Eiropas izglītības un apmācības sistēmu efektivitāte un vienlīdzīgums (debates) 
Priekšsēdētājs
Nākamais jautājums ir Tomáš Zatloukal ziņojums Kultūras un izglītības komitejas vārdā par Eiropas izglītības un apmācības sistēmu efektivitāti un vienlīdzīgumu.
Tomáš Zatloukal
referents. - (CS) Priekšsēdētāja kungs, komisāra kungs, dāmas un kungi! Eiropas Savienība saskaras ar vairākiem savstarpēji saistītiem sociālekonomiskiem pārbaudījumiem: ļoti konkurētspējīgu valstu parādīšanos, sabiedrības novecošanos, migrāciju, straujām pārmaiņām darba tirgus struktūrā un strauju informācijas un komunikācijas tehnoloģiju uzplaukumu. Ikviens no šiem faktoriem ietekmē piekļuvi kvalitatīvai izglītībai. Cilvēkus ar zemu kvalifikāciju aizvien vairāk apdraud bezdarbs un sociālā atstumtība.
Taisnīgās sistēmās tiek garantēts, ka izglītība un apmācība nav atkarīga no sociālekonomiskās izcelsmes un citiem faktoriem, kas cilvēkus nostāda nelabvēlīgā situācijā.
Problēma ir visu sociālo grupu skolēnu, studentu un pieaugušo iesaistīšanās; šajā jomā pašreizējā situācija ir īpaši neapmierinoša.
Ziņojumā, ko es iesniedzu šai Parlamentā, ir pausts aicinājums dalībvalstīm veikt pozitīvus pasākumus, lai klasēs un izglītības iestādēs jau sākot no pirmsskolas līmeņa nodrošinātu sociālo daudzveidību un īstenotu kvalitatīvas izglītības programmas. Iedzimtas vai agrīnā vecumā iegūtas prasmes veido pamatu mācībām turpmākajā dzīvē. Šajā periodā ir visaugstākā ieguldīto līdzekļu atdeve, jo šo ieguldījumu augļi dod labumu visas dzīves laikā. Es vēlētos uzsvērt, ka skolēnu priekšlaicīgai klasificēšanai pamatizglītības līmenī ir kaitīgas sekas. Tāpēc es uzskatu, ka ir svarīgi pielāgot mācību programmu, lai vienā un tajā pašā skolā tā būtu piemērota dažādām bērnu grupām un viņu spējām.
No otras puses, diferencēšana un elastīgas mācību iespēju sistēmas izveide ļoti efektīva ir vidusskolas līmenī. Kas attiecas uz profesionālo apmācību, es ieteiktu uzlabot piekļuvi augstskolas līmeņa izglītībai un pilnveidot mūžizglītības iespējas.
Uz zināšanām pamatotas ekonomikas veiksmīgā izveidē trešā līmeņa izglītībai ir būtiska nozīme. Būtu nepieciešams tai atvēlēt vairāk līdzekļu nekā patlaban. Ziņojumā ir norādīts, ka bezmaksas augstākā izglītība ne vienmēr garantē vienlīdzīgumu, un mēs aicinām analizēt iespējamos finansiālos stimulus un atbalsta iespējas, ar kurām varētu ievērojami samazināt nevienlīdzību attiecībā uz piekļuvi augstākajai izglītībai.
Izglītība ietekmē ekonomiku, palielinot cilvēkkapitālu un novatorisko spēju, kā arī veicinot tehnoloģiju izplatību. Ar katru nākamo gadu vidējā skolu apmeklētība veicina straujāku tehnoloģiju attīstību, tādējādi selektīvi palielinot produktivitāti ES valstīs vidēji par 6,2 % un ilgtermiņā - vēl par 3,1 %. Izglītības un apmācību efektivitātes palielināšana gadā dod līdz 8 % lielu ieguldīto līdzekļu atdevi - gan pašam cilvēkam, gan sabiedrībai kopumā. Papildu ieguvums ir bezdarba mazināšanās; pašreiz ES vidējais bezdarba rādītājs ir 12,6 % to cilvēku vidū, kuri ir pabeiguši pamatizglītību vai vidējo izglītību, savukārt augstāko izglītību ieguvušo vidū šis rādītājs ir 5 %. Turklāt nesen veikts Komisijas pētījums liecina, ka 75 miljoni ES pilsoņu - t.i., 32 % darbaspēka - ir saņēmuši nepietiekamu izglītību. Šai ļaužu grupai, kas pamatā nāk no sociāli nelabvēlīgiem sabiedrības slāņiem, 2010. gadā būs pieejami tikai 15 % jaunu darba vietu.
Izglītības un apmācību politika noteikti pozitīvi ietekmētu sociālos un ekonomiskos rādītājus, ilgtspējīgu attīstību un sociālo kohēziju, turpretī efektivitātes trūkumam un nevienlīdzībai būs ļoti dārgas sekas: zaudēti nodokļu ieņēmumi, bezdarbs, lielāka vajadzība pēc veselības aprūpes un valsts līdzekļu atbalsta, kā arī tās izmaksas, kas saistītas ar augstāku antisociālas uzvedības līmeni.
Izglītība un apmācība ir galvenie faktori, kas var veicināt Eiropas ilgtermiņa ekonomisko izaugsmi, konkurētspēju un sociālo kohēziju.
Nobeigumā es vēlētos pateikties visiem kolēģiem, kuri man palīdzēja šī ziņojuma sagatavošanā.
Ján Fige¾
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētājas kundze! Es patiesi atzinīgi vērtēju šo Parlamenta iniciatīvu - īstenot praksē vēstījumu, kas bija pausts mūsu paziņojumā, kuru šai jomā pieņēmām pagājušajā gadā.
Ar lielu interesi es izlasīju jūsu ziņojumu un klausījos Tomįš Zatloukal teiktajā, un no visas sirds vēlos izteikt viņam atzinību, jo patiešām uzskatu, ka esam partneri šai jautājumā, šais debatēs un centienos uzlabot situāciju.
Mēs nupat dzirdējām ne tikai to, ar kādiem sociālekonomiskiem pārbaudījumiem mēs saskaramies gan katrs atsevišķi, gan visi kopā, bet arī to, kāda nozīme izglītības un apmācības politikā ir ieguldījumiem - labākiem ieguldījumiem, lielākiem ieguldījumiem. Manuprāt, izglītības un apmācības politikai ir pati lielākā nozīme mūsu centienos radīt pārticīgāku un saliedētāku Eiropas sabiedrību.
Visās Eiropas izglītības sistēmās ir vērojamas nevienlīdzības pazīmes, kas atspoguļo sociālekonomisko nevienlīdzību. Izglītības un apmācības paradoksālā loma attiecībā uz šīm nevienlīdzības izpausmēm ir tāda, ka ļoti bieži tās veicina šo nevienlīdzību reproducēšanos. Taču dažkārt tās ir vienīgais veids, kā šo nevienlīdzību novērst.
Visā Eiropā izglītības un apmācības sistēmu modernizācijas procesu galvenokārt virza nepieciešamība pēc lielākas efektivitātes un rentabilitātes. Pēc manām domām, tāda neapšaubāmi ir ļoti vajadzīga, taču bieži tiek kļūdaini pieņemts, ka efektivitāte un vienlīdzīgums ir nesavienojami jēdzieni.
Mēs esam apņēmušies palīdzēt dalībvalstīm uzlabot to izglītības un apmācības sistēmas, un šajā saistībā Komisijas paziņojumā norādījām, ka efektivitāte un vienlīdzīgums nav jāpanāk viens uz otra rēķina, uz kvalitātes rēķina. Patiesībā efektivitāte un vienlīdzīgums ir savstarpēji veicinoši faktori. Manuprāt, šī ir svarīgākā atziņa, ko vēlamies paust.
Jūsu ziņojumā ir stingri uzsvērts, ka Eiropas izglītības un apmācības sistēmām jābūt gan efektīvām, gan taisnīgām, jo tikai tā mēs spēsim panākt ne tikai ekonomisko izaugsmi, bet arī sociālo kohēziju.
Man ir īpašs gandarījums par to, ka jūs esat uzsvēruši vajadzību izstrādāt efektīvu un taisnīgu politiku attiecībā uz visu mūžizglītību, kā arī nepieciešamību veikt ieguldījumus pašā izglītības sākumā, jo dati liecina, ka ieguldījumi kvalitatīvā agrīnās bērnības un pirmsskolas izglītībā un aprūpē ir efektīvākais veids, kā pārtraukt nelabvēlīgo apstākļu veidoto noslēgto loku.
Ar gandarījumu esmu ievērojis arī to, ka jūsu darbs vēlreiz apstiprina mūsu nostāju, ka agrīnai skolēnu diferencēšanai ir negatīva ietekme uz efektivitāti un vienlīdzīgumu. Protams, jūs arī esat pievērsuši nopietnu uzmanību vajadzībai izstrādāt vērtējuma kultūru, lai ilgtermiņā radītu un attīstītu efektīvu pieeju, kuras pamatā ir pārliecinoši pierādījumi.
Jūsu iniciatīva mūs tuvinās tādai mūžizglītības stratēģijas attīstībai, kas stimulē līdztiesību, iesaistīšanos, integrāciju un sociālo kohēziju. Mēs to noteikti ņemsim vērā, gatavojot mūsu nākamās iniciatīvas izglītības un apmācības jomā, it īpaši priekšlikumu 2008. gada Kopējam ziņojumam par mūsu darba programmas īstenošanu un apsvērumiem saistībā ar nākotni, kā arī Zaļo grāmatu par saikni starp izglītību un migrāciju, un nevienlīdzība šeit būs galvenais jautājums. Ar šo paziņojumu mēs ceram nākt klajā nākamajā pavasarī.
Christa Prets
Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas atzinuma sastādītāja. - (DE) Priekšsēdētājas kundze! Jautājums ir šāds. Kāpēc mēs runājam par vienlīdzību vai nevienlīdzību, ja augstu izglītības līmeni sasniedz vairāk sieviešu nekā vīriešu? Tas nozīmē, ka mums ir vienādas izglītības iespējas un mēs tās arī izmantojam, taču vēlāk iespēju līdztiesība vairs nav garantēta. Gan apmācībā, gan iegūto zināšanu izmantošanā sievietes joprojām tiek diskriminētas, un tas nozīmē, ka izglītības un apmācības sistēmās joprojām trūkst līdztiesības.
Tieši tāpēc ir ļoti svarīgi pievērst uzmanību tām sievietēm, kuras ir kļuvušas par mātēm un vienlaikus mācās, piemēram, ir jāpieprasa īpaši elastīga studiju plāna ieviešana šajā jomā; tāpat ir jāveicina un jāatbalsta jaunu sieviešu piekļuve izglītībai, sevišķi attiecībā uz sievietēm no attāliem reģioniem, kā arī tādām neaizsargātām grupām kā migrantēm un etnisko minoritāšu sievietēm, jo tieši šeit ir vērojami lielākie trūkumi un nevienlīdzība. Tam jāsākas jau pirmsskolas un skolas vecumā, un jāturpinās līdz pat profesionālajai apmācībai.
Ja drīkst, es turpināšu pēc īsa pārtraukuma.
Pál Schmitt
PPE-DE grupas vārdā. - (HU) Paldies, priekšsēdētāja kundze! Es runāšu ungāriski. Komisāra kungs, pagājušajā nedēļā, pārstāvot Kultūras un izglītības komiteju, es Lisabonā piedalījos konferencē, kuras nosaukums bija "Jaunās balsis - Ceļā uz daudzveidīgu izglītību”, ko organizēja Portugāles prezidentūra.
Bija dziļš pārdzīvojums klausīties, kā par savu skolas pieredzi stāsta jaunieši, kuriem nākas sadzīvot ar dažādiem fiziskiem traucējumiem un mācīšanās grūtībām. Viņu stāstos bija kāds kopīgs elements. Viņi visi bija pārliecināti - ja spētu piedalīties skolas pasākumos kopā ar saviem darbspējīgajiem vienaudžiem, viņus nevērtētu pēc viņu trūkumiem, bet gan pēc viņu spējām un personības.
Bērnu invalīdu integrācijai vispārējā izglītībā, līdzās darbspējīgajiem vienaudžiem, ir būtiska nozīme arī tādēļ, lai sabiedrība spētu viņus vieglāk pieņemt un neatstumt arī pieaugušo vecumā. Ja bērni kopš agras bērnības ir pieraduši būt kopā ar vienaudžiem, kuriem ir tāda vai citāda veida invaliditāte, un ir iemācījušies viņus cienīt kā līdzvērtīgus un varbūt viņiem palīdzēt, tad ir ļoti ticams, ka arī vēlāk, būdami pieauguši, viņi izrādīs lielāku sapratni un iejūtību pret cilvēkiem ar invaliditāti.
Pašreiz apspriežamajā ziņojumā daudz uzmanības ir pievērsts integrācijas jautājumiem sociālo atšķirību aspektā. Esmu pārliecināts, ka, analoģiski iepriekš minētajam piemēram, arī bērniem no sociāli nelabvēlīgas vides ir svarīgi, lai dažādos izglītības posmos viņi varētu piedalīties un iesaistīties kopā ar citiem bērniem.
Lai to panāktu, ir jāsakārto divas lietas. Viena no tām ir tehnoloģiskais progress un šķēršļu likvidēšana. No šāda viedokļa Centrālās un Austrumeiropas dalībvalstis ievērojami atpaliek; skolas, to vide, transports, pat slimnīcas un citas iestādes - piemēram, sabiedriskas iestādes -, tas viss nav sasniedzams ratiņkrēslu lietotājiem. Otra lieta, kas prasīs ilgāku laiku, ir nepieciešamība lēmumu pieņēmējiem mainīt attieksmi un atzīt, ka iekļaujoša izglītība ir pirmais būtiskais solis procesā, kas ved uz sociālo pieņemšanu un integrāciju.
Nobeigumā ļaujiet man teikt, ka arī sports ir svarīgs izglītības un sociālā līdzsvara panākšanas līdzeklis, jo sportā pazūd sociālās un sabiedriskās atšķirības; no svara ir tikai talants, apņēmība un uzcītība. Sports un skolas fiziskā izglītība dod ievērojamu ieguldījumu tādu svarīgu sociālu vērtību stiprināšanā kā solidaritāte un savstarpēja cieņa.
Tāpēc es uzskatu, ka Parlamenta debatēs par izglītības un apmācības kvalitāti, efektivitāti un vienlīdzīgumu ir svarīgi atcerēties arī fiziskās izglītības nozīmi, kvalitāti, efektivitāti un vienlīdzīgumu. Mums ir jāpanāk arī tas, lai šajā ziņā būtiska loma būtu iekļaujošajai izglītībai. Izsaku atzinību referentam un pateicos par uzmanību.
Christa Prets
PSE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētājas kundze! Tiesības uz visiem pieejamu izglītību, tātad tiesības uz piekļuvi izglītībai, ir iekļautas Pamattiesību hartā, tomēr tās joprojām ir nepilnīgas un praksē vēl līdz šim nav pilnībā realizētas.
Ievērojamās atšķirības starp dažādu ES izglītības sistēmu rezultātiem atspoguļojas ekonomiskās un sociālās attīstības atšķirībās. Izglītības sistēmām jābūt efektīvām, taisnīgām un, pats galvenais, brīvi pieejamām. Efektivitāte jāveicina un jāuzsver jau sākot no pirmsskolas līmeņa, pēc tam skolās un arī profesionālās apmācības sistēmā.
Ir ārkārtīgi svarīgi, lai augstākajā izglītībā par normu kļūtu zināms elastīgums, kas ļautu ātri reaģēt uz ekonomiskajām un sociālajām pārmaiņām, jo tikai tādā veidā iespējams radīt konkurences priekšrocības. Ļoti vajadzīga ir daudzdimensionāla pieeja, kvalitāte un sadarbība ar privāto sektoru, kā arī pētniecības un attīstības veicināšana. Tomēr mums nav jāizglīto cilvēki tikai tādēļ, lai apmierinātu ekonomikas vajadzību pēc augsti kvalificētiem darbiniekiem. Izglītība bagātina pašu cilvēku un ir galvenais priekšnoteikums, lai mēs varētu dzīvot sociālā saliedētībā. Tā veicina personības attīstību un pašapziņu, un šie aspekti ir vismaz tikpat svarīgi kā specialitātes, profesionālo un uzņēmējdarbības iemaņu apguve.
Mums ir jāstrādā pie tā, lai pasniedzēji un visi viņu audzēkņi saņemtu augstas kvalitātes izglītību un, pats galvenais, - lai viņiem būtu pieejamas pilnveidošanās un elastīgas attīstības iespējas, jo šajā jomā mēs gadu desmitiem ilgi esam mīņājušies uz vietas. Tas nedrīkst turpināties!
Būtu vienkāršoti uzskatīt, ka izglītības politikai jābūt tikai pašu dalībvalstu ziņā. Tas tikai daļēji ir pareizi. Eiropas izglītības nozarei ir kopīgs uzdevums, proti, Lisabonas stratēģijas mērķi, tādēļ efektivitātes un vienlīdzīguma panākšanai vajadzīga arī kopīga pieeja.
Jolanta Dičkutė
ALDE grupas vārdā. - (LT) Dāmas un kungi! Mācīšanās ir neatņemama Eiropas sociālās dimensijas daļa, jo tajā ir skaidri redzama solidaritātes, vienlīdzīgu iespēju un sociālās integrācijas nozīme. Ikvienam pilsonim ir jāiegūst vajadzīgās zināšanas un prasmes un nepārtraukti tās jāpilnveido. Turklāt ir noteikti jāņem vērā to cilvēku īpašās vajadzības, kuri atrodas uz sociālās atstumtības sliekšņa.
Eiropas Savienība tiešā veidā neregulē valstu izglītības sistēmu attīstību, taču tai ir būtiska nozīme šajā attīstībā - pirmkārt saistībā ar Eiropas Savienības kopīgajiem mērķiem; otrkārt, pārraugot Eiropas Savienības pieņemtās pamatnostādnes un dalībvalstu izstrādātos izglītības sistēmas attīstības ziņojumus; un treškārt - saistībā ar Eiropas Savienības finansētajām izglītības un apmācības programmām.
Es atzinīgi vērtēju Eiropas Komisijas ieteikumu par struktūrfondu prioritāti noteikt ieguldījumus cilvēkresursos. Eiropas Savienībai jārada būtiski priekšnosacījumi katrai dalībvalstij, kas cenšas izveidot un attīstīt efektīvu Eiropas izglītības un apmācības sistēmu, lai spētu risināt problēmas, kas saistītas ar šo jomu. Piemēram, Lietuvā viena no lielākajām pašreizējām problēmām ir vardarbība skolās. Tās apkarošanas nolūkā valsts līmenī jau ir sākta vairāku attiecīgu programmu īstenošana. Turklāt mēs meklējam jebkādas metodes, ar kuru palīdzību uzlabot augstākās izglītības kvalitāti un kuras ļautu mums nodrošināt mūsu valsts universitātēm tādu pašu izglītības līmeni, kādu sniedz labākās Rietumeiropas universitātes.
Lietuvas izglītības sistēma saskaras arī ar citām problēmām. Viena no tām ir zemās skolotāju algas visos mācību priekšmetos, un tā rezultātā neizbēgami rodas skolotāju trūkums. Mums nav pietiekami līdzekļu, lai izremontētu sporta zāles un laukumus, taču es uzskatu, ka sporta infrastruktūras uzlabošana ir svarīga ne tikai tāpēc, lai stimulētu skolēnu nodarbošanos ar sportu, bet arī tāpēc, lai mazinātu viņu interesi par narkotikām, alkoholu vai cigaretēm. Vēl kāda īpaši aktuāla problēma ir jaunās emigrantu paaudzes atgriešanās mājās. Viņu kompensējošajai apmācībai ir vajadzīgi papildu līdzekļi un papildu skolotāji, kā arī īpašas programmas.
Es pieminēju tikai nedaudzas problēmas, kas neapšaubāmi attiecas arī uz citām Eiropas Savienības jaunajām dalībvalstīm. Es pilnībā piekrītu kolēģei, kura teica, ka pašreizējā situācija ir neapmierinoša. Šobrīd Eiropas Savienības uzdevums ir reālistiski izvērtēt un aktīvi atbalstīt dažādas izglītības sistēmas, kas atbilst kopīgajiem ES mērķiem un standartiem.
Zdzisław Zbigniew Podkański
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētājas kundze! Kādā populārā poļu parunā ir teikts, ka bērnībā neapgūtais liks izjust sekas visa mūža garumā. Šī gudrība mums atgādina, ka bērnu mācīšana ir vislabākais no visiem ieguldījumu veidiem. Tāpēc referents pilnīgi pamatoti iesaka vairāk resursu tērēt pirmsskolas izglītībai, jo tieši šajā posmā sākas sociālā integrācija. Tā veicina personības attīstību un sagatavo cilvēku viņa dzīves uzdevumu piepildīšanai. Integrācijas stiprināšana ir vajadzīga arī vēlāk. Tāpēc referentam ir taisnība arī, identificējot cilvēku klasifikācijas problēmu un iesakot plūsmu ieviešanu tikai vidējās izglītības posmā, kā arī skolas izglītības perioda pagarināšanu.
Atzinīgi ir vērtējams arī tas, ka rezolūcijas projektā ir skaidri identificēta vajadzība profesionālās izglītības un apmācības politiku saistīt ar nodarbinātības, ekonomisko un sociālās integrācijas politiku, uzlabojot augstākās izglītības konkurētspēju un nodrošinot ikvienam piekļuvi izglītībai ar līdzvērtīgiem nosacījumiem.
Galvenais iemesls, kas liek nekavējoties veikt šos izglītības pilnveidošanas pasākumus, ir fakts, ka 75 miljoni Eiropas Savienības pilsoņu - tātad 32 % darbaspēka - nav guvuši pienācīgu izglītību. Tas nopietni ietekmē viņu darba efektivitāti, mūsu ekonomikas rādītājus un sociālo situāciju. Ir vajadzīgas pārmaiņas.
Věra Flasarová
GUE/NGL grupas vārdā. - (CS) Dāmas un kungi! Taisnīga un efektīva sistēma ikvienam garantēs piekļuvi izglītībai.
Referents konstatē, ka mums ir jāuzlabo pirmsskolas izglītība, jo tas ir laiks, kad veidojas cilvēka paradumi un iemaņas, kas vajadzīgas turpmākā mācību periodā. Viņš aicina dalībvalstis palielināt pirmsskolas izglītības finansējumu. Tomēr paraudzīsimies uz realitāti.
Pēdējos gados gandrīz visās ES valstīs tiek slēgtas pirmsskolas iestādes. Negatīvās demogrāfiskās tendences nav vienīgais iemesls. Tam piekrita arī Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komiteja, un arī Čehijā ir tāda pati situācija. Pirmsskolas iestādes tiek slēgtas, jo to uzturēšana ir dārga. Ciemati un pilsētas šādi cenšas ietaupīt ievērojamu sava budžeta daļu. Uzņēmumos praktiski vairs nepastāv pirmsskolas iestādes. Sāk palielināties rindas uz bērnu vietām šajās iestādēs. Parādās privātas mazbērnu novietnes, kuru darbības standarti ir augsti; tās piedāvā svešvalodu apmācību un citus labumus, taču tos atļauties var vienīgi turīgas ģimenes. Pirmsskolas izglītība Čehijā ir bijusi un joprojām ir augstā līmenī, taču pat šeit jau pastāv zināma nevienlīdzība.
Turklāt es nevaru piekrist ziņojuma 21. punktā minētajam, ka bezmaksas augstākā izglītība ne vienmēr garantē vienlīdzīgumu. Jaunieši ņem studiju kredītus un vēlāk tos atmaksā, un šī situācija smagāk ietekmē nabadzīgākos studentus salīdzinājumā ar turīgākajiem; tas var iespaidot jauniešu psihi, jo dzīves sākumā viņus jau nospiež parādu slogs.
Eiropa pārdzīvo imigrācijas vilni. Iebraucēju vidū ir daudz bērnu un studentu. Šo cilvēku lielais potenciāls nākotnē var būt atbalsts Eiropas Savienības attīstībā. Arī viņi stāv uz iedomātas starta līnijas, un mums viņiem jādod iespējas sekmīgi iesaistīties izglītības sistēmā. Šajā kontekstā grūti ir saprotams Čehijā kopš 2005. gada janvāra spēkā esošais skolu tiesiskais regulējums, kurā noteikts apjoms, kādā izglītību drīkst sniegt ārzemniekiem ar pastāvīgās uzturēšanās atļaujām vai ar ilgtermiņa vai īstermiņa vīzām, bēgļiem, patvēruma meklētājiem vai personām, kuras atrodas pagaidu aizsardzībā. Viena birokrātiska lēmuma dēļ ir novilkta līnija starp bērniem, kam jāapmeklē skola, un bērniem, kas skolu nedrīkst apmeklēt. Viss ir atkarīgs no tā, cik ātri attiecīgajai personai tiek noteikts attiecīgais statuss. Viņu ierašanās jau pati par sevi ir gana dramatiska. Mums ir jādara viss iespējamais, lai atvieglotu viņu ierašanos Eiropas Savienībā. Mums nav vajadzīgs, lai jaunieši pievēršas dažādām sociāli nevēlamām darbībām.
Ovidiu Victor Ganţ
(RO) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, cienītie kolēģi! Es gribu izteikt atzinību Tomįš Zatloukal par ziņojumu, ko uzskatu par ļoti labu, jo tas attiecas uz vienu no vissvarīgākajām un smalkākajām mūsu dzīves jomām - uz izglītību.
Turpinājumā es gribētu pievērsties trim ziņojuma aspektiem; es prasīju palielināt atbalstu universitātes izcilības programmām gan dalībvalstu, gan Eiropas Savienības līmenī, ciktāl tas atbilst ES kompetencei. Tas ir būtiski, ja mēs vēlamies, lai Lisabonas programma būtu veiksmīga un lai būtu iespējams izlīdzināt atšķirības ar citiem globālo procesu dalībniekiem. Eiropā visur ir jūtams augsti kvalificētu speciālistu trūkums, un intelektuālā potenciāla aizplūšanas dēļ tas sevišķi smags ir jaunajās dalībvalstīs.
Tajā pašā laikā esmu pārliecināts, ka izglītības procesa efektivitātes palielināšana ir cieši saistīta ar daudzvalodību. Eiropas Savienības pilsoņu brīvas pārvietošanās kontekstā pielāgošanās tirgus prasībām nozīmē arī svešvalodu zināšanas. Turklāt daudzvalodu izglītība nāktu par labu arī skolēnu un studentu apmaiņai.
Attiecībā uz izglītības un apmācības sistēmu vienlīdzīgumu es uzskatu, ka dalībvalstīm jāatrod vajadzīgie līdzekļi, lai palielinātu piekļuves līmeni izglītībai un apmācībai gan bērnu, gan jauniešu, gan pieaugušo vidū. Ir vajadzīgi subsidēti posteņi, lai atbalstītu sociāli neaizsargātākās grupas, mazinātu analfabētismu, veicinātu sociālo pārveidi un labāk pielāgotos tirgus prasībām, kā arī samazinātu bezdarbu. Tādā veidā trešās valstīs mazinātos vajadzība pēc darbaspēka. Cilvēkresursu ir pietiekami, taču darbaspēks netiek efektīvi apmācīts un plānots.
Maria Badia i Cutchet
(ES) Priekšsēdētājas kundze! Pārskatot Lisabonas mērķus, mēs 2005. gadā vēlreiz varējām pārliecināties, cik svarīgi ir, lai ES nākotnes stratēģijas centrā būtu izglītība un apmācība.
Ir acīm redzams, un uz to norāda Eurostat dati, ka pastāv trūkumi to vērienīgo augstākās izglītības mērķu sasniegšanā, kurus esam izvirzījuši 2015. gadam: ieguldījumi pētniecībā un attīstībā, universitāšu modernizēšana, nesekmības līmeņa un mācības pametušo skaita samazināšana, pieaugušo plašāka iesaistīšanās mūžizglītībā un vidējo izglītību ieguvušo personu skaita palielināšana.
Šīs kavēšanās dēļ mēs atpaliekam no mūsu starptautiskajiem partneriem - ASV, Indijas un Japānas, turklāt dažādās Eiropas valstīs situācija ārkārtīgi atšķiras.
Mūsu dalībvalstu izglītības sistēmu efektīvs un veiksmīgs progress ir svarīgs ne tikai no starptautiskās konkurences un ekonomiskās izaugsmes viedokļa; tas ir arī būtisks mūsu sabiedrības sociālās kohēzijas attīstības elements.
Ieguldījumi pirmsskolas, pamata un vidējā izglītībā ir pamatnosacījums, kas ļautu samazināt sociālās atstumtības risku un nodrošinātu augstāku nodarbinātības līmeni un labāku darba samaksu.
Ir jāpalielina gan valsts, gan privātie ieguldījumi izglītībā, un dalībvalstīm ir nopietni jāņem vērā nepieciešamība rīkoties saskaņā ar Boloņas un Kopenhāgenas procesu.
Augstākajai izglītībai ir arī jāpielāgojas mūsu sabiedrības arvien daudzveidīgākajām sociālajām un ekonomiskajām vajadzībām, neaizmirstot arī faktu, ka izglītība ir pamatā brīvu pilsoņu spējai aktīvi piedalīties sabiedriskajā dzīvē.
Visbeidzot, mums pēc iespējas ātrāk jāpilnveido un jāuzlabo profesionālās apmācības līmenis, pielāgojot to jaunajiem pārbaudījumiem, ko rada eiropiešu darba dzīves ilguma pagarināšanās, kas savukārt palielina pieaugušo sociālekonomiskās un izglītības prasības, neaizmirstot arī dzimumu diskriminācijas aizlieguma principu attiecībā uz pilnīgi visiem izglītības līmeņiem.
Ewa Tomaszewska
(PL) Atsaucoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada ieteikumiem, kuros uzsvērta vajadzība attīstīt mūžizglītību, īpaši attiecībā uz bezdarbniekiem, un nepieciešamība pielāgoties ekonomiskajām pārmaiņām, kas ietekmē darba tirgus funkcionēšanu, es gribētu vērst uzmanību uz izglītības nozīmi mobilitātes palielināšanā darba tirgū, kas savukārt nozīmē iespēju samazināt strukturālo bezdarbu.
Es gribētu uzsvērt Eiropas Kvalifikāciju sistēmas lielo nozīmi darbinieku mobilitātes palielināšanā. Vienlīdzīga piekļuve izglītībai, kam ir tik būtiska nozīme, lai visiem bērniem un jauniešiem nodrošinātu vienādas iespējas dzīvē, ir saistīta ar izglītības finansējumu Eiropas Savienības dalībvalstīs. Šī Lisabonas stratēģijas mērķa sasniegšanu lielā mērā ietekmē atšķirības attiecībā uz izglītībai piešķirtajiem finanšu resursiem, kvalifikācijām un skolotāju algām.
Eiropas Komisijas 2005. gadā pieņemtajā ziņojumā "Panākumi Lisabonas mērķu sasniegšanā izglītības un apmācības jomā” skaidri redzams, ka progress šajā sfērā nav pietiekams, lai 2010. gadā sasniegtu vēlamo iznākumu. Tieši tāpēc tik svarīgi ir panākt izglītības kvalitātes uzlabošanu, tādējādi mazinot sociālo atstumtību un veicinot mūsu ekonomikas konkurētspēju. Es izsaku atzinību T. Zatloukal par viņa lielisko ziņojumu.
Ilda Figueiredo
(PT) Viena no izglītības jomām, kas atsevišķās Eiropas Savienības dalībvalstīs, piemēram, Portugālē, nav pienācīgā līmenī, ir pirmsskolas izglītība. Tādēļ man šķiet būtiski svarīgi uzsvērt aicinājumu dalībvalstīm veikt daudz lielākus ieguldījumus valsts finansētu mazbērnu novietņu sistēmas izveidošanā un nodrošināt, lai šajās iestādēs būtu augsti kvalificēti skolotāji, kas spētu strādāt ar visiem bērniem, jo šis ir viens no efektīvākajiem veidiem, kā attīstīt bērnu intelektu, nostiprināt pamatu tālākai izglītībai, paaugstināt vispārējo prasmju līmeni, būtiski veicināt izglītības sistēmas vienlīdzīgumu un mazināt sociālo nevienlīdzību.
Tikpat svarīgi ir nodrošināt kvalitatīvu pamata un vidējo izglītību, kurai jābūt vispārējai, obligātai un bez maksas, lai sniegtu pamatizglītību un pamata iemaņas, kas savukārt palīdz veidot sociālas un pilsoniskas pamatvērtības, kā arī ieaudzina saticību un līdztiesību, tādējādi stiprinot sociālo kohēziju un iesaistīšanos. Attiecībā uz augstāko izglītību ir jāsaprot, ka tā ir būtiski svarīgs attīstītas sabiedrības elements, un tādēļ ir jāpanāk sekmju paaugstināšanās un jāsamazina priekšlaicīgas mācību pamešanas rādītāji kā, piemēram, Portugāles gadījumā, kur aptuveni 40 % skolēnu diemžēl tā arī nepabeidz pat vidusskolu.
Budžeta samazinājums izglītībai, augošās augstākās izglītības izmaksas un sarežģītā sociālā situācija, kas skar lielu daudzumu ģimeņu un jauniešu, liedz Portugālei strauji uzlabot augstāko izglītību guvušo iedzīvotāju īpatsvaru, un šo faktoru dēļ valstī ir zemākie rādītāji Eiropas Savienībā. Ņemot vērā pētījumu datus, kas rāda, ka ar katru nākamo vidējās skolu apmeklētības gadu produktivitāte vidējā Eiropas Savienības dalībvalstī selektīvi palielinās par 6,2 %, mēs varam labāk izprast grūtības, ar kādām saskaras valstis, kas saviem pilsoņiem nenodrošina piekļuvi augstas kvalitātes izglītībai.
Rolf Berend
(DE) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs, dāmas un kungi! Izglītībai vienmēr ir bijusi un arī turpmāk būs būtiska nozīme Eiropas ekonomiskajā attīstībā un jaunu cilvēku personiskajā izaugsmē. Es pilnībā piekrītu šim un daudziem citiem ziņojumā paustajiem apgalvojumiem, un es vēlētos referentam izteikt pateicību un atzinību.
Var arī teikt, ka izglītības sistēmas ir efektīvas, ja izmantotie resursi dod vislabākos iespējamos rezultātus. Šādus mērķus ir izvirzījušas visas ES dalībvalstis, taču salīdzinošie pētījumi nereti atklāj interesantus faktus saistībā ar rezultātiem. Šī iemesla dēļ ieteikumi un aicinājumi dalībvalstīm no Eiropas perspektīvas viedokļa ir absolūti pamatoti, par spīti tam, ka attiecībā uz izglītības saturu un struktūru mums nav tiešas ietekmes. Šo atšķirīgo rezultātu iemesli ir meklējami izglītības kvalitātes un intensitātes dažādībā, kuras rezultātā veidojas snieguma atšķirības, tādējādi radot jauniešiem arī nevienlīdzīgas iespējas dzīvē.
Manuprāt, ir ļoti svarīgi pēc iespējas drīzāk skaidri norādīt - un darīt to atkārtoti -, ka pašreizējā skolu jaunatnes paaudze pēc mācību beigšanas iesaistīsies starptautiskajā konkurencē uz apmācību vietām. Tādēļ vienlīdzīgu iespēju princips dalībvalstīm ir pārbaudījums, kura pārvarēšana nozīmē panākt, ka jaunieši gūst vislabāko iespējamo izglītību un apgūst pilnvērtīgai dzīvei nepieciešamās intelektuālās prasmes.
Tomēr iespēju vienlīdzība vienmēr ir saistīta arī ar kvalitāti un rezultātiem. Tas savukārt prasa, lai izglītības sistēmas kvalitātei un rezultātiem tiktu veltīts vairāk uzmanības. Šajā kontekstā runa nav vienkārši par vienlīdzīgu izglītību visiem, bet gan par to, lai ikvienam nodrošinātu līdzvērtīgas "starta iespējas”, bet vēlāk sniegtu vislabāko iespējamo izglītību, ņemot vērā katra īpašos talantus un fizisko un intelektuālo spēju atšķirības.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Priekšsēdētājas kundze, komisāra kungs! Eiropas Savienības plānā ir paredzēts, ka 2010. gadā no mācībām atskaitīto 18 līdz 24 gadus veco jauniešu īpatsvars nepārsniegs 10 %, bet 85 % jauniešu vecumā no 18 gadiem apmeklēs pēcvidusskolas izglītības iestādes.
Vecuma grupā līdz 17 gadiem 9,7 % bērnu Eiropas Savienībā ir no ģimenēm, kurām nav ienākumu. Finansiālu iemeslu dēļ daudzi trūcīgo ģimeņu vai lauku reģionu bērni neapmeklē nekāda veida pēcvidusskolas izglītības iestādes. Pēc manām domām, sociāli orientētā Eiropā visiem skolēniem un studentiem, kuri vēlas mācīties, būtu jābūt iespējai saņemt stipendiju. Arī bērniem invalīdiem ir vajadzīga piekļuve izglītībai.
Dalībvalstīm un Komisijai ir jāpanāk, ka vismaz 90 % bērnu, kas jaunāki par 7 gadiem, tiek reģistrēti mazbērnu novietnēs vai bērnudārzos. Tas jaunajām māmiņām ļautu līdzsvarot ģimenes dzīvi ar viņu profesionālo darbību.
Izglītības efektivitātes veicināšanas nolūkā es arī aicinu nodrošināt skolotāju apmācību un motivēšanu.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Priekšsēdētājas kundze! Man gribētos uzsvērt vairākus aspektus.
Pirmkārt, es piekrītu referentam, ka ieguldījumi pirmsskolas izglītībā atmaksājas visvairāk, jo tieši šajā posmā ir panākami vislabākie rezultāti. Uzsverot vajadzību pēc vienlīdzīgas piekļuves augstākajai izglītībai un tās konkurētspējas palielināšanai, ir svarīgi arī atbalstīt universitāšu modernizāciju.
Otrkārt, vienlīdzīga piekļuve izglītībai pozitīvi ietekmē daudzus aspektus. Tai ir labvēlīga ietekme uz sociālo attīstību, ekonomisko izaugsmi, inovāciju paplašināšanos, cilvēku potenciāla un jauno tehnoloģiju attīstību, kā arī bezdarba mazināšanos.
Treškārt, atdeve no ieguldījumiem izglītībā ir jūtama tikai pēc ilgāka laika, tomēr ir jāatceras, ka šie ieguldījumi ir būtiski nepieciešami.
Ceturtkārt, es piekrītu nostādnei, ka ļoti svarīgi ir profesionālās apmācības un izglītības politiku saistīt ar nodarbinātības, ekonomikas un sociālās integrācijas politiku.
Piektkārt, mums ir jāinvestē mūsu jauniešos, jo jaunākā paaudze ir Eiropas Savienības nākotne. Ir ļoti svarīgi panākt, lai bērni priekšlaikus nepamestu skolu.
Sestkārt, mēs saskaramies ar demogrāfijas problēmu, proti, Eiropas iedzīvotāju novecošanos. Šī iemesla dēļ ir jāstimulē pieaugušo mūžizglītība.
Un, visbeidzot, - izglītība, izglītība un vēlreiz izglītība.
Proinsias De Rossa
Priekšsēdētājas kundze! Man bažas galvenokārt dara Komisijas nekritiskā piekrišana tam, ka dalībvalstis samazina izglītības finansējumu. Īpaši uzkrītoši tas redzams pie mums Īrijā, kur pieaug iedzīvotāju skaits un rezultātā klases ir burtiski pārpildītas. Jau sen esmu iestājies par pirmsskolas un sākumskolas izglītību kā būtisku katra bērna personības attīstības sastāvdaļu. Ir pierādīts - jo labāka izglītība, jo labākas izredzes dzīvē. Pastāv pat uzskats, ka no tā ir atkarīgs dzīves ilgums un veselība.
Pēc manām domām, Komisijai un dalībvalstīm kvalitātei jāpievērš tikpat daudz uzmanības kā efektivitātei un vienlīdzīgumam. Skolas vides un mācību kvalitāte ir efektivitātes priekšnoteikums. Bērniem ir vajadzīgi labi skolotāji un tāda mācību programma, kas sniedz visaptverošu izglītību, kas māca pieņemt saprātīgus lēmumus, sadzīvot ar dažādību un pārmaiņām, saprasties ar citiem un kas sniedz stabilu ētisko pamatu un vērtības, ko vēlāk izvēlēties par savas dzīves kodolu. Šīs prasmes viņiem būs vajadzīgas, lai pilnveidotos kā personības un kļūtu par pilnvērtīgiem sabiedrības locekļiem.
Taču ir kāda steidzamāka un daudz vienkāršāka problēma - izsalkušie bērni mūsu skolās. Īrijā tūkstošiem bērnu dodas uz skolu nepaēduši, un esmu pārliecināts, ka šajā ziņā mēs neesam unikāli. Lai cik efektīva vai vienlīdzīga būtu piekļuve, šie bērni nevar gūt vajadzīgās sekmes, un ilgtermiņā uz šīs problēmas seku fona nenozīmīgi būs valstu ietaupījumi, kas gūti, liedzot šiem bērniem veselīgas brokastis.
Ján Fige¾, Komisijas loceklis. - (SK) Es vēlētos pateikties jums par saliedētajām debatēm, jo tās apstiprina ne tikai šo ziņojumu un Komisijas paziņojumu šajā jomā, bet arī dalībvalstu nostāju, ko tās pauda novembrī ministru sanāksmē un pēc tam arī 2007. gadā, kad Padome pieņēma secinājumus, kas atbilda Komisijas paziņojuma galvenajām nostādnēm.
Man gribētos izteikt tikai pāris komentāru. Pēc manām domām, izglītības vienlīdzīguma un efektivitātes veicināšana ir gan morāls pienākums, gan būtiska finansiāla un ekonomiska nepieciešamība. Loģikas apsvērumi mums liek veikt labākus un lielākus ieguldījumus izglītībā - galvenokārt labākus, jo katru eiro, katru kronu un katru mārciņu ir iespējams izmantot efektīvāk.
Vairāki runātāji uzsvēra, ka izglītības un profesionālās apmācības kvalitāte un prasmes būtiski ietekmē gan katra cilvēka, gan sociālo grupu nākotnes izredzes, tāpēc šajā jomā ir vajadzīgi nepārtraukti uzlabojumi. Galvenokārt šos uzlabojumus var veikt, piemēram, skolotāji. Ieguldījumi skolotāju apmācības uzlabošanā ir viens no efektīvākajiem veidiem, kā panākt vispārēju uzlabojumu, jo skolotāji ir tie, kas šo efektu nes tālāk. Attiecībā uz uzlabojumiem sistemātiski ir vajadzīga, piemēram, kvalitātes novērtēšana, taču ne kā izņēmums, bet kā pamatinstruments; kā likumsakarība, nevis kā kaut kas ārkārtējs, un jāizvērtē ir gan ieguldītais, gan panāktais, gan arī viss, kas atrodas pa vidu, savukārt kvalitāte ir jānovērtē un jāatalgo.
Es gribētu apstiprināt ziņojumā paustās cerības, ka Komisija turpinās rūpīgi sekot šiem jautājumiem. Piemēram, nākamgad risinot izglītības un migrācijas jautājumu, mēs gribam vairāk uzmanības pievērst taisnīgai un efektīvai izglītības sistēmai. Patlaban notiek konsultācijas par 21. gadsimta skolām, t.i., kādām jābūt skolām jaunajā laikmetā, un neapšaubāmi mēs gribam, lai šī procesa noslēgumā tiktu izstrādātas laikmetīgas atziņas par skolu lomu šodienas Eiropas sabiedrībā. Vēl kāds temats, ko nesen ierosinājām, bija augustā pieņemtais paziņojums par skolotāju apmācības kvalitāti un šajā paziņojumā ietvertie ļoti svarīgie secinājumi.
Nobeigumā es gribu teikt, ka visiem šiem faktoriem - gan tādiem pieminētajiem procesiem kā Boloņas un Kopenhāgenas process, gan jautājumiem, kas attiecas uz pieaugušo izglītību, pirmsskolas izglītību un mūžizglītību - ir būtiska nozīme saistībā ar izglītības pieejamības un kvalitātes jautājumiem, un šie ir galvenie faktori, kas veidos patiesi taisnīgu izglītības sistēmu, kas mums vajadzīga šobrīd un būs vajadzīga nākotnē.
Priekšsēdētājs
Debates ir slēgtas.
Balsojums notiks ceturtdien, 2007. gada 27. septembrī.
Rakstiskas deklarācijas (Reglamenta 142. pants)
Marianne Mikko  
rakstiski. - (ET) Laiks negaida. Ir skaidrs, ka 2010. gadā Eiropas ekonomika nebūs konkurētspējīgākā visā pasaulē. Atbilstīga un labi strukturēta izglītības sistēma padarītu šo mērķi vieglāk sasniedzamu.
Nav iespējams ignorēt atsevišķu vadošo universitāšu akadēmisko un finansiālo līmeni. Saskaņā ar dažādiem datiem no pasaules 50 vadošajām universitātēm 20-30 atrodas Amerikas Savienotajās Valstīs. Nākamās piecas vai sešas ir Apvienotajā Karalistē. Pārējā Eiropa ir trešajā vietā ar četrām vai piecām universitātēm, un uz papēžiem min Kanāda un Austrālija.
Panākumu stāstiem ir tendence atkārtoties. Diemžēl šīs veiksmes pamatā galvenokārt ir fakts, ka angļu valodas izglītības tirgum ir miljardiem ietekmīgu pircēju. Pārējo paveic mēroga efekts. Rezultātā Hārvarda ir desmitiem reižu bagātāka un slavenāka nekā tās tuvākā konkurente.
Imitēt "Efeju līgas” vai "Oksbridžas” elites sistēmu kontinentālajā Eiropā ir riskants projekts. Es to pat sauktu par strupceļu. Gan Savienotajās Valstīs, gan Apvienotajā Karalistē daudzu vienkāršo iedzīvotāju rakstītprasme, lasītprasme un rēķināšanas iemaņas ir uzskatāmas par nepietiekamām.
Ja vēlamies gūt panākumus, it īpaši straujus panākumus, saprātīgāk būtu paļauties tikai uz tādiem darbības veidiem, kas mums ir pierasti. No visām Eiropas Savienības dalībvalstīm vislielākie panākumi izglītībā neapšaubāmi ir Somijai, kura savā valsts stratēģijā ir iekļāvusi visur vienādi pieejamu vienlīdz augsta līmeņa izglītību.
Izglītība pēc būtības ir stratēģiska joma. Lēmumu un rīcības efekts ir redzams tikai pēc desmitgadēm. Tādējādi augstāku virsotņu vārdā saistībā ar vienlīdzīgumu būtu bezjēdzīgi ziedot vēl ceturtdaļgadsimtu. Pat tādā gadījumā, ja tas būtu pareizais virziens.
Starptautiskajā konkurencē Eiropas trumpja dūzis joprojām ir augsts vispārējais līmenis.
