En temainriktad strategi för ett hållbart nyttjande av naturresurser (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Kartika Tamara Liotard, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om en temainriktad strategi för ett hållbart nyttjande av naturresurser.
Kartika Tamara Liotard 
föredragande. - (NL) Herr talman och alla som närvarar så här sent! I sådana här fall anser jag att det är kvaliteten och inte kvantiteten som är viktig. Det är i alla fall så jag anser att ni ska se på det.
Det har tagit kommissionen fem år att utarbeta en strategi för ett hållbart nyttjande av naturresurser. Eftersom det är en lång tid är det beklagligt att det förslag som lagts fram saknar mål. I ärlighetens namn har kommissionen tydligt fastställt problemet, dvs. att om vi fortsätter på det här sättet kommer vi utan tvekan att utarma våra resurser och därmed ställas inför ett allvarligt hot mot ekonomin och livskvaliteten.
Sedan har kommissionen dock inte lyckats ta fram några konkreta åtgärder. Den kräver bland annat mer forskning och fler uppgifter. Allt detta är bra, men vi kan inte vänta så mycket längre. Precis som med klimatförändringen är naturresursproblemet akut, och det är nu vi måste vidta konkreta åtgärder. Vid en genomläsning av förslaget är kommissionen otydlig på den punkten. Kommissionen inbjuder inte medborgarna till särskilt mycket eftertanke i frågan, trots att det är de som slutligen kommer att få ta emot stöten.
Pudelns kärna är enkel. Det ekologiska fotavtrycket, dvs. miljökonsekvenserna av vår förbrukning, överstiger jordens kapacitet. Om till exempel den här barnskon är det ekologiska fotavtryck som tillåts för att det ska råda balans bland våra naturresurser motsvarar den här stora herrskon den rådande förbrukningsnivån. Som ni ser är den verkligen alldeles för stor. Därför är detta ett bra exempel på vad vi håller på med för närvarande.
Herr kommissionsledamot! Jag ska vara helt ärlig. Den instinktiva reaktionen i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet var att hela dokumentet borde skickas tillbaka till er med en uppmaning till kommissionen att omarbeta det. Vi tyckte dock inte att detta var särskilt konstruktivt, och vi har inte heller tid att vänta i ytterligare fem år på att något ska hända. Därför beslutade jag mig för att utarbeta ett rimligt förslag och uppmanade alla mina kolleger att hjälpa mig med det. Det ska ni veta att mina kollegor hade några fantastiska möten där de kläckte idéer. Genom att samarbeta kom vi fram till en lång rad idéer för att förbättra kommissionens dokument, och det tog oss inte längre tid än tre eller fyra månader. Jag vill tacka dem eftersom vi utan tvekan har uppnått en hel del. Med anledning av alla dessa välgrundade ändringsförslag kanske utformandet av betänkandet inte är mycket att skryta med, men jag hoppas att budskapet är tydligt. Parlamentet vill vidta konkreta åtgärder i stället för att vänta.
Av de få förslag jag vill ta upp handlar det första om jordbruket. Jordbruket omfattas inte av den temainriktade strategin. Jag tycker att det är ganska konstigt med tanke på att jordbrukssektorn tillhör dem som förbrukar mest naturresurser. Sektorn går därför miste om en stor möjlighet. Som jag har förstått det beror det på att generaldirektoratet för jordbruk och generaldirektoratet för miljö inte är överens i frågan. Det vore dock oacceptabelt om inbördes gnabb mellan EU-tjänstemän ledde till att strategin saknade brett stöd.
Jag föreslår även att europeiskt jordbruksstöd sätts i direkt samband med hållbarhet. Till exempel borde majsstödet dras in om det krävs omfattande bevattning som leder till slöseri med vatten. Istället borde man ge stöd till jordbruksföretag som åtar sig att använda alternativa energikällor, såsom vindkraft. Förutom jordbrukssektorn omfattar strategin - vilket är fel - inte heller transportsektorn, fiskerisektorn och byggnadssektorn. Det måste vi också göra något åt. Kort och gott bör strategin omfatta alla politikområden.
Man har främst fäst vikt vid konsumenten och producenten i utarbetandet av strategin. Andra förslag omfattar ett livscykeltänkande, en förteckning över de tio främsta naturresurser som ska prioriteras, skatteincitament, tillhandahållande av information, frivilligorganisationer och sakkunnigas medverkan samt alternativ återvinning och återanvändning. Helt enkelt för många att nämna.
Jag föreslår att EU på det hela taget strävar efter en halvering av resursanvändningen före 2030. Detta är inte science fiction utan verkligen nödvändigt. Självfallet borde inte politik på EU-nivå hindra medlemsstaterna från att gå längre. Om de medlemsstater som lyckas bäst föregår med gott exempel kan denna trend främjas ytterligare.
Vid sitt allra senaste besök i utskottet för miljö talade kommissionsledamot Stavros Dimas om vikten av naturresurser, och det gladde mig. Jag har skickat ett brev till honom och bett honom att samarbeta. Jag lever därför i förhoppningen att kommissionsledamoten kommer att driva en mer framåtsträvande politik än den som kommissionen anger i det aktuella dokumentet. Om det är fallet kan de bara se fram emot ett kritisk betänkande från parlamentet.
Talmannen
Fru Liotard! Jag kan försäkra er att parlamentet har lyssnat på er efter bästa förmåga så här sent.
Stavros Dimas
ledamot av kommissionen. - (EL) Herr talman, ärade ledamöter! Jag vill börja med att tacka Europaparlamentet för att det särskilt uppmärksammat den här strategin. Jag vill tacka Kartika Tamara Liotard och skuggföredragandena för att de utarbetat det betänkande som diskuteras idag. Det innehåller utan tvekan många positiva och användbara uppgifter som får oss att tänka på eventuella framtida åtgärder och utveckla dem.
Användningen av naturresurser är mycket viktig när det gäller både miljösituationen och den ekonomiska tillväxten. Det finns anledning att oroa sig över utvecklingen i takt med alltmer påtagliga följder, såsom en fortlöpande minskning av den biologiska mångfalden, växthusgasutsläppen samt en försämring av vatten-, luft- och markkvaliteten, men också över det höga ekonomiska pris vi får betala.
Det är uppenbart att användningen av naturresurserna utgör ett hot mot våra ekosystem, som är en förutsättning för vår livskvalitet och vårt välstånd. Därför är vi tvungna att anpassa den ekonomiska verksamheten till planetens begränsningar.
Det är målet med strategin för naturresurserna, som är ett resultat av den kraftfulla - ofta med motsättningar - men även mycket givande debatt som har pågått i mer än fem år. Strategin innebär ett förhållningssätt till miljöpolitiken med fokus på å ena sidan naturresurser och å andra sidan en långsiktig ram för att begränsa miljökonsekvenserna av naturresursanvändningen i en ekonomi under utveckling. Målet med strategin är dessutom att se till att naturresurserna används mer effektivt.
Dessa mål är mycket ambitiösa men likväl genomförbara. Europa har redan lyckats stabilisera användningen av naturresurser i vissa sektorer inom ekonomin. Vi släpar dock efter andra länder, till exempel Japan som använder sina naturresurser på ett mycket mer effektivt sätt. Genom strategin främjas produkter, tekniker och konsumtionsmönster som omfattar en mer effektiv användning av naturresurser och orsakar mindre förorening.
Man har redan tagit nya initiativ för att genomföra strategin. Jag vill ge tre exempel:
För det första håller kommissionen på att bilda ett uppgiftscentrum som kommer att tillhandahålla information i policyprogrammeringen. Det kommer att leda till en bättre förståelse för resursanvändningen och effekterna av olika typer av ekonomisk verksamhet.
För det andra kommer kommissionen att driva på utvecklingen av en ny generation indikatorer för att mäta framstegen när det gäller miljöskydd och bevarandet av naturresurser. Många kvantitativa indikatorer har redan införts för användningen av naturresurser, till exempel i energi- och klimatförändringssektorn. Att fastställa stränga mål för luft- och vattenkvaliteten i atmosfären samt för avfallsåtervinningen är ett led i att uppnå målen med strategin för naturresurser. Med hjälp av strategin kommer vi att kunna räkna ut det allmänna kvantitativa målet för bevarande av naturresurser inom ekonomin.
För det tredje måste all politik anpassas efter användningen av naturresurserna baserat på hela livscykeln. Vi måste ta hänsyn till miljökonsekvenserna med naturresurserna från det att de utvinns tills de förbrukas, dvs. från födelse till död, så att konsekvenserna inte överförs från ett skede i livscykeln till ett annat eller till andra länder. När vi till exempel importerar bearbetade metaller till Europa får vi inte se genom fingrarna med miljökonsekvenserna av gruvindustrin i andra länder. I själva verket kommer de naturresurser som används i Europa i allt större utsträckning från utvecklingsländer. Biobränsle är ett annat utmärkande exempel.
Vi talar därför om en global utmaning och måste ta på oss ansvaret. Vi har i samarbete med FN:s miljöprogram bildat en internationell panel för en hållbar användning av naturresurser som kommer att börja utvärdera konsekvenserna av resursanvändningen på planeten och föreslå nya åtgärder. Arbetsprogrammet för den nya internationella panelen omfattar redan frågor som miljövillkor för biobränsleproduktionen och genomförandet av världsomfattande åtgärder för att främja återvinningssamhället. Om panelen når samma framgång som den internationella panelen för klimatförändringar kommer vi i stor utsträckning att nå målen.
Grunden är redan lagd. Med hänsyn till er utförliga granskning och era förslag kommer kommissionen att sträva efter ett framgångsrikt genomförande av strategin för naturresurser. På sikt kommer strategin att leda till en hållbar användning av naturresurser och kan komma att utgöra en måttstock för annan politik. Det här är bara första skedet i en lång process. Om vi nu samarbetar kring särskilda åtgärder kommer vi genom genomförandet att bidra till att utveckla all politik inom ekonomins alla sektorer.
Avril Doyle
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman! Kommissionsledamoten säger att dessa mål är ”ambitiösa”. Det är inte min uppfattning! Kommissionens rapport utsattes för mycket hård kritik när utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet diskuterade den första gången i oktober, eftersom ambitionen i dokumentet är mycket begränsad efter fem års utvecklingsarbete. Det skulle i bästa fall kunna beskrivas som ett tillräckligt grundläggande dokument att inleda diskussionen med, men det saknar konkreta målsättningar och, som jag sa, all ambition. Detta kan förmodligen tillskrivas ett revirkrig mellan Generaldirektoratet för jordbruk och landsbygdsutveckling och Generaldirektoratet för miljö - och gissa vilka som vann? Det sistnämndas strategi har huvudsakligen begränsats till kunskapssamlande, och man tar inte upp vissa centrala problemområden som exempelvis - föga förvånansvärt - jordbruk, skogsbruk, transport etc.
Även om det nämns några nya initiativ, såsom ett uppgiftscentrum för naturresurser, ett högnivåforum och en internationell panel, är tidshorisonten på 25 år helt oacceptabel. Föredraganden Kartika Tamara Liotard har däremot arbetat hårt för att ge mer innehåll till förslaget. Hon påpekar med rätta att kommissionens meddelande inte följer de krav som fastställs i den sjätte handlingsplanen för miljön i fråga om konkreta mål och tidsplaner. I betänkandet uppmanas kommissionen att ersätta denna icke-strategi med ambitiösa förslag, inklusive tydliga mål och bindande tidsplaner.
Jag välkomnar betoningen på en integrerad politisk strategi och på en yttre inverkan av EU:s politik på hållbara resurser. Det enda problemet är att föredraganden kan ha gjort ett alltför bra jobb. Det råder en så bred enighet i utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet i fråga om hennes betänkande att praktiskt taget alla ändringsförslag antagits, vilket har gjort betänkandet ganska långt, med många upprepningar på vissa ställen. Detta påverkar enligt min uppfattning budskapet på ett negativt sätt. Av den anledningen har jag på min grupps omröstningslista avgett en nejröst i fråga om vissa punkter som är en upprepning av punkter på andra ställen i betänkandet.
Gyula Hegyi
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Vi har ärvt naturresurserna från naturen eller skaparen, men vi bär ansvar för dem gentemot framtida generationer. Vi hör alltmer motstridig information om hotet mot balansen i naturen. Två tredjedelar av de ekosystem som människan är beroende av är på nedgång. Europas efterfrågan på naturresurser har ökat med nästan 70 procent sedan tidigt 1960-tal. Vi måste sätta stopp för denna farliga trend.
Vi behöver ekonomisk tillväxt, för det finns fortfarande människor som lever i fattigdom, men utan en ökad användning av naturresurser och med mindre miljöpåverkan. Denna frikopplade ekonomiska tillväxt och det ökade nyttjandet av naturresurser är det huvudsakliga budskapet i detta betänkande. Den strategi som kommissionen har föreslagit är ganska svag och omfattar inga tidsfrister eller mål. Det är anledningen till att jag lade fram omkring 25 ändringsförslag på PSE-gruppens vägnar. Det gläder mig att alla utom ett av dem har godkänts av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet.
Mina kolleger i Europaparlamentet och jag har föreslagit konkreta målsättningar för att förbättra engagemanget för framtiden. Jag föreslår särskilda målsättningar i fråga om livsmedel, boende och transportsektorn. I en marknadsekonomi är beskattningen det lämpligaste verktyget för reglering av användning av naturresurser. Det är anledningen till att det är så viktigt att upprätta ett europeiskt system för ekoskatt. Detta betänkande bör följas av särskilda förordningar och direktiv för att stoppa denna självdestruktiva överanvändning av naturresurser.
Mojca Drčar Murko
för ALDE-gruppen. - (SL) Målet med den temainriktade strategi som diskuteras här är en effektivare användning av energi och råvaruresurser. Strategin är förmodligen den viktigaste delstrategin i det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Det viktigaste målet är att förhindra det onödiga slöseri med förnybara och icke förnybara energikällor som hotar miljöbalansen.
Produktlivscykler är en filosofi som ges särskilt utrymme bland de åtgärder som utarbetas för att begränsa överdriven förbrukning. Det är möjligt att avsevärt öka den mängd produkter som återförs till ekonomin i slutet av livscykeln och att återanvända dem. I det avseendet har strategin ett nära samband med förfarandet för översyn av EU:s lagstiftning om avfallshantering.
De ambitiösa mål som vi vill att den temainriktade strategin ska innehålla är inte orealistiska. Eftersom man i den politiska debatten fäster stor vikt vid en ekonomisk användning av naturresurser har medborgarna faktiskt blivit mer villiga att medverka till en rationell återanvändning av avfall. Våra städer, till exempel, är potentiella guldgruvor när det gäller råmaterial. Precis som vid utvinningen av malm från gruvor kan vi använda avancerade metoder när det gäller insamling och sortering av avfall för att utvinna järn, zink, koppar och plast. Samtidigt krävs endast tre gånger så lite energi som vid råvaruproduktionen. Gruvbrytning i städer är en lovande bild av den moderna staden som en lukrativ gömma av återvinningsmaterial. Det är inte den enda metoden för att avsevärt förbättra effektiviteten i naturresursanvändningen.
Wiesław Stefan Kuc
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Det har snart gått 50 år sedan det första betänkandet lades fram i Rom. Sedan dess har naturresurserna minskat, men vi har gjort stora tekniska framsteg och lärt oss att använda råvaror och energi på ett mer effektivt sätt genom att utnyttja resurser som vi inte ens drömde om för femtio år sedan. Har vi utnyttjat all kunskap, teknik och erfarenhet? Absolut inte. Det framgår tydligt av betänkandet.
Jag stöder betänkandet helhjärtat men menar också att EU gör mycket, mycket mer än andra länder, för att skydda jord, vind och vatten. EU gör mycket för att återvinna och återanvända råmaterial. Vi måste dock vidta fler åtgärder för att förbättra användningen av tillverkningsavfall. Detta minskar inte bara miljöförstöringen utan leder även till att naturresurserna används mer effektivt.
Satu Hassi
för Verts/ALE-gruppen. - (FI) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill tacka föredraganden Kartika Tamara Liotard för ett utmärkt arbete. Nuförtiden lever människorna på ett ekologiskt kreditkort som överskrider de ekologiska tillgångarna. De naturresurser som människorna använder uppgår till 25 procent mer än vad som ryms inom ramen för en hållbar nivå. Det betyder att vi förbrukar våra barns kapital. Enligt Europeiska miljöbyrån överskred den europeiska förbrukningen av naturresurser Europas egen biokapacitet under 1960-talet. Om den nuvarande trenden håller i sig kommer vi 2050 att överstiga den hållbara nivån för användning av naturresurser med 100 procent. Behovet av att minska klimatutsläppen är bara ett led i den mer världsomfattande utmaningen att använda naturresurserna mer sparsamt och förståndigt.
Om användningen av naturresurserna ska rymmas inom ramen för en hållbar nivå och vi samtidigt ska göra det möjligt för utvecklingsländerna att ta sig ur fattigdomen borde de rika länderna, såsom vi själva, under en femtioårsperiod öka förhållandet mellan det uppnådda välståndet och naturresursförbrukningen tiofalt. Det låter som science fantasy, men det innebär endast en gradvis förbättring med fem procent per år. Vi har haft möjlighet att göra något liknande för att förbättra arbetsproduktiviteten, så varför skulle vi inte förbättra naturresursproduktiviteten? Det här seklet måste vi förbättra naturresursproduktiviteten, förhållandet mellan det uppnådda välståndet och användningen av naturresurser.
Precis som alla redan har sagt är den strategi som kommissionen har lagt fram alldeles för svag, främst eftersom den saknar konkreta mål och tidsplaner trots att detta är ett krav inom ramen för det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Vi har kunskapen för att utarbeta dem. Vi behöver tydliga mål och tidsplaner före nästa år, bland annat handlingsprogram som omfattar hela sektorer.
Det billigaste sättet att förbättra produktiviteten i naturresursanvändningen är att upphöra med miljöskadligt stöd. Det borde vi göra omedelbart. Kartika Tamara Liotards slutsats att vi behöver mer kvalitet och mindre kvantitet skulle även kunna vara vårt motto i användningen av naturresurser.
Irena Belohorská
(SK) Jag vill börja med att tacka föredraganden för ett utmärkt arbete och för hennes ställningstagande i frågan. Alla punkterna i betänkandet om en temainriktad strategi för ett hållbart nyttjande av naturresurser har mitt fulla stöd. Att kommissionen arbetade med dokumentet i fem år visar på allvaret i problemet.
I dokumentet har kommissionen varken angett specifika tidsplaner eller beskrivit de metoder som ska antas. Vi måste erkänna att det handlar om en världsomfattande vattenkris, särskilt när det gäller dricksvatten, en global uppvärmning och ett hot mot den biologiska mångfalden, där Europas ekologiska fotavtryck är dubbelt så stort som den europeiska biokapaciteten. Varje år dör människor på grund av sjukdomar som orsakas av miljöförstöring. Detta ställer krav på ett mer proaktivt och radikalt förhållningssätt.
Jag stöder förslaget om en fullständig reform av stödsystemet. Stödverksamhet som påverkar miljön negativt måste minskas eller upphöra, särskilt inom jordbruket. Om kommissionen hävdar att det inte finns tillräckligt många indikatorer för att fastställa tidsskalor anger föredraganden flera i betänkandet, till exempel GDP (Gross Domestic Product), DMC (Domestic Material Consumption) osv.
Om vi vill minska beroendet av naturresurser håller jag med om att tolv procent av energin inom EU måste komma från förnybara energikällor före 2012 och att vi före 2008 måste genomföra en särskild handlingsplan för de tjugo ämnen som har störst inverkan.
Riitta Myller
(FI) Herr talman! Kommissionsledamot Stavros Dimas exempel var bra eftersom en ökning av bioenergiproduktionen måste vara hållbar och särskilt ske på global nivå, även om problemet med till exempel strategin är att den inte omfattar jordbruket och skogsbruket.
Det här är en av de sista temainriktade strategierna inom ramen för det sjätte miljöhandlingsprogrammet. Det har redan nämnts här att man har fastställt kvantitativa och kvalitativa mål för EU:s miljöpolitik inom ramen för det sjätte miljöhandlingsprogrammet och att dessa inte anges i kommissionens förslag. Det har inte heller varit möjligt att inom ramen för strategin för naturresurser uppnå målet om att användningen av naturresurser och dess konsekvenser inte ska överstiga miljöns kapacitet.
Det sjätte miljöhandlingsprogrammet skulle ha granskats för ett år sedan, och det är viktigt att vi genomför en granskning av det här systematiska programmet nu när vi har kommit så långt i debatten om temainriktade strategier. Därför vill jag fråga kommissionsledamot Stavros Dimas när kommissionen kommer att granska det sjätte miljöhandlingsprogrammet.
Evangelia Tzampazi
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill tacka min kollega Kartika Tamara Liotard för det omfattande och sammanhängande betänkandet. Den klimatförändring och energikris som EU står inför kräver gemenskapsåtgärder och en välstrukturerad strategi för en hållbar användning av naturresurser som åtminstone uppfyller de krav som fastställts inom det sjätte miljöhandlingsprogrammet.
Jag vill framhålla att vi behöver en strategi för en effektiv användning av naturresurser och förbättringar när det gäller hanteringen av både naturresurser och avfall i syfte att anta hållbara produktionsmetoder och konsumentnormer. Samtidigt som vi behöver skilja på resursanvändningen och avfallsproduktionen å ena sidan och den ekonomiska tillväxten å andra sidan måste vi se till att användningen är hållbar. Herr kommissionsledamot! Jag anser att det ni säger stämmer. Grunden är redan lagd.
Talmannen
Innan jag ger ordet till kommissionsledamot Stavros Dimas vill jag meddela Kartika Tamara Liotard att jag har läst arbetsordningen och att ni kan behålla de skor som ni använde som exempel eftersom det inte är nödvändigt att få in dem för att upprätta protokollet.
Stavros Dimas
Det var faktiskt skoavtryck, inte fotavtryck!
Herr talman, ärade ledamöter! Först och främst vill jag tacka er för de konstruktiva kommentarer som har framställts i betänkandet och under kvällens debatt. Vi är alla överens om att dagens nyttjande av naturresurser inte är hållbart. Ett hållbart nyttjande av naturresurser är verkligen en gemensam utmaning för oss alla som politiskt ansvariga, som företag och som medborgare, såväl i Europa som globalt.
Parlamentet har en mycket viktig roll i att leda detta projekt och mobilisera det nödvändiga stödet från allmänheten. I dag, mer än ett år efter antagandet av meddelandet, har vi redan gjort vissa framsteg. Medlemsstaterna har stött strategin, och den håller på att bli ett globalt riktmärke, som främjas av bland annat OECD.
Vi utvecklar och för genomförandet framåt på ett öppet, tydligt och engagerat sätt. Ert betänkande och dagens diskussion kommer att beaktas inför framtida åtgärder.
Politiken om nyttjandet av naturresurser är nära knuten till det sätt vi tillverkar och konsumerar produkter på. I den kommande handlingsplanen för hållbar konsumtion och produktion kommer vi att fokusera på en ekodesign av produkter, på ett miljövänligare framskaffande och på åtgärder för att hjälpa konsumenterna att göra bättre val.
Åtgärderna kommer inledningsvis att fokuseras på livsmedel, boende och transport, områdena med störst miljömässig påverkan. Vi kommer också att ta itu med de andra prioriteringarna. Vi kommer att främja åtgärder för bästa metod, nyskapande och ekoeffektiva lösningar och användning av ekonomiska verktyg. För bara en månad sedan publicerade kommissionen en grönbok om utnyttjande av marknadsbaserade instrument inom energi- och miljöpolitiken, och jag förordar att se bortom BNP vid bedömningen av våra samhällens ekonomiska, sociala och miljömässiga framsteg.
Slutligen har jag full förståelse för dem av er som vill se fler åtgärder och få dem tidigare, och jag tackar parlamentet för dess proaktiva roll i sammanhanget.
Jag sympatiserar också med kraven på mer specifika målsättningar. Som jag upplyste er om tidigare finns det redan en rad ambitiösa målsättningar i anknytning till nyttjande av resurser, t.ex. det övergripande målet med strategin, att frikoppla negativa följder för miljön från tillväxt på EU-nivå och global nivå. Detta vill jag hävda är en mycket ambitiös målsättning, som stöds formellt av kommissionen och rådet.
Vi kommer att undersöka behovet av att fastställa ett övergripande mål för resurseffektivitet i samband med den granskning av resursstrategin som är planerad till 2010. Resursstrategin är ett stort steg framåt, och syftar bland annat till att hantera miljömässig påverkan med ett livscykelinriktat tillvägagångssätt.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.
András Gyürk
, skriftlig. - (HU) Även om bevisen ökar för att användningen av de naturliga energikällorna har varit orimlig och överdriven, och att oron över hållbarheten när det gäller naturmiljön har blivit en del av vardagen, saknar människorna, och särskilt de politiska ledarna, en tydlig uppfattning om hur problemet ska hanteras.
Det politiska begreppet hållbar utveckling är för allmänt för att leda till konkreta resultat. Inom ramen för begreppet försöker man dessutom samtidigt att skydda naturmiljön och lösa de komplexa rättviseproblemen bland generationer och nationer. De metoder som finns för att mäta miljön (till exempel livscykelanalyser) och indikatorer (till exempel det ekologiska fotavtrycket) är förenade med metodologiska problem och står ofta i motsats till varandra.
Utan att ifrågasätta nyttan av att utarbeta en gemensam, komplex och tydlig kunskapsbas om naturliga energikällor och fastställa indikatorer för att mäta användningen av energikällor är det viktigt att framhålla att man även utan detta kan vidta många åtgärder.
Det är beklagligt att det varken i förslaget från kommissionen eller i det åtföljande betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet nämns att marknadsförordningarna och de marknadsinriktade förordningarna skulle kunna bidra till en effektiv användning av naturliga energikällor. Det vore ett misstag att glömma bort att förordningen om koldioxidutsläpp fungerade tillfredsställande - även om det inte gick att undvika att regeringen gjorde för stora tilldelningar under den första fördelningsperioden. Det vore ett misstag att inte erkänna att det är just avsaknaden av en gemensam, obegränsad konkurrensutsatt marknad i Europa som verkar hämmande för många lösningar som skyddar naturliga energikällor (till exempel en bredare distribution av förnybara energikällor).
