Formalus posėdis - Čekijos Respublika.
Pirmininkas
- Pone Čekijos Respublikos Prezidente, noriu šiltai pasveikinti Jus Europos Parlamente.
Václav Klaus
Čekijos Respublikos Prezidentas. - (CS) Pirmiausia noriu Jums visiems padėkoti už suteiktą galimybę kalbėti Europos Parlamente, vienoje pagrindinių Europos Sąjungos institucijų. Nors jau esu čia keletą kartų lankęsis, dar niekada neturėjau progos kreiptis į plenarinio posėdžio dalyvius. Todėl dėkoju už šiandien suteiktą galimybę. 27 valstybių išrinktieji atstovai, sudarantys platų spektrą politinių nuomonių ir pažiūrų, yra unikali auditorija, lygiai kaip ir pati Europos Sąjunga jau daugiau kaip pusę šimtmečio yra unikalus ir iš esmės revoliucinis eksperimentas, kuriuo siekiama pagerinti spendimų priėmimą Europoje, didelę dalį pavienių valstybių sprendimų priėmimo proceso perduodant paneuropinėms institucijoms.
Atvykau čia iš Prahos, Čekijos Respublikos sostinės, Čekijos valstybingumo istorinės širdies ir svarbios europinių idėjų, europinės kultūros ir europinės civilizacijos vystymosi vietos. Atvykau čia kaip Čekijos valstybės atstovas, kuri įvairiais pavidalais visą laiką buvo Europos istorijos dalis, valstybė, kuri dažnai atliko tiesioginį ir reikšmingą vaidmenį, kuriant Europos istoriją, ir toliau siekia tą daryti.
Pastarąjį kartą Čekijos Prezidentas iš šios tribūnos į Jus kreipėsi prieš devynerius metus. Tai buvo mano pirmtakas šiame poste Václav Havel; tai įvyko prieš ketverius metus iki mūsų įstojimo į ES. Prieš keletą savaičių Čekijos Premjeras Mirek Topolánek taip pat kalbėjo iš šios tribūnos, šį kartą kaip ES Tarybai pirmininkaujančios valstybės vadovas. Savo kalboje jis daugiausiai dėmesio skyrkonkrečioms temoms, kylančioms iš pirmininkaujančiosios Čekijos interesų ir problemų, kurios dabar yra iškilusios Europos Sąjungos šalims.
Tai suteikia man galimybę pakalbėti su Jumis Jus bendresnio pobūdžio temomis bei aptarti tuos klausimus, kurie iš pirmo žvilgsnio neatrodo tokie dramatiški, kaip dabartinės ekonominės krizės įveikimo būdų paieškos, Rusijos ir Ukrainos dujų konfliktas ar padėtis Gazoje. Tačiau manau, kad jie turi absoliučiai esminės reikšmės Europos integravimo projekto įgyvendinimui.
Po trijų mėnesių Čekijos Respublika paminės įstojimo į ES penktąsias metines, ir padarys tai oriai. Šią sukaktį ji pažymės kaip valstybė, kuri, skirtingai nei kitos valstybės narės, bejaučia nusivylimo dėl neišsipildžiusių narystės lūkesčių. Čia nėra nieko stebėtino, ir tam yra racionalus paaiškinimas. Mūsų lūkesčiai buvo realistiniai. Mes gerai supratome, kad stojame į žmonių sukurtą ir iš jų sudarytą bendriją, o ne į kažkokią idealią struktūrą, kurios formavimui neturėjo įtakos jokie įprasti žmogiški interesai, ambicijos, pasirinkimai ir idėjos. Interesus ir idėjas Europos Sąjungoje matome kiekviename žingsnyje, ir būtent taip turi būti.
Iš vienos pusės, įstojimą į ES mes suvokėme kaip patvirtinimą fakto, kad mums jau pavyko palyginti greitai, beveik per penkiolika metų nuo komunizmo griuvimo, vėl tapti normalia Europos valstybe. Iš kitos pusės, galimybę aktyviai dalyvauti Europos integracijos procese mes vertinome, ir tebevertiname, kaip progą pasinaudoti jau labai integruotos Europos teikiamais privalumais, tuo pat metu prisidedant prie šio proceso mūsų pačių idėjomis. Mes prisiimame savo dalį atsakomybės už Europos Sąjungos plėtrą, ir būtent su šia mintimi mes perėmėme pirmininkavimą Europos Sąjungos Tarybai. Aš tvirtai tikiu, kad šešios mūsų pirmininkavimo savaitės įtikinamai pademonstravo atsakingą mūsų požiūrį.
Taip pat noriu tiems, kurie nežino arba nenori žinoti, šiame forume garsiai ir labai aiškiai pakartoti savo įsitikinimą, kad mums nebuvo ir nėra jokios alternatyvos ES narystei, ir kad mūsų valstybėje nėra stipraus politinio judėjimo, galinčio arba norinčio pakenkti šiai pozicijai. Todėl pastaruoju metu mus labai stebina pasikartojantis ir dažnėjantis puolimas prieš čekus, remiantis visiškai nepagrįsta prielaida, kad mes ieškome kitokio integracijos projekto nei tas, prie kurio prisijungėme prieš šešerius metus. Tai netiesa.
Čekijos Respublikos piliečiai savaime suprantamu dalyku laiko tai, kad Europos integracija atlieka būtiną ir svarbią misiją, kurią apibendrintai jie supranta taip: pirmiausia, integracija turėtų panaikinti per ilgą laiką dėl daugybės skirtingų priežasčių tarp įvairių Europos valstybių iškilusios nereikalingus barjerus, kurie trukdo plėtoti žmonių laisvę ir gerovę, kliudo laisvai judėti žmonėms, prekėms ir paslaugoms bei idėjoms, politinėms pažiūroms, pasaulio naujienoms, kultūriniams planams ir elgesio modeliams; antra, integracija leidžia bendrai rūpintis visuomenės turtu, kuris yra svarbus visam žemynui, arba tais projektais, kurių neįmanoma efektyviai įgyvendinti vien dviejų ar daugiau kaimyninių Europos valstybių dvišaliais susitarimais.
Pastangos įgyvendinant šiuos du tikslus, t.y. panaikinti barjerus ir racionaliai spręsti klausimus, kurie turi būti sprendžiami Europiniu lygiu, nėra ir niekad nebus iki galo baigtos. Įvairūs barjerai ir kliūtys vis dar egzistuoja, o Briuselio lygmens sprendimų tikrai yra gerokai per daug, nei būtina idealiu atveju. Jų tikrai yra daug daugiu, nei norėtųsi įvairių valstybių narių žmonės. Ponios ir ponai, neabejoju, kad Jūs tą irgi puikiai žinote. Todėl noriu retoriškai Jūsų paklausti, ar kiekvieną kartą balsuodami esate tikri, kad Jūsų sprendžiamas klausimas turėtų būti sprendžiamas šiuose rūmuose, o ne arčiau piliečių, kitaip sakant, atskirose Europos valstybėse? Dabartinpolitiškai korektiška retorika nagrinėja kitus potencialius Europos integracijos poveikio aspektus, tačiau jie dažniausiai yra šalutinio ar nereikšmingo pobūdžio. Jie daugiau susiję su profesionalių politikų ir su jais susijusių asmenų ambicijomis, nei su valstybių narių eilinių piliečių interesais.
Jau sakiau, kad čekams nebuvo ir toliau nėra alternatyvos ES narystei, ir man džiugu tai akcentuoti ir pabrėžti, tačiau tai tik pusto, ką noriu pasakyti. Kita pus- tai visiškai logiškas teiginys, kad egzistuoja ir visą pusę pastarojo šimtmečio egzistavo keletas alternatyvių galimų ir teisėtų Europos integracijos metodų ir formų. Istorija neturi galutinio taško. Teigti, kad status quo, kitaip sakant, dabartinES institucinsąranga - tai amžina nekritikuotina dogma, yra klaida, kuri, deja, toliau plinta, nors tai tiesiogiai prieštarauja racionaliam mąstymui ir visai daugiau kaip dviejų tūkstančių metų Europos civilizacijos raidos istorijai. Teigti, kad "dar glaudesnSąjunga", kitaip sakant, dar didesnvalstybių narių politinintegracija, yra vienintelis teisingas Europos Sąjungos plėtros kelias, taip pat klaida, kuri postuluojama a priori, ir todėl taip pat negali būti kritikuojama.
Nvienas Europos demokratas nei status quo, nei postulato, kad glaudesnintegracija teikia neginčijamos naudos, neturėtų laikyti šventais ir neliečiamais dalykais. Nepriimtina, kai juos primeta žmonės, kurie, cituojant garsųjį čekų rašytoją Milaną Kunderą, save laiko Europos integracijos "raktų saugotojais".
Maža to, akivaizdu, kad ES institucinsąranga nėra savitikslis dalykas, o priemonpasiekti realų rezultatą. Tas rezultatas - tai ne kas kita kaip asmens laisvir ekonominių susitarimų rinkinys, skirtas sukurti gerovę. Kitaip sakant, rinkos ekonomika.
Žinoma, valstybių narių piliečiai trokšta šių dalykų, tačiau per 20 metų nuo komunizmo griūties daug kartų pamatėme, kad jų labiau trokšta ir jie labiau rūpi tiems žmonėms, kurie didžiąją dalį dvidešimtojo amžiaus gyveno tironijos sąlygomis ir nukentėjo nuo nefunkcionalios, centriniu planavimu pagrįstos valstybinės ekonomikos. Šie žmonės visiškai pagrįstai yra jautresni ir aiškiau mato apraiškas ar tendencijas, kurios neatitinka laisvės ir gerovės tikslų. Čekijos Respublikos piliečiai priklauso šiai žmonių kategorijai.
DabartinES sprendimų priėmimo sistema skiriasi nuo istorijos išbandytos ir patikrintos parlamentinės demokratijos sistemos. Normalios parlamentinės sistemos sąlygomis viena grupremia vyriausybę, o kita - opoziciją. Tačiau, jei tik aš neklystu, Europos Parlamente padėtis kitokia. Čia egzistuoja vienintelalternatyva, o tie, kurie išdrįsta svarstyti kitus variantus, apšaukiami Europos integracijos priešais. Toje Europos dalyje, kur aš gyvenu, dar palyginti neseniai veikpolitinsistema, kur alternatyvos buvo uždraustos ir todėl parlamentinopozicija neegzistavo. Karti patirtis mus išmokė, kad jei nėra opozicijos, nėra ir laisvės. Štai kodėl būtinas politinių alternatyvų egzistavimas.
Tai dar ne viskas. Įvairių valstybių narių piliečių ir jų atstovų ES santykiai skiriasi nuo įprastų rinkėjų ir jiems atstovaujančių politikų santykių. Distancija tarp ES piliečių ir jų atstovų yra didesnnei pavienių valstybių narių viduje, ir ne vien geografine prasme. Šis padėtis dažnai apibūdinama įvairiais žodžiais: demokratinis deficitas, demokratinės atsakomybės praradimas, situacija, kai sprendimus priima ne išrinkti, o atrinkti pareigūnai, sprendimų priėmimo biurokratizavimas, t.t. Atmestoje Europos Konstitucijoje ir mažai nuo jos besiskiriančioje Lisabonos sutartyje siūlomi status quo
pakeitimai tik dar padidins šį deficitą.
Nėra Europos demonstracinių versijų, Europos tautos, todėl šio deficito negalima pašalinti, stiprinant Europos Parlamento vaidmenį. Tai tik pablogintų padėtį, o valstybių narių piliečiai jaustų dar didesnį susvetimėjimą ES institucijoms. Bandymai įpūsti naujos gyvybės į esamos formos Europos integraciją, ar mėginimai susilpninti valstybių narių vaidmenį naujos daugiakultūrinės ir daugianacionalinės Europos pilietinės visuomenės vardan nepadės išspręsti problemos. Tokios pastangos anksčiau žlugdavo, nes jos prieštaravo natūraliai istorinei raidai.
Baiminuosi, kad pastangos spartinti ir gilinti integraciją, ir Europos Sąjungos piliečių pragyvenimo lygį keičiančių sprendimų priėmimo vis didesnis perkėlimas į Europos lygmenį gali turėti grėsmingų padarinių visiems per pusę pastarojo šimtmečio Europoje pasiektiems teigiamiems dalykams. Todėl nenuvertinkime daugelio valstybių narių susirūpinimo, kad jų gyvenimą įtakojantys sprendimai bus priimami kitur, joms nedalyvaujant, o jų galimybės daryti įtaką sprendimų priėmimo procesui bus labai ribotos. Be kitų dalykų, ligšiolinę ES sėkmę lėmtai, kad kiekvienos valstybės narės nuomonbalsavimo metu turėjo vienodą svorį, todėl negalėjo būti ignoruojama. Neleiskime susiformuoti situacijai, kai valstybių narių piliečiai gyvena jausdami, kad ES projektas nėra jų pačių, kad jis įgyvendinamas ne taip, kaip jie norėtų, ir kad jiems telieka jį priimti. Galime lengvai ir greitai pajusti, kad vėl gyvename tokiomis sąlygomis, kurias šiuo metu iš įpratimo laikome praeities dalyku.
Šis aspektas taip pat artimai susijęs su gerovės klausimu. Būtina atvirai pasakyti, kad dabartinES ekonominsistema susijusi su rinkos suvaržymais ir centralizuotai kontroliuojamos ekonomikos nuolatiniu stiprinimu. Nors istorija yra mums pateikusi pakankamai įrodymų, kad šis kelias niekur neveda, mes ir vėl juo žengiame. Rinkos procesų spontaniškumo ribojimų laipsnis ir ekonomikos politinio reguliavimo laipsnis nuolat didėja. Pastaruoju metu šią tendenciją dar sustiprino neteisingas dabartinės finansinės ir ekonominės krizės priežasčių aiškinimas, verčiant kaltę rinkai, tačiau nenurodant, kad tikroji priežastis buvo priešinga, t.y. politinis manipuliavimas rinka. Čia ir vėl būtina prisiminti mano Europos dalies istorinę patirtį ir mūsų išmoktas pamokas.
Neabejoju, kad daugelis Jūsų esate girdėję apie XIX a. prancūzų ekonomistą Frederico Bastiato ir jo garsiąją Žvakių gamintojų peticiją, kuri iki šių dienų yra puikiai žinomas standartinis tekstas, iliustruojantis politinio kišimosi į ekonomiką absurdiškumą. 2008 m. lapkričio 14 d. Europos Komisija priėmne Bastiato stiliumi parašytą grožinės literatūros kūrinį, o tikrą žvakių gamintojų peticiją ir nustat66% mokestį iš Kinijos importuojamoms žvakėms. Negalėjau patikėti, kad 160 metų senumo literatūrinis estapo tikrove, tačiau būtent taip ir atsitiko. Panašių priemonių taikymo plačiuoju mastu neišvengiama pasekmyra ta, kad Europa atsiliks ekonomiškai, o ekonomikos augimas sulėtės ar net visais sustos. Vienintelis sprendimas - Europos ekonomikos liberalizavimas ir reguliavimo panaikinimas.
Visa tai kalbu todėl, kad man rūpi demokratiška ir klestinti Europos ateitis. Bandau Jums priminti pagrindinius principus, kuriais šimtmečius ar tūkstantmečius rėmėsi Europos civilizacija. Šių principų gyvybiškumas yra nesenstantis ir universalus, todėl jų turėtų būti laikomasi šiandieninėje ES. Tvirtai tikiu, kad įvairių valstybių narių piliečiai trokšta taikos, demokratijos ir ekonominės gerovės.
Šiuo metu aišku, kad pats svarbiausias dalykas - užtikrinti, kad atvira diskusija dėl šių klausimų nebūtų prilyginama pačios Europos integracijos idėjos puolimui. Mes visada tikėjome, kad leidimas diskutuoti šiais rimtais klausimais, galimybbūti išgirstam, galimybsiūlyti vienintelės teisingos nuomonės alternatyvas, nepriklausomai nuo to, kiek jos yra mums gali atrodyti nepriimtinos, yra būtent tokia demokratija, kuri keturis dešimtmečius buvo mums neprieinama. Mes, kurie ne savo noru didžiąją dalį savo gyvenimo nugyvenome matydami, kad laisvas keitimasis idėjomis yra pagrindinsveikos demokratijos sąlyga, tikime, kad ši sąlyga bus gerbiama ir ateityje. Tai galimybir nepakeičiamas būdas pasiekti, kad Europa taptų laisvesnė, demokratiškesnir labiau klestinti.
Pirmininkas
Ponios ir ponai, pone Prezidente, Jūs pageidavote kreiptis į Europos Parlamentą. Mes mielai patenkinome Jūsų norą. Pone Prezidente, anksčiau Jūs tikrai nebūtumėte turėjęs galimybės pasakyti šios kalbos.
(Plojimai)
Ačiū Dievui, kad gyvename Europinės demokratijos sąlygomis ir galime laisvai reikšti savo nuomonę.
(Aplodismentai ir sujudimas)
Ponios ir ponai, esame viena Europos šeima; kaip ir kiekvienoje egzistuoja nuomonių skirtumų. Pone Prezidente, pritariu, kai Jūs sakote - tenoriu pasakyti keletą pastabų, nes jaučiu, kad turiu tai padaryti -: esame žmonių bendrija. Žmonių bendrijai būdinga tai, kad ji turi privalumų, stiprių savybių, trūkumų ir silpnybių. Veikdami kartu, turime stiprinti stipriąsias savybes ir stengtis atsikratyti silpnybių. Aš taip pat pritariu Jums, kai sakote, kad turime klausti, ar kiekvienas mūsų priimamas sprendimas tikrai negali būti priimtas kitur. Taip, tačiau mūsų nacionalinės sostinės taip pat gali užduoti sau klausimą, ar nebūtų geriau, jei daugelis sprendimų būtų priimami ne nacionaliniu lygiu, o mūsų miestuose ir bendruomenėse.
(Plojimai)
Leiskite pasakyti paskutinį komentarą dėl mūsų Parlamento suvokimo apie save: dėkojame, kad pripažinote, jog šis Europos Parlamentas yra svarbi institucija. Jei nebūtume tokie įtakingi, šiuo metu nepriimtume 75% visų įstatymų ir nedalyvautume priimant beveik 100% statymų, susijusių su Lisabonos sutartimi, nes priešingu atveju sprendimai Europoje būtų priimami biurokratinėmis priemonėmis. Tačiau dabar sprendžia Europos Parlamentas.
(Ilgi plojimai)
Pone Prezidente, dėkojame už apsilankymą. Tai buvo Europoje egzistuojančių nuomonių įvairovės ir mūsų europinės demokratijos išraiška, o esant demokratijai, viską lemia daugumos nuomonė. Noriu paraginti toliau kartu kovoti už šią demokratiją, už Europą, už vienybę ir taiką.
(Ovacijos atsistojus)
