning i morgon. Jag vill även tacka skuggföredragandena från de olika grupperna, Corbett, Davies, Sjöstedt, de Roo, Lucas, Blokland och Nobilia, för deras aktiva stöd i arbetet för att nå en uppgörelse.
Klimatförändringen är en hjärtfråga för Europeiska unionen och när vi undertecknade Kyotoprotokollet var vi medvetna om att detta åtagande måste följas upp med handfasta åtgärder. Systemet för handel med utsläppsrätter är en hörnsten bland dessa åtgärder och ett starkt bevis för detta åtagande. Av central betydelse för Europas klimatförändringsprogram är utarbetandet av konkreta förslag till åtgärder, och många av dessa åtgärder har redan antagits här i kammaren.
Vårt tillvägagångssätt när det gäller klimatförändringar följer som ni vet tre olika spår: en ledande internationell roll för att inrätta en ram för globala åtgärder, handel med utsläppsrätter inom EU som det mest kostnadseffektiva sättet att minska utsläppen och, för det tredje, specifika sektoriella åtgärder för att minska utsläppen, till exempel genom att främja förnybara energikällor, öka energieffektiviteten och minska utsläppen av koldioxid från bilar.
Vi måste vidta kraftåtgärder för att minska utsläppen inom Europeiska unionen om vi skall kunna vara trovärdiga då vi kräver världsomfattande åtgärder för att bekämpa den globala uppvärmningen. Därför kommer också resten av världen att ivrigt emotse parlamentets omröstning i morgon angående kompromisspaketet.
Direktivet kommer att innebära ett genombrott för både klimatförändringen och utsläppshandeln. Systemet är inte bara multisektoriellt utan också multinationellt: det kommer att omfatta åtminstone 25 länder, dvs. två tredjedelar av de länder som har skyldigheter enligt Kyotoprotokollet.
Kommissionen inväntar omröstningen med en hållning där vi till fullo godkänner kompromisspaketet. Det har stöd från samtliga medlemsstater. Europaparlamentet har uppnått betydande eftergifter från rådet inom ramen för denna kompromissöverenskommelse, till exempel när det gäller budgivningens utvidgning till den första handelsperioden och ytterligare skyddsmekanismer mot att alltför många utsläppsrätter utfärdas.
Därför ber jag parlamentet att slutföra detta i morgon, inte bara genom att godta kompromisspaketet utan att också godta det med bestämd majoritet. På så sätt kommer Europeiska unionen att på nytt bekräfta sitt engagemang för Kyotoprotokollet och understryka behovet av att åstadkomma minskade utsläpp i kampen mot klimatförändringen.

Florenz (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag var alltid en passionerad anhängare av frivilliga överenskommelser, och dem har vi nu entydigt förlorat under den första behandlingen, det accepterar jag. Därför är jag i dag lika lycklig som ni över det underbara paket, som Moreira da Silva genom mycket hårt arbete - också i min egen grupp kan jag bara uttryckligen bekräfta det - har lagt fram för oss. Jag tror att vi är på god väg. Kompromissen är så viktig därför att om vi inte antar den i morgon, så har vi ingen aning om vad förlikningsförfarandet resulterar i. För det andra är jag helt säker på att vi då återigen förlorar ett år, och det är just vad vi inte vill.
Här handlar det verkligen om efterföljande generationers existens, och där bör vi avstå från ett förlikningsförfarande, som jag egentligen mycket gärna skulle vilja ha, och ge rådet den stora möjligheten att följa oss. Det räcker inte med olympisk anda i denna fråga. Att bara delta räcker alltså inte, alla medlemsstater måste anstränga sig till det yttersta, och vi kan redan i dag se att några länder kommer att få problem med denna tendenslinje. Där, fru kommissionär, är jag återigen ense med er. Ni måste se till att alla deltar. Den ena kan utan tvivel mer än den andra. Men alla måste vara med, och då kommer vi fram till ett riktigt resultat. Jag är emellertid återigen förvånad över hur tyst och stilla andra sektorer över natten har utelämnats ur detta direktiv. Det var ett lärospån av första graden, att medlemsstaterna där var så svaga och inte hade modet att utveckla en ansatspunkt, så att transporter men också villabränsle - som vi har i våra egna hus - i framtiden kommer med i Kyotoprotokollet. Det skulle jag ha önskat mig, men det förutsätter mycket hårda politiker. I rådet tycks det inte finnas alltför många sådana.
Jag tror att vi genom att starta med referensåret 1990 har åstadkommit en bra början, och jag hoppas att vi med det gemensamma genomförandet, men även med mekanismen för en ren utveckling (CDM) är på rätt väg. Även om vi ännu inte har definierat CDM exakt, så tror jag att vi i morgon kommer att anta paketet med stor majoritet. Tack så mycket, herr Moreira da Silva!

Corbey (PSE).
Herr talman! Allra först vill jag tacka kollega Moreira da Silva. Han har gått handlingskraftigt och resolut tillväga. Nu är det mycket viktigt att vi tar ett rejält steg för att realisera Kyotomålsättningarna. Osäkerhet om det ryska deltagandet i Kyoto får inte leda till förlamning.
Klimatförändringar har stora ekonomiska och sociala följder. Nu måste vi alltså vidta åtgärder för att få tidvattnet att vända. Föroreningar måste nu få ett pris och det är ett viktigt instrument för konserverandet av industrin. PSE-gruppen är helt överens med kollega Moreira da Silva om att nå ett avtal under den andra behandlingen och uppskattar alla ansträngningar som har gjorts i detta syfte.
Tyvärr måste vi också konstatera att det sker på bekostnad av våra demokratiska förfaranden. I förhandlingarna med rådet ägnades inte alla ändringsförslag lika stor uppmärksamhet. För PSE-gruppen är det en stor besvikelse att ändringsförslaget om nedläggningar inte nådde ända fram. Det fanns ett mycket brett stöd för det här ändringsförslaget i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. I det här ändringsförslaget såg vi en viktig garanti mot oegentliga nedläggningar. Kyoto får inte vara en anledning att lägga ned eller flytta företag till andra delar av världen och sedan sälja utsläppsrätterna. Det här ändringsförslaget var vikigt för arbetstagare i energiintensiva sektorer. Det kan vi inte gå förbi utan vidare. Offentligt stöd för en handlingskraftig klimatpolitik är ett måste, för det krävs stora ansträngningar för att realisera Kyotomålsättningarna. Jag uppmanar rådet och kommissionen att i vilket fall som helst beakta nedläggningar i fördelningsplanerna. Vid nedläggningar måste utsläppsrätterna ges tillbaka.
På andra punkter är PSE-gruppen oerhört nöjd. Vi har alltid betonat att systemet måste vara rättvist och att det måste uppfattas som rättvist. Därför vill vi inte ha något tak som förfördelar medlemsstater som har utvidgat sin industri de senaste åren. Däremot vill vi ha ett tak som stimulerar medlemsstater att sakta men säkert minska utsläppen av koldioxid. Vi vill heller inte att medlemsstater som började tidigt med innovationen förfördelas. Även det är en viktig punkt för oss. 
Och slutligen vill vi inte ha någon onödig byråkrati. Tilldelningen av utsläppsrätter är tillräckligt invecklad. Vi får inte göra det än mer invecklat genom att dessutom låta 5 procent av fördelningen ske genom budgivning. Ingen har glädje av att 5 procent av fördelningen sker genom budgivning och därmed skulle vi snarare stimulera att alltför många utsläppsrätter utfärdas.
Kort sagt, på det stora hela är vi mycket nöjda med resultatet, som vi än en gång gratulerar Moreira da Silva till. Vi ber om uppmärksamhet för de sociala följderna av det här direktivet, och PSE-gruppen uppmanar medlemsstaten att ta hänsyn till detta i allokeringsplanerna.

Davies (ELDR).
Herr talman! Parlamentet kan peka på några verkliga vinster från den överenskommelse som man förhandlat fram tillsammans med rådet för att påskynda denna lagstiftning och undvika förlikningsförfarandet. Vi kan göra anspråk på att förfoga över ett antal möjliga kryphål. Medlemsstaterna kommer inte att tillåtas utfärda utsläppsrätter som överstiger deras tidigare överenskomna mål, och de får inte använda Kyotomekanismerna för att undgå att vidta åtgärder i syfte att minska utsläppen nationellt. 
Vi ser fram emot att kommissionen återkommer med planer om att föra in andra växthusgaser i systemet och att utvidga dess räckvidd till att även inbegripa andra industrigrenar. Vi inväntar med entusiasm kommissionens förslag att minska utsläppen inom transportsektorn. Vi skulle givetvis ha kunnat försäkra oss om mer, men skyndsamhet är det väsentliga. Vi vill att detta system skall nå framgång, och om medlemsstaterna skall kunna uppnå sina mål måste de offentliggöra nationella planer för tilldelning av utsläppsrätter senast i mars 2004.
Vissa medlemsstater har uttryckt djup oro angående denna lagstiftning och detta har återspeglats inom alla våra politiska grupper. Alla de som har fört denna fråga har konfronterats med en viss grad av motstånd från en del kolleger, men det är en hyllning till vår föredragandes skicklighet att vi har säkrat ett stöd för detta paket från samtliga partier. Det är också en återspegling av vårt delade intresse.
När kommissionsledamoten reflekterar över sin ämbetstid kan hon vara särskilt stolt över den roll som hon personligen, tillsammans med sitt arbetslag, har spelat för att säkra ett stöd för Kyotoprotokollet. Men med fortsatt ökande utsläpp av växthusgaser i de mest utvecklade länderna hoppas vi att detta system kommer att medföra en väsentlig förändring. Jag hoppas att det kommer att göra det möjligt för Europeiska unionen att bibehålla dess trovärdighet som världens drivande kraft när det gäller att försöka driva fram åtgärder för att hindra den globala uppvärmningen.
Jag hoppas också att det kommer att sända ut en mycket tydlig signal om vår beslutsamhet, både till Förenta staterna och till Ryssland - i synnerhet till Ryssland - vars ratificering av protokollet är så viktig.

Seppänen (GUE/NGL).
Herr talman, ärade kommissionsledamot! Utsläppsrätter är inte ett naturligt förekommande fenomen och de är inte resultatet av mänskligt arbete. De utgör en administrativ, tilldelad och abstrakt rättighet att förorena atmosfären. Handel med utsläppsrätter är inte en marknadsmekanism. Den fungerar för att omfördela utsläpp bland förorenarna, men minskar dem inte.
Det mest föraktliga sättet att fördela utsläppsrätter är genom budgivning. Det skulle lätt kunna gå som det gick när radiospektra auktionerades bort: luftrummet köptes upp och såldes och alla operatörer fick problem. Vi får inte låta detta ske med den europeiska industrin.
Eftersom systemet endast omfattar utsläpp av koldioxid kommer det att vara fritt att släppa ut andra förorenande ämnen i atmosfären. Det finns många frågor som inte besvaras i det här direktivet. Jag kommer att nämna några av dem.
Utsläppsrätterna skall säljas på aktiemarknaden. Bör en utsläppsrätt som ett finansiellt instrument betraktas som likvärdigt en aktie eller en option? Hur kommer denna försäljning eller icke-försäljning att beskattas? Hur kommer utsläppen att registreras i företagens balansräkningar? Hur kommer de att behandlas när det gäller beskattningen av privatpersoners inkomster och tillgångar? Förresten, kommer också privatpersoner att kunna köpa dem? Vi måste fråga oss om Europeiska unionen generellt sett kommer att ha befogenhet för att besluta om alla dessa frågor på ett sätt som behandlar alla på samma harmoniserade sätt.
Handeln med utsläppsrätter kommer att ske på aktiemarknaden och aktiviteten på aktiemarknaderna medför alltid spekulationer. Det finns en risk för att priset på en utsläppsrätt kommer att fastställas av spekulanter som inte har några kopplingar till industrin eller någon annan källa till utsläppsproduktion. Då kan industrierna i medlemsstaterna mycket väl falla offer för den mekanism som har föreslagits av Förenade staterna, i vilken Förenta staternas industri inte deltar, och genom vilken vinsterna och förlusterna ytterst beror på den första administrativa tilldelningen av utsläppsrätterna.
Direktivet om handel med utsläppsrätter är en rå frukt, som skulle ha fått mogna längre. Det finns många ledamöter i vår grupp som inte tror på handel med utsläppsrätter på aktiemarknaderna. Många ledamöter kommer emellertid att rösta för kompromissändringsförslagen, eftersom de är bättre än parlamentets betänkande.

De Roo (Verts/ALE).
Herr talman, kommissionär, kolleger! Allra först mina gratulationer till kollega Moreira Da Silva. Det här är ett oerhört viktigt direktiv, kanske det viktigaste under de här fem åren, och i morgon kommer det att föras i hamn. 
Nu står det helt klart att det tillfälliga undantag som Tyskland så gärna ville ha för hela sektorn inte längre är möjlig. Ett kraftigt nederlag för ekonomiministeriet och till och med för förbundskansler Schröder. Än viktigare är att kommissionen nästa år kommer att granska hur transportsektorer, med betoning på pluralformen, kan innefattas under det här direktivet. Och det är mycket nödvändigt. Både vägtrafiken och flygtrafiken överskrider alla gränser. All den interna flygtrafiken inom Europa kommer att räknas när det gäller att uppnå minskningen med 8 procent. Kan kommissionen bekräfta att den arbetar på ett konkret förslag om att innefatta flygtrafiken i det här direktivet?
Det är väldigt viktigt att vi kommer till ett avslut i morgon för det ger, som Davies sade, rätt signal både till duman i Ryssland och regeringen och oppositionen i Förenta staterna att det här är ett seriöst system. Det här är det mest effektiva sättet att reducera koldioxid, och således förstår jag inte GUE-gruppen.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Får jag till att börja med gratulera inte bara Moreira da Silva utan också kommissionsledamoten och hennes tjänstemän som verkligen har gjort allt för att göra det här till ett bra förslag. 
Det här förslaget var oerhört kontroversiellt. I åtskilliga europeiska styrelserum, i många medlemsstater och alltså även inom de politiska grupperna har man stött och blött förslaget. Vilka är effekterna för vårt företag? Vilka är möjligheterna för nya investeringar i produktionskapacitet? Vad kostar en expansion när vi måste köpa rättigheter? Och slutligen också: Vilka är konsekvenserna för konkurrenskraften för industrier som ju redan har det svårt, som till exempel raffinaderisektorn, kemi- och järn- och stålindustrin?
Herr talman! Vad vi nästan verkade ha glömt var att vi alla var där när Kyotoavtalen ingicks och att det här direktivet om handel med utsläppsrätter var ett bra sätt att se till att uppgiften att reducera utsläppen skulle kunna förverkligas på ett mycket effektivt vis. Det var den bakomliggande meningen med det här direktivet. Hur skall man alltså främja miljön genom att använda sig av ett ekonomiskt instrument? Att bedriva handel med det som det ena företaget har för mycket av och det andra företaget för lite av.
Vägen till kompromissen, som jag för övrigt stöder, var inte enkel. De ekonomiska intressena för hela det europeiska näringslivet var stora, och därför låg en europeisk strategi för att komma tillrätta med problemet nära till hands. Samtidigt måste vi konstatera att en europeisk strategi var oerhört svår på grund av att utgångslägena var så pass olika, inte bara för att miljön i den ena medlemsstaten var bättre införlivad än i den andra, utan också på grund av att medlemsstaternas uppdrag var så olika.
Ändå har det resulterat i något bra. I den politiska kompromissen har man beaktat de existerande skillnaderna. Avtal har ingåtts om riktmärken och det är jag oerhört nöjd med, liksom kommissionens kontroll av dessa. Vidare har man avtalat att budgivning är tillåtet men att det inte är en skyldighet, i vilket fall som helst för den första men även för den andra perioden.
Herr talman! Jag uppskattar vad som har uppnåtts, i synnerhet när det gäller att fastställa riktmärken, och jag vill tacka mina kolleger för det, inte minst kollega Blokland, och än en gång föredraganden.

Lange (PSE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! I och med detta direktiv slår vi in på en ny väg. Hittills har vi bedrivit miljöpolitik genom direkt styrning, och det skulle vi ju också ha kunnat göra här, nämligen genom att slå fast koldioxidgränsvärden för vissa anläggningar. Det har vi inte gjort, vi har bestämt oss för indirekt styrning via priset. Och som man kan konstatera vid en indirekt styrning har vi också här problemet att man därmed utlöser många effekter, som vi vid första anblicken kanske alls inte ville initiera. Därför, fru kommissionär, har kommissionen ett särskilt ansvar för att klara av dessa indirekta effekter.
Jag vill bara ta upp tre av dem. För det första kan det naturligtvis vara så att handeln med utsläppsrätter flyter in i företagens balansräkning och till slut blir en faktor för att lägga ned eller flytta produktionen. Det har då ingenting längre att göra med miljöskydd, det är en rent företagsekonomisk kalkyl. Här måste entydigt principen om klimatskydd gå före principen om nedläggning och flyttning.
Den andra frågan, fru kommissionär är huruvida man har sett till att tilldelningen av utsläppsrätter verkligen sker med tanke på klimatskyddet och inte på grund av industripolitiken i enskilda medlemsstater? Kontrollen av att tilldelningen sker i enlighet med rättvisa kriterier och i enlighet med målsättningen att minska de klimatrelaterade drivhuseffekterna, är en viktig del av ert ansvar.
För det tredje, kan det inte också vara så att detta kan leda till ett indirekt stöd till kärnenergin på grund av komparativa kostnadsfördelar? Även här uppmanas kommissionen att ta på sig ansvaret för att se till att man här inte strävar efter några indirekta effekter. Jag önskar er alltså stor personal och mycket mod för att också ta på er ansvaret, just i arbetstagarnas intresse.

González Álvarez (GUE/NGL).
Herr talman! Som vår kollega Esko Seppänen sade är vår grupp inte särskilt entusiastisk över handeln med utsläppsrätter, eftersom vi anser att den kan leda till obalans mellan rika och fattiga länder. De av oss ledamöter som tillhör utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor stöder däremot förslaget från Moreira da Silva, eftersom hans avsikt är att införa strängare kontroll av denna handel, och han återinför också några av ändringsförslagen från första behandlingen, vilka vi anser vara viktiga.
Trots denna brist på entusiasm hoppas jag att föredraganden har rätt när han säger att handeln med utsläppsrätter kan bidra till att vi kan komma till rätta med problemet att de flesta medlemsstater inte följer bestämmelserna - min medlemsstat är en av dem som inte gör det, och kanske en av dem som gör det minst - och att den också kan bidra till att de europeiska företagen ökar sin kunskap till 2008, då den internationella handeln kommer att inledas, och det viktigaste av allt, kanske kan detta övertyga medlemsstaterna om att de bör ansluta sig till Kyotoprotokollet.
Vi håller med föredraganden om att det är nödvändigt att inbegripa de sex växthusgaserna, även om det i den gemensamma ståndpunkten endast fastställs att medlemsstaterna från och med 2008 kan begära att andra växthusgaser skall ingå i systemet för handel med utsläppsrätter. Vi anser att det är viktigt att de projektbaserade mekanismerna, inklusive mekanismen för en ren utveckling och gemensamt genomförande, inte överskuggar den prioriterade frågan om den minskning av utsläppen som skall genomföras inom Europeiska unionen.
I den gemensamma ståndpunkten finns några förslag från Europaparlamentet som vi anser vara mycket viktiga. Detta gäller till exempel kravet på större insyn när det gäller överföring, överlämnande och annullering av utsläppsrätter, åtagandet att offentliggöra namnen på de verksamhetsutövare som överträder bestämmelserna och bötesbelopp för överträdelser, som nu är ett enda fastställt bötesbelopp.

García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär! Den miljömässiga och ekonomiska vikten av det här direktivet är uppenbar. Inrättandet av en europeisk marknad för utsläppsrätter ger medlemsstaterna möjligheten att förfoga över ett effektivt instrument inom ramen för den nationella politiken för bekämpning av klimatförändringar och kommer att minska avstånden mellan verkligheten när det gäller förorenande utsläpp och uppfyllandet av åtagandena från Kyoto på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. Den politiska vikten av det här direktivet är kanske mindre uppenbar, men direktivet är inte desto mindre politiskt viktigt.
Den europeiska miljöpolitiken går från ord till handling, från principer till praktik och det sker en sammankoppling av ekonomi- och miljöfrågorna. Sådant skapar alltid osäkerhet, det finns ett motstånd mot förändringar, och man kan, det råder inget tvivel om det, argumentera om den här frågan, men jag tror att det finns många fler argument som övertygar oss att vi går i rätt riktning och som bekräftar att Europa, genom direktiv som detta, förstärker sin beslutsamhet att leda arbetet mot att nå hållbar utveckling.
Föredraganden, Moreira da Silva, skall därför ha tack för det genomförda arbetet. Han har lyckats ena de mycket skilda ståndpunkter som fanns i början och lyckades slutligen undvika förlikning genom en överenskommelse med rådet som är tillfredsställande för båda parter.
Jag har personligen, och han vet det, varit mycket kritisk och jag har tjatat mycket om några av de ändringsförslag som antogs i första och andra behandlingen, framför allt de som enligt min åsikt ledde till att medlemsstaterna påtvingades alltför stelbenta villkor för tillämpningen av direktivet och som gjorde det svårare för medlemsstaterna att finna och definiera det bästa sättet för att uppfylla målen för direktivet. Emellertid har denna överenskommelse, som nåddes efter långa och svåra förhandlingar inom och utanför parlamentet och rådet, bidragit till vi nu har en öppnare, men inte för den skull mindre effektiv text som är godtagbar för alla.
Vi måste ha ett direktiv som är tillräckligt flexibelt för att medlemsstaterna skall kunna anpassa de krav som direktivet innehåller och dess funktionssätt till respektive medlemsstats nationella politik på det här området. Enligt min mening var det ett svårt uppdrag, och vi har lyckats uppnå det.
Herr Moreira! Jag hoppas att vi i morgon kan gratulera er och varandra till att vi har lyckats ta ett så viktigt steg mot praktiken på miljöområdet.

Myller (PSE).
Herr talman! Jag vill uppriktigt tacka alla de som har deltagit i utarbetandet av den här kompromissen, som vi kommer att rösta om i morgon. Det har sagts flera gånger att det var svårt att tro att vi skulle komma så här långt efter första behandlingen, att vi skulle ha ett direktiv om handel med utsläppsrätter till vårt förfogande, vars innehåll är förnuftigt och rationellt, vilket gör att det kan godtas ur mycket skilda synpunkter.
Vi måste självklart komma ihåg att detta bara är ett av många sätt vi har för att minska växthusgaserna. Om det här systemet inte vore tillgängligt för oss, skulle vi behöva finna ett annat, men det har visat sig att det här systemet är kostnadseffektivt och i den bemärkelsen är det bra att det kommer att införas.
Jag vill emellertid betona att dessa diskussioner och förhandlingar i sista minuten gjorde att det såg ut som att orimliga förslag skulle tas med, som till exempel att ett tak för nationella utsläppsrätter skall tas ut. Att budgivningen skall vara frivillig är för övrigt ett utmärkt förslag. På det viset kommer företag som har valt att delta inte utsättas för påfrestningar.
Avslutningsvis vill jag gratulera föredraganden och alla andra som har deltagit i arbetet med detta betänkande. Vi har fortfarande en lång väg kvar att gå i vår strävan att nå målen i Kyotoavtalet, men de kompromisser som har nåtts med detta betänkande och direktiv betyder att vi har tagit ännu ett steg på vägen.

Liese (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Jag vill tacka föredraganden Jorge Moreira så hjärtligt. Han har med stor energi, beslutsamhet och sakkunskap kämpat för ett bra och genomförbart system för handeln med utsläppsrätter. Jag tackar också kommissionen, som energiskt har arbetat för ett sådant system. Jag är besviken på rådet, det vill jag säga helt öppet. Jag tror att det hade funnits mer att hämta och att vi hade kunnat få ett bättre system, om rådet och särskilt min egen regering hade uppträtt mer konstruktivt. Tyvärr har några medlemsstater, däribland Tyskland, under lång tid försökt torpedera och försvaga hela detta system. Det har lett till att vi nu har en sämre kompromiss än vi kunde ha haft om alla redan från början hade ansträngt sig för att finna en konstruktiv lösning.
Jag tror att det finns förprogrammerade problem om kommissionen vid det nationella genomförandet och kontrollen av det inte håller noggrann uppsikt. Syftet med systemet är att minska kostnaderna för att uppfylla Kyotoprotokollet och - vilket jag finner ännu viktigare - stimulera företagen att exploatera nya potentialer för att spara energi och minska växthusgaser. För marknadsekonomin är ett starkt system, den kan exploatera potentialer, vi måste bara skapa de riktiga ramvillkoren. Därför bör vi också genomföra ett marknadsekonomiskt miljöskydd, och det skall uppnås genom detta system.
Jag har redan sagt att kommissionen och medlemsstaterna nu har ett stort ansvar när detta genomförs, eftersom kompromissen ju inte är så exakt som Jorge Moreira och hela parlamentet gärna skulle ha velat ha den, utan den blev lite urvattnad på grund av rådet. Nu är faran för överallokering avvärjd, kommissionen måste kontrollera noga, och faran är inte heller helt undanröjd för att man åstadkommer en allokering, som missar de tekniska möjligheterna. Vi vet alla att man mycket lätt kan ersätta kol med gas eller andra energikällor, men att det inte är så lätt att minska koldioxidutsläppen när det gäller kalk, cement och stål. Detta måste man ta hänsyn till vid tilldelningen av certifikat, annars blir det orättvist.

Linkohr (PSE).
Herr talman! Det var beaktansvärt hur kommissionen och parlamentet under föredraganden Moreira da Silvas lyckade ledning kom fram till en ordentlig kompromiss. Jag anser också att det är ett uttryck för europeisk identitet, för klimatpolitik har en god klang i Europa. Och så skall det förbli.
Vid denna handel med utsläppsrätter får man inte förväxla två saker. Genom denna handel sparar man inte ett enda ton koldioxid, utan sparar det gör man bara genom investeringar. Men investeringarna gynnas av handeln med utsläppsrätter, dvs. den utlöser en sökprocess efter det billigaste sättet för att spara koldioxid. Detta är också ekonomiskt förnuftigt, och det borde egentligen industrin och många regeringschefer inse - många anser ju fortfarande att handeln med utsläppsrätter är komisk.
För det andra, Seppänen och delvis också Lange har helt riktigt påpekat att det här finns ytterligare ett par olösta frågor. Är exempelvis utsläppsrättigheter värdepapper? Hur behandlas de? Det är frågor som vi i framtiden förmodligen måste lösa antingen på nationell eller europeisk nivå. Beträffande kostnadsfaktorer för företag har Lange fullständigt rätt, företagens balansräkningar kommer i framtiden antagligen att se annorlunda ut än i dag, framför allt när koldioxid kostar mer än i dag. I dag kostar den 5-6 euro per ton. När den kostar 20-30 euro per ton, då ser det annorlunda ut och då får det naturligtvis också effekter på energipolitiken. Förhoppningsvis sådana som vi önskar oss, nämligen att det sparas in på koldioxid.

Doyle (PPE-DE).
Herr talman! Det enhälliga godkännandet av detta direktiv om handel av utsläppsrätter vid ministerrådet i december 2002 var en betydelsefull väckarklocka till det gemensamma Europa och en signal om att detta verkligen höll på att hända. Uppriktigt sagt tror jag inte att dessa länder dessförinnan hade trott på det. Jag vill framföra min djupa tacksamhet till föredraganden, min kollega, Moreira Da Silva för det enorma arbete som han har gjort för att föra oss alla dit vi är i dag.
Irland är ett av de värsta exemplen, efter Spanien, när det gäller utsläpp av växthusgaser. Ett tak för nationella utsläppsrätter skulle garantera att kvantifierbara Kyotomål uppnås och att ekonomisk tillväxt frikopplas från ökade utsläpp av växthusgaser. Tilldelning av nationella utsläppsrätter måste vara förenligt med Kyotoprotokollet. Det nationella taket för utsläppsrätter bör utgå från 2003 års utsläppsnivåer och inte från 1990 års nivåer, förutsatt att utsläppsrätterna minskas till Kyotosiffran senast 2012. Ändringsförslag 43 är mycket viktigt eftersom det gör det möjligt för medlemsstaterna att tillämpa riktmärken om bästa tillgängliga teknik för tilldelning av utsläppsrätter. Det borde garantera att enstaka, ekonomiskt livskraftiga industrier kan hållas under uppsikt i en medlemsstat.
Bestämmelsen om force majeure är också viktig till dess att en disponibel handelsmarknad har utvecklats. Det är avgörande att säkerställa att en marknad för handel med utsläppsrätter blir livskraftig på kort sikt om den skall kunna överleva på längre sikt. En situation där priserna för utsläppsrätter påtagligt har överskridit den långsiktiga minskningens marginalkostnader inom EU, och närmat sig bötesbeloppet, skulle i synnerhet vara ohållbar. Det är lämpligt att man föreskriver bestämmelser för att hantera oförutsedda omständigheter under pilotperioden 2005-2007.
I frånvaro av marknadsstyrningsmekanismer och med hänsyn till de risker som omfattas, skulle den nuvarande force majeure-klausulen kunna medföra flexibilitet för medlemsstaterna att klara av oförutsedda händelser såsom marknadsmisslyckanden, och att undvika allvarliga ekonomiska chocker. Det skulle vara lämpligt och önskvärt för medlemsstaterna att kommissionen definierade de förhållanden under vilka denna klausul är tillämplig innan medlemsstaterna förbereder sina nationella planer för tilldelning av utsläppsrätter. 
Sammanfattningsvis, bestämmelsen om att föra över överskottet av utsläppsrätter för perioden 2005-2007 till perioden 2008-2012 skulle effektivt minska det antal utsläppsrätter som kan tilldelas under den perioden, och fungera som ett tvång för medlemsstaterna att tillämpa force majeure. Mot bakgrund av den stora osäkerheten och de allvarliga risker som omfattas bör bestämmelsen om force majeure trots allt bibehållas.

Korhola (PPE-DE).
Herr talman! Det är svårt att tänka sig något annat betänkande som skulle få en så stor effekt på förhållandena i Europa och som beslutsfattarna vet så lite om.
Europa går nu in på okänt territorium. Till och med den teoretiska forskningen om effekterna av handel med utsläppsrätter finns bara till namnet. När vi för två-tre år sedan fick kommissionens förslag började det stå klart hur enorma bristerna var i det förslag där vi hade byggt en europeisk strategi för ekonomin, konkurrensen och miljön. Det gjordes inga bedömningar av effekterna av utvidgningen, det gavs inte någon vägledning om hur utsläppsrätterna skulle redovisas i företagens bokföring, det gavs inga upplysningar om mervärdesskatt, och inte ens en strategi i händelse av allvarliga problem på marknaden eller spekulativa attacker, det gavs inga exakta uppgifter om utsläppen i medlemsstaterna, för att nu inte tala om företagens utsläpp, och inga förslag om överklagande. Det är beklagligt att vi har ett så ofullständigt förslag om en så viktig fråga. Mycket har gjorts för att rätta till saken, men det återstår att se om vi har lyckats med det.
Problemet med taken för tendenslinjerna i trilogen löstes genom ett förslag till utformning från kommissionen, genom vilket medlemsstaterna kan närma sig Kyotomålen i sin egen takt. I och med att medlemsstaterna får manöverutrymme uppmuntras de också till att gå över till en ansvarsfullare transportpolitik när det gäller Kyotoprotokollet. Det är naturligtvis vårt verkliga problem.
Trilogens lösning när det gäller frågan om de projektbaserade mekanismerna skall också stödjas. Det är ingen mening att fastställa strängare kriterier än de som avtalades i Marrakech. Vad vi måste göra är snarare att fastställa EU-bestämmelser om hur omvandlingen av utsläppstillgodohavanden från de projektbaserade mekanismerna till säljbara utsläppsrätter kan genomföras, utan att klimatförändringskraven äventyras. Utsläppstillgodohavanden från de projektbaserade mekanismerna kommer också att få intressanta effekter på utvecklingssamarbetet. Jag tror att medlemsstaterna kommer att bli mycket mer intresserade av utvecklingssamarbete, eftersom de kommer att se en chans att få utsläppstillgodohavanden från projekt.
Kombinerad värme- och kraftproduktion och processutsläpp innebar ett särskilt problem i samband med handeln med utsläppsrätter. Om den orsaksmässiga kedja som är förbunden med karaktären hos kraftvärmeanläggningar inte beaktas kommer inte utsläppen heller att minskas. Nu har trilogen insett och erkänt kraftvärmeanläggningarnas särskilda karaktär. Medlemsstaterna kan ta hänsyn till minskningarna av processutsläpp, vilket i praktiken innebär att de största europeiska stålfabrikerna kan förvärva fulla utsläppsrättskvoter och de kommer inte att behöva bära några ytterligare kostnader på världens stålmarknad, där det har rått mycket hård konkurrens. Det betyder att risken för koldioxidläckor kommer att minska och våra möjligheter att förebygga klimatförändringar kommer verkligen att öka.

Wallström
. (EN) Herr talman! För det första är jag fullständigt övertygad om att frågan om klimatförändringen kommer att följa inte bara oss utan också de kommande generationerna. Denna fråga kommer att bli allt svårare och vi kommer att vara tvungna att bli alltmer ambitiösa för att kunna bemöta den oerhörda utmaningen för människolivet på denna planet. Frågan kommer inte att försvinna och vi kommer att vara tvungna att ta itu med den och att finna lösningar.
Jag är också övertygad om att vi kommer att behöva alla de olika redskap som vi kan hitta: lagstiftning, såväl som frivilliga överenskommelser och marknadsbaserade instrument, i likhet med detta. Det är också därför det är viktigt att vi tar initiativ och utforskar detta instrument. Vi har noggrant undersökt den erfarenhet som man redan har nått när det gäller Förenta staternas handelssystem för svavelutsläpp och vi har genomfört studier. Vi har också på ett välbetänkt sätt förberett inledningen till ett system för handel med utsläppsrätter i Europa.
Jag kommer endast att kommentera två frågor som har tagits upp. För det första, behandlingen av utsläppsrätter. Utsläppsrätter kommer att bli en handelsvara likt många andra handelsvaror och de är inte annorlunda bara på grund av att de härrör från miljöpolitiken. Utsläppsrätterna kommer att bli föremål för den befintliga skattelagstiftningen inom unionen - inte annorlunda än något annat område.
När det gäller transport ville vi börja med stora installationer på fasta punkter, vars utsläpp är möjliga att övervaka. Transportsektorn består av många mindre utspridda källor som vi ansåg skulle bli svåra att övervaka, förvalta och kontrollera. Detta har varit viktigt i utarbetandet av det här förslaget, men vi accepterar att transporter också måste bli föremål för åtgärder när det gäller att minska utsläppen av växthusgaser. Vi är glada över att kunna undersöka hur denna sektor också kan omfattas. Detta är nu en del av kompromisspaketet. Enligt direktivets text är kommissionen förpliktigad att utforska hur transportsektorn skulle kunna föras in i systemet. Som ni vet kommer vi också att återkomma angående andra frågor, som är under planering, för att förena dem med det gemensamma genomförandet och även andra flexibla mekanismer. Vi kommer också att återuppta dessa frågor.

De Roo (Verts/ALE).
Herr talman! Jag har frågat kommissionen på nederländska och på engelska huruvida den kommer att inbegripa flygplan i detta förslag. De skulle lätt kunna mätas genom att man använder uppgifter från endast ett fåtal startplatser. Fru kommissionär! Kan ni svara ?ja? eller ?nej? om ni har för avsikt att göra detta? Vill ni vänligen svara på denna fråga?

Wallström
. (EN) Herr talman! Som svar på den frågan kommer vi givetvis att undersöka vad vi kan göra även i fråga om lufttransporten, men vi har inga färdiga planer. Som ni vet försöker vi verka i ett internationellt sammanhang för att ta itu med detta problem. Det är redan en del av diskussionen inom ramen för Kyotoprotokollet och vi kommer nu att följa upp frågan och se vad vi kan göra för att inrikta oss på hela transportsektorn. Vi kommer givetvis också att behöva se över vad som är möjligt att göra beträffande lufttransporten.
Vi har inga färdiga förslag eller ett utsatt datum som vi kan överlämna till er. Vi kommer emellertid att göra vårt bästa för att också ta oss an lufttransporten.

Talmannen.
Tack för denna kompletterande information.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är den muntliga frågan till kommissionen av Lannoye med flera för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om tillsats av vatten och protein i kycklingkött (O-0045/2003 - B5-0099/2003).

de Roo (Verts/ALE)
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Trots att timmen är sen vill vi ändå gå in på ett problem. Det handlar om det vi på nederländska kallar ?knallkycklingar?. Det är nu tillåtet enligt lagen att fylla kycklingar med vatten. Man får tillsätta 30, 40, 55 procent vatten till kycklingarna. 
Problemet är att dessa kycklingar sedan, för att de fortfarande skall påminna lite om kycklingar , tillsätts med proteiner, protein från slaktavfall, från kycklingkött som tillsätts med protein från svin och nötkreatur. Det sker framför allt i Nederländerna, och det här kycklingköttet, om man nu kan kalla det för kycklingkött, säljs sedan i England som halal till muslimer och kosher till judar. Det är oacceptabelt, vilket påpekades med stort eftertryck i en BBC-dokumentär.
Jag vet att kommissionen kommer att föreslå en märkning med: ?kyckling med svin? eller ?kyckling med nötkreatur?. Men problemet är att det med modern DNA-teknik är väldigt lätt att klippa sönder DNA från kycklingar och DNA från svin och nötkreatur, så att engelsmännen inte kan bevisa att kycklingarna innehåller något annat än kyckling. Därför föreslår vi att helt enkelt förbjuda det: den här kycklingen får inte tillsättas med vatten. Förenade kungarikets livsmedelsmyndighet har föreslagit att högst 15 procent vatten får tillsättas. Vilket är ert svar på detta?

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag skulle vilja tacka Lucas, Lannoye och de Roo för att ha lagt fram frågan om tillsats av vatten och protein i kycklingkött. I maj 2002 offentliggjorde de irländska och brittiska myndigheterna de första oroande resultaten av deras undersökningar angående kycklingbröst som importerats från Nederländerna och som var avsedda för restaurangbranschen. De resultat som offentliggjordes av samma myndigheter den 12 maj 2003 visar att problemet kvarstår.
Metoden att artificiellt öka köttets vikt genom tillsatser av protein och vatten - i vissa fall upp till 40 eller 50 procent vatten i slutprodukten - i syfte att vilseleda köparen är föraktligt. Det förefaller som om köpare och, i förlängningen, konsumenter vilseleds i tre hänseenden.
För det första kan märkningen av produkten leda till antagandet att det är färskt kycklingkött, vilket det uppenbarligen inte är. För det andra har vissa produkter märkts som halal trots att de innehåller svinprotein, såväl som annat animaliskt protein. För det tredje har det angivna köttinnehållet överdrivits.
Sanktioner och eventuella påföljder som härrör från lagbrott i samband med märkning av livsmedel och otillåten praxis är medlemsstaternas ansvar. I enlighet med den information som överlämnats av de irländska och brittiska myndigheterna har de berörda kycklingprodukterna huvudsakligen producerats i Nederländerna. Det innebär inte att inte något annat land är inblandat i denna fråga. Jag har uppmanat medlemsstaterna att utöka sina kontroller och att förstärka sitt samarbete. Bedrägerier uppenbarar sig när man söker efter dem.
Vad beträffar brevet från de nederländska myndigheterna från juli 2002, har jag tillsammans med min kollega, kommissionsledamot Fischler, begärt mer information från de nederländska myndigheterna angående de vidtagna åtgärderna och proteinets ursprung. I mars i år förband sig de nederländska myndigheterna att se till att dessa produkter var korrekt märkta. Resultaten från de brittiska och irländska myndigheternas inspektioner visade emellertid att problemet med orättmätig märkning kvarstår.
Jag har därför anmodat medlemsstaterna att förbättra samarbetet mellan de nationella myndigheterna och att förstärka kontrollerna. Dessutom har jag kommit till den slutsatsen att det föreligger ett behov att förbättra märkningskraven för kycklingprodukter och andra köttberedningar. Kommissionen kommer att föreslå medlemsstaterna i kommittén för livsmedelskedjan att inbegripa ett uttrycklig omnämnande av exempelvis kycklingberedningar med tillsats av vatten i märkningen av livsmedel.
Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa, som består av företrädare från medlemsstaterna, välkomnade detta förslag vid sitt möte den 8 april 2003. Den tekniska diskussionen kommer att fortsätta under de nästföljande kommittésammanträdena.
Jag har också bett mina tjänsteenheter att överväga en utveckling av standarder för köttberedningar som skulle begränsa den mängd vatten som kan tillsättas till sådana produkter och användningen av animaliskt protein i syfte att öka volymen.
Ert förslag att märka kycklingkött som innehåller protein från nötkreatur eller svin kommer att undersökas tillsammans med möjligheten att förbjuda användningen av sådant protein i kycklingköttberedningar.
När det gäller att spåra tillsatser av svin- eller nötprotein som behandlats med enzymer som förstör proteinets DNA, kommer detta att undersökas av kommissionens avdelningar med experter från medlemsstaterna.
Dessutom är det viktigt att betona att andra kontrollmetoder, däribland dokumentarisk kontroll, bör tillämpas för att kontrollera produkters ursprung och spårbarhet.

Whitehead (PSE).
Herr talman! Jag ansluter mig till allt som de Roo har sagt, och hans vrede över dessa händelser delas av många i Förenade kungariket, som är den huvudsakliga destinationen för dessa förvanskade produkter.
Jag skulle vilja pressa kommissionsledamoten ytterligare: Eftersom kyckling för närvarande kan säljas lagligt när den till 55 procent består av vatten och har tillsatts med annat protein som förövarna bakom detta svindleri skryter med har en negativ polymeraskedjereaktion (PCR), och som de flesta tester sålunda inte kan spåra, är då inte detta något som skulle kräva en mer direkt form av åtgärder från kommissionen? Byrån för livsmedelsstandarder (FSA) i Förenade kungariket har nu föreslagit, genom Sir John Krebs, dess ordförande, att vi borde fastställa en gräns på 15 procent när det gäller vatteninnehållet för de produkter som märks och säljs som kyckling. Han har vidare sagt att på en sådan nivån skulle tillsatsen av dessa proteiner - som är avsedda att upprätthålla mottagningskapaciteten för en mycket större mängd vatten - därför vara onödig. Det är emellertid fortfarande så att många av de som för närvarnade exporterar dessa förorenade produkter kommer att fortsätta att försöka undgå rättsliga bestämmelser och kontroller.
Jag skulle vilja höra från kommissionen att den kommer att ingripa inte enbart genom att rekommendera bättre märkning och bättre kontroller - även om vi givetvis behöver det också - utan genom att vidta åtgärder för att förbjuda denna verksamhet. Den är ett fullständigt bedrägeri mot allmänheten och i ett hänseende kan den sannolikt vålla allvarlig oro, eftersom insprutningen av nötkreatursprotein - som förövarna erkänner ha kommit från länder där det förekommer BSE, och de har inte testat dessa produkter - även kan förorsaka allvarlig oro hos allmänheten.
Detta är något som har upprört Förenade kungariket och många andra. Vi behöver förbättrade testmetoder, men vi behöver också ett direkt ingripande från kommissionen, och jag litar på att vi kommer att få det.

Wallis (ELDR).
Herr talman! Jag skulle vilja säga till kommissionsledamoten att detta har gått alldeles för långt. Jag välkomnar denna fråga, men vad jag skulle välkomna än mer är ett löfte om tydliga lagstiftningsåtgärder.
Faktum är att vad beträffar myndigheterna för handelsstandarder i min hemstad Hull har det förekommit en pågående kampanj mot kycklingbedrägerier under mer än sex års tid. Det är tillräckligt länge. Under de senaste åren har jag på deras vägnar haft en korrespondens och kontakt med både våra nationella myndigheter och med kommissionsledamotens kansli. Nu har givetvis den senaste tidens publicitet belyst kycklingproblemet, men detta bedrägeri begränsas inte till kycklingprodukter - tillsatser till andra köttprodukter, i synnerhet skinka, är vanligt förekommande. Hela denna praxis med att tillsätta vatten och följaktligen annat animaliskt protein till kött är vilseledande, illusoriskt och fullkomligt omoraliskt med hänsyn till dess följder för vissa religiösa samhällen. Även om märkning skulle kunna innebära en möjlig förbättring är min åsikt, i likhet med vad andra talare har sagt, att den bästa lösningen skulle vara ett förbud mot tillsats av vatten som överstiger, exempelvis, 15 procent.
Jag vill kunna återvända till min hemstad - som är en stor hamnstad där en omfattande del av detta förvanskade kött kommer in - och tala om för våra lokala myndigheter att de nu kan förvänta sig en lagstiftning som stöder dem i deras utdragna kamp mot denna vilseledande och skadliga handel.

Byrne
. (EN) Som svar på de frågor som Whitehead och Wallis har ställt till mig skulle jag vilja upprepa vad jag tidigare sade: jag har bett mina tjänsteenheter att överväga en utveckling av standarder för köttberedningar som skulle begränsa den mängd vatten som kan tillsättas till sådana produkter och förvisso användningen av animaliskt protein i syfte att öka volymen. Min avsikt är att analysera det arbete som har utförts av mina tjänsteenheter för att bestämma vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas.
Jag instämmer i viss utsträckning i att märkning inte skulle vara tillräckligt. Jag har, liksom ni, också sett det TV-programmet. Jag konstaterade att en del av den märkning som identifierades i programmet antydde att den särskilda produkten bestod av 65 procent kyckling.
Det väcker en fråga för konsumenten: vad består de övriga 35 procenten av? Vi har använt mycket tid i denna kammare - liksom vi har gjort denna eftermiddag - till att debattera frågor avseende genmodifierade organismer och märkning av genmodifierade organismer. Men detta kräver också ett visst mått av vaksamhet från konsumenternas sida: de måste läsa dessa etiketter och dra lämpliga slutsatser. Med detta sagt är vi emellertid inte befriade från att undersöka tillämpliga lösningar på situationer som denna och att söka efter en lösning som är ännu mer tillfredsställande. Som jag sade tidigare under mitt inledande svar, håller jag på att undersöka detta. Jag vädjar ändå om en viss vaksamhet från konsumenternas sida som ett svar på det arbete vi utför här när det gäller märkning.

Talmannen.
Tack, herr kommissionär.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0240/2003) av Mulder för budgetutskottet om budgeten för 2004 inför medlingsförfarandet före rådets första behandling (2003/2027(BUD)).
Innan jag ger ordet till föredraganden och alla kolleger som är inskrivna, påminner jag er om att klockan är 23.40. Vi har många talare och det är inte den sista debatten på föredragningslistan. Jag ber således alla att respektera talartiden.

Mulder (ELDR)
Herr talman! Jag skulle vilja upprepa något jag redan har sagt tidigare. En av huvudmålsättningarna med budgeten för 2004 kommer att vara att låta integreringen av de nya medlemsstaterna förlöpa så smidigt som möjligt. Därför kommer vi under hela året att arbeta på en budget för troligtvis 25 medlemsstater och på grundval av det kommer vi i december att fatta ett politiskt beslut.
I det här betänkandet talar vi om den ståndpunkt som parlamentet måste inta i medlingen och i medlingen i den första behandlingen spelar ett antal huvudfrågor traditionellt sett en roll. Det är i första hand jordbruket. Den för ögonblicket beräknade marginalen på 1,4 miljarder är positiv men alla poster i jordbruksbudgeten är baserade på ett dollar-euroförhållande på 1,07. Troligtvis är det väl lågt beräknat och således ser vi fram mot ändringsskrivelsen i slutet av oktober som också måste innefatta slutsatserna från jordbruksförlikningen i Luxemburg. Vilka är de ekonomiska konsekvenserna av det förhållandet?
Bortsett från den här punkten har parlamentet ställt upp ett antal prioriteringar för jordbruksbudgeten i form av pilotprojekt och förberedande åtgärder. För det första anser vi att jordbruksbudgeten är väl hårt belastad med tanke på antalet utbrott av smittsamma djursjukdomar under de senaste tio åren. I framtiden kommer jordbruksbudgeten inte att uppvisa de marginaler som den har haft tidigare. Därför anser vi att det finns anledning att allvarligt överväga en eller annan form av försäkringssystem mot smittsamma djursjukdomar och någon form av europeisk fond för djursjukdomar måste skapas. Vi vill gå vidare med den saken.
För det andra kommer de framtida utbetalningarna till bönderna inte bara att baseras på historiska åtgärder, utan också på miljö, metod, och ömsesidig överensstämmelse: till ett hör ett annat. Alldeles utmärkt, men de där miljöindikatorerna är inte alltför exakta. Wallström har tyvärr redan gått, men det finns en hel del att anmärka på nitratdirektivet. Någonting måste göras åt det. 
Andra punkter som vi anser vara viktiga är att utveckla bättre vacciner mot smittsamma djursjukdomar och en kvalitetspolitik för jordbruksprodukter.
När det gäller fisket är den viktigaste punkten att rådet, som tyvärr inte är närvarande i särskilt stor utsträckning i kväll, så snart som möjligt måste inta en ståndpunkt när det gäller finansieringen av reformerna som man enades om i december förra året, särskilt om skrotningsfonden vilket nämns däri. Vi anser att krediter i princip måste göras tillgängliga för det. Vidare är bättre kontroll av kvoten och mer forskning på området för fiskbestånd våra huvudpunkter.
Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Rådet hade lovat att informera parlamentet om den här politiken den 15 juni. När den här resolutionen trycktes hade vi fortfarande inte fått den informationen. Jag har förstått att den överlämnades här för en timme sedan. Vi kommer att studera den noggrant. Vi anser att vi måste informeras om allt, inte bara om åtgärderna utan också om Europaparlamentets budget såväl som om medlemsstaternas egen budget. Båda är kommunicerande organ och kan inte betraktas var för sig.
Vad beträffar strukturfonderna. Vi anser att N+2-bestämmelsen måste tillämpas. Vi tycker också att det är intressant att ta del av hur beräkningarna har sett ut som medlemsstaterna varje år ger till kommissionen för att kommissionen skall kunna utarbeta en bra budget. Det är alltid intressant att göra den jämförelsen. Den informationen skulle vi gärna vilja att kommissionen gav oss.
En annan viktig punkt i den här budgeten: vi vill främja den ekonomiska utvecklingen i de nya medlemsstaterna. Vi anser att det är möjligt bland annat genom att främja små- och medelstora företag och genom investeringar i de nya medlemsstaterna. Därför förväntar vi oss ett gott samarbete med den europeiska banken för utveckling och samarbete i London och europeiska investeringsfonden i Luxemburg. Även det kommer vi att föra fram.
Jag har ytterligare ett antal punkter, herr talman, men eftersom ni med tanke på att det är så sent insisterade på att jag skall hålla tiden så kommer jag att göra det. Parlamentets ståndpunkt framkommer kanske senare i själva resolutionen.

Schreyer
. (DE) Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen beslutade den 30 april om det preliminära förslaget för budgeten för 2004 - denna historiska budget som för första gången kommer att omfatta en union om 25 medlemsstater - och jag kunde den 13 maj presentera detta preliminära förslag här i kammaren.
I morgon kommer vi nu vid trepartssammanträdet att påbörja de egentliga förhandlingarna. Detta trepartssammanträde koncentrerar sig ju traditionellt på utgifterna för jordbruks- och fiskeripolitiken samt den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, nämligen de obligatoriska utgifterna. Jag tackar föredraganden Mulder för hans redogörelse. Jag kommer inte att gå in på alla punkter i ert betänkande - av tidsskäl och därför att vi ju i morgon respektive i dag fortsätter samrådet.
Först kan jag konstatera en viktig överensstämmelse; den består i att vi fram till december 2003 ville enas om budgeten för 25 medlemsstater. Budgetbeslutet kan visserligen formellt till att börja med bara ske för budgeten för de 15 medlemsländernas EU, men i december bör redan full enighet råda beträffande tilläggs- och ändringsbudgeten för de tio nya staterna.
Det som är viktigt med tanke på utvidgningen är också anpassningen av de fleråriga programmen. Kommissionen har för anpassningen av beloppen lagt fram ett förslag, som nu diskuteras intensivt i parlamentets olika utskott. Viktigt är nu emellertid att vi klarar upp frågorna om förfarandet, så att man sedan kan enas om beloppen och så att den lagstiftningsanpassningen kan ske så snart som möjligt. Beträffande de anhängiga lagstiftningsförfarandena vill jag än en gång helt kort gå in på den rättsliga grunden för att garantera stödmedel till diverse inrättningar - A-30-posterna. Även detta är mycket brådskande, och här hoppas jag på en snabb behandling i rådet.
Nu helt kort till de enskilda utgiftsområdena, som kommer att tas upp vid trepartssammanträdet och som ni har berört, herr Mulder. Beträffande jordbruksutgifterna: I oktober kommer kommissionen som vanligt att lägga fram anpassningen till de uppskattade utgifterna och då givetvis ta hänsyn till resultaten av jordbrukskompromissen från Luxemburg, som ju jämfört med kommissionens förslag innehåller ökade utgifter för år 2004. I fråga om förslaget om en försäkring för jordbrukarna mot diverse risker har kommissionen begärt en relevant undersökning, där resultaten - har man sagt mig - troligen kommer att vara klara under sommaren detta år. Kommissionen kommer sedan att tillkännage slutsatserna, och jag hoppas att jag kan ge er närmare besked vid den första behandlingen i parlamentet.
Sedan över till fiskeriutgifterna: Här har det uteslutande gjorts nedskärningar inom forskningsområdet, och detta blev resultatet av förhandlingarna, även med parlamentet, om det sjätte ramprogrammet för forskning i sin helhet. För fiskeriforskningen finns det nu 55 miljoner euro till förfogande. Beträffande själva fiskeavtalen har kommissionen informerat parlamentet om nya förhandlingar och om de beräknade kostnaderna, och även här kommer vi att granska i vilken utsträckning de planerade beloppen måste modifieras i en ändringsskrivelse i oktober.
I fråga om budgetposten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken har kommissionen föreslagit en ökning om 8,4 procent, bland annat för att återigen finansiera utgifterna för de särskilda representanterna ur denna budgetpost.
Ett par ord om pilotprojekten och de förberedande åtgärderna. Här säger ni i ert betänkande, herr Mulder, att marginalen om 80 miljoner är liten. Jag är egentligen stolt över att jag för denna rubrik lyckades rädda 80-miljoner-euro-marginalen, med tanke på de olika önskemålen från mina kolleger. Jag tror att om vi använder detta område för pilotprojekt och förberedande åtgärder väl, och därvid arbetar lika intensivt tillsammans som förra året, så kommer vi att kunna enas om bra projekt.
Ett par ord också om strukturfonderna, som ni tog upp, och prognoserna från medlemsstaterna om hur stora medel de kommer att begära nästa år. Här har vi återigen den vanliga situationen att medlemsstaterna fastslår ett mycket högre belopp än vi planerat i förslaget. Medlemsstaterna säger att de kommer att behöva ytterligare 6,2 miljarder euro. Men jag vill påpeka att medlemsstaternas prognoser förra året, alltså 2002, låg 70 procent över det belopp som faktiskt avropades.
Låt mig slutligen också gå in på frågan om hur många tjänster kommissionen skall utrustas med. Jag tror man kan inse att kommissionen bara kan klara av uppgifterna för tio nya medlemsstater om den får personalförstärkningar. Att dessa uppgifter utförs, och utförs väl, ligger i allas vårt intresse, och naturligtvis särskilt i de nya medlemsstaternas intresse. Eftersom alla institutioner ger högsta prioritet åt att utvidgningen lyckas, litar jag på att vi också här åstadkommer en bra lösning.

Van Hecke (ELDR)
Som föredragande av budgeten i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik är jag väl medveten om att medlingsförfarandet om budgeten mellan rådet, kommissionen och parlamentet enligt traditionen delas upp i tre specifika områden, nämligen jordbruk, fiske och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Vad det sista beträffar ställer jag mig helt bakom de tre ståndpunkter som understryks i Mulders betänkande. Med tanke på att budgeten för extern politik uppgår till ungefär 5 miljarder euro och budgeten för den gemensamma säkerhets- och utrikespolitiken till 40 miljoner euro har vårt utskott velat fästa uppmärksamhet vid ett antal andra punkter än den gemensamma säkerhets- och utrikespolitiken.
För det första begär utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik ytterligare klargöranden från Europeiska kommissionen om finansieringsramen för sydöstra Europa för perioden 2004-2006. Trots att Europeiska kommissionen nu har anslagit ytterligare 200 miljoner euro så är det fortfarande mycket oklart var de här pengarna skall komma ifrån.
För det andra begär utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik särskild uppmärksamhet för Europeiska unionens polisuppdrag i Bosnien och Hercegovina. Trots att uppdraget utförs över förväntan så har vi tagit emot signaler om att nödvändig materiel ibland levereras för sent eller inte alls.
Slutligen ber vårt utskott om särskild uppmärksamhet för Initiativet för ett utvidgat Europa. Det är nödvändigt att tillräckliga medel ställs till Cards-, Meda- och Tacisprogrammens förfogande, och eventuellt också att medel anslås åt ett nytt grannskapsinstrument. Det är mycket glädjande att budgetutskottet har övertagit dessa och andra rekommendationer och jag skulle vilja ge kollega Mulder en komplimang för hans starka och tydliga betänkande och önska honom lycka till med trepartssamtalen.

Maat (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill också ge herr Mulder en komplimang för hans betänkande och hans insatser. I mycket av det känner vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling igen oss, men samtidigt konstaterar vi att anslagen för utveckling av jordbruket och landsbygden sjunker kraftigt i budgeten för 2004. Endast för jordbruket sjunker andelen från 40 procent till 36 procent, medan en lätt ökning kan noteras för landsbygdens utveckling. I sina politiska föresatser fastställer Europeiska kommissionen att jordbruksproduktionen måste bli mer marknadsinriktad, men samtidigt undanskaffas all stimulans till det ur budgeten. Egentligen är det oacceptabelt att exempelvis beloppet för främjandet av jordbruksprodukter har sänkts i det preliminära budgetförslaget för 2004. 
Förutom det - herr Mulder har redan påpekat det - är dollarkursen en stor risk: man utgår från en kurs på 1,07 euro och det är anmärkningsvärt mycket lägre än den nuvarande kursen. Frågan är vad det skulle kunna innebära för budgeten på sikt. Dessutom har nästan inga extra pengar reserverats för möjliga utbrott av djursjukdomar i framtiden, trots ett antal utbrott av stora djursjukdomar de gångna åren.
Samtidigt har vi satsat på en annan politik för utbrott av djursjukdomar, exempelvis den nya politiken för mul- och klövsjuka. Det innebär att kommissionen i händelse av ett framtida utbrott troligtvis kommer att förlora mindre pengar på avlivningar. Vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling skulle gärna se att de pengarna reserverades för att fånga upp marknadsföljderna för bönderna som vid det tillfället vaccinerar sina djur utan att djuren blir avlivade, men ändå drabbas av följderna av det, nämligen lägre marknadspriser.
Vid sidan om det är det här den första budgeten för unionen med 25 medlemsstater och i själva verket är det väldigt konstigt att det, omräknat i strukturfonderna, fortfarande finns mindre pengar tillgängliga per invånare för de nya medlemsstaterna än för ett antal av de existerande medlemsstaterna.
Sammanfattningsvis, herr talman, så anser vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling att pengarna som satsas på landsbygdens utveckling, främst i de nya medlemsstaterna, också måste gå till att förstärka små- och medelstora företag på landsbygden. Extra pengar måste anslås till att främja jordbruksprodukter som uppfyller alla krav på livsmedelssäkerhet, och pengar måste reserveras, möjligtvis genom att bilda fonder, för att vi skall kunna motbalansera följderna av en annan vaccinationspolitik vid djursjukdomar.

Langenhagen (PPE-DE)
Herr talman, fru Schreyer, ledamöter! 32 miljoner euro sökes, vem kan hjälpa? Mulder är villig, vem mer? Kanske också kommissionen eller rådet? Varje år går vi igenom budgetförfarandets kvarnar, men tyvärr kan inte alla önskemål uppfyllas.
Som föredragande för fiskeriutskottet beklagar jag naturligtvis att våra önskemål för övrigt inte obetingat har högsta prioritet. Budgetförfarandet 2004 är dock i två avseenden unikt. Dels är det den första budget som gjorts upp i enlighet med systemet med verksamhetsbaserad budgetering, en förbättring som jag välkomnar, eftersom den ger oss en klar överblick utan att vi måste ägna oss åt ett tidsödande bläddrande genom budgetposterna, inte minst inom fiskeriområdet. För det andra har vi den ovanliga situationen att budgetplanen från och med den 1 januari 2004 fram till den 30 april 2004 kommer att gälla för de nuvarande 15 medlemsstaterna, men från den 1 maj 2004, datumet för anslutningen av tio nya länder, för 25 medlemsstater. Vi utvidgar, men vi har ännu inte gjort vår hemläxa. Situationen är hotfull!
Med tanke på det dramatiska läget för fiskbestånden röstade rådet i december, inte minst efter entydiga signaler från parlamentet, efter långt diskuterande fram och tillbaka för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. En huvudsaklig beståndsdel var inrättandet av en s.k. skrotningsfond, som skulle starta redan 2003. Hittills har rådet emellertid inte gett grönt ljus för tillämpningen av flexibilitetsinstrumentet. Det är svårt att förstå. Jag kräver därför absolut att denna punkt tas upp i medlingsförfarandet från och med den 16 juli, och att vi över huvud taget får höra hur rådet ser på finansieringen av reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Jag vill inte på något sätt frita medlemsstaterna från deras ansvar! Men det får inte vara så att rådet, med hänvisning till medlemsstaternas bristande vilja att lämna vederbörliga uppgifter, inte uppfyller ett av de huvudsakliga önskemålen i reformen. Jag ber om stöd för våra förslag!

Garriga Polledo (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Vi är framför allt här, under denna budgetdebatt och vid denna sena timme, för att göra huvudföredraganden, Mulder, sällskap, så att han känner att han har stöd av de politiska grupperna i kammaren inför medlingsförfarandet, som kommer att äga rum den 16 juli.
Jag vill säga att vår grupp, PPE-DE-gruppen, fullständigt stöder den strategi som huvudföredraganden har planerat för att ta itu med förlikningen med de andra två institutionerna. Vi anser att det här första medlingsförfarandet är mycket viktigt, eftersom det är första gången som de tre institutionernas krav och strategier vägs mot varandra, och jag anser att vårt förslag till strategi inför förlikningen är synnerligen användbart och fördelaktigt för Europaparlamentets intressen och för de europeiska medborgarnas intressen i allmänhet, och det är för deras skull vi är här.
När det gäller strategin inför medlingsförfarandet, betänkandet av Mulder, vill vi bara betona några punkter som vår grupp har lämnat in ändringsförslag om. Särskilt när de gäller fisket har vi fäst avseende vid de förklaringar som föredraganden för fiskeriutskottets budget, Langenhagen, har gett oss och vi instämmer fullständigt i vad hon säger. Vi anser att rådet måste uppfylla de åtaganden som hade fastställts för finansieringen av fonden för skrotning, inte bara under budgetåret 2003, utan också för budgetåret 2004, och därför lägger vi fram ändringsförslag till Färms och även Mulders betänkande, även om vi vet att de kanske inte kommer att godtas av någon av grupperna här i kammaren.
Vi anser att dessa ändringsförslag är så viktiga att ordföranden för fiskeriutskottet kommer att delta aktivt i den delegation från vår grupp som kommer att delta i medlingsförfarandet, detta eftersom vi vill betona exakt hur viktig frågan om åtagandet när det gäller fisket är för parlamentet i allmänhet och för vår politiska grupp.
Slutligen vill vi betona en annan fråga, nämligen tillämpningen av N+2-regeln, som har tagits upp tidigare. Vi hävdar - och det är vad vi gör i vårt ändringsförslag - att det är nödvändigt att genomföra en utvärdering. Enligt vår åsikt är vi bara i början av tillämpningen av N+2-regeln och vad som verkligen är intressant i det här sammanhanget, snarare än att komma med omdömen om vilken infallsvinkel kommissionen bör välja i tillämpningen av den här regeln, är att kommissionen genomför en utvärdering om hur den tillämpas och vilka de första resultaten är, och med utgångspunkt i den utvärderingen bör parlamentet utarbeta en gemensam strategi för hur kommissionen och medlemsstaterna skall tillämpa N+2-regeln.

Walter (PSE).
Herr talman, fru kommissionär! Jag vill först tacka vår föredragande, Mulder, som på ett utmärkt sätt har förstått att förena utskottets intressen och även ta upp de saker som är nödvändiga för det medlingsförfarande som vi ju står inför, och motstå frestelsen att skriva om alla de riktlinjer som vi skrev redan under våren. Detta är ett betänkande som är mycket övertygande och koncentrerat, och som vi intensivt stöder och välkomnar. 
Det förfarande som vi under de närmaste tre veckorna går in i tillsammans med rådet och kommissionen kommer att finnas kvar ännu en kort tid. Vi hoppas emellertid att det snart kommer att höra det förflutna till. Om det inte längre funnits någon skillnad mellan obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter - och mycket i konventet talar ju för detta - då skulle ett gammalt krav från parlamentet faktiskt bli verklighet, och vi behövde inte längre denna tidigarelagda förlikning. Det vore en bra utveckling, och jag hoppas att vi kommer därhän.
Nu till de enskilda punkterna. Beträffande jordbruket har ett antal frågor tagits upp. Jag vill koncentrera mig på vissa frågor. Först om det ökade stödet till landsbygden, eftersom det skall göras en starkare prioritering på de nytillkommande medlemsstaternas områden än vi gjorde i EU med 15 medlemsstater; detta välkomnas uttryckligen av oss. Med tanke på de aktuella debatterna just i Polen, där man ju konfronteras med ministrars avgång, eftersom man där uppenbarligen missar chansen att faktiskt skapa strukturer för att pengarna skall kunna användas ordentligt, anser jag att alla stater måste få veta att om det inte finns några skäliga strukturer, kan inga pengar flyta in. Det måste bli helt klart, och vi kommer att se till att pengarna används i enlighet med reglerna. Vi kan alla bara kräva att det här skapas motsvarande grundvalar.
I fråga om försäkringen mot händelser som exempelvis katastrofer inom jordbruksområdet är vi beredda att mycket noga syna granskningen och utlåtandet. I olika medlemsstater finns det redan sådana frivilliga försäkringar. Det vore naturligtvis ett straff för dem, om sedan någonstans den europeiska skattebetalaren skulle gå in på något annat ställe. Vi kommer att granska detta fördomsfritt och är beredda att vidta åtgärder, men vi kommer naturligtvis inte att blint snubbla in i något, eftersom vi måste veta vilka långsiktiga följder det kan få.
I fråga om fisket så har jag mycket väl hört vad Langenhagen sagt, och vi har alltid också varit beredda att stödja fisket och skrotningen av fartyg, där så erfordras. Men vi kommer inte att utställa några blankochecker, och vi kommer inte redan nu att förutskicka ett par miljoner euro för ett program där utvärderingen inte är klar, och där rådet inte har intagit någon ståndpunkt. Vi kommer att göra som vi gjort tidigare i fråga om andra program, även när det handlade om skrotning i Portugal och Spanien. Då ville vi också först ha ett helt program, och vi sade att vi skulle utvärdera det och sedan säga hur stort anslaget blir. Vi kommer i detta sammanhang inte att göra något annat än vi gjorde i fråga om portugiserna och spanjorerna, när det nu gäller andra regioner i Europa.
Beträffande den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken stöder vi de ökningar som behövs här. Men jag vill än en gång påpeka att samarbete för att säkra freden inte bara innebär ett fredsbevarande så som det föreskrivs inom ramen för Petersbergsuppgifterna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, utan det innebär också att man förebygger konflikter, och den planerade minskningen av kalkylerna stöds inte av oss. Vi kräver att man fortsätter med ett lämpligt förfarande. Det är bättre att förebygga än att efteråt tvingas ta till militära medel för att röja upp.
Ett sista påpekande beträffande betalningen. N+2-bestämmelserna infördes av oss alla, och de var meningsfulla. Att redan nu, innan de för första gången verkligen tillämpas, vilja granska om de är bra, är inte lämpligt. Dessa N+2-bestämmelser måste tillämpas, och de som inte betalar i enlighet med detta, måste veta att detta medför konsekvenser. Att redan nu visa på utvägar skulle innebära att man tar död på N+2-bestämmelserna, och det vill vi inte vara med om!

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Det föreliggande betänkandet om budgeten för 2004 inför medlingsförfarandet ger en god bild av de områden som parlamentet främst riktar in sig på. Jag vill tacka Jan Mulder, som ledamot av min egen grupp och som allmän föredragande, för ett utmärkt betänkande.
Nästa års budget är juridiskt problematisk, eftersom Europeiska unionen de första fyra månaderna kommer att vara en gemenskap som består av 15 medlemsstater, för att sedan utvidgas till att omfatta 25 medlemsstater från början av maj. Eftersom alla medlemsstater måste kunna delta i beslutsfattandet, kan inte budgeten för den utvidgade unionen avslutas förrän efter utvidgningen. Principerna om budgetenhet och årsvis budgetering kräver emellertid att den utarbetas omedelbart för hela året. Av det skälet är lösningen att budgeten kommer att behandlas, som sig bör, i december, medan den del som rör de nya medlemsstaterna inte avslutas förrän en ändringsbudget utarbetas i maj nästa år, det rätta sättet att gå tillväga.
Budgeten har nu tydligt presenterats som en verksamhetsbaserad budget. I och med detta kommer utgifter för drift, utgifter för administration och ansvaret för genomförande att tydligt åtskiljas för varje politikområde. Detta är en utmärkt reform. Det kommer att öka budgetens informationsvärde och underlätta kontrollen av den. Detta system måste emellertid förbättras, till exempel genom att inbegripa alla utgifter för administration i budgeten för varje politikområde, vilket påpekas i betänkandet.
Den största svagheten i det preliminära budgetförslaget är de magra beloppen för betalningsbemyndigandena. De utgör endast 0,99 procent av medlemsstaternas bruttonationalinkomst, vilket är de lägsta nivåerna på 17 år. Samtidigt har de utestående åtagandena skjutit i höjden och uppgår för närvarande till 126 miljarder euro. Det är en ökning med 15,4 miljarder euro jämfört med förra året. Om vi vill nå balans i Europeiska unionens budgetpolitik, måste åtaganden och betalningar balanseras. Detta kommer att medföra förbättringar av förvaltningen och förenklade system på alla nivåer.
Jag önskar min vän Mulder all lycka med det återstående arbetet.

Miranda (GUE/NGL).
Herr talman! Samrådet som föregår rådets första behandling har så här strax före utvidgningen och efter halva mandatperioden en särskild betydelse. I allmänna termer är jag enig med en stor del av den kvantitativa analys som föredraganden gör av de belopp som kommissionen föreslår i sitt preliminära förslag. Men jag vill ändå vid detta tillfälle understryka den djupa allmänna oron över att det preliminära budgetförslaget för 2004 är det lägsta, i relativa termer, sedan 1987, och bara utgör en procent av gemenskapens bruttonationalinkomst. Jag vill också säga att denna utgiftsnivå går helt emot de politiska ambitionerna som gång på gång har slagits fast av Europeiska unionen och vilka det är viktigt att betona inför den ökade arbetslösheten och den ekonomiska och sociala nedgången som vi för närvarande kan se.
Det finns en återhållsamhetslogik som speciellt kommer från stabilitetspakten, vilken vi är emot, liksom vi är emot de systematiska nedskärningarna av anslagen som är tydliga i föredragandens betoning av en strikt tillämpning av N+2-regeln. Annulleringen av åtaganden och omfördelningspolitiken samt tidigareläggandet av de utgifter som hör till denna restriktiva logik har inte bara blivit återkommande förfaranden, utan gör också budgetprocessen mer oseriös och sluten. Därför måste jag upprepa behovet av en ny budgetplan för att övervinna denna situation som är fullkomligt ohållbar.

Van Dam (EDD).
Herr talman! Europa befinner sig i ekonomiska svårigheter. Alla medlemsstater måste dra åt svångremmen, alltså måste Europeiska unionen också göra det. Förutom att budgeten för 2004 kännetecknas av att tio nya medlemsstater förväntas ansluta sig till unionen, så kommer vi för första gången att tillämpa instrumentet verksamhetsbaserad budgetering. Jag vill slå vakt om att utgifterna för den administrativa verksamheten förblir så begränsade som möjligt.
Såsom har nämnts tidigare har kommissionen baserat utgifterna för jordbruket på en för låg euro-dollarkurs. Kan kommissionen ge en indikation om utgifterna i enlighet med den nuvarande kursen? Ändringsförslag 2 om att höja skrotningsfonden för fiskefartyg stöder jag. Kommissionen bör då emellertid utesluta varje form av kapacitetsökning från subventionering ur strukturfonderna, annars är det förspilld möda. Minskningen av strukturfonder för de nuvarande medlemsstaterna instämmer jag helt och fullt med. En strikt tillämpning av N+2-regeln är nödvändig, annars underhålls reservoaren av åtaganden på konstgjord väg. Det går inte för sig med tanke på utvidgningen. Således förtjänar ändringsförslag 4 inget stöd.

Langenhagen (PPE-DE)
Herr talman! Jag vill bara ta upp det som sades av föregående talare, Walter. Han jämför de begärda 32 miljonerna med en penninggåva, som vi vid ett tidigare tillfälle har gett Portugal och Spanien, och som vi nu vill hålla några andra stater under armarna med. Detta är inte fallet. Dessa pengar gäller för hela Europeiska unionen. Det kan man läsa i protokollen, och enligt kommissionens förslag hanteras det på så vis att rådet måste vara berett att ställa dessa pengar till förfogande, eftersom man har röstat för en reform av fiskeripolitiken. Detta vill jag påpeka som en korrigering.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0233/2003) av Färm för budgetutskottet om budgeten för 2003: genomförandetakt, anslagsöverföringar och tilläggs- och ändringsbudgetar (2003/2026(BUD)).

Färm (PSE)
. Herr talman! En framgångsrik budgetpolitik för EU kräver inte bara beslut om siffror och budgetposter. EU har nämligen svåra problem när det gäller att genomföra budgeten. Då måste en viktig del av parlamentets budgetpolitik handla om uppföljning och utvärdering, att hålla uppsikt över budgetens genomförande. Det är därför mycket viktigt att vi lägger kraft på det årliga betänkandet om budgetens genomförande som vi debatterar i dag.
I år är det några saker som bekymrar oss särskilt. Det gäller t.ex. utestående åtaganden. Efter fyra månader av 2003 hade de totala utestående åtagandena, s.k. RAL, ökat till 126 miljarder euro jämfört med 110 vid samma tidpunkt förra året. Även om vi inte har alla fakta om orsakerna till detta och om vad som faktiskt är onormala utestående åtaganden, är det klart att trenden är oroande. Vi är också bekymrade över överskottet 2002 på 7,4 miljarder euro, även om det är ett steg framåt med tanke på att det i fjol var mer än det dubbla, dvs. 15 miljarder. Fortfarande har vi dock ett underutnyttjande på 9 miljarder euro, vilket är en oacceptabel siffra.
För genomförandet 2003 visar årets början t.o.m. en lägre nivå än under samma period 2002; särskilt de ingångna åtagandena i kategori 3 och 4 var i april lägre än vid samma tidpunkt i fjol.
Det finns en hel del olika problem. Vår delegationsresa till Bosnien nyligen, liksom en hel del andra kontakter, gör oss också bekymrade över att bristfällig information om den nya budgetförordningen skapat problem t.ex. för de externa delegationerna. Det kan få negativa effekter på effektivitetsvinsterna av reformprocessen och decentraliseringen. Vi såg vidare en del problem inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, t.ex. EU:s police mission i Bosnien, vad gäller anbud, kontrakt m.m. Vad gäller det tror vi att kommissionen borde undersöka om det inte behövs särskilda regler som skall passa våra åtgärder inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
Inom de särskilda utgiftskategorierna är vi fortfarande kritiska mot hanteringen av exportbidrag för transporter av levande djur. Vi beklagar att rådet inte antog vårt förslag om kontoplanen, som skulle ha gjort systemet betydligt mer öppet för insyn. Vi får därför göra ett nytt försök i år. Eftersom jag inte bara vill vara kritisk, kan vi också konstatera att t.ex. landsbygdspolitiken faktiskt överträffar våra förväntningar när det gäller genomförandet.
Mest bekymrade är vi dock vad gäller strukturåtgärderna. Andelen genomförda betalningar på detta område har minskat under årets första månader, trots den hårda kritiken tidigare år. Vi är också oroliga över ökningen av utestående åtaganden som uppgick till nästan 94 miljarder euro per den 30 april 2003 - en otrolig summa! I fråga om det måste det hända något nytt. Flera kolleger har nämnt N+2-bestämmelsen, som vi måste få effektivt tillämpad.
När det gäller strukturfonderna gläder vi oss över den förenklingsprocess som kommissionen har startat. Vi tror dock att den måste bli betydligt kraftfullare inom den nuvarande förordningen, men framför allt måste förberedelserna för en större översyn inför den nya förordningen sättas igång snabbt.
I kategori 3 är vi lite oroade för forskning och utveckling. Däremot är vi glada över att det finns en positiv utveckling när det gäller programmen för små och medelstora företag liksom för pilotprojektet små och medelstora företag inför utvidgningen. Vi välkomnar också att pilotprojekt och förberedande åtgärder nu kommer med i genomförandeplanen för 2003 som vi kom överens om förra hösten.
När det gäller externa åtgärder var genomförandet i april i år klart lägre än för samma period 2002, vilket bekymrar oss. Däremot är vi glada över den snabba överenskommelsen om att aktivera 79 miljoner från reserven för katastrofbistånd till Irak, liksom de nya förslagen om södra Afrika och Etiopien. Vi hoppas bara att inte situationen i Irak och Mellanöstern skapar en sådan osäkerhet för budgeten för 2003 att det skulle kunna innebära problem för de övriga områdena inom den externa politiken. Det tänker vi inte acceptera.
Slutligen: Ett av grundproblemen som vi har vad det gäller budgetens genomförande är att vi totalt sett har ett stelt budgetsystem som skulle behöva moderniseras och förändras. Det är emellertid i grunden en uppgift för konventet, som snart skall ha avslutat sitt arbete, och den framtida konstitutionen. I fråga om det hoppas jag att vi kommer att få se en radikal reform framöver.

Schreyer
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar ledamöter! Jag är mycket positiv till att vi så tidigt på året och med aktuella data har en debatt om verkställandet av budgeten. Parlamentet får varje vecka de siffror som rör genomförandet av budgeten. Det är siffror direkt från bokföringen. Sådan information får inga parlament i medlemsstaterna. Jag betonar detta därför att kommissionens bokföring ju varit föremål för offentliga debatter och att många yttranden hördes i det sammanhanget, som inte alltid var helt sakliga. Därför gläder jag mig här över debatten i sak och tackar föredraganden för hans detaljerade betänkande.
Förutom dessa siffror varje vecka får ni också tre gånger om året en rapport där verkställandet av budgeten kommenteras, och där framför allt de s.k. anormala totala utestående åtagandena (RAL) tas upp, dvs. de åtaganden som kommissionen gjort för mycket länge sedan, och de åtaganden där det under de senaste tre åren inte gjorts några betalningar. De ingångna åtagandena, som under de närmaste åren kommer att leda till motsvarande utgifter, uppgår nu - i slutet av juni - till totalt 122 miljarder euro. Jag håller med föredraganden Färm om att detta är ett belopp som snabbt måste minskas. Men jag håller också med om att vi måste se till att inte hela beloppet som rör RAL skall betraktas som anormalt, eftersom det inte stämmer i år. Kommissionen har en budget för åtagandebemyndiganden, och visar därigenom omfattningen av dem, vilket till exempel inte är fallet i många medlemsstater.
Jag vill gå in på enskilda punkter eller frågor i ert betänkande, herr Färm. För det första frågan om vilka generaldirektorat respektive politikområden som tilldelats de 717 tjänster, som budgetmyndigheten totalt sett har beviljat för åren 2001 och 2002. Ni kommer här att få en detaljerad lista. Vi har under de senaste åren bland annat stärkt det utrikespolitiska området, men även sådana verkställande områden som exempelvis regionalpolitiken eller det växande området rättsliga och inrikes frågor.
Ytterligare en punkt: hur ser personalplaneringen ut för Generaldirektoratet för utvidgning under år 2004, alltså efter att de tio nya medlemsstaterna anslutits? För budgeten 2004 utgår man från en avsevärd minskning av personalen, av antalet tjänster, i detta generaldirektorat, nämligen 105 tjänster. Därvid bör man notera att verksamheten inom Generaldirektoratet för utvidgning nästa år inte enbart kommer att begränsas till kandidatländerna Bulgarien, Rumänien och Turkiet, utan stödet inför anslutningen kommer också att avvecklas; vidare kom man för år 2004 och de följande åren i anslutningsförhandlingarna överens om ännu ett specifikt program, för att även i fortsättningen ge administrativt stöd till uppbyggnaden av en bra förvaltning. Den fortsatta utvecklingen för Generaldirektoratet för utvidgning kommer sedan att granskas i samband med budgetförfarandet för 2005.
Beträffande genomförandet av budgeten i år påpekar ni dessutom att utnyttjandet är mindre än förra året vid samma tidpunkt. Detta hänger i själva verket samman med initialarbetet med den nya budgetförordningen. Denna nya budgetförordning medför ju omfattande ändringar för finanshanteringen. Det är ju en grundläggande reform. Mer än 1 000 medarbetare utbildades förra året av Generaldirektoratet för budget. Ändå är mycket nytt och behöver därför inarbetas. Det krävs i själva verket exempelvis också ökade säkerhetsåtgärder hos mottagarna. Även detta kräver en viss inarbetning på denna sida.
Beträffande genomförandet av budgeten på de externa områdena vill jag göra några speciella påpekanden. Allmänt kan man säga att de utnyttjade medlen under de första månaderna i år inte obetingat medger några slutsatser om den fortsatta utvecklingen under året. Hittills har 1,8 miljarder euro bundits till åtaganden, vilket inte alls är dåligt procentuellt sett. När det gäller stödet inför anslutningen vill jag också påpeka att genomförandet här, nu liksom tidigare, inte är tillfredsställande. Men om man jämför siffrorna för verkställandet av budgeten i år med siffrorna för förra året så ser man att det nu ändå går lite snabbare.
En särskild situation hade vi i fråga om den humanitära hjälpen. Ni nämnde det. Här minskades medlen under budgetförfarandet för 2003, också med hänvisning till att det finns en katastrofreserv. 79 miljoner euro har budgetmyndigheten beviljat för att bemästra humanitära uppgifter i Irak. Vi har begärt ytterligare 25 miljoner för södra Afrika, och i morgon kommer vi att tala om ytterligare 15 miljoner för Etiopien. Jag hoppas att vi kommer överens även där, för här är det verkligen viktigt med snabb hjälp. Jag tror att det är alla deltagares mening.

Ferber (PPE-DE).
Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Vid en sen eller tidig tidpunkt får vi nu göra upp om genomförandet av budgeten för 2003. Jag vill först tacka föredraganden Göran Färm så hjärtligt för att han också uppmärksamt har läst de siffror som ni lyckligtvis ställer till förfogande.
Lektyren var naturligtvis inte så glädjande, och jag vill bara helt allmänt göra den sammanfattningen att man som medlem i en del av budgetmyndigheten nog undrar vilken beslutskraft vi måste visa för att tillsammans med rådet sammanställa en budget, som ju är en politik som omvandlats till siffror, medan de som skall genomföra den inte på långt när är i stånd att genomföra politiken så som budgetmyndigheten har velat. Det är i själva verket en grundläggande kritik, som jag ofta har yttrat här, och det blir inte bättre, utan snarare sämre. Det kan naturligtvis inte på lång sikt vara kommissionens strategi. Vi lägger alltid fram sparbudgetar, och sedan vill man göra sig ännu mer populär i medlemsstaterna genom att man inte betalar ut medlen som det tidigare har stridits häftigt om.
Jag har nu en mängd klagomål på mitt bord, där enskilda grupperingar, som skall stödjas ur gemenskapens budget, vilket också har fastslagits genom motsvarande bestämmelser, särskilt i år står inför massiva administrativa problem i förhandlingarna med kommissionen på grund av den nya budgetförordningen. Där skulle jag vilja vädja om att man bidrar till att visserligen allt iakttas, men att det å andra sidan, när allt kommer omkring, också blir möjligt att göra betalningarna. Byråkratin - eller den ordentliga kontrollen av hur medlen används - är inte till för att i princip omöjliggöra betalningar.

Virrankoski (ELDR).
Herr talman! Detta års allmänna huvudföredragande för budgeten, Göran Färm, har utarbetat ett utmärkt betänkande om budgetgenomförandet och jag vill uppriktigt tacka honom för det. I betänkandet undersöks, med rätta, två nyckelpunkter i detalj, nämligen utestående åtaganden och återtagande, det vill säga N+2-regeln. Som jag nämnde tidigare uppgick de utestående åtagandena till 126 miljarder euro i april, vilket var en ökning med över 15 miljarder euro på ett år. Dessa utestående åtaganden var särskilt påtagliga i strukturfonderna, där de uppgick till 94 miljarder euro, vilket är lika med bemyndigandena för nästan tre år.
Situationen är allvarlig. Vid början av den nuvarande programperioden antogs N+2-regeln. Den innebär att det inte får göras några återtaganden om inga betalningar har gjorts under två år. Kommissionen förefaller tolka regeln som så att förskottsbetalningar, som inte ens grundas på inlämnade fakturor, skall betraktas som betalningar. På så vis kan ett projekt hållas vid liv från det ena året till det andra genom små förskottsbetalningar, även om projektet inte ens har börjat genomföras. Kommissionen måste förbättra kontrollen av N+2-regeln och återställa bestämmelsens ursprungliga syfte.

Talmannen.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Talmannen.
Nästa punkt på föredragningslistan är ett resolutionsförslag (B5-0320/2003) från utskottet för utveckling och samarbete om handeln med barn och om barnsoldater.

Carlotti (PSE).
Herr talman! Europaparlamentet har redan uttalat sig två gånger om frågan om barnsoldater, år 1999 och 2000. Varför då använda ett brådskande förfarande nu för en ny resolution som naturligtvis går längre eftersom den inte bara omfattar barnsoldater utan också alla former av handel med barn? Ja, för att problemet fortsätter att växa och Europeiska unionen inte visar tillräcklig beslutsamhet. 300 000 barn, pojkar och flickor, har värvats till stridande enheter i mer än trettio länder. Varje år är 1,2 miljoner barn offer för en handel som för närvarande är en snabbt växande marknad och är värd nära 3 miljoner euro per år. Efter narkotikahandel och handel med lätta vapen är det den tredje mest lönsamma brottsliga verksamheten i världen.
Kampen mot detta vanvettiga gissel på 2000-talet borde vara en viktig riktlinje i unionens utvecklingspolitik. Tyvärr är det inte så. På internationell nivå intensifieras emellertid mobiliseringen, såsom ikraftträdandet 2002 av det fakultativa protokollet till FN:s konvention om barnets rättigheter gällande handel med barn, barnprostitution och barnpornografi.
Vi ber enträget rådet att uppmuntra medlemsstaterna att ratificera protokollet, för alltför få har hittills gjort det. Vi ber också att barnens rättigheter skall bli en politisk prioritering i unionen, och genom budgetära medlingar uttryckas i ett lämpligt budgetanslag med en särskild budgetpost, för att stärka dess effektivitet och läsbarhet, samt i en gemensam strategi. Rådet antog naturligtvis i princip en sådan strategi den 10 december 2002, men texten måste ges ut och utan dröjsmål vara operativ. I vår resolution föreslås därför några idéer, såsom utnämning av en hög representant för barns rättigheter, samarbetspolitik grundad på förebyggande åtgärder, stöd och skydd av offer, ett bättre samarbete mellan ursprungsländerna och internationella mandat mot organisatörer och upphovsmän till denna usla handel.

Ford (PSE).
Herr talman! Jag skulle vilja gratulera Carlotti till hennes tal. Jag är förvånad över att ingen från Europeiska, liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp, som har lagt fram tre ändringsförslag till detta betänkande, har talat under den här debatten.

Schreyer
. (DE) Herr talman, ärade ledamöter! Kommissionen välkomnar förslaget till betänkande om barnens rättigheter, som utarbetades för sammanträdet med Gemensamma parlamentsförsamlingen AVS-EU. Det förtydligar den enorma utmaning som det internationella samfundet står inför när det gäller skyddet av barnens rättigheter.
För det första beträffande barnsoldater: Europeiska unionen stöder FN:s särskilda representant och välkomnar initiativen från FN:s säkerhetsråd, särskilt resolution 1460 av den 30 januari 2003. Europeiska unionen uppmanar alla stater att ratificera det frivilliga protokollet om överenskommelsen om barnens rättigheter och påskynda ratificeringen av Romstadgan för internationella brottmålsdomstolen, där det betraktas som krigsförbrytelser att utnyttja och värva barn under 15 år eller använda sådana barn vid strid mot fiende.
På politisk nivå arbetar Europeiska unionen för en gemensam linje när det gäller problemet med barnsoldater. I december 2002 godkände rådet utarbetandet av en strategi eller riktlinjer i denna fråga. UNICEF och andra aktörer organiserade därpå den 14 mars 2003 ett möte med experter på barnrätt. De rekommendationer som gjordes vid detta möte betonar bland annat betydelsen av en strategi för tiden före och efter konflikten, samt nödvändigheten att göra denna fråga till en övergripande fråga i Europeiska unionens hela beslutsfattandeprocess. Rådets arbetsgrupp för mänskliga rättigheter kommer vid lämplig tidpunkt att granska vilka steg man närmast bör ta.
Beträffande den europeiska finansieringen av åtgärder till förmån för barn i väpnade konflikter kan följande sägas: för ECHO är barnen en tyngdpunkt inom den humanitära hjälpen. Detta engagemang återspeglas i konkreta projekt, försvarsåtgärder och forskningsaktiviteter. Barnen är en av de tre tyngdpunkterna i ECHOs strategi för detta år.
För det andra beträffande bekämpningen av handeln med barn: Europeiska unionen har inlett många initiativ på lagstiftande, politisk och finansiell nivå. 2002 fattade rådet ett rambeslut om att bekämpa människohandeln och uppnådde politiskt samförstånd om förslaget till ett rambeslut om att bekämpa sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi. Den 18-20 september förra året ägde på kommissionens initiativ ?Europeiska konferensen om förebyggande och bekämpande av människohandel - en global utmaning för 2000-talet? rum. Ett konkret resultat av konferensen var Brysseldeklarationen. Kommissionen beslutade sedan den 25 mars 2003 att tillsätta en rådgivande expertgrupp i fråga om människohandel, som skall stödja kommissionen när det gäller att på europeisk nivå åstadkomma ytterligare konkreta förslag. Kommissionens grupp skall särskilt lägga fram en rapport som stöder sig på rekommendationen i Brysseldeklarationen. 2002 finansierades inom ramen för programmet Stop II 16 projekt med mer än 1,7 miljoner euro för att bekämpa människohandel och sexuellt utnyttjande. Även programmen Tacis och Cards stöder projekt för att bekämpa människohandel i Öst- och Sydösteuropa, och även inom ramen för EU-Afrika-dialogen har en handlingsplan mot människohandel utarbetats.
För det tredje i fråga om ?barn och utveckling?: kommissionen följer millenniemålen på utbildningens område, särskilt när det gäller att uppnå grundläggande skolutbildning och minska spädbarns- och barndödlighet över hela världen. Barn som sådana är visserligen inte någon specifik målgrupp för vår utvecklingspolitik, men inom områdena undervisning, hälsa, aids och befolkningspolitik erhåller de omfattande stödmedel. Slutligen innefattar exempelvis Cotonouavtalet särskilda bestämmelser för att skydda ungdomar, särskilt med tanke på bekämpningen av barnarbete. I syfte att främja dessa mål har kommissionen också totalt sett stärkt sitt samarbete med Internationella arbetsorganisationen (ILO).
Avslutningsvis kan jag konstatera att betänkandet innehåller många intressanta förslag för en utbyggnad av Europeiska unionens engagemang för barnens rättigheter. Gemenskapen har visserligen för närvarande inte någon särskild behörighet på detta område. Vi avvaktar emellertid med intresse resultaten från diskussionerna om förslaget till konstitutionellt fördrag, alltså från det europeiska konventet, där för första gången skyddet av barnens rättigheter tas upp som ett specifikt mål för Europeiska unionen. Tack så mycket för er uppmärksamhet!

Talmannen.
Tack, fru kommissionär, för detta detaljerade svar.
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 00.38.)

