Sahharovi auhinna üleandmine - Kahekümnes aastapäev (Pidulik istung)
Juhataja
Head kolleegid, algab pidulik istung.
Juhataja
Proua Bonner, Euroopa Parlamendi Sahharovi mõttevabaduse auhinna laureaadid, volinik Ferrero-Waldner, daamid ja härrad, lubage mul täna öelda: armsad sõbrad! Täna ei ole Euroopa Parlamendile sugugi tavaline päev. See on päev, mil me meenutame Euroopa Liidu põhiülesannet - rahu saavutamise, edasimineku ja inimõiguste nimel tehtavat tööd, millega tegelevad Sahharovi auhinna laureaadid. Nagu ütles Andrei Sahharov: on võimatu saavutada üht neist eesmärkidest - rahu, edasiminekut ja inimõigusi -, kui ülejäänud kaht eiratakse.
Me oleme täna, 20 aastat pärast esimese Sahharovi auhinna väljaandmist ja mõni päev pärast inimõiguste ülddeklaratsiooni 60. aastapäeva siia kokku tulnud selleks, et austada mitmeid väga julgeid mehi ja naisi - inimõiguste eest seisjaid, juriste, ajakirjanikke, usujuhte ja organisatsioone -, kes võitlevad vapralt, pühendunult ja kirglikult inimõiguste eest. Me avaldame lugupidamist ka naistele, emadele ja peredele, kes seisavad neile armsate inimeste õiguste eest.
Tahan öelda erilised tervitussõnad kõikidele eelmiste aastate Sahharovi auhinna laureaatidele, kes austavad meid täna oma kohalolekuga. Me tunneme juba ette rõõmu veelgi tihedamast koostööst, mida saame eile allkirjastatud ja vastu võetud Sahharovi võrgustiku raames kõigi teiega teha. Mõned laureaadid, kes oleksid tahtnud meiega siin täna koos olla, ei saa minu suureks kurvastuseks seda teha oma kodumaal valitseva diktatuuri tõttu. Aung San Suu Kyi on endiselt...
(Aplaus)
...Birmas koduarestis. Oswaldo Payál ning liikumise Daamid Valges esindajatel Laura Pollánil ja Berta Soleril keelasid Kuuba võimud kodumaalt lahkuda, kuigi kõiki vajalikke asjaajamisi alustati juba enam kui kaks kuud tagasi. Selline keeld näitab selgelt, millistes oludes Kuuba demokraatlikud jõud on sunnitud töötama. Sellega seoses pean märkima, et see pole kooskõlas ei hiljuti Kuuba ja Euroopa Liidu vahel taastatud poliitilise dialoogi vaimu ega ka Kuuba ja Euroopa Liidu vahelise koostööga.
(Aplaus)
Andrei Sahharov austas Euroopa Parlamenti eriliselt, kui ta tunnustas rohkem kui 20 aastat tagasi parlamendi otsust anda auhinnale tema nimi ja nõustus sellega. Andrei Sahharov nägi selles auhinnas õigustatult julgustust kõikidele neile, kes seisavad kogu maailmas inimõiguste eest.
Tahan praegu siiralt tervitada Euroopa Parlamendis ka Jelena Bonneri tütart Tatjanat. Meil on hea meel, et te siin olete, Tatjana.
1988. aastal, kui auhind esimest korda välja anti, oli selle laureaat Nelson Mandela vanglas. Samal aastal asetati siia tühi tool Andrei Sahharovi jaoks, samamoodi nagu on täna siia pandud tühi tool Hu Jia jaoks. Täna, nagu ka tol päeval, avaldame neile inimestele lugupidamist nende kangelaslikkuse eest, hoolimata sellest, et nad on sunnitud puuduma. Nagu tol ajal, kuritarvitavad ka nüüd autoritaarsed režiimid võimu ja püüavad vaigistada neid, kes tahavad kasutada oma põhiõigusi - mõtte- ja sõnavabadust. Nagu tol ajal, ei õnnestu ka nüüd rõhujatel neid südikaid hääli maha suruda.
Täna kuulame kaht eriti vaprat naist. Nad mõlemad on abikaasad ja emad, kes on pühendanud elu oma riigi vabadusele ja kellele seetõttu loodavad miljonid inimesed nii nende kodumaal kui ka mujal maailmas.
Armas Jelena Bonner, teie töö, mida te tegite oma abikaasa Andrei Sahharovi ja kodumaa vabaduse nimel, aitas kaasa ajaloolistele muutustele Euroopas. Need olid eelduseks püüetele meie maailmajagu taas ühendada. Ma ei unusta kunagi, kuidas te pärast seda, kui ma olin külastanud 1990. aasta veebruaris teie abikaasa hauda, mind oma Moskva korteris vastu võtsite. See oli liigutav kogemus. On imetore teid täna siin Euroopa Parlamendis näha.
Me teame, kui palju te pidite pingutama, et täna meiega siin olla. Olen kindel, et te teate, kui väga mu kolleegid teie kohalolekut hindavad. Veel kord tere tulemast ka teie tütrele Tatjanale, kes on teid ja meid teie abikaasa sügavalt humaanse ja väärika pärandi edasikandmisel väga palju aidanud. Paluksin teid kõnelema pärast auhinnatseremoonia järgmist osa.
Daamid ja härrad! Julgus ja eneseohverdamine on inimõiguste arengus sajandite vältel alati otsustav olnud. Hu Jia otsus edastada mõned sõnad meie inimõiguste allkomisjoni koosolekul osalejatele on üks näide sellisest suurest südikusest. Sõnum, mille ta täna oma abikaasa Zeng Jinyani kaudu meile edasi annab, on samasugune ennastsalgav tegu. Tänapäeva küberdissidente, kellest üks on Zeng Jinyan, võib kõrvutada Nõukogude teisitimõtlejatega, kes omal ajal edastasid oma mõtteid ja tegid need kuuldavaks põrandaaluse kirjanduse kaudu.
2008. aasta Sahharovi auhinna laureaat Hu Jia esitati auhinna kandidaadiks Hiina ja Tiibeti vaigistatud häälte esindajana. Täna aga kuuleme üht neist häältest. Olen kindel, et ühel päeval saame Euroopa Parlamendi istungisaalis kuulda ka Hu Jia enda häält.
(Aplaus)
Palun nüüd mängida ette paar päeva tagasi Hu Jia abikaasalt Zeng Jinyanilt saadud sõnum.
Zeng Jinyan
Hu Jia abikaasa. - Kallid sõbrad, mina olen Hu Jia abikaasa Zeng Jinyan. Hu Jia on praegu vanglas ega saa seetõttu tulla pidulikule üritusele Sahharovi auhinda vastu võtma.
Minul ei ole passi ja sellepärast ei saa ka mina Euroopasse tulla, et Sahharovi auhinna 20. aastapäeva pidulikul talitusel osaleda. Meil on sellest väga kahju.
Hea uudis on see, et Hu Jia viidi 10. oktoobril 2008. aastal Chaobai vanglast Tianjinis üle Pekingi linnavanglasse ja tingimused, milles teda kinni hoitakse, on paranenud. Mis puutub tema tervisesse, siis ta näeb pisut parem välja. Ta tundub olevat veidi paremas vormis kui siis, kui ta oli Chaobai vanglas.
Kuid kuu jooksul on talt võetud kaks vereproovi ja me ei tea nende vastuseid. Me küll palusime neid, kuid proovide vastuseid ei ole perekonnale antud. Selline käitumine tekitab meis muret. Me kardame, et tema tsirroos on süvenenud.
Käisin Hu Jiad Pekingi linnavanglas 21. novembril 2008 vaatamas. Enne meie kohtumist hoiatas vangla juhtkond meid mõlemaid eraldi, et meil on keelatud rääkida Sahharovi auhinna andmisest.
Seega ei saanud kokkusaamise ajal kumbki meist sellest auhinnast kõnelda. Me ei saanud seda ka kirja teel arutada, sest kogu meie kirjavahetust kontrollitakse. Isegi kui me ei tee muud, kui väljendame vaid arvamust ühiskondlike ilmingute kohta, või kui Hu Jia räägib vanglast, konfiskeeritakse meie kirjad või antakse Hu Jia kirjad talle tagasi, kui vangla juhtkonnale need ei meeldi. Me loodame väga, et saame normaalsemalt suhelda, aga praegu on see väga raske.
2008. aasta oktoobri lõpul või novembri algul - ma ei ole päris kindel, millal - ütlesid riigi julgeolekupolitsei ametnikud Hu Jiale, et ta on võitnud Sahharovi auhinna.
Kui ma teda 21. novembril nägin, tundsin, et tal oli selle üle väga hea meel. Ma tean, et Hu Jia rääkis sellest oma ema ja politseiametnikuga. Tema sõnad on enam-vähem järgmised:
"Ehk pidas Euroopa Parlament silmas minu aidsi- ja keskkonnaalast tööd, sest minu tegevus inimõiguste valdkonnas ei olnud kaugeltki piisav ja ma pean tegema veel mitu korda rohkem.”
Ta ütles ka, et Sahharovi auhind on Hiina jaoks väga tähtis, ja oli veendunud, et tulevik näitab, et tal oli õigus. Mina omalt poolt loodan muidugi, et ta tuleb niipea kui võimalik koju. Ükskord ütles Hu Jia, et ta loodab olla Hiina viimane poliitvang. Tegelikkus on aga hoopis teine. Pärast tema kohtupäeva 3. aprillil on võimud pidanud kinni ka teisi, näiteks Huang Qi, Zeng Honglini ja Chen Daojuni, sest nad rääkisid avalikult oma vaadetest. Osa suhtes neist on kohtuotsus tehtud ja neile on määratud vanglakaristus.
See näitab, et sõnavabaduse olukord on endiselt täiesti kohutav ja optimismiks põhjust ei ole.
Kuid isegi sellistes oludes on praegu Hiina ühiskonnas palju erilisi ja heatahtlikke inimesi, kes on valmis väga paljuks, et leida viise, kuidas anda teada Hiina tegelikust olukorrast ja väljendada oma sügavaid veendumusi, ning Internet on neile selleks väga huvitav kõnelava. Kahjuks tuleb selle eest aga mõnikord maksta väga kõrget hinda.
Ausalt öeldes ei piisa teinekord üksnes inimese julgusest. Mõnikord tuleb tasuda väga-väga kõrget hinda. On esinenud juhtumeid, kus pärast seda, kui inimõiguste eest seisjad, kirjanikud ja teised inimesed on kasutanud oma sõnavabadust, on politsei kiusanud taga ka nende sugulasi. Nad on kaotanud oma töökoha või on määratud koduaresti. Veelgi tõsisematel juhtudel on osa inimesi kohtus süüdi mõistetud.
Hu Jiad ennast on politsei alates 2004. aastast mitu korda ilma ühegi õigusliku menetluseta ebaseaduslikult kaasa viinud. Teda jälitati pidevalt ja lõpuks määrati talle vanglakaristus. Ka mind, tema abikaasat, on politsei sageli tülitanud.
Teised on samasuguses olukorras, näiteks Chen Guanchen koos naisega ning Guo Feixiong koos naisega ja isegi nende laps, kellelt on võetud õigus haridust saada. Tänu paljudele eri kohtadest esitatud palvetele lubati Guo Feixiongi lapsed hiljem tagasi kooli, aga tingimustesse, mis ei ole kuigi rahuldavad.
Kõige selle pärast tahan austada Hu Jia soovi, mida ta on mitmel korral väljendanud. Ta on tihti öelnud, et tahaks luua tugivõrgustiku inimõiguste eest võitlejate perekondade abistamiseks. Tema eesmärk on toetada peresid moraalselt ning kergendada nende vaimset pinget ja eluraskusi. Nii saavad nad olla piisavalt tugevad, et võimude survele aktiivsemalt ja optimistlikumalt vastu panna ning hoida ära julma kättemaksu perekondadele.
Praegu ei saa ma kuigi palju ära teha, aga tahaksin kasutada Hu Jia Sahharovi auhinnaga kaasnevat 50 000 eurot lähtesummana selleks, et luua sihtasutus inimõiguste eest seisjate perekondade toetuseks ja lõpuks ometi viia ellu see, mida Hu Jia on alati soovinud.
Miks on Hu Jia inimõigustealane töö nii raske?
Arvan, et peamiselt seetõttu, et Hiina õigussüsteem pole piisavalt hea. On olemas seadused ning igasugused aktid ja määrused, millest mõned on hästi koostatud, aga neid ei kohaldata.
Tegelikkuses on õigusriigi olukord kohutav. Kohtusüsteem ei ole sõltumatu. Kuni 2004. aastani pühendas Hu Jia suurema osa oma tegevusest aidsi- ja keskkonnaprobleemidele. Ta veetis palju aega kohapeal, kampaaniatel ja seal, kus inimestel oli vaja, et ta teeks midagi konkreetset.
Alates 2004. aastast võttis politsei talt pidevalt liikumisvabaduse ning tal ei jäänud muud üle, kui osaleda inimõigustealases tegevuses oma kodust, kus ta kirjutas artikleid ja avaldas asjakohaseid ettekandeid.
Arvan, et kõigil neil aastatel oli tema tegevuse kõige tähtsam ja huvitavam osa see, et ta jätkas visalt tõe rääkimist. Ta ei lõpetanud nähtud ilmingutest kirjutamist kunagi. Ta ei lõpetanud kordagi selle tegevuse üksühest kirjeldamist, mida Hiina ajakirjandus kajastada ei saa. Ta ei lõpetanud kõige selle avaldamist veebilehtedel, et avalikkus saaks teada, milline on Hiina tegelikkus, ja mõistaks seda.
Minu meelest on see tema suurim saavutus.
Kui te nüüd Hiinat vaatate, siis näete, et kõik räägivad, aga valetamine on väga levinud. Sellele vaatamata on inimesi, kes jätkavad tõeotsinguid. Meie kooliõpikud, millest meie lapsed õpivad, ajalehed ja ringhääling, raamatukogud ning kõik dokumendid ja toimikud sarnanevad sellega, mida võite lugeda romaanist "1984”. Need on kirjutatud teises keeles, et kujutada väljamõeldud tegelikkust.
Milline on tegelik olukord, tegelik Hiina? Me ei tea.
Sellepärast ongi Hiinas rühm mõtlevaid inimesi, nagu Hu Jia, kes ei ole tõeotsinguid jätnud. Kuid Hu Jia on maksnud väga kõrget hinda.
Meie laps on praegu vaid üheaastane. See on tema elus väga tähtis aeg, aga Hu Jia ei saa tütre kõrval olla. Mul on sellest väga raske rääkida, aga ma arvan...
Siiski on Hu Jia alati olnud väga optimistlik. Ta ütles, et tema arvates on Hiinas ajaloo kõige vabam periood ja tuleb kasutada võimalust, et edendada tõhusamalt õiglasemat, vabamat ja demokraatlikumat Hiina ühiskonda.
Me võime seda tõepoolest oma igapäevaelus näha, kuigi valitsus kontrollib ajakirjandust ja ühinemisvabadust endiselt väga pingsalt, uute tehnoloogiavahendite kasutamise tõttu võib-olla isegi pingsamalt kui varem. Kuid teisest küljest kasutab ka kodanikuühiskond uusi tehnoloogiavahendeid ja Interneti võimalusi, et õiglasemat kohtusüsteemi ja ühiskonda aktiivselt edendada ning uurida ja paljastada tõelist Hiinat.
Seda tehakse ka selleks, et harida kodanikke inimõiguste valdkonnas. Sõltumata sellest, kas valitsus tahab seda või mitte, või sellest, kas juhtivad isikud Hiinas või mujal seda tunnistavad või mitte, on tõesti lootust, et Hiina on kiiresti muutumas avatumaks ja demokraatlikumaks ühiskonnaks.
Tahan lõpetuseks öelda, et mis ka ei juhtuks, peame jääma tegusateks ja optimistlikeks ning pingutama edasi, et edendada Hiinas õigusriiki, demokraatiat ja vabadust.
Me oleme täis lootust, et saame varsti tervitada vaba Hiina sündi. Me oleme täis teotahet muuta Hiina rahus elavaks riigiks.
Tänan meie sõpru Euroopa Parlamendist kogu südamest. Euroopa Parlament on algusest peale Hu Jia juhtumi vastu huvi tundnud ning teinud märkimisväärseid pingutusi Hu Jia ja teiste Hiina inimõiguste eest seisjate vabastamiseks. See väärib lugupidamist.
Ka ei ole Euroopa Parlament kunagi jätnud tähelepanu pööramata sellele, et vabadus peab hiinlaste jaoks muutuma tegelikkuseks. Aitäh teile, suur aitäh.
Tahan ühtlasi kasutada võimalust ja tänada kõiki sõpru, keda ma ei ole kunagi näinud. Arvan, et kui te ei oleks meid nii kaua toetanud, huvitunud meie saatusest ega meid pidevalt tagant õhutanud, poleks me kunagi julgenud astuda vastu sellisele raskele ühiskondlikule tegelikkusele.
See aitab meil hoida lootust ja jätkata oma püüdlusi.
Ma tänan teid. Aitäh teile kõige eest, mida te olete Hu Jia, minu ja meie perekonna heaks teinud. Aitäh teile pingutuste eest, mida te olete inimõiguste eest seisjate nimel teinud, ja teie panuse eest Hiina ühiskonna edendamisel.
Aitäh.
(Euroopa Parlament tänas kõnelejat püsti seistes.)
Juhataja
Kallid kolleegid! Te tänasite Zeng Jinyani, kes edastas abikaasa Hu Jia nimel liigutava sõnumi, püsti seistes. Mõelgem sügavalt selle mõjuva jutu üle, mida Zeng Jinyan meile äsja rääkis.
Enne kui ma kutsun kõnelema Jelena Bonneri, tahan Euroopa Parlamendi nimel öelda järgmist. Meie Euroopa Parlamendis soovime hoida Hiinaga häid suhteid ja peame neid ülimalt tähtsaks. Hiina on suur riik. Euroopa vajab Hiinat ja Hiina vajab Euroopat. Me väljendame oma seisukohti inimõiguste valdkonnas Hiina rahva sõpradena ja me teame hästi, kui palju me saame koos ära teha, et saavutada maailmas rahu ja edasiminek. Inimõigusi ei tohi kunagi näha ohuna ühelegi riigile, vaid iga rahva üksikute, kollektiivsete ja universaalsete õigustena, tõepoolest kõikide rahvaste õigustena.
Lugupeetud Jelena Bonner, palun teil nüüd sõna võtta.
(Aplaus)
Jelena Bonner
Lugupeetud president, aitäh, et annate mulle sõna. Mul on väga raske sõna võtta ja kõnelda pärast selle imelise noore naise jutu kuulamist. On palju ohte, mis ähvardavad tema elu ja tulevikku, ning ma kahtlen, kas me kõik, kes me oleme kogunenud siia istungisaali Euroopa Parlamendi Sahharovi auhinna üleandmisele, oleme teinud kõik endast oleneva ja kõik mis meie võimuses, et kaitsta Hu Jiad või kaitsta vähemalt tema naist ja last selle ohu eest, mis nende peade kohal ripub.
Me teame, kui suur on Hiina ja milline võim tema käes on. Kuid põhimõtteliselt ei tohi kunagi teha järeleandmisi, kui ohus on inimõigused. Me ei tohi teha kõige väiksematki mööndust ega anda mingil juhul järele, ka siis, kui seisame silmitsi kriisidega, näiteks viimase aja finants- ja majanduskriisiga, sest inimõigused on tuleviku, kogu meie tsivilisatsiooni alus, need on kogu maailma alus.
See on samasugune alus meie tulevikule. Ma pean olema aus, vaatamata meie võimalikele sõbralikele tunnetele ja lähedusele, mida ma tunnen kõikide siinsete inimestega, ja ütlema, et Euroopa Parlamendi ja Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee seisukohad ei ole tuginenud alati inimõiguste põhimõtetele ning Sahharovi auhind ja siin tehtud märkused on küll omamoodi korduv juhtmotiiv, aga see nõuab ka muid, praktilisi otsuseid.
Need põhimõtted peavad olema igasuguse tegevuse alus, olgu see tegevus siis majanduslik või muu. Näiteks ka kõik majandusotsused või isegi loodusvarade kasutamist käsitlevad otsused peavad rajanema neil põhimõtetel. Ilma inimõiguste põhimõteteta ei saa ühiskond püsida. See oli Andrei Sahharovi tähtsaim sõnum ja uskumus. Ta kuulutas, et tuleb teha seda, mida südametunnistus käsib, ja käituda vastavalt.
Soovin nüüd pöörduda teise teema juurde. Täna tähistame üht sünnipäeva - selle auhinna 20. aastapäeva. Osas riikides saavad inimesed täiskasvanuks 18aastaselt, teistes aga 21aastaselt ja tavaliselt tehakse sünnipäeva puhul kingitusi. Ka minul on teile kingitus. Ma pakkisin selle ise ära. See on midagi Venemaalt. Ma tahtsin olla kindel, et selle saab väikese kingitusena üle anda.
See on nagu papüürus, mille ma teie ees lahti rullin. See meenutab isegi natuke pärgamendirulli, millele on kirjutatud toora. Te näete, et sellel on nimekiri 97 kirjega. See on tegelikult nimekiri kõigist neist austusavaldustest, mis on Andrei Sahharovile omistatud. Ma arvan, et kui te tahate lastele selgitada, kes oli Andrei Sahharov, siis võite näidata neile seda rulli koos kogu sellele kantud teabega ja rääkida, mida see tähendab nendele inimestele, keda on austatud tema nime kandva auhinnaga.
(Aplaus)
Juhataja
Proua Bonner, me täname teid südamest selle sõnumi eest, mille te nii suurepärasel viisil edasi andsite. Kallid kolleegid, enne kui ma selle istungi lõpetan - ja meil on hea meel näha, et meiega on nii volinik Benita Ferrero-Waldner kui ka volinik Ján Figel' -, palun teil tõusta, et näidata meie solidaarsust kõigi puuduvate laureaatidega, kes peavad ikka veel oma õiguste eest võitlema ja kellelt on sellepärast vabadus võetud. Ärgem näidakem oma toetust mitte minutilise vaikusega, vaid näidakem seda minutilise aplausiga rahu, edasimineku ja inimõiguste auks ehk selle pärandi auks, mille Andrei Sahharov on meile kõigile jätnud.
(Parlamendiliikmed tõusid ja aplodeerisid solidaarsuse märgiks püsti seistes.)
Olen kõikidele kolleegidele väga tänulik.
Sellega on antud päevakorrapunkti käsitlus lõppenud.
(Istung katkestati mõneks hetkeks.)
