Infovabadus Itaalias (arutelu)
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on komisjoni avaldus infovabaduse kohta Itaalias.
Viviane Reding
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Sõna- ja infovabadus on vaba, demokraatliku ja pluralistliku ühiskonna alus. See on minu kui endise ajakirjaniku kindel veendumus ja ka Euroopa Liidu kindel veendumus. Sellepärast on kõik ELi institutsioonid - Euroopa Parlament, nõukogu ja komisjon - ühinenud Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga, mille artiklis 11 on sätestatud: "Igaühel on õigus sõnavabadusele. See õigus kätkeb arvamusvabadust ning vabadust saada ja levitada teavet ja ideid avaliku võimu sekkumiseta ning sõltumata riigipiiridest. Massiteabevahendite vabadust ja mitmekesisust austatakse.”
Tahaksin meelde tuletada, et ELi harta artikli 51 lõikes 1 on sätestatud ka see, kus ja millal neid põhiõigusi kohaldatakse. Tsiteerin veel kord: "Harta sätted on subsidiaarsuse põhimõtet arvesse võttes ette nähtud liidu institutsioonidele, organitele ja asutustele ning liikmesriikidele”, aga "üksnes liidu õiguse kohaldamise korral”.
ELi pädevusalas, mida me peame austama, on Euroopa Komisjon alati toetanud meedia-, sõna-, info- ja ajakirjandusvabadust nii Euroopa Liidus kui ka meie välissuhetes kolmandate riikidega. Tuletan eelkõige meelde ELi olulist rolli nii-öelda piirideta televisiooni direktiivi puhul, mis on alates 1989. aastast võimaldanud kodanikel kõigis ELi liikmesriikides ilma piiranguteta näha saateid teistest ELi liikmesriikidest. See ELi direktiiv on aidanud märkimisväärselt kaasa vabale piiriülesele teabevoole ning pluralistlikumale meediale kõigis liikmesriikides. Seoses sellega tahaksin tänada Euroopa Parlamenti, et ta on aidanud komisjonil koostada selle direktiivi ajakohastatud versiooni, millega laiendatakse piiriülest infovabadust peale ringhäälingu ka muude, eelkõige Interneti teel edastatavate audiovisuaalteenuste jaoks.
Selle direktiivi peavad kõik ELi liikmesriigid aasta lõpuks ellu viima ning see aitab tuntavalt suurendada mitmekesisust ka võrgukeskkonnas. Lubage mul veel meelde tuletada kolm selle direktiivi väga tähtsat osa.
Esiteks, telesaadete sõltumatu tootmise edendamine. Direktiivis on ette nähtud, et ringhäälinguorganisatsioonid reserveerivad ringhäälinguorganisatsioonidest sõltumatute tootjate loodud Euroopa päritoluga teostele vähemalt 10% oma saateajast või 10% oma programmide eelarvest.
Teiseks on direktiivi ajakohastatud versioonis ette nähtud ajakirjanike ja uudisteorganisatsioonide õigus saada kogu ELis lühiuudiste koostamise eesmärgil juurdepääs lühilõikudele.
Kolmanda, kõige tähtsama asjana viidatakse uues direktiivis vajadusele tagada riigi tasandil sõltumatud meediaasutused. Selle punkti kohta tegi ettepaneku komisjon ning see õnnestus lõpuks vastu võtta vaid tänu Euroopa Parlamendi tugevale toetusele. Seega saab ringhäälingusektori jaoks ajakohastatud piirideta televisiooni direktiivi vaadelda kui ELi piiriülese infovabaduse hartat.
Tahaksin kõneleda veel ühest tähtsast ELi pädevusse jäävast valdkonnast, mille abil see institutsioon saab tegutseda ning on tegutsenud meedia pluralismi heaks. Ma pean silmas raadiospektripoliitikat. Te kõik teate, et ei saa olla ringhäälingut ilma raadiospektri kättesaadavuseta. ELi poliitika peab tagama kõikide turuosaliste mittediskrimineeriva juurdepääsu raadiospektrile. Seega ei või riikide ametiasutused kasutada spektri jaotamist selleks, et pöörata konkurentsiolusid meediaturul juba tegutsevate ettevõtjate kasuks. Euroopa Ühenduste Kohus on muuseas oma Centro Europa kohtuotsuses kiitnud heaks selle olulise põhimõtte, mis tuleneb otseselt teenuste osutamise vabadusest. Komisjon avaldas selle otsuse üle heameelt, sest sellega toetatakse ausat konkurentsi ja rajatakse tugev alus meedia pluralismi tugevdamiseks. Selle põhjal on komisjon korduvalt astunud üles nende liikmesriikide vastu, kus spektri haldamise süsteem on läinud sellest põhimõttest lahku.
Selle näitena tahaksin meelde tuletada 2006. aasta rikkumismenetlust, mille minu kolleeg Neelie Kroes ja mina algatasime ning mis puudutas raadiospektri jaotamist Itaalias. Selle menetluse survestava jõu tõttu muudavad Itaalia ametiasutused praegu oma seisukohti. Tulemuseks on turu märgatav avamine ja meedia pluralismi võit. Spektripoliitika on seega selge näide valdkonnast, kus EL saab oma pädevuse piires tegutseda, et parandada nende ressursside konkurentsi, millest ringhäälinguorganisatsioonid sõltuvad, ning tugevdada sellega meedia pluralismi.
Mis puutub kirjutavasse meediasse, siis on ELi pädevus palju rohkem piiratud. Kirjutav meedia on üks neist riikliku või isegi piirkondliku pädevuse ilmselgematest näidetest ning selle olukord kajastab väga tihti kultuuritavasid meie liikmesriikides. Seega ei ole olemas eraldi ELi õigusnorme kirjutava meedia kohta, samuti ei saa olla sellealaseid õigusnorme asutamislepingutes nende praegusel kujul. Sellegipoolest oleme ELi institutsioonides ja eelkõige Euroopa Komisjonis alati kaitsnud kirjutava meedia arengut ELis. Tuletan meelde, et ELi meediavolinikuna tegutsedes on mul olnud arvukalt kohtumisi peatoimetajatega kogu Euroopast, et arutada jooksvaid küsimusi seoses meediavabaduse ja meedia pluralismiga.
2009. aasta juunis jõuti selle tulemusena Euroopa ajakirjandusvabaduse hartani, mille koostasid ajakirjanikud üle Euroopa. Kui selle töö lõpptulemus mulle üle anti, kiitsin ma selle harta täiel määral heaks. Euroopa ajakirjanike kogukonna algatatud ajakirjandusvabaduse harta kinnitab taas kindlalt põhiväärtusi, mis on sätestatud tähtsaimates õigustekstides, nagu ELi põhiõiguste harta. Lisaks tuletab see kõigile poliitikutele nende pädevusvaldkonnas meelde, et tõhusa ajakirjandusvabaduse saavutamiseks on riigiasutustel tõepoolest selge ülesanne: nad peavad olema valmis kaitsma sõnavabadust ja toetama selle arengut. Harta on seega oluline samm põhiväärtuste ja -õiguste tugevdamise suunas, võimaldades ajakirjanikel kasutada neid väärtusi ja õigusi valitsuste või poliitiliste ametiasutuste vastu, kui nad tunnevad, et nende töö on õigustamatult ohus.
Austatud parlamendiliikmed näevad, et ELi institutsioonid ja eriti komisjon on näidanud üles tugevat poliitilist pühendumust põhiõigustele ning info-, sõna- ja meediavabadusele. Me oleme kasutanud meile asutamislepingute alusel antud pädevust, et toetada neid õigusi ja vabadusi oma töös, ning me teeme seda ka edaspidi.
Ent lubage mul peatuda veel ühel tähtsal tahul. Nimelt ei anna tõsiasi, et põhiõigused kehtivad ELi poliitika suhtes, ELile pädevust kõigis küsimustes, mis on seotud põhiõigustega ühes või teises liikmesriigis. Ärgem unustagem, et liikmesriikidel on põhiseadused, millest paljud on pikaajaliste traditsioonidega, ning et kõigis liikmesriikides on kohtud, apellatsioonikohtud ja konstitutsioonikohtud, mis tagavad selle põhiõiguste austamise ja järgimise igal ajal kogu riigiasutuste töös. Me nägime selle kohta näidet alles eile Itaalias.
See tuleneb tõsiasjast, et meil on töö ära jaotatud, sest Euroopa ei ole superriik, vaid koosneb 27 suveräänsest liikmesriigist ning jätkab sellist toimimist ka uue Lissaboni lepingu järgi.
Seetõttu kutsuksin teid üles mitte kasutama ELi institutsioone selliste probleemide lahendamiseks, mis tuleks meie asutamislepingute alusel lahendada riigi tasandil. Me ei peaks endale nõudma rolli, mida meil ei ole, ning me ei saa seda ka Lissaboni lepinguga. Keskendugem siinkohal eeskirjade, põhimõtete, õiguste ja vabaduste tõhusale kohaldamisele valdkondades, kus EL on pädev. See võib tagada väga suured edusammud ja ma nimetasin oma sõnavõtus mitu konkreetset näidet selle kohta.
Lisaksin veel ühe näite sellest, mis valdkonnas me saaksime tegutseda. Euroopa Parlamendi liige Paul Rübig pakkus eelarvet puudutavas muudatusettepanekus hiljuti välja uue ELi programmi nimega "Erasmus ajakirjanikele”. Sellise programmi abil saaksid ajakirjanikud kirjutava meedia jaoks keerulistel aegadel töötada mõne aja jooksul teistes liikmesriikides asuvates toimetustes. See võimaldaks ajakirjanikel uurida ka teise liikmesriigi poliitilist, majanduslikku ja sotsiaalset olukorda ning sellest kirjutada. See laseks ajakirjanikel võrrelda olukorda kogu Euroopas ning tutvustada seda ja muu hulgas ka ajakirjandusvabaduse olukorda lugejatele. Seetõttu kutsun Euroopa Parlamenti üles suhtuma väga soosivalt nendesse ettepanekutesse, millel on kindlasti ELi meediavoliniku toetus.
Joseph Daul
Austatud juhataja, presidendid, head kolleegid! Palusin Euroopa Rahvapartei (kristlike demokraatide) fraktsiooni nimel sõna selles arutelus ajakirjandusvabaduse üle Itaalias esmajoones selleks, et mõista hukka Euroopa Parlamendi kahetsusväärne kasutamine riigisiseste küsimuste arutamiseks. Samuti tahan mõista hukka ebaõiglase ja ebaausa rünnaku sellise Euroopa liikmesriigi valitsusele, kus kohaldatakse õigusriigi põhimõtteid sama rangelt kui kogu ülejäänud Euroopas.
Kõigepealt viitan ma Itaalia Vabariigi presidendile, keda ma juba eile tsiteerisin ja kes tegi eelmisel nädalal kuuldavaks oma arvamuse: "Euroopa Parlament ei saa olla hääletoruks sellistele poliitilistele konfliktidele ja vastuoludele, mis kuuluvad endastmõistetavalt liikmesriikide ja nende parlamentide pädevusse.” Jätkan Itaalia Vabariigi presidendi tsiteerimist: "Samuti ei saa Euroopa Parlament olla nagu apellatsioonikohus, kes otsustab riikide parlamentide otsuste või riikide valitsuste käitumise üle.” Ma ei taha solvata head sõpra president Napolitanot, kui ma ütlen, et ta ei järgi sama poliitilist joont nagu peaminister Berlusconi või mina või minu esindatav fraktsioon.
(Hüüatus Martin Schulzilt.)
Palun austage mu sõnavabadust, härra Schulz! Tahaksin, et täna hommikul austataks nii sõnavabadust kui ka ajakirjandusvabadust!
(Vahelesegamine Martin Schulzi poolt.)
Me teame, kes muret tekitab. See ei häiri mind. Ma pole pahane. Austatud juhataja! Tahaksin vaid, et lasete mul kõnelda. Niiviisi ei saa arutelu pidada.
Ent need sõnad väljendavad täiesti kindlalt austust, mida tuleks näidata üles meie demokraatlike institutsioonide vastu, olgu need siis kas riikide või Euroopa omad. Tõsi on see, et meie tänahommikusel arutelul ei ole midagi pistmist sellega, miks Euroopa Parlament on olemas. Tõepoolest, mis on tema ülesanne? Kas Itaalia poliitikuid takistatakse korraldamast ajakirjandusvabaduse teemal või muus küsimuses arutelu nende enda parlamendis? Minu arvates mitte. Kas Itaalia kodanikel keelatakse oma arvamust väljendada, kui neile ei meeldi mõni seadus? Ei. Kas Itaalia kohtute ette seatakse takistusi, mis ei lase seadusi jõustada? Ei seata, nagu oleme selgelt näinud. Kas Euroopa Ühenduste Kohus on võimetu kehtestama karistust seoses Itaalia seadusega, mis on vastuolus Euroopa asutamislepingutega? Ei. Kõigile neile küsimustele on vastuseks kindel "ei”.
Sellises olukorras ei kujuta siin, Euroopa Parlamendis korraldatud arutelu endast mitte midagi muud kui tühist poliitilist ja erakondlikku plaani ärritada poliitilist oponenti. On ükskõik, mida mõned meie parlamendiliikmed võivad nõuda, Itaalia Vabariik toimib Euroopas nii, nagu ta peaks toimima - demokraatlikult ja kooskõlas õigusriigi põhimõtetega. Vastupidist väita tähendab ignoreerida tegelikku olukorda. Keegi ei lase ennast sellest petta.
Kallid kolleegid! Euroopa Parlamendi ülesanne ei ole muutuda riikide poliitiliste rivaalide arveteõiendamise kohaks. See istungisaal ei ole koht, kus üritada õõnestada selle valitsuse usaldusväärsust, kes, ma tahaksin lisada, vastutab poliitiliselt oma kodanike ees. Selleks on meil valimised. Tänan teid tähelepanu eest.
David-Maria Sassoli
Austatud juhataja, lugupeetud volinik, head kolleegid! Igaüht meist mõjutab keskkond, milles me elame, kuid ka teile öeldi enne Brüsselisse tulekut: "Pidage meeles, et teil on tähtis ülesanne, et meil on tähtis ülesanne” - muuta olukord oma riigis paremaks.
Me teame, et olukord meie riikides muutub paremaks, kui Euroopa on tugevam ja suudab oma kodanike ootused õiglaselt täita. Loomulikult oleme teadlikud, et see on võimalik siis, kui me kõik tegutseme koos; kui me suudame ühendada oma kõige hinnalisemad ressursid, oma põhiseadused, need väärtuste, õigusnormide ja õiguste kogud, mis on Euroopa tõeline vara. Minu riiki vaevab väga palju vastuolusid, aga ma tahaksin kohe kõigile taaskinnitada, et me räägime suurepärasest demokraatlikust riigist, millel on suurepärane põhiseadus. Eile oli itaallaste jaoks väga tähtis päev, sest konstitutsioonikohus, olles vastakuti segaste asjaoludega ja karistamatuse nõuetega, kinnitas uuesti lihtsat ja aegumatut põhimõtet - kõik kodanikud on seaduse ees võrdsed. Samas teame, et isegi suurepärased riigid võivad kursilt kõrvale kalduda, ajada riigi vara ja erahuvid segamini. Sellegipoolest ei saa me lasta liikmesriikidel nõrgaks muutuda.
Tagada tuleb õigus sõltumatule teabele ilma valitsusasutuste surve ja tingimusteta; see on igas riigis avalik hüve, igaühe hüve. Seda hüve peab liit kõhklematult kaitsma. Me peame üritama sätestada ühised eeskirjad, kehtestada piirid, mida ületades ei loeta infot enam sõltumatuks. Liit peab sekkuma viivitamata, võtma vastu direktiivi, millega nähakse ette suunised pluralismi ja selle hüve kaitsmise kohta, mis peab olema meile kõigile kättesaadav. Proua Reding, ärge kunagi unustage, et me oleme parlament, mitte muuseum, kuhu jäetakse asjad kopitama.
Mário David
(PT) Prisa - Hispaania ettevõte, keda teatakse sotsialistliku erakonna toetajana ja telekanali TVI enamusosanikuna - tellimusel jäeti Portugalis kolm või neli nädalat tagasi ära õhtune saade "Jornal Nacional de Sexta-Feira”. Härra Sassoli, tahaksin teilt küsida, kas Sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsioon Euroopa Parlamendis kavatseb uurida ka seda, mis toimub teistes riikides, või piirduvad tema kavatsused vaid sellise poliitilise pahatahtlikkusega, millele oleme siin täna hommikul tunnistajaks olnud.
David-Maria Sassoli
Tänan teid teie küsimuse eest, sest see annab mulle võimaluse veidi selgitusi anda. Mul ei olnud seda võimalik mulle eraldatud aja piires teha.
(Juhataja palus, et parlamendiliikmed laseksid kõnelejal jätkata.)
Nagu ma ütlesin, on mul hea meel, et te selle küsimuse küsisite, sest see annab mulle võimaluse öelda, et direktiiv, mida me komisjonilt soovime, peab olema kõigi liikmesriikide jaoks. See ei ole vaid Itaalia asi, see on kogu Euroopa asi. Tahaksin öelda ka seda, et me tahame lasta muuta küsimust, mida soovime esitada Strasbourgis. Me tahame, et see hõlmaks pluralismi teemalist arutelu Itaalias ja Euroopas. Suur tänu küsimuse eest!
Juhataja
Head kolleegid, kui siin istungisaalis toimub arutelu sellisel viisil, siis ma ei luba enam sinise kaardi küsimusi esitada. See on minu otsus. Mul on kahju, aga me peame olema kogu selle teema arutamisel palju rahulikumad, muidu siniseid kaarte ei tule. Ma ei taha, et istungil rikutakse korda. Palun käituge viisakalt.
Guy Verhofstadt
Austatud juhataja! Itaalia Vabariigi presidendil Giorgio Napolitanol on õigus, kui ta ütleb, et Euroopa Parlament ei ole koht, kus lahendada liikmesriikide erakondade vaidlusi või esitada vastuväiteid riikide parlamentide tehtud otsuste kohta. Itaalia probleem - ja ma arvan, et Itaalia presidendil Napolitanol on selles täiesti õigus - tuleb kõigepealt lahendada Itaalias.
Sellegipoolest - ja see valmistabki muret, härra Daul - ei saa keegi eitada, et Euroopas ja Itaalias on probleeme. Minu arvates seisneb teie sõnavõtu nõrk külg selles, et te eitate nende probleemide olemasolu.
(Aplaus)
Napolitanol on õigus. Minu arvates teete õigesti, kui toonitate seda, mida Napolitano ütles, aga ei ole hea mõte siin parlamendis öelda, et probleemi ei ole. Miks ma seda väidan? Väidan seda sellepärast, et organisatsioon Freedom House avaldas hiljuti uurimuse, milles maailma riigid on jaotatud ajakirjandusvabaduse poolest kolmeks: vabaks, osaliselt vabaks ja mittevabaks. Tuleb mainida - ning see on minu arvates tõsine probleem -, et osaliselt vabade riikide hulgas on kolm riiki - mitte ainult üks riik, mitte üksnes Itaalia, vaid ka Rumeenia ja Bulgaaria. Veel rohkem oleme mures, kõvasti mures selle pärast, et nende riikide hulgas on üks Euroopa Liidu asutajariikidest.
Kuna me asutasime Euroopa Liidu selleks, et toetada viimaks ometi meie ühiseid väärtusi - demokraatiat, rahu ja vabadust -, on meie kohus sekkuda. Kuidas? Ma arvan, et me peame paluma komisjonil meie asutamislepingute alusel - ning ma kordan, et selline taotlus on juba esitatud - koostada direktiivi ettepanek, millega kaitsta meedia pluralismi. Seda tuleb kindlasti teha ning see on pädevus, mille saab asutamislepingute järgi anda Euroopa Parlamendile. See direktiiv peaks tagama, et meie põhiseaduslikke sätteid meediavabaduse kohta täidetakse täiel määral ja ühtselt kõikides Euroopa Liidu riikides ning kindlasti kõikides kõnealustes riikides.
Pean teile ütlema ka seda, austatud juhataja, ning sellega ma lõpetan, et olin väga pettunud komisjoni sõnavõtus. Kõik liikmesriigid võivad teha seda, mis neile meeldib, kuni see on vastavuses nende riigi põhiseadusega. Seda kuulsime komisjonilt. Ma pole sellega üldse nõus. Ma vaidlen sellele vastu. Meil on väärtused ja vabadused, mida tuleb siin Euroopa Parlamendis kaitsta ja mis on riigi huvidest ja riigi põhiseadusest kõrgemal.
(Aplaus)
Need on väärtused ja põhimõtted, mis muudavad tegelikult Euroopa Liidu selliseks, nagu ta on. Seetõttu kutsun komisjoni üles vaatama oma seisukoht läbi, esitama võimalikult kiiresti direktiivi ettepanek meediakanalite koondumise teemal ja tegema seda kõigi Euroopa Liidu liikmesriikide jaoks.
Cristiana Muscardini
(IT) Austatud juhataja! Tahaksin vaid lisada ühe märkuse mõtteavaldusele, mille esitas David-Maria Sassoli, kes ütles siin Euroopa Parlamendis, et teksti, mida me Strasbourgis hääletame, kavatsetakse muuta. Pean mõttetuks vaielda teksti üle, mille kohta selle esitajad on juba öelnud, et nad muudavad seda.
Juhataja
Proua Muscardini, see ei olnud tegelikult protseduuriline küsimus, seega paluksin meil järgida kodukorda.
Austatud kolleegid, ma ei anna enam sõna igaühele, kes tõstab sinise kaardi. Mul on õigus seda teha ja me peame oma aruteluga edasi liikuma.
Judith Sargentini
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - Austatud juhataja! Inimesed võivad arvata, et ma kõnelen itaalia keeles, inimesed võivad tahta sellest teha Itaalia arutelu, aga ma olen hollandlane. Ma olen Hollandi parlamendiliige Euroopa Parlamendis ning mulle valmistab suurt nördimust see, et me räägime, nagu oleks siin tegemist Itaalia sisevaidlusega.
Asi pole selles, mis toimub Itaalias - ajakirjanikele avaldatav surve, enesetsensuur, mida ajakirjanikud on hakanud Itaalias kasutama. Asi on selles, et see teeb Euroopale häbi. Kuidas me kavatseme nõuda uutelt liikmesriikidelt, liikmeks saada soovivatelt riikidelt, et neil peab olema pluralistlik meedia, et nende riigis tuleb iga häält kuulda võtta, et peab toimuma arutelu igat värvi parteide esindajate ja erakondade vahel, kui me ei suuda öelda Itaaliale, et ta peab ootustele vastama, et on vale sundida ajakirjanikke oma seisukohti muutma ning on vale, et üks isik valitseb nii era- kui ka avalik-õigusliku televisiooni üle?
Guy Verhofstadt palus seda ning ka mina palun seda. Proua Reding, te ütlesite, et Euroopa annab endast parima, et põhiõigused on kõige alus, aga mitte siis, kui on tegemist riigiga, mis juba on liikmesriik. See ei saa olla tõsi. See on üks Kopenhaageni kriteeriumidest. Igaüks peab Kopenhaageni kriteeriume täitma.
(Aplaus)
Veendumaks, et see pole vaid Itaalia arutelu, palun võtta vastu ka meediakanalite koondumist käsitlev direktiiv. Euroopa Parlament on seda kaks korda palunud: millal komisjon selle esitab? Meie siinse tulise mõttevahetuse üritas Euroopa Rahvapartei fraktsioon isegi päevakorrast välja jätta, väites, et see ei ole Euroopat puudutav küsimus. Praegune kirglik arutelu näitab, et midagi on toimumas. Inimesed tõstavad häält, inimesed on sel teemal emotsionaalsed - see on hea, sest sõnavabadus ja pluralistlik ajakirjandus on meie demokraatia võti.
Itaalias saab 80% inimestest oma igapäevase teabe televisioonist. Kui see televisioon ei lase eetrisse kõigi hääli, siis ei ole inimestel võimalust ise otsuseid teha. See on demokraatia alustingimus.
(Aplaus)
Me oleme kõik haritud inimesed. Me kõik peame õppima toime tulema erinevate tõekspidamistega ning leidma nende hulgast enda tõe, ning Itaalia elanikel on sellele õigus. Ka Bulgaaria ja Madalmaade elanikel on sellele õigus ning ma seisan selle eest. Ma võin olla hollandlane ega pruugi olla itaallane, aga ma hoolin kogu Euroopa kodanikest.
Häbiväärne on üritada seda arutelu päevakorrast välja jätta, üritada öelda, et see ei ole meie asi. See, mis Itaalias toimub, muudab selle riigi demokraatia väga haavatavaks. Hakakem ometi millegagi pihta. Palun, proua Reding, asugem meediakanalite koondumise probleemiga tegelema.
(Aplaus)
Ryszard Czarnecki
fraktsiooni ECR nimel. - (PL) Austatud juhataja, lugupeetud volinik, mitte ainult Itaalia pole hea ja suurepärane riik. Euroopa Parlamendis istuvad 27 suurepärase riigi esindajad - kui ma tohin täiendada härra Sassoli öeldut.
Arvan, et on mõnevõrra paradoksne, et mina kui kommunismivastase opositsiooni aktivist, kes ma pole kunagi pidanud võimalikuks nõustuda kellegagi, kes on pärit sealt seltskonnast, pean soostuma Itaalia presidendiga, kes hoiatab sisevaidluste ülekandumise eest Euroopa Parlamenti. Ma pean silmas topeltstandardeid. On kindlad teemad, mis tekitavad huvi mõnedes meie parlamendi fraktsioonides. Need fraktsioonid sunnivad arutama neid teemasid siin parlamendis, samal ajal kui teised teemad jäetakse tagaplaanile.
Tõenäoliselt on teistes riikides sarnaseid olukordi. Hiljuti tegi Poolas ametisolev minister kõik võimaliku, kasutades iga kättesaadavat vahendit, et jätta riigitelevisiooni juht tema ametikohale. Lõppkokkuvõttes see tal ei õnnestunud, aga tol hetkel ma küll ei kuulnud, et ükski fraktsioon oleks palunud sel teemal arutelu. Sarnaseid juhtumeid on esinenud teisteski riikides.
Seega, kui me ei soovi, et keegi süüdistaks meid sellistes topeltstandardites, siis peaksime suhtuma kõigisse võrdselt. Kui esineb probleem, siis peaksime sel puhul alati sellest rääkima. Kui me seda ei tee, siis see tähendab, et sellel on teatav poliitiline maik, sellega on seotud teatavad poliitilised skeemid.
Fraktsiooni esimees Verhofstadt esitas siin ettepaneku näha eeltoodu põhjal ette teatavad ametlikud, õiguslikud ja seadusandlikud lahendused teatavatele liikmesriikidele. Ma arvan, et see pole midagi muud kui kaugeleulatuv ja ülemäärane Euroopa lõimimine nii-öelda tagaukse kaudu ja kodanike tahte vastaselt. See oleks tegelikult valitsuste valimistel väljendatava avaliku arvamuse vastane.
Euroopa Liit on siiski riikidel, rahvusriikidel põhinev ühendus. Hoidugem siiski sellisest otseteest, mille puhul me kehtestame rahvusriikide tahte vastaselt nende jaoks mingeid õigusakte.
Austatud juhataja, lõpetuseks arvan, et see on Itaalia siseküsimus. See võib olla küll keeruline küsimus, aga itaallased peaksid selle ise lahendama. Euroopa Parlament ei ole nende probleemide lahendamise koht.
Patrick Le Hyaric
Lugupeetud juhataja, austatud volinik, head kolleegid! Ajakirjandus- ja infovabadus on põhiõigus ja võõrandamatu õigus, sest see on osa inimarengust. Lisaks, nagu te, proua Reding, ütlesite, tunnustatakse Euroopa inimõiguste konventsiooni artikliga 10 pluralismi ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 51 sõnavabadust.
Nii selle Euroopa õigusakti kui ka Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee ja Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Parlamentaarse Assamblee meediavabaduse teemaliste soovituste põhjal leiab Euroopa Parlament, et Itaalia ministrite nõukogu esimees rikub Itaalias - riigis, mille juht oli lõppude lõpuks Euroopa Ühenduse asutajaliige - ajakirjandusvabaduse ja meedia pluralismi põhimõtteid mitmel viisil. Ta on muutnud ühised avalikud hüved, näiteks info ja kultuuri, tõelisteks kasumit toovateks kaupadeks, rajades meediaimpeeriumi, mis koosneb mitmest tele- ja raadiokanalist, kirjastusest, reklaamiagentuurist, kindlustusseltsist ja pangast.
Peale selle on Itaalia valitsusjuhil õigus öelda, kes nimetatakse avalik-õiguslikus meediasektoris ametisse. Selline sama hästi kui monopoolne kontroll info ja selle rahastamise üle võimaldab tal ainuüksi enda huvides valitseda, kontrollida ja suunata mitte ainult suuremat osa audiovisuaalsest ajakirjandusest ja trükimeediast, vaid ka nende sisu. Selline mõttepolitsei süsteem ei ole kooskõlas demokraatliku arutelu aluspõhimõtetega, mis ainsana tagavad ajakirjanduse ja meedia tegeliku pluralismi. Lisagem veel, et kuna sama mees ja tema perekond on nii poliitilise kui ka meediavõimu juures, siis on meil ilmselgelt tegemist huvide konfliktiga, mis ei vasta enamusdemokraatiale; s.t demokraatiale, mis on aktiivsete kodanike toel tänapäevane ja arenev.
Lisaks tahab Berlusconi piirata õigusliku teabe avaldamist, ähvardab ja kaebab kohtusse teda kritiseerivaid ajakirjanikke ning hageb Itaalia ajalehti, nagu La Reppublica, L'Unità ja isegi päevaleht Avvenire, mida annavad välja Itaalia piiskopid. Samuti on ähvardatud Euroopa ajalehti, sealhulgas Prantsuse ajakirja Le Nouvel Observateur. Lõpetuseks sandistatakse sõltumatut kirjutavat meediat rahaliselt kahel viisil: 6. augusti 2008. aasta Tremonti dekreet-seadusega, mis vähendab riigiabi sõltumatutele ajalehtedele, ning reklaamieelarve kärbetega. Berlusconi mõttepolitsei on nüüd võtnud sihikule ka konstitutsioonikohtu, magistraadid, sõltumatute ajakirjanike liidu ja parlamendi enda, mida Berlusconi tahab halba valgusse seada.
Kui oleme valmis võtma sellises olukorras terves Euroopa Parlamendis meetmeid, et kaitsta seda, mida me nimetame Euroopa Liidu demokraatlikeks väärtusteks, siis peame andma tõsise hoiatuse ning, lugupeetud volinik, me peame jõustama Euroopa õigust nii, nagu teie olete selle sõnastanud, ning ütlema koos tuhandete Itaalia vaimuinimeste, loojate ja ajakirjanikega, et teabe levitamise ja saamise vabadust tuleb kaitsta tingimusteta nii Itaalias kui ka kogu Euroopa Liidus.
Seetõttu teen meie parlamendile ettepaneku luua meedia ja ajakirjanduse pluralismi Euroopa vaatluskeskus. See keskus jälgiks, kas poliitilise ja meediavõimu lahususe põhimõtet austatakse kogu liidus, kas meedias järgitakse koondumise lubatud piiri, kas ajakirjanike teabe levitamise õigust ning sõltumatute ajalehtede avaldamise õigust austatakse.
See ühendaks meie parlamendi ning riikide parlamendid, toimetajad ja produtsendid, ajakirjanike ühendused, lugejad ja televaatajad. Vaatluskeskus võiks koostada koondumise ja pluralismi vastase direktiivi eelnõu. Lugupeetud juhataja! See oleks üks võimalus, kuidas säilitada Euroopas demokraatia.
Francesco Enrico Speroni
Austatud juhataja! Euroopa Liit on vabaduse ja demokraatia piirkond: Itaalia ei ole siin erand, isegi kui asi puudutab infovaldkonda. Kui ei piisa sellest, et me märkame ajalehekioskites müügil olevaid arvukaid väljaandeid või vaatame suurt valikut kättesaadavaid telekanaleid, sealhulgas kohalikke kanaleid, tarvitseb vaid analüüsida aruandeid, mille on esitanud sõltumatud asutused, näiteks Pavia seireüksus, kes tegi kindlaks, et opositsioonile kuulub 60% avalik-õiguslike uudistesaadete eetriajast ning 49% Mediaseti võrgu eetriajast. Seejärel tuleks võtta arvesse, et inimõiguste kohus Strasbourgis on teinud infovabaduse kohta 455 kohtuotsust, millest vaid seitse puudutab Itaaliat, võrreldes 29 otsusega Prantsusmaa kohta ja 28 otsusega Ühendkuningriigi kohta.
Mis puutub väitesse, nagu mõjutaks meediakanaleid asjaolu, et Itaalia peaminister on kodanikuna oma põhiseaduslikku õigust kasutades algatanud neist mõne vastu kohtumenetluse, siis tuleb sellega seoses ilmtingimata tõdeda, et Itaalias ei anna kohtunikkond alates esimese astme kohtuotsustest kuni lõplike ja edasikaebamatute otsusteni kindlasti riigipeale järele; pigem tundub aeg-ajalt olevat vastupidi.
Sõnavabadus on Itaalias tagatud. Kui keegi väidab vastupidist, siis ei peaks ta tegema üldisi, puhtalt poliitilise maiguga resolutsioonide ettepanekuid. Selle asemel peaks tal olema julgust algatada asutamislepingu artiklis 7 osutatud menetlus, mis nõuab dokumentaalseid tõendeid olukorra kohta, mida isegi ei eksisteeri.
Hans-Peter Martin
(DE) Lugupeetud juhataja! Me vajame demokraatia revolutsiooni. Austatud juhataja, kas te istuksite täna siin, kui 1970. ja 1980. aastatel oleks Itaalia olud sillutanud Lääne-Euroopas teed berlusconistamisele? Ent praegu avastame ühtaegu, et probleem ei ole mitte ainult Itaaliaga, vaid toimub Euroopa berlusconistamine. See on väga-väga ohtlik.
ELi põhiõiguste harta koostamise konvendi liikmena sain olla tunnistajaks karmile võitlusele selle olulise, meediakanalite koondumise küsimuse ümber. Kahjuks ei suutnud me teatavate jõudude vastupanu tõttu selles punktis edu saavutada. Peaaegu 10 aastat hiljem maksame selle eest. See on väga ohtlik asjade käik. Kui ma vaatan vaid ühte riiki, kus ma mitu aastat töötasin, siis tahan küsida, mis on saanud tegelikes uue majandusliku koondumise tingimustes demokraatia ründekahurist, nagu ajakirjas Spiegel seda ükskord kutsuti? Pealegi, miks me pole olukorras, kus Euroopalt nõutakse seda nii tähtsat ajakirjandus- ja sõnavabadust, teinud edusamme, mida väga paljud eurooplased ootavad ja mille tõttu mõned neist on tegelikult alustanud revolutsiooni? Kuhu see direktiiv jääb? Proua Reding, mida te pelgate? Mis jõud siin toimivad? Kas nende jõudude nimi on Murdoch või midagi muud?
Kui rääkida nüüd avalik-õiguslikust televisioonist, siis Austrias saab 62% rahvastikust oma info just sealt. Niisiis, kes seda kontrollib? Seda teevad peaaegu eranditult valitsevad erakonnad. Kui ma vaatan valitsusaparaati Saksamaal, siis näen, et ka seal on tüüri juures valed inimesed. Me vajame ajakirjandusvabadust - ja mitte üksnes Itaalias!
Mario Mauro
(IT) Lugupeetud juhataja! Telepilt sellest tühjast istungisaalist näitab kõige paremini, et see arutelu on väljamõeldis ja pettus. Tegelikult toimus 2004. aastal siin parlamendis arutelu infovabaduse üle Itaalias. Me võtsime vastu resolutsiooni, milles selle esitajad väitsid end olevat ärevuses minu riigis valitseva olukorra pärast. Siis oli ametis paremtsentristlik valitsus ning peaminister oli Silvio Berlusconi. Pärast vasakpoolsete võitu 2006. aastal see probleem imekombel hajus. Lõppesid tulised arutelud Euroopa Parlamendis, enam ei tehtud rahvusvahelisi hoiatusi ega kogutud allkirju, mis on šampanjasotsialistidele nii hingelähedased.
Ent ühtäkki, pärast järjekordset Berlusconi valimisvõitu, on mõtete vaba liikumist ähvardav oht nagu nõiaväel taas tagasi. Lühidalt öeldes, kui paremtsentristid valitsevad, siis on ajakirjandus ohus, kui vasaktsentristid valitsevad, siis probleeme pole. Ent kahju on sellest, et meie riigis on Massimo D'Alema, Romano Prodi ja teiste vasakpoolsete esindajate poolt ajakirjanike vastu algatatud tsiviil- ja kriminaalasjade osakaal kõigi aegade kõrgeimal tasemel. Sellised isikud on esitanud kuni 68% neist hagidest.
Lõppkokkuvõttes ma ei tea, kas on võimalik, et ajakirjandusvabadus on ohus ühegi härra Berlusconi õigusenõudmise tõttu. Seda võib ehk minust paremini selgitada härra Cohn-Benditiga tehtud intervjuu, mida ma tsiteerin sõna-sõnalt: "Absurdne on võrrelda Berlusconit diktaatoriga: dissidentide jaoks ei ole vanglaid, tal on enamuse toetus ja vasaktsentristid on lihtsalt kaotanud.” Lihtsalt kaotanud.
See on meie armastatud Itaalia jaoks väga suur teotamine, et meie üle käib sürrealistlik ja jantlik arutelu käputäie professionaalsete desinformaatorite tõttu. Lisaks läheb see teotamine kalliks maksma, sest nad kaotavad taas nende itaallaste soosingu, kes hääletavad praegusest veelgi meelsamini Berlusconi poolt, kuna usuvad, et ta on pühendunud võitlusele Itaalia heaolu eest. Teisest küljest näite te, kallid kolleegid, soovivat otsusekindlalt meie riigi imago hävitada. Ent kahju, mida te põhjustate Euroopale, on võib-olla suurem kui Itaaliale tehtud kahju - te naeruvääristate Euroopat üldsuse ees ja petate ennast, arvates, et lubate kasutada demokraatiat eesmärgiga mitte toetada inimeste õigusi, vaid pöörata reaalsus pahupidi stalinistlikus stiilis, mis on praegu kummalisel kombel iseloomulik selle fraktsiooni esindajatele, kes kutsuvad end liberaalideks.
Tõepoolest, head kolleegid Antonio Di Pietro erakonnast, kui saate, siis eitage, et olete kommunistid. Teie varasemad teod saadavad teid varjuna ning on seotud isikutega, kes pole kunagi loobunud valetamast selle nimel, et tembeldada oma poliitilisi vastaseid ohtlikuks. Ent tõelist ohtu demokraatiale kujutavad need, kes üritavad võtta meilt meie tuleviku, keeldudes aktsepteerimast vabade valimiste teel tehtud otsuseid ja manades meie silme ette tonte.
Me ei loovuta seda tulevikku. Järelikult me jätkame Euroopa Parlamendi selle koosseisu ametiaja jooksul võitlust, et kaitsta Euroopa projekti, millesse me jäägitult usume, et seda ei moonutaks sõnavabaduse ja vale tõlgenduse äravahetamine, võimuga manipuleerimise ja õiguse segiajamine. Võtke teadmiseks, nii-öelda liberaalid: te ei saa nõrgestada meie pühendumist aidata kaasa ühisele heale...
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Martin Schulz
(DE) Austatud juhataja! Ma tahaksin Mario Maurolt midagi küsida. Selleks aruteluks valmistudes kõnelesin temaga mitmel korral. Ta viibis eile minu kontoris ja me tegime väga head koostööd.
Seetõttu tunnen, et olen võimeline küsima järgmised küsimused ilma emotsioonipuhanguta. Kas Itaalia-teemalise keerulise arutelu põhjuseks võib teie meelest olla asjaolu, et Itaalia on minule teadaolevalt ainuke demokraatlik riik, kus suurim meediaettevõtja on ka valitsusjuht? Kas see huvide konflikt võib olla põhjus, miks me seda arutelu praegu peame?
(Aplaus)
Mario Mauro
(IT) Austatud juhataja, olen väga tänulik fraktsiooni esimehele Schulzile. Ma tahaksin rõhutada, et kui peaks olema mõni arutelu, millest me mitte ainult ei tahaks kõrvale jääda, vaid milles me sooviksime ka aktiivselt osaleda, et arutada ka näiteks härra Murdochi rolli, siis on see arutelu meediakanalite koondumise teemal Euroopas. Lisaks kõigele soovime muidugi tagada, et seda arutelu ei kasutataks tahtlikult ühe riigi ründamiseks.
Muidugi pean rõhutama, et ma vastasin hea meelega Martin Schulzile, sest pean teda Silvio Berlusconi kõige olulisemaks poliitiliseks sünnitiseks.
Claude Moraes
Austatud juhataja! Nagu Martin Schulz just praegu sotsiaaldemokraatide ja demokraatide fraktsiooni vaatenurgast ütles, ei puuduta see arutelu vaid Itaaliat. Ka mina ei kõnele Itaalia eest. Meie fraktsiooni arvates ei ole meedia pluralism vaid Itaalia küsimus. Sellega on seotud kõik liikmesriigid ning kõik Euroopa Liidu riigid peaksid tagama nende meedia pluralismi põhimõtete järgimise.
Euroopa Parlament on ammu palunud komisjonil võtta meetmeid meedia pluralismi tagamiseks. Komisjon on otsustanud kehtestada pluralismi näitajate kindlaksmääramiseks kolm etappi. Need hõlmavad töödokumendi koostamist, sõltumatut uuringut ja teatise esitamist.
Volinik Reding jättis mainimata, et kaks neist sammudest on juba tehtud. Meie oma fraktsioonis ootame kannatamatult kolmandat sammu, pluralismi teemalist teatist ning õiguslike meetmete kogumit, mis suudaks tagada selle põhimõtte järgimise kogu Euroopa Liidus, mitte ainult Itaalias. Meie vaatenurga aluseks on tegelikult tõsiasi, et Euroopa Liit ei ole üksnes majanduslik ja rahaline liit ega lihtne liikmesriikide koalitsioon, vaid ka väärtustel põhinev ühendus. Praeguses arutelus on erakordselt oluline seda arusaama taas kinnitada.
Üks neist õigustest - infovabadus, mis on määratletud ELi hartas kui õigus saada ja levitada teavet avaliku võimu sekkumiseta - on ülimalt tähtis. Itaalia puhul ja minu fraktsiooni esindaja David Sassoli avaldatud seisukohaga seoses on see tõsine mure. Ent Euroopa Liidu ulatuslikum mure on raske ülesanne meie fraktsiooni jaoks: kõigi parlamendiliikmete jaoks, sealhulgas Itaalia parlamendiliikmete jaoks. Itaalias valitseb enneolematu olukord, aga see võib olla ohtlik seis kogu Euroopa Liidu jaoks. See ongi meie fraktsiooni arusaam.
Sonia Alfano
(IT) Lugupeetud juhataja, head kolleegid! Tahaksin kõigepealt pöörduda voliniku poole, kes väitis, et meie parlamendi ülesanne ei ole lahendada teatavaid küsimusi. Ma leian siiski, et Euroopa Parlamendi ülesanne on tagada asutamislepingu ja liikmesriikide põhiseaduste järgimine. Paar kuud tagasi väitis Itaalia justiitsminister, et ta on korraldanud mõnede YouTube'i ja Interneti osade peatse sulgemise. Ma ütleksin, et vaid Hiinas juhtuvad sellised asjad. Itaalia põhiseaduse artiklis 21 on sätestatud, et ajakirjanduse suhtes ei või kasutada sanktsioone ega tsensuuri.
Nagu teised kolleegid on juba kinnitanud, on Itaalia ainus riik, kus valitsusjuhil on monopol nii avalik-õiguslike kui nüüd ka eraõiguslike telekanalite üle ning kus kahjuks võetakse vastu seadus, mis tegelikult takistab ajakirjanikke isegi kohtuaruandeid avaldamast. Selle põhjuseks on asjaolu, et kui need avaldataks, siis saaksid itaallased ilmselt teada Berlusconi osalusest 1992. aasta veresaunades - maffia veresaunades, milles hukkusid Giovanni Falcone ja Paolo Borsellino.
(Juhataja palus hoida korda.)
Austatud juhataja, palun teil tagada, et meil hoitaks siin parlamendis korda, sest me ei ole turuplatsil.
Indrek Tarand
Austatud juhataja! Minu arvates saab riigis ajakirjandusvabadust korralikult hinnata vaid selle küsimuse iga tahku arvestades. See peaks hõlmama põhjalikku analüüsi turgude, sealhulgas reklaamiturgude, ning elanike harjumuste, näiteks televiisori vaatamisele keskmiselt kuluva aja, trükiajakirjanduse levitamise ja kirjaoskuse taseme ning muude näitajate kohta. Me täheldaksime Itaalias nendes tegurites väga suuri erinevusi võrreldes mitme teise liikmesriigiga. Senikaua, kuni need ulatuslikud erinevused - näiteks meediakanalite omandiõiguste koondumine ja parteipoliitiline võim avalik-õigusliku meedia üle - jäävad avalikust arutelust kõrvale, mõjub Itaalia näide salakavalalt paljudele inimestele.
Võrdleksin seda viirusega - see ei ole nii ohtlik, et selle kandja sureks, aga kindlasti see nõrgestab teda ja võib nakatada teisi. Kohalviibivad Euroopa Parlamendi liikmed peaksid teadma, et Eestis on üks vasaktsentristlik partei järginud süüdimatult Itaalia praegust eeskuju, koondades kõik avaliku ja erasektori vahendid oma erakonna juhtimise alla ning levitades ühepoolseid sõnumeid pealinnas Tallinnas. Mul ei oleks midagi selle vastu, kui ka seda arutataks Euroopa tasandil.
Seetõttu arvan erinevalt Euroopa Rahvapartei fraktsioonist, et on aeg arutleda ajakirjandusvabaduse üle ja võtta vastu resolutsioon. Seda resolutsiooni ei tohiks pidada erakondade vaheliseks arveteklaarimiseks ühes või teises liikmesriigis. Pigem tuleks selles näha võimalust edendada väärtusi, millel meie liit põhineb.
Potito Salatto
(IT) Austatud juhataja! Olen oma kaarti juba kolm korda näidanud ja te ei ole mulle sõna andnud, samas andsite sõna Martin Schulzile.
Seetõttu esitan oma küsimuse nüüd kõnelejale ja fraktsioonist olenemata kõigile neile, kes on sõna võtnud: kas nende andmete põhjal on vasaktsentristlikud valitsused kunagi andnud välja mõne õigusakti, mis võiks takistada massiteabevahendite koondumist peaminister Berlusconi kätte?
Indrek Tarand
See on huvitav küsimus. Selleks tuleb ajalukku süüvida, et teada saada, kas vasaksentristlikud valitsused on selles suhtes midagi teinud. Oma sõnavõtus märkisin, et vasaktsentristlik partei toimib samuti nagu härra Berlusconi Itaalias. Seega puudutab siinne arutelu Euroopat, sõnavabadust ja sõnavabaduse ohustamist mõlemalt poolt - nii vasakult kui ka paremalt. See on minu arvamus.
Juhataja
Tahaksin öelda härra Salattole, et kahjuks ei saa ma anda sõna kõigile, kes soovivad sinise kaardi küsimust esitada. Sel juhul läheks arutelu üle ettenähtud aja. Ma vabandan.
Oreste Rossi
(IT) Lugupeetud juhataja, head kolleegid! Täna hommikul olen kuulnud, kuidas Itaalia peaministri suunas loobitakse tõesti kõikvõimalikke fakte, kuid kõrvale on jäetud asjaolu, et tänu oma ettevõtlustegevusele annab ta tööd kümnetele tuhandetele inimestele. Vabandage mind, kui see tundub praegusel ajal vähetähtis asjaolu.
Need, kes väidavad, et Itaalias puudub sõnavabadus või teabe mitmekesisus, valetavad, ning nad teavad seda. Kallid kolleegid, palun teil - mitte ainult teie seas olevatel itaallastel, vaid ka teistel - lugeda artikleid, mis on avaldatud 2009. aasta jooksul suvalisel kuul kolmes peamises riiklikus ajalehes: Il Corriere, La Stampa ja La Repubblica. Seejärel te mõistate, et olenevalt kuust on 60-70% neist artiklitest enamusvalitsuse ja valitsuse liikmeteks olevate ministrite vastu.
Kuu pärast julgeolekupaketi vastuvõtmist tõusis valitsuse ja konkreetselt minister Maroni suhtes negatiivsete artiklite osakaal 80%ni. Mis puutub televisiooni, siis kutsun teid üles vaatama Giovanni Florise, Michele Santori ja Fabio Fazio telesaateid, alles siis olete valmis seda resolutsiooni hääletama.
Frank Vanhecke
(NL) Austatud juhataja! Näen, et ma pole õnneks ainus, kes kahtleb sügavalt selles suhteliselt absurdses algatuses, mille vaieldamatu eesmärk on häbistada Itaaliat kui riiki, kus infovabadus on suurel määral ohus. Ilmselgelt on sotsialistidel palju probleeme seoses sellega, et on vähemalt üks Euroopa Liidu liikmesriik, kus poliitiliselt korrektsed vasakpoolsed ei kontrolli veel kõiki ajalehti ja kogu meediat. Berlusconi Itaalia - ma valin oma sõnu hoolega, sest mul ei ole selle inimesega mingeid tehinguid - on paljudele teistele Euroopa riikidele eeskujuks oma vabaduse, sõnavabaduse ja ajakirjandusliku mitmekesisusega.
Meie kolleeg Guy Verhofstadt, kes ründas just Euroopa Parlamendis halastamatult Berlusconit, on oma - ja minu - kodumaal kuulus või isegi kurikuulus oma ähvarduste ja isikliku sekkumise poolest juhtudel, kui ajakirjanikud on kritiseerinud tema valitsust. See leidis aset alles hiljuti. Tema on ilmselt viimane inimene, kes peaks sel teemal sõna võtma. Oleksin soovinud näha, et komisjon oleks algatanud sõna- ja infovabaduse taastamise kõigis Euroopa liikmesriikides, kus vabadust piiravate õigusaktide tõttu esineb väga selge oht, mida õigustatakse sageli väidetavalt rassismivastase võitluse ettekäändega. Või kas ei võiks komisjon midagi ette võtta, kui näiteks Hollandi poliitik ei saa isegi luba siseneda teise Euroopa Liidu liikmesriiki, Ühendkuningriiki - nagu samuti just hiljuti juhtus. Ma võiksin tuua ka äsjase näite omaenda riigist, kus minu erakond Vlaams Belang, mis on Flandrias suuruselt teine erakond, kannatab maksumaksja rahastatud avalik-õigusliku ringhäälinguorganisatsiooni poolse diskrimineerimise all, mida Belgia kõrgeim halduskohus, riiginõukogu, nimetas alles hiljuti valijate usalduse kuritarvitamiseks. On tõsi, et infovabadusega on Euroopas palju probleeme, aga kõik need probleemid ei esine kaugeltki mitte Berlusconi Itaalias, vaid vastupidi.
Manfred Weber
(DE) Lugupeetud juhataja, austatud kolleegid! Mario Mauro veenva kõne järel möönis järsku isegi kolleeg Schulz, et oleks arukas kõneleda nüüd Euroopast tervikuna.
Paraku on tänase arutelu päevakorrapunktis nimetatud Itaaliat. Ma mõistan täielikult, miks paljudel teist ei ole huvi kõneleda Euroopast kui tervikust. Kui ma heidaksin pilgu näiteks Saksamaa sotsiaaldemokraatide meediahuvidele, siis näeksin, et neile kuulub 90% ajalehest Frankfurter Rundschau, ning et Saksamaa sotsiaaldemokraatlikule erakonnale kuulub 57% ajalehest Neue Westfälische ning osalus meediakontsernis WAZ. Sotsiaaldemokraatide suurim tuluallikas on praegu nende osalus meedias. Seetõttu saan suurepäraselt aru, miks paljud teist ei taha rääkida omandiõigusest muudel juhtudel, vaid soovivad selle asemel arutada vaid Itaalia küsimust.
See arutelu jookseb Itaalia olukorra ja siinkuuldud tänuväärsete avalduste tõttu liiva. Ma ei ole itaallane, nagu te mu keelest aru saate, aga kõige enam veenab mind see, mis toimus aastatel 2006-2008, kui Itaalias oli vasakpoolne valitsus. Muidugi oli sel ajal kõik hästi, nagu Mario Mauro märkis. Tollane valitsus ei esitanud ühtegi õigusakti ettepanekut, et lõpetada lõpuks meediakanalite koondumine, kuigi tal oli selleks võimu.
Nüüd, kui Itaalias on taas konservatiivsed erakonnad selges enamuses, tekivad järsku taas probleemid. Selles arutelus ei tohi olla kohta ebaaususel. Seni kuni sotsialistidel, kes on siin parlamendis vasakpoolsed, ei ole enam argumente, millega meid nurka suruda, võin selle aruteluga väga heal meelel jätkata!
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Lugupeetud juhataja, austatud proua Reding! Selle arutelul saab olla vaid üks siht: saata kindel poliitiline sõnum eesmärgiga toetada sõnavabadust ja selle kvaliteedi tagamise kontrolli teabe mitmekesisuse tagamise teel. Samuti on oluline saata see sõnum Euroopa kaudu ja seega Euroopa tasandil.
Nõustun nendega, kes on toonitanud, et sõnavabadus ja info mitmekesisus on Euroopa projekti olulised alustalad, kuid need ei ole kunagi igaveseks kindlustatud ega kinnitatud. Otse vastupidi - need on pidevalt ohus. Nende ohtude taga ei ole ainult poliitika, s.t autoritaarsus või populism või poliitika nimel loobumine vabadusest ja pluralismist või nende eitamine, vaid ka turg, sealsed koondumised, moonutused ja rikkumised.
Seetõttu arvan, et see arutelu ei puuduta vaid ühte riiki, vaid et sellel on Euroopa mõõde, sest demokraatia ümberkujundamine toimub Euroopa tasandil.
Samal ajal kui demokraatia sai esindusdemokraatiaks ja võeti kasutusele üldised valimised, muutes kõik isikud võrdseks - üks isik, üks hääl -, siis teabeleviturul ei ole me sugugi võrdsed, sest meil ei ole kõigil võrdset juurdepääsu raadio arutelusaadetele, teledebattidele, ajakirjanduse arvamusveergudele või toimetajate veergudele massiteabevahendites. Seetõttu ei saa me kõik luua võrdselt sotsiaalset raamistikku, mis sellegipoolest kuulub demokraatlikult meile kõigile võrdselt kogu Euroopas.
Järelikult on see arutelu tähtis selleks, et tuletada teile meelde käesoleval, 2009. aastal komisjoni antud lubadust esitada parlamendile teatis, kus on hinnatud võimalikke üleeuroopalisi ohte sõnavabadusele ja teabe mitmekesisusele, ning juhtida tähelepanu sellele, kui oluline on koostada direktiiv, mis tagab uue tehnoloogia ja eelkõige televisiooni taustal teabe mitmekesisuse.
See arutelu peab toimuma kindlasti Euroopas, sest on selge, et Euroopa Liidus on mitu riiki, kes ei saa selle aruteluga ise hakkama ega suuda selle nõuetekohast korraldamist täielikult garanteerida.
Kui me tegutseme Euroopa Parlamendis ja Euroopa tasandil, siis näitame sellega jõuliselt, et me kohustume teabe mitmekesisuse valguses tagama sõnavabaduse püsimajäämise ja säilimise 21. sajandil.
Gianni Vattimo
(FR) Austatud juhataja, ma püüan teha lühidalt. Itaalia võitleb tõepoolest vabaduse ja isegi vabamõtlemise eest - kui nii võib öelda. Seda võib järeldada, kui lugeda selle riigi ajalehti, mida Berlusconi soovib vaigistada ja mida ta kohtusse kaebab, sest need paljastavad muu hulgas tema isiklikke suhteid, mille põhjal ta valib ka poliitilisi kandidaate. Tema naistele, kes teda külastavad, makstakse kas rahas või lubadusega saada ametikoht. Olukord on selline, et Berlusconi kontrollib Itaalia meediat.
On tõsi, et siiani puuduvad ajakirjandusvabaduse vastased seadused. Berlusconi valmistub neid kehtestama. Alles hiljuti tühistasime Alfano seaduse, mille Berlusconi välja töötas, et kaitsta end kohtute ja kõigi hetkel käimasolevate menetluste eest. Selline on olukord, milles me praegu oleme. Kas on õige paluda Euroopal selle probleemiga tegeleda? Kindlasti, sest Itaalias me sellega ei tegele. Me palume Euroopal sekkuda inimlikel kaalutlustel, et lahendada ajakirjandusvabaduse probleem Itaalias. Soovime, et te teeksite seda, ning arvame, et see on tähtis ka Euroopa jaoks, kui me ei taha, et see viirus hakkaks väga kiiresti ka siin levima.
Mario Borghezio
(IT) Lugupeetud juhataja! Tänane päev ei ole Euroopa Parlamendi jaoks korda läinud. See on kulunud mõttetu arutelu peale, kuna me kõik teame, et Euroopas ei ole ühtegi riiki, kus oleks suurem sõna- ja infovabadus kui meie omas.
Ent kui vasakpoolsed juhtisid Itaaliat ja sellisele parteile nagu minu erakond anti teleuudiste ajal vaid 0,1% eetriajast, kuigi me olime esindatud Itaalia parlamendis, senatis ja Euroopa Parlamendis, siis te, härra Sassoli - teie tegelesite nende teleuudiste saadetega - ei katkunud oma juukseid ega osalenud tänaval meeleavaldustel, rääkimata sellest, et loobuda oma heldest töötasust RAIs.
Või et teie, kes te võitlete ajakirjandusvabaduse eest, olete tsensuuri vastased! Me kuulsime, mida belglased rääkisid. Aga kas Belgias on Vlaams Belangi erakonnal samasugune ajakirjandusvabadus, samasugune teabe levitamise ulatus või kas seda tsenseeritakse, nii nagu meid tsenseeriti? Itaalias tsenseeriti isegi head härra Pannellat ja kõik püsisid vakka - ka teie, vasakpoolsed. Ta pidi alustama näljastreiki: millised suurepärased vabadusvõitlejad! Ajakirjanike nõukogude liit. Millist vabadust tahab Itaalia pressinõukogu vähemusele anda? Nad peavad olema vait, neil ei ole ajaleheruumi ega eetriaega. Suurepärased vabadusvõitlejad!
Vabandan, aga need teie seast, kes on piisavalt julged, minge ja jätkake neid meeleavaldusi, ühinedes Pekingis, Kuubal ja Teheranis, kus inimesed surevad ajakirjandusvabaduse eest võideldes! Häbi teile, argpüksid! Minge Teherani, minge Teherani, argpüksid, argpüksid, argpüksid, argpüksid! Elagu vabadus, elagu meie vaba ja demokraatlik riik...
(Juhataja katkestas kõneleja.)
Carlo Casini
(IT) Austatud juhataja, kallid kolleegid! Tahaksin lisada veidi kainust nendesse ilmselgelt segastesse tunnetesse, mis mind valdavad pärast selle arutelu esimest etappi. Olen täiesti nõus nende karmide sõnadega, mida meie esimees Daul ütles, aga ma nõustun ka härra Sassoliga, kes peaks olema õigupoolest minu poliitiline vastane.
Lubage mul lähemalt selgitada. Kas ma olen hullumeelne, et mul on sellised segased tunded, või kas ma üritan asjatult leppida tõsiasjaga, et Itaalias istun ma opositsiooni ridades, samal ajal kui siin leian ma end Euroopa Rahvaparteis kõrvuti Vabaduse Rahva erakonnaga? Mulle tundub, et ma saan anda sellele vastuse, rõhutades ilmselget kontrasti infovabaduse teema ulatuse ja tähtsuse vahel, mis on väga oluline valdkond... Kui Montesqieu veel elaks, siis ei kõneleks ta mitte ainult seadusandlikust, täidesaatvast ja kohtuvõimust, vaid ka muudest võimuliikidest. Ta asetaks neljanda võimu - ajakirjanduse - esikohale, sest see kehastab vabadust, võitlust vaimse orjuse vastu ja demokraatiat.
Teisest küljest oli pärast kuudepikkust kogu Itaalia ajakirjanduse - ütleme, et nii parem- kui ka vasakpoolse ajakirjanduse - allasurumist (Itaalia ajakirjandus on olnud juba mitu kuud kehvas olukorras, sest poliitika on jõudnud tõelisse madalseisu) viimaseks piisaks karikas härra Berlusconi kohtussepöördumine. Lubage mul öelda, et ma olin neli aastat kriminaalkohtunik kassatsioonikohtu viiendas kriminaalosakonnas, kus tehti otsuseid laimamise teemalistes kohtuasjades. Seetõttu tean, et härra Maurol on õigus: ma nägin paljusid hagisid laimu kohta ja keegi ei protestinud. Kodanikel on õigus kaitsta end ka sellistes olukordades.
Seetõttu loodan, et kui me teeme tõsise katse sobitada kokku pealtnäha vastandlikud teemad, leiame tegelikult uue ja parema viisi, kuidas lahendada probleem kogu Euroopa, mitte vaid Itaalia jaoks.
Gianluca Susta
(IT) Austatud juhataja, head kolleegid! Inimesed, kes tahavad tembeldada Itaalia-vastaseks, õõnestajaks ja kommunistiks igaüht, kes soovib kehtestada teabevahetuse eeskirju ja infovabadust, millega austatakse pluralismi ning mille puhul on selgelt eraldatud institutsioonilisi kohustusi täitvate isikute vara ning nende sissetulek, mis on saadud ettevõtlusest kirjastamis- ja teabevaldkonnas, teevad tõsise vea, mida ei tohi siin Euroopas andestada, õigustada ega lubada.
Meie sõnavõttudes on nimetanud Itaalia peaministrit rohkem kui üks kord. Me võiksime nimetada talle kuuluvate ajalehtede arvu: 150 Itaalias; lisaks ligikaudu 40 telekanalit. Ent probleem ei ole selles. Probleem seisneb selles, et teabe mitmekesisus - teabe sisu mitmekesisus - on iga vaba demokraatliku korra nurgakivi ning seda tuleb kasutada kaitsena igasuguse monopoolse ja oligopoolse mõtteviisi ning huvide konflikti vastu.
Iga riigi iseseisvus, ülekordamine, et Euroopa Liit ei ole superriik, lugupeetud volinik Reding, ei tohi meid panna unustama, et Euroopa Liidul on ka põhiõiguste harta, mis tuleneb õigussüsteemist, mida liikmesriigid ei saa eirata. Te teate, et just neil teemadel on Euroopa Kohus mitmel korral - Itaalia puhul, mitte süsteemiga seotud küsimustes, härra Speroni - teinud otsuseid, mida tuleb siiski täita.
Turgude üleilmastumine ja aina suurenev õhulainete kasutamine nõuab praegu sihipärasemaid Euroopa õigusnorme, et reguleerida seda tundlikku teemat, millel on niivõrd tugev mõju avalikule arvamusele ning seetõttu ka rahva suveräänsuse põhimõttele - mis on aluseks Euroopa Liidule, mitte vaid Itaalia Vabariigile - ning selle põhimõtte kasutamise viisidele.
Enam ei tohiks olla kellelgi võimalik kasutada rahva enamuse puutumatuid õigusi selleks, et õigustada ajakirjandusvabadust ähvardavaid ohte hageja ja kostja ebavõrdses olukorras, nagu see on olnud kuni viimase ajani - olgu siis kas Itaalias või Portugalis, nagu enne meenutati -, sest see õõnestab kooseksisteerimise aluseid, millel Euroopa Liit põhineb. Seetõttu on kiiresti vaja teabevaldkonnas toimuva koondumise vastast direktiivi, mis reguleerib nende isikute tehinguid, kes osalevad poliitikas ja kontrollivad samal ajal väga suurt osa meediast.
Sylvie Goulard
(FR) Lugupeetud juhataja, tahaksin kiirelt öelda, et selle arutelu teema on meie Euroopa idee. Viviane Redingi ja Joseph Dauli sõnavõtud näitasid seda selgelt. Meil ei ole sihikul üks liikmesriik, vaid me peame teadma, kas me kohaldame aluslepinguid, kas me kohaldame Euroopa inimõiguste konventsiooni, mis allkirjastati 1950. aastal Roomas, ja kas me kohaldame asutamislepingu artiklit 6.
Härra Daul, kui te tsiteerite Napolitanot, siis tsiteerige teda täielikult. Itaalia Vabariigi president märkis, et õiguskaitsevahendid on olemas, ning nimetas oma kõnes asutamislepingu artiklit 7. See artikkel võimaldab meil täna seaduslikult ja ilma emotsioonideta arutada seda, et mõnes liikmesriigis - praegu Itaalias, tulevikus kusagil mujal - valitseb inimõiguste rikkumise oht.
Viimase väga olulise punktina ütleksin, et igas maailma riigis peidavad inimõigusi nõrgestada soovivad diktaatorid ja muud inimesed ennast suveräänsuse taha. Minu jaoks on Euroopa maailmajagu, kus inimõigused on universaalsed. Kui me ei suuda endale tunnistada, et meil, kes me istume samas parlamendis, on õigus ja kohustus jälgida, mis juhtub ühes liikmesriikidest, siis kuidas me saame öelda kaugetele diktaatorlikele riikidele, et me kaitseme üht universaalset ideed, mis on niivõrd oluline eelkõige naiste õiguste kaitsmisel?
Fiorello Provera
(IT) Lugupeetud juhataja, see on kummaline, et kui me räägime Euroopa Parlamendis sõnavabadusest Itaalias, siis ületame pidevalt ettenähtud aja ning piirame sellega kaudselt järgmist kõnelejat. Seetõttu üritan rangelt püsida mulle ettenähtud kõneaja piires.
Pean ütlema, et minu arvates oleks palju asjakohasem pidada seda arutelu Itaalia parlamendis, mitte Brüsselis asuvas Euroopa Parlamendis, kui me just ei soovi - nagu keegi juba ütles - arutleda ajakirjandusvabaduse üle laiemalt, see tähendab Euroopa mandri kontekstis. Jättes arvamused kõrvale, arvan ma siiski, et nimetamist väärivad mõned härra Speroni poolt juba enne esitatud andmed, mille üle me võiksime järele mõelda.
Ma võin kinnitada, et 455 kohtuotsusest, mille on teinud Euroopa Inimõiguste Kohus sõnavabadust käsitleva artikli 10 rikkumise kohta, on 29 seotud Prantsusmaaga, 28 Ühendkuningriigiga, 15 Kreekaga, kümme Rumeeniaga, kaheksa Poolaga ja vaid seitse Itaaliaga. Tahaksin, et te mõtleksite nende andmete peale.
Simon Busuttil
(MT) Ma ei süüdista selle arutelu jälgijaid selles, kui nad arvavad, et siin ei ole Euroopa Parlament, vaid Itaalia parlament. Siiski ei ole me Itaalia parlamendis ning seetõttu ei ole see õige koht, kus korraldada selliseid peamiselt riiklikke poliitilisi arutelusid. Me kõik teame Itaalia peaministri värvikat isikut. Aga küsimus ei ole praegu selles. Küsimus on selles, kas meie kui Euroopa institutsioon oleme pädevad tegema otsuseid neis küsimustes. Vastus sellele on ühene. Volinik Reding ütles seda täna meile, kui ta väitis, et need teemad ei ole Euroopa pädevuses ning et me ei saa võtta rolli, mis ei kuulu meile.
Kuna see teema ei ole meie pädevuses, siis tuleb seda seega arutada ja selle üle otsustada riigi tasandil. Kui me võtame volitusi, mis meile ei kuulu, ja sekkume teemadesse, mis ei ole meie pädevuses, siis me pigem vähendame kui suurendame oma õiguspärasust. Me kahandame selle institutsiooni usaldusväärsust, mida me esindame, ning enda ja kodanike vahelise distantsi ahendamise asemel hoopis kasvatame seda. Kui tahame saavutada oma kodanike austust, siis peame hakkama pidama kinni oma pädevuse piiridest.
Maria Badia i Cutchet
(ES) Austatud juhataja! Euroopa Liidul on kohustus tagada meedia pluralism. Ajakirjandusvabaduse teemaline arutelu puudutab massiteabevahendite omandiõiguste pluralismi, nende struktuuri ja nende juhtide ametisse nimetamise korda, poliitika-, äri- ja meediaringkondade vahelisi suhteid ning kodanike juurdepääsu erinevatele arvamustele. Usun, et nõustute minuga, et tänase arutelu teemaks oleva meedia olukord Itaalias ei ole kooskõlas aluspõhimõtetega, mida on vaja ajakirjandusvabaduse tagamiseks selles riigis.
Seepärast palume komisjonil vastata Euroopa Parlamendi viimaste aastate taotlustele ning pakkuda välja teatavate kriteeriumide määratlused, et hinnata nende õiguste ja vabaduste võimalikke rikkumisi igas liikmesriigis.
Meie eesmärk on loomulikult kaitsta kodanike õigust saada eri laadi teavet, nii nagu ajakirjanikel on õigus vabalt teavet anda, sest informatsioon annab meile suurema vabaduse, nagu ütlesid meeleavaldajad eelmisel laupäeval.
Sarah Ludford
Lugupeetud juhataja, see pole kindlasti kokkusattumus, et eelmisel nädalal võitsid Briti konservatiivid Rupert Murdochi poolehoiu ning hääletasid eile selle poolt, et suruda maha see arutelu ajakirjandusvabaduse teemal. Samal ajal kui uued ekskommunistlikud liikmesriigid on teinud suuri edusamme vaba ajakirjanduse suunas, on Silvio Berlusconil meedias selline võim, et see oleks muutnud Erich Honeckeri kadedusest roheliseks.
Ent ähvardused, hirmutamine ja ahistamine, mida Berlusconi ei kasuta mitte ainult ajakirjanduse, vaid ka presidendi ja kohtunike vastu, ei ole kaugeltki mitte ühe riigi enda asi. See on Euroopa suur mure. Volinik Reding ütles väga veidralt, et me ei tohiks kasutada ELi institutsioone riikide probleemide lahendamiseks. Aga miks meil siis on Euroopa lepingud ja seadused, mis sisaldavad muu hulgas põhiõiguste ja õigusriigi nõuet?
Tegelikult on ELil selge õiguslik pädevus tegutseda, et toetada sõnavabadust ja põhiõigusi üldiselt. See õiguslik alus on olemas ja seda tuleb täiendada meedia mitmekesisust ja pluralismi käsitlevate õigusaktidega. Voliniku passiivsus valmistab väga suurt pettumust.
Salvatore Iacolino
(IT) Austatud juhataja, lugupeetud volinik, head kolleegid! Itaalias on põhiseaduse artiklis 21 ja 2004. aasta seaduse nr 102 artiklis 3 määratletud ajakirjandusvabaduse ulatus ning sätestatud selle piirangud: ajakirjandus peab olema objektiivne, põhjalik, õiglane ja erapooletu, kaitsma alati inimväärikust kooskõlas Euroopa Liidu sätestatud põhimõtetega. Interneti- ja digitaalajastul, kui pidevalt antakse välja uusi ajalehti, näitab avalik-õiguslik ringhääling saateid, mis on varjamatult vaenulikud valitsusjuhi vastu, samal ajal kui ajakirjandust ja meediat hirmutavad Silvio Berlusconi kahjutasunõuded kahe ajalehe vastu.
Tegelikult ei piisa 1100 raadiojaamast, 162 ajalehest ja mitmesajast eraõiguslikust telekanalist, et tagada meedia pluralism, mida oletatavasti ähvardab Silvio Berlusconi tegevus. Meile jääb kahtlus, et kui teatav meediat mõjutav võim teeb algust tsenseerimisega, siis tahab ta saada ise poliitilise võimu juurde. Mujal maailmas kasutatakse praegu sama süsteemi, sest mõjukad ajalehed, nagu El País, The Sun ja Tarin, tunduvad kiirelt oma poliitilist joont muutvat.
Ent selle asemel, et võtta vastu oma poliitiline strateegia, tuginevad Itaalia vasakpoolsed oma riigi ajakirjanike liidule, et korraldada kõige ebalojaalsem ja kangekaelsem demokraatiavastane rünnak ametis oleva valitsuse vastu, võttes sel puhul ette rea organiseeritud tegusid. Sellegipoolest toetavad kodanikud väga peaministrit, kelle Itaalia elanikkond on vabalt valinud, ning usuvad, et Euroopa Parlament suudab kinnitada - nagu ta tegi 2004. aastal -, et ajakirjandusvabadus on vääriliselt hinnatud ja kindel vara.
Rita Borsellino
(IT) Austatud juhataja, lugupeetud volinik, head kolleegid! Ei mina ega minu fraktsioon - kes seda arutelu toetas ja soovis - ei kavatse Itaalia sisepoliitilisi sõnavalinguid Euroopasse üle tuua. Infovabaduse teema puudutab meid kõiki. See puudutab ka Euroopa Liitu, kes saab reguleerida ja peab reguleerima küsimust ühenduse tasandil, et seista vastu poliitiliste ja majanduslike tingimuste seadmisele ning tagada teabe tõeline mitmekesisus.
Ebanormaalne olukord Itaalias, kus peaminister on ka mõnede kõige olulisemate eraõiguslike võrkude omanik, tuleneb otseselt sellest ohtlikust seosest meedia ning poliitilise ja majandusliku võimu vahel. Just sel põhjusel soovime Euroopa õiguslikku meedet - meedet, mis pole kaugeltki Itaalia-vastane õigusakt, vaid mis aitab tagada teabe mitmekesisuse, hoida ära koondumist ja huvide konflikti. Seetõttu palume komisjonil sekkuda praegu võimalikult kiiresti - nagu Euroopa Parlament on juba varem palunud - et anda Euroopa Liidule ühised eeskirjad infovabaduse tagamise kohta kõigi Euroopa kodanike jaoks.
Sophia in 't Veld
Lugupeetud juhataja! Pean tunnistama, et olin üsna šokeeritud volinik Redingi väitest, sest tõepoolest vastutavad liikmesriigid eelkõige selle eest, et tagada demokraatia ja põhiõiguste austamine. Aga te eksite, kui ütlete, et ELil ei ole siin mingit rolli.
Esiteks on meil Euroopa Liidu lepingu artikkel 6, milles on sätestatud: "Liit on rajatud vabaduse, demokraatia, inimõiguste ja põhivabaduste austamise ning õigusriigi põhimõtetele, mis on ühised kõikidele liikmesriikidele.” Tõestamaks, et see pole vaid sõnakõlks, koostas Euroopa Liit enda jaoks artikli 7 - õigusliku vahendi, millega jõustada artikkel 6.
Teiseks, proua Reding, kui me peame läbirääkimisi kandidaatriikidega, siis nõuame, et nad kohaldaksid kõige kõrgemaid ajakirjandusvabaduse norme, vastasel korral ei saa nad Euroopa Liiduga ühineda. See nõue on sätestatud Kopenhaageni kriteeriumides. Miks me siis kohaldame kandidaatriikide suhtes teistsuguseid norme kui praeguste liikmesriikide suhtes, volinik Reding? Meil on veel riike, kus rikutakse ajakirjandus- või sõnavabadust, näiteks Tšehhi Vabariik, kus võeti just vastu ajakirjandusvabadust piirav seadus, või Iirimaa, kes võttis vastu usuteotuse vastase ülirange õigusakti. Volinik Reding, ütlen lõpetuseks, et kui me tahame ennast tõsiseltvõetavaks väärtustel põhinevaks ühenduseks pidada, siis peab Euroopa Komisjon tegutsema.
János Áder
(HU) Lugupeetud juhataja, daamid ja härrad! Kuulsime Guy Verhofstadti meile tund aega tagasi rääkimas, kuidas me peame ühinema, et kaitsta vabaduse väärtust. Pean teile ütlema, et nõustun temaga. Sõnavabadus on oluline põhiõigus. See seisukoht on siiani arutelu jooksul kõlanud. Samuti nõustun ja usun kindlalt, et siin istungisaalis ei leidu mitte ühtegi Itaalia poliitikut, kes sooviks piirata sõnavabadust.
Arutelu kuulates tuli mulle pähe kaks küsimust. Miks peavad sotsialistlikud ja liberaalsed parlamendiliikmed oluliseks kaitsta teatavaid poliitilisi põhiõigusi vaid teatavate õiguste korral ja ainult teatavatel juhtudel? Kas õigus koguneda on oluline põhiõigus? Kas see on sama oluline põhiõigus kui sõnavabadus? Kindlasti on. Ent kolm aastat tagasi te ei protestinud, kui Ungaris ajas sotsialistlik valitsus laiali rahvahulga, kes oli kogunenud tähistama 1956. aasta revolutsiooni.
Kas õigus kasutada oma keelt on oluline põhiõigus? Kas see on sama oluline põhiõigus kui sõnavabadus? See on kindlasti oluline. Ent jällegi - te ei protesti, kui ametiasutused Slovakkias, Euroopa Liidu liikmesriigis, soovivad piirata vähemuste õigust kasutada nende oma keelt.
Kas isiku privaatsuse kaitsmine on oluline põhiõigus? See on kindlasti oluline põhiõigus. Ma arvan, et igaühel - olgu see Itaalia peaminister või keegi teine - peab olema ja on õigus algatada kohtumenetlus valesüüdistuste ja laimu vastu.
Ajakirjandusvabadus on tõesti oluline õigus, aga miks te vaikisite viimased 20 aastat, kui oli näha, et kunagistes sotsialistlikes riikides olid meediakanalite omandiõigused koondunud lõviosas endiste kommunistlike parteide kätte? Palun teilt vaid seda, et te ei rakendaks topeltstandardeid.
Debora Serracchiani
(IT) Lugupeetud juhataja, kallid kolleegid! Ma tean, et 30. septembril tutvustas komisjon uurimust meedia pluralismi näitajate kohta liikmesriikides. Ent 2008. aastal võttis Euroopa Parlament vastu Marianne Mikko koostatud raporti, milles Euroopa Komisjonil ja liikmesriikidel paluti tagada "arvamuste paljusus meedias, meedia pluralism ning kõikidele ELi kodanikele juurdepääs vabale ja mitmekülgsele meediale”.
Veelgi varem, 2004. aastal, võttis Euroopa Parlament vastu Johanna L. A. Boogerd-Quaaki raporti sõna- ja infovabaduse rikkumise ohtude kohta ELis. Selles raportis paluti komisjonil esitada teatis meedia pluralismi tagamise kohta kõikides liikmesriikides. Siiani ei ole komisjon Euroopa Parlamendi taotlustele veel selgeid vastuseid andnud.
Austatud volinik, te märkate, et ma ei nimetanud ei oma riiki ega selle peaministrit. Ent mina kui Euroopa kodanik küsin teilt siin Euroopa Parlamendis, mida kavatseb komisjon teha Euroopa tasandil, et tagada meedia pluralismi kindlustatus kõikides liikmesriikides.
Clemente Mastella
(IT) Austatud juhataja, kallid kolleegid! Ettepanek võidelda väidetava rünnakuga ajakirjandusvabaduse vastu Itaalias näitab minu arvates poliitiliselt vildaka ja läbimõtlematu tee valimist. Lisaks näib, et selgelt on üle piiri mindud mõnede karmide sõnadega, mida on vürtsitatud viha ja mõningase sallimatusega. Ent on väga kummaline, et selline demokraatia vähenemine (või väidetav vähenemine) Itaalias leiab aset alles nüüd ja nii silmatorkaval viisil, kuigi paremtsentristlik ja samuti vasaktsentristlik valitsus, millesse ka mina olen kuulunud, on meie riiki kordamööda juhtinud.
Kui Itaalias eksisteerib tõesti selline kitsarinnalisuse ja demokraatiavastasuse müür, siis miks ei ole seda vasakpoolse valitsuse nii pika ametiaja jooksul kunagi maha lõhutud? Kas meil on tegemist hoolimatuse, tagasihoidlikkuse või mugavusega või - mis tundub mulle palju loogilisem - lihtsa tähelepanekuga, et Itaalia demokraatianormid on kooskõlas lääne ja Euroopa omadega?
Kui me tõesti soovime erakorralise meetmena - nagu see, millega on käesoleval juhul tegemist, ma vabandan proua Serracchiani ees, et küsimus puudutab ühte riiki, mitte Euroopat - kinnitada, et meie riigis on demokraatia olemas, siis me peaksime paluma vabariigi presidendilt Giorgio Napolitanolt, austusega tema kui institutsiooni vastu, kas ta peab ennast sellise riigi presidendiks, kus teabe mitmekesisus on ohus, vabadus kontrolli alt väljas ja demokraatia jõud raugemas. Kui selline olukord peaks valitsema, siis ma ei usu, et president Napolitano jätaks selle hukka mõistmata, sest ta kasutab kindlalt oma eesõigust tagada meie põhiseaduse täitmine.
Kuna see teema puudutab siiski - lugupeetud kolleegid vasakult, mul on kahju seda öelda - Itaalia poliitilisi küsimusi väga kohalikul tasandil, omandades kunstlikult Euroopa ja nüüd ka sisepoliitilise mõõtme, siis tuleb märkida, et kuni Itaalia vasakpoolsed, kes olid kunagi palju võimsamad ja kindlamad, lasevad end koomikutel ja demagoogidel poliitiliselt juhtida, muutuvad nad aina võimukaugemaks. Ma ei usu, et Woody Allen dikteerib president Obamale, millist joont ta peaks järgima.
Anni Podimata
(EL) Austatud juhataja, lugupeetud volinik! Endise ajakirjanikuna ei oleks ka mina kunagi arvanud, et 50 aastat pärast seda, kui me hakkasime Euroopat üles ehitama, ning veidi aega enne Lissaboni lepingu jõustumist vaidleme teatavate aluspõhimõtete ja väärtuste üle, millele tuginedes Euroopa Liit on rajatud ja loodud.
Need on sellised väärtused nagu ajakirjanduse sõltumatus, meedia pluralism, iga isiku ja eelkõige ajakirjanike sõnavabadus, iga isiku võrdsus seaduse ees või, palun väga, isegi selline aluspõhimõte nagu võimude lahusus. Kas meil on võimude lahusus, kui riigi peaminister, teisisõnu kõrgeim täidesaatev organ omab ja kontrollib suuremat osa oma riigi meediast ning hageb ülejäänuid?
Itaalias toimuv ei ole vaid Itaalia probleem, see on Euroopa probleem, sest just Euroopa Liidu usaldusväärsus on ohus, kui ta kontrollib ja arvustab aluspõhimõtete rikkumisi kolmandates riikides, ent lubab samade väärtuste ja põhimõtete rikkumist enda õuel.
Alfredo Pallone
(IT) Austatud juhataja, kallid kolleegid! Paljud teist on lugenud Kafka "Protsessi”. See on ilukirjanduslik teos, aga selles kirjeldatakse, mis toimub praegu meie riigis, tugevate demokraatlike traditsioonidega riigis, kus on suveräänse rahva valitud valitsus, aga kus demokraatlikku häält üritatakse nõrgestada ennenägematu rünnakuga meedia ja kohtute poolt.
Me arutleme infovabaduse üle, kui 72% ajakirjandusest on valitsuse ja peaminister Berlusconi vastu. Ajalehtede vastu esitatud hagidest 70% on algatanud vasakpoolsete juhid ning nende arvatavad kahjutasunõuded ulatuvad 312 miljoni euroni, sealjuures alates 1994. aastast on neid nõudeid olnud kokku 486 miljoni euro ulatuses. See võrdub 32 miljoni euroga aastas. See on justkui täiendav rahastamisviis kohtute kaudu.
Me ütleme ja kinnitame teile, kallid kolleegid, kes te esindate Euroopa demokraatiat, et Itaalias tegutseb kohtute ja meedia võim suveräänse rahva tahte vastaselt erakondlike ja teatud klassiga seotud poliitiliste huvide nimel. Kui valitsus kukutatakse, on demokraatia Itaalias seega ohus. Põhiline isik, kes seda põhimõtet sisuliselt õõnestab, on Antonio Di Pietro. Lõpetuseks tahaksin tänada volinik Redingit tema suurepärase tasakaalukuse ja demokraatiatunnetuse eest; ta on koostanud aruka ja korrektse aruande.
Cătălin Sorin Ivan
(RO) Ajakirjandusvabadus ei ole ahistamise vastu kunagi piisavalt kaitstud. Iga kord, kui mõni Euroopa Liidu liikmesriigi president või peaminister ründab ajakirjanikke - isegi kui ta teeb seda vaid seetõttu, et ta ei ole nendega nõus -, peab Euroopa Komisjon, Euroopa Parlament ja igaüks meist reageerima.
Itaalias üritab peaminister kõigi võimalike vahenditega opositsiooni ajakirjandust hirmutada. Rumeenias üritab president seada halba valgusesse ajakirjandust ja ajakirjanikke, kes teda kritiseerivad. Mõlemal juhul on teatud poliitikud, kes peavad end seadusest kõrgemalseisvaks, läinud liiale. Rumeenias on meil viimaste andmete kohaselt president, kes mitte ainult ei solva, peta ega laima ajakirjanikke, vaid kuritarvitab ka muul viisil võimu. Seda näikse ta presidendivalimiste eelõhtul tegevat mis tahes eesmärgil, sealhulgas seadust rikkudes, et aidata ennast kui praegust riigipead taas valimisvõidule.
Just seetõttu pöördun ma Euroopa Komisjoni poole, nii nagu ma tegin 23. septembril, et mõista avalikult hukka nii Rumeenia presidendi kui ka Itaalia peaministri sedalaadi käitumine.
Elisabetta Gardini
(IT) Austatud juhataja, head kolleegid! Tahaksin kinnitada, et Itaalias on ajakirjandusvabadus olemas ja tugevam kui kunagi varem. Need sõnad kuuluvad tuntud ajakirjanikule Giampaolo Pansale, kes oli aastaid ja aastakümneid üks tunnustatumaid autoreid, kirjutades ajalehele La Repubblica, mis kuulub Espresso-Repubblica kontsernile. Sealt pidi ta lõpuks lahkuma, sest kontserni juhtkond süüdistas teda revisionismis, mis on Itaalias teadupärast üks raskemaid kuritegusid, mida võib toime panna Itaalia juhtiv haritlaskond ja juhtiv kultuuriringkond, mis on täiesti vasakpoolne: vaadake vaid demokraatide erakonna eelvalimisi, kus on kõrvuti kõik - alates pankuritest kuni meie riigi kõige tuntumate näitlejate, režissööride ja ajakirjanikeni.
Ent infovabadus ei tähenda vabadust solvata või laimata. Paraku antakse õiglase ärakuulamise õigus alati vasakpoolsetele: kui härra Prodi kaebab kedagi kohtusse, siis on kõik korras; kui härra D'Alema kaebab, siis on kõik korras; kui härra Di Pietro kaebab, siis on samuti kõik korras. Di Pietro on purustanud rekordi - muuseas, kohtusüsteem kaebab ajakirjandust kohtusse rohkem kui poliitikud - La Repubblica avaldatud andmete kohaselt on ta esitanud 357 kaebust ning saanud juba 700 000 eurot kahjutasu. Kuulsime oma kolleegide esitatud andmeid. Kokkuvõtteks võib öelda, et kui meil on probleeme tasakaalu taastamisega - ning ma usun, et selline probleem on Itaalias olemas - siis ainus erakond, kellel on õigus seda nõuda, on paremtsentristlik erakond.
Licia Ronzulli
(IT) Austatud juhataja, head kolleegid! 2008. aastal toetas Berlusconi valitsus ajakirjandust ning raadio- ja telejaamu otsetoetustega kokku 206 miljoni euro ulatuses. Nagu selgus, läks suurem osa neist miljonitest neljale peamisele vasakpoolsele ajalehele.
Berlusconi valitsuses on Itaalia kõige heldemad ajakirjandusvabaduse toetajad. Itaalias ja kogu Euroopas on vasakpoolsed algatanud kampaania, väites, et ajakirjandusvabadus on ohus. See kampaania põhineb laimavatel väljamõeldistel ja alatutel valedel. Ning huvitaval kombel - nagu selgus ka siin - algatasid nad selle kampaania alles pärast seda, kui peaminister Berlusconi oli õiguspäraselt nõudnud hüvitist kahelt vasakpoolselt ajalehelt, mis olid teda laimanud, süüdistades teda vääritus käitumises, kusjuures need süüdistused põhinesid täielikel väljamõeldistel, mis on allpool igasugust head ajakirjandustava.
Peaminister Berlusconi on üks esimesi, kes väidab, et ajakirjandusvabadus on väga oluline, aga solvamis-, tüssamis-, häbistamis- ja laimamisvabadus on midagi hoopis muud. Sellisel juhul on igal kodanikul - seega ka peaminister Berlusconil - õigus olla valmis end kaitsma, kasutades talle kättesaadavaid demokraatlikke vahendeid ja paludes tsiviilkohtul arutada tema vastaseid kirjalikke rünnakuid. Ma lisaksin, et seda on teinud ka teised vasakpoolsete juhid.
Victor Boştinaru
(IT) Lugupeetud juhataja, kallid kolleegid! See ei ole vaid itaallaste vaheline arutelu. See arutelu puudutab eelkõige Euroopat.
(RO) Härra Berlusconi ei ole kindlasti ainuke näide isikust, kes rikub põhilisi õigusnorme, mis reguleerivad massiteabevahendeid. Traian Băsescu käitub sageli agressiivselt ja mittedemokraatlikult ning hirmutab massiteabevahendeid, kasutades väljendeid, mida ma ei saa siin Euroopa Parlamendis korrata.
Kui Euroopa riigipead või valitsusjuhid soovivad jätkata sellist käitumist, saab Euroopa ajakirjandusvabaduse hartast üks ilus paberitükk. Meist, Euroopa Liidust, tehakse naerualused, kui me analüüsime ja kritiseerime infovabadust Aasia ja Aafrika riikides, samal ajal kui seda vabadust ei kaitsta ega austata Euroopa Liidus.
Seetõttu teen ettepaneku võidelda selle monopoolse olukorra vastu komisjoni pakutud vahendite ja komisjoni volitustega, jõustades samal ajal ajakirjandusvabaduse harta, mida toetab Euroopa võim.
Cecilia Wikström
(SV) Lugupeetud juhataja, palju aega tagasi ütles tuntud Rootsi kirjanik August Strindberg: "Teil on võim. Mul on sõnad. Mul on võim sõnade üle.” Ent see väide ei kehti praegu Itaalias kirjanike ja ajakirjanike kohta, kellel keelatakse pidevalt kasutada õigust end vabalt väljendada.
Viimase kolme aasta jooksul on ähvardatud 200 ajakirjanikku selle eest, mida nad on kirjutanud. Itaalias toimuv puudutab igal juhul meid kõiki. Vabadus kõneleda, kirjutada ja lasta oma sõnad vabalt avaldada on kõigi 500 miljoni Euroopa kodaniku põhiõigus.
See, mis toimub Itaalias, näitab, et sõnavabadus on mõnikord ohtlikum kui relvad sellises režiimis, mis haarab võimu sõnavabaduse üle. Täna on Euroopa Parlamendil ainulaadne võimalus tuua esile meie kõige positiivsemad omadused. Siin saame kinnitada, et põhivabadused on ohus. Itaalia mured on ka meie mured.
Sergio Paolo Francesco Silvestris
(IT) Austatud juhataja, head kolleegid! Tänane arutelu on tõepoolest uskumatu, sest Itaalias on infovabadus tagatud ja tunnustatud põhiseaduslik õigus. Eelkõnelejad esitasid andmeid Itaalias ilmuvate ajalehtede arvu ja poliitilise meelsuse kohta.
Võtan endale õiguse anda mitteitaallastest parlamendiliikmetele ülevaade ajakirjandusest. Siin on mõned sõltumatud ajalehed, mis ma ostsin eile lennujaamas: siin on kommunistlik ajaleht Il Manifesto, demokraatide ja vasakpoolsete demokraatide erakonna ajaleht L'Unità, mille asutas Antionio Gramsci, ja demokraatide erakonnaga ühinenud Margherita partei ajaleht L'Europa. Lisaks on demokraatide erakonnal ka D'Alema-Letta fraktsioon, millel on oma ajaleht Il Riformista. Siis on meil Kommunismi Taasasutamise Partei, millel on oma ajaleht Liberazione. Eelmisel aastal see partei lõhenes ning eraldunud erakond asutas oma häälekandja L'Altro.
Viimaks on siin selle arutelu poliitiline aines: Il Fatto Quotidiano. Kas te teate, kellele see ajaleht viitab? See viitab Di Pietro parteile, kes on tänase arutelu taga olev juhtiv jõud. See on partei, kes väidab siin Euroopa Parlamendis, et meil ei ole infovabadust, kuigi ta asutas Itaalias kümme päeva tagasi ajalehe.
Austatud juhataja, kokkuvõttes tundub, nagu räägiksin ma teile, et Itaalias on nälg ja puudus, ehkki eelmisel nädalavahetusel olin oma kodumaal vorstifestivalil, kus söödi praeliha ja joodi veini. See on paradoks vasakpoolsete jaoks, kellel on nii palju ajalehti, aga kellel pole lugejaid ega hääli. Kui nad soovivad neid tagasi võita, peavad nad esitama tõsisemaid argumente.
Mary Honeyball
Austatud juhataja, ka mina soovin ühineda üleskutsega kehtestada Euroopa direktiiv infovabaduse, ajakirjandusvabaduse ja meedia pluralismi kohta. Kuigi siin on arutatud infovabadust Itaalias, on tõsiseid probleeme ka muudes Euroopa Liidu riikides, nagu ütlesid teised kõnelejad.
Üks neist on Ühendkuningriik. Rupert Murdochit juba nimetati. Üks põhjusi, miks me seda direktiivi minu arvates vajame, ongi Rupert Murdoch. Ta ei ole riigipea, aga ta on rahvusvaheline meediamogul oma väga kindla tegevuskavaga. Ta pole demokraatlik ning me peame kehtestama seadusi Rupert Murdochi eelistuste, samuti Silvio Berlusconi eelistuste pärast.
David Casa
(MT) Ma olen pärit Maltalt ning seega, nagu te teate, on Itaalia meie naaberriik, keda oleme palju aastaid järginud. Sõnavabadusega seotud küsimustes võtab meie riik samuti Itaaliast eeskuju, sest Itaalia on selge näide demokraatiast. Seetõttu on kõnealusesse siseküsimusse kaevumine, nagu Itaalia sotsialistid soovivad, minu arvates häbiväärne poliitika selle riigi jaoks. Ma poleks kunagi arvanud, et itaallased soovivad oma riiki Euroopa Parlamendis sellisel ebaõiglasel moel rünnata. Arvan, et suudan paremini mõista, miks itaallased ei usalda vasakpoolseid Itaaliat valitsema rohkem kui mõneks kuuks. Selle erakonna poliitikat analüüsides selgub, et neile sobivad vaid need, kes soovivad rünnata demokraatiat ennast, mistõttu arvan, et nad oleksid pidanud võtma kuulda Itaalia presidenti. Soovin teda tunnustada tema sõnade eest selle kohta, et niisuguse arutelu koht ei ole Euroopa Parlamendis, vaid sellega tuleks tegeleda Itaalia parlamendis.
Stanimir Ilchev
(BG) Tänan, austatud juhataja. Ma kõnelen ühe täna siin kritiseeritud riigi - Bulgaaria - keeles. Kui ma oleksin praegu Bulgaarias ajakirjanik, nagu ma kunagi olin, siis ilmselt valiksin ma mingi ajalehe esikülje pealkirjaks ühe siin välja käidud risti vastupidistest väidetest. Üks selline väide on see, et me ei peaks muutma Euroopa Parlamenti kellegi hääletoruks, ammugi mitte kõrgemaks apellatsioonikohtuks. Teise väitega, mis pärineb sotsialistide fraktsiooni kõnelejalt, soovitatakse meil mitte suhtuda Euroopa Parlamenti kui muuseumisse, kus on vanad asjad, mida ei või liigutada.
Ma arvan, et tõde on kusagil vahepeal. Seda näitab Guy Verhofstadti ettepanek koostada direktiiv, mis peab looma ajakohasema ja demokraatlikuma süsteemi kõigi täna meediavabaduse ja meedia pluralismi teemal arutatud küsimuste reguleerimiseks. Aga lisaks pluralismi ja vabaduse küsimustele ning ajakirjanike kaitsmisele tuleks selles direktiivis käsitleda ja õigupoolest eriti suure tähelepanuga vaadelda ka meediaressursside koondumise vähendamist muu hulgas riigi meediasüsteemides.
Viviane Reding
komisjoni liige. - Austatud juhataja, ma arvan, et see arutelu on olnud ülimalt tähtis, sest selle käigus on päevselgeks saanud Euroopa Parlamendi kindel üksmeel selles, et ajakirjandusvabaduse puhul saa me seada mingeid tingimusi, vaid see on meie Euroopa Liidu alustala. Me peame seda kaitsma, see on põhiväärtus. Kui seda ei austata, peame me sõna võtma, kui tekib probleeme, siis tuleb meil nende lahendamiseks tegutseda.
(Juhataja palus istungisaalis vaikust.)
Samuti on Euroopa Parlament ühel nõul, et meediavabadus on probleem, mida tuleb vaadelda kõikides liikmesriikides. Paljud teist ei ole siin Euroopa Parlamendis varem olnud, seega tuletaksin meelde Euroopa ajakirjandusvabaduse hartat, mis loodi Euroopa ajakirjanike eestvedamisel. Harta koostati peamiselt selleks, et aidata uute liikmesriikide ajakirjanikke, kes olid sellist abi ajakirjandusringkonnalt palunud.
Tahaksin seda meelde tuletada, sest siin parlamendis on öeldud, et mitmes meie liikmesriigis on probleeme avalik-õigusliku televisiooniga. Mulle meenub, et käisin ühes neist liikmesriikidest - see oli Ungari -, et tõhustada avalik-õigusliku televisiooni olukorra parandamist. Arvan, et seda tuleks teha kõikides liikmesriikides, kui seal esineb probleeme.
Just sel põhjusel hääletasime uues piirideta televisiooni direktiivis Euroopa Parlamendi toetusel selle poolt, et luua sõltumatud meediaasutused kõikides meie liikmesriikides. Võin kinnitada Euroopa Parlamendile, et alati, kui tekib probleeme nende sõltumatute meediaasutuste loomisega, võtab komisjon meetmeid.
Asi, milles ei jõuta siin parlamendis praegu kokkuleppele, on viis, kuidas ühendada ELi pädevus meediapoliitikaga. Ma arvan, et paljud liikmesriigid ei kuulnud minu sissejuhatust, kus ma tsiteerisin põhiõiguste hartat, mis on väga ühemõtteline. Ma tsiteerisin ka põhiõiguste harta artikli 51 lõiget 1, milles on samuti väga selgelt kirjas harta rakendamise aeg ja rakenduseeskirjad. Seega ma arvan, et igaüks saab seda lugeda ja meelde tuletada.
Kahjuks keegi ei kuula praegu, kuigi see on väga oluline.
(Juhataja palus veel kord vaikust.)
Oma sissejuhatavas sõnavõtus nimetasin ma ka väga selgeid meetmeid, konkreetseid näiteid selle kohta, kus EL saab tegutseda ja on tegutsenud, ning ma rõhutasin probleeme, mis tuleb lahendada riigi tasandil. Itaalia konstitutsioonikohus, kes tegi eile otsuse, näitas selgelt, mida see tähendab.
Nüüd on Euroopa Parlament esitanud mitu selget nõudmist ning ma tahaksin neile vastata, kui parlament lubaks ja kuulaks.
(Juhataja palus taas vaikust.)
Euroopa Parlament nõuab meedia pluralismil põhinevat käsitust ja seda on ka lubatud. Meedia pluralismi teemalises töös on tehtud suuri edusamme ning me oleme avaldanud teise etapi dokumendid meedia pluralismi riskinäitajatega. Võib-olla ei ole mõned parlamendiliikmed neid näinud. Need on Internetis kättesaadavad. Nendega saab tutvuda ja need kujutavad endast väga tähtsat tegurit, mille toel saab teha seda objektiivset tööd meedia pluralismi valdkonnas, mida Euroopa Parlament on soovinud.
Pean ütlema, et olin väga pettunud, kui meil oli sel teemal avalik seminar ning mitte ükski parlamendiliige ei ilmunud kohale, et seminaril osaleda. Aga riskinäitajad on nüüd avaldatud ja nendega saab tutvuda. Need on meie edasise töö alus.
Teine küsimus: miks ei rakenda komisjon Itaalia puhul ELi lepingu artiklit 7? Esiteks on artikkel 7 väga erandlik säte. Siiani ei ole ELi institutsioonid seda kunagi rakendanud. Seda kohaldataks vaid siis, kui oleks tegemist riigi kohtuliku korra ja põhiõiguste süsteemi täieliku kokkuvarisemisega asjaomases liikmesriigis. Ma ei arva, et me oleme üheski oma liikmesriikidest sellisesse olukorda jõudnud. Ent selles artiklis on märgitud - ning see on väga huvitav -, et Euroopa Parlamendil endal on võimalus rakendada ELi lepingu artiklit 7. Seega kutsun Euroopa Parlamenti üles rakendama ELi lepingu artiklit 7, kui ta tõesti arvab, et tõendid on piisavad.
Kolmas küsimus: mitmed parlamendiliikmed kõigist fraktsioonidest - ning minu arvates on siin parlamendis suhteliselt suur üksmeel - on soovinud ELi direktiivi meedia pluralismi ja meediakanalite koondumise kohta.
(Juhataja palus taas vaikust.)
See on tähtis küsimus, mida tuleb põhjalikult arutada. Teile võib-olla meenub, et Euroopa Komisjon alustas tööd selle direktiivi eelnõu kallal 1990. aastatel, ning ehk mäletate ka seda, et eranditult kõik liikmesriigid olid tol ajal selle direktiivi vastu, sest seda peeti väljaspool ELi pädevust olevaks.
Nüüd on olukord ilmselt muutunud ning enamik liikmesriike arvab, et see võib hakata kuuluma ELi pädevusse. Muidugi oleks võimalik jõuda asutamislepingu väga vaba tõlgenduseni, mille järgi oleks ELil võimalik seda küsimust arutada. Ent enne kui hakkame selle peale isegi mõtlema, vajaks komisjon kogu Euroopa Parlamendi tugevat toetust. Ning mina sooviksin, et Euroopa Parlament määraks selgelt kindlaks, milliseid siseturu probleeme ta soovib selle direktiiviga lahendada.
Te teate, et mina isiklikult ei ole selline volinik, kellel oleks probleeme õigusaktide väljaandmisega. Olen viimasel viiel aastal andnud välja õigusakte, kui neid on vaja. Ent selle tegemiseks on meil tarvis selgeid tõendeid küsimuste kohta, millele soovime vastust. Kas õigusakt lahendaks probleemid, mida te täna silmas peate? Kas me saaksime seda õigustada ELi praeguse pädevuse alusel? Kas sellel on selge riigiülene mõõde? Kas sellel on selge siseturu mõõde, kuna - ärge unustage - kõikidel õigusaktidel, mille me juba oleme esitanud, on olnud siseturuga seotud õiguslik alus.
See kõik tuleks enne õigusloomeprotsessi alustamist selgeks teha. Seega kutsun Euroopa Parlamenti üles arutama seda tõsiselt; kutsun parlamenti üles vastama sellele küsimusele parlamendiliikmete enamuse vastuvõetud omaalgatusliku raportiga. Siis astub komisjon selles suunas järgmise sammu.
Vahepeal on komisjon oma kodutöö ära teinud, määrates riskinäitajad, mis aitavad meil kogu seda probleemi kõigis liikmesriikides objektiivselt analüüsida. Ma arvan, et see on see, mida Euroopa Parlament lõppkokkuvõttes soovib. Seda soovib ka üks teine institutsioon, sest me ei taha, et meie põhivabadusi kasutatakse poliitiliselt ära. Me tahame, et need vabadused oleksid meie õigus; me tahame, et need vabadused kujutaksid endast põhiväärtust ja et nendesse suhtutaks just niiviisi.
(Aplaus)
Juhataja
Lugupeetud volinik, vabandan Euroopa Parlamendi nimel lärmi eest, mis tekkis teie sõnavõtu ajal, kui te vastasite parlamendiliikmete märkustele.
Martin Schulz
(DE) Lugupeetud juhataja, enne kui ma esitan oma isiklikud tähelepanekud, tahaksin tõstatada ühe kodukorda puudutava küsimuse. Ma ei usu, et üheltki komisjoni või nõukogu või isegi Euroopa Parlamendi liikmelt tohiks eeldada esinemist Euroopa Parlamendi ees olukorras, millesse proua Reding just praegu asetati. See on lihtsalt vastuvõetamatu!
(Aplaus)
Seetõttu palun juhatusel arutada, kuidas saame lõpetada selle häbiväärse olukorra, kus arutelu viimaste etappide ajal ja avalduste tegemise käigus peetakse vestlusi, nagu teevad seal ülalpool asepresident Vidal-Quadras ja tema endine kolleeg, kes pole huvitatud mitte millestki muust kui omavahelisest suhtlemisest. Ma ei arva, et see on vastuvõetav. Paluksin juhatusel seda uuesti arutada.
Tahaksin nüüd esitada märkuse kolleeg Weberi sõnavõtu kohta. Weber pöördus Itaalia ajakirjandusvabadust käsitleva arutelu käigus isiklikult minu poole ning tõstatas Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei meediahuvide teema.
(Lärm)
Euroopa Parlamendi liikmena, aga ka oma erakonna juhtkonna liikmena tahaksin öelda, et ma tunnen kolleeg Weberile veidike kaasa. Igaüks, kes on kaotanud sama palju hääli kui Kristlik-Sotsiaalne Liit Baieris ja minu erakond, peab hoolitsema tähelepanu võitmise eest.
(Lärm)
Tahaksin märkida vaid seda, et Saksamaa Sotsiaaldemokraatliku Partei praegused meediahuvid tulenevad Saksamaa teabekanalite tagastamisest pärast selle hõivamist natside ja kommunistide poolt SDV-s. Meie, Saksamaa sotsiaaldemokraadid, oleme uhked oma meediahuvide üle!
Joseph Daul
(FR) Lugupeetud juhataja, tahaksin tõstatada vaid veel ühe teema, mis puudutab kogu parlamenti. Teisipäeval, 18. septembril rünnati julmalt Angelika Nieblerit, kui ta lahkus Euroopa Parlamendist kell 23.00. Ta lükati pikali, tema telefon, raha, krediitkaardid ja kõik dokumendid varastati. Veelgi tõsisem on see, et üks Belgia restoraniomanik tuli talle appi ning kutsus kiirabi ja politsei. Poole tunni pärast saabus kiirabi, et anda proua Nieblerile abi. No nii. Pool tundi pärast seda ei olnud politsei ikka veel saabunud. Me ootame neid siiamaani. Seetõttu kutsun üles juhatajat siin Euroopa Parlamendis sekkuma, sest see on juba kolmas rünnak, mille puhul politsei ei ole kohale tulnud. Siin linnas ei ole meie ohutus tagatud...
(Aplaus)
... samuti ei ole tagatud ametivõimude reaktsioon. Palun Euroopa Parlamendi juhatajal väga kindlakäeliselt sekkuda, et saada vastus seoses selle rünnakuga.
(Aplaus)
Juhataja
Härra Daul, nagu te ütlesite, on selliseid juhtumeid kahjuks mitu korda ette tulnud ning seetõttu pean ma neid ilmselgelt lubamatuteks.
Arutelu on lõppenud.
Hääletamine toimub oktoobri teisel osaistungjärgul.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 149)
Véronique Mathieu
kirjalikult. - (FR) Euroopa Parlamendi liikmel on väga raske vaadata, kuidas sellisele demokraatlikule riigile nagu Itaalia näidatakse näpuga - mis ongi selle arutelu eesmärk. Ajakirjandusvabadus on Itaalia põhiseaduse artiklis 21 sätestatud põhivabadus. Itaalias on nii eraõiguslikud kui ka avalik-õiguslikud ajalehed, mis kajastavad kõiki poliitilisi seisukohti.
Austusest tuhandete inimeste vastu, kes kannatavad rõhumise ja puuduva sõnavabaduse all paljudes riikides maailmas, leian, et on ebasünnis kirjeldada Itaalia riigikorda kui vabadust hävitavat korda. Lisaks on iga õigusriigi üks peamisi omadusi see, et see tagab võimaluse pöörduda kohtusse kõigil, kes tunnevad, et nende vastu on rikkumine toime pandud. Asjaolu, et riiklikes ajalehtedes laimatud vabariigi peaminister on valinud oma mahategijate ründamiseks seadusliku tee, mitte muud meetodid, mis on omased mittedemokraatlikele riigikordadele, kinnitab Itaalia demokraatia head seisu.
Viimaks tuleb kindlasti märkida, et Euroopa Parlamendist ei tohi saada sellist istungisaali, kus arutatakse riigi tüliküsimusi, millel ei ole seost ühenduse pädevusega. Riigisisesed vaidlused tuleb lahendada riigi tasandil!
Iosif Matula  
Sõnavabadus on kehtestatud ühe demokraatliku kriteeriumina, mida peame Euroopa Liidu aluseks. Iga liikmesriik peab võtma vastutuse ja täitma Kopenhaageni kriteeriume muu hulgas ka poliitilistes küsimustes. Ent ma arvan, et Euroopa institutsioone ei tohi mingil viisil ega kujul kasutada poliitiliste sisevaidluste lahendamise kohana. Me arutame täna küsimusi, mis on seotud liikmesriigi sisepoliitikaga, kuivõrd selles liikmesriigis toimivad demokraatlikud institutsioonid. Mina isiklikult toetan vankumatult täielikku ajakirjandusvabadust. Samal ajal toob see vabadus igale toimetusele kaasa ülima kohustuse anda üldsusele õiget teavet. Siin istungisaalis esitati üleskutseid kehtestada rangemad määrused, mis reguleerivad meediakanalite omandiõiguste koondumist ja pluralismi ühenduse tasandil. Ent me ei tohi unustada, et liikmesriigid on avaldanud oma vastasseisu sellele direktiivile, sest see ei kuulu ELi pädevusse. Euroopa Komisjon on sellegipoolest avaldanud sõltumatu uuringu põhjal meedia pluralismi näitajate loetelu. Minu arvates on oluline, et me peaksime neid kriteeriume tähtsamaks ning kasutaksime neid selles valdkonnas tulevase direktiivi lähtepunktina. Samuti on oluline, et me üritaksime süüdistuste asemel leida lahendusi.
Tiziano Motti  
Väide, et Itaalias piiratakse infovabadust, on ühe kõige demokraatlikuma lääneriigi omakasupüüdlik ja oportunistlik solvamine. Infovabadust piiratakse neis riikides, kus diktaatorlik režiim ei luba riigi alamatel saada teavet päevasündmuste kohta ja kus valitakse valitsuse arvates kõige usaldusväärsem allikas. Internetil on tänapäeval hea omadus eemaldada traditsioonilistes demokraatlikes riikides nagu Itaalia kõik poliitilised, geograafilised, majanduslikud ja sotsiaalsed teabetõkked. Ent teatavates riikides piiratakse Interneti kasutamist ning keelatud on paljud veebilehed, sealhulgas valitsuse vastased saidid. Seal ei ole kodanikuõigused - sõnavabadus, abiellumis- ja meeleavaldamisvabadus, s.t õigused, mille tähtsust me läänes isegi enam ei taju, sest me oleme nendega harjunud -, mitte ligilähedasedki meie põhiseadusega tagatud võõrandamatuse põhimõttele. Selle põhjus on üsna lihtne: neid ei eksisteeri. Euroopa Parlament peab olema koht, kus liikmesriigid laiendavad, arutavad ja vahetavad parimaid tavasid. Sellest ei saa teha elitaarset teatrimaja, kus näidatakse tasuta mõne väikese provintsiteatri lavastuste esietendusi. Kui ajakirjandusvabaduse teemaline arutelu Euroopas peab toimuma Euroopa Parlamendis, siis olgu see nii, aga see peaks olema konstruktiivne ja selle mõjuka institutsiooni vääriline, mille liikmeks olemise üle me uhkust tunneme.
Daciana Octavia Sârbu  
"Ajakirjandusvabadus on demokraatlikus ühiskonnas hädavajalik. Selle toetamine ja kaitsmine ning selle mitmekesisuse ja selle poliitiliste, sotsiaalsete ja kultuuriliste ülesannete tunnustamine on kõigi valitsuste kohustus.” See on Euroopa ajakirjandusvabaduse harta artikkel 1. Berlusconi tundub üht demokraatliku ühiskonna põhiväärtustest mitte üksnes eiravat, vaid ta kasutab ka enda mõjuvõimu avaliku arvamusega manipuleerimiseks. Itaalias ja ka teistes riikides kuulub suur osa ajalehti isikutele, keda kontrollivad teatavad poliitikud, kes sätestavad esimeste juhtimispoliitika, millest nad ei saa kõrvale kalduda. Mõnes teises riigis kasutab valitsus maksumaksja raha, et rahastada enda hüvanguks tegutsevaid ajalehti. Euroopa Liidus, kus võideldakse demokraatia eest ja edendatakse demokraatlikke väärtusi kogu maailmas, ei või me lubada ajakirjandusvabaduse piiranguid. Seetõttu kutsun Euroopa Komisjoni üles tegema lähitulevikus ettepanek direktiivi kohta, mille eesmärk on piirata eelkõige poliitilist sekkumist massiteabevahenditesse ning hoida ära monopoli loomist selles valdkonnas.
