Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu.
Onko huomautettavaa?

Posselt
Arvoisa puhemies, tämänpäiväisessä pöytäkirjassa on liite, josta ilmenee, että suhteista assosioituneisiin maihin vastaavien parlamentaaristen sekavaliokuntien puheenjohtajisto olisi jo valittu. Kuitenkin jos luette työjärjestystä, huomaatte, että 170 artiklan 6 kohdassa sanotaan, että sekavaliokuntien muodostamisessa - tämä on eri asia kuin parlamenttien välisistä suhteista vastaavat valtuuskunnat -, siis että suhteista assosioituneisiin maihin vastaavien parlamentaaristen sekavaliokuntien muodostamisessa on noudatettava samaa menettelyä kuin valiokuntienkin muodostamisessa. Niin me olemme tähän asti myös tehneet. Se tarkoittaa, että on pidettävä vaalit kuten valiokunnissakin. Se, että asiasta neuvotellaan puolueryhmien kesken, on toinen asia. Joten: parlamenttien välisistä suhteista vastaavien valtuuskuntien osalta asia päätetään täysistunnossa, mutta suhteista assosioituneisiin maihin vastaavien parlamentaaristen sekavaliokuntien osalta sovelletaan minun nähdäkseni 170 artiklan 6 kohtaa. Tämän pyydän ottamaan huomioon.
Sitten on vielä toinen kohta, josta haluaisin huomauttaa. Määräaika asiaa koskevien ehdotusten jättämiselle päättyi eilen kello 10. Ehdotukset, siis asiakirjat, joiden pohjalta äänestimme, saimme kuitenkin eilen vasta kello 10: n jälkeen, joten minun on pidettävä koko äänestystä kyseenalaisena. Pyydän, että tarkistatte molemmat näistä kohdista ja annatte minulle niistä tiedon seuraavassa istunnossa.

Puhemies
Hyvä kollega, ilmoitan ensimmäisen asian parlamentin puhemiehelle, joka puhuu siitä ryhmien puheenjohtajien kanssa puheenjohtajakokouksessa. Toisen kysymyksen osalta istuntopalvelujen yksikkö ilmoittaa minulle, että kaikki edelliseen istuntoon liittyvät asiakirjat oli jaettu teille. Panemme kuitenkin huomautuksenne merkille.

Rübig
 Arvoisa puhemies, pyytäisin, että äänestystuloksia pidettäisiin näyttötaululla vähintään kymmenen sekunnin ajan, niin että ne ehtii kirjoittaa jatkossa muistiin. Meillä on nyt uusi äänestyslaitteisto ja sen pystyy ehkä ohjelmoimaan niin, että äänestystulokset näkyvät vähintään tuon kymmenen sekuntia.

Puhemies
Hyvä kollega, panemme tämän merkille. Uskon, että monet ovat kanssanne samaa mieltä. On tärkeää, että jokaisen äänestyksen tulokset ovat selvästi nähtävissä.

Langen
Arvoisa puhemies, minulla on kysymys, joka koskee keskiviikon pöytäkirjaa, tarkemmin sanottuna liitettä III, joka jaettiin vasta eilen iltapäivällä ja joka sisältää ehdotukset parlamenttien välisistä suhteista vastaavien valtuuskuntien puheenjohtajistoon nimettävistä henkilöistä. Haluaisin tietää, onko painovirhe, joka esiintyi kaiketi sitovassa tekstissä, jo korjattu. Siinä nimittäin luki, että kollega Sumberg PPE-ryhmästä olisi valittu kahden tällaisen valtuuskunnan varapuheenjohtajaksi, nimittäin Japanin ja Kiinan. Asian kuuluisi olla niin, että kollega Jarzembowski on valittu Japanin valtuuskunnan varapuheenjohtajaksi. Onko virhe korjattu ja onko se sitova?

Puhemies
Hyvä kollega, tämä oikaisu on tehty, ja kaikki on taas kunnossa.

Valdivielso de Cué
 Arvoisa puhemies, haluan viitata arvoisan puhemiehen, Fontainen, eiliseen huomautukseen matkapuhelinten käytön kieltämisestä tässä istuntosalissa, koska mielestäni mikään ei ole parlamentissa tärkeämpää kuin se, että puhumme ja kommunikoimme keskenämme, mutta sen täytyy tapahtua keskusteluissa eikä matkapuhelinten kaltaisten ulkopuolisten välineiden avulla, jotka soidessaan aiheuttavat häiriöitä.
Pyydän, että todellakin ryhdyttäisiin toimenpiteisiin ja että käyttöön otettaisiin rangaistuksia, samoin kuin niitä vastaan, jotka eivät äänestä. Niitä, jotka häiritsevät keskustelua tässä istuntosalissa, täytyy rangaista tai heitä on kiellettävä tulemasta istuntosaliin tai heiltä on otettava pois matkapuhelin. Pyydän, että ryhdyttäisiin tehokkaisiin toimenpiteisiin.
Suosionosoituksia

Puhemies
Hyvä parlamentin jäsen, ilmoitan tämän varmasti puhemiehelle, mutta minusta tuntuu siltä, että ensimmäiseksi on vedottava kaikkien kollegojen kohteliaisuuteen ja käytöstapoihin. Olen vakuuttunut siitä, että ajan myötä kaikki oppivat ottamaan toisensa huomioon. Toivon joka tapauksessa, ettei meidän tarvitse ryhtyä rangaistustoimiin. Puhumme tästä puhemiehistössä, jotta tämä ongelma saataisiin ratkaistua.

Friedrich
Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin huomauttaa, että ongelmia oli ilmeisesti nimenomaan saksan käännöksessä. Huomauttaisin toisestakin asiasta: oletteko tietoinen siitä, mitä Posseltin ilmoitus merkitsee? Jos Posseltin täällä esittämä arvostelu pitää paikkansa, meillä ei ole valtuuskunnissa yhtään asianmukaisesti valittua puheenjohtajaa ja varapuheenjohtajaa. Tämä on poikkeuksellisen vakavasti otettava asia, ja se on sen vuoksi käsiteltävä kiireellisesti. Pyydän sen vuoksi, että puhemiehistö selvittää ja käsittelee asian mitä pikimmin, sillä joudumme muuten lähtemään kesätauolle valtuuskuntien kannalta täysin epäselvässä tilanteessa, ja sellaista ei saa tässä parlamentissa tapahtua!
Suosionosoituksia

Puhemies
Hyvä kollega, ensimmäisen kysymyksen osalta minulle ilmoitetaan, että saksan käännöspalvelu näyttää onneksi taas toimivan, ja olen siitä hyvin iloinen. Ja toisen asian osalta luulen teidän olevan oikeassa. Ilmoitan huomautuksenne ja muiden tekemät huomautukset puhemiehellemme. Koska olette puhemiehistössä, tiedän, että myös te pidätte huolta tämän asian ilmoittamisesta.

Provan
 Arvoisa puhemies, siitä, että jäsenet nousevat ilmoittamaan, ettei heidän nimeään ollut merkitty edellisen päivän läsnäololistaan, on jo muodostunut parlamentissa jonkinlainen perinne. Minun nimeäni ei jostakin syystä ole merkitty eiliseen listaan. Olisi kenties parempi, että voisimme vain mennä jonkin vastaanottotiskin luokse ja kertoa jollekin virkailijalle, ettei nimeämme ollut listassa, kuin että meidän täytyy nousta ilmoittamaan se koko parlamentille.

Puhemies
Hyvä kollega, oikaisemme tämän. Sanon lisäksi, että annoitte täten uusille kollegoillemme tilaisuuden oppia, että voitte näin toimia ja että ilmoittamanne menettely on jo mahdollinen parlamentin kollegoillemme, mikä helpottaa hieman istunnon kulkua, eikä parlamentin jäsenen tarvitse välttämättä ilmoittaa suullisesti unohduksesta.

Vander Taelen
Arvoisa puhemies, kuuntelin tänä aamuna erittäin kiinnostuneena, kuinka Belgian radiossa kerrottiin asiantuntijakomitean toisen kertomuksen tärkeimmistä johtopäätöksistä. Minusta on kyllä hieman ikävä todeta, että kertomus täällä tiedonvälityksen pääpyhäkössä ajautuu ilmeisesti helpommin lehdistön käsiin, jopa sellaiseen kaukaiseen maahan kuin Belgiaan, kuin parlamentin jäsenten pöydille. Kollega Staes esitti asiasta eilen kysymyksen. Olen kuullut, että hän on onnistunut saamaan kertomuksen käsiinsä, mistä onnittelen häntä, mutta olisin kyllä odottanut vähintäänkin sitä, että kaikki jäsenet olisivat saaneet tämän kertomuksen eilen.

Puhemies
Näin on tehty, hyvä kollega, näyttää siltä, että kertomus on jaettu kaikille parlamentin jäsenille. Ehkä teidän on otettava yhteyttä asiakirjojen jakamisesta vastaavaan yksikköön. Näin minulle joka tapauksessa ilmoitetaan, ja pidän huolta siitä, että tämä tieto todella vahvistetaan ja että jokainen saa varmasti kertomuksen haltuunsa. Muun osalta tiedätte, että tiedotusvälineet onnistuvat valitettavasti joskus hankkimaan tietoja, ennen kuin asioista tiedotetaan virallisesti. Tämä on tärkeä keskustelunaihe yhteiskunnissamme.

Maij-Weggen
 Arvoisa puhemies, tahtoisin tehdä työjärjestystä koskevan huomautuksen - ja arvoisa komission jäsen ei saa käsittää tätä henkilökohtaisena huomautuksena, vaikka se koskeekin hänen läsnäoloaan täällä. Ryhdymme kohta keskustelemaan täällä kilpailulainsäädännöstä jalkapallon yhteydessä. Se on tämän aamun aiheena. Siksi kilpailupolitiikka-asioista vastaavan komission jäsenen, Van Miertin, kuuluisi olla täällä. Olemme aikaisemmin saaneet toistuvasti havaita, että tänne on ilmestynyt komission jäseniä, jotka eivät ole olleet toimivaltaisia esityslistan aiheen huomioon ottaen. Kehotan teitä vakavasti keskustelemaan komission puheenjohtaja Prodin kanssa puhemiehistössä siitä, että tiettyjen aiheiden ilmestyessä esityslistallemme juuri ne komission jäsenet tulevat paikalle, joiden toimialaan kyseinen aihe todella kuuluu. Tätä ei ole tarkoitettu Kinnockille henkilökohtaisesti, sillä hän pitää ehkä paljon jalkapallosta, ja tiedän, että hän on taitava komission jäsen, mutta mielestäni tämä asia on liian tärkeä annettavaksi uudelleen, uudenkin parlamentin käsiteltäväksi. Niiden komission jäsenten, joiden alaan aihe kuuluu, on oltava täällä silloin, kun heidän aihettaan käsitellään.
Suosionosoituksia

Puhemies
Hyvä parlamentin jäsen, te tiedätte, että puheenjohtaja Prodi on nimennyt uuteen komissioon jäsenen, joka vastaa suhteista parlamenttiin. On tärkeää, että voimme kertoa puheenjohtaja Prodille ja tälle uudelle komission jäsenelle ehdotuksestanne kutsua komission jäsenet vastaamaan hyvin yksityiskohtaisesti niihin kysymyksiin, joista he ovat vastuussa. Tiedän kuitenkin, että komissio on kollektiivinen toimielin ja että komission jäsen Kinnock on varmasti hankkinut kaikki tarpeelliset tiedot voidakseen vastata meille tänä aamuna, ja kiitän häntä hänen läsnäolostaan.
Pöytäkirja hyväksyttiin.

Ranskan jalkapalloliitolle langetetut sakot yhteisön kilpailulainsäädännön rikkomisesta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma Ranskan jalkapalloliitolle langetetuista sakoista yhteisön kilpailulainsäädännön rikkomisesta.

Kinnock, Neil
Haluaisin aluksi vastata Maij-Weggenin sanoihin. Hän esitti asiansa hyvin ja ymmärrettävästi. Tiedän, että tämä asia on hänelle tärkeä ja ettei hän suinkaan ole ainoa.
Vaikka en luonnollisestikaan voi vaatia kollegaani Loyola de Palaciota, jolla on nyt onni olla parlamentin jäsen, kehittämään politiikkaansa ja lähestymistapaansa parlamentissa, monen mielestä komission ja parlamentin on nyt oikea aika jatkaa keskusteluja joistakin menettelyistä ja toimintatavoista tässä parlamentissa, joka siis kokoontuu useammassa kuin yhdessä paikassa, sekä kollegion toimintatavoista ja menettelyistä. Toivon, että keskustelut voidaan aloittaa viipymättä, koska siitä saattaisi olla molemminpuolista hyötyä ja se saattaisi edistää vastuuvelvollisuutta ja avoimuutta unionin eduksi.
Haluaisin antaa komission puolesta seuraavan julkilausuman asiasta, jota parlamentti parhaillaan käsittelee. Komissio teki tällä viikolla virallisen oikeudellisen päätöksen viime vuonna Ranskassa pidettyjen jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen paikallisia järjestäjiä vastaan. Kilpailun järjesti CFO. Päätöksen taustalla oli se, että järjestäjien lipunmyyntijärjestelyt olivat syrjiviä.
Kuten parlamentti muistanee, CFO: n vuosina 1996 ja 1997 käyttämä järjestelmä suosi niitä kuluttajia, joilla oli osoite Ranskassa. Komission mielestä järjestäjät käyttivät väärin määräävää markkina-asemaansa, mikä on perustamissopimuksen 82 artiklan vastaista. Tämä oli yhteisön historiassa ensimmäinen tapaus, kun perustamissopimuksen 82 artiklan nojalla on rangaistu sellaisesta syrjivästä käytännöstä, joka vahingoittaa kuluttajien etuja, ilman että sillä on merkittävää vaikutusta markkinoihin. Komissio ottikin päätöstä tehdessään huomioon sen seikan, ettei ollut olemassa aiempia komission päätöksiä tai tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, johon CFO olisi voinut tukeutua lipunmyyntipolitiikassaan. Lisäksi oli selvää, että CFO: n vuosina 1996 ja 1997 käyttämät lipunmyyntijärjestelyt olivat täsmälleen samanlaiset kuin aiemmissa maailmanmestaruuskilpailuissa ja muissa vastaavissa merkittävissä kansainvälisissä kilpailuissa käytetyt järjestelyt.
Kuten parlamentti muistanee, komissio reagoi Ranskan ulkopuolella asuvien ihmisten valituksiin siitä, että heidän oli mahdotonta ostaa lippuja, käynnistämällä tutkimuksen. CFO muuttikin nopeasti politiikkaansa ja pyrki varmistamaan sen, että vuonna 1998 myydyt liput olivat kaikkien saatavilla. Tuolloin 100 000 lippua myytiin ensiksi ehtineille.
Komissio arvioi, että nämä tekijät - ennakkotapausten puuttuminen, aiempien kansainvälisten kilpailujen lipunmyynnissä noudatetut tavat ja CFO: n rakentavat toimenpiteet - oikeuttivat pikemminkin symboliseen kuin rangaistusluonteiseen sakkoon. Lisäksi on syytä mainita, että mikäli Ranskassa vuonna 1998 pidettyjen maailmanmestaruuskilpailujen järjestäjille olisi määrätty suurempi sakko, komission olisi ollut pakko harkita toimia aiempien merkittävien kilpailujen järjestäjiä vastaan, joiden käyttämät lipunmyyntijärjestelyt olivat täsmälleen samanlaisia. Tämä olisi voinut johtaa toimiin esimerkiksi vuonna 1996 pidettyjen Euroopan mestaruuskilpailujen järjestäjiä vastaan, sillä tuolloin käytetty myyntijärjestelmä suosi maan kansalaisia ulkomaisten kannattajien kustannuksella.
Ranskalainen järjestelykomitea ei ole tavallinen voittoa tavoitteleva liikeyritys. Se ajaa jalkapalloilun etuja, ja on tärkeää todeta, että kaikki tuotto on mennyt jalkapalloilun hyväksi. Ranskalaisen järjestelykomitean sakottaminen merkitsee sitä, että ruohonjuuritason jalkapallolta ja sen edistämiseltä viedään rahaa, joka sitten siirretään Euroopan komission kassaan. Se tuskin on kenenkään aidon jalkapallon ystävän mielestä järkevää tai hyväksyttävää.
Tiedän, että jalkapallon kannattajat eri puolilla unionia ovat arvostelleet voimakkaasti 1 000 euron sakon suuruutta. Kollegani ja minä pystymme toki ymmärtämään tällaiset reaktiot silloin, kun ne eivät perustu tosiseikkoihin. Toivon kuitenkin, että tässä parlamentissa ja muuallakin ymmärretään tämän tapauksen kannalta olennaiset tekijät. Tämän tapauksen merkittävä - ja mielestäni valaiseva - opetus on selvä. Kaikkien tulevien urheilukilpailujen järjestäjät tietävät nyt selvästi, että lipunmyyntijärjestelyissä on noudatettava täysin Euroopan yhteisön kilpailusääntöjä eivätkä ne saa olla syrjiviä. Toiseksi he tietävät, että komissio ryhtyy viipymättä toimiin niitä järjestäjiä vastaan, jotka eivät noudata näitä sääntöjä. Kolmanneksi he tietävät, että symbolista lähestymistapaa voidaan soveltaa vain kerran ja vain tietyissä olosuhteissa.
Tämä tarkoittaa komission mielestä sitä, että urheilun kannattajien oikeudenmukaista kohtelua koskevia normeja on selkiytetty ja vahvistettu. Vastaisuudessa laki suojelee heitä varmasti syrjinnältä. Esimerkiksi Belgiassa ja Alankomaissa vuonna 2000 pidettävien Euroopan mestaruuskilpailujen järjestäjät ottivat yhteyttä komissioon, ja he ovat muuttaneet myyntijärjestelmänsä yhteisön lainsäädännön edellyttämän tavan mukaisesti. Kertaakaan aiemmin näin suurta osuutta lipuista ei ole ollut yleisön saatavilla, niin että kaikilla Euroopan unionin kansalaisilla on täysin samat oikeudet. Pyrimme tekemään näin jatkossakin.
Tämä on asian valoisa puoli. On sääli, että sillä piti ensin olla varjopuolensa.

Perry
 Arvoisa puhemies, haluan onnitella komission jäsen Kinnockia hänen äskeisestä julkilausumastaan. En todellakaan tiedä, miten hän onnistui pitämään naamansa peruslukemilla, kun hän luki sen ääneen. Komission antama julkilausuma oli aivan järkyttävä. En syytä itse komission jäsen Kinnockia, mutta syytän todellakin eroavan komission toimia, asennetta ja itse asiassa sen toimettomuutta. Säälittävä komissio on antanut säälittävän sakon. Voimme vain sanoa, että tämä on täysin tyypillinen esimerkki siitä, miten se on hoitanut asioita viiden viime vuoden aikana. Toivon vain, että komission puheenjohtajaksi valittu Prodi pitää tätä esimerkkinä siitä, miten asioita ei pidä hoitaa.
Olin yksi niistä 32: sta parlamentin jäsenestä, jotka nostivat viime vuonna siviilikanteen Ranskan tuomioistuimissa viimeisenä yrityksenä saada muualla Euroopassa asuville kannattajille enemmän lippuja. Valitettavasti kuulimme Ranskan tuomioistuimissa, että siinä vaiheessa oli myöhäistä jakaa lippuja uudelleen, vaikka Ranskan tuomioistuimissa myönnettiinkin, että noudatetussa menettelyssä oli rikottu unionin sääntöjä.
Haluaisin huomauttaa, että kullekin siviilikanteen nostaneelle parlamentin jäsenelle aiheutuneet kustannukset olivat, yllätys, yllätys, 1 000 punnan suuruusluokkaa, siis hieman enemmän kuin maailmanmestaruuskilpailujen järjestäjille nyt määrätty sakko.
Komissiolla olisi halutessaan ollut valtuudet määrätä noin 20 miljoonan euron suuruinen sakko - ehkä jopa suurempikin -, jos se olisi suhtautunut asiaan vakavasti. Se ei suhtautunut asiaan vakavasti vuonna 1997, kun se olisi voinut ryhtyä toimiin varmistaakseen sen, että liput jaetaan oikeudenmukaisesti. Se ei suhtautunut asiaan vakavasti vuonna 1998, kun kyseinen ongelma ilmeni ja muualla Euroopassa asuvilta kannattajilta evättiin mahdollisuus nähdä maailmanmestaruuskilpailut. Se ei nytkään suhtaudu asiaan vakavasti. Millainen viesti tämä on urheilukilpailujen järjestäjille? Komission jäsen Kinnock kutsui tätä symboliseksi sakoksi. No, komissio todellakin antaa tästä sellaisen kuvan, ettei se suhtaudu asiaan lainkaan vakavasti. Tässä on kyse suuren luokan liiketoiminnasta. Pelissä on mukana huomattavia rahasummia. Kuulin, että maailmanmestaruuskilpailujen liikevaihto oli 300 miljoonan punnan suuruusluokkaa; sakko on 1 000 euron suuruusluokkaa. Tätä ei yksinkertaisesti voida hyväksyä.
Tästä kaikesta saa sellaisen kuvan, että komissio katsoo asiaa läpi sormien ja ettei se ole huolissaan asiasta. Se sanoo suurkilpailujen järjestäjille: " Voitte edelleenkin riistää kannattajia." Se sanoo myös, että tällä tavalla edistetään - ja se edistää - lipuilla käytävää katukauppaa. Sen täytyy estää se jollakin tavalla. Urheilu on nykyisin suuren luokan liiketoimintaa. Komission täytyy tulevaisuudessa osoittaa, että se on tosissaan, ja varmistaa, että urheilussa, kuten muussakin Euroopassa harjoitettavassa liiketoiminnassa, täytyy noudattaa unionin sääntöjä ja määräyksiä.

Ford
Arvoisa puhemies, kiitän komissiota ja komission jäsen Kinnockia tästä julkilausumasta, jota pyysin aiemmin tällä viikolla. Vaikka pidänkin myönteisenä sitä, että he saapuivat tänne antamaan julkilausuman, olen pettynyt sen sisältöön.
En kuulemma pidä jalkapallosta: minulla on Manchester Cityn kausikortti. Komission jäsenellä on kuulemma samantapaisia ongelmia, sillä hänen huhutaan kannattavan Cardiff Cityä, mikä saattaa selittää osan nykyisistä vaikeuksistamme. Olen kuitenkin yhtä mieltä siitä, että Ranskan jalkapalloliitto järjesti suurenmoisen jalkapallojuhlan. Ranskan " monivärijoukkue" vaiensi muukalaisvihamieliset ja rasistit, jotka - kuten Le Pen tai entinen kollegamme Mègret, jota täällä ei juuri kaivata - ovat sitä mieltä, että on oltava valkoihoinen voidakseen olla ranskalainen. On kuitenkin tärkeää huomata, että tässä asiassa rikottiin selvästi kilpailusääntöjä. Komission jäsen Kinnock sanoi, että muualla Euroopassa asuville jalkapallofaneille myytiin noin 180 000 lippua. Tämä tapahtui sen jälkeen, kun 600 000 lippua oli myyty syrjivää menettelyä noudattaen. Järjestelykomitea tieten tahtoen ja provosoivasti jätti aluksi noudattamatta vaatimusta, jonka mukaan kaikkia Euroopan unionin kansalaisia täytyy kohdella yhdenvertaisesti, ja rikkoi selvästi perustamissopimuksen 82 artiklaa. Tällöin se kasvatti selvästi voitto-osuuttaan, kun se myi lippupaketteja yrityksille. Lippua ei voinut ostaa soittamalla ja maksamalla 500 frangia, mutta 5 000 frangilla saattoi saada saman lipun ja kouluruokalan tasoa vastaavan aterian - minulla on kokemusta yritysten vieraanvaraisuudesta.
Jos komission jäsen Kinnock kysyy, olenko sitä mieltä, että Euroopan komissio voisi auttaa pikemminkin ruohonjuuritason jalkapalloa kuin monikansallisia yrityksiä, joiden täytyy saada voittoa, antaisin ääneni Euroopan komissiolle. Tämä ei ehkä ole kovin suosittu näkemys, mutta en ole juuri havainnut, että ne ihmiset, jotka ansaitsevat jalkapallolla miljoonia, sijoittaisivat rahoja jalkapallon hyväksi. He sijoittavat niitä franchising-toimintaan ja muuhun vastaavaan.
Tämä vaaransi myös tuhansien jalkapallofanien turvallisuuden. Kymmenettuhannet ranskalaiset miehet ja naiset kaupustelivat lippuja pimeästi. Jos he ostivat sallitut neljä lippua tärkeään otteluun ja myivät ne katukaupassa, he saivat riittävästi rahaa kahden hengen kahden viikon Australian-lomaa varten. Olisi ollut hyvin vaikea kuvitella, että ranskalaiset miehet ja naiset eivät olisi ostaneet lippuja ja myyneet niitä pimeästi, ja näin selvästikin tapahtui.
Eikö komission jäsen ole tässä tilanteessa sitä mieltä, että jalkapallofanien mielestä 1 000 euron sakko - sama summa, jonka lippu Englanti-Argentiina-otteluun suunnilleen maksoi katukaupassa - on täysin naurettava, että lippujen kaupustelijat ilahtuvat tästä uutisesta ja että aidot jalkapallofanit ovat pettyneitä? Eikö hän voi vahvistaa, että olisimme voineet määrätä Ranskan jalkapalloviranomaisille noin 100-200 miljoonan frangin suuruisen sakon, joka on noin 10 % heidän saamistaan lisätuloista? Eikö hän ole sitä mieltä, että se, että järjestelykomiteaa ei enää ole olemassa, on itse asiassa pelkkä tekosyy, kun Ranskan jalkapalloliitto on selvästikin vastuussa asiasta?
Eikö hän ole sitä mieltä, että vuoden 2000 ja 2004 Euroopan mestaruuskilpailujen järjestäjille ja mahdollisille vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailujen järjestäjille, pidetään ne sitten Saksassa tai Yhdistyneessä kuningaskunnassa, on annettu sellainen viesti, että he voivat rikkoa sääntöjä ja maksimoida voittonsa ja että loppujen lopuksi se maksaa heille vain pikkusumman?
Pitäisikö komission kohdella jalkapalloa eri tavalla kuin mitä tahansa muuta monen miljardin punnan teollisuutta? Minusta vaikuttaa siltä, että jos kyse olisi ollut televiestintä- tai muusta alasta, symbolinen sakko siinä tilanteessa, että joku on kasvattanut voitto-osuuttaan 200 tai 300 miljoonalla punnalla, olisi ollut yhtä naurettava kuin tämä symbolinen sakko on jalkapallofanien mielestä.

Watson
 Arvoisa puhemies, belgialainen entinen sosialistikollegamme De Coene ja minä johdimme 30 Euroopan parlamentin jäsenen ryhmää, joka vei tapauksen viime vuonna Pariisin korkeimpaan oikeuteen. Tuomioistuin oli kanssamme samaa mieltä. Sen mukaan CFO oli rikkonut unionin lainsäädäntöä. Se hylkäsi kanteemme muotoseikan takia ja totesi, ettei meillä ollut oikeutta nostaa kannetta. Ryhdyimme kuitenkin toimiin, koska Euroopan komissio ei mielestämme puolustanut unionin kansalaisten oikeuksia. Tuolloin komission jäsen Van Miert vakuutti meille, että komissio veisi tämän asian loppuun asti. Nuo toimet, kuten Perry on todennut, tulivat maksamaan kullekin meistä yli 1 000 euroa. Parlamentin jäsenet ovat vihaisia siitä sakosta, jonka Euroopan komissio on määrännyt CFO: lle. Voin hyvin kuvitella, miksi komission jäsen Van Miert ei halunnut tulla tänään paikalle henkilökohtaisesti antamaan tätä julkilausumaa.
Tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun maailmanmestaruuskilpailujen järjestäjät ovat peukaloineet lipunmyyntiä tavallisen jalkapallofanin tappioksi. Tämä on kuitenkin ensimmäinen kerta, kun he ovat mainostaneet kilpailuja ensimmäisinä miljardin dollarin maailmanmestaruuskilpailuina. He ovat tienanneet miljoonia syrjivillä myyntijärjestelyillä. Jos komissio olisi suhtautunut tähän 82 artiklan rikkomiseen yhtä vakavasti kuin muilla liiketoiminnan alueilla tapahtuviin väärinkäytöksiin, tämä sakko ei olisi ollut 600 puntaa vaan 6 miljoonaa puntaa tai enemmän.
Komission jäsen sanoi, että kuluttajien etuja vahingoitettiin mutta että tällä ei ollut vakavaa vaikutusta markkinoihin. Väitän komission jäsenelle, että tämä vaikuttaa erittäin vakavasti Euroopan unionin maineeseen. Hän sanoi, ettei CFO voinut tukeutua mihinkään. Entäpä se sakko, jonka komissio määräsi vuonna 1990 pidettyjen maailmanmestaruuskilpailujen italialaisjärjestäjille ja joka oli itse asiassa suurempi kuin CFO: lle tänä vuonna määrätty sakko? Entäpä CFO: n ja Euroopan komission välillä käyty kirjeenvaihto, joka alkoi heinäkuussa vuotta aiemmin?
Toisin kuin Ford, joka edustaa maan lounaisosaa mutta kannattaa Manchester Cityä, minä en kannata mitään jalkapalloseuraa, mutta kannatan kyllä unionin kansalaisten oikeutta suojautua syrjiviltä käytännöiltä ja määräävän markkina-aseman väärinkäytöltä. Kannatan Euroopan unionia, kun se pyrkii suojelemaan entistä paremmin näitä kansalaisia. Tämä sakko antaa mielestäni unionin kansalaisille sellaisen viestin, että Eurooppa on suuren luokan liiketoiminnan eikä tavallisen kadunmiehen puolella.
Tämä on mielestäni surkuteltava loppu surkuteltavalle komissiolle. Toivon, että kun uuden komissiomme jäsenet on hyväksytty syyskuussa, heillä on hieman enemmän selkärankaa ryhtyä tällaisiin toimiin unionin kansalaisten puolesta.
Suosionosoituksia

Berthu
Arvoisa puhemies, päinvastoin kuin edelliset puhujat, jotka olivat muuten kaikki brittiläisiä - kas vain, onpa outoa! -, haluaisin puolestani esittää vastalauseen komission päätöksestä, joka on mielestäni melko ällistyttävä, rangaista Ranskan jalkapalloliittoa, koska jalkapallon maailmanmestaruuskisojen lipunmyynnissä tapahtui mukamas syrjintää. Komission jäsen Kinnock muistutti kuitenkin aivan perustellusti siitä, että kyse oli edellisissä maailmanmestaruuskisoissa perinteeksi muodostuneesta käytännöstä.
Hyvät kollegat, miksi tämä on perinteinen käytäntö? No, aivan yksinkertaisesti siksi, että tämäntapaiset maailmanmestaruuskisat ovat yhden maan järjestämät ja tämän maan veronmaksajien kustantamat. Hieman suuremman kiintiön varaamista tämän maan asukkaille pidetään näin ollen kohteliaana ja hyvänä käytäntönä. Kun esimerkiksi jokin yritys käynnistää osakeannin, ryhtyy pääomansa kasvattamiseen ja myy osakkeita, ei pidetä vääränä varata kiintiöitä yrityksen omille työntekijöille, jotka osallistuvat etuoikeutetulla tavalla tämän yrityksen elämään. Tällainen kiintiö on tietenkin syrjintää, mutta se on tässä tapauksessa mielestäni perusteltua syrjintää. Olen niin muodoin sitä mieltä, että komissio sovelsi virheellisesti perustamissopimuksen 82 artiklaa, koska tässä tapauksessa ei ollut kyse hallitsevan markkina-aseman väärinkäytöstä, vaan verotuksellisesti hyvin erityisen tilanteen täysin perustellusta ja selitettävissä olevasta hyväksi käyttämisestä.
Arvoisa puhemies, haluaisin kuitenkin vielä jatkaa aiheesta, koska tämä lippuasia on loppujen lopuksi pikkujuttu, joka ei vaikuta suuremmin maidemme elämään, mutta on olemassa muita paljon vakavampia tapauksia, joissa komission toimintaa ohjaa samanlainen ääriajattelu, joka voi aiheuttaa erittäin vakavia vääristymiä maidemme talouteen ja työllisyystilanteeseen.
Ajattelen esimerkiksi rangaistusta, joka langetettiin tuolloinkin Ranskalle, koska maa oli myöntänyt sosiaaliturvamaksujen alennuksia muutamille tekstiilialan yrityksille, jotka olivat palkanneet työntekijöitä sellaisessa kansainvälisessä tilanteessa, jonka tiedätte, hyvät kollegat, olevan erittäin vaikea, etenkin kansainvälisten sopimusten vuoksi, jotka juuri komissio on neuvotellut. Nämä tekstiiliyritykset joutuvat siis palauttamaan saamansa sosiaalituet sellaisen näkemyksen takia, joka on ehdottoman kiihkoileva, ahdasmielinen ja typeryyden rajoilla. Tämä on ehdottomasti pöyristyttävää. Mielestäni parlamentin olisi tulevaisuudessa puolustettava maltillisempaa, oikeudenmukaisempaa ja kohtuullisempaa näkemystä kilpailusta.
Suosionosoituksia

Vander Taelen
 Arvoisa puhemies, tahtoisin mielelläni aluksi lainata suurta alankomaalaista filosofia, Michelsiä, tunnettua jalkapallovalmentajaa, joka sanoi aikoinaan, että jalkapallo on sotaa. Minä puolestani yhtyisin mieluumminkin kannattamaan sellaista mielipidettä, että jalkapallo on vaihtoehto sodalle. Se, mistä haluan tässä puhua, ei koske Ranskan maailmanmestaruuskisoja, haluan vain raottaa hiukan erästä asiaa.
Mielestäni jalkapallo, erityisesti kansainväliset ottelut, on todellakin kunnioitettava sotien vaihtoehto, niin omituiselta kuin tämä saattaakin kuulostaa. Jalkapallon tulisi olla juhlaa ja kansainvälisten kilpailujen, kuten Maailmanmestaruuskisojen tai Euroopan mestaruuskisojen, olisi todella lähdettävä liikkeelle kansan syvistä riveistä. Nykyisin havaittavissa oleva suuntaus ja se, mitä viime vuonna tapahtui Ranskassa, ovat tästä valaisevana esimerkkinä. Tapahtuma, jonka pitäisi olla kansanjuhla, on jossakin määrin muuttunut täysin kaupallistetuksi juhlaksi. Sama suuntaus on havaittavissa myös kansallisten jalkapallo-ottelujen suhteen kaikkialla Euroopassa. Huomaamme, että jalkapallo siirtyy yhä kauemmas tavallisista ihmisistä ja että jalkapallosta on jossain määrin tulossa kaupallinen juhla, jossa piiloudutaan lasin taakse ja mukaviin business-luokan nojatuoleihin.
Siksi tahtoisinkin kehottaa arvoisaa komission jäsentä ryhtymään varmaotteisiin toimiin sen hyväksi, ettei urheilua päästettäisi etääntymään tavallisesta kansasta ja että urheilu pysyisi erillään kaupallisen edun tavoittelusta. Se, mikä pätee jalkapallourheilussa, pätee tietysti myös kilpapyöräilyssä, missä pyöräilijät toisinaan ruiskuttavat itseensä samoja hormoneja, joita annetaan karjalle.
Sen tähden pyydänkin teitä, arvoisa komission jäsen, tekemään oikean toimintasuunnitelman, missä ei enää ole kysymys sakkojen määräämisestä järjestölle, joka on rikkonut jotakin lakisäädöstä vastaan, vaan missä ryhdytään todellisiin toimiin suurten järjestöjen valvomiseksi ja huolehditaan siitä, että Euroopassa järjestettävät Euroopan mestaruuskisat ja Maailmanmestaruuskisat tosiaan pysyvät kansanjuhlana eivätkä muutu kaupallisiksi juhliksi.

Désir
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, en usko, että markkinat voivat olla urheiluelämän järjestämisessä ainoa huomioon otettava tekijä. Vuoden 1998 maailmanmestaruuskisojen kahdesta miljoonasta pääsylipusta suurin osa oli myynnissä suoraan Kansainvälisellä jalkapalloliitolla, joka lähetti itse 203 kansalliselle jalkapalloliitolle lippueriä, joista suurimman osuuden sai 24 lopputurnaukseen selviytynyttä maata, muun muassa Yhdistynyt kuningaskunta. Järjestäjämaan hallussa oli 600 000 lippua, joista se varasi itselleen 37 %.
Ehdotusta, jonka mukaan kaikki liput olisi pitänyt panna myyntiin Euroopan markkinoille, ei ole koskaan toteutettu missään näin suurten urheilutapahtumien osalta, mistä komission jäsen Kinnock äsken muistutti. Esimerkiksi vuoden 1996 jalkapallon Euroopan mestaruuskisoissa, jotka järjestettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, järjestäjämaalle varattiin ei 37 %: a, vaan 42 % lipuista.
Toiseksi, pääsylippujen myynnin hallinta merkitsee sitä, että turvallisuus on hallinnassa 90-prosenttisesti. Se, että maailmanmestaruuskisat onnistuivat myös turvallisuuden kannalta ja että välikohtausten lukumäärä jäi suhteellisen pieneksi, johtui siitä, että tämä lipunmyynnin hallinta mahdollisti esimerkiksi Ranskan ja Iso-Britannian välisen turvallisuusyhteistyön tehokkuuden kannattajaryhmien vastaanotossa, seurannassa ja vartioinnissa, ja yhteistyön avulla oli myös mahdollista välttää tietyt huliganismi-ilmiöt, joita emme halua enää nähdä uudelleen maanosassamme.
Kolmanneksi, mitä enemmän harjoitamme henkilökohtaista myyntiä, sitä enemmän lisäämme mustan pörssin kehittymisen vaaraa. Se on opetus, jonka italialaiset saivat järjestäessään vuoden 1990 maailmanmestaruuskisat, ja Ranskan järjestelykomitea otti tietenkin tuon opetuksen huomioon.
Neljänneksi, kun kyseessä on suosittu urheilulaji ja sellainen maa, joka on investoinut yhdeksän miljardia frangia tällaiseen tapahtumaan, on normaalia kiinnittää huomiota siihen, että järjestäjämaan asukkaat osallistuvat ja suhtautuvat myönteisesti tapahtumaan, ja se on myös menestyksen avaintekijä, mutta on normaalia kiinnittää huomiota myös maan asukkaiden turvallisuuteen ja myös kaikkien ulkomailta tähän tilaisuuteen saapuvien ja isäntämaan vastaanottamien ryhmien turvallisuuteen.
Hyvät kollegat, näitte näiden jalkapallon maailmanmestaruuskisojen aikana tuhansia nuoria Zidanen ja Marcel Dessaillyn kaltaisiksi haluavia katsojia, jotka ovat kotoisin Marseillen, Toulousen ja Strasbourgin työläiskaupunginosista ja jotka saapuivat hurraamaan oikean Zidanen, oikean Dessaillyn ja myös oikean Owenin, oikean Beckhamin ja oikean Di Pietron urotekoja. Kukaan ei voi sanoa, että näillä suurenmoisilla kisoilla olisi ollut rodullisen tai sosiaalisen syrjinnän leima. Ne olivat avoin ja vieraanvarainen kansanjuhla. Ne antoivat kauniin kuvan urheilusta, joukkueidemme ja kansakuntiemme moninaisuudesta ja maanosassamme vallitsevasta veljeydestä. Tiedättekö, että Skotlannista saapuneiden kannattajien ryhmä oli se, joka sai eniten suosiota ja josta ranskalaiset pitivät eniten. Me ranskalaiset emme lähteneet heinäkuussa 1998 lomalle Australiaan, koska koko maailma oli saapunut Ranskaan ja koska olimme Stade de France -stadionilla Saint-Denis'ssä ja Vélodrom-stadionilla Marseillessa työläiskaupunginosiemme asukkaiden kanssa.
Hyvät parlamentin jäsenet, mielestäni Euroopan unionin ensisijaisena tavoitteena urheilun alalla ei ole tällä hetkellä niinkään sellaisen jäsenvaltion rankaiseminen, joka on onnistunut järjestämään menestyksekkäästi tällaisen tapahtuman vaan, kuten Romano Prodi sanoi, pikemminkin se, että unioni ryhtyy todelliseen taisteluun esimerkiksi dopingia vastaan eli sitä vastaan, että pelkkään rahaan keskittyvä ajattelu loppujen lopuksi tappaa urheilun kauneuden ja itse urheiluhengen.
Suosionosoituksia

Gill
 Arvoisa puhemies, puhun täällä miljoonien naispuolisten jalkapallofanien puolesta. Suhtaudun myönteisesti komission jäsen Kinnockin vakuutteluihin.
Minun on sanottava, että olin järkyttynyt siitä, miten Ranskan viranomaiset hoitivat lipunmyynnin. Tiedän, että suuri joukko ihmisiä Britanniassa oli yhtä turhautuneita. Liput annettiin myyntiin liian myöhään, eikä valtaosa ihmisistä pystynyt käyttämään tilaisuutta hyväkseen työasioiden takia. Mielestäni meidän onkin nyt pohdittava tätä asiaa yhteistuumin.
Yksi EU: n toimielinten päätavoitteista on varmistaa se, että kaikkien EU-maiden kansalaisia kohdellaan oikeudenmukaisesti ja yhdenvertaisesti. Tässä tapauksessa syrjittiin miljoonia jalkapallofaneja. Ja kuitenkin tätä rikkomusta vähätellään. Mitkä sitten ovatkin syyt tuohon todella mitättömään sakkoon, se suututtaa erittäin monia faneja. Jälleen yksi tilaisuus päästä lähemmäksi unionin kansalaisia on jätetty käyttämättä. Jalkapalloa kohtaan tunnettu innostus yhdistää kaikkia maita. Mikä onkaan parempi tapa muuttaa imagoamme ja päästä lähemmäksi unionin kansalaisia kuin se, että sanomme, että suhtaudumme jalkapalloon yhtä vakavasti kuin mihin tahansa liiketoiminnan alaan.

Kinnock, Neil
Haluaisin aloittaa siitä, mihin Gill lopetti, ja aivan ensiksi onnitella häntä hänen ensipuheenvuorostaan tässä parlamentissa. Hän ei koskaan enää tunne vastaavanlaista pelkoa eikä saa vastaavanlaista tyydytystä. Olen varma, että koko parlamentti kiittää häntä hänen puheenvuorostaan. Hän todellakin kiteytti komission tunteet monessakin mielessä, kun hän sanoi pahoittelevansa syvästi sitä, että syrjintää esiintyy. Se on komissiossa yleinen tunne, minkä vuoksi kollegani Van Miert ja hänen kollegansa komissiossa pyrkivät erityisesti estämään tehokkaasti vastaisuudessa ja todellakin vuoden 1998 osalta CFO: n käyttämät syrjivät käytännöt.
Haluaisin jatkaa siitä, mihin Vander Taelen lopetti. Kun hän sanoi, että jalkapallo on kelpo vaihtoehto sodalle, mieleeni muistui sanonta, että sodan ensimmäinen uhri on totuus. Kun kuuntelin joitakin tässä keskustelussa pidettyjä puheenvuoroja, en voinut olla ajattelematta, että joskus jalkapallon ensimmäinen uhri on totuus, koska täällä pidettiin pari kiihkeää puheenvuoroa, joissa ei kuitenkaan juuri otettu huomioon tosiseikkoja. Haluaisin vastata komission puolesta ja toistaa joitakin tosiseikkoja. Pahoittelen tätä toistoa, mutta jos ihmiset eivät kuule ensimmäisellä kerralla, ehkäpä he kuulevat toisella kerralla.
Aloitan Perrystä. Nautin siitä, miten hän kosiskeli yleisöä julistamalla, miten säälittävää, järkyttävää ja niin edelleen tämä on. Mitä hän kuitenkin oikeastaan sanoo, kun hän sanoo, että Euroopan komissiolla on valtuudet määrätä 20 miljoonan euron sakko? Teoriassa ja perustuslaillisessa mielessä hän on oikeassa. Onko hän kuitenkin todellakin sitä mieltä, että Euroopan komission pitäisi viedä jalkapallolta 20 tai 30 miljoonaa euroa ja siirtää ne Euroopan komission kassaan? Ford sanoo " kyllä" , hän haluaisi, että Euroopan komissio saisi rahat mieluummin kuin CFO. Hän osoitti etääntyneensä hämmästyttävän kauas yleisen mielipiteen todellisuudesta. Tämä mies on jo pitkän aikaa ollut ystäväni. Ihailen kaikkea paitsi hänen makuaan jalkapalloseurojen osalta. Asia on kuitenkin niin, että jos sillä tavalla olisi menetelty, hän tietää, mitä lehtiotsikoissa olisi lukenut. Sen tietää myös Watson, joka on huolissaan Euroopan unionin maineesta. Hän tietää, että lehtiotsikoissa lukisi: " Jalkapalloilulta viedään euroja."
Olkaamme järkeviä. Onko tässä tilanteessa viisasta viedä jalkapalloilulta suuria rahasummia ja siirtää ne Euroopan komission kassaan, vai onko viisasta ryhtyä toimiin, niin ettei jalkapallo- tai muiden kansainvälisten kilpailujen lippuja voida vastaisuudessa myydä syrjivästi? Sitten Perry sanoo, että hän haluaa, että nämä toimet ovat erittäin jyrkkiä ja ankaria. Voin ymmärtää tuon mielialan. Jotta kuitenkin olisimme johdonmukaisia, meidän pitäisi ryhtyä samanlaisiin toimiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1996 pidettyjen Euroopan mestaruuskilpailujen järjestäjiä vastaan. Tuolloin sanottiin, että jalkapallo palasi kotiin. Olemmeko me todellakin parlamentissa tai missä tahansa muualla sitä mieltä, että meidän pitäisi muistella vuotta 1996 tai vastaavia kilpailuja ja sanoa, että annamme 20 miljoonan euron sakot näiden kilpailujen järjestäjille? Älkää viitsikö. Olkaamme järkeviä.
Haluaisin palata aivan lyhyesti Fordiin. Hän sanoi, että niiden, jotka ansaitsevat rahaa jalkapallolla, pitäisi myös sijoittaa siihen. Hän tietää aivan hyvin, että kannatan hartaasti tuota näkemystä. Olen kuitenkin sitä mieltä, että meidän täytyy tehdä muutakin kuin valvoa kansainvälisen jalkapalloilun lipunmyyntiä, jotta tuo järkevä ja tarpeellinen ajatus varojen kierrättämisestä toteutuisi.
Eräs seikka, johon haluan keskittyä Fordin puheessa, on se, että hänen väittämänsä mukaan komissio antaa vuoden 2000 Euroopan mestaruuskilpailujen ja ehkäpä tulevien maailmanmestaruuskilpailujen järjestäjille Euroopan unionissa sellaisen viestin, että he voivat rikkoa sääntöjä. Täsmälleen päinvastoin on tapahtumassa. Sanoin jo 10 minuuttia ennen Fordin puheenvuoroa, että Belgiassa ja Alankomaissa pidettävien Euroopan mestaruuskilpailujen järjestäjät ovat olleet yhteydessä komissioon, eikä yhtään ainoata lippua tulla myymään syrjivästi. He noudattavat sääntöjä jo nyt ja muodostavat ennakkotapauksen, ja Euroopan unionissa menetellään vastaisuudessa juuri tällä tavalla. Jalkapalloilun ja muiden urheilulajien kannattajat todellakin tietävät nyt, että laki suojelee heitä, ja kilpailujen järjestäjät tietävät, että heitä todellakin rangaistaan ankarasti, jos he rikkovat nyt kaikkien tiedossa olevia sääntöjä.
Näin on asian laita. Säännöt eivät aiemmin olleet tiedossa. Tuomioistuimella ei ole asiaa koskevaa oikeuskäytäntöä. Euroopan komissiolla ei ole asiaa koskevia ennakkotapauksia. Jalkapalloilulta olisi viety rahaa, jos sakko olisi ollut ankarampi. Myös aiempien kilpailujen järjestäjiltä olisi täytynyt periä sakkoja. Asia on niin, että CFO, joka ei siis mielestäni ole ollut aivan nuhteeton, lopetti syrjivän myynnin tutkimuksemme alettua. Kaikki olisivat halunneet, että se olisi tapahtunut aiemmin, mutta se sentään tapahtui. Watson saattaa siis olla oikeassa sanoessaan, ettei tämä ole ensimmäinen kerta, kun järjestäjät ovat manipuloineet lipunmyyntiä. Tämä on kuitenkin ensimmäinen kerta, kun laillinen kilpailusta vastaava viranomainen on lopettanut manipuloinnin ja syrjivän myynnin ja kun yksikään kilpailusta vastaava viranomainen maailmassa on estänyt vastaisuudessa syrjivien menettelyjen käytön lipunmyynnissä.
Watson ymmärsi, kun sanoin, että tässä tapauksessa vaikutus kohdistui kuluttajiin muttei markkinoihin siinä mielessä, mitä markkinoilla yleensä tarkoitetaan. Luulen, että hän myönsi sen, koska hän sanoi, että minä väitin niin ja että ongelmana oli se, että Euroopan maine oli kärsinyt asiasta. Koska kunnioitan suuresti häntä, samoin kuin muitakin tähän keskusteluun osallistuneita, haluaisin sanoa hänelle seuraavaa: maine voi kärsiä vain, jos tapahtunutta vääristellään. Tiedän, ettei kukaan tässä parlamentissa halua sitä. Pyydänkin siksi, että tosiseikat otettaisiin huomioon. Vaikka ymmärränkin täysin kiivaat mielipiteet siitä, miten suuren luokan liiketoiminta nykyisin niin usein sotii aitojen jalkapallofanien etuja vastaan, ja jossakin määrin olen jopa itse samaa mieltä, pyytäisin oikeudenmukaista kohtelua tässä ja myös monessa muussa tapauksessa.
Eräs arvoisa parlamentin jäsen ei todellakaan käyttäytynyt arvolleen sopivalla tavalla sanoessaan, että hän voi ymmärtää tapauksen vakavuuden takia, miksi kollegani Van Miert ei ole täällä. Jos Euroopan unionin 42-vuotisessa historiassa on ollut yhtään komission jäsentä, joka on julkisesti osoittanut rehellisyytensä ja sisunsa, Van Miert on juuri sellainen. Syynä siihen, ettei hän ole täällä tänä aamuna, on se, että hänellä on töitä, eikä suinkaan pelkuruus. On halpamaista edes vihjata, että se on syynä hänen poissaoloonsa.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komission jäsen.

Istuntokauden keskeyttäminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin istuntokauden keskeytetyksi.
Istunto päättyi klo 9.55.

