Toiduainete hinnatõus Euroopa Liidus ja arenguriikides (arutelu) 
Juhataja
Järgmine päevakorrapunkt on nõukogu ja komisjoni avaldus toiduainete hinnatõusu kohta Euroopa Liidus ja arenguriikides.
Louis Michel
komisjoni liige. - (FR) Hr juhataja, daamid ja härrad, aasta algusest alates toimunud toiduainete dramaatiline hinnatõus on teinud maailma teadlikuks ülemaailmsest toidukriisist.

Mõne tunni pärast algab Londonis peamiste toiduabiga seotud osapoolte kohtumine. Mai alguses toimub rahvusvaheline konverents teemal "Aafrika keskkonnasäästliku arengu suunas”. Nüüdseks on mobiliseeritud kõik poliitilised osapooled ja valdkonna eksperdid. Ühtlane toiduainete hinnatõus on maailmas toimunud juba mitu aastat.
Alates 2000. aastast on nisu hind dollarites kolmekordistunud ning riisi ja maisi hinnad kahekordistunud. 2008. aasta algus tõi kaasa täiendava 20% tõusu, mis on meie tööstusriikides andnud tulemuseks mure ostujõu pärast ning arenguriikides kogu rahvast ähvardava näljahäda pärast. Kui elada vähem kui ühe dollariga päevas ning kulutada enamik tulust toidule, siis pole toimetulek sellise tõusuga lihtsalt võimalik.
Eespool nimetatust tulenevalt on viimastel nädalatel toimunud protestiaktsioonid toiduainete hinnatõusu vastu kogu maailmas: Haitil, Mehhikos, Egiptuses, Marokos, Kamerunis, Senegalis, Elevandiluurannikul, Guineas, Mauritaanias, Etioopias, Usbekistanis, Jeemenis, Filipiinidel, Tais ja Indoneesias. Uuringud näitavad, et odava toidu ajastu maailmaturul on möödas. Toiduainete hinnad ei naase esialgsele tasemele ning kiirete meetmete rakendamata jätmise korral võib nende muutlikkus veelgi suureneda.
Praegune toiduainete ülikiire hinnatõus ohustab tõsiselt paljude riikide poliitilist, majanduslikku ja sotsiaalset stabiilsust kogu maailmas, seepärast tuleb kiiresti reageerida. Selle ulatus ületab komisjoni ja isegi Euroopa Liidu pädevust. Tegutsema peab kogu rahvusvaheline üldsus.
Võimalikke lahendusi otsides oleme välja selgitanud kaks peamist võimalust. Esiteks tuleb meil säästa elusid ja reageerida kõrgele tõusnud hindadest põhjustatud sotsiaalsetele kriisidele, mida mõnikord süvendab riigi poliitiline olukord. Teiseks on meil ilmselgelt vaja keskmise tähtajaga ja pikaajalist strateegiat. Olen veendunud, et meil tuleb tegutseda mõlemal rindel. On selge, et suurim viga oleks anda humanitaarabi struktuuriprobleemi korral, näiteks tõsta toiduainetega kindlustatust toiduabi näol. See kergendaks mõneks ajaks kahtlemata osade inimeste südametunnistust, kuid toiduabi ei ole piisav struktuuriprobleemi lahendamiseks.
Seepärast on lühemas perspektiivis lisaks riiklikule tegevusele toiduainete hindade parema kontrolli tagamiseks vajalik vastata kõige haavatavamate ja humanitaarabi vajavate sihtrühmade vajadustele. Seetõttu tuleb mobiliseerida täiendav humanitaarabi ning tõsta ECHO toiduabi andmise suutlikkust.
Kuid see pole tavapärane toidukriis. Tegemist on ostujõu kriisiga, mis tabab kõige vaesemaid inimesi, kes ei saa enam toitu osta. Seepärast tuleb meil anda ka teistsuguses vormis toiduabi, mis on näiteks mõeldud imikute alatoitumise negatiivsete kõrvalmõjude vähendamiseks ning kõige rohkem puudust kannatavate majapidamiste ostujõu toetamiseks. Samuti peame edendama kohalike põllumajandusvarude kiiret kasvu, tagades kohalikele põllumajandustootjatele põllumajanduslike sisendite, seemnete ja väetiste kättesaadavuse.
Kriisi ulatuse ja võimaliku kestuse seisukohast on äärmiselt oluline, et Euroopa Liit tegeleks ka keskmise tähtajaga lähenemisviisiga, mis toetab sotsiaalkaitse poliitikaid kõige kõrgema riskitasemega riikides, eriti Aafrikas.
Keskmise tähtajaga ja pikemas perspektiivis on ainsaks lahenduseks see, et me teeme kõik põllumajandustarnete tagamiseks. Rahvusvahelise nõudlusega sammupidamiseks peab tootmine suurenema kogu maailmas, kuigi seda ei tohi jätta peamiste ekspordiriikide ülesandeks. Euroopa Liit on selles osas juba konkreetseid meetmeid võtnud. Maa tootmisest kõrvaldamine on peatatud, piimatootmiskvoote on tõstetud ning teravilja tollimaks on tühistatud.
Aafrika peab meie abiga oma osa mängima ning õhutama keskkonnasäästlikku arengut, et vähendada üldist sõltuvust maailmaturust. Aafrika põllumajanduse tootlikkus on hetkel kõige madalam maailmas, kuid sellel on tohutu arengupotentsiaal, eeldusel, et säilitatakse omamaiseid väikeettevõtteid soodustav poliitika ning prioriteediks muudetakse investeeringud, tootlikkuse tõstmine ja põllumajandusettevõtjatele juurdepääsu soodustamine riiklikele ja piirkondlikele turgudele.
Komisjon omistab juba sellele lähenemisviisile suurt tähtsust. Meie tõstsime esimesena esile põllumajanduse tähtsust arengupoliitikas, juba ammu enne seda, kui teised rahvusvahelised osapooled sellele tähelepanu pöörasid. Me oleme oma programmid läbi vaadanud lähtuvalt Aafrika Liidu programmidest, milles tehakse ettepanek viia Euroopa põllumajandus- ja maaelu arengu abi kooskõlla 2007. aasta juunis avaldatud Aafrika Liidu põllumajanduse arenguprogrammiga.
Kümnenda Euroopa Arengufondi programmiperioodi koostamise ajal veendusime, et maaelu arengu sektorit tervikuna ootab abi kahekordistumine - üheksanda Euroopa Arengufondi puhul oli see 650 miljardit eurot, kuid kümnenda Euroopa Arengufondi puhul 1 250 miljardit eurot. Nagu teada, pole see olnud kerge, kuna arengupartnerid valivad sektorid, kuhu abi rohkem suunatakse. See on märkimisväärne kasv, täielikult 100% kasv, kuigi seda ei saa tõlgendada tootmisest kõrvaldatud maa suuruse protsentuaalse kasvuna põllumajanduse ja maaelu arengu jaoks. Kättesaadavad rahasummad on kahekordistunud, kuid Euroopa Arengufondi protsentuaalne osakaal jääb enam-vähem samaks.
Selles kontekstis on meil hea meel näha rahastajate uuenenud huvi põllumajandussektori vastu, mida viimase 25 aasta vältel on ignoreeritud. Kogu komisjon ja eriti arengu ja humanitaarabi volinik on liigagi teadlikud selle kriisi poliitilisest tähtsustest. Möödunud kuul New Yorgis toimunud viimasel Aafrika aastatuhande arengueesmärkide kõrgetasemelise töörühma kohtumisel oli mul võimalus rääkida sellest ÜRO peasekretäriga. Samuti arutasin ma seda Aafrika Liidu komisjoni esimehe hr Pingiga. Selle kohtumise ajal kasutasin väljendit "humanitaartsunami”, kuna mulle tundus, et tegutsema hakkamiseks on vaja poliitilisi liidreid šokeerida, mitte lihtsalt rääkida ja lubadusi anda.
Kriisi põhjused on mitmekülgsed ja komplitseeritud, kuid meil tuleb olla ettevaatlik, et mitte üksikasjadesse kaduda. Nõudlus kasvu põhjuseks, eriti Aasias, on paljude inimeste paranenud elatustase, kellel on nüüd võimalik rohkem ja paremini süüa. Samuti kerkivad naftahinnad, millel on otsene mõju transpordi ja väetiste hinnale. Lisame sellele kliimamuutuste mõjust tingitud varustamisprobleemid ning saamegi kokku mõned käesoleva kriisi koostisosad.
Mida teeb komisjon? Komisjon töötab välja pikaajalist strateegiat, mis on väga oluline, nagu varem öeldud. Kuid kulub veel kaks aastat, enne kui me tegelikke tulemusi näeme. Põllumajandustootmise suurendamine ei ole üksnes kraani lahti keeramine, mistõttu meil on lühemas perspektiivis siiski vaja erakorralist abi. 2007. aasta märtsis otsustasime anda veel 160 miljonit eurot toiduabiks; me võtsime just vastu otsuse anda täiendav 57 miljonit eurot, mis on ette nähtud 2008. aasta eelarves, kuid mis tehakse kättesaadavaks palju varem. Me võtame kasutusele 60 miljoni euro ulatuses uut raha, mis saadakse kas rubriigi 4 läbivaatamisest või parlamendile esitatud taotlusest erakorralise reservi kasutamiseks.
Lõpuks tahaksin märkida, et komisjon jätkab olukorra väga hoolikat jälgimist ning on vajaduste suurenedes valmis vajaduse korral kaaluma täiendavate rahaliste vahendite eraldamist.
Janez Lenarčič
nõukogu eesistuja. - (SL) Kõigepealt tahaksin kolleegide ees vabandada hilinemise pärast. Saabusin just komisjonide esimeeste konverentsilt ning mul on hea meel, et te korraldasite arutelu nii, et saan praegu siin kõneleda.
Euroopa Liit tunneb suurt muret põllumajandustoodete hinnatõusu pärast, mis on muutumas probleemiks mitte ainult Euroopa Liidus, vaid ka mujal maailmas. Me oleme teadlikud võimalike tagajärgede tõsidusest ja ulatusest, eriti maailma vaesemates riikides.
Kus asuvad selle põhjused? Varustamise osas on hinnatõusu peamiseks põhjuseks saagikuse langus, mis on osaliselt tingitud kliimamuutuste mõjust, seda eriti teravilja osas, ning samuti kõrgetest tootmiskuludest. Teisest küljest suurendab nõudlust maailma elanikkonna arvu suurenemine ja mitmete suuremate riikide, nagu Hiina, India ja Brasiilia, kiire areng. Suurenenud ostujõud ja kõrgem elatustase nendes riikides viib toitumisharjumuste muutumiseni. Liha- ja piimatoodete nõudluse kasvul on kaudne mõju söödateravilja hindadele.
Mõned või üsna mitmed inimesed peavad põhjuseks ka laienevat biokütuste turgu ning sellega kaasnevat nõudlust toiduks mittekasutatavate põllumajandustoodete järele. Just sellel põhjusel tehakse Euroopa Liidus spetsiaalselt selleks moodustatud töörühmade abil jõupingutusi selgete jätkusuutlikkuse kriteeriumide koostamiseks, mis hõlbustaksid jätkusuutlikku biokütuste tootmist, avaldades võimalikult vähest mõju sellistele teguritele nagu toiduainete hinnad.
Kuna toiduainete kõrge hinna põhjused on nii pakkumise kui ka nõudmise korral oma olemuselt struktuursed, siis võib oodata, et hinnad ja hinnatõus jääb ka pikemas perspektiivis viimase kümnendi jooksul harjumuspäraseks saanud tasemest kõrgemale tasemele. Maailma mastaabis avaldab toiduainete hinnatõus eriti kahjulikku mõju riikidele, kus põllumajandustoodang ja toiduained moodustavad märkimisväärse osa impordist. See küsimus on eriti terav riikides, kus on madal ja keskmine sisemajanduslik kogutoodang ning väiksema konkurentsivõimega toiduainete tootmise ja turustamise struktuurid.
Põhiliste toiduvarude tagamiseks on muu hulgas vajalik julgustada põllumajandustootmist vaesemates riikides. Samal ajal tuleks julgustada jõukamaid riike eraldama arenguabi rahalisi vahendeid vaeseimatele riikidele ning osalema aktiivsemalt humanitaarabiorganisatsioonide töös.
Euroopa Liit püüab toiduainete hinnatõusu ohjeldada mitmel viisil. Ühise põllumajanduspoliitika hiljutiste reformide eesmärk oli muuta Euroopa põllumajandus jätkusuutlikumaks ja turule orienteeritumaks. Euroopa Liit on 2008. aasta maa tootmisest kõrvaldamise tingimuse juba heaks kiitnud ning seega suurendanud Euroopa Liidus toidu tootmiseks üle antud põllumaa mahtu. Osana ühise põllumajanduspoliitika läbivaatamisest tuuakse välja ka selle kohustuse lõplik tühistamine ja energiakultuuride toetuse tühistamine.

Teise põlvkonna biokütuste tootmisele teed sillutavate uuringute toetamiseks tehtavad jõupingutused on samuti tähtsad. Teise põlvkonna biokütuste tootmiseks saab kasutada selliseid kõrvalsaadusi nagu põhk ja muud jäätmed.
Peale selle soovib Euroopa Liit Maailma Kaubandusorganisatsiooni läbirääkimiste osana kaotada eksporditoetuse 2013. aastaks. Igal juhul muutub põllumajandusturgude ebastabiilsuse küsimus üheks peamiseks Euroopa Liidu põllumajanduse ja põllumajanduspoliitika ees seisvaks ülesandeks.
Võimalike tagajärgede seisukohast arutas Euroopa Liidu põllumajanduse ja kalanduse nõukogu kõrgete hindade küsimust aprillis toimunud kohtumisel. On väga tõenäoline, et seda arutatakse jätkuvalt ka edaspidistel kohtumistel ning ministrid tegelevad probleemiga ka teistes nõukogu üksustes.
Rahvusvahelised organisatsioonid, näiteks Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon (FAO), Rahvusvaheline Põllumajandusarengu Fond, Maailma Toiduabi Programm ja teised asutused, teevad samuti aktiivselt jõupingutusi toiduainete hinnatõusu ohjeldamiseks. Eesistujariik Sloveenia osaleb juuni alguses Roomas toimuval FAO korraldataval rahvusvahelisel konverentsil, kus räägitakse maailma toiduga kindlustatusest kliimamuutuste ja bioenergia tootmise surve all.
Kokkuvõtteks võib öelda, et toiduainete hinnatõus on ülemaailmne probleem ning seepärast tuleb seda käsitleda tähelepanuga ning jõupingutuste tugevdamisega kõigis seotud valdkondades. Meie eesmärk on taastada turuhinna stabiilsus.
(Aplaus)
Joseph Daul
Hr juhataja, nõukogu eesistuja, volinik, tervitan teie raportit. Teil on täiesti õigus, eriti selles osas, mis puudutab Aafrikat. Fraktsioon PPE-DE tunneb äärmiselt suurt muret toidunappuse pärast, mis mõjutab arvukaid vaeseid riike kogu maailmas, kuid samuti märkimisväärse tarbija ostukorvi kallinemise pärast Euroopas. Sellest pole piisavalt palju kuulda.
Esiteks nõuab toidukriis erakorralisi meetmeid nälgivate inimeste abistamiseks. Selles osas tervitan maailma toiduabi programmile vahendite eraldamist. Kuid vaatamata nende positiivsusele, toovad need meetmed probleemile vaid ajutist leevendust. Tegelikult peab just maailma põllumajandus läbima põhjaliku reformi. Toidukriis on võimalus pidada süvaarutelu toidu ja põllumajanduse soovitud positsiooni üle maailma majanduses ja Euroopa majanduses.
Täna on Euroopa rohkem kui kunagi varem teadlik sellest, et toiduainetega kindlustatuse tagamiseks on vaja põllumajandust. Arenevate majanduste suureneva nõudluse rahuldamiseks tuleb meil julgustada nende riikide põllumajanduse arendamist. Vaeste riikide peamiseks väljakutseks on toidualane isemajandamine, seega tuleb meil osutada neile abi majanduslikult elujõulise põllumajanduse kujundamisel.
Tootmise külmutamine Euroopas pole enam kohane. Tarbimispäevade arvu osas on ELi teraviljareserv alates 2005. aastast kahanenud poole võrra ning sellest jätkuks kriisiolukorras vaid kuuks ajaks. Impordist ei piisaks, kuna paljud kolmandad riigid kalduvad hoidma oma toodangut siseturu jaoks. Neil on selleks täielik õigus. Tooraine on muutunud spekulatsiooniobjektiks. Ühte tonni nisu võib maha müüa mitu korda, enne kui see veskisse jõuab.
Paljud arvavad, et käesolevas toidukriisis tuleb süüdistada põllumajanduskütuseid. See pole aga sugugi nii. Need esindavad vaid 2% Euroopa praegusest põllumajandustoodangust. Soovin öelda, et ma ei taha kaitsta põllumajanduskemikaalide osas tehtavat lobitööd, kuid me ei tohiks kohe alla anda. Me peame seda 2% hoidma, et Euroopa osaleks ka tulevikus põllumajanduskemikaalide arendamises.
Meil tuleb võtta kasutusele kliimamuutuste ja veevarude kahanemise suhtes vastupidavad taimesordid. Selleks peame investeerima põllumajanduslikku teadustegevusse ning kajastama vastutustundlikult ja realistlikult geneetiliselt muundatud põllukultuuride küsimust. Avagem silmad. Ühise põllumajanduspoliitika tervisekontroll on ideaalne võimalus algatada tõeline arutelu Euroopa põllumajanduse ja toidupoliitika üle.
Kas mäletate Ameerika Ühendriikide vana poliitikat? Kongressi sõnul on kaks pühamast pühamat poliitikat, mida keegi ei tohi puutuda, kaitse ja toiduainetega kindlustatus. Meil tuleb lõpetada lihtsameelsete ja puhtmajanduslike lahenduste toetamine, mis ei anna praegusele kriisile pikaajalist lahendust. Tuleb samuti tunnistada, et toiduprobleemile saame vastuse leida vaid maailma tasandil. Euroopa peab leidma lahenduse koostöös selliste rahvusvaheliste organisatsioonidega nagu Maailmapank, Rahvusvaheline Valuutafond ja muidugi Maailma Kaubandusorganisatsioon. Meil tuleb leida võimalus finantsspekulatsioonide kahjuliku mõju piiramiseks ajal, kui rahvas kannatab näljahäda käes. Mõnedel riikidel on märkimisväärsed varud, mille eksporti nad jätkuvalt piiravad. Spekulandid mängivad tervete rahvahulkade eluga. Me peame tegema kõik võimaliku nende ilmingute mahasurumiseks ja kaubanduse hõlbustamiseks.
Lõpuks tuleb uurida, miks on hinnatõus nii suur, kui põllumajanduslik tooraine moodustab töödeldud toiduainete koguhinnast väga väikese osa. Vastutus pole veel selgelt määratletud ning näib, et toidukriis ei tähenda viletsust mitte kõigi jaoks.
Volinik, meil tuleb ohjad enda kätte haarata ning viia läbi mitmesugused vajalikud uuringud, et keegi ei saaks kasu maailma vaeseimate või Euroopa kõige rohkem puudust kannatavate inimeste arvel.
Martin Schulz
fraktsiooni PSE nimel. - (DE) Hr juhataja, daamid ja härrad, minu fraktsioon palus seda arutelu, kuna oleme kindlad, et on vajalik kiire tegutsemine. Volinik Michel esitas mõned asjakohased ja head märkused selle kohta, mida komisjon saab kohe ette võtta. Kuid me palusime seda arutelu ka seetõttu, et me tahame käsitleda toiduainete hinnatõusu aluseks olevaid põhimõtteid ning hinnatõusu tagajärgi.
On palju selgitavaid tegureid. Maailma rahvastik kasvab, haritava maa pindala on piiratud, elatustase - ning koos sellega toidu ostmise ja tarbimise võimalused - tõuseb mitmel pool maailmas. See on iseenesest positiivne areng. Näiteks kasvab eriti kiiresti liha tarbimine Hiinas. Kuid see vähendab maailmas saadavalolevaid ressursse. Energia hinnatõus ja poliitilised eesmärgid - sealhulgas meie kliimaalased poliitilised eesmärgid, näiteks tõsiasi, et biokütuste tootmine muutub üha atraktiivsemaks - annavad kõik just hr Dauli kirjeldatud tulemuse.
Need kõik on meile tuttavad selgitavad näited. Kuid tahaksin rõhutada ühte punkti, mida pole minu arvates piisavalt sageli mainitud. Minu kolleegid käsitlevad oma märkustes põhjalikumalt mitmeid äsja kirjeldatud küsimusi, kuid mina tahan tuua meie arutellu ühe punkti, millest me pole üldse rääkinud ning mis on minu arvates kriisis äärmiselt oluline, nimelt see, et suured investeerimisfondid, mis on vallutanud kõik majanduselu tasandid ning liigutavad iga päev kõikjal maailmas sadu miljardeid dollareid, need investeerimisfondid, riskifondid, on võtnud oma kontrolli alla ka toidusektori.
Ma ei taha kritiseerida inimesi, kes on tegelenud rahvusvahelise kaubandusega juba viimased 140 aastat. See on täiesti normaalne, erinevalt sellest, mis toimub praegu, kuna toiduainete hinnatõusu peale pannakse mängu tohutuid summasid, mis meenutab suurt kihlvedu. See tähendab, et Euroopa pangad soovitavad oma klientidel võtta toiduainete hinnatõusust viimast, et investeeringute pealt kasumit teenida. See on vihje, et tuleb luua toidupuudus, nii et hinnad tõuseksid ning inimesed saaksid kasumit teenida. Daamid ja härrad, see pole midagi muud kui kasiino-kapitalism, mis puudutab meid kõiki, kuna see sätib oma tooli kõigi maailma vaeste laua äärde. Selle kriisi taga on tõeline moraalne skandaal ning seepärast tahame seda käesoleval foorumil arutada.
Rohkem kui kunagi varem annab kriis põhjust teostada finantsturgude rahvusvahelist kontrolli. Mind ei häiri mõne sekundiga teenitud tohutud kasumid näiteks kullaga kauplemisel, kuid see on vastuvõetamatu, kui see toimub suure osa maailma rahvastiku toitmise arvel. See on äärmiselt ebamoraalne ning seda ei tohiks käesoleva arutelu käigus alahinnata.
Siinkohal tuleb meil arutleda selle üle, millised on vahetud tagajärjed meie jaoks. Millised on selle tagasilöögid põllumajanduse tooraineturu reformi suhtes Euroopas? Milline on meie enda toetuspoliitika roll? Kas me aitame koos eksportijatega kaasa toidunappusele, kuna kannatavate piirkondade põllumajandus ei suuda ise toime tulla? Milline on meie vastus küsimusele bioenergia suurema saadavuse kohta? Kas sellega peab automaatselt kaasnema puudujääk ja toiduainete tootmispiirangud? Või kas järgmine põlvkond jõuab tehnoloogiliste arenguteni biokeemia valdkonnas - hr Daulil on selles osas õigus -, mis aitaksid saavutada olukorda, kus me ei pea toidu tootmiseks kasutama ainult seda maad, mida oleme kasutanud seni?
Meil tuleb kaaluda kõiki neid küsimusi, kuid need ei tohi juhtida tähelepanu kõrvale sellelt, et me ei saa lubada finantssüsteemi, mis läheb viimase piirini, süvendades näljahäda vaid selleks, et mõned kapitalistid saaksid teenida veelgi suuremat kasumit.
(Aplaus)
Graham Watson
fraktsiooni ALDE nimel. - (FR) Hr juhataja, hr Michel rääkis komisjoni nimel, kuid nõukogu kohal. Õnneks on tal märkimisväärne kogemus mõlemast institutsioonist, mis tuleb meile kasuks.
fraktsiooni ALDE nimel. - Hr juhataja, möödunud aastal esines jahmatamapanevaid hüppeid põhitoiduainete hinnas, mis tõukasid 100 miljonit inimest vaesusse ning sadu tuhandeid ähvardab näljahäda. See tõsine oht ähvardab tühistada kõik edusammud 2015. aastaks maailma vaesuse poole võrra vähendamise suunas.
Euroopa elatustaseme kasv on olnud kiire, nii kiire, et isegi minu põlvkond mäletab aedu, kus ei kasvanud palju muud peale lastele meelepärase. Me ei tohi katastroofi lähenedes oma eelisseisundi tõttu käed rüpes seista. Meil tuleb anda kohe maailma toiduabi programmile rohkem raha, et see saaks toita puudust kannatavaid inimesi, ning minu fraktsioon tervitab voliniku sellealaseid avaldusi.
Paljud süüdistavad biokütuseid. ÜRO eriraportöör on tõepoolest nimetanud põllumajanduskütuseid inimkonnavastaseks kuriteoks. Kuid hiljutise toiduainete hinnatõusu põhjuseid on palju ning seda peab arvestama ka rahvusvahelise üldsuse vastus.
Käesolevale kriisile on kaasa aidanud nii maailma rahvaarvu suurenemine, kliimamuutustest tulenevad kesised kasvutingimused, põllumajandusmaa minek tööstuse kasutusse, ebamoraalne toorainetega spekuleerimine ning muutuvad toitumisharjumused. Näiteks on liha tarbimine Hiinas kasvanud 20 kg-lt inimese kohta 1980. aastal 50 kg-le inimese kohta 2007. aastal, kuid kui arvestada, et ühe kilogrammi loomaliha tootmiseks on vaja 2 000 ruutjalga maad ja 13 000 liitrit vett, kuid soja tarbimise korral on sama toiteväärtuse saamiseks vaja 1% sellest maast ja veest, siis hakkame probleemi keerukust mõistma.
Peasüüdlaseks on turumoonutus, mis tõukab vaesed põllumajandustootjad vaesuse tsüklisse ning ei anna neile piisavalt toetust toiduainete tootmise suurendamiseks. Hankimise ja tootmise kõrged säästmisnormid, mis on sätestatud Euroopa Liidu biokütuseid käsitlevates ettepanekutes, kindlustavad Euroopa mittesäästliku kasutuse vastu. Seega peame biokütuste patuoinaks tegemise asemel astuma samme põllumajandusliku protektsionismi ja ekspordipiirangute lõpetamiseks; me peame astuma samme põllumajanduse arengu parandamiseks vaeseimates riikides ning Doha arengukava läbirääkimiste edu tagamiseks, et edendada vaba, õiglast ja säästvat põllumajanduskaubandust maailma tasandil.
Selle probleemi põhjuseks on ühine põllumajanduspoliitika, mitte Euroopa biokütused, ning seda ei lahenda mitte biokütuste sihtnormi langetamine, vaid ühise põllumajanduspoliitika reform.
Meil tuleb samuti kasutada ühist jõudu, et tagada kliimamuutuste ja säästlikkuse kriteeriumide kaasamine kaubanduspoliitikasse. On tõsi, et me suudame maailma toita ning, nagu ütles Dominique Strauss-Kahn, "ülemaailmne koostöö võib anda makromajandusliku raamistiku ning probleemiga tegelemiseks vajaliku toetuse”.
Minu fraktsioon usub, et õige poliitilise tahte ja õige rahvusvahelise koostöö korral võib globaliseerumine olla lahendus, mitte probleem. Euroopa Liit peab teed näitama.
Eoin Ryan
fraktsiooni UEN nimel. - Hr juhataja, ma ei kavatse käsitleda põhjuseid, miks me oleme seal, kus me praegu oleme; seda, miks maailm kannatab või hakkab kannatama tohutu toidupuuduse all, on käsitlenud juba paljud eelkõnelejad. Kuid see esitab mitmes mõttes väljakutse meie kavatsusele kaotada 2015. aastaks maailmast näljahäda. Leian, et meie ees seisab praegu tohutu suur väljakutse.
See on ülemaailmne probleem ning vajab ülemaailmset vastust. Oleme tegelenud teiste probleemidega ning oleme püüdnud tegeleda selle tasandi teiste probleemidega, nagu ülemaailmne soojenemine. Usun, et ainus viis selle probleemi lahendamiseks on ülemaailmse tegutsemise kaudu.
Nagu juba öeldi, on põhjuseid mitmeid - näiteks rahvaarvu suurenemine - ning leian, et on tõesti oluline viivitamata abi hulka suurendada. Kuid meil tuleb otsida ka pikaajalist lahendust, püüda välja selgitada, miks toiduaineteturg on just sellisesse olukorda jõudnud. Nagu ütlesin, on välja toodud mitmeid põhjuseid, kuid minu arvates tuleb otsida pikaajalist lahendust ning usun, et selle koja esindajatena on meil olemas vastav poliitiline tahe.
Üks osapool, kelle tegevust tuleks selles osas toetada, on Ühinenud Rahvaste Organisatsioon. ÜRO peaks kokku kutsuma konverentsi hetkeolukorra käsitlemiseks ning meil tuleks seda igal võimalikul viisil toetada. See on ainus viis püüda midagi ära teha, kuna inimesed otsivad põhjust riskifondidest või spekulantidest või põuast või millest iganes, kuid minu arvates tuleb meil koguda kõik oma vahendid ja kogu oma poliitiline tahe selleks, et tulla selle probleemiga toime ka aastate pärast, kuna tegemist on väga tõsise probleemiga, eriti maailmas elavate vaesuses kannatavate inimeste jaoks.
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - (DE) Hr juhataja, daamid ja härrad, nüüdseks selja taha jäänud aastate ja aastakümnete jooksul on põllumajandustoodete hinnad olnud katastroofiliselt madalad ning need pidid kogu maailmas kiiresti tõusma. See on väga hea areng, kuna hinnatase oli allpool mahe- / maapiirkondade põllumajanduse tootmiskulusid ning see on kaotanud sadade miljonite põllumajandusettevõtjate elatise, mitte üksnes kolmandates riikides, vaid ka Euroopa Liidus.
Kui hr Schulzi sõnade kohaselt aitavad praegusele olukorrale kaasa spekulatsioonid, siis on see seotud tõsiasjaga, et praegu, pärast seda, kui Euroopa Liit kaotas eksporditoetused ning võimaldas tulu kahanemist, oleme saavutanud midagi sekkumismehhanismi sarnast, kus toiduained ja söödad on seotud naftahinnaga, kuna me hakkame tootma kütust toiduainetest ja söödast. See soodustab spekuleerimist, kuna kogu maailmas kasvab toiduainete transportimise võimalus ja vajadus.
Euroopa Liit on maailma suurim toiduainete ja söötade importija, mis tähendab, et meil pole ülejääke ning et mehhanism, mida me kasutame impordi jaoks - mis ulatub 50 miljoni tonni teraviljaühikuni, mis on ostetud kolmandatest riikidest peaaegu allpool vaesuspiiri - toidu puhul, mille suhtes kohaldatakse seejärel dumpingut ja mis eksporditakse miljardite eest edasimüümiseks kolmandate riikide piirkondlikel turgudel, on lõplikult hävitanud maapiirkondade põllumajanduse ning piirkondlikud elatustalud.
Seega tuleb selles näha võimalust. See ei tähenda, nagu ma usuksin, et põllumajanduskütused on imerohi, kuna energiabilanss on negatiivne ning kuna see annab alust spekulatsioonidele, kuid me peame proovima muuta energiaks tegelikult olemasolevat materjali, nagu näiteks jäätmed. Ilustamata öeldes tuleb meil pigem sitast saia teha kui mõelda, et peame konkureerima inimestele mõeldud toidu tagamise pärast. Pole võimalik tagada kõigile inimestele kogu maailmas täis paak ja täis taldrik ainult taimede baasil. See võib olla võimalik Euroopas, kuna me oleme piisavalt rikkad, et endale neid tooteid ja saake osta, kuid ülejäänud maailm jääks nälga.
Lõpetuseks sooviksin lisada veel ühe mõtte: meil on 850 miljonit nälgivat inimest ning need 850 miljonit inimest nälgisid juba siis, kui hinnatase oli katastroofiliselt madal. Nüüd on aga juhtunud see, et kolmandate riikide keskklassi ostujõud on kahanenud, nii et nad ei saa osta teisi tarbekaupu. See takistab Maailmapanga ja Rahvusvahelise Valuutafondi strateegia elluviimist. Nüüd nõuavad inimesed rohkem raha, kuid 850 miljonit nälgivat inimest vajasid seda raha juba varem.
Luisa Morgantini
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (IT) Hr juhataja, daamid ja härrad, inimestel on õigus toidule ning seda ei tohiks reguleerida üksnes turueeskirjad ega finantsspekulatsioonid. Me oleme tunnistajaks kriisile ning protestiaktsioonidele, mis meenutavad mässu leiva nimel, inimeste surmasaamist seepärast, et nad on näljased.
Põhjuseid on palju ning neid on juba nimetatud: nafta hinnatõus, biokütuste tootmise toetamine, halvad ilmastikuolud, liha tarbimise suurenemine, toiduspekulatsioonid. Millised on meie kohustused? Hr Ziegler võtab probleemi kokku, öeldes, et globaliseerimine on maa rikkuste monopoliseerimine. Rahvusvahelised ettevõtted vastutavad struktuurilise vägivalla eest; nad on loonud ebavõrdsuse ja hirmutava maailma. Ta ütleb, et meil tuleb see kõik lõpetada. Kas me võtame teda kuulda?
Lisaks WTO eeskirjadele on Euroopa Liit valinud ka toetuste ühise põllumajanduspoliitika, mis näis kunagi ebapiisav, kuid tundub nüüd rahvusvahelist tasakaalu hävitavat. Tänase olukorra tekkimisele on kaasa aidanud ka teraviljakvootide kohaldamine koos maa tootmisest kõrvaldamise meetmetega.
Olgem ettevaatlikud geneetiliselt muundatud organisme pooldava lobitöö suhtes, mis lubab vabastada maa näljahädast, kuid mis on vaid üürike kiire lahendus, mis võib põhjustada hoopis tohutut kahju. Briti õigust on kirjeldatud hullumeelsusena, kuna vaatamata väiksemale saastamise määrale hõlmab see kindlasti biokütuse kvoote, mis ei hoia ära looduslike elupaikade hävimist.
Võimalike tegevuste hulgas toetaksin hr Ziegleri ettepanekut kehtestada biokütuste tootmisele viieaastane moratoorium. Me peame täitma antud lubadust vähendada 2015. aastaks nälga surevate inimeste arvu poole võrra, ning Louis Michel märgib õigesti, et kuigi see on meie kohustus, ei ole maailma toiduabi programmi rahastamise suurendamine lahendus ning me tervitame erakorralise hädaabi paketi ja 10 miljoni USA dollari eraldamist Haitile.
Aafrika põllumajandusele juba lubatud vahendite osas on mul hea meel kuulda Louis Micheli sõnu, kui ma temast õigesti aru sain, et need lähevad väiksematele tootjatele ning seega on abiks elatustaludele, aidates kriisist üle saada just kõige vaesematel ning mitte ekspordile keskendunud rahvusvahelistel ettevõtetel, mis muudaks riigid veelgi vaesemaks ning impordist sõltuvamaks.
Graham Booth
fraktsiooni IND/DEM nimel. - Hr juhataja, EL on otsustanud, et me saame nüüd kütust kasvatada, ning räägib arenguriikidele, et toidu kasvatamise asemel peaksid nad kasvatama kütust, et EL saaks jätkuvalt oma limusiinidega sõita. Sellest ajast alates kui minust sai Euroopa Parlamendi liige, on raske meenutada ühtegi teemat, mis oleks esile kutsunud sellise kirjadetulva nagu biokütuste teema. Ma olen saanud üle saja palve hääletada komisjoni taastuvenergia sihtmäärade vastu.
Mind polnud vaja eriti veenda, kuna Ühendkuningriigi Iseseisvusparteid esindava Euroopa Parlamendi liikmena hääletan ma niikuinii iga ELi-poolse Ühendkuningriigile sihtmäära kehtestamise vastu. Kuid antud juhul on mul hea meel anda oma vastuhääl biokütuste tõttu, sest see komisjoni strateegia oluline osa on põhitegur toiduainete hinnatõusus kogu maailmas.
Briti valitsuse nõunik professor John Beddington on öelnud, et on tõelisi probleeme biokütuste jätkusuutmatusega. Tal on õigus. Me oleme niivõrd vallatud ülemaailmse soojenemise kinnisideest, et ei märka peamist ohtu - ülemaailmset toidukriisi. Põllumajandustootjatel on nüüd sellistes kohtades nagu Aafrika toidu kasvatamiseks vähem maad, kuna paljud inimesed kasvatavad selle asemel kütust. See viib ka vihmametsade hävitamiseni, mis avaldab laastavat mõju. Seega võrdub vähem maad toidu kasvatamiseks väiksema toiduhulgaga, kuid tõstab inimeste hulka, mis tähendab vältimatut toiduainete hinnatõusu. Toiduainete hinnad on kogu maailmas ning eriti Euroopas tõusnud kiiremini kui inflatsioon.
EL on uhke selle üle, et täidab juhtivat rolli keskkonnaküsimustes. Kas EL on seega ka üks esimesi, kes tunnistab, et biokütused pole vastus? Biokütused kergitavad toidukorvi hinda kogu maailmas. Meie läänes toriseme, kortsutame kulmu ning lepime sellega; arenguriikides on see aga elu ja surma küsimus. EL pole kunagi olnud arenguriikide sõber. Hiiglaslikud tehaste laevad on tühjendanud Lääne-Aafrika mered kalast. Toetatud põllumajanduse ülejääkide dumping on laastanud paljude nende põllumajandusettevõtjate rentaablust ning nüüd, kui nende rahvaarv kasvab, kasutatakse nende maad oma rahvale toidu kasvatamise asemel selleks, et me oma autodega sõita saaksime.
Kõikjal maailmas on juba toimunud vägivaldseid toidupuudusest põhjustatud mässe, kus meeleheitel inimesed ründavad viljahoidlaid ja supermarketeid. Mõnes riigis on tänavatele toodud väeüksused, kes peavad kaitsma seda, mis toidust järele on jäänud. ELi poliitikad suurendavad riikidevahelise ja riikliku relvastatud konflikti ohtu veelgi - niipalju siis ELi rahutagamisest. Mis on Aafrika külaelanikule kasulikum? Kas täis kütusepaak või täis kõht? Palun võtke kuulda kainet mõistust ning andke biokütuste poliitikale viivitamata tagasikäik.
Peter Baco
(SK) Kerkivad toiduainete hinnad tulenevad praegusest põllumajandusturgude ebastabiilsusest, mis on juba oma olemuselt ebakindlad. Põllumajanduspoliitika peamine ülesanne on seega alati olnud ning on ka nüüd selle ebastabiilsuse kõrvaldamine.
Meil tuleks pidada meeles piiblilugu seitsmest priskest lehmast ja seitsmest lahjast lehmast: juba tuhandeid aastaid tagasi oli ühiskond suuteline põllumajandusturge korraldama ning hoidma seeläbi ära nende turgude kõikumist ja looma Egiptusele tingimused õitsenguks, samas kui teised ühiskonnad kannatasid toidupuuduse tõttu näljahäda ja sõdade käes.
Oma ajaloo vältel on inimkonna areng olnud suurel määral kooskõlas ühiskonna suutlikkusega tunnistada põllumajanduspoliitika esmatähtsust. Kuid see militaar- ja kontrollipoliitikale või riiklikele äri- ja majandushuvidele keskenduv heitlus, mille tunnistajaks me WTOs oleme, kinnitab kahjuks, et tänapäeva põllumajanduspoliitikal on täiesti erinevad prioriteedid.
Põllumajandusturgude stabiilsuse tagamine peab seega muutuma WTO prioriteediks, kui me tahame, et riiklikul poliitikal, sealhulgas meie ühisel põllumajanduspoliitikal, mingi mõte oleks. Vastasel korral, daamid ja härrad, piitsutame me surnud hobust ning jätkame seda seni, kuni ülemaailmne toidukriis sunnib meid võtma radikaalseid meetmeid, mis on muidugi kahjuks põllumajandustootjatele ja üldsusele, kuid toob kasu spekulantidele. Seega on kõige tähtsam olla piisavalt julge, et härjal sarvist haarata.
Mairead McGuinness
Hr juhataja, minu arvates on see üks kõige olulisemaid arutelusid, mida parlamendis minu ametiaja jooksul peetud on. Kuid ma tahaksin paluda kõigil jätta oma kinnismõtted, väärarusaamad, kuna tants ühise põllumajanduspoliitika ümber - ning endale praeguse olukorra pärast peapesu tegemine - seda probleemi ei lahenda.
Keegi ei arvanud, et me siia jõuame - mitte ükski komisjoni ekspert ei näinud ette seda, et toiduainetega kindlustatus võiks probleemiks osutuda, ükski suurtest poliitilistest juhtidest ei rääkinud sellest kordagi - kuid äkki maksavad eurooplased toidu eest rohkem ning on hirmunud. Võib-olla on hea, et me tänaseks siia jõudnud oleme, sest võib-olla võtame me selle teadmise valguses tõepoolest arvesse maailma vaeseimatest vaesemate vajadusi, kes praegu toidu eest hingehinda maksavad.
Tahaksin teha mõned ettepanekud, alustades Euroopa tasandil, mis võib mõnda eelkõnelejat hirmutada. Toorainete hindade tõustes saan vaid paluda teil mõelda selle üle, et samuti tõusevad ka tootmiskulud. Põllumajandustootjad kasutavad kütust ja energiat toidu kasvatamiseks ning nende kulud kasvavad. Põllumajandustootjad suurendavad toodangut ainult siis, kui nad teenivad kasumit, ning siin ongi tõeline probleem. Vaadake väetiste hindu ja hinnasuundumusi. Kliimamuutused - nende pärast oleme Euroopas tegelikult toidu tootmist tagasi tõmmanud. Me ei saa mõlemat.
Kuid lubage mul jätkata arenguriikide teemaga. Ma olen teatavatel juhtudel - mitte sellel platvormil, vaid mujal - öelnud, et Aafrika vajab ühist põllumajanduspoliitikat. Nii pani Euroopa aluse oma toiduainete tootmisele - nii me end toidame - ning meil tuleb tunnistada, nagu seda siin kojas on täna ka tehtud, et me oleme põllumajanduslikku uurimistegevusse, arendus- ja nõustamisteenustesse liiga vähe investeerinud.
Kordan oma mõtet: on hea, kui toiduainete kõrged hinnad Euroopas panevad meid mõistma, et meil tuleb investeerida tsivilisatsiooni põhialusesse, milleks on toidu tootmine, ning et meil tuleb esmalt kanda hoolt arenguriikide eest. Seega tulen ma, vaatamata murele praeguse olukorra pärast, siia lootuses, et me ülemaailmse toiduainetega kindlustatuse suhtes lõpuks midagi ette võtame. Aga ärge materdage ühist põllumajanduspoliitikat!
Hannes Swoboda
(DE) Hr juhataja, daamid ja härrad, hinnatõusule aitavad kaasa mitmed objektiivsed tegurid. Samuti esineb spekuleerimist, nagu hr Schulz on üksikasjalikult selgitanud. Kas see kõik tähendab, et me oleme abitud, et kõik, mida me teha saame, on vaid pealt vaadata? Ma ei usu seda. Volinik ja nõukogu eesistujariigi esindajad on nimetanud teatud punkte. Palun nüüd teil, volinik, koos oma kolleegidega komisjonis koostada laiapõhjaline kava järgmisteks nädalateks selles osas, milliseid vastuseid saaksime me anda, kuna kodanikud - nii ülemaailmselt kui ka Euroopas - tahavad saada vastust küsimusele, mida me saame teha ja mida mitte.
Esiteks jõudsalt kasvava, jätkusuutliku põllumajanduse areng. See on elutähtis aspekt. Ma ei taha korrata juba öeldut, vaid teen vaid lühida lisamärkuse: hiljuti viibisime Kosovos, kus on palju maad, kus meie Euroopa Liiduna ei tee midagi selleks, et kohalikud lihtsad inimesed saaksid arendada kohast põllumajandust. Meil tuleb seega teha rohkem meie enda piirkonnas - Balkanil, Ukrainas ja teistes riikides - et edendada jätkusuutliku põllumajanduse arengut.
Teiseks: me ei saa lihtsalt öelda, "jah, hinnad lihtsalt tõusevad ja see on kõik”, kuna me teame, keda see kõige rohkem mõjutab. Me teame, et mida vaesemad on inimesed, seda suurem on sissetulekust toidule kulutatav osa ning seda tõsisemalt see neid mõjutab. Seepärast peame edastama selgeid signaale jaotamise ja sotsiaalhoolekandealase teavitustöö osas, et palgatõusu korral ning eriti pensionitõusu korral toetaksid need eriti madalama sissetulekuga inimeste sihtrühmi Euroopas. Muidugi peame toetama ka madala sissetulekuga inimesi kogu maailmas.
Tuleb rõhutada ka seda, et vaatamata sotsiaalsele rahutusele toimub näljale ja puudusele reageerimine palju paremini demokraatlikes riikides. Demokraatia areng on nende puuduste kõrvaldamises tähtis aspekt kõigis riikides, kuid eriti kolmandates riikides.
Neljandaks - nagu juba mainitud - spekulatsiooni mõju. Kas see tähendab, et me ei saa midagi teha? Kas Euroopa, võib-olla ÜRO Arenguprogrammi, Maailmapanga jt raames ei saa aktiivselt tegutseda selleks, et varude nõuetekohase ladustamise ja vabastamise abil saaksime spekuleerimise mõju vähemalt osaliselt vähendada? Me ei saa öelda "nojah, spekuleerimine lihtsalt töötabki nii”, vaid me peame nägema, mida me saame selles valdkonnas teha. Võib-olla kehtib sama nafta ja gaasi kohta; ka selles valdkonnas on vaja tööd teha.
Meie energiapoliitika eesmärkide puhul ei tohiks last koos pesuveega välja visata. On täiesti tõsi, et esineb ülemääraseid ootusi, eriti esimeste väljatöötatud tehnoloogiate osas. Kuid just selles valdkonnas tuleb meil teostada rohkem energiaalaseid teadusuuringuid, mis viiksid teise või kolmanda põlvkonna tehnoloogiani - olen sellega kogu südamest nõus - ning eriti biomassi ja muu tooraine kasutamiseni, mille puhul puudub kahjulik väljatõrjumise efekt. Ka siin peab komisjon selle üle koos meiega mõtlema, mitte eesmärke hülgama, vaid neid pigem kohandama.
Lõpuks kordan oma selget ja kindlat sõnumit: aidakem vaesematest vaesemaid - kogu maailmas, kuid ka Euroopas -, et tagada neile keerulisest olukorrast hoolimata tervislikum toit. See on meie tähtis sotsiaal-demokraatlik eesmärk.
Thierry Cornillet
(FR) Hr juhataja, teised kõnelejad on teema üle pikalt arutlenud, kuid on parem pigem üksteist korrata kui üksteisele vastanduda.
Kui teie päevane sissetulek on üks dollar, te kulutate 75 senti toidule ning siis tõuseb toidu osakaal 40%, siis pole teil enam kuhugi minna. Te ei saa kulusid ümber jaotada, seega vähendate te oma toidukogust, jätate oma lapsed koolist koju, kuna see maksab raha ning teie peamiseks eesmärgiks on nende toitmine, seejärel seisate silmitsi kõigi sellega kaasnevate sotsiaalsete probleemidega.
Me näeme individuaalset inimlikku probleemi. Põhjustest on juba räägitud. Ma leian, et peaksime hoiduma nende põhjuste ideoloogilisest tõlgendusest, kuna ühtne tõlgendus puudub. On selge, et üheks põhjuseks võivad olla biokütused, kuna vastavalt hr Dauli sõnadele moodustavad need 2% toodangust, 1% pindalast, nii et me peaksime selle ületähtsustamisele lõpu tegema.
Kuigi kliimamuutused tagajärjed on mõne riigi jaoks katastroofilised, ei kahjusta need tingimata kõiki riike. Toitumisharjumuste muutmise osas on minu arvates üsna hea uudis, et osa maailma elanikkonnast sööb paremini. Mis puutub spekulatsiooni, siis jah, muidugi, me peaksime leidma viisi, kuidas peatada lääne kapitalistide küünitamine raha järele, mis peaks minema Vietnami riisikasvatajatele.
Rahaküsimus leiab lahenduse. Muidugi leiame me maailma toiduabi programmi olemasolevale 2,9 miljardile eurole lisaks täiendavad 315 miljonit eurot. Kuid nagu volinik oma raportis ütles, peitub tegelik lahendus tootmisküsimuste lahendamises. Meil tuleb edendada põllumajandust, tõsta tootlikkust, eriti Aafrikas, mis nõuab muidugi investeerimist hübriiduuringutesse, ning me peaksime lõpetama GMOde kujutamist deemonina, kuna see võib olla osaks lahendusest.
Me peame investeerima koolitusse. Hr Dumont ütles, et "anna inimesele kala ja tal on toitu päevaks; õpeta inimene kala püüdma ning tal jätkub toitu kogu eluks”. Minu arvates kehtib see ka siinkohal. Me peame eelkõige investeerima infrastruktuuri, kuna põllumajanduse parendamine tähendab paremat niisutust, transporti, toodangu saatmise võimaldamist punktist A müügipunkti B ning kui me oma toodangut eksportida tahame, siis tuleb täiustada ka ladustamise ja külmhoonete ketti.
Tegutsema peavad kõik, mitte ainult humanitaarabiorganisatsioonid. Mobiliseerida tuleb kõik abimeetmed - Rahvusvaheline Valuutafond, Maailmapank, Aasia Arengupank jne - et tõsta põllumajandus arengustrateegias taas kesksele kohale. See annab meile samuti võimaluse mõelda toiduainetega kindlustatuse üle humanitaarabis. Tuleb olla piisavalt alandlik ning tunnistada, et aastatepikkune humanitaarabi ei ole sõltuvust vähendanud. Meil tuleb endalt küsida, kas humanitaarabi on vajalik vaid südametunnistuse rahustamiseks. Siinkohal pole õige aeg ideoloogilisteks tõlgendusteks. Peame uurima väliseid põhjuseid, rahvastikutihedust, looduskatastroofe, HIV ja AIDSi tõttu kaotatud inimelusid ning mis veelgi tähtsam, seoseid halva valitsemistava ja humanitaarabi tagajärgede vahel.
Janusz Wojciechowski
(PL) Hr juhataja, alles mõni aeg tagasi oli Euroopa Liidu peamiseks mureks toidu ületootmine ning aruteludes keskenduti peamiselt sellele, kuidas vähem toota. Tootmiselt toetuste äravõtmine, eksporditoetuste tühistamine ja tootmiskvootide kehtestamine aitasid piirata Euroopa põllumajanduse potentsiaali.
Tegelikkus pani selle poliitika proovile. Esimesed märgid toidukriisist on ilmnenud kiiremini kui keegi oodata oskas. Toiduained muutuvad kallimaks, meil on aina vähem omamaist toitu ning importkaup kallineb ja selle ohutus kahaneb. Need on laias laastus selle poliitika tagajärjed, mis põhineb sellel, et veenda põllumajandustootjaid vähem tootma.
Meil tuleb radikaalselt muuta oma lähenemisviisi põllumajanduspoliitikale. Peame mõistma, et põllumajandus on Euroopa julgeoleku üks alussambaid. Füüsilise julgeoleku ja energiavarustuskindluse kõrval on toiduainetega kindlustatus üks peamisi alussambaid, mis on tähtis nii rahva, riigi kui ka iga üksikisiku jaoks. Lõpetame põllumajandusega mängimise. Tuleb tunnistada, et see on meie julgeoleku alussammas, ning toetada seda Euroopa toiduainetega kindlustatuse tagamiseks ja kõigile toidu kättesaadavaks muutmiseks.
Claude Turmes
Hr juhataja, põllumajanduskütused ei ole selle kriisi peamine ajend, kuid ebatõhusa esimese põlvkonna põllumajanduskütuste tootmise võimendamine praegusel hetkel ei ole hea poliitiline valik, mistõttu põllumajanduskütuse 10% ulatuses kohustuslikuks muutmine on halb poliitiline valik.
Peame endale meenutama, kust see pärineb. See oli kompromiss, mille aluseks oli ühelt poolt autotööstuse surve komisjoni ambitsioonide vähendamiseks auto tõhususe osas ning teiselt poolt mitte nii ambitsioonika poliitika ostmine või hüvitamine põllumajanduskütuste kõrgemate sihtmääradega. See hoiab alal müüti, et maailmas, kus auto omamisest unistavad ka miljonid Hiina ja India noorukid, saame me ise jätkata tohutute limusiinide ehitamist ning nende põllumajanduskütustega tankimist.
See pole piiratud ressurssidega planeedil tegelikult võimalik, mistõttu ma nõuan komisjonilt selle läbikaalumist. Olge auto tõhususe osas ambitsioonikamad. Me peame liikuma ühemõõtmeliselt põllumajanduskütuste poliitikalt tervikliku biomassienergia poliitika suunas ning paigutama biomassi sinna, kus see on kõige tõhusam, st elektri ja soojuse tootmisse. See on muide odavam kui ebatõhusate põllumajanduskütuste kasutamine.
Dimitrios Papadimoulis
(EL) Hr juhataja, vastavalt ÜRO andmetele ähvardab tõeline hinnatõusu laine rohkem kui 40 riiki ja näljahäda rohkem kui 100 miljonit inimest. Komisjoni ja nõukogu liikmed, samuti tõstab see ELi vaesemates riikides inflatsiooni palju kiiremini kui üldinflatsioon. Seetõttu tuleb liikuda avastustelt edasi koordineeritud üldsuse sekkumise suunas. Me pole üksnes analüüsi ülesannet täitva teoreetilise institutsiooni liikmed. Tarvis on koordineeritud tegevust Euroopa tasandil. Samuti tuleb kiiresti kokku kutsuda ÜRO Julgeolekunõukogu.
Tuleb lõpetada ühise põllumajanduspoliitika pidev alaväärtustamine. Tuleb muuta biokütuste poliitikat ning samas lõpetada toiduainete hindade kõikumine kontrollimatul turul ning kasumi tagaajamine.
Koenraad Dillen
(NL) Hr juhataja, tänase Prantsuse ajalehe Le Monde juhtkirjaks oli: "1 euro eest ei saa kuigi palju osta”. Toiduainete hinnatõus, inflatsioon ja kerkivad naftahinnad kurnavad perede eelarvet. Majanduslanguse sotsiaalsed tagajärjed annavad üha rohkem tunda. Ajalehes Le Monde avaldatud analüüs kehtib kahtlemata ka teiste liikmesriikide kohta. Mõned kõnelejad on juba esile tõstnud, et liiga sageli unustatakse, et Euroopa jaoks on probleemiks ka ostujõud. Me kõik, mina kaasa arvatud, tervitame solidaarsust kolmandate riikidega. Kuid vana ütluse kohaselt: heategevus algab kodust. Kui me selle unustame, siis ohustab eurooplasi taas selja pööramine poliitikale, mida nad ei mõista, eriti kui see pole neile mõeldud.
Oleme kuulnud kõike: komisjon jälgib olukorda. Komisjon on eraldanud sadu miljoneid kõige enam kannatavate inimeste abistamiseks. Võiksime kõigi nende hea tahte avalduste peale aplodeerida, kui poleks tõsiasja, et need kinnitavad taas kord tüüpilist Euroopa meetodit, sümptomite ravi. Praegusel hetkel tahaksin välja tuua kahte paradoksi. Komisjon ütleb, et teeb kõik enda võimuses oleva, et peatada ostujõu langus. Kuid kuidas seletada eurooplastele, et te tahate ostujõudu säilitada, kui nemad on ainsad, kes peavad andma aastas 200 eurot pere kohta ambitsioonika kliimaprogrammi jaoks? Kuidas kavatsete kohandada biokütused meie energianõuetele ning samal ajal võidelda toidupuuduse vastu? Need on vaid kaks suurema arutelu elementi, millele on samuti vähe tähelepanu pööratud.
Andreas Schwab
(DE) Hr juhataja, volinik, daamid ja härrad, arutelu on tõepoolest kaugemale liikunud. Seepärast tahaksin keskenduda kahele küsimusele. Minu arvates viitab hr Schulz täiesti õigesti sellele, et turud - eriti kapitali- ja investeerimisturud - on väga tugevasti reageerinud kasvavale ebakindlusele, seda mitte üksnes kõrge riskitaseme järel, mitte üksnes viimastel kuudel Euroopas, ning et paljud investorid on seetõttu lülitunud ümber pikaajalistele ja usaldusväärsematele investeeringutele. Lõppkokkuvõttes on tulemuseks tõeliselt dramaatilised tagajärjed kogu maailma tarbijate jaoks, kuna muu hulgas on lakke kerkinud ka toiduainete hinnad.
Kui vaatame näiteks toorainefonde, siis näeme, et mõned toorainefondid on viimastel aastatel teeninud kuni 30% kasumit. Kuid see ei saa olla meie arusaam õiglasest maailmast või säästvast poliitikast, kus me tõstame esmalt hindu, kus kapitaliturg ajab toor- ja toiduainete hinnad lakke ning kus me seejärel püüame luua solidaarsust Lõuna-Aafrika ja Lõuna-Ameerika rahvastega , et seejärel neid kalleid tooteid sinna saata.
On õige, et me peame pöörduma EKP ja maailma kapitaliturgude poole, et nad teeksid kõik selleks, et tõsta usaldust olemasolevate konventsionaalsete investeerimisvõimaluste suhtes, nii et investorid leiaksid taas tee nende strateegiate juurde, nende investeerimisvõimaluste juurde. Kahjuks ei viita hr Schulz kuidagi sellele, kuidas see võiks võimalik olla. Usun, et me pole võimetud ning seega täiesti võimalustest ilma, kuid me peame eelkõige looma mulje, et Euroopa Keskpangal on keskne roll.
Teiseks tahaksin öelda, et olen veendunud, et me peame hoiatama ebaproportsionaalse hoiatamise eest. Toiduainete hinnatõus on praegusel hetkel muidugi märkimisväärne - nagu meie kolleeg märkis - ning see on veelgi olulisem Euroopa tarbijate jaoks ning loob dramaatilisi eelarvekärpeid. Sellegipoolest usun, et meie ülesandeks on toetada ka parlamendi realistlikku ja põhjendatud tegutsemist - seda on käsitlenud ka mõned kolleegid - mitmesuguste energiaallikate osas, kui me tõepoolest neid eesmärke saavutada soovime.
Josep Borrell Fontelles
(ES) Hr juhataja, ootamatult on finants- ja kinnisvarakriis põhjapoolsetes riikides ning toidukriis lõunapoolsetes riikides demonstreerinud kõiki piiramatu globaliseerimise vastunäidustusi.
Äkitselt on turud hakanud toiduainetega spekuleerima, kuna see on tohutult tulus. Kui riisi hind kerkib seitsme nädalaga 400 USA dollarilt 1 000 USA dollarini, siis ei saa nii massiivset hinnatõusu õigustada mingi biokütuse hulk. Tegemist on üksnes ja ainult turuga, pühamast pühama turuga, mis pärast eluasemetega spekuleerimist ja miljonite inimeste laostamist spekuleerib nüüd toiduga, kuna sellelt saab teenida: 1 000 USA dollarit tonni riisi eest!
Sellel pole mingit pistmist ratsionaalse struktuuriprobleemiga, mida võib õigustada hiinlaste nõudluse kasvuga või varude vähenemisega põua tõttu.
Maailm vajab veidi vähem turgu ja veidi rohkem reguleerimist. Globaliseerimine ei saa edeneda selliste löökide abil, mis põhjustavad praegusele sarnanevaid katastroofe; seda tuleb valitseda ning globaliseerumise valitsemine tähendab muu hulgas ka Aafrika põllumajandusliku tootmise suurendamist.
Nagu volinik väga õigesti ütles, ei saa selline manner nagu Aafrika toitu importida. Aafrika peab olema isemajandav ning selle saavutamiseks tuleb muuta mitmeid poliitikaid, et need võimaldaksid arendada tootlikkust, aidata neil teha seda, mida nad oskavad ja saavad teha, ning seda, mida nad võiksid teha, kui poleks turust - taas kord turust - tingitud asjaolusid, mis on iga hinna eest konkurentsivõimet taga ajades põhjustanud suuri inimtragöödiaid.
Haiti impordib 80% tarbitavast riisist. Mõned aastad tagasi oli see täiesti isemajandav. Miks siis hakati äkki importima Ameerika Ühendriikides toodetud ja kõrgelt subsideeritud riisi? Miks panime me selle äärmise sõltuvuse olukorda? On tõsi, et biokütused on põhjustanud Ameerikas maisi hinna tõusu. Kui 30% toodangust juhitakse kõrvale, siis on selge, et hinnad kõiguvad.
Nisu hind ei ole aga biokütuste tõttu muutunud: 1% ei saa selliseid muutusi põhjustada. Me ei saa peatada praegu alternatiivse ja ilmselt ainsa vedelkütusena kasutatava aine tehnoloogilist arendamist. Tuleb vältida ülemäärast kõrvalejuhtimist, kuid ärge visake last koos vanniveega välja ega otsige patuoinast probleemidele, mida pole põhjustanud ei tehnoloogilised muutused ega nõudluse muudatused, vaid lubamatu spekuleerimine, mille vastu meie koos kõigi poliitiliste jõududega peaksime võitlema.
Niels Busk
(DA) Hr juhataja, alates selle vastuvõtmisest 1957. aastal on ühine põllumajanduspoliitika taganud meile küllaldase toiduvaru mõistliku hinnaga. Kuid tarbijad seisavad nüüd silmitsi kasvavast nõudlusest tuleneva leiva ja piima väga suure hinnatõusuga, eriti seetõttu, et kogu maailmas on olnud järjest mitu väga kehva saagiga aastat. Nüüd hakatakse Euroopas märkama selle finantsmõju ning vähem õnnelikud on juba sattunud raskesse olukorda. Toidu impordist sõltuvate kõige vaesemate arenguriikide jaoks on olukord täiesti jätkusuutmatu. Kuid toitu eksportivate arenguriikide jaoks on kõrged hinnad kasulikud, kuna nende tulu kasvab.
Tahaksin rõhutada tõsiasja, et meil tuleb teha vahet varude puudujäägi ja kõrgete hindade vahel. Varude puudujääke tuleb tõsiselt võtta ning neile reageerida. Kuid seni kuni liiter koolat maksab rohkem kui liiter piima, ei leia ma, et piima hind oleks ebareaalselt kõrge. Maailmapanga hinnangul tõuseb toiduainete nõudlus 2030. aastaks 60% võrra, eelkõige selliste riikide nagu Hiina ja India suurenenud nõudluse tulemusel, kus toiduainete nõudlus kasvab vastavalt jõukuse kasvuga. Samuti tuleb märkida, et meie viljavarud on viimase 60 aasta madalaimad - varud on praeguseks kriitiliselt madalal tasemel. Veel üks kehv saak 2008. aastal võib viia toidunappuseni, mida keegi võimalikuks ei pidanud.
Meil tuleb arvestada olukorra tõsidusega; peame kauplema ning meile antud võimalusi kasutama. Tuleb leida õige tasakaal keskkonna vajaduste ja piisava, nõudlusele vastava toiduhulga tootmise vahel. Sellega seoses peame edasiliikumiseks arutlema biotehnoloogia üle ning astuma objektiivsete andmete alusel vastu geneetiliselt muundatud toiduainete suhtes loodud hirmukampaaniale. Minu arvates pakub biotehnoloogia praegusele olukorrale arvukalt võimalikke lahendusi. Euroopat valitseval hirmul GMOde ees on täiesti absurdsed tagajärjed. Soja- ja maisitoorainest sööda importimise asemel loomade jaoks toidame neid teraviljatoodetega, mida võiks kasutada inimtoiduks. Biokütuste süüdistamine toiduainete hinnatõusus tuleb ilmselt samuti teadmatusest, kuna toiduks kasutatavat toorainet Euroopas biokütuste tootmiseks üldiselt ei kasutata.
Meil on kasutada palju häid vahendeid. Eelkõige peaksime kasutama põllumajandustööstust, mis on väljakutse vastuvõtmiseks valmis. Põllumajandustööstust tuleks arendada, mitte lasta sellel maha käia, nagu on olnud viimaste aastate poliitika. Me peaksime säilitama saavutatud keskkonnakasu, kuid meil on mitmeid võimalusi selle kasu säilitamiseks, samal ajal tootmist suurendades. Näiteks määravad poliitilised otsused selle, kui palju tuleks maisipõllule väetist anda. See peab muidugi põhinema faktidel ning objektiivsetel kaalutlustel.
Zdzisław Zbigniew Podkański
(PL) Hr juhataja, käesoleva sajandi keskpaigas ületab meie planeedil elavate inimeste arv 9 miljardit. Lisaks rahvaarvu suurenemisele näeme ka nõudluse suurenemist toiduainete järele, mida juba praegu napib - ning seda mitte üksnes kolmandates riikides, vaid ka Euroopa riikides. Euroopas ja maailmas on oodata suurt toidukriisi.
Euroopa Liidu ühine põllumajanduspoliitika, mis põhineb käskudel, keeldudel, kvootidel ja tingimustel, on mõne riigi jaoks tähendanud toidukriisist kasu lõikamist ning teistele puudust. Olukorrast tulevad hästi välja vaid mõned ELi riigid. Kahjuks tuleb enamikul riikidel kahju kannatada, sealhulgas Poolal - veel hiljuti ELi suuruselt kolmandal toiduainete tootjal, kes oleks minevikus võinud tagada oma rahvale kahekordse toidukoguse.
Toidu puudujäägiga kaasnevad suuremad kulutused. Maailmapanga andmete kohaselt on toiduainete hinnad viimase kolme aasta jooksul kerkinud kokku 83%; see tõus jätkub pidevalt.
Rahvusvaheline Valuutafond, Maailmapank ja paljude riikide valitsused teavad, et toidu puudujääk ähvardab inimeste bioloogilist turvalisust. Pärast mitmete, sealhulgas Poola esindajate sekkumist eraldas Euroopa Liit 2 900 000 hektarit kesamaad teraviljatootmiseks ning tõstis piimakvooti 2% võrra. See aga probleemi siiski ei lahendanud. ELi lühinägelik põllumajanduspoliitika on jätkuvalt jõus. Töötlemiskeskusi suletakse, haritav maa-ala kuivab kokku, põllumaal kasvatatakse puid ning tehakse palju muud toidu tootmise piiramiseks.
Kes tagab meile tulevikus tervisliku, odava toidu? Kindlasti Ameerika tootjad, kuigi nende toodang pole nii tervislik, sest on geneetiliselt muundatud. Miks me siis ootame? Me teame juba kindlasti, et ELi põllumajanduspoliitika kohaldamine selleks, et see vastaks teatud huvirühmade ootustele, ei vii meid kuhugi või paremal juhul bioloogilise turvalisuse kaotamiseni ELis ning olukorra halvenemiseni kogu maailmas. Seepärast tuleb ühine põllumajanduspoliitika mitte üksnes läbi vaadata, vaid pidada uusi läbirääkimisi sõlmitud lepingute üle ning leida tulevikuks uus lahendus.
Marie-Hélène Aubert
(FR) Hr juhataja, Euroopa Liit, rahvusvaheline üldsus, Rahvusvaheline Valuutafond ja Maailmapank löövad häirekella ning koguvad jõude, mis on käesolevat toidukriisi arvestades hea. Kuid nad käituvad nagu püromaanidest tuletõrjujad.
Minu arvates tuleb meil siiski läbi vaadata põhja- ja lõunapoolsetes riikides viimase 20 aasta jooksul vastu võetud poliitikad: rahvusvaheliste finantsasutuste rakendatud struktuurilised korrigeerimiskavad, mis on vähendanud riikide võimet oma majandust korraldada ja reguleerida, huvi kahanemine ja puudumine põllumajanduse suhtes riikliku arenguabi kontekstis, dereguleerimine, äkiline maailmamajanduse ja finantsvoogude liberaliseerimine, mis on viinud teatud ökoloogilise sotsiaalse dumpingu ja spekulatsioonideni. Minus tekitab ebamugavust see, et me anname nõu ja pakume lahendusi, kuid me pole tegelikult kritiseerinud varasematel aastakümnetel tehtut.
Seega peaksime toiduainetega kindlustatusest rääkimise asemel lubama asjaomastel riikidel, eriti Aafrikas, kujundada oma põllumajandust, korraldada oma piirkondlikku turgu ja seda mingil moel kaitsta, just nii nagu tegi Euroopa Liit oma ühise põllumajanduspoliitika väljakujundamisel. Selleks tuleb meil kuulata rohkem nende riikide põllumajandustootjate ühendusi, kes võtavad meetmeid, kellel on ideesid, kellel on lihtsad nõudmised, mida saab toetada vahenditega, mis ei tähenda tingimata väljapressimist. Alustagem kõigepealt nende kohapeal asuvate inimeste kuulamisega, kellel on mitmeid algatusi, mida tasub julgustada ja toetada, eriti peaks neid toetama Euroopa Liit.
Diamanto Manolakou
(EL) Hr juhataja, mida ägedam on töötajate ärakasutamine, seda suuremat jõukust koguneb väheste kätte. Selline on kapitalism. Demonstratsioonidel hüüavad näljahädalised Aafrikast Lähis-Idani ning Kagu-Aasiast Ladina-Ameerikani ühte ja sedasama: "me oleme näljased!”
Egiptuses, Somaalias, Bangladeshis, Indias ja mujal surutakse demonstratsioone veriselt maha. On esinenud surmajuhtumeid, vigastusi ning sadu arreteerimisi. Haitil, mis on juba imperialistlike jõudude poolt okupeeritud, on allasurujaks olnud ÜRO rahuvalvejõud, kes on tulistanud isegi laste pihta. Sest imperialism ei ole midagi vähemat kui okupatsioon, omastamine ja orjastamine. Demonstratsioonidel nähtav viha ei tulene ainult toiduainete, kütuse või biokütuse hindadest; see on inimeste protest vaesuse ja allakäigu vastu, mida kapitalistlik barbaarsus aina süvendab.
Imperialistlikud organisatsioonid ja ühendused on mures näljaste ülestõusu pärast; nad nõuavad meetmeid, mis ei erine palju nendest, mis põhjustavad miljonite näljasurma. Teie meetmed on katkendlikud. Te ei taha täita põhivajadusi, seda ei tee ka pakutud meetmed, sest kui meetmed toimiksid, siis tähendaks see teie jõukuse kahanemist. Lahendus on olemas. See on tõeline allumatus ja vastupanu, mis viib ekspluateeriva barbaarse kapitalismi kukutamiseni.
Luca Romagnoli
(IT) Hr juhataja, daamid ja härrad, ma pole nõus sellega, mida on öeldud toiduainete tohutu hinnatõusu kohta. Mulle näib absurdne, et keegi mõtleb toita arengumaid, pannes nad kasvatama pigem taimi kütuste tooraine jaoks kui toiduks. Ma ei saa sugugi toetada GMOsid pooldavat lobitööd, kuna biokütused on üks asi ning toit on teine, ning eriti teeb mind murelikuks Euroopa-väline patendi- ja seemnemonopol, mis muudab paljud väga sõltuvaks Ameerika Ühendriikide ja Euroopa põllumajandustootjatest.
Minu arvates ei tulene toiduainete hinnatõus kliimamuutustest ega kütuse kallidusest, sest see avaldab küll teatud mõju, kuid mitte sellises ulatuses, nagu räägitakse; muu hulgas tuleks rõhutada, et me naudime ka head euro/dollari vahetuskurssi. Selle asemel olen veendunud, et hinnatõusu põhjustab spekuleerimine jaekaubandussektoris, eriti suuremate jaemüüjate tegevuses, sest kuidas muidu selgitada seda, et Itaalias on viimase seitsme aasta jooksul põllumajandustoodete hinnad väga vähe muutnud ning kindlasti mitte sellises ulatuses, nagu on tõusnud tarbijahinnad?
Itaalias kasutavad kas rahvusvahelised suuremad jaemüüjad või ühistud väga spekulatiivselt kartellistrateegiat tarbijate kahjuks. Ostujõud taastub minu arvates üksnes tarbijahindade moratooriumiga. Olen nõus: vähem turgu, vähem konkurentsi ning vähem globaliseerimist on tootlikkusele ja tarbimisele kasuks. Seepärast hääletan nõukogu ja komisjoni seisukoha vastu.
John Bowis
Hr juhataja, 30 aastat on maailmas olnud teatud stabiilsus toidu osas, mis on nüüd lõpule jõudnud. See on dramaatiline, äkiline ning šokeeriv lõpp. Toimuvad toidumässud, nagu me kuulsime Haiti kohta, kus tapeti 20 inimest, ning riisi, ubade, puuvilja hinnad kerkivad 50% aastas.
Osaliselt on probleem muidugi rahvaarvu suurenemine: minu eluajal on maailma rahvaarv kasvanud kahelt ja poolelt miljardilt kuue ja poole miljardini. Me ei saa selles osas eriti midagi ette võtta. Osaliselt on see kasvava jõukuse tagajärg sellistes riikides nagu Hiinas, kus näiteks šokolaadi nõudlus kasvab 15% aastas ning see on varustuskindluse osas jätkusuutmatu. Me ei saa ka selles osas eriti midagi teha.
Osaliselt on see tingitud kliimamuutustest, kõrbestumisest, sademete režiimi muutumisest, üleujutuste sagenemisest jne, ning me püüame selles osas midagi ära teha. Meil on meetmete pakett olukorraga tegelemiseks ning mõistagi on meil meetmed, millest me täna volinikult kuulsime: toiduabi ja põllumajandustoetus vaeseimate riikide jaoks.
Kuid see on osaliselt ka biokütuste tormilise kasvatamise tulemus: ELi ettepanek tõsta transpordikütuste mahtu 10% võrra; Ameerikas läheb nüüd 30% maisisaagist etanooli tootmiseks, mis vähendab toidu kasvatamiseks vaba maa pinda ning kergitab maisijahu hinda.
Oleme näinud Jean Ziegleri avalduses väljatoodud inimkonnavastase kuriteo tagajärgi. Kõlab liialdusena, kuid selles on omajagu tõtt ning kindlasti on tõsi, et meil tuleb otsida teise põlvkonna biokütuseid. Meil tuleb transpordikütuste osas vaadata pigem puit- kui vedelate biokütuste poole. Meil tuleb kasvatada biokütuseid säästvalt. Kui me seda teeme - mitte ainult ühte kultuuri kasutades -, siis võivad biokütused olla osa lahendusest. Kuid hetkel on need suure tõenäosusega osa probleemist.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Me kõik teame, et Euroopat ja maailma tabas ootamatult probleem, mis oma mõõtmetelt ja majanduslike ning humanitaarsete tagajärgede osas vajab mitmekülgset lähenemisviisi ning vastust Euroopa ja rahvusvahelisel tasandil. Ilmselgelt pole see põllumajanduslik küsimus, vaid probleem, mida ei saa lahendada ilma põllumajanduseta.
Oleme teadlikud erinevatest põhjustest, kuid veel kaugel sellest, et teada kõigi osa käesolevas olukorras: selge nõudluse kasv, biokütused, lihtsalt kehva saagiga aastate kokkulangemine mitmetes maailma paikades, kliimamuutuste tagajärjed, eespool toodust tulenev spekulatsioon? Komisjon peab võtma meetmeid, et neile küsimustele kiiresti ja põhjalikult vastata. Peale selle on tähtis süvendada ja kiirendada edasilükatud arutelu WTO kaubandusläbirääkimiste ja tervisekontrolli üle.
Poliitiliste otsustajatena sunnib kriis meid vastama teatud küsimustele, millest ma tõstaksin esile järgmist: kas ühisele põllumajanduspoliitika suhtes jätkuvalt kohaldatud liberaalne mudel on piisavalt tõhus, et seda tüüpi probleemiga toime tulla? Kuidas saame me toota rohkem, riskimata ressursside jätkusuutlikkusega, ning millised on võimalikud alternatiivid, eriti loomasööda osas? Milliseid uusi sekkumismehhanisme tuleks rakendada selleks, et hoida ära riiklike varude asendamine spekulatiivse eravaru kogumisega? Kas Euroopa Liidu ja rahvusvaheliste institutsioonide koostööpoliitika prioriteedid on õiged?
Meil tuleb kiiresti tegutseda, et vältida ootamatu ja veelgi halvema olukorra tekkimist. Sotsiaaldemokraadid ning eriti põllumajandusküsimustega seotud isikud on teadlikud oma kohustustest ning osalevad juba arutelul, andes oma panuse, et leida tõhusad lahendused olukorrale, millest võib kiiresti kujuneda tähtsaim ülemaailmne probleem.
Andrzej Tomasz Zapałowski
(PL) Hr juhataja, maailma rahvaarvu suurenemine ja tarbimise kvalitatiivne suurenemine arenenud riikides on viinud toiduainete suure hinnakõikumiseni. Seda oleks võinud ette näha. See ei tohiks meid šokeerida. Probleem võib vaid kasvada, kuna rahvaarv suureneb jätkuvalt ning arenenud riikide kodanikud ootavad head, geneetiliselt saastumata toitu, mis maksab oluliselt rohkem.
Selle asemel et endalt küsida, kuidas saaksime ELis toiduainete hinda alandada, toetame me aga hoopis vanade riikide kallist põllumajandust, samas kui uutes ühinenud riikides toetatakse tervisliku toidu tootmist vaid piiratud ulatuses ning see piirab ilmselt tootmise kasvu nendes riikides. Euroopa seisab silmitsi suure võimalusega tasakaalustada negatiivne väliskaubandusbilanss selliste riikidega nagu Hiina ja India, kuna elatustase nendes riikides kasvab püsivalt ning samuti suureneb rahvaarv. Nad vajavad palju rohkem toitu.
Horst Schnellhardt
(DE) Hr juhataja, volinik, daamid ja härrad, kaks märkust tänase arutelu kohta. Esiteks on Haitil, Bangladeshis, Egiptuses ja teistes riikides toimunud vägivaldsed protestid toiduainete kõrge hinna vastu. Teiseks, Euroopa põllumajandustootjad avaldavad meelt hinnalanguse vastu piimasektoris. Kõigi tõendite kohaselt on tegemist kahe vastuolulise teatega, kuid need kuuluvad kokku ja tõestavad, et kriisil on mitu palet. Vajame meetmete paketti, kuna ahvatlus kalduda toidutootjate ja jaemüügikettide kaudu protektsionismi on aspekt, mida tuleb tõsiselt võtta ning esmalt tuleb poliitika kindlaks määrata selles osas.
Erinevalt hr Borrellist leian, et meil tuleks reguleerimise asemel pakkuda suuremat konkurentsi. See ongi võti! Seepärast ei näe ma sageli tsiteeritud seost toiduainete hindade ja taastuva tooraine kasvatamise vahel. See on ebaproportsionaalne ja sihitu. On tõsiasi, et toiduainete nõudlus on kasvanud, eriti Hiinas ja Indias. Me ei saa seda vältida, kuid me peame siiski nentima, et toidupuudus pole hinnatõusu õigustamiseks veel piisav.
Kuid ma leian siiski, et meil tuleb võtta meetmed toidukauba tootmise suurendamiseks. Sellega seoses tuleb tõsta meie põllumajandustootjate toetust. Minu arvates on põllumajanduspoliitika läbivaatamine vale; seda tuleb edasi arendada - see on tähtis põhimõte.
Ent me peame uurima ka oma õigusakte, et näha, kas see on tootmise suurendamiseks üldse kohane. Meil on palju määrusi, mis piiravad väetiste ja pestitsiidide kasutamist, mis avaldavad survet veepoliitika raamdirektiivis sätestatule. Need ei tekita praegust hinnatõusu. Siinkohal tuleks taas kord mõelda suurema arengu vajalikkuse üle.
Muidugi tuleb edasi arendada ka maa tootmisest kõrvaldamise küsimust. Maa tootmisest kõrvaldamine tuleb lõpetada. Seda maad tuleb kasutada toidu kasvatamiseks.
Alain Hutchinson
(FR) Hr juhataja, käesoleva toidukriisi kontekstis on komisjon just teatanud, et tõstab märkimisväärselt erakorralise toiduabi hulka. See on suurepärane uudis, kuid komisjon näitab eelkõige nendele struktuurilistele põhjustele keskendumisega, et on mõistnud kriisi ulatust, ning tunnistab, et täna toimuva eest vastutavad täielikult nii komisjon kui ka EL.
Euroopa sotsiaaldemokraatide jaoks pole käesoleval kriisil saatusega mingit pistmist; see on üksnes põhjapoolsetes riikides mitme valdkonna suhtes vastu võetud väga selgete poliitiliste otsuste tulemus. Meil tuleb mõista, et sel ajal, kui inimesed mässavad ja toimuvad nälja tõttu demonstratsioonid - ning kes saab neid hukka mõista -, jätkab komisjon, millel on mitu häält, ikka oma põllumajandustoodangu ekspordi toetamist miljonite konkurentsivõimetute lõunapoolsete riikide väiketootjate arvel.
Pidage meeles, et mõned riigid Euroopa Liidus vähendavad riikliku arenguabi hulka, jätkates lubaduste andmist ja risti vastupidise väitmist. Tuleb meeles pidada ka seda, et komisjon püüab ikka veel sundida maailma vaeseimatele AKV riikidele peale nn majanduslikke partnerluslepinguid; lepinguid, mida need riigid ei taha, kuna neile on selge, et nendes lepingutes on varjul tulevaste kriiside alged.
On veel palju neid Euroopa Liidu ja komisjoni vastu võetud otsuseid, mis on karjuvas vastuolus arengukoostöö osas välja kuulutatud eesmärkidega. Mida saab veel öelda süsteemi kohta, kus riisi või nisu hind on muutunud turvaliseks investeeringuks? Kas on õiglane, et Euroopa pangad pakuvad oma klientidele investeerimistooteid, mis spekuleerivad toor- ja toiduainete hinnatõusuga?
Kas me istume lihtsalt käed rüpes ning tunnistame tõsiasja, et me sunnime miljoneid inimesi nälgima, selleks et saaksime sõita ringi keskkonnasõbralikes autodes ja oma rohelisi piirkondi imetleda? Ei, me ei tee seda. Seepärast nõuamegi suuremat Euroopa Liidu erinevate poliitikate sidusust ning teeme tugevat lobitööd komisjoni ja hr Barrosoga, et peatada see tormiline biokütuste kasvatamine ning valmistada ette nende kasutamist ja tootmist käsitlev moratoorium, mis sarnaneb ÜROs hr Ziegleri väljapakutule.
Tahaksin lõpetuseks öelda oma kolleeg hr Cornillet'le, et kala ja kalapüüki käsitleva ütluse autor on Mao Zedong ja mitte René Dumont.
Maria Martens
(NL) Hr juhataja, volinik, daamid ja härrad, on öeldud, et umbes 850 miljonit inimest kannatab nälga või on alatoidetud. Huvitav on see, et enamik neist inimestest elab maal ning toodab ise toitu. See on veider. Siin on midagi väga valesti. Nüüd seisame silmitsi tohutu toiduainete hinnatõusuga. Selle põhjused on mitmesugused ning neid on siinkohal juba kirjeldatud. Jõukuse kasv Hiinas ja Indias ning kasvav nõudlus lihatoodete järele, Euroopa ja Ameerika Ühendriikide biokütuseid hõlmavad eesmärgid, kerkivad energiahinnad... loetelu võib jätkuda. Maailma toiduabi programm vajab käesoleval aastal veel 7 miljonit USA dollarit, et aidata sama palju rahvast kui eelmisel aastal. Sellel on mõõtmatud tagajärjed vaeseimate inimeste jaoks.
Tarvis on uusi strateegiaid, eelkõige lühiajalisi strateegiaid. Lähitulevikus tuleb meil toetada maailma toiduabi programmi raames olevaid puudujääke. Mul on hea meel voliniku lubaduste üle rakendada selle saavutamiseks täiendavaid vahendeid, näiteks tuues sellel aastal hilisemaks mõeldud kulutused toiduabile ettepoole ning toetudes humanitaarabiks mõeldud reservidele.
Kuid lähtudes suurepärasest vanasõnast, on parem karta kui kahetseda. Sellel põhjusel peame me kõik hindama ka pikemaajalisi poliitilisi meetmeid. Kuidas saame me tagada arenguriikide jaoks piisava toiduvaru? Mida me saaksime julgustada ning kuidas saaksime neile maad anda? Kas me teame, millised meie või Rahvusvahelise Valuutafondi või Maailmapanga poliitikatest toetavad või ohustavad toiduainetega kindlustatust? Kas me saame oma põllumajanduspoliitikaga veel midagi teha? Tahaksin küsida komisjonilt, millises ulatuses on toiduainetega kindlustatust käsitletud viimaste aastate tööprogrammis kuni tänaseni, kuna lõppude lõpuks pole globaliseerumine tulnud eikusagilt.
Mis puutub sellesse, et parem on karta kui kahetseda, siis tahaksin viidata rahvusvahelise organisatsiooni Hunger Project eduvalemile, mis on integreeritud lähenemisviisi abil saavutanud suurepäraseid ja kestvaid tulemusi juba mitmes riigis. Samuti tahaksin osutada ühise ELi-Aafrika strateegia rakendamisele. Selles strateegias pühendatakse erilist tähelepanu partnerlusele Aafrika põllumajandussektori arendamise nimel. Minu küsimus on, et kuidas näitab komisjon aktiivsust üles selles osas.
Reino Paasilinna
(FI) Härra juhataja, volinik, daamid ja härrad, energiasektori ees seisab nüüd väga eetiline väljakutse. Energia ja leib on läinud omavahel vastuollu. See pole midagi vähemat kui erinevus jõukuse ja vaesuse vahel.
Spekuleerimise tagajärjel on teravilja hind tegelikkuses seotud naftahinnaga. Mida kõrgem see on, seda enam hakatakse teravilja kütuseks kasutama, kui me ei sekku. Praegu kasutatakse biokütuse tootmiseks vaid umbes 2% teraviljast, kuid see arv suureneb. Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsiooni ning ÜRO hinnangul kahaneb toiduteravilja tootmine paari protsendi võrra ja teravilja ehk toidu hind kasvab umbes 10%, kui nafta hind jõuab 56 dollari tasemele. Ent mis saaks siis, kui nafta hind tõuseb 100 dollarini nagu praegu? Meil on hädasti vaja rahvusvahelisi norme ja kokkuleppeid, mis võimaldaks pidurdada toiduainete kallinemist ning takistada üleminekut teraviljast leiva tootmiselt meie teedel liikuvate neljarattaliste jaoks kütuse tootmisele.
Me võime kujutleda kõikvõimalikke ähvardavaid stsenaariume, kuid on ka häid uudiseid. Venemaa töötab kava kallal, mis võimaldaks toota Euroopa turule konkurentsivõimelist taastuvenergiat. See tähendab hüdroelektrit, vee- ja metsavarude mastaapset, õigupoolest maailma mastaapseimat, kasutamist.
Karl-Heinz Florenz
(DE) Härra juhataja, volinik, ma olen selgelt seda meelt, et meil tuleb siin lahendada tõsine probleem. Samas tahaksin tungivalt soovitada, et me ei viskaks koos pesuveega last välja, vaid teeksime pigem kindlaks selle taga olevad tegelikud põhjused.
Ma olen üsna hämmeldunud, et see arutelu toidu üle tuleb paljudele meie kolleegidele sellise üllatusena. Maailma rahvaarv on viimase 20 aasta jooksul pidevalt suurenenud. Igal aastal lisandub 80 miljonit inimest. Kui keegi on nüüd üllatunud, peaks ta seega endalt küsima, kus ta on viimasel ajal olnud.
Me peame mõtlema sellele, kus me saame midagi ära teha, ja sellele, kus meil tõenäoliselt pole võimalik midagi teha. Ma usun, et üks vastuväiteid esilekutsuv küsimus on ülemaailmne teravilja- ja kakaosaaduste börs. Börsil olevate varade maht on tohutu ning spekulandid eelistavad pigem tegeleda sellega kui investeerida toorainesse. See toob loomulikult kaasa hindade tõusu ja põhjustab inimestele kannatusi, mis juhuslikult mõjutab ka Euroopa loomakasvatajaid. Me peame siin rakendama agressiivseid meetmeid.
Eksporditoetused on meile armsad ja kõik ütlevad, et neid ei tohi kaotada. Muide, me oleme seda juba teinud -need lõpevad 2013. aastal. Samas ei tohi me unustada Ameerika Ühendriikidele ütlemast, et ka nemad peavad järk-järgult oma toiduainete subsideerimise lõpetama, sest see vahend hakkab tööle ainult juhul, kui me teeme seda ühiselt. Et see töötaks, peame suunama maailma nn rasketes riikides põllumajanduspoliitikat ja tootmist. Selleks on meil vaja nende riikidega stabiilseid poliitilisi suhteid. Oskamatu juhtimine valmistab pettumust paljudele põllumajandustootjatele, omandiõigused on ebaselged, korrumpeerunud valitsustele tuleb maksta tohutuid põhimakse. Kahjuks eksisteerivad meil rassikonfliktid ning puudub igasugune omakapital seemnete ja traktorite soetamiseks. Kuidas saaks põllumees - olen ka ise üks neist - vilja toota, kui tal ei ole seemet? Me peame sellele tähelepanu pöörama.
Meil võib olla vaja Euroopa välispõllumajanduspoliitikat. Euroopa Liit peab lisama sellesse küsimuse lahendamisse kogu oma mõjuvõimu, et neid puudusi kõrvaldada.
Bernadette Bourzai
(FR) Härra juhataja, nõukogu esindaja, volinik, daamid ja härrad, tahaksin esmalt rõhutada toiduainekriisi raskust ja selle dramaatilisi tagajärgi arenguriikide inimeste vaesuse ja nälja süvendamisel.
Toiduainete hindade kasv mõjutab ka meie läänepoolsete riikide kõige halvemas seisus olevaid inimesi, kes on juba kuid võidelnud igapäevaste hinnatõusudega. Selles olukorras on vaja kiiresti reageerida, samuti leida sobivaid pikaajalisi lahendusi, nii et ühisest põllumajanduspoliitikast saaks arenguabi poliitika ja Maailma Kaubandusorganisatsiooni stiilis kaubanduspoliitika, mis takistaks Euroopa suurkauplustel oma domineerivat seisundit ära kasutada ning hoiaks ära toiduainetega spekuleerimise, sest põllumajandus ei ole tavaline majandusharu. Näljahäda ning ühiskondliku ja poliitilise destabiliseerumise oht on liiga suur ning ma tuletan teile meelde, et õigus toidule on põhiline inimõigus. Me ei saa jätta põllumajandust ainult turumajanduse ega spekulantide hoolde, kes otsivad praegu, pärast kinnisvaraturu langust ning energia ja mineraalkütuste kriisi, turvalisi investeerimisvõimalusi.
Me peame varustama endid tururegulatsiooni vahendite ning kindla ja sidusa põllumajandus- ja toidupoliitikaga, samuti taastama esimesel võimalusel oma julgeolekuvarud, et suudaksime reageerida sellisele eriolukorrale. Samuti peame arenguriikides pidama mittetoidukaupade, eriti põllumajanduskütuste, tootmisest tähtsamaks toiduainete tootmist.
Gunnar Hökmark
(SV) Härra juhataja, meie ees seisev toidukriis ähvardab inimkonna arengut vaesuse osas kümme aastat tagasi kerida ning tekitada suures osas maailmast ebastabiilsust ja inimlikke kannatusi.
Minu arvates on oluline seda rõhutada ning ühtlasi öelda, et me ei ole näinud põllumajandussektoris samasugust kiiret kasvu, nagu on toimunud nendes maailma majanduse osades, mis on ülemaailmastunud. Me näeme hoopis reguleeritud põllumajandusturgude ebaedu, vabakaubanduse puudumist, eeskirju, mis ei lase põllumajandustootjatel oma maad kasutada. On selge, et soovi korral võime otsustada lahendada paljud praegu meie ees seisvad rasked probleemid. Kasutuskõlbliku maa-ala suuremas osas ärakasutamine on hea võitluses parema kliima nimel.
Suurem kogus maal kasvatatud saadusi aitab suurendada nii biokütuste kui ka toiduainete tootmist. Samal ajal annab see võimaluse arenevate riikide majanduse arenguks. Ühtlasi annab see meile Euroopas võimaluse sillutada teed dünaamilisemale ja avatumale põllumajandussektorile.
Kuid vastused neile probleemidele ei peitu rohkemates õigusaktides ja täiendavates subsiidiumides. Pigem peituvad need Euroopa ja maailma põllumajandustootjatele suurema vabaduse andmises, et nad saaksid toota toiduaineid ja biokütuseid, mida maailm vajab. See tähendab vabamat põllumajandust, vabamaid põllumajandustootjaid ja vabakaubandust.
Kui meil õnnestub see saavutada, suudame kaugemale jõuda ka rahvusvahelistel Doha vabakaubanduse alastel läbirääkimistel, tehes midagi ühtlasi ära parema kliima ja parema maailma saavutamiseks.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Härra juhataja, sotsiaalsed pinged Euroopas, inimkatastroof teistel mandritel ning toiduainete hinnatõusu mõju Euroopas, peamiselt vaesemates linnapiirkondades, on nüüd jõudnud ka keskklassini. Euroopa mandril on ELis umbes sada miljonit vaest inimest ja Ungaris elab allpool vaesuspiiri ligikaudu kolm miljonit inimest, kelle niigi rasket olukorda halvendab nii puuvilju sisaldavate toiduainete hinnatõus kui lihanappus. Juba olemasolevad ELi programmid, näiteks koolide piima ja puuviljade programmid, on seetõttu äärmiselt olulised. Praegune kriis näitab, et meil on vaja aastaks 2013 uut põllumajanduspoliitikat. EL peab tootma suurema osa oma toiduainetest, ning need peavad olema kvaliteetsed, ja peab aitama ka ELi mitte kuuluvaid riike oskusteabe, teadmiste siirde ja põllumajandustootmise arendamisega, et lahendada seda üha tõsisemaks muutuvat ülemaailmset probleemi. Tänan teid tähelepanu eest.
José Albino Silva Peneda
(PT) Härra juhataja, esilekerkivate majanduste nõudluse suurenemine, nafta hinnatõus ja kliimamuutused on tegurid, mis on kaasa aidanud toiduainete hinnatõusule kõikjal maailmas, kuid need ei selgita veel kõike. Finantsturgude tormiline kasv on suurendanud spekuleerimist, mis on ajendatud toorainetesse paigutatud vahendite tasuvusest. Selle tõestuseks ei ole ainult toiduainete, vaid ka nikli, hõbeda ja kulla hinnatõus.
2005. aastaga võrreldes on toiduainete hinnad kasvanud 83% ning võttes arvesse, kui suure osa oma tuludest kulutab vaeseim elanikkonna osa toidule, oleme nüüd silmitsi kõige olulisema vaesust ja ebavõrdsust suurendava teguriga. Ent veelgi tõsisem on võimalus, et me võime olla ülemaailmse mõõtmatu tragöödia äärel, mis võib tähendada miljonite inimeste nälgimist ja surma.
Rahvusvaheline Valuutafond hoiatas just sellise olukorra eest, märkides, et kui toiduainete hind püsib praegusel tasemel, sureb üle 100 miljoni inimese, enamik neist Aafrikas. Seega on tungivalt vaja ühist rahvusvahelist sekkumist, et suurendada kõige vaesematele antavat abi, sest meil on tegu miljonite elu ja surma küsimusega. Aga sellest ei piisa! Vaja on luua mehhanismid rahvusvahelise kaubanduse reguleerimiseks ja finantsturgude tõhusaks kontrollimiseks, et hoida ära spekulatiivseid tehinguid, millest saab sadade miljonite vaeste ja kaitsetute inimeste arvel kasu vaid väike osa inimesi. Euroopa Liit on kohustatud olema selles protsessis ülemaailmne eestvedaja, sest ainult sellise hoiaku korral ei ole vaesuse kaotamine ja rahu edendamine maailmas enam utoopiline eesmärk.
Riitta Myller
(FI) Härra juhataja, ma ei usu, et arenguriikide vaeste inimeste käsi käiks paremini, kui me lubaksime turujõududel toiduainete turgudel vabamalt tegutseda, nagu siin on välja pakutud. Ülemaailmne kapitalism liigub moraalse kriisi poole, kui selgub, et toiduainete kriisi algpõhjustajaks on börsispekulandid.
Siin on inimesed rääkinud biokütustest ja sellest, kuidas need konkureerivad maa pärast toiduainete tootmisega. Siin on öeldud, et see konkurents ei ole olnud eriti suur, vähemalt seniajani. Sellegipoolest vajab probleem põhjalikku analüüsi, kuigi me ei tohiks teha rutakaid järeldusi.
Me vajame taastuvatest allikatest saadud kütuseid, kuid mõistagi ei tohi selle nimel jätta toiduainete tootmist ilma vajalikust ruumist. Erinevad riigid ja uurimisasutused kulutavad praegu suuri rahasummasid teise ja kolmanda põlvkonna biokütustega seotud teadusuuringutele. Need kütused ei konkureeri toiduainete tootmisega. Hinnanguliselt jõuab uus kütuste põlvkond turule kõigest mõne aasta pärast. Pole mingit põhjust takistada selle valdkonna teadusuuringuid ning seepärast peame koostama biokütuste jaoks selged jätkusuutlikkuse kriteeriumid ning tootma teise ja kolmanda põlvkonna biokütuseid säästval moel.
Anna Záborská
(SK) Selliste probleemide lahendamisel nagu täna kõne all olev peame esmalt järele mõtlema, mis need üldse põhjustas. Demograafiline kriis, inimkaubandus, kliimasoojenemine, vähk ja terrorism ei tekkinud üleöö juhuslikult, samuti ei tekkinud nii ka tõusvate toiduainete hindade probleem.
Samal kombel on meil toiduainete hinnatõusu ja selle mõjude puhul elanikkonnale harjumuseks otsida lahendusi tagajärgedele, mitte mõelda põhjustele. Samas on tõsi see, et me saame kriisi halvenemist ära hoida üksnes siis, kui me jõuame selle probleemi juurteni. Rääkides kasvavatest toiduainehindadest ja mõnedes maailma osades valitsevast toiduainekriisist, peame samuti käsitlema toidu kvaliteeti ja kvantiteeti, mis on iga sellel planeedil elava mehe, naise, pere või rahva jaoks üks põhilisemaid elulisi aspekte.
Kuidas saab noor inimene füüsiliselt, intellektuaalselt ja vaimselt areneda, kui ta ei saa vajalikke toitaineid? Kuidas saavad ema ja isa peret ülal pidada, kui neil ei ole selleks vajalikku toitu? Me ei tohi unustada, et kõige rikkamad on need riigid, millel oli kombeks tihti ilma pikemalt mõtlemata ja ilma hüvitiseta ekspluateerida vaeste riikide rikkust. Nad ei austanud ökoloogilist tasakaalu ning täna näeme nende tegude mõju kõige vaesemate elanikkonna osade jaoks.
Võib-olla me ei pea üldse kaugelt otsima. Me peame vaatama iseendi asutusi, mis sise-eeskirjade nõudel iga päev rohkesti toitu minema viskavad, samas kui lähedal elavad nälgivad inimesed. Kõikjal maailmas on näljased inimesed tavaliselt halvad kaaslased.
James Nicholson
Härra juhataja, meie ees on nüüd veel üks lahendamist vajav väljakutse: meie toiduvarustuse kindlustamine. Me oleme olnud tunnistajaks tohutule toiduainete hinnatõusule ning see olukord jääb veel pika aja jooksul samasuguseks. Odava toidu varu on kadunud. Ma olen alati olnud nende seas, kelle arvates sellist asja nagu odav toit pole kunagi olemas olnud, aga kui sa suunad teravilja toiduainetööstusest energiatootmisesse, oled muutnud tasakaalu. Praegu oleme tunnistajaks selle järelmõjudele.
Me kõik teame selle põhjust, aga kõige enam mõjutab see neid riike, kes saavad seda endale kõige vähem lubada. Enam pole vajadust maa tootmisest kõrvaldamiseks ning meil on nüüd moraalne kohustus innustada meie põllumajandustootjaid rohkem tootma, tagamaks, et hinnad ei väljuks kontrolli alt ja paljud maailma piirkonnad ei jääks nälga.
Me peame vaatama uue pilguga põllumajanduspoliitika tervisekontrolli, et meil oleks võimalik muutunud olukorrale reageerida. Sellel on põllumajandustootjatele ja nende peredele mõrumagus mõju. Aastaid on neid naeruvääristatud piimajärvede ja võimägede pärast. Kus need nüüd on? Nad on kõik kadunud. Meil on Euroopas toitu varuks 27 päevaks, nagu Joseph Daul meile täna pärastlõunal rääkis.
Jah, ma usun, et me peame üle vaatama olukorra seoses geneetiliselt muundatud organismide suhtes kehtivate standarditega. Me ei saa seda enam ignoreerida. Me reguleerime ennast üle, nii et meil ei ole turul enam kohta. Me oleme kehtestanud oma põllumajandustootjatele sellised piirangud, et paljud on lihtsalt alla andnud ja tegevuse lõpetanud. Me peame rohkem tootma, vastasel korral juhtub katastroof. Me peame innustama oma põllumajandustootjaid neid täiendavaid toiduaineid tootma. Seda ei osanud keegi ennustada ega ette näha, olgugi et mõned võivad nüüd pingsalt meenutada ja meile öelda, et nad tegid seda. Tõde on see, et see olukord on nüüd tekkinud. Meie asi on sellele reageerida.
Albert Deß
(DE) Härra juhataja, volinik, daamid ja härrad, muinasjutud algavad tavaliselt sõnadega "oli kord”. Ka mina tahaksin oma sõnavõttu nii alustada. Oli kord maailmas kaubandusorganisatsioon nimega WTO, kes tahtis luua ülemaailmset pakkumise ja nõudluse tasakaalu täiesti vaba kaubanduse abil. See lubas kõige vaesemate riikide elanikele tõhusat jõukuse kasvu ning rikaste riikide elanikele odavat toitu tänu kaubanduse liberaliseerimisele. See on muinasjutt; tegelikkus on veidi teistsugune.
Ülemaailmne vaba kauplemine põllumajandussaadustega ei ole püsiv lahendus maailmas nälja ja vaesuse vastu võitlemiseks. Maailmapank ja WTO peavad seda mõistma. Ülemaailmne vaba kauplemine põllumajandus-saadustega on kasulik ainult üksikutele põllumajanduskontsernidele, mis ekspordivad toiduaineid kõige vaesematest riikidest, hoolimata vähematki olukorrast seoses toiduainetega. Ülemaailmne põllumajanduskaubandus ei suuda tõhusalt vaesuse vastu võidelda. Vaeste piirkondade elanikud ei saa kõrgete tootjahindade tõttu endale enam toitu lubada ning arenenud piirkondade põllumajandustootjad ei saa enam toota madala tootjahinnaga toiduaineid, sest see pole sel tasemel kasumlik. Mõlema huvid on vastuolus. Ma kahtlen väga, kas Robert Zoellick Maailmapangast, Pascal Lamy Maailma Kaubandusorganisatsioonist ja - kahjuks pean seda ütlema - kolleeg Gunnar Hökmark minu enda fraktsioonist neid seoseid mõistavad. Seetõttu ei muutu selles olukorras lähitulevikus midagi.
Euroopa põllumajandussaaduste omahinnaga seoses, ma sain 1961. aastal 1 kilo teravilja eest 26 senti. Kaks aastat tagasi sain 8 senti. Seega ei saa tootjahind olla kõrgete toiduainete hindade põhjuseks!
Mihael Brejc
(SL) Ma arvan, et vaja on põllumajanduspoliitikas rakendatavad erinevad kvoodid, koguseeraldised, piirangud ja stiimulid toiduainete mittetootmiseks ümber struktureerida. Samuti tahaksin teada, kui palju on Euroopas veel harimata põllumaad. Ma toetan täielikult James Nicholsoni väidet, et Euroopas tuleb põllumajandustootmist stimuleerida ning kaaluda tuleb toetusi, mis peataksid põllumajandussektori kahanemise. Kui noored lahkuvad, siis kes jääb alles maal tööd tegema?
Toiduainete nappuse fakt ei tähenda veel seda, et tuleb avada väravad geneetiliselt muundatud põllumajandussaadustele. Samuti leian, et meil on vaja üle vaadata oma ootused biokütuste suhtes ning siseturul tuleb meil uurida, miks kõrged hinnad toovad suurkauplustele alati kõige suuremat kasumit. Lühidalt, ma ootan, et Euroopa Komisjon valmistaks ette kohesed meetmed ja strateegia selle uue olukorra jaoks.
Neil Parish
Härra juhataja, me oleme nüüd silmitsi olukorraga, kuhu oleme pimesi sisse kõndinud, sest toit on olnud liiga kaua liiga odav: selle hind ei katnud tootmiskulusid. Kolme aasta eest maksis nisutonn 90 eurot, mis oli allpool tootmise omahinda. Nüüd maksab selle tonn 270 eurot ja selle tootmine on kasumlik.
Ma ei ole nii pessimistlik nagu paljud täna siin kõnelenud, sest kui turg maksab toidu eest õiget hinda, siis seda ka toodetakse. Seetõttu peame selle turu vabastama. Euroopa suudab toiduaineid toota: Euroopa põllumajandustootjad on pikisilmi oodanud võimalust toitu kasvatada, kuid 20 aasta vältel on neile öeldud, et maailmas on liiga palju toitu ja seepärast tuleb toiduainete tootmist vähendada. Seetõttu peame kasutama toiduainete tootmise suurendamiseks biotehnoloogiat, peame vähendama bürokraatiat ning vahepeal peame aitama maailma kõige vaesematel selle lühiajalise kriisiga, sest seda see on, toime tulla. Sellistes riikides nagu Zimbabwe Aafrikas seostub sellega ka hea valitsemistava: kui riiki valitseb hullumeelne, pole seda kunagi võimalik ära toita.
Bogdan Golik
(PL) Härra juhataja, see on siin parlamendis üks olulisemaid arutelusid - nii poliitiliselt kui ka majanduslikult -, nagu näitab tänane kõnelejate koosseis. See arutelu ei puuduta ainult toiduainete hinnatõusu, vaid ka näljast tingitud surmasid. Täna ütlevad hääled siin kojas ja hoiatavad analüüsid, mis neil öelda on. Üksnes viimasel aastal on nisu hind tõusnud 130%, sojal 87% ja riisil 74% - need on faktid. Viimase 30 aastaga oleme hinnad alla toonud, aga möödunud aastal juhtunu on ületanud kõik hoiatussignaalid.
Faktid on järgmised: maailmas valitseb toidupuudus; valitseb nälg - 850 miljonit inimest nälgivad. Tosinas või enamas riigis on olnud rahutusi ning need muutuvad hullemaks. Troopilisi metsi koos Amazonase vihmametsadega on raiutud massiliselt - teiste sõnadega, soov biokütuste järele kaalub üles soovi vähendada maailmas nälga. Järgmistel aastatel jääb maailmas puudu 200 miljonit tonni teravilja. Ülemaailmne inflatsioon kasvab, veepuudus jätkub ning Euroopa tarbijad peavad kergendama rahakotti 30-40% võrra rohkem kui aasta varem.
Mida peaksime tegema? Kiiresti reformima ühise põllumajanduspoliitika, sest ka Euroopas on miljoneid vaesuse käes kannatavaid põllumajandustootjaid, ning kutsuma esimesel võimalusel kokku rahvusvahelise konverentsi, mis võtaks vastu kindlaid otsuseid ja teeks sellest arutelust ja probleemist kindlaid järeldusi.
Robert Sturdy
Härra juhataja, ma olen olnud selle koja liige alates 1994. aastast ning pean ütlema, et ma pole kunagi kuulnud inimestelt nii palju silmakirjalikkust.
Nagu Jim Nicholson ütles, kritiseeriti meid aastate eest toidu ületootmise eest. Nüüd kritiseeritakse meid selle eest, et toiduained on saavutanud tõenäoliselt realistliku ja tegeliku hinnataseme.
Aga mida me saame selles suhtes ette võtta? Volinik, on midagi, mida teie saate teha ja te võiks seda teha juba homme, kui teil oleks selleks tahet. See on esiteks tühistada dumpinguvastased eeskirjad Euroopa Liitu tuleva ja mujale maailma suunduva fosfaadi ja eriti kaaliumi, samuti lämmastiku suhtes.
Need eeskirjad kehtestas Peter Mandelson ning need põhjustavad tohutu probleemi, sest toidu kasvatamiseks on vaja kolme asja: päikest, vett ning samuti lämmastikku, fosfaati ja kaaliumi. Kolmanda maailma riigid ei suuda toiduaineid kasvatada, kui neil pole võimalik seda hankida taskukohase hinnaga ning hetkel on see hind tõusnud umbes 80 Inglise naelalt tonni kohta umbes 500 Inglise naelani tonni kohta. Kui te teete midagi selle olukorra muutmiseks, siis aitate sellega ülejäänud maailma.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Härra juhataja, me oleme nüüd Euroopa Liidus ja Maailma Kaubandusorganisatsioonis mitmeid aastaid rääkinud kaubanduse liberaliseerimisest, mille all mõisteti kaubanduse soodustamist, kuid tegelikkuses me piirame põllumajandustootmist. Euroopas, ja mitte ainult Euroopas, oleme tootmist juba pikemat aega piiranud.
Ülemaailmne toiduainete hinnatõus on tingitud tootmiskulude, energia- ja kütusekulude ning väetise- ja tööjõukulude kasvust. Samas ärgem unustagem, et vaid napilt rohkem kui aasta eest maksis naftabarrel 70 USA dollarit, põllumajandustootmise kasumlikkus oli teistsugune, nagu ka biokütuse kasumlikkus, samas kui täna maksab naftabarrel 115 USA dollarit. Siiski ei ole kriisi põhjuseks biokütused. Biokütuste arvele langeb vaid 2% põllumajandustootmisest, seega võib neid süüdistada vaid osaliselt.
Ma näen täna suurt muret, et mitte öelda hirmu, ka siin kojas, kuid äkilised, läbimõtlemata tegevused ei aita. Meil on vaja stabiilset põllumajanduspoliitikat, kuid me peame otsima stabiilsust lisaks põllumajandusele ka finantsturgudel. Finantsturgude üle kontrolli puudumine tekitab spekuleerimist ning ohtlike olukordade kujunemist esiteks laenuturul ja seejärel toiduaineturul. Stabiliseerimine finantsturgudel.
Janez Lenarčič
nõukogu eesistuja. - (SL) Euroopa Parlamendi liige Koenraad Dillen ütles, et selles toiduaineturgu puudutavas olukorras ei tohi me piirduda sümptomite leevendamisega, vaid peame ravima haigust. Et seda teha, tuleb meil panna õige diagnoos. Minu arvates oli see väga kasulik arutelu ning aitab nõukogul määrata diagnoosi ning leida õigeid vastuseid ja ravi.
Ent millised põhjused tekitasid selle olukorra toiduaineturul ja toiduainete järsu hinnatõusu? Peapõhjus on kasvanud nõudlus. Nagu on juba mainitud, on maailma rahvastik kasvanud ning suur osa sellest on saavutamas paremat elustandardit. Ning kellelgi ei ole õigust oodata, et nad pöörduksid tagasi oma varasemate kasinate toitumisharjumuste juurde.
Mis on lahendus sellele kasvanud nõudlusele? Pakkumise suurendamine. Tahaksin siinkohal mainida, et nõukogu on juba vastu võtnud teatud meetmeid. Nagu juba oma sissejuhatavas sõnavõtus mainisin, tagame kesamaa kohustuse ajutise kaotamisega Euroopa põllumajandustootjatele võimaluse kasutada tootmiseks täiendavalt 10% põllumajandusmaast. Selle tähtsus ilmneb ka Joseph Dauli väitest selle kohta, kui palju maad on Euroopas praegu kasutusel biokütuse tarbeks. Sellest pikemalt hiljem.
Samuti oleme suurendanud piimakvoote 2% võrra. Need on vaid mõned meetmed, mille nõukogu on pakkumise suurendamiseks vastu võtnud. Lisaks pakkumise suurendamisele Euroopa Liidus endas on loomulikult vaja tegutseda ka selleks, et suurendada toiduainete tootmist teistes maailma osades, eriti arenguriikides.
Teine põhjus on tootmise kallinemine muu hulgas ka kõrgemate energiahindade tõttu. Sellele lahenduste leidmiseks peame kasutama intensiivsemaid teadusuuringuid, ratsionaliseerimist, uusi tehnoloogiaid ning uuenduslikke tootmismeetodeid põllumajanduses.
Kindlasti on üheks põhjuseks ka kliimamuutused. Ühes maailma suurimas teravilja ja riisi tootvas riigis pikka aega kestnud põuad on vähendanud saagikust selles riigis ning selle panust maailmaturul valitsevasse pakkumisse. Siin otsibki Euroopa Liit lahendusi, järgides praegu kõne all olevas ja eesistujariigi kindla eesmärgi kohaselt käesoleva aasta lõpuks kokkuleppeni jõudvas energiaalaste õigusaktide paketis osutatud suunist.
Nüüd mõned sõnad biokütuste kohta. Kahtlemata on seal mingi seos, kuid pole võimalik väita, et see on üks toiduaineturu praeguse olukorra peapõhjusi. Sellele vaatamata kaalub maailm ka seda aspekti väga tõsiselt. Sel põhjusel moodustati eesistujariik Sloveenia algatusel ajutine töörühm, mille põhiülesanne on koostada alalised kriteeriumid biokütuste tootmisele. Need kriteeriumid peaks tagama, et biokütused ei asendaks toiduainete tootmist, et arvestataks biokütuste tootmise sotsiaalsete aspektide ja mõjuga ning säilitataks bioloogiline mitmekesisus. Ent need on vaid mõned sõnad nõukogu tegevuste ja lähenemisviisi kohta selle tõsise probleemi puhul.
Tahaksin veel midagi lisada. Kõrged toiduainete hinnad ja vaesus üheskoos on halvim võimalik kooslus. See on saatuslik kooslus, mis mitmetes arenguriikides rahutusi tekitab; see kooslus tekitab nälga. Arvestades, et toiduainete hinnad jäävad tõenäoliselt veel mõneks ajaks kõrgeks, peame vaesuse kaotamise nimel rohkem tegema ja eesistujariigina teeb Sloveenia selleks jõupingutusi. Meie arvates on Euroopa Ülemkogu järgmise kohtumise üks tähtsamaid teemasid käesoleva aastatuhande arengueesmärk. Euroopa edasiliikumine nende eesmärkide saavutamise suunas on peaaegu seiskunud. Tahaksime anda Euroopa Liidule uue impulsi nende eesmärkide saavutamiseks ning, nagu ma varem mainisin, meie arvates on see üks olulisi teemasid juunis toimuval Euroopa Liidu Nõukogul.
Tänan teid veel kord selle arutelu eest. Ma kordan oma veendumust, et see aitab nõukogul panna õige diagnoosi ning leida õiged ravimid.
Louis Michel
volinik. - (FR) Härra juhataja, daamid ja härrad, arvestades minu käsutuses olevat lühikest aega, vastaksin väga lühidalt. Ent esmalt tahaksin teha mõned kriitilised märkused.
Mõistagi olen ma nõus mõningate siin välja öeldud kaalutluste ja arvamustega, kuigi mitte kõigiga, seega püüan keskenduda teguritele, mis vajavad selgitamist.
Esiteks olen ma selgelt nõus, et Euroopa Liit üksinda ei saa tõhusalt lahendusi ellu viia; see on üsna selge, aga ühtlasi ka üsna õpetlik. On selge, et kõik suuremad osapooled peavad neid lahendusi rakendama, ning ma usun, et see protsess on käimas.
Samas tahaksin märkida, et see, mida ma siin täna kuulsin, on väga hea demokraatia ja vastaspoolte arutelu jaoks. Samas olin endiselt tunnistajaks üsna pealiskaudsete ideoloogiliste seisukohtade esitamisele, millest üks oli äärmiselt radikaalne. Ma austan seda, mul ei ole sel teemal mingeid eelarvamusi, aga kui on üks asi, mis minu meelest ei too toidukriisile lahendust, siis on selleks lühinägelik ja kitsarinnaline ideoloogiline retoorika. Ma ei usu, et see annaks meile lahenduse, sest probleem on mitmekülgne ja mitmetahuline. Nagu minister ütles, on olemas mitmed lahendused terve rea põhjuste jaoks. Ei ole olemas ühteainsat põhjust.
Võtame näiteks biokütused. Euroopa Komisjon on alati rõhutanud, et investeeringud biokütuste väljatöötamisse annaks käegakatsutavaid tulemusi vaesuse vähendamisel, eriti maapiirkondades. Me ei ole kunagi soovitanud ega öelnud, et biokütuseid tuleb kasvatada kõikjal. Me võime kasvatada biokütuseid ainult seal, kus on tõendeid võimaliku ületootmise kohta. Riikides, mis ei suuda ennast ise toiduga varustada, on biokütuste kasvatamine mõistagi äärmiselt ohtlik ja täiesti ebasoovitav. Seega ei ole lahendused nii lihtsad.
Samuti tahaksin öelda veel midagi, nimelt seda, et ma ei saa lihtsalt aru. Ma kuulen parlamendiliikmeid, kes minu arvates usuvad endiselt Euroopa tõhususse, ausse ja väärtustesse ning tunnevad eurooplaseks olemise üle teatavat uhkust. Ma kuulen, kuidas nad pidevalt kaeblevad ja vabandavad. Põhimõtteliselt olevat see kõik Euroopa süü. Ma ei ole sellega nõus. Keegi ütles, et Euroopale ei meeldi arengumaid aidata või ta ei aita neid.
Euroopa arvele langeb täna 56% maailmas antavast abist. Toiduabi osas rahastab Euroopa kohalike turgude toodangut ning ei saada oma põllumajanduse ülejääke arenguriikidesse. Samuti peame lõpetama mõttetuste rääkimise Euroopa poliitilisest vastutusest. Isiklikult olen ma üsna uhke selle üle, mida Euroopa viimase 50 aasta jooksul on teinud, eriti arenguriikide heaks, isegi kui keegi teine seda välja ei ütle.
Biokütused: sellele küsimusele ma juba vastasin. On selge, et WTO vajab reformimist, et me peame WTOga kaugemale minema. Ent kus me oleksime, kui WTOd ei oleks? Mis juhtuks maailma vaesusega? WTO on esimene rahvusvaheline organisatsioon, mis on püüdnud tuua ülemaailmsesse kaubandusse tagasi mõningaid eetilisi põhimõtteid. Ma meenutan seda teile, sest liigagi lihtne on visata koos pesuveega välja ka laps. See on üks ideoloogiline eelarvamus, millest ma tahaksin lahti saada. Me peame olema mõistlikud.
Geneetiliselt muundatud organismid: sel teemal avaldan ma mõistagi isiklikku seisukohta, sest selle küsimusega ühepoolsele tegelemisele ei vaadata hästi. Isiklikult ei kuulu ma nende hulka, kelle arvates see küsimus on juba lahendatud. Väide, et geneetiliselt muundatud organismid on lihtsalt pahad, on ideoloogiline eelarvamus. See on teatud laadi stsientism, teatud improvisatsiooniline teadusfundamentalism. Ma usun, et pole midagi halba selles, kui jätkata uuringuid, mis võivad aidata riikidel, eriti vaestel riikidel, ennast ise toiduainetega varustada. See on intellektuaalselt mõistlik. Teisiti käitumine ei oleks intellektuaalselt mõistlik, see ei oleks eelarvamustevaba lähenemisviis. Ma leian, et seda on vaja öelda.
Härra Hutchinson, ma ei hakka tagasi tulema teie pidevalt korduva teema, majanduspartnerluslepingute juurde, sest ma tõesti tunnen teie suhtes liiga suurt imetlust ja austust. Kas te tahaksite minult kuulda, et kui minu arvates peaksid majanduspartnerluslepingud looma piirkondlikke turge, siis sellepärast, et toiduainetega kindlustamise küsimuse lahendamisel on majanduspartnerluslepingud tõenäoliselt üks osa lahendusest, sest arenguriigid ei saa üleilmastumisest kasu enne, kui meil on majanduslikult integreerunud piirkondlikud turud? See ongi minu vastus. Me ei jõua siin üksmeelele, minu arvates ei saavuta me kunagi sel teemal ühist arvamust, kuigi leian, et sellegipoolest on tähtis teile minu seisukohta meenutada.
Ma kuulsin täna, kuidas inimesed rääkisid kapitalistlikust barbaarsusest. Ma ei saa päris hästi aru, mis see on. Minu jaoks on kapitalism majanduslik mehhanism; see on majandusmasin, mis on osutunud kõigist teistest süsteemidest kasulikumaks, kuni pole tõestatud vastupidist. Loomulikult, olen seda sageli varemgi öelnud, ei armasta ma kapitalismi. Kapitalism ei ole mu kiindumuse objekt, see on lihtsalt vahend eesmärgi saavutamiseks.
Igal juhul meeldib mulle sageli vahet teha kapitalismi ja liberalismi vahel. On selge, et mu sotsialistidest sõbrad tahavad need ühte liita, aga need kaks ei ole üks ja sama asi. Isegi mina pean seda ütlema. Olgu, kapitalism on vahend eesmärgi saavutamiseks ja ei midagi enamat. Ma olen nõus, et turumajandus ja kapitalism ei saa olla vooruslikud ilma reegleid kehtestava valitsuseta, mis nõuaks neist reeglitest kinnipidamist ning jaotaks loodud rikkust õigesti ja ausalt, kuid ärme palun takerdume ideoloogilisse lihtsustusse, sest sel juhul ei tulegi sel kriisil lõppu. Arvan, et seda on vaja öelda.
See on enam-vähem kõik, mida ma tahtsin sel teemal öelda. See teema ei ole lõpetatud. Ma kuulsin selle koja mõlemalt poolelt kehtivaid ja olulisi argumente. Nagu minister ütles, peame seda arutelu jätkama, kuid hetkel olen ma silmitsi eriolukorraga. Me peame aitama maailma toiduabi programmil leida võimalusi eelseisva toiduga seotud katastroofi ärahoidmiseks. Teine, keskpikk prioriteet on suure toetuse andmine arenguriikidele, kes ei suuda ennast toiduainetega varustada, et nad saaksid rohkem toota. Ent kui ma kuulen kõiki neid inimesi ütlemas, et nad tahavad kehtestada seadusi ja eeskirju, imestan ma, kas meil on vaja turumajandust ohjata.
Sellegipoolest tahaksin teile meenutada, et meie põllumajandus on üks väheseid majandussektoreid, kus on kehtestatud tohutu hulk reegleid ja ma ütleksin isegi improviseeritud dirigisme. Kui dirigisme ei ole improviseeritud, võib see tulemusi anda, aga katkendlik, improviseeritud dirigisme on üsna ohtlik. Kui selle poliitika mõju põllumajandussektoris ei ole olnud täiesti veenev, võib-olla peaksime endilt küsima, nagu eelnevalt öeldi, kas selle põhjuseks pole nimelt seesama liigne improviseeritud dirigisme loomuliku ülemaailmastumise asemel.
Ma ei ole ülemaailmastumise tuline austaja; ma ütlen lihtsalt, et see toimub, me ei saa seda tagasi hoida. Jah, me saame kehtestada reegleid WTO, ÜRO, mitmete rahvusvaheliste organisatsioonide kaudu, aga kui öeldakse, et meil on võimalik anda kõige selle kohta seadusi välja üleöö ning vabaneda kõigist süsteemsetest kuritarvitustest eeskirjadega, mille kehtestamiseks meil pole volitusi, siis ma tõesti ei tea, kuidas seda oleks võimalik teha.
Ma tahan olla pragmaatiline. Me teeme kõik endast sõltuva, ja oleme juba teinud, et suurendada arenguriikides tootmist; see näib mulle ainus reaalne lahendus sellele nähtusele, mille suhtes ma, möönan, olin esialgu kriitiline. Ma tahtsin tõesti tõsta inimeste teadlikkust, sest kui midagi ei tehta, järgneb humanitaarkatastroof, toidutsunami koos konfliktide ja tõeliselt kujuteldamatute olukordadega.
Tänan teid selle arutelu eest. Arvan, et me pöördume selle teema juurde veel tagasi. See oli äärmiselt tulemuslik ja huvitav. Ma võtan siit endaga kaasa mõlema poole parimad argumendid, mida ma püüan kasutada selle asja kaitsmiseks, mis lõppkokkuvõttes on siiski meie kõigi ühine asi.
(Aplaus)
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
Hääletus toimub 2008. aasta mai istungjärgul Strasbourgis.
Kirjalikud avaldused (kodukorra artikkel 142)
kirjalikult. - (PL) Minu kodumaa Poola, mida ma siin Euroopa Parlamendi foorumil esindan, võiks olla suur põllumajandussaaduste tootja ning need saadused oleksid märksa tervislikumad kui praegu läänes toodetavad toiduained. ELiga ühinemise ajal meie läbirääkijate tehtud vigade tulemusena kohustasid meie suhtes rakendatud piirmäärad meid kehtestama Poola põllumajandustootmisele suuri piiranguid. See toiduainete tootmise kunstliku piiramise poliitika on nüüd kaasa toonud drastilised tagajärjed kogu Euroopa jaoks. Toiduainete hindade kasv koos kappava energiahindade inflatsiooniga tabab kõige valusamalt pensionäre. Euroopa vaeste inimeste arv kasvab ähvardavalt ning haarab üha suuremat hulka inimesi, eriti paljulapselisi peresid, kellel on praegu raske kuust kuusse ära elada.
Uutes liikmesriikides, kaasa arvatud Poolas, on palju maa-alasid, mida seni pole kunagi haritud. Nende kasutuselevõtmisega saaks tööstus hakata tootma näiteks biokütuseid, mis avaldavad olulist mõju praegusele toiduainete hinnatõusule. See eeldab aga radikaalset muutust Euroopa Komisjoni ametnike lähenemisviisis sellele probleemile, samuti koheste sammude astumist, et kasutada ära uute liikmesriikide tootmispotentsiaali.
Ilda Figueiredo  
kirjalikult. - (PT) Toiduainete hinnatõusu põhjused Euroopa Liidus ja arenguriikides on erinevad, aga me ei saa eirata ühise põllumajanduspoliitika panust sellesse ning asjaolu, et põllumajandust suunatakse biokütuste tootmise poole.
Seda teemat rõhutavad mitmed asutused. Näiteks EMÜ teaduskomisjoni arvates peaks EL peatama eesmärgi, et aastaks 2020 peab biokütuste osakaal olema 10%. Isegi Maailmapanga president rääkis toidupuuduse all kannatavatest riikidest ning kutsus biokütuse tooraine tootjaid üles ajutiselt oma kasvatustegevust peatama. ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon ise on hoiatanud toiduga seotud rahutuste eest. Mitmetes Aafrika ja Aasia riikides on toimunud toidupuuduse pärast meeleavaldusi ning on tekkinud tõsiseid sotsiaalseid pingeid. ÜRO toiduküsimuste eriraportöör Jean Ziegler ütles, et massiline biokütuste tootmine on kuritegu inimkonna vastu, kuna see mõjutab toiduainete hindu maailmas.
Seda nõutuks tegevam on asjaolu, et Euroopa Komisjon on kinnitanud kindlaksjäämist eesmärgile, mille kohaselt 10% maanteetranspordis kasutatavast kütusest peab olema saadud biomassist või taimsetest õlidest.
Silvia-Adriana Ţicău  
kirjalikult. - (RO) Eurostati andmeil kasvas põllumajandussaaduste reaalhind 2007. aastal võrreldes 2006. aastaga Euroopa Liidus 5% võrra ning suurim kasv, 15,8%, registreeriti Rumeenias.
Euroopas oli piima ja kanaliha hinnatõus 7,8% ning põllusaadustest kasvas kõige enam teravilja (45,4%) ja söödavilja (11,5%) hind. Ka selles osas registreeriti kõige suurem hinnatõus (29,2%) Rumeenias.
Möödunud aastal kasvas põllumajandussaaduste tootjahind Euroopas 4,6% võrra, samas kui tootmiskulud kasvasid 5,3% ning toetuste tase vähenes 3,1%. Uutes liikmesriikides kasvasid põllumajandustootjate kulud järsult ning toetused on väga madalad. Kõige suurem tulude vähenemine põllumajandustootja kohta registreeriti Bulgaarias (-18,6%) ja Rumeenias (-16,1%). Madal väärtus, põllumajandustoetuste mittemaksmine ning raskused põllumajanduslaenude saamisel ei võimaldanud põllumajandustehnoloogiate kasutusele-võttu, mistõttu saagikus hektari kohta oli väga väike.
Konkurents põllumajandusmaa kasutamise pärast aitab samuti toiduainete hinnatõusule kaasa ning 2007. aastal kasvas biokütuste põllukultuuride jaoks mõeldud ala 2006. aastaga võrreldes 13,6% võrra ning ajavahemikuga 2002-2006 võrreldes 31,5% võrra.
Iuliu Winkler  
kirjalikult. - (RO) Viimased arengud maailma põllumajandussaaduste turgudel on tekitanud olukorra, millega tegelemiseks on valmis vähesed valitsused. Tohutud hinnatõusud, eriti põhiliste teraviljade osas, ähvardavad miljoneid inimesi nälga jätta.
See uus tegelikkus peab saama vastuse valitsustelt ja Euroopa institutsioonidelt.
See põllumajandustoodangu uus hinnatase annab uusi võimalusi tootjatele, kaasa arvatud ELi liikmesriikide tootjatele. Rumeenias elab 40% elanikkonnast maapiirkondades, paljud neist on põllumajandustootjad.
Põllumajandussaaduste turgude uus olukord annab neile võimaluse parandada oma majandustulemusi ning selle kaudu tõsta oma elustandardit.
Kahjuks reageerib põllumajandussektor maailmaturu hinnamuutustele väga aeglaselt. Väiketootjad peavad toime tulema suure bürokraatiaga ning on ebasoodsamas olukorras läbirääkimistel hankelepingute üle suurte hulgimüüjatega, kes on turgu valitsevas seisundis.
EL peaks toetama väikesi põllumajandustootjaid, et nad saaksid teenida oma töö eest suuremat tulu. Väikeste põllumajandustootjate juurdepääsu turgudele tuleb lihtsustada ning ülemaailmsete hulgimüügiettevõtete suhtes tuleb kehtestada läbipaistvad eeskirjad, mis hoiaksid ära konkurentsivastased poliitikad.
