
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana päätös kiireellisestä käsittelystä:
Ehdotus (KOM(2003)� 506 – C5-0428/2003 – 2003/0190(CNS)) neuvoston päätökseksi makrotaloudellisen lisärahoitusavun myöntämisestä Serbialle ja Montenegrolle ja makrotaloudellisen lisärahoitusavun myöntämisestä Jugoslavian liittotasavallalle tehdyn päätöksen� 2002/882/EY muuttamisesta
Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta on jo hyväksynyt asiaa koskevan Belderin mietinnön. 
Turmes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan parlamentti hyväksyi kesäkuussa� 2003 Belderin laatiman mietinnön suurella enemmistöllä. Vaadimme mietinnössä, ettei Euroopan parlamentti enää hyväksy eikä saa hyväksyä kiireellistä makrotaloudellista rahoitusapua ad hoc -periaatteella. Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmä ei voi muuta kuin ihmetellä, että teimme tänä aamuna samaisen Belderin mietinnössä juuri päinvastoin. 
Berenguer Fuster (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kannatan kiireellistä käsittelyä koskevaa pyyntöä. Teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunta hyväksyi eilen lähes yksimielisesti kyseistä menettelyä koskevan pyynnön. Meillä on hyviä syitä hyväksyä tällainen makrotaloudellinen rahoitusapu kiireellisenä asiana. Tämä on eri asia kuin parhaillaan käytävä keskustelu oikeusperustasta.
Kuten parlamentin jäsenet tietävät, tilanne on muuttunut oleellisesti sen jälkeen, kun pääministeri Zoran Dzindzic murhattiin viime vuoden maaliskuussa. Tämänhetkinen taloudellinen tilanne edellyttää Euroopan unionin kiireellisiä toimia. 
Puhemies.
   Haluaako joku esittää kiireellistä käsittelyä vastustavan huomautuksen? 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, en nyt oikein ymmärtänyt. Kehottiko kollega Turmes äskeisessä puheenvuorossaan äänestämään kiireellisen käsittelyn puolesta vai sitä vastaan? Se ei tullut oikein selväksi. 
Puhemies.
    Hyvä jäsen Turmes, voisitteko selventää kantaanne? 
Turmes (Verts/ALE ).
   – Näin varhain aamulla kieleni on vielä hieman kömpelö. Olemme sitä vastaan. 
Puhemies.
   Siirrymme kiireellistä käsittelyä koskevasta pyynnöstä toimitettavaan äänestykseen.
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu neljästä seuraavasta suosituksesta toiseen käsittelyyn:
- aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0327/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun neuvoston direktiivin� 91/440/ETY muuttamisesta (8011/3/2003 – C5-0295/2003 – 2002/0025(COD)) (Esittelijä: Jarzembowski)
- aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0325/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi yhteisön rautateiden turvallisuudesta sekä rautatieyritysten toimiluvista annetun neuvoston direktiivin� 95/18/EY ja rautateiden infrastruktuurikapasiteetin käyttöoikeuden myöntämisestä ja rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimisestä sekä turvallisuustodistusten antamisesta annetun direktiivin� 2001/14/EY muuttamisesta (rautatieturvallisuusdirektiivi) (8557/2/2003 – C5-0297/2003 – 2002/0022(COD)) (Esittelijä: Sterckx)
- aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0321/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin antamiseksi Euroopan laajuisen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta annetun neuvoston direktiivin� 96/48/EY ja Euroopan laajuisen tavanomaisen rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin� 2001/16/EY muuttamisesta (8556/2/2003 – C5-0298/2003 – 2002/0023(COD)) (Esittelijä: Ainardi)
- aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0323/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi Euroopan rautatieviraston perustamisesta (virastoasetus) (8558/2003 - C5-0296/2003 - 2002/0024(COD)) (Esittelijä: Savary). 
Jarzembowski (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on varhainen aamu, ja me liikennepolitiikan alalla työskentelevät olemme tyytyväisiä saadessamme kerrankin keskustella liikenneasioista aamulla eikä yhdeksän tai kymmenen aikaan illalla.
Toivomme, että joitakin toimittajiakin on paikalla, koska illat venyvät aina niin pitkiksi, minkä vuoksi on joskus hieman vaikeaa pitää kiinni aloitusajoista. No niin, mennäänpä nyt asiaan.
Keskustelemme tänään Euroopan unionin rautateiden toimintaedellytysten parantamisesta. Kolmella direktiivillä ja yhdellä asetuksella edellytyksiä on tarkoitus parantaa siten, että yhteisön rautateillä voidaan kuljettaa entistä enemmän tavaroita ja matkustajia. Yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun neuvoston direktiivin esittelijänä haluan ensinnäkin todeta olevani erittäin tyytyväinen, että neuvosto on vastoin komission ehdotusta hyväksynyt parlamentin kannan, jossa katsotaan, että Euroopan laajuisen rautateiden tavaraliikenneverkon käyttöön ottaminen, jonka on määrä tapahtua 15.� maaliskuuta 2003 mennessä, pidetään ennallaan. Kyseisestä päivästä lähtien tämä ensimmäinen askel prosessissa, jossa käytännössä 90� prosenttia rautateiden valtaväylistä kattavat rautatieverkot avataan 15� EU-valtiossa, on tarjonnut rautateiden toimijoille heidän kansallisesta alkuperästään riippumatta mahdollisuuden hyödyntää Euroopan laajuista rautateiden tavaraliikenneverkkoa kansainvälisen tavaraliikenteen osalta siten, että asiakkaiden tarpeet otetaan mahdollisimman hyvin huomioon.
Toiseksi parlamentti on neuvoston kanssa samaa mieltä rautatieverkon kansainvälisen tavaraliikenteen muiden reittien avaamisesta 1.� tammikuuta 2006 mennessä. Se ei ole tosin suuri edistysaskel, sillä kuten juuri totesin, 90� prosenttia rautateiden valtaväylistä avattiin kansainväliselle tavaraliikenteelle käytännössä jo 15.� maaliskuuta 2003. Näin ollen parlamentti vaatii edelleen, että rautatieverkot on avattava myös kansalliselle rautateiden tavaraliikenteelle viimeistään 1.� tammikuuta 2006, jotta kaikki – niin kansainväliset kuin kansallisetkin – tavaraliikennepalvelut on avattu 1.� tammikuuta 2006. Siten voimme myös todellakin saavuttaa komission valkoisessa kirjassa asetetut tavoitteet – eli palauttaa rautatieliikenteelle sen entisen markkina-aseman vuoteen� 2010 mennessä ja siirtää mahdollisimman suuren osan tavaraliikenteestä rautateille – ja arvoisa komission jäsen, kiitos siitä, että olemme aina olleet tässä asiassa samoilla linjoilla.
Tavoitteet ovat kuitenkin kokonaisvaltaisempia, sillä valkoisessa kirjassa käsitellään muutakin kuin tavaraliikennettä. Valkoisen kirjan mukaan eri liikennemuotojen välinen tasapaino on tarkoitus toteuttaa vuoteen� 2010 mennessä. Tästä syystä parlamentti katsoo, että verkot on avattava myös henkilöliikenteelle. Moottoriteiden henkilöautoliikenne ja ilmaliikenne ovat lisääntyneet viime vuosina niin paljon, että moottoriteiden ja lentoliikenneväylien infrastruktuurin rajat on pian saavutettu. Tämän vuoksi parlamentti vaatii, että rautatieverkot avataan henkilöliikenteelle 1.� tammikuuta 2008 mennessä. Se on nimittäin ainoa keino siirtää myös henkilöliikennettä maanteiltä ja ilmaliikenteestä rautateille vuoteen� 2010 mennessä.
On melko huolestuttavaa, että halpalentoyhtiöt vievät Euroopan rautateiltä asiakkaat. Arvoisa komission jäsen, toivon, että esitätte lähipäivinä huomautuksen Belgiassa sijaitsevalle Charleroin lentokentälle, sillä ei ole hyväksyttävää, että rautatiet kärsivät valtavia tappioita pitkän matkan henkilöliikenteessä, koska halpalentoyhtiöt vievät heiltä asiakkaat ja tukkivat ilmatilan. Lyhyesti sanottuna haluamme varmistaa, että tavoitetta palauttaa liikennemarkkinoiden tasapaino vuoteen� 2010 mennessä sovelletaan myös henkilöliikenteeseen.
Jotkut ovat jatkuvasti korostaneet, että komissio on ilmoittanut laativansa vuoden loppuun mennessä kolmannen rautatiepaketin, joka koskee myös henkilöliikennettä. Arvoisa komission jäsen, tämä on erittäin kunnioitettava tavoite, mutta siitä ei ole meille mitään hyötyä. Tiedätte varsin hyvin, että jos komissio ei esitä kolmatta rautatiepakettia tämän vuoden joulukuuhun mennessä, meillä ei ole mahdollisuutta hyväksyä sitä enää tämän vaalikauden aikana edes ensimmäisessä käsittelyssä.
Vaikka ehtisimmekin päättää ensimmäisen käsittelyn, Euroopan parlamentin uudelleenvalinnan, uuden komission nimittämisen ja uudelleen käynnistettävän lainsäädäntömenettelyn vuoksi henkilöliikennettä koskeva lainsäädäntömenettely kestäisi todellakin vähintään vuoden, ehkä jopa kaksi, joten kolmatta rautatiepakettia ei saataisi hyväksyttyä ennen vuotta� 2005.
Olen kuitenkin sitä mieltä, että junayhtiöiden on tiedettävä nyt varmasti, onko niillä laillinen oikeus käyttää koko henkilöliikenneverkkoa. Haluamme, että rautatieyritykset voivat ajoissa ennakoida matkustajien tarpeet, jotta olemme vuoteen� 2010 mennessä todellakin onnistuneet siirtämään merkittävän määrän pitkän matkan liikenteestä maanteiltä ja ilmasta rautateille.
Valiokunta on lisäksi ehdottanut, että reittien hakemisen nykyisistä vaihtoehdoista luovutaan ja että kaikissa jäsenvaltioissa rautatieyhtiöiden lisäksi laivaajille, huolitsijoille ja vastaaville tahoille annetaan mahdollisuus hakea reittejä. Katsomme, että rautatieinfrastruktuurin hyödyntäminen on pyrittävä optimoimaan kaikin keinoin. Tiedämme, ettei edes Brennerin tieosuuden koko kapasiteetti ole tällä hetkellä käytössä, joten ei ole mitään järkeä valittaa aina raskaista tavarankuljetusajoneuvoista, jos jopa Alppien halki kulkevalla rautatiereitillä on vielä hyödyntämätöntä kapasiteettia. Meidän on siis parannettava markkinaosapuolten mahdollisuuksia hakea ja käyttää reittejä, jotta mahdollisimman suuri osa tavaraliikenteestä voidaan siirtää rautateille.
Ryhmäni puheenvuoron käyttäjänä haluaisin sanoa etukäteen muutaman sanan myös kahdesta muusta mietinnöstä, sillä minun ole mitään järkeä istuutua ja nousta taas saman tien seisomaan. Ensin haluaisin esittää muiden ryhmien esittelijöille lämpimät kiitokset ryhmäni puolesta. Yhteistyömme on ollut erittäin myönteistä sekä ensimmäisessä käsittelyssä että nyt toisen käsittelyn valmistelussa. Vaikka olimmekin esittelijöiden Ainardin, Sterckxin ja Savaryn kanssa eri mieltä joistakin yksittäisistä kohdista, tarkastelimme rautatiepakettia ja parlamentin kantaa aina kokonaisuuksina, minkä vuoksi esittelijöiden välinen yhteistyö oli erittäin tiivistä. Olenkin erittäin iloinen, että pyrimme kaikki noudattamaan samanlaisia suuntaviivoja.
Tiedätte, että neuvosto on jo yrittänyt löytää kompromissin mahdollisuuksia, jotta saamme lainsäädäntömenettelyn pikaisesti päätökseen. Neuvosto pyrkii yhdessä esittelijöiden kanssa vähentämään sellaisten kohtien määrää, joista neuvosto ja parlamentti ovat eri mieltä, osittain hyväksymällä parlamentin kantoja ja osittain kompromissiehdotusten avulla siten, että sovittelumenettelyssä käsiteltävän tekstin ydin sisältää huomattavasti vähemmän kuin 60–70 kohtaa. Toivon, että neuvosto antaa meille huomenna kunnollisia lausuntoja siitä, aikooko se noudattaa linjaa, josta aloimme keskustella viime viikolla. Haluamme vähentää kiistanalaisia kohtia, jotta voimme keskittyä sovittelumenettelyssä todellakin vain suurimpiin ongelmiin. Ryhmäni arvioi siis huolellisesti viimeisiä rautatiedirektiiveihin esitettyjä tarkistuksia ja äänestää torstaina sen mukaisesti.
Haluaisin esittää pari kolme huomautusta Sterckxin mietinnöstä. Esitän kollega Sterckxille suuret kiitokset siitä, että hän on pyrkinyt tosissaan varmistamaan, että rautateiden turvallisuutta koskevat eurooppalaiset normit takaavat korkean turvallisuustason ja ettei takaoven kautta voida ottaa käyttöön uusia kansallisia turvallisuussääntöjä, joilla kansainvälistä liikennettä rajoitettaisiin viime kädessä taas mielivaltaisesti. Meidän on mielestäni tärkeää laatia yhdessä komission kanssa jokin menetelmä, joka estää uusien tarpeellisiksi väitettyjen muita rautatieyrityksiä syrjivien turvallisuusmääräysten käyttöön ottamisen.
Ryhmäni mielestä on lisäksi tärkeää, että junahenkilöstö ja rautatieliikenteen turvallisuustoimista vastuussa oleva henkilökunta koulutetaan päteviksi tehtäviin. Arvoisa komission jäsen, tässä asiassa meillä on vielä yksi ongelma: yksi pelkästään veturinkuljettajien koulutusta koskeva direktiivi ei ehkä riitä. Myös muun turvahenkilöstön on saatava asianmukainen pätevöittämiskoulutus. Kannatan esittelijä Sterckxin näkemyksiä viimeisessä kohdassa, jonka haluan mainita ja josta olemme kaikki luultavasti samaa mieltä: henkilökunnan todistukset eivät saa menettää pätevyyttään työntekijän siirtyessä toisen rautatieyrityksen palvelukseen. Veturinkuljettajatkin tarvitsevat omat sisämarkkinansa. Kilpailua tarvitaan koko rautatiealalla.
Siirryn nyt kollega Savaryn mietintöön. Kollega Savary on soveltanut erittäin huolellisesti uusia talousarviota koskevia säännöksiä, ja uskon neuvostonkin kannattavan tätä, jotta kaikilla virastoilla olisi yhtenäiset talousarviota koskevat säännökset ja jotta vältämme tilanteen, jossa jokaisella virastolla on omat säännöksensä, joista kukaan ei ole enää perillä. Tärkein kohta Savaryn mietinnössä – ja annamme siinä esittelijälle varauksettoman tukemme – on epäkohta hallintoneuvoston kokoonpanoa koskevassa neuvoston ehdotuksessa. Komission esittämässä muutetussa ehdotuksessa todetaan, että hallintoneuvosto muodostuu kuudesta neuvoston edustajasta ja neljästä komission edustajasta sekä kuudesta alan edustajasta, joilla ei ole äänioikeutta, eli asianosaisista rautatieyrityksistä ja rautateiden käyttäjistä. Neuvosto ehdottaa, että kaikkien jäsenvaltioiden on oltava edustettuina hallintoneuvostossa. Tämä tarkoittaisi, että hallintoneuvostossa olisi kuusi asianosaisten tahojen edustajaa, neljä komission virkamiestä ja ensi vuoden toukokuusta lähtien 25 neuvoston edustajaa. Vain neuvosto voi tehdä näin järjettömiä ehdotuksia, ja olemmekin esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että tällaisesta on tehtävä loppu sovittelumenettelyssä.
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, kollega Jarzembowski, haluaisin pikaisesti kommentoida huomautustanne siitä, että liikennepolitiikasta keskustellaan kerrankin aamulla. Vastaan teille sitaatilla Goethen Faustin toisesta osasta: "Ken etsii, pyrkii ainiaan, se päästää meill' on valta." 
Sterckx (ELDR ),
   . – Arvoisa puhemies, turvallisuus on eittämättä tärkeää. Useimmat rautatiet ovat nykyään turvallisia, ja turvallisuustason on pysyttävä hyvänä, vähintään nykyisellä tasolla. Haluan kiittää monia kollegojani heidän arvokkaasta osuudestaan turvallisuutta koskevassa keskustelussa sekä myös monia rautatieyhteisön edustajia, jotka ovat muun muassa tehneet melko paljon ehdotuksia, parantaneet tekstejä ja tuoneet esiin ongelmakohtia.
Jos eurooppalaiset rautatiemarkkinat toteutuvat, on tietenkin perustettava myös eurooppalainen turvajärjestelmä. Teemme sen tämän direktiivin avulla: kehitämme yhteiset turvallisuustavoitteet ja menetelmän niiden saavuttamiseksi sekä perustamme jokaiseen jäsenvaltioon turvallisuuselimen, joka soveltaa yhteisön menetelmää myöntäessään lupia kaikille asianosaisille.
Neuvoston julkistettua yhteisen kantansa kävimme neuvoston edustajien kanssa lukuisia keskusteluja, joissa komissio toimi sovittelijana. Pystyimme ratkaisemaan monia ongelmia, sillä yhteisessä kannassa ja ensimmäisessä käsittelyssämme oli melko paljon eriäviä kohtia. Olen esittänyt näihin kohtiin joukon kompromissitarkistuksia, ja pyydän kollegojani kannattamaan niitä, myös niitä kompromissitarkistuksia, jotka koskevat veturinkuljettajien ajolupia – tämä kysymys on saatu ratkaistua komission uuden ehdotuksen avulla – sekä yhteentoimivuutta.
Lisäksi haluan painottaa työmarkkinaosapuolten (ammattiyhdistysten ja eurooppalaisten rautatieyritysten) tekemän sopimuksen merkitystä. Pyydänkin komissiota saattamaan tämän sopimuksen voimaan mahdollisimman pian, jotta käy ilmi, että katsomme tärkeäksi luoda sosiaalisen kehyksen suunnittelemillemme rautatieuudistuksille. Tämä on mielestäni tärkeä asia, jota on korostettava.
Toinen kohta, josta pääsimme sopimukseen, koskee tiedonvälitystä ja kielirajojen ylittämistä – asioita, joihin olin kiinnittänyt melkoisesti huomiota. Jos esittelijä Ainardille sopii, siirrämme tämän kohdan yhteentoimivuutta koskevaan direktiiviin, jolloin tämäkin asia saadaan järjestykseen. On kuitenkin kaksi oleellista kohtaa, joista olemme neuvoston kanssa eri mieltä. Olemme ensinnäkin eri mieltä siitä, miten nopeasti uusi turvajärjestelmä olisi perustettava. Euroopan parlamentti haluaa edetä nopeammin, ja meidän pitäisi mielestäni pitää tiukasti kiinni kannastamme.
Toiseksi – kuten esittelijä Jarzembowski jo totesi – eurooppalaisen turvajärjestelmän kehittäminen edellyttää, että uusia kansallisia turvallisuussääntöjä otetaan käyttöön mahdollisimman vähän. Näin ollen 8� artikla, jossa käsitellään komission asemaa järjestelmän valvojana, on tärkeä. Parlamentin on pidettävä puolensa tässä asiassa. Olemme päässeet neuvoston kanssa jo sopimukseen useista kohdista, mutta yksi asia on vielä selvittämättä, ja meidän on neuvoteltava siitä tosissamme. Meidän on todellakin katsottava, noudattaako neuvosto huomenna niitä kohtia, joista olemme päässeet sopimukseen. Meillä on nähdäkseni mahdollisuus päästä sopimukseen, ja siihen meidän on myös pyrittävä.
Haluaisin käsitellä nyt muita mietintöjä ja koko pakettia: nämä neljä direktiiviä on katsottava yhdeksi paketiksi. Näiden neljän direktiivin sovittelumenettely on aloitettava samaan aikaan. Yleisesti ottaen Euroopan parlamentti kannattaa avoimia eurooppalaisia rautatiemarkkinoita ja eurooppalaisia rautatieyrityksiä enemmän kuin neuvosto. Neuvosto ei mene vielä yhtä pitkälle – ei läheskään yhtä pitkälle kuin komissio ja parlamentti. Meidän on neuvoteltava tosissamme sovittelumenettelyssä, jotta saamme neuvoston kannan huomattavasti lähemmäs omaa kantaamme. Rautateiden pienenevä markkinaosuus puhuu puolestaan: Belgian rautatiet menettivät vuoden� 2003 ensimmäisellä puoliskolla taas lähes 6� prosenttia tavaraliikennemarkkinoista. Tämä kehityssuunta on erittäin valitettava. Henkilöliikenne on hieman lisääntynyt, mutta tavaraliikenteen tilanne on sitä vastoin huonontunut. Varsinkin kotimaassani sisävesiliikenne ja rannikkovesiliikenne ovat nähdäkseni valmiita ottamaan tämän markkinaosuuden. Siksi onkin tärkeää, että rautatiet puolustavat asemaansa huomattavasti nykyistä tehokkaammin ja varmistavat läsnäolonsa markkinoilla. Rautateiden on tehostettava toimintaansa ja tultava aiempaa dynaamisemmiksi. Joissakin valtioissa niiden toiminta onkin tehokasta ja dynaamista, mutta joissakin näin ei todellakaan ole. Rautatieyritysten ei pidä keskittyä vain omaan toimintaansa. Niiden on keskityttävä asiakkaisiinsa eli palvelujen käyttäjiin sekä palveluunsa – varmistettava, että ne tarjoavat asiakkailleen mahdollisimman hyvää palvelua – jotta ne säilyttävät asiakkaansa tai saavat ne takaisin. Tämä on mielestäni tärkeää. Tapaan lähes viikoittain yrityksiä, jotka toteavat, että ne käyttäisivät itse asiassa paljonkin junia, mutta se ei ole mahdollista. Rautatiet ovat niiden mielestä kehnoja, liian hitaita, liian kalliita ja epäluotettavia. Tällaiset toteamukset ovat mielestäni erittäin valitettavia, ja asialle on tehtävä jotain. Tämä on direktiivipaketin ensisijainen tavoite.
Lisäksi haluaisin mainita, etteivät ehdotuksemme ole mitään rautateiden villiä kapitalismia. Se ei ole missään nimessä nyt käsiteltävien direktiivien tavoitteena. Tämä ei ole epäsosiaalinen eikä antisosiaalinen paketti. Työmarkkinaosapuolten välisen sopimuksen ratifiointia koskeva vaatimukseni sai itse asiassa innoituksensa sosiaalinäkökohdista. Paketti tarjoaa rautateille tilaisuuden "vallata takaisin" liikennemarkkinat. Käytän tarkoituksellisesti sotilaallista termiä, sillä elleivät rautatiet saa takaisin osuuttaan liikennemarkkinoilla, tuloksena on todellakin erittäin vakava sosiaalinen verilöyly. 
Ainardi (GUE/NGL ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, olemme nyt saattamassa päätökseen rautateitä koskevan kokonaisen ohjelman, jonka parissa parlamentti ja toimielimet ovat työskennelleet. Rautatiet ovat valtava haaste Euroopalle ja tulevaisuudelle. Yhteentoimivuutta koskevassa mietinnössä on tarkoitus lisätä suurten nopeuksien rautatiejärjestelmästä ja tavanomaisen rautatiejärjestelmän yhteentoimivuudesta annettujen direktiivien johdonmukaisuutta. Siinä ehdotetaan lisäksi entistä tehokkaampaa yhdenmukaistamista. Näin unioni voi olla hyödyksi rautateille ja mahdollistaa junien vapaan pääsyn Euroopan laajuisen verkon kaikkiin osiin.
Päätimme käsitellä tätä rautatieasiaa, koska rautatieliikenteen osuus eurooppalaisena liikennemuotona pienenee jatkuvasti. Mietintööni sisältyvissä ehdotuksissa pyritäänkin edistämään rautateiden kehitystä. Rautatieliikenne on kestävä ja turvallinen liikennemuoto. Eri alueet asetetaan siinä lisäksi samaan asemaan. Julkisten viranomaisten on ryhdyttävä päättäväisiin rautateitä koskeviin toimiin sekä yhteisön että jäsenvaltioiden tasolla. Ne tarvitsevat näitä toimia. Rautateiden markkinaosuuden pieneneminen johtuu monista vakavista syistä. Kaikki näistä syistä eivät kuitenkaan liity mietintöni tavoitteeseen. Yksi näistä syistä on se, ettei ole onnistuttu ottamaan huomioon maantieliikenteen – rautatieliikenteen pääkilpailijan – ympäristökustannuksia. Rautateiden markkinaosuuden pieneneminen liittyy myös rahoitusongelmiin. Tässä asiassa minun on pakko palata siihen, mitä totesin aikaisemmin, ja voin vain toistaa, että tämä näkökohta on kaikkea muuta kuin tyydyttävä. Tulee aika, jolloin on asetettava käyttöön keinoja, joiden avulla voimme saavuttaa vahvistamamme tavoitteet.
Käsittelen seuraavaksi omassa mietinnössäni annettua suositusta toiseen käsittelyyn. Vaikka yhteinen kanta yleisesti ottaen hyväksyttiin, mietinnössäni esitetään ehdotukset, jotka asiasta vastaava parlamentin valiokunta teki ensimmäisessä käsittelyssä. Tämä on edistystä. Haluan mainita kaksi esimerkkiä. Ensimmäiseksi mainitsen ehdotuksen, jossa ehdotetaan tallennuslaitteiden asentamista juniin. Nämä laitteet, joissa on satelliittiseurantajärjestelmä, lisäävät huomattavasti rautatieliikenteen sujuvuutta, koska muutoksia voidaan seurata reaaliaikaisesti. Ne parantavat myös turvallisuutta. Rautateillä työskentelevät tekivät tämän ehdotuksen minulle aivan ensimmäisen käsittelyn alussa, ja neuvosto on nyt hyväksynyt sen. Tämä on mielestäni hyvä esimerkki siitä, miten parlamentin työtä voidaan parantaa järjestämällä aikaa keskustella asioista tärkeimpien osapuolten kanssa ja kuunnella heitä.
Hyvät kollegat, haluaisin kiinnittää huomionne myös tarkistukseen, jossa ehdotetaan, että "turvallisuuden vähimmäistaso" korvataan sanoilla "mahdollisimman hyvä turvallisuustaso". Oli tärkeää poistaa kaikki epäselvyydet, jotka liittyvät "pienimmän yhteisen nimittäjän" mukaisen yhdenmukaistamisen mahdollisuuteen. Jos turvallisuustason annetaan vaihdella jäsenvaltiosta toiseen, saatetaan ajatella, että yhdenmukaistamisen avulla höllennetään turvallisuussääntöjä uusien tulokkaiden markkinoille pääsyn helpottamiseksi. On päinvastoin tärkeää varmistaa, että kaikki rautateiden käyttäjät noudattavat kaikkia sääntöjä, joiden avulla taataan aiempaa parempi turvallisuus.
Haluaisin nyt siirtyä käsittelemään muita rautatiepakettia käsitteleviä mietintöjä. Kannatan kollega Savaryn tekemiä Euroopan rautatievirastoa koskevia ehdotuksia. Ehdotukset siitä, että kaikkien toimijoiden on oltava edustettuina viraston hallintoneuvostossa, ovat mielestäni ratkaisevia edistyksen kannalta. Rautateillä työskentelevien ja heidän järjestöjensä on mielestäni erittäin tärkeää osallistua yhteentoimivuuden teknisten eritelmien (YTE) laadintaprosessiin.
Yhdyn moniin esittelijä Sterckxin tekemiin turvallisuutta koskeviin ehdotuksiin. Kunkin jäsenvaltion erityistilanne ja taitotieto on mielestäni otettava huomioon. Minusta on kuitenkin tärkeää, ettei asiassa kiirehditä. Historiallisista sysitä rautatieverkkomme ovat tavattoman monimutkaisia. Tehokkaassa muutoksessa on otettava huomioon inhimilliset tekijät. Haluan lisäksi painottaa kansallisten sääntöjen merkitystä. On tärkeää, että jäsenvaltioilla on jatkossakin oikeus ja mahdollisuus parantaa turvallisuusolojaan ja turvajärjestelmiään. Jos tämä oikeus evätään, on vaara, että kaikki supistetaan pienimmän yhteisen nimittäjän mukaiseksi, vaikka tavoitteena on auttaa kaikkia verkkoja parantamaan turvallisuustasoaan.
Esittelijä ymmärtänee, etten hyväksy, että muutamme tavoitteitamme, joihin kuuluu myös alan avaaminen kilpailulle ja sen pitäminen turvallisuusnäkökohtien kanssa yhtä tärkeänä. Jokaisella on oma näkemyksensä alan avaamisesta kilpailulle. Emme ole samaa mieltä asiasta. On kuitenkin häpeällistä niputtaa kaikki yhteen direktiivissä, jonka päätavoitteina ovat yhdenmukaistaminen ja turvallisuuden parantaminen.
Jarzembowskin mietinnöstä minun on todettava, etten kannata hänen tavoin vapauttamista. Olemme vasta käynnistäneet edellisen direktiivin täytäntöönpanoprosessin, ja direktiivin vaikutuksia on arvioitava. Rautatiealalla on niin suuri sosiaalinen ja taloudellinen merkitys, että siihen on sovellettava ennalta varautumisen periaatetta. Kukaan ei halua Euroopan rautatiejärjestelmän kärsivän samoja vahinkoja kuin eräät muut rautatieverkot, katastrofeista puhumattakaan. Vapauttaminen, joka toteutetaan hinnalla millä hyvänsä, kuvastaa tiettyjä teoreettisia oletuksia. Se voi osoittautua vaaralliseksi, ja sillä on osoitettu olevan tuhoisia vaikutuksia rautateihin, työllisyyteen sekä sosiaaliseen ja taloudelliseen tilanteeseen. Näistä syistä hylkäsimme ehdotukset sekä kansallisen että kansainvälisen tavaraliikenteen avaamisen nopeuttamisesta, mutta neuvosto valitettavasti hyväksyi ne. Koska hylkäsimme kyseiset ehdotukset, emme voi kannattaa parlamentin pyrkimystä vapauttaa henkilöliikenne, jos mietintö hyväksytään. Kaikki tai lähes kaikki alan keskeiset toimijat vastustavat yksissä tuumin tätä suunnitelmaa.
Vapauttamisen saama kannatus on sitäkin yllättävämpää, kun otetaan huomioon, että pyrkimykset perustaa rahtiliikennekäytäviä ovat toistaiseksi tuottaneet tulosta vain yhteistyön muodossa. Euroopan on otettava opikseen aiemmista kokemuksista. Se tarvitsee myös sellaisen julkisen rautatiepalvelun, josta se voi olla ylpeä. Siitä tässä on mielestämme kysymys.
Lopuksi totean, että yhdyn esittelijä Jarzembowskin ajatukseen siitä, että rautatiepaketti on oma kokonaisuutensa, ja että me kaikki kannatamme rautatieliikenteen edistämistä ja etenemistä tähän suuntaan, mutta se ei mielestäni välttämättä edellytä alan vapauttamista. 
Savary (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aivan aluksi haluan todeta, että olen erittäin tyytyväinen toisen rautatiepaketin edistymiseen. Olen ylipäänsä erittäin tyytyväinen myös ansiokkaisiin toimiin, joita tällä toimikaudella on toteutettu rautateiden toiminnan edistämiseksi. Meillä kaikilla tänään paikalla olevilla on varmasti erilaisia mielipiteitä. Kaikkien yhteisenä tavoitteena on kuitenkin edistää rautatiealaa ja antaa sille uutta toivoa. Kaikki rautatiealan toimijat pyritään saamaan vakuuttuneiksi siitä, ettei unionista ole haittaa kansallisille rautatieverkoille. Päinvastoin, se tarjoaa rautateille elpymismahdollisuuden. Tämä on todellakin ensisijainen tavoite.
Toisena tavoitteena on vastata julkiseen mielipiteeseen. Meitä arvostellaan nykyään sen perusteella, miten hyvin täytämme velvollisuutemme. Kaikki on nykyään tapana kuljettaa kuorma-autoilla, ja se on johtanut sietämättömiin tilanteisiin kotivaltioni kaltaisissa niin kutsutuissa kautta- ja läpikulkumaissa. Tällaisissa valtioissa on syntynyt huomattavia poliittisia jännitteitä. Nämä jännitteet tulivat esiin Mont Blancin tapauksessa, ja Pyreneiden niemimaalla on syntymässä samanlainen tilanne.
Toisessa rautatiepaketissa on monia ulottuvuuksia. Siinä on ensinnäkin erittäin vahva tekninen ulottuvuus, joka tulee esiin erityisesti Ainardin mietinnössä. Annamme täyden tukemme hänen mietinnölleen, ja itse kannatan sitä varauksettomasti varsinkin siksi, että siinä vaaditaan mustien laatikoiden asentamista, mikä on esittelijä Ainardin henkilökohtainen toive. Myös Sterckxin mietinnössä käsitellään teknisiä kysymyksiä, ja sekin on tärkeä, koska siinä vahvistetaan eurooppalaiset turvallisuusmääräykset. Alaa ei ole siis tarkoitus avata ilman asianmukaista turvaverkkoa. Asiaa valmistellaan huolellisesti. Turvallisuus on avaamisprosessin avaintekijä. Turvallisuuden on oltava aina tavoitteenamme ja tunnuslauseenamme.
Suhtaudun kuitenkin varauksellisemmin kansallisten turvallisuusmääräysten ja eurooppalaisten turvallisuusmääräysten suhteeseen. Turvallisuudesta ei voi mielestäni tinkiä vapauden lisäämiseksi. Rautatiealalla turvallisuudella on epäilemättä joka hetkellä ratkaiseva merkitys rautateillä työskenteleville. Minusta on kuitenkin tärkeää, ettei määräyksiä käytetä tekosyynä estää muita junia käyttämästä tiettyä verkkoa. Toivon, että asiassa saadaan aikaan asianmukainen sopimus, joka takaa turvallisuuden.
Näissä teksteissä on lisäksi ensimmäistä kertaa merkittävä sosiaalinen ulottuvuus, mikä saa minut hyvin toiveikkaaksi. Olen samaa mieltä siitä ja olen sanonut, että Euroopan unionin teiden integroinnissa ollaan edistytty huomattavasti paremmin kuin sen rautateiden integroinnissa. Rautateiden integrointi on hitaampaa, koska rautateiden työntekijät eivät ole toistaiseksi ymmärtäneet, että pyrimme integroimaan myös Euroopan unionin rautateiden työntekijät, mistä hekin hyötyvät.
Huomattavaa edistystä on kuitenkin tapahtunut. Ensimmäinen edistysaskel on viraston perustaminen. Tämä on kollegojeni ansiota, ja sitä on edesauttanut komission ja neuvoston ymmärtämys ja jatkuva tuki. Virasto yhdistää työnantajat ja työntekijät ensimmäistä kertaa. Meidän pitäisi olla mielestäni tyytyväisiä tähän kehitykseen. Viraston olisi oltava rautatiealan yhteinen foorumi. Tästä syystä pyrimme ottamaan mukaan työntekijöiden edustajia sekä tuomaan yhteen rautateiden käyttäjiä, rautatieyrityksiä ja infrastruktuurin haltijoita.
Toivon hartaasti, että tarkistukset� 4 ja 5 säilytetään. Toivon, että säilytämme varsinkin 3� artiklan, jossa käsitellään ammattijärjestöjen edustajien osallistumista työryhmiin. Tämä on mielestäni huomattava edistysaskel.
Sekä Sterckxin että Ainardin mietinnöissä noudatetaan periaatetta, jonka mukaan työmarkkinaosapuolten vuoropuhelu on etusijalla Euroopan unionin lainsäädäntöprosessissa. Lain säätämisen tarve voidaan välttää aina, kun työnantajat ja ammattijärjestöt pääsevät keskenään sopimukseen tietyssä määräajassa. Tällöin lainsäädäntö voidaan laatia myöhemmin. Tästä näkökulmasta tarkasteltuna ajokorttikysymyksessä tapahtunutta kehitystä voidaan pitää käännekohtana. Ensimmäistä kertaa 32� rautatieyritystä ja ammattijärjestöjen edustajaa on päässyt sopimukseen, joka muodostaa tekstin perustan. Tämä teksti ohjaa luonnollisesti myös komission työtä. Sopimuksen ansiosta komission työ on huomattavasti legitiimimpää kuin se olisi muuten ollut. Toivon tämän kaiken enteilevän sitä, että hyvin pian saadaan aikaan kaikkien Euroopan rautatietyöntekijöiden yhteinen kollektiivinen sopimus. Uskon sen antavan kimmokkeen Euroopan unionin rautateiden vapauttamiselle ja johtavan niiden pikaiseen integrointiin.
Vapauttaminen on yksi ulottuvuus. Suhtaudun siihen paljon epäilevämmin kuin esittelijä Jarzembowski. En ole vakuuttunut, että on kovinkaan hyödyllistä muuttaa jatkuvasti aikataulua. En ole vakuuttunut, että vapauttaminen on ainoa lähtökohta Euroopan unionin rautateiden integrointiin. Käsitykseni on itse asiassa päinvastainen. On tietenkin tärkeää varmistaa, että junat voivat liikkua vapaasti kaikkien jäsenvaltioiden kautta. Monien muiden edellytysten on mielestäni kuitenkin vielä täytyttävä, ennen kuin rautatiet voivat saada takaisin niille kuuluvan aseman ja kilpailla maantieliikenteen kanssa. En tiedä, kannattaako meidän käsitellä henkilöliikennettä ennenaikaisesti. Emme saa omaksua ahdasmielistä tarkastelutapaa. Meidän ei kannata mielestäni asettaa mitään määräaikaa, ellemme tiedä tarkkaan, mitä kaikkea asiaan liittyy etenkin talousalalla. Pelkään, että ajaudumme väistämättä tilanteeseen, jossa kaikki riskitekijät törmäävät. Mitä lähempänä vaalit ovat, sitä enemmän neuvostolla on mahdollisuuksia karsia kantojaan. Pidän tätä valitettavana, mutta hyvä Georg, kuljemme tätä tietä yhdessä, koska me kaikki hyväksyimme tämän rautatiepaketiksi.
Arvoisa komission jäsen, lopuksi haluaisin todeta, että pidämme talousarvioon liittyviä näkökohtia erittäin tärkeinä. Olen huolissani, että niin kutsuttu eurovinjettidirektiivi on kaukana valkoisen kirjan tavoitteista. Se mahdollistaa kansallisten verotuskäytäntöjen täytäntöönpanon, mistä syntyy todennäköisesti paljon ristiriitaisia tilanteita verovähennyksissä ja näiden varojen jakamisessa. Minusta Euroopan unionissa olisi ollut parasta ottaa käyttöön samantapainen järjestelmä kuin Sveitsissä. 
De� Palacio,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluan todeta, että toisen rautatiepaketin parissa tehtävä työ edistyy erittäin tyydyttävästi. On ilman muuta hyvä, että tämä keskustelu järjestetään aamulla, jolloin se saa paljon huomiota ja jolloin pöytäkirjan laatijat ovat paikalla. On syytä panna merkille, että työskentelemme todellakin päivänvalossa. Kerrankin keskusteluamme ei ole ajoitettu myöhäisille tunneille. Tällaiset asiat sijoitetaan yleensä iltaistuntoihin. Toistan siksi vielä kerran, että olen iloinen saadessani käsitellä näitä asioita parlamentin parhaaseen käsittelyaikaan.
Tämä ohjelmasuunnittelu on nähdäkseni merkki siitä, että nyt keskusteltavana olevan aiheen merkitys tunnustetaan laajasti. Se osoittaa ennen kaikkea, että parlamentti pitää asiaa tärkeänä. Aluksi haluan esittää parlamentille mitä lämpimimmät kiitokset kaikesta vuosien aikana tehdystä työstä. Kuten useat parlamentin jäsenet muistuttivat, olemme tehneet kauan yhteistyötä siinä toivossa, että saamme Euroopan rautateille uutta puhtia ja että pystymme varmistamaan rautatieliikenteen elpymisen.
Haluan esittää suuret kiitokset kaikille neljälle esittelijälle erinomaisesta työstä. Myönnän kuuluvani niihin, jotka toivoivat, että asia olisi saatu päätökseen toisessa käsittelyssä. Jatkamme kuitenkin sovitteluun. Täytyy toivoa, että tarkistukset hyväksytään huomenna ja että ne tuovat hieman vaadittua lisäselvitystä pikkuseikkoihin, joista neuvoston kanssa on vielä keskusteltava.
Uskon, että lopputulos on myönteinen rautatiealan kannalta. Lopullinen voittaja on eurooppalainen yhteiskunta. Koko yhteistyömme ajan olemme pyrkineet ratkaisemaan useimmat esiin otetut ongelmat. Olemme lisäksi selkiyttäneet kantojamme, löytäneet etenemiskeinoja sekä saaneet aikaan sopuratkaisuja ja sopimuksia.
Vastaan aluksi esittelijä Savarylle. Komissio(1) voi hyväksyä useimmat Euroopan rautatievirastoa koskevat tarkistukset. Vastustamme ainoastaan viittä kaikkiaan 32 esitetystä tarkistuksesta. Päädyimme tähän kantaan ennen kaikkea oikeusvarmuuden vuoksi ja välttääksemme hankaluudet tai liiallisen byrokratian viraston työssä. Mielestäni on syytä korostaa, että komissio kannattaa tarkistuksia, jotka koskevat hallintoneuvoston kokoonpanoa. Esittelijä käsittelikin jo asiaa. Kannatamme myös tarkistuksia, joissa käsitellään hallintoneuvoston työryhmien kokoonpanoa. Uskon, että saamme aikaan tasapainoisen ratkaisun.
Kiitän esittelijä Ainardia hänen työstään teknisesti monimutkaisen asian parissa. Olemme tehneet esimerkillistä yhteistyötä. Totean, että komissio voi kannattaa kahta tarkistusta, jotka esittelijä Sterckx jätti käsiteltäväksi aivan viime hetkellä.
Jäsen Sterckx toimi yhteisön rautateiden turvallisuutta koskevan direktiivin esittelijänä. Direktiiviin esitettiin paljon tarkistuksia. Se osoittaa, että parlamentti haluaa edetä tällä alalla nopeammin. Niinhän mekin luonnollisesti haluamme. Joissakin tarkistuksissa esitetään kuitenkin säännöksiä, jotka sisältyvät yhteentoimivuutta koskevaan direktiiviin. Joissakin tarkistuksissa viitataan taas säännöksiin, jotka sisältyvät veturinkuljettajien ajolupia koskevaan ehdotukseemme, jonka aiomme esittää tämän vuoden lopussa. Jotkin tarkistukset liittyvät rautateiden turvallisuutta käsitteleville teksteille asetettujen määräaikojen järjestelmälliseen lyhentämiseen. Neuvosto on jo lyhentänyt määräaikoja huomattavasti. Tässä ei ole mielestäni kyse mielivaltaisuudesta vaan realistisuudesta. Neuvosto oli jo lyhentänyt alkuperäisissä ehdotuksissa asetettuja määräaikoja. Asia näyttää olevan nyt tasapainossa. Tässä yhteydessä väitän, että jotta tulevan viraston toiminta voisi olla menestyksekästä heti alusta alkaen, sille ei saa antaa liikaa tehtäviä. Lisäksi on syytä mainita kansalliset turvallisuussäännöt ja niiden seuranta yhteisön tasolla. Nämä ovat kaikkein tärkeimmät tarkistukset etenkin valmistauduttaessa neuvoston äänestykseen. Esittelijä on mielestäni ottanut eri seikat tasapuolisesti huomioon. Kannatamme näin ollen tarkistuksia, joita hän on esittänyt 8� artiklaan. Haluaisin vielä kerran kiittää esittelijä Sterckxiä hänen työstään.
Siirryn nyt Jarzembowskin mietintöön, jonka yhteydessä on pantava merkille, että se koostuu kahdesta osasta. Ensimmäisessä osassa käsitellään tavaraliikennettä ja toisessa henkilöliikennettä.
Annamme täyden tukemme tavaraliikennettä koskeville parlamentin tarkistuksille. On kuitenkin pidettävä mielessä, että neuvoston kanssa on vihdoin päästävä sopimukseen määräajoista ja vaatimukset täyttävistä hakijoista. Uskon joka tapauksessa myönteiseen lopputulokseen.
Tiedän varsin hyvin, mitä parlamentti ajattelee henkilöliikenteestä. Parlamentti teki sen täysin selväksi ensimmäisessä käsittelyssä. Tiedotin asiasta neuvostolle. Parlamentin ensimmäisen käsittelyn yhteydessä täysistunnossa toimitettua äänestystä käsiteltiin asianmukaisesti. Komissio on täysin tietoinen myös siitä, että tästä kannasta on pidetty kiinni aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan äänestyksessä.
Toistan parlamentille, että ymmärrämme tarkistusten taustalla olevat huolenaiheet. Komissio on kuitenkin luvannut parlamentille ja neuvostolle, että se esittää ehdotuksen henkilöliikenteen avaamisesta kilpailulle. Komissio aikoo esittää kyseisen ehdotuksen ennen vuoden loppua. Tekstit ovat käytännössä valmiita. Viimeiset sisäiset keskustelut ovat parhaillaan käynnissä. Tekstit ovat paljon mutkikkaampia kuin ensi silmäyksellä näyttää. Asiakirjan pitäisi olla saatavillanne puolentoista kuukauden kuluttua. Saatte sen ennen vuoden loppua.
Tosiasiallinen tilanne on todellakin se, että vaikka komissio esittäisikin ehdotuksensa ajallaan, siitä ei ehditä keskustella enää tämän toimikauden aikana. Esittelijä Jarzembowski oli siinä aivan oikeassa. Keskustelu voitaisiin ehkä aloittaa, mutta ensimmäistä käsittelyä voitaisiin tuskin saattaa päätökseen. Tässä yhteydessä haluaisin sanoa parlamentin jäsenille, että komissio aikoo kuitenkin esittää tämän asiakirjan. Toivomme, että parlamentti aloittaa työskentelyn sen parissa ja että nykyinen tai seuraava parlamentti saattaa työn tyydyttävään päätökseen. Tiedämme varsin hyvin, miten tärkeää on avata henkilöliikenne kilpailulle. Heti kun Euroopan laajuinen verkko on perustettu, on lakattava ajattelemasta rautateitä koskevia kansallisia kriteerejä ja alettava ajatella rautateitä koskevia eurooppalaisia kriteerejä.
Tästä lähtien maantieteellisenä viitekehyksenä on koko Eurooppa eikä jokin tietty valtio. Jatkossa ajattelun lähtökohtana on oltava koko Euroopan laajuinen verkko. Näin ollen kaikilla eri Euroopan valtioissa jo toimivilla yrityksillä on oltava vapaa pääsy Euroopan laajuiseen verkkoon. Kun pääsy on myönnetty, yritykset kilpailevat keskenään. Tämä on toteutettujen toimien looginen tulos.
Heti Euroopan laajuisen rautatielainsäädännön tultua voimaan eurooppalaisista liikenteenharjoittajista tulee toistensa kilpailijoita. Kilpailua syntyy automaattisesti heti, kun viitealueena on koko Eurooppa jonkin tietyn valtion sijasta. Tämä ei ole ideologinen kysymys vaan tosiasia. Se on yksinkertaisesti hyväksyttyjen toimien luonteesta johtuva looginen seuraus. Se on yksi Euroopan yhdentymisen hyödyistä.
Totean lisäksi, että uskon tällaisen kilpailun motivoivan rautatieyhtiöitä uudistumaan. Sitä todellakin tarvitaan. Hyvät parlamentin jäsenet, olen ilman muuta kanssanne samaa mieltä siitä, että turvallisuus on tärkeä edellytys. Näin on oltava myös jatkossa. Turvallisuuden on oltava rautatieliikenteen tavoitteena ja tunnussanana. Siitä ei saa tinkiä muiden suunniteltujen muutosten toteuttamiseksi.
Hyvä esittelijä Jarzembowski, kiitän teitäkin toimistanne ja työpanoksestanne. Ymmärrän kantanne, johon huomattava enemmistö parlamentista yhtyy, mutta en voi kannattaa tarkistuksianne. Voin kuitenkin vakuuttaa, että asiakirja, jossa käsitellään henkilöliikenteen avaamista kilpailulle, esitetään vielä ennen vuoden loppua.
Lopuksi esitän vielä esittelijöille kiitokset. Esittelijät Ainardi, Jarzembowski, Sterckx ja Savary ovat kaikki tehneet loistavaa työtä. Kiitän myös aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokuntaa sekä koko parlamenttia.
Jotkin kohdat on vielä ratkaistava neuvoston kanssa järjestettävässä sovittelussa. Jotkin niistä voivat osoittautua ongelmallisiksi. Toivotaan, että sopivia mukautuksia saadaan aikaan. Sen jälkeen toinen rautatiepaketti voidaan saattaa päätöksen. Ensimmäinen rautatiepaketti saatettiin päätökseen tällä parlamentin vaalikaudella. Jos toinen paketti saadaan valmiiksi ennen toimikauden päättymistä, nykyinen parlamentti voi olla ylpeä siitä, että se on siirtänyt Euroopan rautateiden tavaraliikenteen 2000-luvulle. Se on merkittävä haaste. Se on haaste, johon on kuitenkin vastattava, jotta Eurooppaan saadaan tasapainoinen ja kestävä liikennejärjestelmä. 
Rack (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan rautateiden uudelleenjärjestelyssä on paljon pelissä. Meidän on varmistettava, että Euroopan 2000-luvusta tulee taas rautatieliikenteen vuosisata, sillä muuten maantieverkostomme ruuhkautuu, mistä koituu vahinkoa ihmisille, ympäristölle ja taloudelle.
Rautatiet eivät voi tietenkään olla yhtä kuin pitkän matkan liikenneväline, kuten 1800-luvulla, vaan ne ovat tärkeä lenkki kaikkien liikennemuotojen – ilma-, maantie-, vesi- ja kiskoliikenteen – muodostamassa ketjussa. Jotta rautatiet voivat hoitaa osuutensa tässä ketjussa, niiden on täytettävä niiltä edellytetyt tehtävät. Ne on integroitava täysin omien rakenteidensa sisällä, ja mahtipontiseen intermodaalisen liikenteen käsitteeseen on tuotava sisältöä, jotta eri liikennemuotojen väliset yhteydet voivat todellakin toimia käytännössä.
Aika kiitää, minkä vuoksi parlamentti ei ollut – eikä ole itse asiassa vieläkään täysin – tyytyväinen alkuperäiseen aikatauluun. Edistystä on kuitenkin havaittavissa, ja toivomme sitä lisää – mahdollisimman pian. Pidämme siksi edelleen kiinni aikaisemmista ehdotuksistamme. Etenkin Ainardin mietinnössä käsitellyn paketin kohdalla pidämme edelleen kiinni kannastamme, ja meidän on vaadittava, että intermodaalisuus toteutetaan koko verkossa. Se voidaan tietenkin toteuttaa täysimääräisesti vain, jos se on kaikkia rautatieverkon toimijoita tehokkaasti sitova vaatimus ja jos ryhdytään toimiin sen varmistamiseksi, etteivät yksittäiset toimenpiteet taas vaikeuta kansainvälisiä liikennetoimintoja.
Teknisten eritelmien laadinnassa ja hyväksynnässä on kiinnitettävä huomiota taloudellisiin kustannuksiin. Lisäksi on varmistettava, että tarvittavia turvallisuussääntöjä sovelletaan ja että myös ympäristönäkökohdat ja sosiaaliset näkökohdat otetaan huomioon. Tehokas ja turvallinen Euroopan laajuinen suurten nopeuksien rautatiejärjestelmä edellyttää muun muassa toimivaa tiedonvälitysjärjestelmää ennen kaikkea toimintojen suorittajien ja toimintojen valvojien välillä. Tarvitsemme siksi asianmukaisen koodijärjestelmän ja termistön toiminnallista tiedottamista varten. Emme saa toteuttaa tätä kaikkea pienimmän yhteisen nimittäjän ja turvallisuuden vähimmäistason mukaan, vaan meidän on taattava mahdollisimman tiukkojen sääntöjen noudattaminen.
Lopuksi haluaisin itävaltalaisena ottaa tässä yhteydessä puheeksi erään toisen aiheen, joka ollut viime päivinä taas esillä uutisissa. Tarkoitan Itävallan kautta kulkeviin raskaisiin tavarankuljetusajoneuvoihin sovellettavaa ekopistejärjestelmää koskevaa asetusehdotusta, joka oli Caverin mietinnön aiheena ja jossa on nyt edetty sovitteluun, vaikka sovitteluprosessi ei olekaan vielä kunnolla alkanut. Tässä yhteydessä kehotan erityisesti neuvostoa ja sen puheenjohtajaa Lunardia varmistamaan, että kaikkein välittömimpään vaikutuspiiriin kuuluvat valtiot voivat sopia yhteisestä kannasta, jotta ne voivat viestittää kaikille, myös parlamentille, että asiassa ollaan edistymässä.
Siinä on nyt edistyttävä. Sitten varapuhemies Schmidin äsken lainaamia Goethen sanoja voidaan soveltaa myös ekopisteasiaan, tosin hieman eri muodossa: ken etsii, pyrkii ainian, saa lopulta menestystä osakseen. 
Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aluksi haluan esittää esittelijälle lämpimät onnittelut hänen menestyksekkäästä työskentelystään ja tiiviistä yhteistyöstään kaikkien muiden aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan jäsenten kanssa.
Tarkastelen puheenvuorossani pääasiassa esittelijä Jarzembowskin työtä ja esitän ehdot, joiden täyttyessä vapauttaminen voi todella onnistua. Tavaraliikenteestä meillä ei ole erimielisyyksiä. Olemme samaa mieltä siitä, että tavaraliikennemarkkinat on vapautettava tai avattava, koska viime vuosina tai oikeastaan vuosikymmeninä rahtia on kuljetettu yhä vähemmän rautateitse. Tämä ei johdu vapauttamisesta, sillä se tuli mukaan kuvaan vasta paljon myöhemmin. Vapauttaminen on itse asiassa välttämätön vaikkakaan ei riittävä reaktio tähän kehitykseen.
Vapauttaminen, jonka haluamme toteutuvan nimenomaan raideliikenteen alalla, onkin toteutunut maantiekuljetusten alalla. Valtioiden rajat sen enempää kuin erilaiset tekniset määräykset tai turvallisuussäännötkään eivät enää käytännössä vaikeuta Euroopan unionin kansainvälistä maantieliikennettä. Liikenteenharjoittajat eivät kuitenkaan osallistu maantieliikenteen ulkoisiin kustannuksiin, mistä maantieliikenne on hyötynyt, ja tieverkkoon on tehty paljon julkisia investointeja. Maantieliikenteen etusija raideliikenteeseen nähden ei johdu siitä, että vapaa yritystoiminta olisi parempaa kuin kansallistettu toiminta, sillä maantieliikenne ei olisi menestynyt ilman julkisia investointeja.
Henkilöliikenteestä puheen ollen olen erittäin kiitollinen komission jäsenelle hänen selventävistä huomautuksistaan ja toivon, että hän sai asiantuntevilla ja loogisilla toteamuksillaan vakuuttuneeksi myös esittelijä Jarzembowskin, joka ei pysty täysin vastustamaan tällaisia vakuuttavia argumentteja, joita komission jäsen esitti tänään runsaasti. Olkaamme rehellisiä: ratkaisevaa ei ole se, tulevatko säännöt voimaan vuonna� 2005 vai eivät; ratkaisevaa on se, että ne otetaan käyttöön lähivuosina. Tästä olemme yhtä mieltä. Ryhmäni äänestää Jarzembowskin mietinnön puolesta, mutta ryhmäni puolesta haluan tehdä selväksi, että tavaraliikenteen vapauttamispyrkimykset onnistuvat vain, jos henkilöliikenteestä tehdään aiempaa joustavampaa. Tavaraliikenne on asetettava etusijalle mainitsemistani syistä ja tietyin ehdoin. Raideliikenteen vapauttamisen onnistuminen riippuu myös teknisten eritelmien ja turvallisuussääntöjen yhdenmukaistamisen kaltaisista toimista. Tästä on puhuttu jo paljon, ja yhdymme siihen, mitä asiasta on sanottu. Edelleen tällä alalla olemassa olevat Euroopan unionin sisämarkkinoiden esteet on poistettava järjestelmällisesti. Tämä on haaste kaikille eurooppalaisille poliitikoille ja erityisesti rautatietoimialan työmarkkinaosapuolille.
Tulen nyt toiseen ehtoon. Nykyään on tapana toteuttaa uudistuksia, jotka ovat tärkeimpien asianosaisten eli työntekijöiden etujen vastaisia. Meidän olisi mielestäni hyvä varmistaa, että työntekijät, etenkin rautateiden työntekijät, kannattavat uudistuksia ja muutoksia. Muutama päivä sitten tehty veturinkuljettajien ajolupia koskeva sopimus on erittäin hyvä merkki. Uskon vakaasti, että rautatietoimialan työmarkkinaosapuolet – työnantajat ja työntekijät – löytävät tehokkaan ratkaisun, kuten veturinkuljettajien ajoluvan kohdalla, jos siirrämme vastuun niille, tietenkin sillä ehdolla, että elleivät ne ota vastuuta asiasta, siitä on tehtävä poliittinen päätös. Toivon, että tämä on todellakin alku rautatiealan työmarkkinaosapuolten myönteiselle kumppanuudelle.
Kolmanneksi, vapauttaminen onnistuu vain, jos infrastruktuuriin tehdään aiempaa enemmän investointeja. Esimerkiksi Yhdistyneen kuningaskunnan sähkömarkkinoiden tilanteesta on jo huomautettu. Jos vapautamme markkinat, mutta emme varmista, että investoinnille tarjotaan tarpeeksi kannustimia, on todellakin suuri vaara, että verkot sortuvat ja epävarmuustekijät lisääntyvät. Kilpailulla pyritään loppujen lopuksi alentamaan hintoja, mikä pienentää samalla infrastruktuurin haltijoiden voittomarginaaleja, ja parantamaan tai lisäämään infrastruktuurin käyttöä. Voi syntyä vakavia ongelmia, ellei infrastruktuuriin tehdä korvaavia tai tukevia julkisia investointeja.
Olen hieman harmissani siitä, ettei neuvosto ole vielä komission erittäin hyvän ehdotuksen tai ehdotusten jälkeen antanut selkeää lausuntoa Euroopan laajuisiin verkkoihin tehtävistä investoinneista ja erityisesti lisäkannusteista, toisin sanoen niistä 30� prosentista, jotka komissio haluaa rajat ylittäviin hankkeisiin. Meidän on rohkaistava kaikkia jäsenvaltioita lisäämään rautatieverkkoihin tehtäviä investointeja, joissa pääpaino on tietenkin rajat ylittävillä toimilla. Miten aiomme yhdentää Euroopan, ellei rautatieinfrastruktuuriin tehdä tarpeeksi investointeja? Toivon, että asiasta annetaan lausunto viimeistään joulukuussa pidettävässä huippukokouksessa. Esitän vielä kerran kiitokset komissiolle, joka on tehnyt niin paljon hyvää esityötä.
Viimeinen vapauttamisen onnistumiselle asettamani ehto on tasapuolisten toimintaedellytysten varmistaminen. Kuten jo totesin, yksi monista syistä, miksi maantieliikenne on saanut etulyöntiaseman, on, etteivät maanteiden käyttäjät osallistu ulkoisiin kustannuksiin eli ympäristökustannuksiin. Ne eivät maksa raskaiden ajoneuvojen aiheuttamasta erityisestä teiden kulumisesta eivätkä ajoneuvojen päästöistä johtuvista ympäristöhaitoista.
Komission jäsen on esittänyt kuljetusten infrastruktuurikustannuksia koskevan direktiivin, johon en ole täysin tyytyväinen, koska se tarjoaa mielestäni liian vähän mahdollisuuksia epätasapainon korjaamiseen. Olen kuitenkin erittäin huolissani lukiessani, mitä neuvostossa on tapahtunut, ja miten vähän komission hyväksymälle kannalle on osoitettu hyväksyntää ja tukea. Toivon, että parlamentti tukee komissiota enemmän tässä asiassa, ja haluaisin vielä kerran kiittää esittelijöitä heidän tämänsuuntaisista toimistaan. Esittelijä Jarzembowski on laatinut erinomaisen tekstin. Hänen tarvitsee enää vain tehdä periaatteellinen muutos ja keskittyä tavaraliikenteeseen; hänen olisi ennen kaikkea hyväksyttävä täysin komission jäsenen de� Palacion kanta. Sitten saamme aikaa hyvän päätöksen. 
Vermeer (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, haluan esittää kiitokset kollegoille – esittelijöille – jotka ovat tehneet paljon työtä, jotta käsiteltävänämme olisi johdonmukainen paketti, ja sellainen on todellakin saatu aikaan. Viime viikosta lähtien olen nähnyt omin silmin, että Euroopan rautateitä voi todellakin hyödyntää liiketoiminnassa. Vierailin Rotterdamissa eräässä yksityisyrityksessä, joka kuljettaa nykyään puolet konteistaan rautateitse: se merkitsee 50� prosentin markkinaosuutta verrattuna vanhoihin monopolin haltijoihin, joilla on omat piintyneet tapansa. Yksityisyrittäjien markkinoille tulo on näin ollen auttanut pysäyttämään liikennemuodon suhteellisen tappion. Meidän on siksi aiempaa aktiivisemmin kannustettava yksityisiä toimijoita investoimaan rautateiden käyttöön, jotta voimme turvata rautatieliikenteen tulevaisuuden vaihtoehtoisena kuljetusmuotona. Ihailen ja kannatan sitä, että esittelijä Jarzembowski on sitoutunut suorittamaan rautateihin liittyvän tehtävän loppuun ja edistämään henkilöliikenteen vapauttamista vuoteen� 2008 mennessä. Toivon, että neuvosto hyväksyy sen. Haluan kuitenkin samalla varoittaa, ettemme saa näillä toimilla estää joitakin valtioita vapauttamasta tavaraliikennettä. Tarkoitan erityisesti Ranskan ja Belgian kaltaisia valtioita: vaikka niiden organisaatiot tekevät sijoituksia ulkomailla, ne eivät anna ulkomaisten yritysten kehittää toimintojaan rautateillään. Toivon, että tällainen toiminta loppuu tammikuuhun� 2006 mennessä, ja uskon, että niin tapahtuu. Turvallisuus ja yhteentoimivuus kulkevat käsi kädessä, ja ne ovat myös tärkein syy, miksi rautateillä on mahdollisuus olla maantieliikennettä parempi, nopeampi ja kilpailukykyisempi liikennemuoto. Paljon muutoksia on kuitenkin saatava aikaan, jotta tämä voi toteutua.
Olen pannut merkille, että Alankomaista Etelä-Saksaan – kahden valtion ja kolmen Saksan osavaltion läpi – matkustavan junan veturi vaihdetaan seitsemän kertaa. On aivan naurettavaa, että tällaisen rautatieyhteyden pitäisi olla vaihtoehto maantieliikenteelle. Olen siksi tyytyväinen, että käsiteltävänämme on nyt erinomainen ehdotus, jonka avulla voimme tehdä lopun tällaisesta toiminnasta. Sen avulla voimme varmistaa, että koko Euroopassa on yhtenäinen koulutus – yhtenäinen, kaikkialla tunnustettu avoin järjestelmä, joka edistää myös kauttakulkua ja lisää näin ollen rautateiden tavaraliikenteen tosiasiallista nopeutta ja siten myös turvallisuutta ja luotettavuutta.
Kansainvälisen liikenteen reittiaikataulujen yhdistämiseen on siksi mielestäni kiinnitettävä paljon huomiota. Reittien yhdistäminen helpottaa junalla matkustamista. Kunkin osavaltion ja maan ei pidä organisoida tällaisia asioita yksin. Tarvitaan kokonaisvaltainen, yhtenäinen lähestymistapa, ja minusta on erittäin tärkeää, että käsittelemme tätä ehdotusta. Turvallisuuden ja yhteentoimivuuden avulla meillä on nähdäkseni erittäin hyvät mahdollisuudet tehdä rautatieliikenteestä houkutteleva liikennemuoto maantie- ja vesiliikenteen ohella. Pidän tätä koko Euroopan tavaraliikenteen kannalta merkittävänä askeleena. 
Meijer (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, rautatieliikenteen aloittivat aikoinaan yksityisyritykset, jotka toivoivat tekevänsä sillä voittoa. Niiden rautatiet eivät muodostaneet yhtenäistä verkkoa, eivätkä useimmat muut yhtiöt voineet käyttää niitä, koska niiden junat olivat erilaisia. Monet näistä yrityksistä menivät konkurssiin tai niiden palvelu oli tunnetusti kehnoa ja katkonaista. Järjestelmän luhistuttua valtion omistamat yhtiöt yrittivät kehittää valtioonsa mahdollisimman yhtenäisen mallin. Rautatieliikenteestä tuli valtion keskeisiä tehtäviä. Olemme nyt saavuttaneet vaiheen, jossa Eurooppaan pyritään luomaan yhtäältä laaja, yhtenäinen malli, mutta toisaalta ollaan palaamassa 1800-luvun yksittäisten yksityisyritysten malliin. Nämä kaksi tavoitetta lienee vaikeaa yhdistää käytännössä, ja ne aiheuttavat luultavasti jatkuvasti jännitteitä. Tämän mallin kannattajat asettavat vapailla markkinoilla menestyksekkäästi kasvaneita liikenneyhtiöitä, kuten lentoyhtiöitä ja kuorma-autoyrityksiä, esikuvaksi rautateille, joita he pitävät vanhanaikaisina. He uskovat kilpailun vapauden lisäävän kasvua ja rautateiden kiinnostavuutta sellaisten asiakkaiden silmissä, jotka eivät ole käyttäneet niiden palveluja.
Jotkut pelkäävät, että vapauttaminen johtaa vain kannattavien ja kannattamattomien toimintojen erotteluun sekä infrastruktuurin, palvelujen ja henkilöstön supistamiseen, mikä heikentää turvallisuutta ja nostaa hintoja. Heidän mielestään on monia syitä, miksi pitkän matkan rajat ylittävää liikennettä olisi parempi koordinoida tehokkaasti olemassa olevien valtionyhtiöiden kesken tai miksi se olisi parempi antaa yhden eurooppalaisen yhtiön kuin uusien yksityisyritysten tehtäväksi. Hyvä syy ovat myös ympäristöä saastuttavaa ilma- ja maantieliikennettä rajoittavat toimet.
Tämä keskeinen näkemysero tulee esiin tänään esillä olevissa neljässä mietinnössä. Yhteistä niille on se, että rautatieliikenteelle halutaan jatkossa taas merkittävä asema, mikä on edistystä verrattuna aikaan, jolloin rautateitä pidettiin 1800-luvun harvinaisuuksiin kuluvana museotavarana. Tavoitteen saavuttamisesta on kuitenkin hyvin erilaisia näkemyksiä.
Jarzembowskin mietintö on yksi loputtomista yrityksistä laajentaa ja nopeuttaa paitsi rajat ylittävän tavaraliikenteen myös valtion sisäisen henkilöliikenteen vapauttamista. Vaikka neuvostolla ei mielestäni pidä olla suurta valtaa, toivon sen kuitenkin tälläkin kertaa jarruttavan näitä pyrkimyksiä, jos parlamentin enemmistö päättää tukea esittelijän ehdotuksia.
Sterckxin mietinnössä ei niinkään painoteta vapaita markkinoita, mutta siinä omaksutaan melko keskusvaltainen ajattelutapa, joka jättää liian vähän tilaa kansallisille ja alueellisille toimille.
Ainardin ja Savaryn mietintöjen tavoitteena on laadun tarjoaminen yhteiskunnalle, palvelujen käyttäjille ja henkilöstölle, minkä vuoksi kannatan niitä. 
Nogueira Román (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, koko viestintäinfrastruktuurin ja tiedotusvälineiden ohella rautatieverkolla on ratkaiseva merkitys muodostettaessa Euroopan unionista poliittinen kokonaisuus, jossa ei ole valtioiden välisiä rajoja. Näin on nyt, ja näin on ollut viimeiset 200� vuotta nykyaikaisten valtioiden kehityksessä.
Näitä palveluja tarvitaan talouskasvun ja nykyaikaistamisen toteuttamiseksi, ja suurten nopeuksien verkkoa on tällä hetkellä laajennettava tuotantotoiminnan tehostamiseksi ja piristämiseksi. Rautatiepaketti ei ole siksi mikään uusi väline, jonka avulla yksityisyritykset voivat mahdollisimman nopeasti tehdä voittoa, vaan sen avulla on tarkoitus edistää Euroopan poliittista, taloudellista ja sosiaalista yhdentymistä. Ryhmäni hylkää Jarzembowskin mietinnön, koska hänen lähestymistapansa on edellä esitettyjen periaatteiden vastainen, mutta äänestämme Sterckxin mietinnön, yhteentoimivuutta koskevan Ainardin mietinnön ja Euroopan rautatievirastoa käsittelevän Savaryn mietinnön puolesta, sillä ne sopivat yhteen periaatteidemme kanssa.
Galicialaisena katson, ja kaikki kaukana Euroopan maantieteellisestä keskuksesta asuvat kansakunnat katsovat, että tällaisten Euroopan parlamentin päätösten pitäisi luonnollisesti mahdollistaa nopea viestintämme koko Euroopan kanssa. Tämän pitäisi olla myös komission parhaillaan valmisteleman infrastruktuuri-investointeja koskevan suunnitelman tavoitteena, ja sitä laadittaessa on pidettävä mielessä ennen kaikkea se, että rautatiet säästävät ympäristöä ja edistävät sosiaalista hyvinvointia enemmän kuin mikään muu liikenneverkko. 
Van Dam (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, näiden ehdotusten tavoitteena on elvyttää rautatieala, jotta siitä voi tulla houkutteleva ja elinvoimainen vaihtoehto muille liikennemuodoille. Valkoisen kirjan aiheuttamista reaktioista voidaan päätellä, että tällä tavoitteella on laaja kannatus. Epäselvää on ainoastaan, miten tämä tavoite voidaan saavuttaa.
Rautatiealalla tarvitaan totaalista asenteen muutosta. Nyt esillä oleva paketti voi epäilemättä edistää sitä, jos se vain kehitetään ja toteutetaan asianmukaisesti. Markkinoille pääsy on tärkeä osatekijä. Kenelle myönnetään käyttöoikeudet – ja mihin? Jotta rautatieala voi kilpailla maantieliikenteen kanssa, huolitsijoille ja laivaajille on myönnettävä vastaava vapaus. Toisin sanoen tavaraliikenteen toimijoilla on oltava vapaa pääsy rautatieverkkoon. Rohkenen kuitenkin epäillä, onko tätä vaatimusta järkevää esittää myös henkilöliikenteen kohdalla.
Jos annamme yrittäjille tämän mahdollisuuden, meidän on tärkeää laatia myös selkeät käyttö- ja turvallisuussäännöt. Esittelijä Sterckx on mielestämme käsitellyt tärkeitä asioita. Hyväksymmekin valtaosan hänen ehdotuksistaan. Sama pätee moniin Ainardin mietintöön sisältyviin ehdotuksiin. Viraston toiminnasta keskusteltaessa on todettava, etteivät rautatiet ole kehittyneet viime vuosikymmeninä toivotulla tavalla. Viraston pitäisi siksi vauhdittaa suunnanmuutosta. Meidän on otettava tämä huomioon keskustellessamme eri toimijoiden osallistumisesta.
Käsiteltävänämme on kaiken kaikkiaan vankka paketti, jonka avulla voimme toivottavasti mahdollistaa alan kehityksen. 
Dillen (NI ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, koska näitä mietintöjä käsitellään "rautatiepaketiksi" nimitettynä yhtenä kokonaisuutena, jossa tarkastellaan rautateihin liittyviä eri osatekijöitä – esimerkiksi yhteisön rautateiden turvallisuutta, suurten nopeuksien ratojen kehittämistä, toimilupien myöntämistä rautatieyrityksille sekä rautateiden infrastruktuurin käyttömaksujen perimistä ja infrastruktuurin käyttöoikeuden myöntämistä – minulla on tänään Euroopan laajuisesta rautatiejärjestelmästä käytävässä keskustelussa mahdollisuus huomauttaa parlamentille, että Rauta-Rein-hanke polkee koko ajan paikallaan.
Rauta-Rein-hanke on hyvä esimerkki eurooppalaisesta liikenneyhteydestä, josta on hyötyä avoimelle taloudelle. Kaiken kaikkiaan Rauta-Rein-yhteys avaa Saksan Ruhrin alueelta yhteyden paitsi Antwerpenin satamaan myös Gentin, Zeebruggen ja Oostenden satamiin. Rauta-Rein-junayhteys oli jo olemassa ja osoittautui hyödylliseksi, mutta sen käyttö lopetettiin muutama vuosikymmen sitten, koska sen saattaminen nykyisten ympäristövaatimusten mukaiseksi, esimerkiksi tunnelien rakentaminen tiettyihin paikkoihin, osoittautui niin kalliiksi, ettei rautatieyhteys voisi olla tuottoisa lyhyellä aikavälillä. Tämä on kuitenkin pelkkä tekosyy, johon Alankomaiden hallitus tukeutuu, estäessään jatkuvasti hankkeen edistymisen.
Nyt Flanderin alueella katsotaan kuitenkin tarpeelliseksi ottaa tämä rautatieyhteys uudelleen käyttöön, koska rajusti lisääntyvä konttiliikenne aiheuttaa yhä enemmän ongelmia Flanderissa, Alankomaissa ja Saksassa. Saksa, etenkin Nordrhein-Westfalenin osavaltio, on tukenut Flanderia jo vuosien ajan tämän taloudellisesti välttämättömän vaatimuksen esittämisessä.
Alankomaat harjoittaa tässä asiassa kuitenkin valitettavasti viivyttelypolitiikkaa, joka johtuu sen omista suunnitelmista tarjota Rotterdamin satamalle nykyaikainen liikenneyhteys Ruhrin alueelle käyttämällä kallista ja ympäristölle haitallista Betuwen linjaa, josta ei ole kuitenkaan taloudellista hyötyä yhdellekään Euroopan valtiolle.
Tilanne on ollut siksi jo vuosia umpikujassa. Kukaan ei hyödy tästä tilanteesta; siitä on vain koitunut huomattavaa taloudellista vahinkoa Flanderin satamille ja konttiliikenteelle.
Nyt kun Eurooppa on virallisesti myöntänyt kansainvälisten rautatieyhteyksien merkityksen, flaamina ja antwerpenilaisena toivon, että flaameille tärkeässä Rauta-Rein-hankkeessa pyritään etenemään yhteisön tasolla tavalla, joka tarjoaa kaikkia osapuolia tyydyttävän ratkaisun. 
Puhemies.
   Esittelijä Sterckx käyttää työjärjestyspuheenvuoron. Mitä työjärjestyksen artiklaa huomautuksenne koskee? 
Sterckx (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, haluan antaa henkilökohtaisen lausuman. Haluan todeta, että jäsen Dillenin ryhmä – hänen edeltäjänsä – kun ehdotin... 
Puhemies.
   Minun on huomautettava teille, että henkilökohtaisia lausumia voidaan antaa keskustelun lopussa mutta ei sen aikana. Tätä koskevat parlamentin työjärjestyksen säännöt ovat täysin selvät. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, onnittelen neljää esittelijää heidän tekemästään työstä ja toivon heille jatkossakin menestystä, koska olemme ilmeisesti aloittamassa sovittelumenettelyn neuvoston kanssa. Aluksi haluan käsitellä pääasiassa rautateiden vapauttamista ja esittää joitakin poliittisia huomautuksia siinä uskossa, että unohdamme varsinaisen asiasisällön yksittäisistä tarkistuksista ja teknisistä järjestelyistä käytävissä keskusteluissa.
Hyvät kollegat, laivaliikenne on vapautettu ties kuinka monta vuotta sitten. Euroopan maantieliikenne on vapautettu monta vuotta sitten. Sama pätee ilmaliikenteeseen. Tämä on mielestäni varsinainen paradoksi. Ei ole mitään perustetta, miksi erityisesti rautatiet pitäisi kahlita ja miksei Euroopassa pitäisi olla yhtenäistä verkkoa ja vapaata kilpailua. Haluaisin todellakin jonkun selittävän tämän asian minulle vilpittömin mielin – ei joidenkin ryhmien tai yritysten etujen mukaisesti vaan tavallista maalaisjärkeä käyttäen.
Meidän on pidettävä aina mielessä, ettemme voi puhua Euroopan sisämarkkinoista, ellei meillä ole yhtenäistä liikenneverkkoa. Se ei taas voi toteutua, ellei rautatieverkkoa vapauteta. Näin on varsinkin siksi, että kaikki Euroopan poliittiset voimat haluavat ainakin teoriassa tukea rautateitä, koska raideliikenne on ympäristöä säästävä liikennemuoto. Näin ollen meidän on tärkeää edetä rohkein askelin vapauttamisessa, ja sanon aivan vilpittömästi, että jos minun pitäisi päättää, mitä rautatiemarkkinoille olisi tehtävä, vapauttaisin ne huomenaamulla. Tekisin sen huomenaamulla, mutta ryhtyisin tietenkin kaikkiin tarvittaviin toimiin turvallisuussääntöjen käyttöönottamiseksi, jotta vapauttaminen voitaisiin toteuttaa laadukkaasti ilman matkustajille aiheutuvia riskejä, kuten on tehty lentoliikenteen alalla. Minusta on kuitenkin järjetöntä jatkaa tätä keskustelua, jossa asia sivuutetaan koko ajan ja jossa tiettyjä etuja näköjään puolustetaan viimeiseen saakka. Emme voi kuitenkaan toimia tässä asiassa missään tapauksessa omien henkilökohtaisten toiveideni mukaisesti, vaan meidän on toimittava poliittisen konsensuksen perusteella.
Parlamentti, joka on ollut jo vuosia rautateiden vapauttamisen uranuurtaja, pitää aivan perustellusti kiinni ensimmäisessä käsittelyssä tekemistään tarkistuksista, ja toivon, että pystymme tulevassa sovittelumenettelyssä löytämään joulukuuhun mennessä mahdollisimman hyvän ratkaisun puheenjohtajavaltio Italian johdolla. Toivon, että komission jäsen auttaa meitä lausunnollaan, jota voidaan käyttää viimeisenä turvana, jotta voimme välittömästi sen jälkeen vapauttaa rautatiemarkkinat henkilöliikenteen osalta.
Sen jälkeen parlamentin ja ilman muuta myös ryhmämme jatkuva huolenaihe on turvallisuus. Tämän vuoksi mainitsemme Sterckxin mietinnössä laivoissa ja lentokoneissa käytettävät mustat laatikot ja veturinkuljettajien eurooppalaiset ajokortit. Ainardin mietinnössä otamme esiin kysymyksen yhteentoimivuuden rahoituksesta, koska haluamme toteuttaa yhteentoimivuuden korkean tason emmekä sen vähimmäistasoa, toisin kuin neuvosto. Etenemme tässä hengessä ja toivomme, että kun Italian puheenjohtajakausi päättyy joulukuun lopussa, rautatiemarkkinoiden vapauttamista on viety mahdollisimman pitkälle, ei siksi, että pitäisimme sitä varsinaisena päämääränä, vaan siksi, että se on mielestämme paras keino palvella Euroopan taloutta, eurooppalaisia kuluttajia ja työntekijöitä, koska sen ansiosta syntyy uusia työpaikkoja. 
Simpson (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia esittelijöitä heidän työstään monimutkaisten mutta tärkeiden liikennealan mietintöjen parissa. Niissä on nimittäin kyse rautateistämme ja niiden tulevaisuudesta.
Käsittelen aluksi tavaraliikennettä ja kommentoin seikkoja, joita siitä on todettu. Rautateiden tavaraliikenteessä rautatietoimialalla on viimeinen mahdollisuus. Ellemme kaikki pyri yksissä tuumin kehittämään rautateiden tavaraliikennettä Euroopan laajuisesti sekä avaamaan kansallisia verkkoja, edistämään yhteentoimivuutta ja muutoksia alan toimijoiden ajattelu- ja työskentelytavassa, meillä ei ole vuoteen� 2020 mennessä mainitsemisen arvoista rautatieliikennettä, jota voisimme puolustaa. Se on siirtynyt pääasiassa maanteille kaikkine seurauksineen.
Esitän tämänaamuisen puheenvuoroni aluksi rautatiealalle ystävällisen varoituksen siitä, että rautatieliikenne häviää parinkymmenen vuoden kuluessa, ellei rautatieala onnistu yhtenäistämään toimiaan ja ellemme me kaikki tee yhteistyötä rautateiden tavaraliikenteen alalla.
Kaikkien tämänsuuntaisten toimien on luonnollisesti perustuttava ammattijärjestöjen ja työmarkkinaosapuolten kanssa tehtävään yhteistyöhön. Ryhmäni on jo monta vuotta pyrkinyt johdonmukaisesti edistämään tätä asiaa. Suhtaudun siksi myönteisesti joihinkin ETF:n (Euroopan kuljetusalan työntekijöiden federaatio) ja CER:n (Euroopan rautatieyhteisö) välillä hiljattain tehtyihin sopimuksiin, erityisesti ajokortteja koskevaan sopimukseen, sekä komission sitoumukseen laatia asiaa koskeva ehdotus tämän vuoden lopussa.
Kehotan olemaan varovainen henkilöliikenteen kohdalla. Panin merkille, että kollegani Hatzidakis kehotti olemaan rohkea. Varoittavana esimerkkinä kuitenkin on, että Yhdistynyt kuningaskunta päätti muutama vuosi sitten toimia rohkeasti rautatiealalla, ja tämän "rohkeuden" tuloksena oli kehnosti toteutettu yksityistäminen, joka aiheutti täydellisen kaaoksen rautatiealalla. Nykyinen hallitus on joutunut sen vuoksi käyttämään paljon suunniteltua enemmän varoja rautateihin. Palvelu ei ole kuitenkaan vielä parantunut.
Tämä ei tarkoita, että me kaikki vetäydymme kuoriimme ja sanomme, että valtion rautatiet on kaiken tarkoitus. Näin ei selvästikään ole. Meidän on nimittäin varmistettava, ettei muualla tehdä samoja virheitä kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Henkilöliikenteen vapauttaminen on toteutettava vaiheittain.
Tämän perusteella voidaankin todeta, että esittelijämme ovat laatineet tasapainoisen sopuratkaisun, jonka kaikki voivat hyväksyä. Meidän kaikkien on muistettava, ettei rautatien tarjoamisessa ole kyse vain voiton tavoittelusta, vaan siinä on kyse myös turvallisuudesta sekä paikasta toiseen kuljetettaville ihmisille tarjottavasta palvelusta ja palvelun tasosta. Asiakkaiden pitäisi olla viime kädessä tärkeämpiä kuin toiminnan tuotto, mutta näin ei valitettavasti aina ole.
Seuraavaksi haluan käsitellä lyhyesti Sterckxin mietintöä – toimin sen varjoesittelijänä ryhmässäni. Kiitän esittelijä Sterckxiä hänen tekemästään työstä ja erityisesti hänen pyrkimyksistään saada aikaan meidän kaikkien hyväksymä sopuratkaisu. Häntä on lisäksi syytä onnitella, koska työskentely on ollut erityisen hankalaa neuvoston kanssa käytävän kädenväännön vuoksi – itse asiassa kaikki esittelijät ovat joutuneet taistelemaan neuvoston kanssa.
Haluan vain todeta, että kaikki pitävät turvallisuutta tärkeänä. Yksikään poliitikko ei sano täällä käyttämässään puheenvuorossa, ettei hän pidä turvallisuutta tärkeänä. Se olisi poliittinen itsemurha. On pyrittävä tasapainoilemaan sen välillä, mikä on käytännöllistä ja mitä voimme tehdä, ja lisäksi on taattava mahdollisimman hyvä turvallisuustaso. Rautateillämme on ollut valitettavasti viime aikoina tapauksia, joissa ei ole noudatettu niin tiukkoja vaatimuksia kuin olisi pitänyt.
Kiitän vielä esittelijöitä ja sanon lopuksi rautatiealan toimijoille, että tämä on Euroopan rautateiden kannalta kriittistä aikaa. Tavaraliikenteelle tämä on viimeinen mahdollisuus. Toivon, ettemme päästä sitä käsistämme. 
Puhemies.
   Hyvä jäsen Simpson, onnittelen teitä toisesta eurooppalaisesta teosta tänä aamuna. 
Pohjamo (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, minäkin haluan kiittää rautatiepaketin esittelijöitä, he ovat tehneet hyvää työtä tässä tärkeässä asiassa. Esittelijät ovat todella paneutuneet asiaan, kuunnelleet eri asiantuntijoita ja valiokunnan jäseniä, neuvotelleet, hakeneet toteuttamiskelpoisia kompromisseja pitäen kiinni päätavoitteesta parantaa rautateiden kilpailukykyä, turvallisuutta ja yhteensopivuutta. Esitys rautatievirastosta tukee vielä tätä kokonaisuutta.
Nyt on tärkeää, että neuvosto ei jarruttaisi uudistusten toteuttamista. Rautateiden kehittämisessä on viivytelty aivan liian pitkään. Nyt on korkea aika luoda rautatiekuljetuksista kilpailukykyinen vaihtoehto.
Perustelut rautatiepaketin toteuttamiselle on esitetty jo moneen kertaan. Rautateitä kehittämällä voidaan purkaa maanteiden ruuhkia ja edistää ympäristöystävällisempää kuljetusta. Rautateiden toimivuus, kohtuuhintaiset ja kilpailukykyiset palvelut ovat tärkeitä niin ruuhka-alueille kuin myös kaukaisempien alueiden vientiteollisuudelle.
Kilpailun avaaminen sekä tavaraliikenteessä että henkilöliikenteessä edistää raideliikenteen kehittymistä. Tästä on saatava aikaan toimiva paketti, jossa on selkeä aikataulu myös henkilöliikenteen avaamiselle kilpailulle. Teknisessä yhteensopivuudessa ja turvallisuusstandardeissa sekä muissa säännöksissä on voitava edetä niin, että junat voivat ajaa läpi Euroopan nopeasti ja turvallisesti tarjoten kilpailukykyisen vaihtoehdon niin tavarankuljetuksessa kuin henkilöliikenteessäkin. Herra Sterckxin tavoite raideliikenteen turvallisuuden korkeasta tasosta saa varmasti kaikkien tuen.
Jäsenvaltioiden rooli kansallisten sääntöjen käyttöönotossa on myös merkittävä. Ne eivät saa hidastaa pitkän tähtäyksen kehittämisprosessia, ja jäsenvaltioiden on saatava komission hyväksyntä uusille kansallisille säännöille. Turvallisuuden kannalta on myös tärkeää, että junat on varustettu mustalla laatikolla ja laitteen kokoamat tiedot ja tietojen käsittely on yhdenmukaista.
Rautatieviraston tärkein tehtävä tulee olemaan, että se edistää parhaita käytäntöjä ja helpottaa rautatiealan toimijoiden yhteistyötä. Rautateiden eri toimijat on saatava mukaan viraston toimintaan, mutta jokainen jäsenvaltio ei voi olla edustettuna hallintoneuvostossa. Viraston toiminnassa on kuitenkin otettava huomioon jäsenvaltioissa vallitsevat erilaiset olosuhteet. 
Caudron (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, sekä omasta puolestani että GUE/NGL-ryhmän – Euroopan parlamentin vasemmistosiiven – jäsenenä haluan muistuttaa mahdollisimman selkeästi periaatteista, joita Euroopan rautatiepakettia tarkasteltaessa on noudatettava.
Ensimmäisenä periaatteena on, että rautatieliikenne on julkinen palvelu. Rautatieliikenteen on myös pysyttävä julkisena palveluna siellä, missä se on vielä sellainen. Asia on korjattava siellä, missä vapauttaminen on huomattavasti heikentänyt rautatieliikenteen asemaa.
Toinen periaate on seuraava. Eurooppa on taajaan asuttu mantere, jossa on paljon kaupunkialueita. Euroopassa on myös maaseutu- ja vuoristoalueita, jotka kärsivät autioitumisesta. Rautatieliikenteellä on oleellinen merkitys mantereemme kansallisessa ja alueellisessa kehityksessä. Vain rautatiet voivat lopettaa kaksi toisiinsa liittyvää suuntausta, joiden seuraukset ovat varsin selvät. Asutus keskittyy hallitsemattomasti kaupunkialueille, ja maaseutu autioituu. Yhdessä ne tuhlaavat maatamme.
Kolmas periaate on seuraava. Rautatieliikenne on ainoa tehokas vastaus nopeasti kasvavaan haasteeseen kuljettaa yhä enemmän matkustajia ja tavaroita. Se on ainoa vastaus myös ilmeisesti vastakkaiseen mutta yhtä tärkeään tarpeeseen suojella ympäristöämme ja parantaa elämänlaatuamme.
Nämä kolme periaatetta johtavat samaan tulokseen ja liittyvät toisiinsa. Tästä syystä minä ja ryhmäni vastustamme rautateiden yksityistämispakkoa. Vastustamme myös kaikkia päätöksiä ja toimia, joissa rautatiealaa pyritään sääntelemään ainoastaan markkinavoimien avulla. Tälle tielle lähteneet valtiot ovat huonommassa tilanteessa kuin ne, jotka eivät lähteneet. Ne ovat huonommassa tilanteessa, koska reittejä on suljettu. Vieläkin ikävämpää on se, että niillä on vakavia turvallisuusongelmia. Tiedätte varmasti, mitä valtioita tarkoitan. Minun ei tarvitse mainita niitä nimeltä.
Näiden kolmen periaatteen perusteella ryhmämme vastustaa asiaa, mitä nimittäisin esittelijä Jarzembowskin pakonomaiseksi vapauttamisvimmaksi. Tästä syystä vastustamme myös Sterckxin mietinnössä ehdotettua verkkojen yhdenmukaistamista. Emme halua yhdenmukaistamisen olevan niin selvästi vapauttamista edeltävä toimenpide. Kannatamme siksi Savaryn mietintöä, jossa käsitellään Euroopan rautatieviraston perustamista, koska sen hallintoneuvostossa olisi työntekijöiden järjestöjen edustajia. Kolmen edellä mainitun periaatteen vuoksi hyväksyimme lopulta esittelijä Ainardin ehdotukset. Viimeinen niistä takaa sosiaalisten näkökohtien ja ympäristökysymysten huomioon ottamisen sekä tiukat turvallisuusvaatimukset.
Ensimmäisen käsittelyn jälkeen tehtyjen neuvoston päätösten sekä äskettäisten aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnan äänestysten jälkeen vastustamme taas tavaraliikenteen vapauttamista vuoteen� 2006 mennessä ja henkilöliikenteen vapauttamista vuoteen� 2007 mennessä. Vahvistamme lopullisen kantamme Sterckxin mietinnöstä tarkistuksista toimitettavan täysistunnon äänestyksen perusteella. Aiomme kannattaa edelleen Savaryn ja Ainardin mietintöjä ja kantoja. Ne sopivat yhteen meille tärkeiden periaatteiden kanssa. 
Dhaene (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, 1800-luku oli kansallisvaltioiden kukoistuksen aikaa, mikä oli osittain rautateiden ansiota. Nyt 2000-luvulla Eurooppa on vihdoin asetettava taas raiteille. Tästä syystä tämä paketti on niin tärkeä.
Ensimmäisessä käsittelyssä käydyn keskustelun ja tämän keskustelun välisenä aikana on kuitenkin käynyt ilmi, että on vielä liian aikaista kannattaa esittelijä Jarzembowskin suurten nopeuksien rautatiejärjestelmää. Sterckxin, Ainardin ja Savaryn mietinnöt vastaavat enemmän tämänhetkisiä tarpeita. Kollegani Jarzembowski on kärsimätön ja puolustaa jo henkilöliikenteen nopeutettua vapauttamista. Joissakin valtioissa on jo nähtävissä, millaista vahinkoa tästä voi aiheutua alueelliselle rajat ylittävälle rautateiden matkustajaliikenteelle. Tavallisia kansainvälisiä junia on esimerkiksi peruttu. Palvelut vähentyvät siksi kyseisissä tapauksissa.
Eihän ole tietenkään mahdollista, että tavallisilla junilla liikennöitävästä rajat ylittävästä rautatieliikenteestä tulee huomattavasti kalliimpaa tai että se jopa poistuu yhdentyneessä Euroopassa. Olen jo huomauttanut komissiolle asiasta parlamentin esittämässä kysymyksessä. Komissio oli vastauksessaan kanssani samaa mieltä ja kutsui tätä "poikkeavuudeksi sisäisillä markkinoilla". Yritäpä selittää tätä äänestäjille.
Kansainvälisten junien tarjonnan katoaminen tai muuttuminen on toinen kiireellinen huolenaihe, jota ei tunnisteta. Toivon, että Euroopan rautatievirasto tekee tästä selkeän arvion ja että otamme tämän näkökohdan mukaan Euroopan laajuisista verkoista käytävään keskusteluun. Äänestämme ennenaikaista vapauttamista vastaan, mikäli sen yhteydessä ei toteuteta liitännäistoimenpiteitä. Jäsen Simpson huomautti tämän mahdollisista seurauksista.
Ehdotamme, että odotamme vapauttamista koskevia komission ehdotuksia, jotka se aikoo laatia tämän vuoden lopussa. Hyvä esittelijä Jarzembowski, sitten on oikea hetki käydä tämä keskustelu, ja toivon, että voimme vielä viimeistellä asian ensimmäisen käsittelyn, jotta työ ei mene hukkaan. Keskitytään kuitenkin ensin tavaraliikenteeseen, koska liikennevirta on kiireesti siirrettävä sieltä rautateille. 
Esclopé (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, rautateiden radikaali muutos perustuu jaloon ajatukseen. Alun perin tavoitteena oli saattaa rautatieliikenne takaisin tasavertaiseen asemaan menestyvän maantieliikenteen kanssa. Vaikka maantieliikenne on edullisempaa ja käytännöllisempää ja vaikka maanteille pääsy on helpompaa, se aiheuttaa myös paljon saasteita.
Minun mielestäni olisi ollut parempi toteuttaa yhteentoimivuus päättäväisesti. Liberalismin kannattajat käyttivät hyväkseen komission alkuperäistä ehdotusta kansallisen ja kansainvälisen tavaraliikenteen vapauttamisesta. He kuitenkin asettivat vielä rohkeampia tavoitteita. Euroopan parlamentti teki korkeamman tarjouksen ja ilmoitti ensimmäisessä käsittelyssä kannattavansa rautateiden henkilöliikenteen avaamista kilpailulle. Neuvoston vastustuksen vuoksi asiaa yritetään nyt ajaa läpi toisessa käsittelyssä. Tämä ei ole hyväksyttävää etenkään siksi, että ensimmäisen paketin vaikutusten arvioinnissa ei ole osoitettu liiallisen vapauttamisen etuja.
Ehkäpä pelkäämme lopputulosta. Demokratian ja monimuotoisuuden Eurooppa -ryhmän jäsenenä en voi hyväksyä tarkistuksia� 2 ja 7. Niissä vapauttamisessa mennään liian pitkälle. Sillä olisi vaikutuksia etenkin Ranskassa. Ranskassa 20� prosenttia rautateiden henkilöliikenteestä on kansainvälistä liikennettä, kun vastaava luku on muissa valtioissa 2-7� prosenttia. Kaikkein epäsuotuisimmassa asemassa olevien alueiden autioituminen on väistämätöntä Ranskassa. Millaista elämä on jatkossa maaseudulla? Tämä ei juurikaan kiinnosta voittoa tavoittelevia yksityisiä toimijoita. Rautatieliikenne on arvokas julkinen palvelu, joka edistää sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä tasapainoista kansallista ja alueellista kehitystä.
Lopuksi totean, että huonosti hallittu vapauttaminen on valitettavasti johtanut yhä useampiin onnettomuuksiin, mikä osoittaa, että investointeja tehdään liian vähän. Joissakin tapauksissa rautatiepalvelut on jopa jouduttu kansallistamaan uudelleen. 

Souchet (NI ).
   – Arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, meitä on kehotettu päättämään toisessa käsittelyssä aikataulusta, jonka mukaan rautateiden tavaraliikennepalvelut avataan kilpailulle. Neuvoston yhteisessä kannassa kansainvälisten tavaraliikennepalvelujen avaamisen määräajaksi asetetaan 1.� tammikuuta� 2006 ja kansallisten tavaraliikennepalvelujen määräajaksi 1.� tammikuuta� 2008. Rautateiden henkilöliikenteen osalta aikataulua ei ole vahvistettu. Neuvosto suhtautuu asiaan varovaisesti ja katsoo, että siinä on edettävä vaihe kerrallaan. Toisaalta esittelijämme kannattaa koko aikataulun poistamista ja ehdottaa sen sijaan, että kaikki rajat ylittävät tavara- ja henkilöliikennepalvelut avataan viimeistään 1.� tammikuuta� 2006 ja koko verkon kaikki palvelut viimeistään 1.� tammikuuta� 2008. Meidän on mietittävä, onko mielekästä niputtaa kaikki tällä tavoin yhteen.
Meidän on kiireesti käsiteltävä monien valtioiden tavaraliikennepalvelujen kehittymättömyyttä. Tavaraliikenteelle on usein ominaista kehno palvelu, liian kalliit kustannukset, vanhanaikaiset menettelyt ja jatkuvat lakkoilut. Tästä syystä aikatauluja ei aina pystytä noudattamaan. Siinä mielessä asianmukaisesti toteutettava asteittainen palvelujen vapauttaminen voisi olla hyödyllinen kannustin kansallisille uudistuksille, mikäli taataan mahdollisimman korkea turvallisuustaso ja mikäli nykyisestä henkilöliikennepalvelujen laadusta ei tingitä.
Tavara- ja henkilöliikennepalvelut on kuitenkin erotettava selvästi toisistaan. Monissa jäsenvaltioissa rautateiden henkilöliikennepalvelut edistävät kansallista ja alueellista kehitystä. Niillä on myös julkisiin palveluihin liittyviä tehtäviä, joita ei saa uhrata hätiköidyn vapauttamisen vuoksi. Joissakin rautatieyrityksissä on tullut esiin tietty suuntaus. Ne siirtävät julkisen palvelun tarjoamiseen liittyviä velvollisuuksiaan paikallisille viranomaisille. Lisäksi ne laiminlyövät välineitä ja verkkoja, jotka ovat tärkeitä linkkejä alueiden välillä, voidakseen keskittyä vain kaikkein tuottoisimpiin reitteihin. On tärkeää varmistaa, ettei ennenaikainen vapauttaminen pahenna tilannetta sen sijaan että parantaisi sitä. Meidän on huolehdittava siitä, ettei tällainen taantuminen voimistu tilanteen korjaantumisen sijasta. Ennenaikaisessa vapauttamisessa on se riski, että syntyy alueita, joilla ei tarjota lainkaan rautatiepalveluja, ja että alueiden väliset erot kärjistyvät. Sitä jäsenvaltioiden kansalaiset eivät halua, eikä sitä halua myöskään Euroopan unioni.
Neuvoston järkevä tarkastelutapa on mielestämme parempi kuin esittelijän hätiköivä asenne. Kannatamme siksi neuvoston yhteistä kantaa. Sen mukaan henkilöliikennepalveluja koskevia käyttöoikeuksia käsitellään kolmannessa rautatiepaketissa. Arvoisa puhemies, kolmas paketti perustuu prosessin ensimmäisen vaiheen huolellisen arvioinnin perusteella tehtyihin päätelmiin. Tässä arvioinnissa on kiinnitettävä erityistä huomiota turvallisuuteen, markkinaosuuksiin ja rautateiden tavaraliikenteen määrään, yritysten asemaan ja työntekijöiden työoloihin. 
Nicholson (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, aluksi haluan onnitella kaikkia esittelijöitä heidän erittäin ahkerasta ja pitkästä työrupeamastaan. Heidän työnsä on ollut erittäin tärkeää, koska koko Euroopan laajuisen rautatiejärjestelmän huoltoa, turvallisuutta ja kehitystä on edistettävä eikä suinkaan estettävä. Vapauttaminen on tietenkin välttämätöntä; se on yksinkertaisesti tehtävä.
Liikenne on saatava pois maanteiltä. Liikenteen siirtäminen heti maanteiltä rautateille voi olla vain hyväksi tulevaisuutta ajatellen. Suurnopeusjunien kehittämiseen on suhtauduttava myönteisesti; sitä ei saa pysäyttää.
Keskityn nyt hetkeksi kotialueeseeni. Saamme olla kotialueellani tyytyväisiä, että meillä on vielä ylipäänsä rautatieyhteyksiä. Meillä on Belfastin ja Dublinin välinen rautatieyhteys, mutta Pohjois-Irlannissa rautatieyhteyksiä ei enää juurikaan ole. Suurnopeusjunat eivät tule meillä kysymykseen. Saamme olla tyytyväisiä, että meillä on vielä edes tavanomaisia rautatieyhteyksiä. Jopa Belfastin ja Larnen sataman välinen tärkeä yhteys pyritään lopettamaan. En todellakaan ymmärrä tällaista. Olemme siirtymässä raideliikenteeseen, mutta kotialueellani on ihmisiä, jotka haluavat lakkauttaa rautatiet!
Kyseinen rata on päästetty huonoon kuntoon: sen turvallisuus on kyseenalainen, ja liikkuva kalusto on suorastaan häpeä. Asiaa ei ratkaista lisäämällä maanteidemme liikennettä ja tavaraliikennettä. Tämä on osa ongelmaamme. Pohjois-Irlanti on varmasti pieni paikka Euroopan muihin alueisiin verrattuna, mutta sielläkin tarvitaan ja vaaditaan rautatieyhteyksiä. 
Izquierdo Collado (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluksi haluaisin onnitella esittelijöitä. Useimmat, ehkä jopa kaikki tänään paikalla olevista ovat luultavasti samaa mieltä siitä, että esittelijät ovat tehneet erinomaista työtä. He todellakin pyrkivät vaikuttamaan neuvoston kantoihin viime hetkeen saakka. He vaativat edelleen nopeampaa etenemistä tietyillä aloilla ja tarkastelutapaa, joka on lähempänä omaa asennettamme. Aluksi haluan todeta, että on tärkeää ottaa huomioon neljä muuttujaa, jotta tämänpäiväisen keskustelunaiheen oleellinen merkitys voidaan tiedostaa ja jotta sitä voidaan arvioida.
Ensimmäinen näistä on Euroopan liikenteen tämänhetkinen vakava tilanne. On pidettävä kuitenkin mielessä myös kaikkien saatavilla olevien tutkimusten ennusteet. Kyse ei ole missään nimessä vakaasta vaan päinvastoin välttämättömästä ja kiireellisestä lainsäädäntöprosessista.
Toinen on komission jäsenen mainitsema eurooppalainen muuttuja, joka on ratkaiseva Euroopan liikenteen järkiperäistämisen kannalta. Olipa historiallinen tausta millainen hyvänsä, yksikään valtio ei voi yrittää ratkaista liikenneongelmiaan ottamatta huomioon tätä ainutlaatuista ja ratkaisevan tärkeää eurooppalaista muuttujaa. Tämä muuttuja on oleellinen. Liikenneongelmiin on sovellettava kokonaisvaltaista eurooppalaista tarkastelutapaa.
Kolmanneksi, vain kokonaisvaltainen analyysi on tarkoituksenmukainen. On tärkeää ymmärtää kaikkien liikennemuotojen tilanne. Ratkaisussa on otettava huomioon kaikki liikennemuodot. Rautatieliikenne on kriittisessä asemassa liikennemuotojen kokonaiskontekstissa. Tämä asia on korjattava.
Mikään yksittäinen liikennemuoto ei ole itsessään tärkeä, vaan tärkeää on niiden yhteentoimivuus. Toivon, että rautatieliikenne saa uutta elinvoimaa nyt esillä olevien mietintöjen ja ehdotusten ansiosta. Vaikka direktiivit ovat toistaiseksi toimineet tehokkaasti Euroopassa, junat valitettavasti eivät.
On todettava selkeästi, että tehtävänämme on nyt pelastaa rautatiet. Se on tavoitteemme. Kuten jäsen Simpson selvästi totesi, rautatiet ovat taantumassa. Parlamentti toivoo pystyvänsä elvyttämään ja vahvistamaan niiden toimintaa ja saavansa sen takaisin raiteilleen. Vapauttaminen on ainoa keino saavuttaa tämä tavoite. Monopolien aika on ohitse. Monopoliasemassa rautatiet odottavat rahdin saapuvan nenän eteen. Työntekijät istuvat tiukasti toimistoissaan. Näin monopolit toimivat. Järjestelmällinen, asianmukainen ja yhteiskunnallisesi vastuuntuntoinen vapauttaminen kuitenkin edellyttää, että rahti noudetaan yrityksiltä ja paikallisilta viranomaisilta. Rahti on haettava muualta.
Turvallisuuden pitäisi mielestäni siksi olla ainoa määräävä tekijä määräaikoja vahvistettaessa. Mikään muu ei ole tarpeeksi painava syy pitkittää rautateiden vapauttamista. Turvallisuuden merkitys on ymmärrettävä. Viivytykset voidaan sallia ainoastaan turvallisuuden vuoksi. Turvallisuutta ei saa kuitenkaan koskaan käyttää tekosyynä eri alojen käyttöönottolupien teennäiselle viivyttämiselle.
Arvoisa komission jäsen, nyt esillä olevissa mietinnöissä korostetaan rahoituksen merkitystä, ja kaikkien osapuolten huomio kiinnitetään siihen. Rautatiet tarvitsevat rahoitusta. Tähän tarkoitukseen ei ole riittävästi budjettikohtia. Parlamentti ehdotti Euroopan liikennerahaston perustamista. Tätä ehdotusta olisi kehitettävä edelleen seuraavissa rahoitusnäkymissä. Turvallisuus on luonnollisesti ratkaiseva tekijä rautateiden yhteydessä. Arvoisa komission jäsen, muistutan lisäksi, että olemme huolissamme myös maanteiden turvallisuudesta. Toivoisin teidän tekevän ehdotuksen sen varmistamiseksi, että Euroopan tieliikenteen turvallisuudesta vastaava virasto perustetaan mahdollisimman pian. 
Calò (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Jarzembowskin mietinnössä korostetaan tavaraliikenteen rautatieverkkojen nopeamman kehityksen tarvetta ja kiinnitetään huomiota erityisesti rajat ylittäviin toimiin. Tässä yhteydessä haluaisin huomauttaa teille sietämättömästä tilanteesta, joka vallitsee Savonan ja Ranskan vastaisen rajan välisellä Italian rautatiereitillä; se on läntisen Ligurian ja Ranskan Rivieran välinen rautatieyhteys.
Tämä yksiraiteinen yhteys – todellakin yksiraiteinen yhteys – on rautateiden tavara- ja henkilöliikenteen pullonkaula, josta aiheutuu huomattavaa vahinkoa alueen taloudelle, joka on riippuvainen turismista, oliivinviljelystä sekä kukkien, hedelmien ja vihannesten tuotannosta. Tämä yksiraiteinen yhteys lisää myös riskejä, ja tällaisella rautatiejärjestelmän epäkohdalla on vaikutuksia maantieliikenteeseen, joka ruuhkautuu pahasti ja saastuttaa voimakkaasti turismiin suuntautunutta aluetta.
Toisen raiteen rakentamisesta on puhuttu 1950-luvulta lähtien, jolloin olin vielä pikkupoika. Tilanne ei ole tällä välin muuttunut. Liikenteen lisääntyminen on tehnyt siitä vain entistä huolestuttavamman, lähestulkoon sietämättömän, koska jatkuvat viivästykset vaikuttavat myös Ranskan puoleiseen rataosuuteen.
Viime aikoina tehdyt työt ovat siirtäneet kauemmas sisämaahan jotkin osuudet – niin ikään yksiraiteisesta – rautatieyhteydestä, joka kulkee aivan rannikolla ja on siksi altis rannikon eroosiolle. Tämä on pahentanut tilannetta, koska se on aiheuttanut lisää pullonkauloja.
Lopuksi esitän toiveen siitä, että Euroopan unionin kansainvälisten verkkojen elvyttämisen yhteydessä tähän ongelmaan löydetään ratkaisu viimeistään 1.� tammikuuta 2006, jolloin rautatieverkot on määrä avata kaikenlaisille rautateiden tavaraliikennepalveluille. 
Vachetta (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, en lähde mukaan Euroopan parlamentin ja neuvoston väliseen väittelyyn siitä, miten nopeasti rautatieliikenne vapautetaan, koska kaikilla asianosaisilla on samat tavoitteet: he pyrkivät muuttamaan Euroopan rautatiet hyödykkeeksi, joka tuottaa suuria voittoja kapitalistisille riistoyhtiöille, kuten BASF:ille, Ikealle ja Connexille, joka on Vivendin omistuksessa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Saksassa ja muualla toteutetun vapauttamisen seurauksista ei näköjään oteta lainkaan opiksi, sillä Jarzembowskin ja Sterckxin mietinnöissä vain ehdotetaan, että vapauttamista nopeutetaan ja että siitä tehdään pakollista. Kansainvälisen ja kansallisen tavaraliikenteen lisäksi myös henkilöliikenne on tarkoitus alistaa tästä lähtien markkinoilla vallitseville viidakon laeille. Ehdotettu yhtenäistäminen toteutetaan pienimmän yhteisen nimittäjän perusteella, mikä alentaa turvallisuustasoa ja aiheuttaa täten sosiaalista polkumyyntiä, jota harjoitetaan maantieliikenteen alalla. Tämä ääriliberaalinen kanta on siksi hylättävä. Sen hyväksyminen tarkoittaa, että hylkäämme lopullisesti suunnitelmat Euroopan julkisesta rautatieliikennepalvelusta. Euroopan parlamentin jäsenenä en aio odottaa seuraavia katastrofeja, ennen kuin ryhdyn toimiin Euroopan rautateiden käyttäjien ja työntekijöiden kanssa tällaisen kehityksen estämiseksi. 
Bouwman (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät esittelijät, kiitän teitä tekemästänne työstä. Käsittelen puheenvuorossani pääasiassa rautatieliikenteen kehitystä enkä niinkään esimerkiksi turvallisuutta ja yhteentoimivuutta. Ensinnäkin, mietinnöt ovat mielestäni erinomaisia. On ilman muuta selvää, että rautateiden kehitys on tärkeää ympäristön ja turvallisuuden kannalta.
Ensimmäisen rautatiepaketin tavoitteena oli etenkin kansainvälisen tavaraliikenteen avaaminen ja tietyn määräajan vahvistaminen. Puolustimme sitä voimakkaasti ja sovimme itse asiassa silloin, ettemme puutu rautateiden henkilöliikenteeseen, ennen kuin siitä on laadittu erillinen asiakirja. Parlamentti menee mielestäni nyt kaksi askelta liian pitkälle: ensinnäkin puhuessaan valtioiden sisäisen liikenteen vapauttamisesta ja toiseksi nimenomaan henkilöliikenteen vapauttamisessa.
Ymmärrän tämän, jos kyse on neuvottelutaktiikasta. Meidän pitäisi kuitenkin mielestäni luopua välittömästi näistä suunnitelmista ja odottaa, kunnes komissio tekee ehdotuksen arvioituaan ensin yksityiskohtaisesti useiden valtioiden, erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan (yksityistäminen), Alankomaiden ja monien muiden valtioiden, tilannetta. Yritysten pilkkominen aiheuttaa valtavia ongelmia kyseisissä valtioissa. Se alkaa jo sääntelyn purkamisesta ja yritysten hajoamisesta. Tuotantotekniikan insinöörinä tiedän, miten yritykset pitäisi organisoida, ja totean, että esimerkiksi välineiden huollosta on pidettävä tiukasti kiinni. Meidän pitäisi palata tällaiseen käytäntöön. Ensin on tehtävä arvio ja vasta sitten keskusteltava siitä, miten vapauttamisessa on edettävä. Kannatan varauksettomasti neuvoston kantaa tässä asiassa. 
Booth (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, käsiteltävänämme olevan ehdotuksen tavoitteena on vapauttaa rautateiden tavaraliikennepalvelut, mikä lisää kilpailua niissä jäsenvaltioissa, joiden on vielä vapautettava markkinansa. Jotkut voivat periaatteessa pitää tätä myönteisenä kehityksenä, koska se voi tarjota Yhdistyneelle kuningaskunnalle uusia markkinamahdollisuuksia muissa jäsenvaltioissa. Jopa oma vähäinen kokemukseni on opettanut olemaan kyyninen. Yhdistyneen kuningaskunnan markkinat on avattu laajalti sisämarkkinoiden periaatteiden mukaisesti, mutta näin ei valitettavasti ole monissa muissa jäsenvaltioissa. Ranska, Belgia ja Luxemburg vastustavat päättäväisesti tavaraliikenteen vapauttamista.
Turvallisuusdirektiivissä ehdotetaan Euroopan rautatieviraston perustamista, jonka jälkeen kansallisia turvallisuussäännöksiä voidaan ottaa käyttöön vain, jos niistä on etukäteen neuvoteltu komission kanssa ja ilmoitettu komissiolle. Näin komissiolla on mahdollisuus tutkia kansalliset säännösluonnokset ja halutessaan kyseenalaistaa ne. Enää ei ole siis mitään mahdollisuutta ottaa käyttöön kiireellisiä jäsenvaltioiden säännöksiä, jos kansallisten rautateiden turvallisuus sitä vaatii. Tämä on mielestäni taas yksi esimerkki kaitsevasta supervaltiosta, jossa Bryssel arvatenkin tietää kaiken parhaiten. Yritäpä sanoa tämä kalastajillemme ja maanviljelijöillemme! 
Pex (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja onnitella esittelijöitä heidän tekemästään merkittävästä ja hyvästä työstä.
Rautatiepaketti edistää Euroopan rautatieliikenteen vapauttamista ja uudistamista, vaikka työtä ei ole vielä edes suoritettu loppuun. EU:n uudet säännöt tarjoavat rautatiealalle uuden kehyksen. Siitä huolimatta alan on kehitettävä oma taloudellinen vahvuutensa, jotta se voi edistää Euroopan liikenne- ja kuljetusongelmien ratkaisemista. Muuten muut liikennemuodot suorittavat työn loppuun. Rautatiet voivat oppia niiltä vielä paljon.
Haluan ensin ilmaista mielipiteeni Jarzembowskin mietinnöstä, jossa käsitellään rautatieverkon kehittämistä. Tässä yhteydessä haluan vielä kerran henkilökohtaisesti kiittää häntä työstä, jota hän on tehnyt esittelijänä. Hän ansaitsee kiitokset pyrkimyksistä vapauttaa tavaraliikenne kokonaan vuoteen� 2006 mennessä. Kun otetaan huomioon kyseisen liikennemuodon varsin kansainvälinen luonne, markkinoiden pikainen avaaminen on aivan loogista kehitystä. Euroopan rautatiealalla ei ole vieläkään todellisia sisämarkkinoita yhteisen liikennepolitiikan yhteydessä toteutetuista toimista huolimatta. Rautatiedirektiivi ei ole johtanut markkinoiden täydelliseen avaamiseen. Rautatiet eivät pysty vieläkään monissa tapauksissa kilpailemaan maantie-, vesi- ja ilmaliikenteen kanssa. Yhteisön rautateiden kehittämisestä annetun direktiivin muuttaminen veisi nähdäkseni kehitystä myönteiseen suuntaan tässä asiassa. Ennen kaikkea myös rautatiealan oman asenteen on muututtava.
Nykyinen rautatiepaketti tarjoaa mahdollisuuden toteuttaa todelliset Euroopan rautatiemarkkinat. Esimerkiksi rautateiden palvelujen käyttöoikeuden myöntäminen niin kutsutuille "vaatimukset täyttäville hakijoille" (laivaajille ja huolitsijoille) on oikeansuuntainen askel kohti infrastruktuurin aiempaa tehokkaampaa käyttöä.
Äskettäiset raportit Saksan, Ranskan ja Italian suurnopeusjunaliikenteen harjoittajien välisestä tulevasta yhteistyöstä junayksiköiden rakentamisessa osoittavat, että eurooppalainen yhteistyö on pääsemässä vauhtiin nyt myös sähköalalla. Tämänhetkinen kehitysvauhti ei ole kuitenkaan rautatiepaketin yhteydessä täydellinen. Euroopan unionin neuvosto tekee selvemmän eron tavaraliikenteen vapauttamisen ja henkilöliikenteen vapauttamisen välillä kuin Euroopan parlamentti. Minun mielestäni tavaraliikenteen vapauttaminen on tällä hetkellä henkilöliikenteen vapauttamista tärkeämpää. Tavaraliikenteen vapauttamisesta ei saa tulla parlamentin ja neuvoston välisen kiistan uhria. On äärimmäisen tärkeää, että meillä on valmis rautatiepaketti vuoden loppuun mennessä.
Arvostan kovasti myös Sterckxin mietintöä. Korkean turvallisuustason ylläpito ja väärinkäytösten suojelun estäminen omilla markkinoillamme on hyvä painopisteiden yhdistelmä.
Yhdyn myös Ainardin ja Savaryn mietinnöissä esitettyihin näkemyksiin. 
De Rossa (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, keskustelussa keskitytään hyvin pitkälti ajatukseen siitä, että Eurooppa on manner. Olemme toistaiseksi sivuuttaneet sen tosiseikan, että joidenkin Euroopan osien ja päämantereen välillä ei ole maayhteyttä eikä rautatietunnelia.
Olen kotoisin tällaiselta saarelta – Irlannin saarelta, josta ei ole tunneliyhteyttä eikä edes maareittiä muuhun Eurooppaan. Suuri osa rautatieyhteyksien avaamisesta käytävästä keskustelusta ei siksi juurikaan koske meitä. Meitä on kuitenkin 4� miljoonaa, ja viemme ulkomaille 90� prosenttia tuotannostamme. Tarvitsemme hyvät sisäiset yhteydet tärkeimpien kaupunkikeskustemme välillä ja tarvitsemme hyvät yhteydet suurimpiin satamiimme, jotta tavaramme voidaan kuljettaa laivalla tehokkaasti ja sujuvasti.
Olen siksi innostunut komission hiljattain mainitsemasta ajatuksesta, joka liittyy "merten moottoriteihin" – ehkäpä komission jäsen kuuntelee, mitä sanottavaa minulla on. Tämä on varsin mielenkiintoinen ajatus irlantilaisten tavaroiden kuljetuksen ja myynnin kannalta.
Toiseksi haluan todeta, että rautatieliikenne on sekä Euroopan mantereella että Irlannissa tärkeä julkinen palvelu. Euroopan mantereella tai Irlannin saarella ei voida koskaan varmistaa vapaata ja nopeaa tavara- ja henkilöliikennettä, ellei tärkeimpiin kaupunkikeskuksiimme mutta yhteenkuuluvuuden vuoksi myös kehityksessä jälkeen jääneillä maanosamme alueilla ole nopeita, tehokkaita, turvallisia ja käteviä rautatieyhteyksiä.
Päärahoittajat, jotka ovat kiinnostuneita valikoimaan tärkeimmät asumalähiöiden ja kaupunkien väliset rautatiepalvelut, eivät ole kiinnostuneita tarjoamaan rautatiepalveluja esimerkiksi Irlannin saaren läntisellä liikenneväylällä. Se on kuitenkin tärkeää edes jonkinlaisen kunnollisen aluekehityksen vuoksi, jotta voidaan varmistaa, ettei koko väestö ajaudu itärannikolle.
Näitä näkökohtia on tarkasteltava. Tästä syystä suhtaudun varsin myönteisesti Savaryn mietinnössä ehdotettuun käsitykseen Euroopan rautatievirastosta, koska tässä rautatiekeskustelussa on käsiteltävä monia muita näkökohtia, jotka liittyvät paitsi Euroopan kaupalliseen alaan myös Euroopan aluekehitykseen ja yhteenkuuluvuuden edistämiseen. Nämähän ovat Lissabonin prosessin tavoitteita. 
Laguiller (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, jos Euroopan parlamentti hyväksyisi Jarzembowskin mietinnön, se harjoittaisi yhdessä neuvoston kanssa politiikkaansa, jonka päämääränä on nujertaa tärkeän rautatieliikenteen asema julkisena palveluna.
Useimmissa Euroopan valtioissa rautatieinfrastruktuuri on rakennettu pääasiassa valtion varoin, toisin sanoen veronmaksajien rahoilla. Nyt kun tämä infrastruktuuri on olemassa, joukko yksityisyrityksiä hyökkää alalle saadakseen siitä voittoa. Sen lisäksi, että kyse on petoksesta sekä yhteisten varojen kavaltamisesta ja ohjaamisesta yksityisille ryhmille, tällainen toiminta vaarantaa myös tulevaisuuden. Yhdistyneessä kuningaskunnassa saadut kokemukset ovat osoittaneet, että voittojensa lisäämiseksi yksityisyritykset vähentävät henkilökuntaa ja säästävät infrastruktuurissa ja huollossa sekä vaarantavat näin vakavasti matkustajien turvallisuuden. Tämän vuoksi suljetaan myös asemia ja lakkautetaan kannattamattomia yhteyksiä, vaikka ne ovat elintärkeitä väestölle, jota ne palvelevat ja joilla ei ole sen jälkeen muuta vaihtoehtoa kuin liikkua maanteitä pitkin.
Toistan, että vastustamme ehdottomasti rautatieliikenteen yksityistämistä ja avaamista kilpailulle. Julkisen liikenteen on pysyttävä julkisena palveluna, jonka tavoitteena on tarjota kansalaisillemme mahdollisimman hyvää palvelua. 
Turmes (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, rautatieliikenteen kriisiä ei ratkaista vapauttamalla ala vaan poistamalla rautatieliikennettä vahingoittavat vääristymättömän kilpailun esteet. Sosiaalisesta polkumyynnistä on tehtävä kiireesti loppu. On oikea skandaali, ettei puheenjohtajavaltio Italia ota Markovin mietintöä esityslistalleen. On skandaali, ettei maantie- ja ilmaliikenteen harjoittajia vieläkään vaadita osallistumaan liikenteen harjoittamisesta aiheutuviin yhteiskunnallisiin kustannuksiin. Tällaiset kustannukset on sisällytettävä hintoihin Sveitsin mallin mukaisesti.
Rautateiden suuri rappiotila ei muuten koske ainoastaan tavaraliikennettä. Tiedättekö, ettei esimerkiksi edes yksityisen yhtiön liikennöimä Pariisin ja Brysselin välinen Thalys-suurnopeusjunayhteys ole kannattava? Itse asiassa kaikki Euroopan henkilöliikenneyhteydet ovat nykyään tappiollisia, eikä vapauttaminen tuo tilanteeseen muutosta. Tarvitsemme toisin sanoen vähemmän ideologiaa ja enemmän poliittista toimintaa: infrastruktuuriin on investoitava, rautatieliikenteen vastaisesta polkumyynnistä on maksettava taloudellista korvausta sellaisen mallin mukaisesti, jota sovellamme uusiutuvan energian alalla, jonka tappiot korvaamme, koska muiden energiamuotojen tuottajat eivät maksa aiheuttamiaan ympäristövaikutuksia, ja kolmanneksi sosiaalisesta polkumyynnistä on tehtävä loppu. 
Piscarreta (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, tässä toisesta rautatiepaketista käytävässä yhteiskeskustelussa Euroopan unioni on jälleen kerran osoittanut kannattavansa rautateiden vapauttamista, jotta voimme lisätä kilpailua tällä ongelmallisella alalla. Uskon, että rautatiealan nopea vapauttaminen kaikissa jäsenvaltioissa edistäisi kyseisen liikennemuodon asemaa luotettavana vaihtoehtona ilma- ja maantieliikenteelle sekä keinona torjua näiden alojen ylikuormitusta, jolla on tuhoisia vaikutuksia ympäristöön ja aluesuunnitteluun.
Alan vapauttamista voidaan mielestäni tarkastella vain sekä kansallisen että kansainvälisen tavara- ja henkilöliikennealan kilpailun lisäämisen laajassa merkityksessä. Vapauttaminen tarkoittaa, että kaikilla yhteisön rautatieliikenneyhtiöillä on oikeudenmukaiset ja tasavertaiset mahdollisuudet käyttää kaikkien jäsenvaltioiden infrastruktuuria kaupallisiin tarkoituksiin.
Kuten minulla on ollut jo tilaisuus korostaa, meidän on kuitenkin torjuttava erittäin laajalle levinnyttä ennakkoluuloa: rautatieliikenteen vapauttaminen ei tarkoita, ettei turvallisuustasoa voida lisätä. Nyt esillä oleva rautatiepaketti nimittäin mahdollistaa turvallisuussäännösten tiukentamisen, erityisesti yhdenmukaistamalla veturinkuljettajien ja muiden turvallisuuteen liittyviä tehtäviä suorittavien junahenkilökuntaan kuuluvien ajo- ja lepoaikoja.
Koska tekniikka mahdollistaa erittäin korkean turvallisuustason, ei ole mitään hyvää syytä, miksi lainsäätäjien pitäisi tyytyä säätämään lakeja, jotka suojelevat matkustajia aiempaa huonommin. Esimerkiksi mustien laatikoiden asentaminen juniin on toinen turvatoimi, jota kannatan varauksetta. Koska näistä laitteista on todistetusti selkeää hyötyä ilma- ja maantieliikenteen aloilla, kuorma-autoissa ja busseissa, en voi kuvitella mitään perustelua, miksei samaa tekniikkaa sovellettaisi rautatiealalla. Vaadin, että turvallisuuden on oltava ensisijaisena tavoitteena, ja ilmoitan lisäksi kannattavani Euroopan rautatieviraston perustamista, sillä se parantaisi eri Euroopan laajuisten verkkojen yhteentoimivuutta ja turvallisuutta.
En voi lopettaa puheenvuoroani arvostelematta kärkevästi EU:n uutta ensisijaisten hankkeiden ohjelmaa, joka tunnetaan pikakäynnistysohjelman (quick-start programme) nimellä. Euroopan talouskasvun vauhdittamiseksi laajoilla hankkeilla komissio on laatinut luettelon 13� aloitteesta, joista seitsemän liittyy rautatieliikenteeseen. On valitettavaa, että luettelosta on hyötyä vain Euroopan unionin keskiosan liikenneverkoille ja ettei Pyreneiden niemimaan Lissabonin ja Madridin välisiä suurnopeusjunayhteyksiä sisällytetty siihen. 
Dehousse (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, vaikka tämä onkin Euroopan yleisen rautatiekäytännön vastaista, olemme hyväksyneet ajatuksen rautateiden käytön jakamisesta yhtäältä rautatieverkon ylläpitäjien ja toisaalta rautateitä liikennöintitarkoituksiin käyttävien välillä. Olemme hyväksyneet tämän hyödyllisenä kokeiluna osittain siksi, ettei – vaikkei sitä olekaan millään tavoin todistettu – ole täysin mahdotonta, että se auttaa lisäämään kuljetettavien tavaroiden määrää, ja osittain siksi, että se mahdollistaa rautatie- ja maantieliikenteen yksityiskohtaisemman vertailun – maantieliikenteen alalla on tunnettu alusta alkaen yhteisön käyttöönottama kaksitahoinen lähestymistapa rautateihin.
Samoista syistä vastustamme oikeiston jatkuvia pyrkimyksiä käsitellä ennenaikaisesti henkilöliikenteen mahdollisia osatekijöitä, komission ehdotusta, ministerineuvoston tämänhetkisiä toiveita ja ennen kaikkea kokemuksia koskevaa komission arviointia, jonka parlamentti sisällytti direktiiviluonnokseen ensimmäisessä käsittelyssä. Tämä oikeiston jatkuva painostus vapauttamisen ennakointiin osoittaa sen, mitä olemme koko ajan sanoneet, nimittäin että vapauttaminen on monille vain takaportti yksityistämiseen.
Äänestimme tällaista ennakointia vastaan hylkäämällä Jarzembowskin mietinnön, ja aiomme pysyä tässä kannassa. Huolimatta esittelijä Sterckxin monista ja erilaisista toimista hylkäsimme hänenkin mietintönsä, jossa käsitellään turvallisuusasioita. Huolimatta useista huomattavista parannuksista, joita myös kollegani Savary korosti, Sterckxin mietinnössä todellakin vahvistetaan se, minkä ministerineuvosto hyväksyi: kannattavuutta pidetään turvallisuutta tärkeämpänä. Selvä osoitus poikkeuksellisen liberaalista suhtautumistavasta Euroopan integraatioon on se, että Eurooppa kannattaa – tilanteesta riippuen joko vähän, paljon tai intohimoisesti – turvallisuuden asettamista riippuvaiseksi kannattavuudesta, vaikka kokemusten perusteella tiedetään, että vapauttaminen lisää luonnostaan riskejä. Tämän ajatuksen hyväksyminen on erityisen vaarallista, sillä kun se on vakiintunut rautatiealalla, se leviää kulovalkean tavoin muihin liikennemuotoihin. Muun muassa tästä syystä vastustamme kollegoideni kanssa edelleen myös Sterckxin mietintöä. 
Cocilovo (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, minun ei tarvitse korostaa toisesta rautatiepaketista toimitettavan äänestyksen merkitystä eikä varsinkaan sitä, miten tärkeää on varmistaa, että neuvostokin hyväksyy paketin pian.
Kaikkien mielestä meidän on pyrittävä varmistamaan, että joidenkin liikennemuotojen, etenkin maantie- ja ilmaliikenteen, kysynnässä ja kuormituksessa tapahtuu tarvittava muutos, jotta voimme välttää liiallisen käytön aiheuttamat ruuhkat ja ongelmat sekä niistä seuraavan ylikuormituksen. Kyse on jossain määrin aikomusten muuttamisesta teoiksi ja erityisiksi ehdotuksiksi, jotka takaavat kilpailukykyiset hinnat, turvallisuuden, luotettavuuden ja ennen kaikkea infrastruktuurin ja investoinnin, joita tarvitaan tarjolla olevien vaihtoehtojen optimoimiseksi aina rautateistä lähtien.
Vaikka tämä onkin välttämätöntä, täytyy rehellisesti myöntää, etten koskaan ajatellut, että markkinoiden avaaminen ja vapauttamisprosessit olisivat ainoa resepti, eräänlainen oikotie ihmeeseen. Niille on kuitenkin asetettava tiettyjä ehtoja: jos poistamme ideologiset tekosyyt ja jäykkyydet, meidän on myönnettävä, että ne voivat edistää ja helpottaa näitä prosesseja. Tämä pitää paikkansa tietenkin tietyin ehdoin: kaikki turvallisuuteen, ammattimaisuuteen ja sosiaaliseen suojeluun liittyvät näkökohdat, joista on huolehdittava markkinoiden ja kilpailun avaamisprosesseissa, ovat epäilemättä välttämättömiä, jotta voidaan nimenomaan varmistaa, ettei kilpailua toteuteta näiden tekijöiden ja takuiden kustannuksella. Yhtä tärkeää on kuitenkin lisätä myös yleispalvelujen ja yleishyödyllisten palvelujen tarjontaa, jotta kilpailua voidaan jälleen kerran estää keskittämästä investointeja ja hallintaetuja vahvoille markkina-alueille, joilla on paljon kysyntää, piittaamatta tilanteista, joissa palvelujen tarjonnalla on melko ratkaiseva merkitys kehitysprosessien vauhdittamisessa ja edistämisessä, jotta voidaan toisin sanoen vastata sekä tavara- että henkilöliikenteen kiistämättömiin tarpeisiin.
Tällaisin ehdoin vapauttamiselle on asetettava määräajat, jotka eivät saa kuitenkaan olla liian lyhyitä, koska vain näiden ehtojen täyttyessä voidaan turvata yksityisten varojen saanti infrastruktuurien investointihankkeisiin. Muussa tapauksessa niitä saatettaisiin joutua lykkäämään, koska meillä on tunnetusti jatkuvia vaikeuksia saada näiden prosessien loppuun saattamiseen tarvittavia julkisia varoja. Tässä yhteydessä meidän on varmistettava vastavuoroisuusperiaatteen noudattaminen, kuten parlamentin käsiteltäväksi jätetyissä tarkistuksissa todetaan, koska uskomme sen estävän markkinoiden vääristymisen, joka on jo tapahtunut muissa vapauttamisprosesseissa. Toivon, että myös neuvoston kanssa käytävissä neuvotteluissa löydetään asianmukaisia ratkaisuja, joissa otetaan huomioon nämä periaatteet ja vaihtoehdot. 
Grosch (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, puhuessamme rautateistä joudumme yhä uudestaan käsittelemään palvelujen tarjoamisen ja vapauttamisen välistä suhdetta. Pahoittelen vielä kerran, ettemme me parlamentin jäsenet ole koskaan pystyneet keskustelemaan tästä aiheesta kokonaisvaltaisesti, vaan tarkastelemme aina yhtä liikennemuotoa kerrallaan harkittavana olevan hankkeen yhteydessä. Jos olisimme käyneet kokonaisvaltaisia keskusteluja, olisimme voineet luullakseni poistaa tiettyjä jokaisessa keskustelussa esiin tulevia ennakkoluuloja.
Vapauttaminen voi nähdäkseni onnistua vain, jos toteutamme sen yhteydessä sitä tukevia sääntelytoimia – maantieliikenne on mielestäni hyvä esimerkki tästä. Nämä toimet liittyvät turvallisuuteen, työoloihin, ammatinharjoittamisen oikeuteen ja muun muassa myös tekniseen yhteentoimivuuteen. Meidän tehtävänämme on toteuttaa tämä, ja tänään käsiteltävänämme oleva paketti on mielestäni merkittävä edistysaskel, jonka yhteydessä meillä on tilaisuus keskustella paitsi rautatieliikenteen vapauttamisesta myös sen yhteydessä toteutettavista toimista, joilla voidaan täyttää mainitsemani vaatimukset. Merkitseekö vapauttaminen välttämättä sosiaalista polkumyyntiä? Ei minun mielestäni. Johtaako se välttämättä työpaikkojen menetykseen? Tähänkin kysymykseen vastaus on mielestäni "ei". Entä tarkoittaako vapauttaminen turvallisuuden heikkenemistä? Ei missään nimessä – tämä käy mielestäni hyvin ilmi Sterckxin mietinnöstä. Yhdistynyt kuningaskunta ei ole meille hyvä esikuva, eikä kukaan parlamentin jäsen halua seurata sen esimerkkiä. Ehdotamme nyt juuri sitä, mitä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ei tehty, nimittäin vapauttamisprosessin kunnollista valmistelua. Belgialaisille ja ranskalaisille jäsenille haluan sanoa, että työpaikkoja menetetään jo nyt. Esimerkiksi kotimaassani Belgiassa rautateiden osuus liikennemarkkinoista pienenee koko ajan; kymmenen vuoden kuluttua yksityisraiteiden määrä on vähentynyt kolmannekseen nykyisestä. Tämä tarkoittaa myös sitä, ettei rautatieala ole osoittanut tehokkuuttaan, minkä vuoksi alan työpaikat ovat vähitellen vähentyneet. Tilannetta ei ole mielestäni arvioitu oikeudenmukaisesti ja puolueettomasti, jos meitä varoitetaan työpaikkojen menetyksestä, mutta samalla unohdetaan, että niitä menetetään jo nyt rautatieliikenteen kuuluessa vielä julkiseen sektoriin.
Meidän on tartuttava härkää sarvista myös omissa valtioissamme ja myönnettävä, että hallituksemme ovat käyttäneet rautateihin liian vähän varoja ja ettemme ole tarjonneet rautateiden toimijoille resursseja, joita ne tarvitsevat tulevan laajan rautatieverkon organisointiin. Meidän on lisäksi myönnettävä, että näiden instituutioiden henkilöstökustannukset ovat aivan liian suuret ja että kansallisten hallitusten on puututtava tähänkin asiaan mahdollisimman pian. En halua määräajoista mitään pakkomiellettä mutta totean vain, että teemme rautateille ja valtioillemme karhunpalveluksen, ellemme aseta parlamentissa mitään määräaikoja. Olemme nimittäin varmoja, että tulevaisuuden liikennealue kattaa koko Euroopan, eikä tätä kehitystä saa pysäyttää heti alkuunsa pienten valtioiden erityistoimilla ja -säännöillä.
Schierhuber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, aluksi haluan kiittää esittelijöitä ja koko valiokuntaa tehdystä työstä. EU:n raideliikenteen yhdenmukaistaminen ja vapauttaminen on tärkeä edistysaskel pyrittäessä yhä enemmän siirtymään maantieliikenteestä raideliikenteeseen ja perustamaan yhtenäinen intermodaalinen kuljetusjärjestelmä.
Unionin tulevaa laajentumista ajatellen Itävallan itäosaa koskevat TEN-hankkeet on ehdottomasti todellakin toteutettava niille asetetuissa määräajoissa. Tätä infrastruktuuria tarvitaan, jotta näillä alueilla asuvien ihmisten elämänlaatu pysyy ennallaan ja jotta voidaan varmistaa, että he suhtautuvat jatkossakin myönteisesti laajentumiseen. Nämä ovat normaaleja hankkeita, jotka liittyvät rautatie- ja maantieverkkoihin sekä Tonavan väylän laajentamisohjelmaan.
Sanon vielä muutaman sanan ajankohtaisesta aiheesta: me kaikki tiedämme, että kullakin jäsenvaltiolla on omat erityistilanteensa ja ongelmansa. Kehotan siksi tänään jälleen kerran kaikkia ekopistejärjestelmästä käytäviin neuvotteluihin osallistuvia tekemään asiassa kaikkien osapuolten hyväksymän sopuratkaisun. 
De� Palacio,
   . – Arvoisa puhemies, kiitän kaikkia puheenvuoron käyttäneitä parlamentin jäseniä. He ovat tarkastelleet asiaa monenlaisista näkökulmista. Kaikki näyttävät olevan kuitenkin samaa mieltä siitä, että tämä on viimeinen tilaisuus antaa rautatiealalle uutta puhtia. Tämä on viimeinen mahdollisuus tehdä rautatieliikenteestä kilpailukykyinen liikennemuoto 2000-luvulla. Nyt on siis viimeinen mahdollisuus varmistaa, että rautateistä tulee todellinen vaihtoehto maanteille tavaraliikenteen alalla. Tämä on ensimmäinen tehtävä. Se hoituu tänään toisen rautatiepaketin avulla. Seuraavana haasteena on tehdä rautateistä todellinen vaihtoehtoinen liikennemuoto myös henkilöliikenteessä.
Olemme täysin samaa mieltä siitä, että alalle ilmaantuu paljon toimijoita, kun rautatiet on täysin integroitu, kun Euroopan laajuinen rautatieverkko on otettu käyttöön ja kun maantieteellinen yhdentyminen on toteutunut. Sitten syntyy myös kilpailua. Sen ansiosta palvelut ja laatu paranevat, hinnat halpenevat ja kilpailukyky lisääntyy.
Rahoituksen tarvekin tuli jo mainittua. Varoja tarvitaan vaadittavien teknisten muutosten tekemiseen tulevina vuosina. Nämä muutokset turvaavat nykyisen rajat ylittävän Euroopan laajuisen verkon olemassaolon.
Tässä yhteydessä totean, että tällä Euroopan laajuisiin verkkoihin liittyvällä tekijällä on etusija asetuksen uusissa tarkistusehdotuksissa. Lienette kuitenkin tietoisia siitä, että ehdotan vuodesta� 2007 sovellettavien rahoitusnäkymien yhteydessä kyseisiin verkkoihin myönnettävien määrärahojen lisäämistä kahdeksan- tai yhdeksänkertaisiksi. Ehdotan todellakin, että tähän tarkoitukseen varataan vuosittain yli 4� miljardia euroa. Rautatieala on tietenkin etusijalla Euroopan laajuisen rautatieverkon tai toisin sanoen yhteentoimivuuden toteuttamisen ohella.
Myös henkilöliikenne on tärkeä asia. Aiommekin esittää kolmannen rautatiepaketin, jossa käsitellään henkilöliikennettä. Käsittelemme sen yhteydessä myös ammattipätevyyteen liittyviä seikkoja, kuten aiemmin mainitsin.
Me kaikki varmasti myönnämme, että turvallisuus on oleellinen asia rautatiealalla. Se on oleellinen kaikissa liikennemuodoissa. Rautateillä on epäilemättä hienot perinteet. Näitä perinteitä on tärkeää vaalia ja laajentaa. Niitä olisi todellakin kehitettävä edelleen Euroopan laajuisessa verkossa sovellettaviksi yhteisiksi kriteereiksi.
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kannattamalla ensimmäistä rautatiepakettia parlamentti auttoi jo varmistamaan rautateiden elpymisen. Toisen rautatiepaketin yhteydessä parlamentilla on taas mahdollisuus osaltaan varmistaa, ettei rautateistämme tule muinaisjäännöksiä vaan tulevaisuuden verkko, joka palvelee yhteiskuntaa ja kaikkien etua. 
Puhemies.
   Kiitoksia, komission jäsen de� Palacio. 
Sterckx (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, minulla oli tarkoitus esittää tämä huomautus minuutti sitten keskustelun aikana heti jäsen Dillenin puheen jälkeen. Jäsen Dillen esitti hartaan vetoomuksen Antwerpenin sataman ja Ruhrin alueen välisen Rauta-Rein-rautatieyhteyden puolesta. Haluan huomauttaa, että kun keskustelimme vuosi tai puolitoista vuotta sitten TEN-hankkeiden laajentamista koskevasta komission ehdotuksesta – jota ei loppujen lopuksi toteutettu ja joka on sittemmin korvattu uudella – esitin tarkistuksen, jossa ehdotin Rauta-Rein-yhteyden sisällyttämistä ensisijaisiin hankkeisiin. Halusin vain pöytäkirjaan merkittävän, että jäsen Dillenin edeltäjät pidättyivät silloin äänestämästä kyseisestä ehdotuksesta. 
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo� 11.00.


Puhemies.
   Esityslistalla ovat seuraavana äänestykset.
Lulling (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, yksi ilmeinen syy jäsenten tarkkaavaisuuteen on, että he tietävät, että tässä mietinnössä käsitellään muun muassa Eurostatia. Mietinnössä ei tosin käsitellä salaisia pankkitilejä, vaan aivan kunniallista asiaa eli ehdotusta asetukseksi, jossa jäsenvaltiot velvoitetaan toimittamaan Eurostatille rahoitustaloustoimia sekä rahoitusvaroja ja velkoja koskevat neljännesvuosittaiset tiedot kaikista julkisyhteisöiksi luokitelluista yksiköistä. Ehdotuksessa säädetään kunkin jäsenvaltion rahoituskustannuksia koskevien neljännesvuosittaisten tietojen keruusta ja sisällöstä sekä tietojen toimittamista koskevasta aikataulusta. Vakaus- ja kasvusopimuksen kannalta nämä ovat keskeisiä tietoja, sillä ne luovat perustan vakaalle eurolle. Kun otetaan huomioon se talousarviotilanne, jossa monet jäsenvaltioista tällä hetkellä ovat, sekä jatkuvasti 3� prosentin enimmäisrajan ylittävät alijäämät, näiden tietojen merkitys kasvaa entisestään. Niiden avulla voidaan mitata tarkasti ongelmien laajuus, ja näin voidaan löytää asianmukaiset keinot niiden ratkaisemiseksi. Ranskalaiset, saksalaiset ja muut tuntevat tämän tilanteen liiankin hyvin.
Mietinnössäni on tarkistus, jonka tarkoituksena on muuttaa kahta kohtaa komission ehdotuksessa. Ensinnäkin valtionhallinnon, osavaltion hallinnon, paikallishallinnon ja sosiaalirahastojen alasektoreita koskevien neljännesvuosittaisten tietojen toimittamisen määräaika siirretään kuluvan vuoden 30. päivästä kesäkuuta 31. päivään joulukuuta. Tämä on johdonmukainen muutos, sillä kesäkuu 2003 on jo ohitettu. Toiseksi komissiolla on oltava oikeus myöntää tarvittaessa enintään kahden vuoden poikkeus tietojen toimittamisen aloitusajankohtaan. Tätä poikkeusta pyysivät neuvoston kokouksessa monet jäsenvaltiot ja erityisesti unioniin ensi vuonna liittyvät valtiot. Näiden valtioiden olisi nimittäin vaikea toimittaa luotettavia tietoja ajoissa, sillä niiden kansallisten tilastojärjestelmien mukautus on vielä kesken. Poikkeuksesta huolimatta kaikki tiedot on kuitenkin toimitettava Eurostatille viimeistään 30. kesäkuuta 2005.
Ehdotan, että hyväksymme tämän tarkistuksen, ettei asetusehdotusta tarvitse lähettää toiseen käsittelyyn. Muussa tapauksessa tämän jo nyt myöhässä olevan asetuksen voimaantulo viivästyy entisestään. On tietenkin mahdollista, että jotkut täällä jatkavat mieluummin työskentelyä epämääräisten tietojen pohjalta, jotta heidän valtionsa todellinen taloudellinen asema ei paljastuisi. Italialaiset kuitenkin ilahtuisivat, jos tämä voitaisiin lisätä niiden asetusten luetteloon, jotka on hyväksytty heidän puheenjohtajakautensa aikana.
Puhemies.
   – Jäsen Lulling, kiitos erittäin selkeästä esittelystä. Nyt tiedämme, mistä äänestämme.

Puhemies.
   Seuraavaksi jatkamme äänestyksiä.
 – Äänestys on päättynyt.

Figueiredo (GUE/NGL ),
   .  Asetusehdotuksen tarkoituksena on velvoittaa jäsenvaltiot toimittamaan rahoitustaloustoimia sekä rahoitusvaroja ja velkoja koskevat neljännesvuosittaiset tiedot julkisyhteisöjen sektorilta.
Tärkein tarkistus koskee ensimmäisten tietojen toimittamista koskevan määräajan siirtämistä 31. päivään joulukuuta 2003, jotta ehdotuksen hyväksymistä voitaisiin lykätä. Tarkistuksella varmistetaan myös kahden vuoden poikkeus niille valtioille, joiden "kansalliseen tilastojärjestelmään on tehtävä huomattavia mukautuksia".
Asetus on kuitenkin selvästi yhteydessä 18. tammikuuta 1999 pidetyssä Ecofin-neuvostossa esiin tuotuun ajatusmalliin. Tämän ajatusmallin mukaan tilastotietoja pyritään keräämään sen vuoksi, että niiden avulla voidaan varmistua talouspolitiikkojen parhaasta valvonta- ja koordinointitavasta, mikä liittyy talous- ja rahaliiton (EMUn) ohella ennen kaikkea vakaussopimukseen.
Uusien tilastotietojen keräämisessä ei sinänsä ole mitään väärää, mutta siinä tavassa, jolla nämä tiedot kerätään tai jolla niitä käytetään, voi olla. 

De La Perriere (NI ),
    Jäsen Purvisin mietinnön etuna on, että sillä lopetetaan hellävaraisesti Korsikan erityiskohtelu, jolle ei ole olemassa minkäänlaisia perusteita.
Ranskan hallitus ei voi samanaikaisesti sekä vetää säälimätöntä tupakanvastaista kampanjaa että pyytää jatkamaan Korsikan erityiskohtelua, jolla edistetään nikotiiniriippuvuutta erityisesti nuorten keskuudessa.
Myöskään Manner-Ranskan tupakkakauppiaat eivät ymmärrä tätä skitsofreenista asennoitumista nyt, kun heidän selviytymisensä on vaakalaudalla.
Pyrkiessään säilyttämään 53 työpaikkaa Ranskan hallitus syyllistyy samalla osaltaan vakavien terveyshaittojen tuottamiseen unionin kansalaisille. Ranskan hallitus epäonnistuu niiden auttamisessa, joiden suojeleminen on sen velvollisuus.
Tämän vuoksi äänestän jäsen Purvisin mietinnön puolesta.
Marchiani (UEN ),
    Komission ehdotus, jossa Ranskalle annetaan lupa jatkaa alennetun valmisteverokannan soveltamista Korsikan saarella myytyihin tupakkatuotteisiin, on osa Ranskan hallituksen uutta pyrkimystä parantaa paikallista taloudellista kehitystä. Ehdotus ei missään tapauksessa merkitse sitä, että tähän Ranskan hallintoalueeseen sovelletaan erityskohtelua, sillä toisin kuin naapurisaaret, Korsika ei valitettavasti enää kuulu tavoitteen 1 alueisiin.
Tämä poikkeusjärjestely, jolla korvataan savukkeiden tuotannon lisäkustannukset saarella, on todellisuudessa vastaus tarpeeseen turvata tämä elinkeinoala, jolla on suuri työllistävä vaikutus. Tupakkatuotteita myy noin 350 vähittäiskauppiasta, joilla on jokseenkin saman verran henkilöstöä. Korsikan verotuksen äkillinen yhdenmukaistaminen Manner-Ranskan verotuksen kanssa johtaisi siihen, että puolet saaren tupakkakauppiaista joutuisi yksinkertaisesti lopettamaan toimintansa.
Tämän vuoksi en kannata esittelijää, sillä hän ottaa huomioon vain sisämarkkinoihin liittyvät edut ja jättää tarkoituksellisesti huomioimatta saariasemaan liittyvät ongelmat. Näin ollen hänen ehdottamansa verotusjärjestely on täysin tilanteeseen sopimaton.
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Yleensä äänestän niiden poikkeusten puolesta, joilla pyritään parantamaan niin sanottujen syrjäisimpien alueiden asemaa. Nämä poikkeukset ovat oikeutettuja, sillä niiden tarkoituksena on antaa saarille lähtökohdat, jotka vastaavat paremmin mantereen oloja, korvaamalla saaren ja emävaltion välisistä pitkistä kuljetuksista väistämättä aiheutuvia kalliimpia kustannuksia. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan ole kysymys tällaisesta poikkeuksesta. Esimerkiksi Azorien ja Martiniquen suojelemiseksi tarvittavat toimet eivät ole lähempänä sijaitsevan Korsikan kohdalla yhtä merkittäviä. Saarella tuotetaan savukkeita, ja niiden hinnat pidetään alhaalla paikallisia kuluttajia ja matkailijoita varten. Korsikalla valmisteveron osuus on 32� prosenttia, joka on lähes puolet alhaisempi kuin Manner-Ranskassa, ja se on myös alhaisempi kuin koko yhteisöä koskeva 57� prosentin vähimmäisvero. Poikkeus on jäänne – Korsikalta kotoisin olevan – keisari Napoleon I:n hallintokaudelta vuodelta 1811. Poikkeuksen jatkaminen vuoteen 2009 asti on vastoin kansanterveyden etuja. En todellakaan kadehdi Korsikan asukkailta – jotka puhuvat ranskan sijasta toista kieltä – heidän vahvempaa itsehallinto-oikeuttaan enkä edes heidän oikeuttaan irtautua valtioyhteydestä, mutta en halua ostaa heidän suosiotaan pitämällä epäterveellisen nautintoaineen hintaa keinotekoisesti alhaalla. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Äänestin mietintöä vastaan, vaikka ymmärränkin, että sen tavoitteena on jatkaa alennetun valmisteverokannan soveltamista Korsikan saarella markkinoille saatettuihin tupakkatuotteisiin. Äänestin ainoastaan menettelyä vastaan: mielestäni olisi ensin pitänyt tarkastella Euroopan komission alkuperäistä ehdotusta, sillä se on tietenkin syntynyt asianmukaisen harkinnan tuloksena niissä neuvotteluissa, joita käytiin paikallisten yrittäjien ja alan edustajien kanssa.
Mielestäni muissa vastaavissa tapauksissa olisi pitänyt ottaa huomioon tupakkateollisuuden erityisvaatimukset kyseisellä alueella – tässä tapauksessa Korsikalla – unohtamatta kuitenkaan yleisiä periaatteita.
Esittelijän ehdotus aloittaa poikkeussäännöstä luopuminen vaiheittain siten, että samaan tulokseen päästään vuoteen 2010 mennessä, voi tehokkuutta ajatellen tuntua teoriassa järkevältä. Ehdotus olisi kuitenkin ristiriidassa sen periaatteen kanssa, jonka mukaan paikalliselle teollisuudelle myönnetään siirtymäaika, koska sen kilpailukyky on heikompi korkeampien tuotantokustannusten vuoksi. Tällä olisi myös suoria vaikutuksia suureen määrään työpaikkoja, jotka pyritään säilyttämään. 

Savary (PSE ).
    Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluaisin ilmaista tyytyväisyyteni siihen, että pitkän taistelun ja pitkän matkan päätteeksi olemme vihdon antaneet järjen voittaa ja säilyttäneet metsäpalojen ennaltaehkäisyä ja torjuntaa koskevan budjettikohdan. Viime kesänä erityisesti Portugalissa sattuneiden metsäpalojen jälkeen olisi ollut viimeinen pisara – ja epäilemättä myös häpeällistä – jos Euroopan parlamentti ei olisi osoittanut solidaarisuutta kaikkia niitä Euroopan metsänvartijoita kohtaan, jotka altistuvat metsäpalojen riskille. Tämän vuoksi haluan kiittää kaikkia kollegojani.
Valitettavasti näitä katastrofeja ei voitu välttää eikä näin ollen voitu välttää myöskään päätöslauselman laatimista. Parlamentin jäsenet äänestivät päätöslauselman puolesta ja liittyivät näin Etelä-Euroopan maiden edustajiin säilyttääkseen kyseisen budjettikohdan. Toivottavasti vuoden 2006 jälkeen voimme harjoittaa avokätisempää politiikkaa. sillä nämä 9 miljoonaa euroa – vaikkei niitä sovikaan väheksyä, etenkin kun näitäkään määrärahoja ei ole käytetty kokonaisuudessaan – eivät varmasti riitä, kun otetaan huomioon metsäpalojen torjumisen asettama haaste Välimeren alueen ja Etelä-Euroopan metsissä.
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries ja Theorin (PSE ),
    Päätimme äänestää metsien ja ympäristövuorovaikutusten seurantaa yhteisössä (Forest Focus) käsittelevässä mietinnössä esitettyjen kompromissitarkistusten 22–33 puolesta.
Suhtaudumme hyvin epäilevästi ajatukseen, että metsätaloutta pitäisi tukea enemmän yhteisön politiikoilla. Mielestämme luonnonolot vaihtelevat EU:ssa niin suuresti, että voidaan kysyä, millaista lisäarvoa tällaisella yhteisön politiikalla voitaisiin tuottaa. Emme myöskään halua, että metsäpalojen torjuntatoimia edes mainitaan tässä asetuksessa, sillä ne eivät kuulu ympäristövaikutusten seurantaohjelmaan. Lisäksi ne saattaisivat viedä paljon resursseja muilta seurannan kohteena olevilta aloilta. Metsäpalojen torjunta kuuluu maaseudun kehittämistä koskevien asetusten soveltamisalaan, ja niin on oltava myös jatkossa. 
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck ja Wachtmeister (PPE-DE ),
    EU:lla ei ole toimivaltuuksia metsäpolitiikassa. Siitä huolimatta Euroopan parlamentin hyväksymä ohjelma merkitsee sitä, että metsänhoidon, biologisen monimuotoisuuden ja metsäpalojen seuranta keskitetään. Me maltillisten edustajat emme hyväksy, että EU:lle myönnetään takaoven kautta toimivaltuudet metsäpolitiikassa.
Euroopan metsiä ei voida verrata keskenään. Ruotsin ja Suomen osuus EU:n puuntuotannosta on tällä hetkellä 40� prosenttia. Ruotsissa ja Suomessa metsätalous on taloudellisesti tärkein teollisuudenala, eikä siitä voida päättää yhteisön tasolla. Valtioillamme on pitkät perinteet taloudellisesti ja ekologisesti kestävästä metsänhoidosta. Metsiemme biologinen monimuotoisuus on erilainen kuin Etelä-Euroopan metsissä. Tämä johtuu luonnonoloista, sillä ilmastomme on kylmempi.
Mielestämme ei ole mitään syytä keskittää metsänhoitoa. Voimme kuitenkin kannattaa metsäpalojen torjuntatoimia. Toisin kuin ilmaan ja veteen liittyvät kysymykset, metsiin liittyvät kysymykset eivät ole rajat ylittäviä.
Me maltillisten puolueen edustajat suojelemme jatkossakin Ruotsin metsiä. 
Eriksson, Frahm, Krarup, Herman Schmid, Seppänen ja Sjöstedt (GUE/NGL ),
    Äänestimme mietintöä vastaan. Mielestämme metsäpolitiikkaa ei tarvitse harjoittaa yhteisön tasolla. Metsäpaloja ja niiden torjuntaa koskevia kysymyksiä on parasta käsitellä kansallisella tasolla tai suoraan asianomaisten jäsenvaltioiden välisessä yhteistyössä. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . On valitettavaa, ettei vasta hyväksytty metsäpalojen torjuntaa ja Forest Focus -ohjelman rahoitusta koskeva kompromissiteksti vastannut esittelijän alkuperäisiä ehdotuksia, joita kannatimme. Nyt täysistunnossa toimitetussa äänestyksessä hyväksytty kompromissi supisti alkuperäistä mietintöä, joka sisälsi perusteellisempia ja laaja-alaisempia metsäpalojen torjuntatoimien seurantaa ja kehittämistä koskevia tarkistuksia.
Kuten tiedämme, kompromissitekstin tarkoituksena on varmistaa tulokselliset neuvottelut komission ja neuvoston kanssa, mutta nyt tulos on, että ohjelman rahoitusta on leikattu 6 miljoonalla eurolla, kun alun perin määrärahoihin ehdotettiin 15� miljoonan euron lisäystä. Myös se on valitettavaa, että ehkäisytoimien rahoitus on pudonnut alle vaaditun tason ja ettei niiden käyttöä varten ole selkeitä valtuuksia.
Kun otetaan huomioon viime kesän metsäpalojen aiheuttama katastrofi ja tarve varmistaa, että Euroopan metsäperinnön säilyttämiseksi on olemassa riittävästi varoja, neuvoston ja tiettyjen kansallisten ryhmien varauksellisuutta täällä parlamentissa on vaikea ymmärtää. Kompromissi poikkeaa huomattavasti siitä kannasta, jonka Euroopan parlamentti hyväksyi 4. syyskuuta 2003 kesän helleaallon vaikutuksia koskevassa päätöslauselmassaan. 
Mathieu (EDD ),
    Metsäpalot ovat tuhonneet Espanjan, Portugalin ja Etelä-Ranskan kuivia alueita, jotka joutuivat kärsimään viime kesän poikkeuksellisen alhaisista sademääristä. Myös muut alueet, kuten Vogeesit, joutuivat kärsimään helleaallosta.
Tämän vuoksi kannatan metsäpalojen torjunnan sisällyttämistä Forest Focus -asetukseen, vaikka olen edelleenkin sitä mieltä, että metsäpaloja voidaan torjua parhaiten kestävää kehitystä koskevalla asetuksella. Siinä on omistettu kokonainen luku metsätaloudelle, jolle myönnetään vuosittain tukea 450 miljoonaa euroa.
Siihen verrattuna Forest Focus -ohjelman talousarvio on hyvin pieni. Pysyvien edustajien komitean ehdottamassa kompromississa vain 61 miljoonaa euroa myönnetään neljän vuoden aikana 15 jäsenvaltion toimien rahoittamiseen. Näin pieniin eriin jaettuna summalla ei ennalta ehkäistä metsäpaloja kovinkaan tehokkaasti.
Tehokkuutta laskee myös se, että metsäpalojen ennaltaehkäisyn lisäksi rahoitusta tarvitaan myös tietojen yhdenmukaisen keruun, käsittelyn ja validoinnin edistämiseen sekä metsiä koskevan tietämyksen lisäämiseen tarkoitettuihin toimiin.
Forest Focus -asetuksella ei pitäisi mielestäni pyrkiä korvaamaan kestävää kehitystä koskevaa asetusta tai kilpailla sen kanssa, vaan pikemminkin täydentää sitä metsiä koskevien tietojen keruun osalta.
Lopuksi herää kysymys, onko tarkoituksenmukaista lisätä uusia toimivaltuuksia asetukseen, joka on jo muutenkin alirahoitettu ja ylikuormitettu. Keskitymmekö nyt todellakin metsiimme? 
Queiró (UEN ),
   . Keskustelun aikana tärkein kysymys oli: pitäisikö metsäpalojen torjunta sisällyttää maaseudun kehittämistä koskevan asetuksen soveltamisalaan vai pitäisikö se palauttaa Forest Focus -asetukseen. Metsäpalojen torjunta sisältyy itse asiassa vuonna 1999 annettuun maaseudun kehittämistä koskevaan asetukseen (metsätaloutta käsittelevään lukuun).
Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä kannattaa oikeutetusti esittelijän toivomusta sisällyttää metsäpalojen torjunta ja ennaltaehkäisy Forest Focus -asetuksen soveltamisalaan ja lisätä asiaankuuluvia määrärahoja huomattavasti. Vaikka jotkin jäsenvaltioista, erityisesti Pohjois-Euroopan maat, joissa ilmasto-olot estävät tehokkaasti metsäpalo-ongelman, ovat ilmoittaneet vastustavansa asian palauttamista asetukseen, viime kesän metsäpalojen aiheuttamat järkyttävät tapahtumat velvoittavat parlamentin jäseniä äänestämään määrärahojen ja palontorjuntavalmiuksien lisäämisen puolesta. Tämän vuoksi äänestin mietinnön puolesta, sillä pidän sitä tyydyttävänä kompromissina, jota siihen esitetyt ja hyväksytyt tarkistukset vielä parantavat entisestään. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Helmikuussa ensimmäisessä käsittelyssä alkanut pitkällinen parlamentaarinen prosessi huipentui tämänpäiväiseen äänestykseen. Haluaisin vielä kerran onnitella ja kiittää jäsen Redondo� Jiméneziä hänen erinomaisesta ja uupumattomasta työskentelystään. Olen tyytyväinen myös neuvoston ja komission kannoissa tapahtuneeseen kehitykseen, jonka ansiosta pääsimme tyydyttävään kompromissiin muun muassa Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän kannattamien tarkistusluonnosten pohjalta. Nämä tarkistusluonnokset jättävät jälkensä lopulliseen asetukseen. Asiat, joita olemme tässä prosessissa puolustaneet voimakkaimmin, ovat avoimempi talousarvio, toissijaisuusperiaatteen kunnioittaminen ja ennen kaikkea metsäpalojen ennaltaehkäisyä koskevan budjettikohdan lisääminen.
Olisi tietenkin käsittämätöntä, jos edellisen asetuksen aikana tapahtuneen monivuotisen myönteisen kehityksen jälkeen metsäpalojen torjunta jätettäisiin Forest Focus -asetuksen ulkopuolelle. Itse asiassa se olisi täysin sietämätöntä niiden järkyttävien tapahtumien jälkeen, jotka jouduimme kokemaan jälleen viime kesänä uudessa tuhoisassa katastrofissa.
Halusin tämän asetuksen menevän pitemmälle, mutta kun otetaan huomioon olosuhteet ja se, että on pyrittävä välttämään tuhlaamasta koko vuotta 2003 sovittelumenettelystä johtuviin viivästyksiin ja epäselvyyksiin, pidän hyvänä sitä, että tärkeimmissä asioissa neuvosto ja komissio ovat ottaneet huomioon parlamentin jatkuvat pyynnöt. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Äänestin mietintöä vastaan, sillä toissijaisuusperiaatteen mukaan EU:lla ei todellisuudessa ole, tai sillä ei pitäisi olla, omaa metsäpolitiikkaa.
Mietinnön tarkoituksena on ensinnäkin myöntää yhteisön rahoitusta (67� miljoonaa euroa tai hieman yli 600 miljoonaa Ruotsin kruunua) Portugalille ja Espanjalle näissä maissa usein sattuvien metsäpalojen varalle. Tämä on varmasti laillinen tarkoitus, mutta ei liene kuitenkaan Euroopan tehtävä antaa yleisesti taloudellista apua metsäpalojen varalle. 
Stirbois (NI ),
    Redondo Jiménezin mietinnössä annetaan tarkka selvitys metsiemme tilasta, mutta valitettavasti siinä ei anneta käytännön ratkaisuja metsien suojelemiseksi eikä niiden seurannan varmistamiseksi.
Provence-Alpes-Côte� d'Azurin alueen valittuna edustajana olin kauhistunut niistä metsäpaloista, jotka tuhosivat viime kesänä Ranskassa yli 60� 000� hehtaaria maata enimmäkseen Varin ja Haute-Corsen hallintoalueilla.
Selvästi suurin osa näistä metsäpaloista oli sytytetty tahallaan. Sen vuoksi näille tuhopolttajille ja teoista vastuussa oleville henkilöille määrättäviä rangaistuksia on kovennettava.
Kaikki, joita asia koskee, myös kaikki ne, jotka kannattavat ennaltaehkäisyn lisäämistä ja metsien suojelun tehostamista sellaisena kansallisena perintönä, josta meidän on huolehdittava yhdessä, haluavat, että nämä teot kriminalisoidaan.
Mielestämme myös ihmisten metsissä harjoittamaa toimintaa olisi pidettävä yleishyödyllisenä julkisena palveluna. Koska tällaisilla palveluilla ei tavoitella voittoa, niitä olisi tuettava taloudellisesti. Metsänomistajille olisi myönnettävä verohelpotuksia ja taloudellisia kannustimia pensaikkojen raivaamiseen ja huoltotöihin. Tämä tehtävä voitaisiin antaa "yksityisille metsäpalontorjujille".
Tämä olisi aitoa ympäristöpolitiikkaa.
Lopuksi haluaisin esittää kysymyksen: onko Ranskalla Portugalin tavoin oikeus saada tukea uudesta Euroopan unionin solidaarisuusrahastosta? 

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, näin meidät tulevaisuudessa, ja teistä, arvoisa puhemies, oli tullut suuren eläkeläispuolueen puheenjohtaja. Puoluetta oli äänestänyt 30 prosenttia kaikista eurooppalaisista. Tulitte luokseni puheenjohtajan ominaisuudessa, tartuitte minua käsipuolesta ja sanoitte: "Parahin Fatuzzo, teidän on paitsi äänestettävä – ja kehotan teitä suorastaan äänestämään – nuorten välisen kulttuurivaihdon edistämiseen tarkoitettuja Erasmus Mundus master -kursseja käsittelevän jäsen Sarnezin mietinnön puolesta, mutta myös ehdotettava perustettavaksi Fatuzzus Mundus senior masters -ohjelmaa� –� toistan: � -ohjelmaa –� eläkeläisten välistä kulttuurivaihtoa varten, sillä he pitäisivät siitä kovasti." Jääkö tämä vain unelmaksi? 
Bastos (PPE-DE ),
   . Neuvoston ja komission kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen esittelijä jätti muutamia tarkistuksia laatimaansa suositukseen toiseen käsittelyyn. Näiden tarkoituksena oli varmistaa, että Erasmus Mundus -ohjelmalla olisi tarvittavat välineet haluttujen tavoitteiden saavuttamiseksi. Ohjelma on keskeinen kulttuurivaihdon ja yhteistyön edistämisväline korkea-asteen koulutuksen alalla. Tämän vuoksi kaikki sellaiset toimet, joilla mahdollistetaan ohjelman tehokas toteutus, ansaitsevat tukemme.
Erasmus Mundus master -kurssien on merkittävä samaa kuin laatu. Sen vuoksi kurssit on valittava tarjotun koulutuksen ja opiskelijoiden vastaanotto-olosuhteiden laadun perusteella.
Yksi ohjelman päätavoitteista on edistää kielellistä monimuotoisuutta. Osallistuessaan master-kurssille opiskelijoilla olisi oltava mahdollisuus käyttää vähintään kahta master-kursseja tarjoavien oppilaitosten sijaintimaiden kieltä.
Ohjelman täytäntöönpanoon osoitetut rahoituspuitteet vaikuttavat oleellisesti ohjelman onnistumiseen. Neuvosto on hyväksynyt ohjelmalle 180� miljoonan euron talousarvion. Summa ei kuitenkaan ole riittävä, ja sen vuoksi tuemme vaatimusta määrärahojen lisäämiseksi 230 miljoonaan euroon. 
Darras (PSE ),
    Kun ehdotetaan 250:n laatumaininnalla "Erasmus Mundus master -kurssi" varustetun yliopistojen välisen master-kurssin järjestämistä, ja kun annetaan stipendejä 4� 200:lle� kolmannen maan jatko-opiskelijalle tai tarjotaan stipendejä 1� 000:lle kolmannesta maasta Eurooppaan kutsutulle opettajalle, tavoitteet ovat korkealla, ja talousarvion pitäisi olla siihen nähden oikeassa suhteessa.
Vaikka onkin selvää, että tälle uudelle välineelle myönnetty rahoitus ei saa millään tavoin rasittaa olemassa olevien ohjelmien talousarviota, komission (200 miljoonan euron) ja neuvoston (180 miljoonan euron) alun perin myöntämät määrärahat ovat liian niukat, jotta tämä uusi korkea-asteen koulutuksen vaihto- ja yhteistyöohjelma voitaisiin toteuttaa koko laajuudessaan. Panokset ovat korkealla. Kyse ei ole ainoastaan tiiviimpien siteiden luomisesta Euroopan yliopistojen välille, vaan myös korkea-asteen koulutustarjonnan kilpailukyvyn parantamisesta tekemällä siitä houkuttelevampaa muualta maailmasta tuleville opiskelijoille ja opettajille. Kielellistä panostusta ei voida sivuuttaa. Kyse on siitä, että korostetaan sekä EU:n kielellistä monimuotoisuutta että kolmansien maiden opiskelijoiden tarvetta osata vähintään kahta EU-kieltä. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Vaikka Euroopan parlamentti on komission kanssa samaa mieltä tästä asiasta, se haluaa lisätä määrärahoja 230� miljoonaan euroon neuvoston ehdottaman 180� miljoonan euron sijasta. Olisi huomattava, että tämä ohjelma ulottuu tavanomaista Erasmus-ohjelmaa laajemmalle, sillä se kattaa Euroopan lisäksi myös koko muun maailman ja sekä perustutkinnot että jatko-opetuksen. Kuten tiedämme, taustalla on ajatus siitä, että Euroopan korkea-asteen koulutusjärjestelmät muodostaisivat eurooppalaiset koulutusmarkkinat, joilla jatko-opetuksella olisi erityisen merkittävä asema.
Toisaalta tiedämme jo muista hankkeista, erityisesti perinteisestä Erasmus-ohjelmasta, saatujen kokemusten perusteella, että vähemmän varakkaita opiskelijoita syrjitään kaksin verroin näissä ohjelmissa, sillä niissä ei pystytä kattamaan kaikkia kuluja. Tarkoitan tällä sitä, että vaikeudet lisätä ohjelman rahoitusta osoittavat, ettei tällaista syrjintää aiotakaan torjua ja että ne ehdot, joita vastustamme, aiotaan säilyttää. Meidän ei niinkään tarvitse tietää, missä yliopistoissa kursseja järjestetään, vaan ennemminkin, ketkä voivat osallistua niille. Aiemmin mainitut stipendeihin ja "opiskelijoiden vastaanotto-olosuhteiden laadun" takaamiseen varatut määrärahat jäävät vielä kauas niistä summista, joita tarvittaisiin Erasmus-ohjelmaan osallistuvien opiskelijoiden ja opettajien sosiaalisen perustan laajentamiseen. Se on mielestämme valitettavaa. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Äänestin mietinnön puolesta, sillä mielestäni enemmän toisiaan tukevien valtioiden muodostaman ja aidosti muun maailman tarpeet huomioon ottavan Euroopan unionin ensisijaisiin tavoitteisiin pitäisi kuulua korkea-asteen koulutuksen laadun parantaminen ja kulttuurien välisen ymmärtämyksen edistäminen jäsenvaltioiden ja kolmansien maiden välisen yhteistyön avulla. Tavoitteen saavuttamiseksi on ehdottoman tärkeää luoda Euroopan unionin rajat ylittäviä tietoverkkoja ja kumppanuuksia, ja mahdollistaa rinnakkaistutkintojen suorittaminen useissa korkea-asteen oppilaitoksissa eri jäsenvaltioissa.
Erasmus Mundus master -kurssien järjestäminen on erittäin tärkeää. Näille kursseille määritetään vaatimuksia ja korkeaa laatua koskevat yhdenmukaiset normit Euroopan unionin laatumaininnan avulla. Unionin kielellistä monimuotoisuutta korostetaan siten, että kolmannesta maasta tulleiden opiskelijoiden on osattava vähintään kahta Euroopan unionin kieltä. Erityisesti on tuettava ehdotusta ohjelman rahoituskehyksen lisäämiseksi, jotta ohjelman tavoitteet voidaan saavuttaa. Erasmus Mundus -ohjelma tarjoaa todellakin "uudenlaisen kuvan Euroopan korkea-asteen koulutuksesta" antamalla ulkomaalaisille opiskelijoille mahdollisuuden tehdä "Euroopan kiertomatka". Kun on aika tarkistaa olemassa olevia vaihto-ohjelmia, on tärkeää ottaa huomioon tämä Euroopan korkea-asteen koulutuksen uusi ulottuvuus. 
Roure (PSE ),
    Hyväksyessämme tänään uuden korkea-asteen koulutuksen vaihto- ja yhteistyöohjelman lähetämme koko muun maailman opiskelijoille ja opettajille myönteisen signaalin, joka osoittaa meidän olevan ulospäin suuntautuneita ja vastaanottavaisia.
Erasmus Mundus -ohjelma tarjoaa uudenlaisen kuvan Euroopan korkea-asteen koulutuksesta tarjoamalla kolmansien maiden opiskelijoille mahdollisuuden tehdä "Euroopan kiertomatka" kahteen tai kolmeen eri yliopistoon, myös sellaisiin, joihin päästäkseen on läpäistävä pääsykoe.
Euroopan unionin tarjoama koulutus voidaan tunnistaa helposti "Erasmus Mundus Masters Course" -nimikkeen ansiosta kaikissa maissa. Näin opiskelijoille taataan lämmin vastaanotto ja korkeatasoinen koulutus. Meidän on tehtävä korkea-asteen koulutuksestamme houkuttelevaa.
Kolmansien maiden opiskelijoiden ja opettajien kielitaidon edistämistä ennen tänne tuloa ja täälläoloaikana on kannustettava voimakkaasti.
Toivomme vilpittömästi, että neuvosto antaa tukensa tätä ohjelmaa varten ehdotetulle 230� miljoonan euron talousarviolle, jonka pitäisi vastata ohjelman päämääriä.
On tarkoitus, että tähän ohjelmaan voisi osallistua vuoteen 2008 mennessä lähes 4� 000� kolmannen maan opiskelijaa ja lähes 1� 000� opettajaa.
Mietinnössäni kolmansien maiden kansalaisten maahantulon ja oleskelun edellytyksistä opiskelua varten kiinnitin huomiota kesäkuussa 1999 annettuun Bolognan julistukseen, jonka mukaan "kaikkien kulttuurien elinvoima ja tehokkuus voidaan mitata sillä vetovoimalla, mikä sillä on muille maille". 

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, olin Pariisissa. Vietin iltaa katsellen kabaree-esitystä, yläosattomia tanssijoita, joilla oli sulkia koristeena, kuten asiaan kuuluu. Se oli upeaa! Sitten näiden sadan tanssijattaren keskelle ilmestyi yksi miestanssija. Katsoin häntä, ja se oli jäsen Mauro, joka tanssi taitavasti kuin Fred Astaire ja lauloi kuin Frank Sinatra. Sitten musiikki lakkasi, ja jäsen Mauro, tanssija, kääntyi puoleeni ja sanoi: "yliopistojen välinen e-ystävyyskoulutoiminta, sen me saavutamme mietinnölläni". Arvoisa puhemies, miten voisin äänestää mietintöä vastaan jäsen Mauron viekoittelun jälkeen? 
Bastos (PPE-DE ),
   . On pidettävä myönteisenä sitä, että eLearning-ohjelmaa koskevassa neuvoston yhteisessä kannassa esitettiin samat ensisijaiset tavoitteet, jotka Euroopan parlamentti hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä. Neuvoston ohjelmaa varten ehdottama 33� miljoonan euron kokonaistalousarvio ei kuitenkaan ole riittävä. Jos varoja ei ole riittävästi, ohjelman toteutus ei onnistu, ja sitä on mahdoton aloittaa hyvissä ajoin. Rahoituksen vähimmäismääräksi on nyt ehdotettu 44� miljoonaa euroa. Se on järkevä ja riittävä summa, kun otetaan huomioon ne tavoitteet, jotka haluamme saavuttaa.
Yleisenä tavoitteena on edistää tieto- ja viestintätekniikan käyttöä eurooppalaisissa koulutusjärjestelmissä. Tällä tavoin voidaan:
- laajentaa kulttuurien välistä vuoropuhelua
- lisätä kieliä koskevaa tietoisuutta
- kehittää elinikäistä oppimista
- vaihtaa hyviä käytäntöjä.
Äänestin mietinnön puolesta, sillä ohjelma antaa sen sysäyksen, jota tarvitsemme saavuttaaksemme tavoitteenamme olevan tietoon perustuvan yhteiskunnan. 
Bordes, Cauquil ja Laguiller (GUE/NGL ),
    Haluamme ilman muuta, että yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen järjestelmissä voidaan hyödyntää tieto- ja viestintätekniikkaa ja lyhyesti sanottuna kaikkea, joka liittyy eurooppalaiseen eLearning-ohjelmaan.
Samalla kun yhteisön toimielimet pitävät suuressa arvossa ohjelmia, joiden sanotaan olevan kehityksen kärjessä, työväenluokkaan kuuluville lapsille annettavan opetuksen taso laskee jopa perustasolla kaikkialla Euroopassa. Esimerkiksi pelkästään Ranskassa lukutaidottomuus kasvaa ja oikeakielisyys ja yksinkertainen laskutaito ovat heikkenemässä. Syyt tähän ovat yksinkertaisia: varoja ei ole tarpeeksi eikä myöskään riittävästi opettajia, kouluavustajia ja muuta tukihenkilökuntaa. Hallitukset hukuttavat mieluummin työntekijät erilaisiin tukiin ja supistavat talousarvion sosiaalimenoja, myös valtion kouluille myönnettäviä varoja.
Vaikka korkea teknologia onkin saamassa hieman jalansijaa luokkahuoneissa, valtion tarjoaman opetuksen taso laskee varojen puuttuessa. Tämän vuoksi kokonainen sukupolvi työläisoloista lähtöisin olevia lapsia ja nuoria jää ilman mahdollisuuksia vähimmäisopetukseen, puhumattakaan nimensä veroisesta ja maanosan varallisuuden mukaisesta opetuksesta. Kuten muillakin aloilla, myös tällä alalla työväenluokka joutuu maksamaan hallitusten tekemistä yhteiskunnanvastaisista päätöksistä, jotka hyödyttävät vain etuoikeutettuja ja varakkaita yhteiskuntaluokkia. 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Mietinnöllä vaalitaan sellaisen politiikan harjoittamista ja suojelemista, jolla pyritään purkamaan sekä lähiopetuksen menetelmiä että opetus- ja opiskelumateriaalin tuotantoa (joka kuuluu nykyisin multimediateollisuuden osaamisalueeseen). Tämän taustalla on sellaisista maista otettu huonohko esimerkki, joissa koulujen yksityistämisessä ja opetuksen kaupallistamisessa on menty muita maita pitemmälle. Näissä maissa kyseisiä tuotteita ja palveluja tarjoavat yritykset ovat kokeneempia ja ne ovat jo saaneet huomattavasti taloudellista painoarvoa ja kulttuurista vaikutusvaltaa.
Mietinnöstä käy monessa kohtaa ilmi, että sillä tuetaan toimia, joilla puretaan muodollisen koulutusjärjestelmän piiriin kuuluvia opetusmenetelmiä ja erityisesti lähiopetusta. Lisäksi oppilaitoksia ei rahoiteta riittävästi, mikä helpottaa julkisten koulutusjärjestelmien purkamista. Toimilla tasoitetaan myös yksityisten organisaatioiden tietä sellaisten muodollisen koulutusjärjestelmän ulkopuolisten opetusmenetelmien – kuten etäopetuksen – toteuttamiseen, joiden merkitys koulutuksen pätevyyden kannalta on olematon, sekä tällaisissa järjestelmissä koulutetun tilapäistyövoiman palkkaamiseen.
Komission neuvoa-antavan komitean koostumus on vielä epäselvä, mutta luonnollisestikin siihen kuuluu "asiantuntijoita". Tällä tavoin vähennetään hallitusten edustajien arvovaltaa. eLearning-, Leonardo- ja Sokrates-ohjelman kaltaisten ohjelmien ryöppy supistaa jokaisen jäsenvaltion ja niiden oppilaitosten toimintavapautta ja päätösvaltaa. Näiden ohjelmien vuoksi koulutukselle itselleen jää pelkkä tukeva rooli tai se nähdään vain keinona saavuttaa muita tavoitteita. 
Marques (PPE-DE ),
   . Kiitän jäsen Mauroa tästä lainsäädäntöpäätöslauselmasta, jossa käsitellään neuvoston yhteistä kantaa Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen tekemiseksi monivuotisesta ohjelmasta (2004–2006) tieto- ja viestintätekniikan tehokkaaksi integroimiseksi yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen järjestelmiin Euroopassa (eLearning-ohjelma). Kannatan tätä päätöslauselmaa täysin, etenkin kun otetaan huomioon tarve edistää tieto- ja viestintätekniikan käyttöä eurooppalaisissa koulutusjärjestelmissä koulutuksen laatua ja saatavuutta lisäävänä tekijänä.
Haluan painottaa myös sitä, että mielestäni Euroopan parlamentin pyrkimykset lisätä monivuotisen ohjelman kokonaisbudjettia ovat täysin perusteltuja. Se on ainoa keino saavuttaa ohjelman tavoitteet. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Esittelijän tavoin uskon sosiaalisen yhteenkuuluvuuden ja kulttuurien välisen vuoropuhelun olevan Euroopan unionin tavoitteita. Jos näitä tavoitteita vaalitaan ja jos ne saavutetaan, voimme torjua niiden avulla "digitaalista kahtiajakoa", joka juontaa juurensa pääasiassa siitä, että olemme epäonnistuneet elinikäisen oppimisen edistämisessä. Nämä tavoitteet auttavat meitä myös kestämään paremmin nopean teknisen kehityksen vaikutukset ja lieventämään monien kansalaisten taloudellisia (ja myös fyysisiä) ongelmia.
En väheksy tarvetta myöntää, että koulutuksella on eurooppalainen ulottuvuus. Tämä eurooppalainen ulottuvuus on perusteena jäsennellymmälle yhteistyölle yhteisön ohjelmien ja välineiden sekä jäsenvaltioiden toimien välillä. Tähän sisältyy kuitenkin yksi poikkeus: tämä yhteistyö ei saa millään tavoin vahingoittaa jäsenvaltioiden oikeutta päättää opetusohjelmiensa sisällöstä. Muuten yksi ja sama ajattelutapa syrjäyttää kulttuurien välisen vuoropuhelun.
Esittelijän ehdottamaa monivuotisen ohjelman määrärahojen tarkistamista voidaan perustella tuotteiden ja palvelujen tehokkaalla kehittämisellä sekä pyrkimyksellä taata hyvien käytäntöjen levittäminen ja vaihto. Samat seikat mahdollistavat myös tieto- ja viestintätekniikan käytön edistämisen eurooppalaisissa yleissivistävän ja ammatillisen koulutuksen järjestelmissä.
Pidän eurooppalaisten virtuaalikampusten luomisen ja eurooppalaisten koulujen e-ystävyystoiminnan saamaa tukea myönteisenä. Näillä toimilla tuetaan todellista eurooppalaista moniarvoisuutta paljon paremmin kuin poliittisilla julistuksilla tai kansojen ja jäsenvaltioiden selän takana suunniteltavilla lainsäädännöllisillä rakenteilla ja toimielinrakenteilla.
On sanomattakin selvää, että äänestin mietinnön puolesta. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Olin lomallani uimassa meren rannalla. Näin hiekkarannalla jäsen Maatenin. Hän oli ruskettunut, loistava uimari ja lainelautailija, mutta silti parlamentin jäsen ja poliitikko. Yhdessä vaiheessa hän itse asiassa piti kokousta ja puhui eläkkeellä oleville uimareille, jotka olivat kiiruhtaneet sankoin joukoin häntä kuulemaan. Jäsen Maaten puhui uimareille direktiivistään. Hän sanoi haluavansa puhtaita vesiä, ja kaikki kuuntelivat häntä. Minä kuitenkin näin, että hän silmäili merelle, jossa oli kauniita uimareita, uhkeita kuin Baywatchin hengenpelastajat, ja Maaten seurasi heitä katseellaan. Sitten mieleeni hiipi epäilys: eikö jäsen Maaten vaatinutkin kirkkaampia ja läpinäkyvämpiä uimavesiä sen vuoksi, että hän näkisi selvemmin vedessä uiskentelevat kaunottaret? Epäilys jäi kalvamaan mieltäni, mutta minun oli silti äänestettävä direktiiviehdotuksen puolesta. 
Andersson, Hedkvist Petersen, Karlsson, Sandberg-Fries ja Theorin (PSE ),
    Äänestimme tarkistusten 76 ja 19 puolesta ja esimerkiksi tarkistuksia 5 ja 7 vastaan.
Äänestimme näin, koska mielestämme uimaveden määritelmän on oltava yksinkertainen ja selkeä ja sen on jätettävä mahdollisimman vähän varaa tulkinnalle. Oikeusvarmuuden kannalta emme ole alkuunkaan tyytyväisiä siihen, ettei direktiivi sisällä yksinkertaista ja selkää määritelmää. Mielestämme direktiivin soveltamisalaan ei pitäisi myöskään kuulua hallitsemattoman suurta määrää uima-alueita.
Vastustamme myös direktiivin soveltamisalan laajentamista uimisen lisäksi myös muuhun veden virkistyskäyttöön. Tämä asettaisi kohtuuttoman suuria vaatimuksia paikallisviranomaisille, joiden olisi siinä tapauksessa otettava näytteitä myös eri urheilulajeja varten. Joitakin urheilulajeja saatetaan harjoittaa myös paljon varsinaista uimakautta pitempään.
Lopuksi haluaisimme, että väliaikainen kontaminaatio mainitaan direktiivissä. Sen lisäksi olisi myös määriteltävä selvästi, mitä väliaikaisella kontaminaatiolla tarkoitetaan, ja määritettävä myös ne ajanjaksot, joina väliaikainen kontaminaatio sallitaan.
Koska äänestyksen tulos ei ollut näiden tärkeinä pitämiemme kohtien osalta sellainen kuin toivoimme, päätimme äänestää lopullisessa äänestyksessä direktiiviä vastaan. 
Eriksson, Krarup, Herman Schmid, Seppänen ja Sjöstedt (GUE/NGL ),
    Vedenlaatu on tärkeä ympäristökysymys, ja sen vuoksi oli tärkeä ja myönteinen asia, että EU hyväksyi vesipolitiikkaa koskevan puitedirektiivin 2000/60/EY. Puitedirektiivissä säädetään eri vesistötyyppien (joki- ja järvivesien sekä rannikko- ja pohjavesien) suojelua koskevista yleisistä puitteista. Sen sijaan EU:ssa ei tarvita direktiiviä, jolla säännellään uimavesien laatua. Tämä on esimerkki siitä, että EU sääntelee tarpeettoman yksityiskohtaisesti sellaisia asioita, jotka eivät edes ole luonteeltaan rajat ylittäviä. Sen sijaan haluaisimme korostaa paikallisviranomaisten ja jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeutta tässä asiassa. 
Goebbels (PSE ),
    Äänestin uimaveden laatua käsittelevää direktiiviä koskevassa äänestyksessä tyhjää.
Mielestäni tällaista direktiiviä ei tarvita, ei ainakaan näin yksityiskohtaisena. Tämä on byrokraattista Eurooppaa parhaimmillaan. Eikö toissijaisuusperiaatteen tarkoituksena ole jättää vastuu uimaveden laadusta kansallisille viranomaisille ja alueviranomaisille? 
Meijer (GUE/NGL ),
   . – Monet täällä parlamentissa ovat sitä mieltä, että EU:n pitäisi puuttua vähemmän työterveyden suojeluun tai ympäristön pilaantumiseen. Tämä tuli selväksi aiemmin, kun äänestettiin terveydelle haitallisia aineita, esimerkiksi asbestia ja maalien sisältämiä liuottimia, koskevista ehdotuksistani. EU:n osallistuminen rajoittuu siihen, että se painostaa alentamaan terveydenhuoltokuluja ja toteuttamaan vakaus- ja kasvusopimusta, jolla pyritään pitämään euro vakaana. Vasta sitten, kun vaadin kauaskantoisia toimia SARS-taudin leviämisen estämiseksi, löytyi aktiivisemmalle politiikalle lyhytaikaista kannatusta. Nyt puhumme uimaveden laadusta, joka ensisilmäyksellä näyttäisi kuuluvan ainoastaan kuntien ja maakuntien toimivaltaan. Nykyisin ihmiset kuitenkin uivat järvissä, joissa ja merissä, jotka sijaitsevat kaukana heidän kotoaan, joten on perusteltua ottaa käyttöön kansainvälisiä turvallisuusstandardeja. On huomattava, että Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä aikoo hylätä oman ryhmänsä jäsenen laatiman tätä asiaa käsittelevän mietinnön, ja näin ollen tietenkin myös direktiivin, joka koskee ympäristön laadun ja kansalaisten terveyden suojelemista kemialliselta ja mikrobiologiselta kontaminaatiolta. Siltä varalta, että tässä ei onnistuta, pidetään varalla lisää tarkistuksia, joilla kontaminaatiostandardeja lasketaan. Kehotin ryhmääni äänestämään "kyllä" sen jälkeen, kun nämä lievennysyritykset on hylätty. 
Piscarreta (PPE-DE ),
   . Portugalissa matkailupalvelut ovat aina olleet laadukkaita. Vuonna� 2003 sininen lippu liehui 169� portugalilaisella uimarannalla. Jo pelkästään Algarvessa oli 47� lippua, joista yksi oli myönnetty jokirannalle. Nämä tulokset osoittavat, että paikallisviranomaiset hoitavat rantoja laadukkaasti ja vastuullisesti, etenkin jätevesihuollon, vedenjakelun ja pilaantumisen ehkäisemisen osalta.
Vesivarojen hallintaan liittyvien teknisten ja tieteellisten parannusten lisäksi on muistettava myös toinen asia, jossa on tapahtunut viime aikoina kehitystä. Matkailualalla on luotu lomailijoille uusia virkistystoiminnan muotoja. Uimisen lisäksi nyt voidaan harrastaa lainelautailua, purjelautailua ja purjehdusta. Algarvessa nämä urheilulajit kasvattavat jatkuvasti suosiotaan nuorten keskuudessa.
Vaikka tätä uutta virkistystoimintaa harjoitetaankin kauempana rantaviivasta, myös sitä pitäisi mielestäni suojella tällä uudella järjestelmällä. Esittäisin siis, että "uimarin" määritelmä laajennetaan kattamaan paitsi uimarit sanan varsinaisessa merkityksessä myös kaikki erilaisten vesiurheilulajien harrastajat.
Lopuksi haluaisin kiinnittää huomiota vielä yhteen asiaan, joka liittyy kokemuksiini kaupunginjohtajana. Terveys ja vedenlaatu ovat niin tärkeitä asioita, että niistä kannattaa järjestää yleisiä tiedotuskampanjoita. Se kuuluu kuitenkin EU:n ja kansallisten viranomaisten sekä alue- ja paikallisviranomaisten yhteiseen vastuualueeseen. Paikallisviranomaiset eivät voi yksin kantaa veden laadun korkeana pitämisestä aiheutuvaa taloudellista taakkaa. Tähän taakkaan sisältyvät myös taloudelliset tappiot alueille, joilla veden laatu laskee väliaikaisesti alle vaaditun tason. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Äänestän tätä mietintöä vastaan, jossa käsitellään Euroopan komission asiakirjaa, jonka tarkoituksena on saattaa jo vuodelta 1970 peräisin oleva uimaveden laatua koskeva direktiivi ajan tasalle. Kannatan kuitenkin monia siihen esitettyjä tarkistuksia.
Kannatan erityisesti uimaveden laatustandardeja koskevaa yleistä tiedotusta, joka toteutettaisiin yksinkertaisen ja kaikkien tunteman merkkijärjestelmän avulla. Järjestelmä pantaisiin täytäntöön viranomaisten ja matkailutoimistojen välityksellä, ja siihen kuuluisivat ne alueet, joilla yhdyskuntajätevedet johdetaan veteen uima-alueiden lähellä. On kuitenkin valitettavaa, että sen osalta, millä kielillä tietoja on levitettävä, esittelijä ei noudattanut loppuun asti asiasta muotoilemaansa periaatetta. Mielestäni tiedotus on ehdottomasti toteutettava useilla kielillä eikä vain englanniksi ja ranskaksi.
Äänestin myös väliaikaista kontaminaatiota käsittelevän tarkistusluonnoksen 19 puolesta.
On ilman muuta selvää, että uimareiden suojelu on kansanterveyden kannalta hyvin perustava kysymys, samoin kuin se, kuinka hyvin matkailijat otetaan Euroopassa vastaan. Koska pidän tekstiä kuitenkin liian tunkeilevana ja koska mielestäni siinä ei onnistuta kunnioittamaan riittävästi toissijaisuusperiaatetta, en voinut puoltaa sitä kokonaisuutena lopullisessa äänestyksessä. 
Sacrédeus (PPE-DE ),
    Kun uimavettä koskevia EU:n sääntöjä ensin tiukennetaan ja sen jälkeen niitä laajennetaan koskemaan vesiurheilua, on se merkki siitä, ettei osata olla puuttumatta asioihin. Näiden kysymysten olisi kuuluttava toissijaisuusperiaatteen mukaisesti paikallisviranomaisten ja jäsenvaltioiden vastuulle, sillä jätevedet aiheuttavat hyvin harvoin ongelmia kansallisten rajojen ulkopuolella.
Kuinka näiden huonosti suunniteltujen, keskusjohtoisuuteen pyrkivien ja kalliiden yhteisön sääntöjen on tarkoitus toimia käytännössä, ja kuinka ne on tarkoitus rahoittaa esimerkiksi Ruotsin kaltaisessa maassa, jossa on 95� 000� järveä ja tuhansia kilometrejä rantaviivaa?
Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän muiden jäsenten tavoin äänestin lopullisessa äänestyksessä mietintöä vastaan ja kannatin tarkistusta 59, jossa esitettiin koko komission ehdotuksen hylkäämistä.
Ruotsin paikallisviranomaisiin kohdistuvien direktiivistä aiheutuvien hallinnollisten ja taloudellisten vaikutusten lieventämiseksi allekirjoitin tarkistuksen 76, joka kumottiin äänestyksessä. Tarkistuksen mukaan kyseisiä uima-alueita ovat tai sellaiseksi määritellään sellaiset uimavedet, "joissa ui enemmän kuin 100 henkilöä päivässä vähintään 20 päivänä vuodessa" ja "jotka toimivaltainen viranomainen on ilmoittanut uimavesiksi". 

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Tänä aamuna lensin Strasbourgiin lentokoneella, joka lähtee Milanon Malpensan lentokentältä klo 7.00. Istuin hieman unisena autossa samalla lennolla Milanosta tulleiden jäsen Napolitanon ja jäsen Fiorin kanssa. Suljin silmäni puolittain ja näin eräänlaisen näyn. Mitä sitten näin, arvoisa puhemies? Näin, että elimme Euroopassa vuotta 2050: kaikkialla oli kauniita kukkia, kaikissa mahdollisissa väreissä, oli niin paljon vihreää, ystävällisiä lämminsydämisiä ihmisiä, ei ollut sotia, vaan kaikki elivät onnellisina kukkien keskellä. Pysäytin erään ohikulkijan – ja kuinka ollakaan, se oli jäsen Sacconi, tämän mietinnön esittelijä. Hän sanoi minulle: "Näetkö, huolimatta kaikesta siitä, mitä olemme pyrkineet aiemmin tekemään, kasvihuoneilmiö on levinnyt, se on vain voimistunut ja voimistunut. Koko maapallosta on tullut kasvihuone, joka on täynnä kukkia. Sellainen kasvihuone, jossa ihmiset kasvattavat mielellään kukkia. Näin kaikista on tullut parempia ihmisiä."
Tämän vuoksi äänestin mietinnön puolesta, mutta minulla on epäilykseni, arvoisa puhemies: olisiko ehkä sittenkin parempi antaa kasvihuoneilmiön voimistua ja antaa asioiden seurata luonnollista kehitystään, vaikka sitten ihmisen avustamana? 
Figueiredo (GUE/NGL ),
   . Komission ehdotuksen tarkoituksena on luoda puitteet kasvihuonekaasupäästöjen seurantajärjestelmälle ja ilmastonmuutosta koskevan Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanolle. Monien keskeisten asioiden joukosta on syytä painottaa seuraavia:
- toimet, joilla kasvihuonekaasupäästöjen vähentämistä kannustetaan puolueettomasti ja järkevästi, ovat tarpeellisia ja myönteisiä, mutta aivan yhtä tärkeää on korostaa, että päästöjen vähentämistä itse tavoitteena ei pitäisi mystifioida, tai siitä ei pitäisi tehdä liian suurta numeroa;
- komissio on ilmoittanut pyrkivänsä luomaan päästöoikeuksien markkinoille tarvittavat edellytykset päästöjen hallintaa koskevan yhteisön järjestelmän avulla.
Komissio pyrkii myös jälleen tarkastelemaan tehokkaasti sitä, missä määrin jäsenvaltiot täyttävät Kioton pöytäkirjaan perustuvat velvoitteensa. Euroopan parlamentti puolestaan pyrkii taas kerran jarruttamaan näitä suunnitelmia ja varmistamaan, että jäsenvaltiot säilyttävät etuoikeutensa tällä alalla kansainvälisten velvoitteidensa mukaisesti.
Lopuksi totean, että huolestuttavaan ilman saastumisen uhkaan ei löydetä ratkaisua, ellei tutkita muita energialähteitä, esimerkiksi uusiutuvia energialähteitä. 
Krivine ja Vachetta (GUE/NGL ),
    Tämä uusi keskustelu yhteisön kasvihuonepäästöjen seurantajärjestelmästä ja Kioton pöytäkirjan täytäntöönpanosta on vaarassa muodostua vain uudeksi hurskaiden toiveiden sarjaksi, ellei oteta käyttöön ennakoivaa lähestymistapaa, johon sisältyy pakotteita. Äänestimme niiden tarkistusten puolesta, joilla järjestelmästä pyritään tekemään pakottavampi ja kurinalaisempi, sillä kuten äskettäinen helleaalto traagisesti näytti toteen, ilmaston tila edellyttää muutakin kuin puolittaisia toimia. Pelkän sääntelyn lisäksi velvollisuutenamme on ennen kaikkea pohtia vaihtoehtoisia kehitys- ja tuotantomenetelmiä. Emme voi antaa markkinoiden ohjata meitä säätämään sellaisia lakeja ja määrittämään sellaisia kriteerejä, joissa tuotanto asetetaan kaikkein tärkeimpään asemaan.
Sen sijaan meidän on tarjottava näissä kysymyksissä todellisia vaihtoehtoja, jotka vastaavat koko yhteiskunnan näkemyksiä. Sen vuoksi meidän on pohdittava myös vaihtoehtoista eurooppalaista liikennepolitiikkaa, jolla vähennetään asteittain maantieliikennettä, joka tuottaa runsaasti kasvihuonekaasuja. Euroopan laajuisten julkisten politiikkojen avulla meidän on kehitettävä julkista liikennettä niin rautatie-, meri- kuin jokiliikenteen alalla. Meidän on otettava ekologiset näkökohdat paremmin huomioon sekä tuotantoprosesseissa että kulutustottumuksissa. Lopuksi tarvitaan myös uusia energiavaihtoehtoja, joita ovat esimerkiksi energian säästäminen, ydinvoimasta luopuminen ja saastuttamattomien ja uusiutuvien energialähteiden etsiminen. 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Äänestin tämän mietinnön puolesta. Mietintö on osa ilmastonmuutoksesta tehdyn Yhdistyneiden Kansakuntien puitesopimuksen (UNFCCC:n) liitteenä olevan Kioton pöytäkirjan velvoitteiden täyttämistä koskevaa yhteisön strategiaa. Haluan muistuttaa, että Kiotossa päätettiin, että vuosina� 2008–2012 unionin on vähennettävä kaasupäästöjään 8 prosentilla vuoden 1990 tasosta.
Seurantajärjestelmän hyväksyminen nyt ehdotetussa muodossa on perusedellytyksenä niiden kestävyyttä koskevien tavoitteiden saavuttamiselle, jotka unioni asetti itselleen ensin Kööpenhaminassa ja sen jälkeen Lissabonissa. Tästä lähtien järjestelmän hyväksyminen tuntuu myös realistisemmalta ja käytännössä toimivammalta ratkaisulta. Pitää täysin paikkansa, että Kiotossa tehdyt sitoumukset voidaan täyttää vain, jos jäsenvaltioiden toimittamat tiedot ovat täydellisiä, ajankohtaisia ja vertailukelpoisia ja jos kansalliset päästöselvitysjärjestelmät otetaan samanaikaisesti käyttöön.
Edistystä on ollut myös se, että käsiteltäväksi otettiin analyyttisia menetelmiä ja yhteistyömenettelyjä koskevia tarkistuksia. Niissä esitetään tarkempia (ja toimivampia) tietojen toimittamistiheyttä koskevia säännöksiä, joissa vaaditaan toimittamaan ainoastaan sellaisia tietoja, jotka ovat kiinnostavia yhteisön tasolla.
Lopuksi pidän myönteisenä sitä, että Euroopan komissio on ottanut tehtäväkseen toimittaa yhteisön kasvihuonekaasuja koskevat päästöselvitykset edellä mainitun UNFCCC:n sihteeristölle kunkin vuoden 15.� päivään huhtikuuta mennessä. 

Fatuzzo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, en voinut olla äänestämättä Langen laatiman, kaasupäästöjen torjuntaa käsittelevän tärkeän mietinnön puolesta. Mietintö on erinomainen, ja minun oli äänestettävä sen puolesta. Olen kuitenkin pannut merkille, että täällä parlamentissa Martin Schulzin ja neuvoston puheenjohtajan Berlusconin välillä sattuneen välikohtauksen jälkeen puheenjohtaja Berlusconi on käyttänyt hyväkseen kaikki mahdollisuudet kuunnella jokaista tässä salissa puhuvaa. Kuunneltuaan ja katseltuaan jäsen Langea, puheenjohtaja Berlusconi ilmoitti valmistelleensa elokuvaa, jonka pääosaan jäsen Lange sopisi. Jäsen Lange oli kuitenkin Martin Schulzia onnekkaampi, sillä elokuva olisi uusi versio elokuvasta Tuulen viemää, koska jäsen Langen ja Clark Gablen yhdennäköisyys on niin ilmeinen. Voi kuinka silloin kadehdinkaan jäsen Langea, ja kadehdin häntä edelleenkin, sillä hän pääsee uuteen Tuulen viemää -elokuvaan, ja hänestä tulee uusi romanttinen Clark Gable! Arvoisa puhemies, kuinka voisin äänestää mietintöä vastaan? 
Ribeiro e Castro (UEN ),
   . Kun otetaan huomioon ne haasteet, joita meille asettavat kestävä kehitys – joka on yksi tavoitteistamme – ja laajalle levinnyt vaatimus noudattaa ympäristövaatimuksia kaikilla unionin taloudellisen toiminnan aloilla, saasteiden vähentämiseksi tarvitaan päättäväisiä toimia, esimerkiksi sellaisia, joita ehdotetaan tässä mietinnössä.
Olen aina ollut sitä mieltä, että yhteisössä on tuettava sellaista tavaraliikennepolitiikkaa, joka suosii maantiekuljetusten sijasta rautateitä sekä sisävesien ja rannikkovesien kuljetusväyliä. On tärkeää määrittää myös näissä kuljetusmuodoissa käytettävien ajoneuvojen, kuten proomujen ja vetureiden, kaasu- ja hiukkaspäästöille tiukemmat rajoitukset. Tällä tavoin ne vakiinnuttavat entisestään asemaansa edullisimpina ja houkuttelevimpina kuljetusmuotoina.
Lopuksi olen esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että jos aiomme saavuttaa ilmanlaatua koskevat tavoitteet, on ehdottoman tärkeää ymmärtää, että tarvitsemme muutakin kuin vain tiukempia raja-arvoja. Tarvitsemme realistisia testausmenetelmiä, joita varten on tietenkin hyväksyttävä selkeät säännöt siitä, miten tietoja kerätään ja käsitellään. Tällaiset säännöt ovat ainoa keino välttää kilpailun vääristyminen, ja ne tulevat voimaan aidosti kestävään kehitykseen perustuvien sisämarkkinoiden luomisen myötä.
Äänestin tämän mietinnön puolesta. 
Puhemies.
   Olen varma, että jäsen Lange ilahtuu kuullessaan olevansa Clark Gablen näköinen.
Äänestysselitykset ovat päättyneet.(1)

(2)

Puhemies. –
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä: 
- Mulderin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0349/2003) esityksestä Euroopan unionin yleiseksi talousarvioksi varainhoitovuodeksi 2004 – Pääluokka III – Komissio (C5-0300/2003 – 2003/2001(BUD))
- Gillin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A5-0350/2003) esityksestä Euroopan unionin yleiseksi talousarvioksi varainhoitovuodeksi 2004 – Pääluokka I – Parlamentti, Pääluokka II – Neuvosto, Pääluokka IV – Tuomioistuin, Pääluokka V – Tilintarkastustuomioistuin, Pääluokka VI – Talous- ja sosiaalikomitea, Pääluokka VII – Alueiden komitea, Pääluokka VIII (A) – Oikeusasiamies, Pääluokka VIII (B) – Euroopan tietosuojavaltuutettu (C5-0300/3002 – 2003/2002(BUD)) 
Mulder (ELDR ),
   . – Monet kiitokset, arvoisa puhemies. Voin sanoa, että talousarviota koskevan budjettivaliokunnan äänestyksen tulos muistuttaa suuresti talousarviota koskevia suuntaviivoja, jotka hyväksyttiin vuoden alussa. Mitkä ovat tähän mennessä tärkeimmät asiat parlamentin kannalta? Haluamme, että uusien jäsenvaltioiden yhdentyminen Euroopan unioniin onnistuu. Laajentumisen on onnistuttava, ja siksi olemme olleet alusta asti sitä mieltä, että kaikkia 25:tä� maata varten on laadittava yhtenäinen talousarvio. Toiseksi, haluamme myös edistää talouskasvua, ei ainoastaan uusissa vaan myös nykyisissä jäsenvaltioissa. Palaan asiaan tuonnempana. Olemme tehneet tärkeän aloitteen, joka liittyy pk-yritysten kehittämiseen uusissa samoin kuin nykyisissä jäsenvaltioissa. Kolmas asia on, että meidän on helpotettava mahdollisimman paljon uusien jäsenvaltioiden yhdentymistä nykyisiin jäsenvaltioihin. 
Kuten aikaisemmissa keskusteluissa on jo useaan otteeseen todettu, vuoden� 2004 talousarviossa on useita erityispiirteitä. Meidän on nyt laadittava talousarvio 25� maalle, vaikka kaikki tietävätkin, että Euroopan unionissa on 25� jäsentä vasta ensi vuonna, 1.� toukokuuta alkaen. Niinpä äänestämme joulukuussa 15� maalle laaditusta talousarviosta, jossa on tekninen liite kymmentä uutta jäsenvaltiota varten. Ensi vuonna äänestämme sitten ylimääräisestä talousarviosta, joka koskee kymmentä uutta jäsenvaltiota. Vuoden� 2004 talousarviossa on toinenkin uusi piirre: toimintoperusteinen budjetointi. Olemme havainneet joitakin uusia siihen liittyviä vikoja, joiden toivomme korjaantuvan tämän vuoden aikana. Mitä parlamenttiin tulee, on erityisen tärkeää, että voimme nyt tarkastella sitä, miten hyvin ohjelmat pannaan täytäntöön ja millaisia arviointitekniikkoja on saatavilla. 
Olemme äänestäneet yleensä ottaen taloudellisen talousarvion puolesta. Maksumäärärahoja on enemmän, samoin kuin muita maksumäärärahoja, mutta kokonaistulos soveltuu mielestäni esiteltäväksi, jopa tällaisena aikana, kun koko Eurooppa joutuu säästämään.
Haluaisin lausua muutaman sanan talousarvion eri otsakkeista, ja aloitan maatalouden talousarviosta, joka esitellään otsakkeessa 1. Odotamme tietenkin oikaisukirjelmää, joka on piakkoin tarkoitus julkistaa. Toivomme, että parlamentin aloitteet, jotka vahvistetaan talousarviossa ja jotka tuotiin esiin aikaisemmissa päätöslauselmissa, huomioidaan myös komission oikaisukirjelmässä, joka julkistetaan piakkoin. Tarkoitan nimittäin pilottihankkeita tai valmistelutoimia, jotka liittyvät ympäristöindikaattoreihin, eläinsairauksien tutkimiseen osoitettaviin määrärahoihin, parempien rokotteiden kehittämiseen ja laatupolitiikan edistämiseen maatalousalalla. Tässä yhteydessä käy epäilemättä selväksi, miten kalliimpi euro on vaikuttanut maatalouspolitiikkaan. Budjettivaliokunta on lisäksi äänestänyt joidenkin lisäkohtien puolesta: muun muassa eläinten hyvinvointia on tutkittava laajemmin ja EU:n tupakanviljelylle on kehitettävä vaihtoehtoja. 
Otsakkeessa 2, joka koskee rakennerahastoja, olemme lisänneet maksumäärärahoja siten, että ne vastaisivat lukua, jota neuvosto piti tarkoituksenmukaisena. Tähän on kaksi syytä. Jäsenvaltiot katsovat ensinnäkin voivansa kuluttaa paljon enemmän kuin komissio on kulloinkin ehdottanut, ja halusimme miellyttää jäsenvaltioita. Olemme toiseksi huolestuneita siitä, miten hitaasti rakennepolitiikkaa pannaan täytäntöön. Tilannetta voidaan mielestämme parantaa lisäämällä maksumäärärahoja. Kuulen teidän kysyvän: "Onko järkevää lisätä maksumäärärahoja tällaisena aikana?" Kun otetaan huomioon, missä määrin maksumäärärahoja on korotettu aikaisempina vuosina, korotus on mielestäni hyvin vaatimaton. 
Otsakkeen 3 – sisäiset politiikat – osalta pidämme uusien jäsenvaltioiden pk-yritysten edistämistä tärkeimpänä aloitteena. Se edellyttää suhteellisen pientä rahasummaa eli 33:a miljoonaa euroa enemmän kuin neuvoston talousarviossa esitetään, ja kun osallistujien kerrannaisvaikutus on noin 20–30, Itä-Euroopan pk-yrityksille voidaan antaa paljon suuremmat takuut kuin mitä ne voivat hyödyntää. Liitämme aloitteeseen samalla pankinjohtajille suunnatun koulutusohjelman. 
Sisäisiä politiikkoja koskevaan otsakkeeseen sisältyy toinenkin komission esitystä kaventava seikka, joka laajentaa samalla neuvoston ehdotusta. Kyse on toimista, joihin on tarkoitus ryhtyä merien lisääntyvän saastumisen johdosta. Euroopan meriturvallisuusviraston on tietysti hoidettava tehtävänsä, mutta pidimme tarpeellisena rajoittaa komission ehdottamia määrärahoja, koska niille ei ole vielä oikeusperustaa. Toivomme kuitenkin, että oikeusperusta hyväksytään tämän vuoden aikana. 
Olemme tänä vuonna kiinnittäneet suurta huomiota myös erillisvirastoihin. Niitä perustetaan aina vain enemmän, ja uusien perustamista suunnitellaan parhaillaan. Parlamentin on voitava valvoa paremmin niiden toimintaa. Erillisvirastojen toimintaohjelman valvonta on uskottava parlamentin valiokunnille ja jopa itse parlamentille. Haluamme myös kiinnittää suurempaa huomiota erillisvirastojen organisaatiokaavioon samalla lailla kuin olemme kiinnostuneita komission organisaatiokaaviosta. Tämä ei edellytä suuria ponnistuksia erillisvirastoilta. Toivomme, että ongelma ratkeaa ennen toista käsittelyä. 
Otsakkeen 3 yhteydessä on mainittavia muutamia muitakin asioita. Neuvoston on mielestämme päätettävä mahdollisimman pian erillisvirastojen sijoituspaikoista. Asiaan liittyy suuria epävarmuustekijöitä ennen kuin päätös on tehty. Alv-petoksia on tutkittava syventävämmin. Parlamentti on hyvin huolestunut Info Point -tiedotustoimipisteistä. On mahdollista, että jotkin näistä tiedotustoimipisteistä tekevät konkurssin – eli joutuvat sulkemaan ovensa – uuden varainhoitoasetuksen vuoksi, vaikka käytännössä kaikki parlamentin jäsenet ovat vakuuttuneita tiedotustoimipisteiden hyödyllisyydestä. 
Todettakoon lopuksi, että olemme kaikki tietoisia Eurostatin ongelmista. Olemme ottaneet 25� prosenttia Eurostatin hallintomäärärahoista varaukseen, kunnes lopullinen selvitys on laadittu eli lokakuun loppuun asti.
Otsakkeesta� 4 eli EU:n ulkosuhteista on myös keskusteltu laajamittaisesti. Irakin tilanne on tässä yhteydessä etusijalla. Olemme sitä mieltä, että Irakissa on ryhdyttävä toimiin. Olemme ottaneet 30� miljoonan euron suuruiset määrärahat talousarvioon. Komissio on ehdottanut tietääksemme 200� miljoonan euron suuruista summaa, josta 40� miljoonaa euroa maksetaan todennäköisesti vuoden� 2003 talousarviosta ja 160� miljoonaa euroa vuoden� 2004 talousarviosta mahdollisesti joustovälinettä hyväksi käyttäen.
Budjettivaliokunta on lisäksi hyväksynyt tarkistuksen, jonka tarkoituksena on asettaa 500� miljoonaa euroa Irakin käytettäväksi. Äänestämme tästä ensi torstaina. Vallitsevan kannan mukaan Irakia koskevia ohjelmia ei pitäisi rahoittaa otsakkeen� 4 muiden ohjelmien kustannuksella, jotka liittyvät Afganistaniin, köyhyyden torjuntaan jne. Katsomme myös, että kaikkiin Irakille suunnattuihin avustustoimiin on ryhdyttävä Yhdistyneiden Kansakuntien suojeluksessa. 
Eräs lisäseikka, joka liittyy yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan, on se, että viisi� miljoonaa euroa neuvoston varaamasta summasta on otettu varaukseen. Haluamme käydä neuvoston kanssa tiukan keskustelun sopimuksesta, jonka teimme hiljattain ja joka koskee tiedottamista. Olemme tietoisia siitä, että neuvosto saattaa haluta mennä tässä yhteydessä pidemmälle. Otamme asian huomioon parlamentissa, mutta olemme ennen kaikkea sitä mieltä, että jos neuvoston kanssa tehdään sopimuksia, ne on hoidettava täsmällisesti. Asia herättää vielä tällä hetkellä epäilyksiä. 
Haluaisin vielä esittää yhden talousarvioon liittyvän asian eli hallintomenot. Komissio on esittänyt henkilöstöpyyntöjä, mutta neuvosto on noudattanut niitä vain puolittain. Parlamentti on eri mieltä. Komissio tarvitsisi ensinnäkin periaatteessa lisähenkilöstöä. Ennen kuin kuitenkaan vastaamme lopullisesti "kyllä", asetamme tiettyjä ehtoja, jotka on esitetty talousarviota koskevissa päätöslauselmissa ja parlamentin omassa päätöslauselmassa. Voin mainita pari esimerkkiä: komission avoimien virkojen määrän on säilyttävä alle neljässä� prosentissa, kaikki uudet virat on myönnettävä ainoastaan unioniin liittyvien valtioiden kansalaisille, komission jäsenten on noudatettava käytännesääntöjä, joihin he sitoutuivat virkakautensa alussa – etenkin, kun on kyse "pakasteviroista", joiksi niitä nimitetään – ja, viimein, komission on mielestämme tehtävä kaikkensa talousarvion toteuttamiseksi. Tämä viimeinen kohta jättää edelleen toivomisen varaa varsinkin pilottihankkeiden ja valmistelutoimien osalta. Seuraamme tilannetta tiiviisti. 
Haluaisin lopuksi kiittää kollegojani sekä neuvostoa ja komissiota miellyttävästä yhteistyöstä, josta olen saanut nauttia. Olen pyrkinyt mahdollisimman laaja-alaiseen yhteisymmärrykseen, kuten esittelijän pitääkin tehdä, ja toivon, että teemme yhteistyötä tulevaisuudessakin. 
Gill (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa siitä, mihin jäsen Mulder lopetti, eli kiitän myös kaikkia kollegojani. Haluaisin erityisesti kiittää kaikkia varjoesittelijöitä ja henkilöstöä heidän tuestaan ja myötävaikutuksestaan. Kiitän etenkin puheenjohtaja Wynniä hänen tuestaan. 
Talousarvio koskee historiallista vuotta� 2004, jolloin Euroopan unioni laajenee 25-jäseniseksi ja jolloin pidetään parlamenttivaalit. Päätavoitteenani on ollut tämän talousarvion osalta tarjota kaikille muille toimielimille asianmukaiset välineet laajentumiseen valmistautumiseksi ja moitteettoman toiminnan varmistamiseksi liittymisen jälkeen. On myönnettävä, että olen ollut varsin pettynyt siihen, että mittakaavasäästöjä ei ole selvästi syntynyt laajentumisen seurauksena. 
Jotkin toimielimet ovat mielestäni käyttäneet laajentumista joissakin tapauksissa tekosyynä ja luoneet virkoja, joille ei juurikaan löydy perusteita. Tästä syystä on sääli, että neuvosto ei korostanut riittävästi suuremman toimintatehokkuuden takaamista. Kuten olen jo sanonut, neuvosto myönsi hyvin avokätisesti määrärahoja kaikille toimielimille talousarvioluonnoksessaan, minkä vuoksi parlamentin on pitänyt oikaista tilanne. Totean tyytyväisenä, että hyväksytyissä tarkistuksissani parannetaan ja tehostetaan toimintaa. 
Eräs tähän talousarvioon liittyvistä tavoitteistani oli lisätä avoimuutta ja laajentaa vastuuvelvollisuutta. Tässä yhteydessä vetoan kaikkiin toimielimiin, jotta ne ryhtyisivät toimiin näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tältä osin on varmistettava, että toimielimissä noudatettavia politiikkoja, menettelytapoja ja järjestelmiä tarkistetaan säännöllisin väliajoin, etenkin matkakulujen korvausta ja päivärahoja varten osoitettuja määrärahoja. 
Näyttää olevan vuotuisena perinteenä syyttää jotakin EU:n toimielintä varainhoitoon liittyvistä väärinkäytöksistä tai sen huonosta valvomisesta. Tästä syystä jokaisessa toimielimessä on varmistettava, että siellä noudatetaan parhaita käytäntöjä ja moitteettomaan varainhoitoon liittyviä menettelyjä. 
Määrärahojen osalta on ratkaisevan tärkeää, että korvauksien maksamista säännellään selvempien sääntöjen avulla ja että väärinkäytöstapauksissa ryhdytään tarvittaviin toimiin. Niin on tehtävä kaikkien muiden toimielimien uskottavuuden säilymisen vuoksi, ja kaikkien toimielimien on toimittava nyt. 
Meidän on myös jatkuvasti tarkistettava politiikkojamme ja järjestelmien hallintaa, jotta voimme varmistaa, ettei petoksiin ole mahdollisuuksia. Emme valitettavasti ole edistyneet toivotulla tavalla komission hyväksymän toimintoperusteisen budjetoinnin osalta. Kaikkien muiden toimielimien on mielestäni noudatettava samaa esimerkkiä, jotta voidaan taata toiminnan laajempi avoimuus ja tulosvastuullisuus.
Saanen mainita esimerkin parlamentista. Asian sisäinen käsittely kesti pitkään, joten vierailin Ruotsin parlamentissa ja tutustuin sen järjestelmiin, joita on kehitetty laajalti. Tarkastelin myös eräitä pienempiä asioita, kuten parlamentin jäsenille tarkoitettua autopalvelua. Käsittelimme useita hallinnon tekemiä ehdotuksia, joista jotkin olivat hyvin kustannustehokkaita. Valitettavasti näiden ehdotuksien käsittely päättyi lyhyeen, koska joidenkin osapuolien oli mahdotonta hyväksyä niitä. Tästä avoimuuden ja tulosvastuullisuuden puutteesta johtuen olemme joutuneet tilanteeseen, jossa budjettivaliokunnan enemmistö vastustaa kokeilujärjestelmän kehittämistä jäsenien autopalvelua varten.
Ehdotetun järjestelyn mukaan jäsenille maksettaisiin sen sijaan ylimääräinen 50� euron summa viikoittaisena korvauksena taksimaksuista. Tämä on aivan järjetöntä, koska päivärahamme riittävät kattamaan tällaiset kustannukset. Ehdotus on tietääkseni kuitenkin tarkoitus hyväksyä, koska puhemiehistö on hyväksynyt ehdotuksen siitä huolimatta, että minä ja monet muut jäsenet suhtaudumme siihen erittäin epäilevästi. Määrärahat ovat peräisin alikäytetystä budjettikohdasta. 
Tällainen vaiheittainen päätöksenteko ei todellakaan anna hyvää kuvaa parlamentista, vaan se vahingoittaa suuresti parlamentin mainetta yleisön silmissä. Jos toimisimme avoimemmin ja tulosvastuullisemmin, tällaiset päätökset voitaisiin välttää.
Arvoisa puhemies, kun pidin puheenvuoron maaliskuussa, ilmaisin suhtautuvani varautuneesti siihen, että poliittisille puolueille myönnetyt avustukset sisällytetään parlamentin talousarvioon. Olin huolestunut siitä, että joutuisimme alttiiksi syytöksille rahan haalimisesta ja omien poliittisten etujemme turvaamisesta. Nämä huolenaiheet ovat osoittautuneet perustelluiksi, koska poliittisille puolueille myönnetyt avustukset on nyt sisällytetty talousarvioomme ja koska avustuksien määrä on jo noussut ehdotetusta 4,2� miljoonan euron summasta 8,4� miljoonaan euroon jäsen Watsonin esittämän tarkistuksen seurauksena. Nyt ollaan harkitsemassa summan vapauttamista varauksesta ja määrärahojen ottamista käyttöön ennen kuin määrärahojen käyttöä koskevat selvät säännöt ja käytännesäännöt on laadittu.
Älkää ymmärtäkö väärin: haluamme kaikki, että Euroopan poliittisilla puolueilla on tarvittavat toimintakeinot ja että ne ovat riippumattomia parlamentista ja poliittisista ryhmistä. Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja muistuttaa kollegoille, että poliittisten puolueiden perussäännön tarkoituksena on lisätä avoimuutta. Jotkin parlamentin ryhmät tuntuvat unohtaneen sen. Ne ovat esittäneet tarkistuksia, jotka vähentävät avoimuutta, ja ehdottavat, että määrärahat on myönnettävä ehdoitta. Kehotan niitä vetämään ehdotuksensa pois, jotta voimme ottaa käyttöön selvät säännöt ja ryhtyä noudattamaan perussääntöä.
Toinen ristiriitainen aihe, jota on käsitelty täällä jo aiemminkin, liittyy parlamentin entisten jäsenten sairausvakuutusjärjestelmään. Kantani asiaan on täysin selvä. Olen sanonut jo aiemminkin, että veronmaksajien rahoja ei ole syytä käyttää tällaisiin tarkoituksiin, ja toivon, että meneillään oleva käsittely osoittaa kantani oikeaksi.
Nyt haluan vain sanoa pari sanaa eräistä esitetyistä tarkistuksista, ja aloitan Maailman kauppajärjestöstä WTO:sta. Olen hyvin huolestunut siitä, että parlamentin talousarviota halutaan laajentaa entisestään – koska se on tarkoitettu kattamaan vain hallinnolliset kustannukset – koskemaan muista maailman maista kotoisin olevien muiden kuin parlamentin jäsenten menoja. Tarkistuksessa ehdotetaan, että parlamentin talousarviosta rahoitetaan myös muiden WTO:n toimintaan osallistuvien henkilöiden menot. Budjettikohta on jo sisällytetty komission talousarvioon, ja vaikka ymmärränkin, että varojen myöntämisestä niin parlamentin kuin komissionkin talousarviosta aiheutuu hallinnollisia ongelmia, se ei ole mielestäni syy niputtaa kaikkea yhteen. Budjettikohdan pitäisi mielestäni pysyä komission talousarviossa. Meidän tarvitsee vain käsitellä talousarvioon liittyviä ongelmia. Parlamentin olisi loppujen lopuksi työlästä sisällyttää kaikki omaan talousarvioonsa, koska siitä aiheutuisi myös henkilöstöä koskevia sisäisiä vaikutuksia jne.
Mielestäni on valitettavaa, että joudumme käsittelemään Euroopan kansanpuolueen ryhmän esittämää tarkistusta, jonka mukaan neuvoston jäsenten palkat on otettava varaukseen. Haluaisin muistuttaa jäsenille, että olemme tehneet "herrasmiessopimuksen", jonka mukaan emme sekaannu toistemme talousarvioihin. En todellakaan ymmärrä ehdotuksen vaikuttimia enkä sen tarkoitusta, enkä ole kuullut sen puolesta esitettyjä perusteluita. Näin myöhäisessä vaiheessa ei ole mielestäni järkeä tehdä tällaisia ehdotuksia, ja haluaisinkin tietää, miksi on ehdotettu näiden varojen ottamista varaukseen. 
Totean lopuksi jäsen Buitenwegin esittämästä tarkistuksesta, joka koskee polkupyöriä – ja kun otetaan huomioon, mitä olen sanonut autoista – että kannatan tarkistusta. Meidän pitäisi nyt kaikkien ryhtyä pyöräilemään.
Saanen sanoa lopuksi, että eräs perustavoitteistamme on lähentyä kansalaisia. Olen erittäin turhautunut siitä, miten tiedotus- ja viestintäpolitiikkamme edistyy. Komission toimet aiheuttavat vielä suurempaa turhautumista, koska olen ymmärtänyt, että ne saattavat johtaa monien Info Point -tiedotustoimipisteiden sulkemiseen. Kotiseudullani West Midlandsin alueella asuvilla tavallisilla ihmisillä ei ole minkäänlaista käsitystä siitä, mitä teemme täällä parlamentissa. Meidän on lisättävä ihmisten tietoisuutta työstämme; heidän kiinnostustaan on lisättävä samoin kuin heidän osallistumistaan. 
Schreyer,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan parlamentti, jonka 25:n Euroopan valtion kansalaiset ovat valinneet, keskustelee samoihin aikoihin ensi vuonna laajentuneen unionin ensimmäisestä talousarviosta. Keskustelua käydään 20� kielellä. Parlamentissa on silloin 732� jäsentä, ja kyseinen talousarvio on Prodin komission viimeinen. Komissiossa on siinä vaiheessa 30� jäsentä. Vuoden� 2005 talousarviota koskevaa keskustelua saatetaan käydä samaan aikaan kuin keskusteluja, jotka koskevat vuoden� 2006 jälkeistä taloudellista ohjelmointia. Jäsenvaltiot lienevät samalla ratifioimassa uutta perustuslakisopimusta omien sisäisten menettelyjensä mukaisesti. 
Esitys yleiseksi talousarvioksi, joka teillä on nyt edessänne, heijastelee haasteen valtavuutta. Talousarvio on laadittu 15-jäsenistä EU:ta varten vuoden� 2004 neljäksi ensimmäiseksi kuukaudeksi ja 25-jäsenistä EU:ta varten 1.� toukokuuta alkaen. Talousarvio esitetään lisäksi uudessa muodossa eli toimintoperusteisen budjetoinnin periaatteen mukaisesti, jolloin voimme eritellä tarkasti eri yhteisön politiikoista aiheutuvat kustannukset. Parlamentin tekemän ehdotuksen mukaan vuoden� 2004 talousarviosta voidaan myöntää maksusitoumuksia 112,3� miljardin euron verran. Neuvosto on ehdottanut 111,9:ää miljardia euroa ja komissio 112,2:ta miljardia, joten kyse ei ole kovin suurista eroavuuksista. Edellä mainituista määristä on varattu 12� miljardin euron suuruinen summa kymmentä uutta jäsenvaltiota varten. 
Vuoden� 2004 talousarvion maksusitoumusmäärärahoista 79� prosenttia kattaa maatalouspolitiikkaan liittyvät asiat, kuten maaseutualueille myönnettävät tuet, sekä rakennerahastoihin ja koheesiorahastoon liittyvät asiat. Tämä tarkoittaa sitä, että näiden alojen osuus määrärahoista kasvaa 13� prosenttia. Koska rakennerahastoille myönnettävät määrärahat on määritelty 15-jäsenisen EU:n taloudellisen ohjelmoinnin yhteydessä ja uusien jäsenvaltioiden liittymissopimuksessa, neuvosto, parlamentti ja komissio ovat yhtä mieltä rakennerahastojen ja koheesiorahaston osuudesta. 
Maatalousalueiden tukemisen osalta todettakoon kuitenkin, että äänestätte torstaina siitä, pitäisikö taloudellisen ohjelmoinnin yhteydessä määritellyn summan olla suurempi. Olen samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että toimielinten välistä sopimusta on suojeltava. Komissio esittää maatalousmenoja koskevan tavanomaisen oikaisukirjelmänsä kuun lopussa, jotta markkinoiden viimeisimmät suuntaukset voidaan ottaa huomioon. En aio käsitellä kirjelmää tämän enempää, koska komission on vielä vahvistettava se, mutta voin ilmoittaa, että siinä hyväksytään useimmat esittelijä Mulderin tarkistukset, joista on käyty kiihkeää keskustelua. Kyse on erityisesti tarkistuksista, joiden mukaan on myönnettävä lisävaroja sen tarkastelemiseen, voidaanko Euroopan maanviljelijät vakuuttaa edes osittain eläintaudeista johtuvia menetyksiä vastaan ja miten se onnistuu käytännössä. Kyse on myös tarkistuksista, joiden mukaan on syytä varata määrärahoja ympäristöindikaattoreiden kehittämistä varten, koska kuten tiedätte, niiden merkitys kasvaa kasvamistaan maatalouden uudistusprosessin kannalta, sekä sitä varten, että tarkastellaan mahdollisuutta ottaa käyttöön yhteisön laatumerkintä. 
Alustavaan talousarvioesitykseen sisältyvien määrärahojen ansiosta on mahdollista ryhtyä tutkimaan perinpohjaisemmin eläintauteja torjuvia merkittyjä rokotteita. Esittelijä Mulder, olette saanut komission vakuuttuneeksi ehdotuksienne järkevyydestä. Uskon, että saatte neuvostonkin vakuuttuneeksi. Haluaisin myös pyytää neuvostolta, ettei se torjuisi näitä ehdotuksia suoralta kädeltä vain siksi, että ne liittyvät pakollisiin menoihin. Olisi perusteetonta torjua ehdotukset, eikä se olisi rakentavaa yhteistyötä tukevan vallitsevan kannan mukaista. 
Otan komission puolesta varauksettoman tyytyväisenä vastaan tiedon siitä, että parlamentti on palauttanut talousarvioon 272� uutta virkaa, joita komissio pyysi laajentumiseen liittyvien tehtävien hoitamista varten ja jotka neuvosto oli poistanut henkilöstötaulukkoehdotuksesta. Saanen tässä yhteydessä kiittää erityisesti esittelijää sekä jäsen Gilliä ja budjettivaliokunnan puheenjohtajaa. Näiden virkojen perustamisen edellyttämät määrärahat otetaan ensin varaukseen, mitä en luonnollisestikaan pidä ideaalisena asiaintilana, mutta voin vakuuttaa teille, että teen kaikkeni, jotta asetetut ehdot täyttyvät, niin että virkoja varten varatut määrärahat voidaan vapauttaa toisessa käsittelyssä. 
Haluaisin tarkastella vielä kahta asiaa, jotka liittyvät talousarvion hallintomäärärahoihin. Ensimmäinen koskee Euroopan poliittisille puolueille myönnettäviä määrärahoja, joihin jäsen Gill juuri viittasi. Nämä määrärahat sisällytetään ensimmäistä kertaa EU:n talousarvioon, nyt kun – voin ilokseni todeta – niiden sisällyttämistä koskeva oikeudellinen perusta on vihdoin hyväksytty. Uskon, että kehitetty järjestely on hyvä ja avoin, mutta suhtaudun luonnollisesti kriittisesti siihen, että kyseiset menot on tarkoitus rahoittaa muualta kuin parlamentin 20� prosentin suuruisesta osuudesta hallintomäärärahoihin. On sanomattakin selvää, että komissio haluaa neuvotella ratkaisusta, jonka kaikki osapuolet voivat hyväksyä. 
Toinen kohta koskee uutta varainhoitoasetusta. Yhteisten uudistustoimiemme onnistunut lopputulos on aiheuttanut monia muutoksia. Muutokset näkyvät siten, että talousarvio on jaettu uudelleen poliittisiin aloihin. Uutta on myös sääntö, jonka mukaan rahoitustuen myöntäminen EU:n talousarvion määrärahoina toimielimille, kuten Firenzen Eurooppa-instituutille – vain yhden mainitakseni – edellyttää oikeusperustan hyväksymistä. Tämä merkitsee sitä, ettei enää riitä, että nämä summat sisällytetään talousarvioon, vaan se edellyttää oikeusperustan hyväksymistä, ja kyseisten määrärahojen myöntämisen on myös vastattava varainhoitoasetuksessa asetettuja uusia edellytyksiä, joissa korostetaan erityisesti avointa päätöksentekoa. 
Parlamentti on keskustellut perin pohjin komission ehdotuksista, jotka koskevat luvun� A-30 budjettikohtia ja joita on tarkasteltu toukokuusta alkaen. Neuvoston edistyminen on kuitenkin ollut kaikkea muuta kuin tyydyttävää, ja haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni vedotakseni jälleen kerran neuvostoon, jotta se tekisi kaikkensa varmistaakseen, että voimme seuraavissa kolmikantaneuvotteluissa arvioida, milloin asiaan liittyvä lainsäädäntö voidaan hyväksyä. Pyydän neuvostoa tarkastelemaan varainhoitoasetuksen täytäntöönpanoa yhtä innokkaasti kuin sen uudelleen muotoilemista. 
Kuten viime vuonnakin, komissio välittää parlamentille kirjallisesti, marraskuun kahden ensimmäisen viikon aikana, arvionsa ehdotettujen toimien ja erityisesti uusien pilottitoimien ja valmistelutoimien toteutettavuudesta. Pidän huolen siitä, että arviossa otetaan huomioon, miten merkittävinä parlamentti pitää näitä toimia. 
On toinenkin asia, jonka vuoksi tilanne on selvä Euroopan unionin talousarvion kannalta: budjettivallan käyttäjän on tarkoitus tehdä marraskuussa yhteispäätös eri tukiohjelmien – niin sanottujen sisäisten politiikkojen – mukauttamisesta laajentumiseen. Monet ohjelmat ovat tietenkin tärkeitä, kuten tutkimuksen ja teknologisen kehittämisen puiteohjelma, Nuoriso-ohjelma ja ympäristön rahoitusväline (Life), vain joitakin mainitakseni. 
Saanen ilmaista kiitollisuuteni jäsen� Bögelle ja jäsen� Colom� i� Navalille heidän pyrkimyksistään sovittaa yhteen kaikkien eri valiokuntien pohdinnat, ja olen luonnollisesti tyytyväinen siihen, että olemme yhtä mieltä monista heidän ehdotuksistaan. Tämä tiivis yhteistyö on toinen seikka, jonka vuoksi voin todella sanoa, että on ollut suuri ilo toimia kanssanne yhteistyössä, kun valmistelimme laajentuneen unionin talousarviota. 
Vuoden� 2004 talousarviossa meitä odottaa uusi ulkomaanapuun liittyvä haaste sikäli, että meidän pitää ja me haluamme auttaa Irakin kansaa. Olemme käyttäneet tänä vuonna 100� miljoonaa euroa humanitaariseen apuun. Nyt meidän on osallistuttava jälleenrakennukseen. Olemme tarkastelleet asiaa valiokunnissa ja kolmikantaneuvotteluissa samoin kuin yleisten asioiden neuvostossa. Komissio ehdottaa 200� miljoonan euron suuruisen lisätuen myöntämistä ennen ensi vuoden loppua humanitaarisen avun lisäksi. Tukea ei voida kuitenkaan maksaa, jollei turvallisuustilanne parane, ja hankkeet on pantava täytäntöön Yhdistyneiden Kansakuntien suojeluksessa. 
Parlamentissa esitetään edelleen eroavia näkemyksiä siitä, miten paljon Irakille pitäisi myöntää tukea. Komission ehdotusta on punnittu huolellisesti, ja haluaisin muistuttaa teille, että parlamentissa äänestetään asiasta torstaina, Madridissa pidettävää rahoittajamaiden kokousta edeltävänä päivänä. Tästä syystä vetoan teihin komission ja erityisesti kollegani komission jäsen Pattenin puolesta, että antaisitte komissiolle selkeät toimivaltuudet osoittamalla, että Euroopan unioni on tässä asiassa yksimielinen. 
Saanen päättää puheenvuoroni esittämällä joitakin lukuja ensi vuoden yleisestä talousarviosta. Komissio ehdotti menoja 100,6� miljardin euron verran, neuvosto 100,1� miljardin ja te, parlamentin jäsenet, ehdottanette 103,5� miljardin euron suuruista summaa. Unionin menojen suhde BKT:hen näyttäisi siis olevan tältä osin noin 0,09–1,01� prosenttia. Ehdotuksemme eivät ole viime vuosina koskaan olleet näin lähellä toisiaan, ja olen varma siitä, että tasoitamme nämä pienet erot talousarviomenettelyn kuluessa. 
Garriga� Polledo (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, esitän puheenvuorossani ryhmäni kannan Mulderin mietintöön, joka koskee esitystä Euroopan unionin yleiseksi talousarvioksi varainhoitovuodeksi� 2004.
Haluaisin onnitella esittelijää siitä, miten sinnikkäästi hän on pyrkinyt yhteisymmärrykseen. Siihen on aina vaikea päästä ensimmäisessä käsittelyssä, kun kaikki osapuolet ovat päättäneet edistää omia prioriteettejaan. Esittelijä on tehnyt hyvää työtä. Suurin osa parlamentin jäsenistä tukee käsiteltävänämme olevaa esitystä. 
Ryhmäni tukee tänään esiteltyä esitystä. Se vastaa mielestämme strategisen kantamme keskeisiä oppeja. 
Näyttää siltä, että ensimmäisessä käsittelyssä on päätetty suhtautua maltillisesti maksumäärärahojen lisäämiseen. On otettu huomioon sekä jäsenvaltioiden velvollisuus noudattaa vakaussopimusta että vaatimus tasapainon saavuttamisesta. Tulevien jäsenvaltioiden tarkkailijoiden esittämät pyynnöt on myös huomioitu; he haluavat, että maksumäärärahoja lisätään Kööpenhaminassa sovittujen summien mukaisesti. Näistä vaatimattomista luvuista muodostunee kuitenkin kynnyskysymys parlamentin kannalta. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä ei aio neuvotella tämän enempää vähennyksistä, joita neuvosto aikoo tehdä, ennen toista käsittelyä ja sovittelumenettelyä.
Mulderin mietinnön osalta todettakoon kuitenkin, että pitäydymme tarkistuksissa, jotka ovat ryhmämme kannan mukaisia. Mietinnössä viitataan ensinnäkin vuoden� 2006 jälkeisiin rahoitusnäkymiin. Voimme hyväksyä sen, että nykyinen komissio käynnistää aiheesta sisäisen keskustelun, vaikka onkin mielestämme aivan liian aikaista tehdä päätöksiä asiasta keskustelun pohjalta. Kun uusi parlamentti ja komissio aloittavat toimintansa vuonna� 2004, niiden on tehtävä päätökset. Haluamme, että tämä huomioidaan päätöslauselmassa. 
A-30-luvun entisiä budjettikohtia koskevan keskustelun yhteydessä ryhmäni on hyvin huolestunut siitä, että koska neuvoston kanssa ei ole päästy yhteisymmärrykseen, se voi viivästyttää uusien oikeudellisten perustojen hyväksymistä. Neuvoston on esitettävä sovitteluehdotus 24.� marraskuuta. Jos edellä mainitun yhteisymmärryksen saavuttaminen viivästyy, se voi johtaa valitettaviin seurauksiin niiden tahojen kannalta, jotka saavat tällä hetkellä tukea unionilta. Neuvostoa on voitava painostaa. Tästä syystä vedämme pois tarkistuksemme, joka koskee neuvoston henkilöstön peruspalkkausta. Viittaan tällä varauksessa olevaan miljoonan euron summaan. Esittelijä Gill on tietoinen tästä kaikesta. Lisäksi vaadimme, että päätöslauselman viittauksen on oltava ehdottomampi ja täsmällisempi. 
Otsakkeen� 4 yhteydessä mainittakoon, että kaikissa ryhmissä on päästy erittäin tyydyttävään sopimukseen Euroopan parlamentin maantieteellisiä alueita koskevien ensisijaisten tavoitteiden säilyttämisestä. Komission alustava esitysluonnos oli epätarkoituksenmukainen. Siinä oli kaksi toisiinsa liittyvää ongelmaa. Esitysluonnoksessa vääristeltiin ensinnäkin talousarvion rakennetta, mikä johti epätodellisten marginaalien syntymiseen. Unionin ulkoisia toimia varten myönnettävistä määrärahoista ei voida päättää yksinomaan kirjanpidollisten tai talousarvion toteuttamiseen liittyvien vaatimuksien perusteella. Hyväksytyillä määrärahoilla on merkitystä niiden poliittisten merkkien kannalta, joita unioni antaa kolmansille maille. Toiseksi neuvoston ensimmäinen käsittely perustui lukuihin, jotka oli mainittu alustavassa esitysluonnoksessa. Määrärahoja vähennettiin entisestään, aivan kuin se olisi mahdollista. Tällöin annettiin vääränlaisia poliittisia merkkejä, eikä Euroopan parlamentin perinteisiä painopisteitä huomioitu mitenkään. Haluan korostaa, että parlamentti on täysivaltainen. Se on vastuussa toimistaan ja kykenee sovittamaan yhteen poliittiset painopisteet ja niiden toivotut toteuttamistasot. Torstaina äänestetään todellisista marginaaleista, ei virtuaalisista marginaaleista. 
Olen lopuksi vakuuttunut siitä, että tarkistuksessa käsitellään seuraavaa asiaa ja että muut puhujat käsittelevät sitä laajemmin ja kaunopuheisemmin. Halusin vain pyytää parlamentin jäseniä harkitsemaan Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselman valossa, pitäisikö unionin tosiaan tarjota rahoittajamaiden konferenssille niukkaa summaa, jota komissio on ehdottanut ja jonka neuvosto on hyväksynyt. Jos siihen päädytään, miten käy unionin poliittisen aloitteen, jos ainoa esitetty tarkistus hylätään? 
Walter (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluan kiittää molempia esittelijöitä työstä, jonka he ovat tehneet tänä vuonna. Talousarvioon on mielestäni sisällytetty monia seikkoja, jotka eivät ainoastaan lujita sitä, mitä olemme jo saavuttaneet, ja selvennä ensisijaisia tavoitteitamme, vaan joiden avulla voidaan myös tehdä päivänselväksi, että vaikka pitäydymmekin kestäviksi havaituissa asioissa, haluamme osoittaa suhtautuvamme joustavasti tulevaisuuden haasteisiin.
Mainitsen esimerkkinä lisävarojen myöntämisen kriisien ehkäisemiseen jo olemassa olevien ongelmien ratkaisemisen sijaan. Haluamme torjua alv-petoksia Euroopassa, jotta Euroopan unionin tulopuolta voidaan kohentaa ja jotta emme joudu riistämään veronmaksajilta varoja, joita toiset eivät ole olleet riittävän rehellisiä maksamaan. Petoksia tehdään runsaasti, ja sitä haluamme torjua. Olemme yksimielisiä siitä, että meidän on ryhdyttävä toimiin tältä osin.
Valmistelemme Euroopan unionia demografiseen muutokseen ja vaatimuksiin, joita muutos tuo mukanaan. Olemme joka tapauksessa ottaneet tehtävän hoitaaksemme, ja haluamme lisätä ja parantaa yhteistyötä, jota tehdään järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi. Talousarvio heijastelee haluamme vahvistaa ja tukea Eurojust-verkostoa ja Europolia.
Pienet ja keskisuuret yritykset ovat tunnusomaisia Euroopan unionille tulevaisuudessakin. Haluamme tukea niitä sekä antaa niille mahdollisuuden nauttia sisämarkkinoiden tarjoamista eduista ja hyödyntää niitä täysimääräisesti, koska pk-yritykset elävöittävät taloutta.
Talousarviota ohjataan mahdollisimman pitkälti säästölinjalle. Se tarkoittaa sitä, että ryhmämme on tarkastellut tiiviisti eri aloja varmistaakseen, että se, mitä jäsenvaltioilta – joilla on vaikeuksia omienkin talousarvioidensa kanssa – vaaditaan, on vain ehdottoman välttämätöntä ja tarpeellista. Pysyttelemme samalla linjalla jokaisen otsakkeen osalta, koska meistä on selvää, että monivuotiset rahoituspuitteet, jotka on vahvistettu neuvoston kanssa käydyissä neuvotteluissa, eivät ole vain harkinnanvaraisesti noudatettavissa, vaan ne muodostavat määrätyn kiintopisteen ja asettavat rajat, joiden puitteissa haluamme toimia. 
Totean otsakkeesta� 1B, että emme suosittele ylärajojen ylittämistä emmekä äänestä sen puolesta. Kaikkien parlamentin jäsenien, jotka haluavat niin tehdä, on oltava tietoisia siitä, että päätöslauselma saattaa olla vasta ensimmäisessä käsittelyssä – jolloin voidaan todeta, ettei sitä lasketa, koska laskeminen suoritetaan vasta lopuksi – mutta se osoittaa, haluammeko ylläpitää ylärajoja tällä alalla. Emme missään tapauksessa tue ylärajojen ylittämistä. 
Haluamme varmistaa muillakin aloilla, että käytettävissä olevia varoja käytetään kohdistetusti, mutta että lupaukset pidetään. Henkilöstöä saa palkata sen verran kuin laajentuminen edellyttää. Mukautamme monivuotisia ohjelmia siten, että niiden sisältö ei muutu. Varmistamme myös, että rakennerahastoihin sisältyy riittävästi maksumäärärahoja ehdokasmaita varten. Niille on tehtävä selväksi, että tämä merkitsee sitä, että niille ei myönnetä ensi vuoden tai koko neuvottelukauden aikana yhtäkään ylimääräistä euroa. Jotkin velvoitteet voidaan tosin täyttää jo aikaisemmin. 
Rakennerahastoista suoritettavien maksujen määrää on lisättävä, koska nykyistä maksujen viivästymistä on mahdoton hyväksyä. On varmistettava, että lupaukset todellakin pidetään ja että teemme voitavamme tukeaksemme alueita. Tästä syystä vaadimme lisärahoituksen myöntämistä samoin kuin neuvoston jäsenet ja yksittäiset jäsenvaltiot, kun niiltä kysytään asiaa yksitellen. Aina kun koko neuvosto kokoontuu, sen on vaikea päättää riittävän rahoituksen myöntämisestä. Joten, vaikka vaadimmekin lisärahoituksen myöntämistä, pitäydymme tietenkin sen rajoissa, mikä on ehdottoman tarpeellista, kuten sanoitte itsekin. Komission jäsen Schreyer totesi, etteivät ehdotuksemme ole vielä milloinkaan eronneet näin vähän toisistaan. 
Suurin ongelma liittyy otsakkeeseen� 4. Kuten jäsen Garriga� Polledo sanoi, olemme pitäneet huolen siitä, että perinteisiä ensisijaisia tavoitteita suojellaan, mutta parlamentilla on käsiteltävänään tarkistus, joka koskee Irakille annettavaa tukea ja jossa pyydetään 500:aa� miljoonaa euroa – 500:aa� miljoonaa euroa – vaikka olemme saaneet tietää eri tietolähteistä ja erityisesti komission omista lähteistä, ettei Irak pysty ensi vuonna hallinnoimaan näitä 500:aa� miljoonaa euroa asianmukaisella tavalla. Irakissa ei ole minkäänlaisia hallintorakenteita eikä paikalla ole ketään, joka hyödyntäisi varoja tarkoituksenmukaisella tavalla. Meille on esitetty tämä 500� miljoonan euron suuruinen summa, vaikkei ole olemassa hankkeita, joihin varat olisi tarkoitus myöntää, ja budjettivaliokunnan enemmistö on jopa hyväksynyt summan. Sanon niille, jotka esittivät tarkistuksen, että aivan kuten Irakin sotaan osallistuminen jakoi Euroopan unionin kahtia, tämä tarkistuskin jakaa parlamentin kahtia. He eivät ole kiinnostuneita yhteisestä ratkaisusta, vaan he haluavat, että 500� miljoonan euron summaa käytetään ennakkovaroituksena siitä, että voimme käyttää sen jo nyt, ja että heitä onnitellaan tästä hyvästä. Rahat on kuitenkin käytettävä asianmukaisesti, koska meidän on pyydettävä niitä veronmaksajiltamme, jotka tietävät, että rahojen on sisällyttävä myös rahoitusnäkymiin. Varoja ei kuitenkaan hankita rahoitusnäkymien avulla. Tarkistuksen esittäjät vaativat rahoitusnäkymien mitätöimistä. Sitä emme tee missään olosuhteissa. Kannatamme riittävien varojen asettamista saataville. Komission ehdotus on tältä osin oikein hyvä, ja siihen kannattaa suhtautua vakavasti. Tuemme sitä varauksetta. Painotamme, että määrärahat on käytettävä YK:n toimeksiannon mukaisesti. Tuemme komission jäsentä Pattenia ja pidämme huolen, että kun keskustelemme siitä, miten määrärahat on käytettävä, keskitymme auttamaan ihmisiä auttamaan itseään. Irakin on saatava apua, mutta olemme auttaneet muitakin maita aikaisemmin. Afganistanille ei annettu tämän enempää vaan vähemmän. Irakista voi tulla rikas maa. Olisi rikollista antaa sille enemmän kuin Afganistanille; se merkitsisi sitä, että suhtaudumme halveksivasti maailman muihin alueisiin, joita olemme tukeneet aikaisemmin. Yksikään ryhmämme jäsen ei äänestä tarkistuksen puolesta missään olosuhteissa.
Virrankoski (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää budjettiesittelijöitä, rouva Neena Gilliä ja herra Jan Mulderia erinomaisesta ja rakentavasta työskentelystä. Oma liberaaliryhmäni on ylpeä siitä, että jäsenemme Jan Mulder on yleisesittelijä. Haluamme kiittää siitä erityisesti PPE-DE-ryhmää, jonka kanssa saimme asiasta poliittisen sopimuksen tämän parlamenttikauden alussa. Samoin haluan lausua kunnioituksen sanat budjettivaliokunnan puheenjohtajalle herra Terence Wynnille sekä budjettikomissaarille Michaele Schreyerille ystävällisestä ja asiantuntevasta yhteistyöstä.
Ensi vuoden talousarvio on historiallinen, koska se laaditaan ensimmäistä kertaa 25 jäsenvaltion unionille. Muodollisesti siitä tehdään oikeudellisesti sitova koskemaan 15 jäsenvaltiota, mutta poliittisesti budjetti sovitaan jo tämän vuoden aikana koskemaan 25 jäsenvaltion unionia.
Toiseksi budjetti on laadittu toimintoperusteisena. Tämä on ollut liberaaliryhmän pitkäaikainen, johdonmukainen vaatimus. Näin voimme tarkemmin seurata eri politiikan alojen kustannuksia ja hallintomenojen suhdetta operaatiomenoihin sekä toiminnan tehokkuutta. Tämä on suuri uudistus, joka samalla korostaa henkilökohtaista vastuuta, ja se luo pohjaa myöhemmälle toimintoperusteiselle johtamiselle komissiossa.
Budjettivaliokunnan käsittelyn jäljiltä esitys sisältää monia painotuksia. Haluan mainita muutamia. Maatalouden osalta valiokunta erotti elävien nautaeläinten vientituet omaksi budjettikohdakseen. Näin voimme paremmin seurata tätä kiistanalaista toimintaa. Erityisen tärkeänä pidän budjettikohtaa, jossa varataan määrärahat merkittyjen rokotteiden kehittämiselle. Euroopan unionilla on ollut tähän asti periaatteena, että esimerkiksi suu- ja sorkkatautia vastaan ei rokoteta eläimiä, koska tällöin ei voida erottaa, onko vastustuskyky syntynyt taudin lievästä tartunnasta vai rokotteista. Kuitenkin on selvää, että eläintautien kestävän torjunnan aikaansaamiseksi myös rokotteita on käytettävä. Maaseudun kehittämiseen liittyvät määrärahat ylittävät rahoituskaton. Ryhmämme ei voi tukea tätä PSE-ryhmän esittämää muutosesitystä, koska se ei ole hyvän hallinnon mukaista. Lisäksi on kyseenalaista, voitaisiinko näitä varoja käyttää, koska vastaavat rahoitusasetukset ovat jo voimassa. Pidämme välttämättömänä rakennerahastojen maksumäärärahojen riittävää lisäystä, jotta maksamattomat sitoumukset, RALlit, eivät kasvaisi hallitsemattomasti, kuten tähän saakka.
Talousarvioesityksen merkittävin ongelma koskee Irakin jälleenrakentamista. Ryhmämme ei voi tukea PPE-DE-ryhmän esitystä Irakin jälleenrakentamisen avustamiseksi 500 miljoonalla eurolla. Sen sijaan olemme valmiita tukemaan noin 200 miljoonan euron lisärahoitusta humanitääriseen apuun myönnetyn 100� miljoonan euron lisäksi. Tästä mielestämme kuitenkin pääosa, noin 100 miljoonaa euroa, joudutaan rahoittamaan joustovälineestä, koska muuten parlamentin prioriteetit joutuisivat vaaraan.
Parlamentin sisällä on kiista järjestöjen ja organisaatioiden korvamerkityistä tukirahoista. Liberaaliryhmä tukee voimakkaasti näiden korvamerkintöjen poistamista, koska ne ovat nykyisen varainhoitoasetuksen vastaisia. Kyseessä on loppujen lopuksi eräänlainen suosikkijärjestelmä. Mielestämme Euroopan parlamentti ei ole mikään komitea tai toimisto, joka käsittelee avustusanomuksia. Siksi tästä järjestelmästä on päästävä eroon.
Näillä huomautuksilla tuemme Mulderin ja Gillin mietintöjä. 
Seppänen (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, olen seurannut ryhmäni puolesta tarkasti budjettimietintöjen esittelijöiden Jan Mulderin ja Neena Gillin työtä. Kiitän heitä ahkeruudesta ja työn avoimuudesta, vaikka kaikelta osin johtopäätöksemme ensi vuoden budjetiksi eivät kuitenkaan ole samoja.
Ryhmämme olisi toivonut herra Mulderin tulevan budjetin otsakkeessa 4 enemmän ryhmäämme vastaan, jotta olisi voitu hyväksyä ehdotuksemme Palestiinan ja Itä-Timorin määrärahoiksi. Lähi-idän vaikeat ongelmat ovat jääneet ensi vuoden budjetin käsittelyssä liian vähälle huomiolle.
Kaikki ryhmässämme eivät pidä rouva Gillin ehdotuksesta ottaa budjetista määrärahaa eurooppalaisten puolueiden tukemisen aloittamiseksi parlamentin varoin. Monet ryhmässämme kokevat, että europuoluetuki kaventaa demokratiaa eikä lisää sitä. Sillä tavalla suurten maiden suuret puolueet voivat alistaa valtaansa pienten maiden pieniä puolueita. Kiinnitän huomiota siihen, että neuvosto poisti puolueiden ohjesäännöistä lauseen, jonka mukaan europuolue ei saa rahoittaa kansallisissa vaaleissa kansallisten puolueiden toimintaa. Nyt saa, ja tätä kautta Euroopan veronmaksajien rahoja tullaan käyttämään kansalliseen vaalipropagandaan.
Sen sijaan tuemme rouva Gillin valiokunnassa esittämiä käsityksiä siitä, miten on tarpeen tehostaa Euroopan parlamentin omaa toimintaa. Esimerkiksi parlamentin autopalvelun tämänvuotiset määrärahaylitykset tulee selvittää tarkasti, eikä ensi vuonna saa ottaa käyttöön ilman täysistunnossa tehtyä päätöstä uutta taksinkäytön kulukorvausjärjestelmää. On pyrittävä myös määrätietoisesti hyväksymään parlamentin jäsenten ohjesääntö, jotta voidaan luopua epämääräisin perustein maksettavista matkakulukorvauksista.
Eniten ryhmämme arvostelee ensi vuoden budjetissa Euroopan kansanpuolueen äänin valiokunnassa hyväksyttyä 500 miljoonan euron määrärahaa Irakin jälleenrakentamiseen. Se ei ole solidaarisuusapua Irakille, vaan USA:lle. Eurooppalainen oikeisto näyttää makaavan rähmällään USA:n edessä. Se haluaa osallistua USA:n öljysodan kustannuksiin tavalla, joka ylittää runsain mitoin komission esittämän 200 miljoonan euron avuntarpeen. Oikeisto haluaa tällä tavalla tukea EU-kansalaisten verovaroin USA:n laitonta sotaa, USA:n laitonta miehityshallintoa ja Irakiin perustettua USA:n nukkehallitusta. Ryhmämme on valmis keskustelemaan komission ehdotuksista Irakin avustamiseksi, mutta hylkäämme suoralta kädeltä Euroopan kansanpuolueen poliittisen kädenojennuksen presidentti Bushille ja hänen sotakoalitiolleen.
Ryhmämme muut edustajat ottavat puheenvuoroissaan kantaa rakennerahastojen ongelmiin. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin myös aloittaa onnittelemalla esittelijöitä ryhmäni puolesta. Onnittelen Neena Gilliä, joka onnistui korostamaan talousarviossa ja päätöslauselmassa sitä, miten tärkeää on saada rahoille vastinetta. Tiedän, miten tärkeää se on hänelle, ja olen hänen kanssaan samaa mieltä asiasta. Haluaisin myös kiittää Jan Mulderia, jota en luonnollisestikaan pitäisi Alankomaissa liittolaisenani, joustavasta yhteistyöstämme ja avoimuudesta, jolla hän on suhtautunut ehdotuksiimme. Pidän tätä tietysti avoimuuden mutta myös järkevyyden osoituksena, koska monet ehdotuksistamme on hyväksytty. Kiitän häntä siitä.
Haluaisin kuitenkin keskittyä tarkastelemaan muutamia ongelmia, koska niitä on vielä. Äänestämme torstaina talousarviosta ja erityisesti siitä, mihin haluamme ja mihin emme halua käyttää verovaroja. PPE-ryhmä haluaa harjoittaa ensisijaisesti symbolista politiikkaa; minun on vaikea löytää muutakaan selitystä ryhmän ehdotukselle myöntää 500� miljoonaa euroa Irakille. Euroopan komissio on selvittänyt, miten paljon Euroopan unioni voi tosiasiassa sijoittaa Irakiin. Vastaus kuuluu: 160� miljoonaa euroa ensi vuodeksi humanitaarisen avun lisäksi. Summa vaikuttaa tietysti mitättömältä Yhdysvaltojen miljardeihin verrattuna. Presidentti Bushin sekki kattaa kuitenkin paikalla olevan armeijan tarpeet samoin kuin yrityksiin tehtävät sijoitukset. Komissio tarkasteli määrärahojen hyödyntämistä koskevassa arviossaan erityisesti Irakin turvallisuustilannetta. Kaikenlaisia PPE-ryhmän toiveunia kohdistuu tähän asiaan. Komission ehdottaman summan kolminkertaistamista on pidettävä ennen kaikkea merkkinä siitä, että Yhdysvalloilla on tilanne hallussaan ja että kaikki sujuu todella hyvin Irakissa. Tällä hetkellä se on kuitenkin ennen kaikkea merkki siitä, että PPE-ryhmä ei ole oikeasti kiinnostunut verovarojen huolellisesta käyttämisestä. 
Tämä avokätisyys on ristiriidassa PPE-ryhmän Afganistania koskevien suunnitelmien kanssa, koska Afganistan on Irakia köyhempi maa, jonka kehitysmahdollisuudet ovat vähäisemmät. Tässä yhteydessä PPE-ryhmä asettaa yhtäkkiä kaikenlaisia täysin epäkäytännöllisiä uusia ehtoja varojen käyttämiselle. Sen te tiedätte. Afganistanilaiset saavat 35� miljoonaa euroa vähemmän, jollei komissio onnistu taltuttamaan huumekauppaa ja jollei Afganistanissa ryhdytä viljelemään muitakin kasveja. On mielenkiintoista, että PPE-ryhmä, joka yleensä suhtautuu luonnostaan epäilevästi Euroopan komissioon, on nyt yhtäkkiä vakuuttunut siitä, että Euroopan komissio onnistuu, toisin kuin Yhdysvallat, torjumaan huumeita muissa maissa. Tässäkin meillä on esimerkki ennen kaikkea symbolisesta politiikasta, joka voi johtaa vaarallisiin seurauksiin. 
Vihreitä arvostellaan joskus siitä, että he harjoittavat symbolistista politiikkaa. Mainittakoon esimerkkinä tarkistuksemme, joka liittyy rakennerahastojen rahoitukseen ja jonka avulla on tarkoitus sanoa yksiselitteisesti, että yhteisön varoja ei voida käyttää hankkeisiin, jotka ovat yhteisön direktiivien – kuten elinympäristö- tai lintudirektiivin – vastaisia. Budjettivaliokunta piti tarkistusta lähes yksimielisesti turhana, koska on johdonmukaista, että verovaroja ei käytetä lakien rikkomiseen. Pidän sitä itsekin johdonmukaisena. Voin esittää teille kokonaisen luettelon hankkeista, joita myös tuomioistuin piti yhteisön direktiivien vastaisina. Mainitsen vain muutamia hankkeita, joita rahoitetaan rakennerahastoista: Odelouca-joen pato Algarvessa Portugalissa, Alquevan pato Portugalissa, Rückenin siltahanke Saksassa, Ebron allas Espanjassa ja Boyne-joen suisto Koillis-Irlannissa. Viiden viime vuoden aikana on havaittu 529 Euroopan ympäristölainsäädännön vastaista rikkomusta. Meidän on varmistettava, että yhteisön verovaroja ei hyödynnetä tällaiseen!
Esittelijä Gill ilmoitti hetki sitten tukevansa ehdotustani polkupyörien hankkimiseksi, jotta parlamentin jäsenet voisivat suoriutua lyhyistä välimatkoista edullisesti ja kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti. Se aiheutti suurta hilpeyttä, mikä onkin tietyssä mielessä ymmärrettävää. Teidän ei tietenkään ole pakko pyöräillä vain siksi, että kieltäydyn itse tuhlaamasta 50:tä� euroa – joka maksetaan avokätisten päivärahojemme lisäksi – viikossa takseihin. Antakaa kuitenkin halukkaille mahdollisuus pyöräillä! 
Sanoin eilen budjettivaliokunnassa, että jos parlamentti tukee tarkistusta, vien valiokunnan puheenjohtajan vastapalveluksena ilomielin koeajelulle pyörän tarakalla. Haluan tässä toistaa lupauksen julkisesti. 
Turchi (UEN ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin kiittää esittelijöitä, komissiota, Terence� Wynniä ja valiokunnan sihteeristöä, jonka työskentelyä Alfredo� de� Feo johti yhtä hyvin kuin aina ennenkin.
Hyvät parlamentin jäsenet, tämä talousarvio, jonka myötä 15� jäsenvaltion Eurooppa lakkaa olemasta, on historiallinen, koska se johtaa vihdoin 25� jäsenvaltion Euroopan syntymiseen. Sitä voidaan lisäksi pitää vaaleja edeltävänä kampanjatalousarviona. Sen ratkaisut koskevat kaikkea ja kaikkia. Olen tässä tapauksessa huolestunut siitä, mitä seuraavaksi tapahtuu, eli kymmenen maan liittymisestä yhteisöön. Miten selviämme siitä? Meidän on ryhdyttävä ajattelemaan asiaa jo nyt sekä pyrittävä saamaan lisärahoitusta ja uudistamaan rahoitusnäkymiä ja menettelyjämme perinpohjin, koska keskustelijoiden määrän nouseminen 15:stä 25:een aiheuttaa väistämättä ongelmia. Asiat on selvitettävä tänään, nyt heti, eikä sitten, kun on hätä tai kun asioilla on kiire. Haluan korostaa tätä, koska voimme joutua pahoihin vaikeuksiin harjoittamastamme politiikasta huolimatta. 
Haluaisin keskittyä kolmeen asiaan. Aloitan Irakista. Esitetystä tarkistuksesta käydään laajaa keskustelua, mutta en ymmärrä, miksi asiaa pidetään niin järkyttävänä. Olemme antaneet yli miljardi� euroa Palestiinalle, olemme antaneet yli miljardi� euroa Balkanin maille sekä suuren summan, miljardi� euroa, Afganistanille. En pidä kovinkaan järkyttävänä sitä, että ensin myönnetään tukea 200� miljoonan euron verran ja että summaa pyydetään seuraavana päivänä korottamaan 500� miljoonaan euroon, paitsi jos haluamme suhtautua kansainvälisiin kriiseihin eriarvoisesti, omien poliittisten arvioidemme perusteella. Tämä ei vaikuta meihin poliittisesti, vaan kyseiseen kansaan.
Toiseksi haluaisin todellakin keskittyä Euroopan laajuisiin verkkoihin tehtäviin investointeihin, koska ne ovat tärkeitä ja koska meidän on tuettava niitä voidaksemme edistää kehitystä ja työpaikkojen luomista. Haluaisin tästä syystä kiittää teitä, koska olette tukeneet tarkistusta, mutta esitän tässä yhteydessä vetoomuksen lisärahoituksen myöntämisen puolesta, jotta Euroopan laajuisista verkoista tulisi koko Euroopan kattava poliittinen väline eikä pelkkä tekninen päätös. 
Pyydän kolmanneksi kaikkia poliittisia ryhmiä ottamaan huomioon erään erittäin tärkeän tarkistuksen. Se koskee vammaisten virkamiesten majoitustiloja eli keskusta. Äänestämme tarkistuksen puolesta, ja pyytäisin kaikkia levittämään tietoa asiasta. Olemme ylpeitä toiminnastamme ja toimimme kunniallisesti niin nyt kuin tulevaisuudessakin. 
Van Dam (EDD ).
    Kiitos, arvoisa puhemies. Aloitan esittämällä muutaman huomautuksen otsakkeesta� 4 eli keskeisestä keskustelun aiheesta. Komission ehdotus Turkin siirtämisestä otsakkeesta� 4 otsakkeeseen� 7, joka koskee liittymistä edeltävää tukea, on tietysti ennenaikainen. Turkkihan ei ole ehdokasmaa, jolla olisi konkreettisia aikomuksia liittyä yhteisöön. 
Todettakoon Irakin jälleenrakentamiselle myönnettävästä tuesta, että on noloa, että erityisesti vasemmistopuolueiden jäsenet ovat haluttomia myöntämään 200:aa� miljoonaa euroa enempää. Summa on mitätön verrattuna Japanin hyväksymään 1,5� miljardiin euroon ja 22� miljardiin, jotka Yhdysvallat on myöntänyt niiden varojen lisäksi, jotka se on jo sijoittanut maan vapauttamiseen. Ralf Wurtzin ja muiden jäsenien esittämä tarkistus on isku vasten niiden irakilaisten kasvoja, jotka kärsivät vuosia Saddam� Husseinin hirmuvallasta, tuon verikoiran, jota Jasser� Arafat ja monet palestiinalaiset ylistivät avoimesti senkin jälkeen, kun Saddam� Husseinin hirmuteot olivat paljastuneet. Jasser� Arafat ohjasi tämän lisäksi satoja miljoonia salaisille tileille. Niin kauan kuin näillä varoilla tuetaan terrorismia, emme voi kertoa äänestäjillemme, että Euroopan unioni on edelleen palestiinalaishallinnon toiminnan päärahoittaja.
Gillin mietinnön osalta olemme samaa mieltä jäsen Walterin tarkistuksesta� 1. Hän on perustellusti sitä mieltä, että kielellisen monimuotoisuuden tukemista on sovitettava yhteen todellisten tarpeiden kanssa niin täällä kuin muissakin toimielimissä. Alueiden komitean matka- ja kokouskustannuksiin liittyvät väitteet huolestuttavat meitä edelleen suuresti. Sisäisen tarkastajan on saatava riittävästi tukea voidakseen hoitaa tehtävänsä asianmukaisella tavalla. 
Pyydämme lopuksi neuvostoa kunnioittamaan kaikkia tilintarkastustuomioistuimen esittämiä vaatimattomia pyyntöjä. Uusien petoksien estäminen edellyttää moitteetonta varainhoitoa mutta myös tiivistä ulkoista valvontaa. 
Dell'Alba (NI ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, en voi osoittaa sanojani neuvostolle, koska sitä edustavat vain kunnianarvoiset virkamiehet, mutta toivon, että puheenjohtajavaltion edustajien poissaolo on merkki siitä, että neuvosto hyväksyy säännökset, jotka parlamentti on aikeissa hyväksyä, ja että toisesta käsittelystä tulee ristiriidaton ja näin ollen hyvin yksinkertainen. 
Minäkin haluaisin kiittää molempia esittelijöitä heidän tekemästään työstä ja antaa tunnustusta kaikille niille, jotka ovat osallistuneet näihin yhteisiin ponnisteluihin. Jäsen Mulder ansaitsee kiitokset siitä, että juuri hän osoitti, että tämä vuotuinen velvollisuutemme uhkaa typistyä pelkäksi poliittiseksi kuvitelmaksi, hyvien aikomuksien ja hyvien ehdotuksien kudelmaksi. Parlamentista on tullut kallis kansalaisjärjestö, jolla on oikeus tarkistaa talousarviota, esittää siitä lausuntoja ja antaa suosituksia, joita ei sitten kuitenkaan panna täytäntöön. Riittää, kun mietimme, miten monta miljardia euroa palautamme jäsenvaltioille vuosittain ja miten monta sitoumusta jää valitettavasti täyttämättä. Panin merkille, että komission jäsen Schreyer sitoutui antamaan meille suoran käytännöllisen vastauksen, joten varainhoitovuodesta 2004 voi tulla siinäkin mielessä historiallinen. Voimme toisin sanoen vihdoin saavuttaa tilanteen, jossa budjettivallan käyttäjien tekemät päätökset ja vuoden� 2004 talousarvion toteuttaminen kohtaavat edes jollakin tasolla. 
Haluaisin keskittyä tarkastelemaan Irakiin liittyvää tarkistusta kaikkien myönteisten ja kielteisten asioiden joukosta. Jäsen Walter kertoi meille, että hän ja hänen ryhmänsä eivät aio tukea tarkistusta. Olemme lisäksi saaneet lukea sanomalehdistä, että Saksan hallitus ei edes lähetä edustajaa Madridiin, kuten ei Eurooppa-neuvoston kokoukseenkaan. Tästä on jo tulossa tapa. En tiedä, edustaako Ranska Saksaa sielläkin. 
Kun otetaan huomioon turvallisuusneuvoston päätöslauselma ja se, että uusi vaihe on alkamassa, ongelmana on eittämättä, että Euroopan vastaus on edelleen sama kuin ennen turvallisuusneuvoston päätöslauselman julkaisemista. Toistan, että päätöslauselma on johdattanut meidät uuteen vaiheeseen, jossa kaikki tai ainakin useat poliittiset ryhmät ovat tarkistaneet kantaansa, jopa asiaan kielteisesti suhtautuvat ryhmät. Emme voi pysytellä kannassamme ja lähettää komission jäsentä Schreyeriä konferenssiin mukanaan lupaus tukea tällä pikkuruisella ja totta puhuen naurettavalla summalla tärkeää ehdotusta, jossa pyritään kohti yksimielisyyttä ja yhteistä politiikkaa, vaikka ehdotus, joka edellyttää tuen myöntämistä talousarviosta, mullistaakin rahoitusnäkymiä, sillä ainakin pyritään saavuttamaan yksimielisyys ja yhteinen toimintamalli. Tästä syystä tuemme tarkistusta. 
Haluaisin lopuksi korostaa Gillin mietinnön yhteydessä sitä, mitä esittelijä sanoi tarpeesta parantaa kansalaisille suunnattua tiedotusta. Olemme iloksemme asiasta aivan samaa mieltä. Kiitän esittelijää siitä, että hän hyväksyi tarkistuksen, jonka tavoitteena on vahvistaa verkkotiedotuspolitiikkaa ja mahdollistaa se, että kaikki keskustelumme välittyvät kansalaisille Internetin avulla ensi vuodesta alkaen. 
Dover (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, käsittelen kahta tarkistusta, jotka PPE-DE-ryhmä esitti mutta jotka hylättiin valiokuntakäsittelyssä. Olemme nyt ottaneet ne uudelleen käsiteltäviksi täysistunnossa. Ensimmäinen tarkistus on mainittu täällä tänään jo useamman kerran, ja se koskee Euroopan poliittisille puolueille myönnettäviä avustuksia. Useimmat kohdat, joita ryhmämme kannatti, sisältyvät lopulliseen versioon, paitsi että kokonaissumma on otettu varaukseen. 
Haluamme, että varaus poistetaan. Haluamme huomauttaa, että väitteet siitä, että käytännesääntöjä ei ole olemassakaan, eivät pidä paikkaansa; on päinvastoin tarkoitus ryhtyä toimiin, jotta varmistetaan selkeä ero eri menotyyppien – tiedotukseen ja poliittiseen toimintaan liittyvien menojen – välillä ja jotta määrärahojen käyttöä koskevat käytännesäännöt sisällytetään otsakkeeseen. Haluamme, että varaus poistetaan. Varoja ei tietenkään ole tarkoitus käyttää kuin vasta ensi vuoden kesäkuussa eli vaalien jälkeen. Meidän on luotettava Euroopan parlamentin poliittisten puolueiden jäsenien vilpittömyyteen. 
Toinen asia on hyvin pieni 37� 000� euron summa, joka liittyy A7-viran perustamiseen komission Washingtonin-toimipisteeseen. Olemme tänäkin iltapäivänä saaneet kuulla useita puheenvuoroja, joissa ei todellakaan ole kannatettu hyvien suhteiden luomista Euroopan parlamentin ja Yhdysvaltain hallituksen välille. Tämä pieni sijoitus maksaa itsensä ruhtinaallisesti takaisin kahdenvälisenä yhteistyönä ja yhteisymmärryksenä. Toivon, että ehdotus, joka torjuttiin valiokuntakäsittelyssä vain yhden äänen enemmistöllä, hyväksytään täysistunnossa pidettävässä äänestyksessä.
Kolmas asia on kiistaton. Vetoan Gillin mietinnön varjoesittelijänä PPE-DE-ryhmään, jotta se tukisi jäsen Walterin sosialistiryhmän puolesta esittämää tarkistusta. Tarkistus koskee sitä tosiseikkaa, että sanatarkkoja istuntoselostuksia on voitava tarkastella uudelleen huolellisesti. Onnittelen ensinnäkin parlamentin henkilöstöä siitä, miten nopeasti ja tarkasti se onnistuu laatimaan sanatarkat selostukset parlamentissa pidettävistä puheenvuoroista. Ne käännetään muutamassa päivässä tärkeimmille kielille, mutta on epärealistista odottaa, että sanatarkat istuntoselostukset laadittaisiin kaikilla kielillä laajentuneessa Euroopan unionissa. Meidän on saatava parempi vastine rahoillemme ja hyödynnettävä parhaalla mahdollisella tavalla harvinaisia tulkkaus- ja käännöstaitoja. Kuten tarkistuksessa todetaan erityistarpeiden osalta, yksittäisiä pyyntöjä esittämällä päästään varmasti eteenpäin.
Euroopan unionin on hyödynnettävä uusimpia saatavilla olevia tekniikkoja näiden tarpeiden tyydyttämiseksi. Ymmärrän, että on luotava lupa- ja valvontajärjestelmä, mutta näin saadaan selville, mitä ihmiset todella tarvitsevat. Näin pystymme myös toimimaan niin joustavasti kuin mihin meidän pitäisi pyrkiä. Tällä tavoin vastaamme Euroopan kansalaisten toiveisiin sen sijaan, että tuotamme kasoittain paperia, tuhoamme metsiä ja otamme sen riskin, ettei kukaan lue kirjoituksiamme.
Viimeiset kaksi kohtaa liittyvät jälleen kieliasioihin. Tarkastelen ensinnäkin kokonaisvaltaista hallittua monikielisyyttä. Vetoamme tarkistuksessa� 4 puhemiehistöön, jotta se ryhtyisi erityistoimiin ja arvioisi budjettivaliokunnan mietintöä esittelijän laatiman työasiakirjan pohjalta. Tämä on hyvin tärkeää. Asiaan liittyvät myös Luxemburgissa sijaitseva kielikeskus ja etätyön korostaminen.
Viimeinen kohta koskee uuden parlamentin laajennetun monikielisyyden huomioon ottamista. Meidän on varmistettava, että ryhdymme asianmukaisiin ja konkreettisiin toimiin, jotta voimme auttaa ehdokasmaita löytämään paikkansa ja jotta niiden tilanne olisi helpompi kuin oma tilanteemme muutama vuosi sitten. 
Wynn, Terence (PSE ).
    Arvoisa puhemies, ottaen huomioon, mitä asioita tässä keskustelussa on käsitelty, minun on pitänyt jatkuvasti muistuttaa itselleni, että kyse on ensimmäisestä käsittelystä. Ongelmana on muun muassa se, että keskustelussa keskitytään siihen, mistä on jo äänestetty valiokuntakäsittelyn yhteydessä ja mistä voimme hyvin äänestää torstain täysistunnossa. Lopputulos voi olla sama, mutta se voi myös olla erilainen joissakin asioissa. Mainittakoon esimerkiksi, että kun käsittelimme valiokunnassa otsaketta� 1b, äänestimme summan puolesta, joka on suurempi kuin epäsuotuisessa asemassa oleville alueille tarkoitettu 83� miljoonan euron marginaali. Ystäväni ja kollegani Ralf Walter huomautti, että hänen ryhmänsä saattaa äänestää eri tavalla, jolloin ei synny määräenemmistöä ja ongelma on ratkaistu. On kuitenkin muistettava, että vaikka määräenemmistö syntyisikin, kyse on vasta ensimmäisestä käsittelystä, ja ongelma voi ratketa ajan kanssa.
Paljon on puhuttu asiasta, joka on etusijalla otsakkeessa� 4, eli Irakin tukemisesta. Meidän on muistettava – kuten olen jo todennutkin – että kyse on edelleen ensimmäisestä käsittelystä, hyväksyimmepä tai torjuimmepa 500� miljoonan euron myöntämistä koskevan tarkistuksen. 
Irakin yhteydessä on myös syytä mainita, että neuvosto on kehottanut Elmar� Brokia ja minua itseäni osallistumaan Madridissa pidettävään rahoittajamaiden konferenssiin, mikä on erittäin avokätistä ja myönteistä. Emme valitettavasti kumpikaan pääse lähtemään, mutta meitä edustavat ulkoasioiden valiokunnan jäsen� Nicholson, ja budjettivaliokunnan jäsen Jensen.
Valiokunnan puheenjohtajana tehtävänäni on kunnioittaa valiokunnan kantaa, ei vastustaa sitä. Totean olevani valiokunnan palvelija ja yritän edustaa äänestyksen voittanutta kantaa. Täysistunnossa pidetyn äänestyksen jälkeen tehtävänäni on edustaa myös tätä kantaa.
Suhtaudun ristiriitaisesti 500� miljoonan euron summaan. Tiedän, mihin äänestystulokseen päädyimme, mutta tiedän myös, mitä asiasta on sanottu. Kun esimerkiksi komission jäsen� Patten puhui ulkoasioiden valiokunnalle ja budjettivaliokunnalle – komission jäsen� Schreyer pyysi ilmoittamaan, että hän oli samaan aikaan toisessa kokouksessa – hän teki selväksi, että komission mielestä on mahdollista myöntää enintään 200� miljoonaa euroa. Summa perustui tarveharkintaan.
Brysselin huippukokouksessa, joka pidettiin viime viikolla ja jota seurasin hyvin kiinnostuneena, yksikään jäsenvaltio ei ehdottanut 200:aa� miljoonaa euroa suurempaa summaa. Kun komission jäsen� Patten teki ehdotuksensa, hän ilmoitti aikovansa esittää edellä mainitun summan Madridin rahoittajamaiden konferenssille. Kuulin myös tänä aamuna – en tosin tiedä, pitääkö tieto paikkansa – että Yhdysvaltain kongressi on torjunut presidentti� Bushin ehdottaman summan, jolla on tarkoitus avustaa Irakia. Kongressi on puolittanut summan todeten, että puolet summasta voidaan myöntää avustuksena, mutta toinen puolikas on lainattava. Tiedot on vielä varmistettava, mutta näin minulle kerrottiin tänä aamuna.
Jos emme äänestä 500� miljoonan euron puolesta – ja 200� miljoonaa euroa on siis komission hyväksymä lopullinen summa – komission jäsen� Patten totesi myös, että jos määrärahat käytetään nopeasti ja tehokkaasti, komissio esittää täydentävän ja korjaavan lisätalousarvion. Kysyn komission jäsen Schreyeriltä, voiko hän vahvistaa asian. On erittäin tärkeää, että tiedämme ennen torstaina pidettävää äänestystä, myöntääkö komissio ensi vuonna lisärahoitusta tarveharkinnan perusteella, jos parlamentti hyväksyy 200� miljoonan euron summan ja jos se käytetään nopeasti.
Meidän on muistettava, että jos 500� miljoonan euron ehdotus hylätään, kannatamme 30� miljoonan euron myöntämistä. Tällöin pitäisi tietysti tarkastella ehdotusta 200� miljoonan euron myöntämisestä, ja toivon, että jos 500� miljoonan euron ehdotus hylätään, emme päätä, että olemme sitoutuneet täysimääräisesti 30� miljoonan euron summan myöntämiseen. Toivon, että kaikki poliittiset ryhmät päätyvät enintään 200� miljoonan euron summaan, vaikka se jaetaankin kahden vuoden ajalle. 
Meidän on muistettava, että päätös on tehtävä yhteispäätösmenettelyn avulla ja että neuvoston on myös hyväksyttävä summa. Sitten alkaa sovitteluvaiheen kaupankäynti siitä, mistä rahat saadaan. Jos olemme tarpeeksi hyväuskoisia luottaaksemme siihen, että rahat saadaan joustovaraa hyödyntäen, sovittelumenettely, jossa asiasta on neuvoteltava, kestää pitkään. 
Jensen (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, kuten monet puhujat ovat todenneet, toimintamme perustuu tänä vuonna tosiaan ensimmäistä kertaa talousarvioon, joka on suunniteltu toimintoperusteiseksi. Tarkoituksena on, että talousarvio heijastelee paremmin poliittisia ensisijaisia tavoitteita ja että olisi helpompi hahmottaa, mihin sijoitamme rahamme. Parannusta ei ole mielestäni kuitenkaan havaittavissa tänä vuonna, koska, kuten päivän keskustelusta on käynyt ilmi, talousarvion menot on edelleen jaettu alakohtaisesti, ja meidän on pysyteltävä alakohtaisissa rajoissa. Talousarvion laatiminen on näin ollen edelleen hyvin tekninen toimi, jonka yhteydessä on helppo unohtaa poliittiset valinnat. Arvoisa komission jäsen, sanoitte, että tilanne kohentuu tulevaisuudessa. Toivon, että niin käy. 
Monien muiden asioiden ohella on tietenkin tärkeää, että valvomme erillisvirastojen – hajautettujen erillisvirastojen – talousarvioita poliittiset painopisteet huomioon ottaen. Totuus on, että EU perustaa aina vain enemmän ja enemmän hajautettuja erillisvirastoja, jotka hoitavat poliittisesti erittäin tärkeitä tehtäviä, kuten elintarvikeviranomainen ja lääkevalvontavirasto. Meidän on pidettävä huoli siitä, että hajautettujen virastojen perustaminen ei johda kohtuuttomiin kustannuksiin EU:n kannalta, mutta meidän on tietenkin myös varmistettava, että erillisvirastot voivat hoitaa tehtävänsä asianmukaisissa rahoituspuitteissa. Tästä syystä on tärkeää, että saatoimme laatia toimintoperusteisen talousarvion. 
Olen pitkälti samaa mieltä jäsen Mulderin pyynnöstä, jonka mukaan avoimuutta on lisättävä ja parlamentin on voitava valvoa erillisvirastojen talousarvioita. 
Haluan vielä tarkastella paria asiaa. Korostan tämän vuoden talousarvion osalta, että olemme myöntäneet laajentumisen yhteydessä enemmän määrärahoja lainatakuita varten. Tämä vahvistanee Euroopan investointipankin ja Euroopan kehityspankin pyrkimystä kehittää uusien jäsenvaltioiden pankkialaa. Uskon, että sijoittamamme vähäiset varat leviävät laajalti ja edistävät talouskasvua huomattavasti, kuten on käynyt ilmi budjettivaliokunnassa pidetyissä kuulemistilaisuuksissa, joissa on tarkasteltu kyseisten pankkien toimintaa.
Toivon viimein, että pystymme ratkaisemaan tiedotustoimipisteisiin eli Info Point- ja Carrefour-tiedotuspisteisiin liittyvän ongelman. Niiden tukia on pienennetty ensi vuodesta alkaen varainhoitoasetukseen liittyvien ongelmien vuoksi. Toivon, että ratkaisemme ongelman ja että komissio auttaa meitä siinä. 
Boudjenah (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, vuoden� 2004 talousarvio on laajentuneen Euroopan ensimmäinen. Talousarvio tarjoaa sopivan tilaisuuden toivottaa kymmenen uutta jäsenvaltiota tervetulleiksi, vaikka radikaalit jäsenyysehdot ovatkin merkinneet todellista shokkihoitoa ehdokasmaiden väestölle. Haluan kuitenkin nyt esittää seuraavan kysymyksen: edustaako talousarvio niitä haasteita, joihin EU:n on vastattava oikeudenmukaisemman maailman ja laajemman yhteisvastuullisuuden nimissä? Asiaan on aihetta suhtautua epäilevästi ja huolestuneesti. 
Tarkoitan ensisijaisesti Palestiinaa. Mihin Eurooppa oikein pyrkii, kun otetaan huomioon, että elinolot ovat huonontuneet Palestiinan miehitetyillä alueilla ja että Euroopan pääasiallisesti rahoittamat perusrakenteet ovat tuhoutuneet laajalti? Eräässä ryhmäni esittämässä tarkistuksessa vaaditaan tästä syystä, että komissio ryhtyy arvioimaan palestiinalaisten kasvavia tarpeita ja luo erityisen budjettikohdan niiden alueiden jälleenrakentamiseksi ja kohentamiseksi, joita palestiinalaishallinto pitää hallussaan. Se olisi mielestäni voimakas poliittinen viesti, etenkin nyt, kun Ariel� Sharon pyrkii ennen kaikkea horjuttamaan palestiinalaisvaltion perusteita. Rauhaa ei kuitenkaan voida saavuttaa ilman palestiinalaisvaltiota. 
Ryhmäni suhtautuu samassa hengessä myönteisesti siihen, että kehitysyhteistyövaliokunta on esittänyt tarkistuksen, jonka tavoitteena on tukea Länsi-Saharassa asuvaa väestöä ja varmistaa, ettei tukea lakkauteta. 
Irakille myönnettävä tuki on eräs talousarvion tärkeistä asioista. Maan jälleenrakennusta varten myönnettävät määrärahat antavat meille jälleen kerran tilaisuuden lähettää voimakkaan poliittisen viestin. Liittyykö perusongelma kuitenkin tuen määrään, eli siihen, onko se suuruudeltaan 200� miljoonaa vaiko 500� miljoonaa euroa? Ei käsittääkseni. Tärkeintä on tehdä kiireellisesti loppu miehityksestä. 
Poliittinen tuki, jonka avulla Irakin kansa saa takaisin itsemääräämisoikeutensa ja toimintavapautensa mahdollisimman pian, on perusedellytys sille, että irakilaiset pystyvät itse arvioimaan tarpeensa ja löytämään keinot niiden tyydyttämiseksi. Meidän ei pidä antaa Yhdysvaltojen myöntämän tuen – joka lasketaan joka tapauksessa miljardeissa – johtaa itseämme harhaan, koska sillä on kääntöpuolensa. Presidentti Bushin hallitus haluaa ensisijaisesti avata ovet amerikkalaisille yrityksille, jotka ovat jo valmiina harjoittamaan liiketoimintaa Irakissa, kuten hiljattain pidetyssä kokouksessa kävi ilmi. Yhdysvaltain hallitus aikoo hyödyntää täysimääräisesti lainsäädäntöä, jonka mukaan ulkomaiset yritykset voivat tällä hetkellä omistaa 100� prosenttia osakkeista Irakin talouden eri sektoreita edustavissa yrityksissä. Voidaanko tällä tavalla tyydyttää maan valtavat tarpeet? Tarkoitan tällä kaikkia kollektiivisia palveluja, kuten vesihuoltoa, sähkönjakelua, koulutusta ja sosiaali- ja terveyspalveluja. Tapa ei ole mielestäni oikea. Tästä syystä on edelleen mahdotonta hyväksyä ajatusta siitä, että Yhdysvaltain keskuspankki hallinnoisi määrärahojen käyttöä. Komission jäsen totesi, että Irakin turvallisuustilannetta on parannettava. Niin kauan kuin irakilaisten itsemääräämisoikeuteen suhtaudutaan ylenkatseellisesti, yksikään ongelma ei kuitenkaan ratkea.
Turvallisuusneuvoston viimeisimmästä päätöslauselmasta nro� 1511 pidetty äänestys osoittaa, että Ranska ja Saksa ovat perääntymässä kannastaan ja että Eurooppa reagoi hermostuneesti Yhdysvaltojen painostukseen. EU hyötyisi kuitenkin siitä, että se tukisi selvemmin irakilaisten etujen ehdotonta kunnioittamista, jotta he saisivat omanarvontuntonsa mahdollisimman pian takaisin, ja siitä, että se tukisi talousarvion laatimisen yhteydessä monenvälistä erityisrahastoa, jonka hallinnoimisessa Yhdistyneillä kansakunnilla olisi vihdoin oma oikeutettu asemansa. Irakilaisten tarpeet on otettava tässä huomioon. Irakilaisten on osallistuttava mahdollisimman pian maansa jälleenrakentamiseen ja demokratisoimiseen. Eurooppa hyötyisi siitä, että se osallistuisi kumppanina tähän prosessiin. 
Hudghton (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluaisin onnitella esittelijöitä, koordinaattoreita ja tietysti valiokunnan puheenjohtajaa valtavasta työstä, jota he ovat tehneet talousarvion hyväksi.
Suhtaudun suurelta osin myönteisesti tuloksiin, joita valiokunta on tähän mennessä saavuttanut. Valiokunta ehdotti eräässä pienemmässä budjettikohdassa ystävyyskaupunkitoiminnan tukemiseen osoitettujen määrärahojen lisäämistä. Kehotan komissiota tekemään lopun asiaan liittyvästä jokavuotisesta sanaharkasta ja hyväksymään sen tosiasian, että kyse on suhteellisen pienestä mutta suuria tunteita herättävästä budjettikohdasta, jota monet yhteisön järjestöt pitävät tärkeänä ja josta ne ovat riippuvaisia. 
Maatalouden ja maaseudun kehittämisen osalta kannatan ajatusta epäsuotuisassa asemassa oleville alueille tarkoitetun tuen lisäämisestä, koska maataloustuotantoon kohdistuu kyseisillä alueilla vakavia ja erityislaatuisia taloudellisia ongelmia. Haluaisin yleisesti kannustaa toimia, joiden tarkoituksena on edistää maaseudun kehittämistä, jotta saatavilla olevat EU:n määrärahat voidaan kohdistaa maaseutualueilla asianmukaisemmin. Samalla on varmistettava, että tarjolla on kannustimia, joilla edistetään karjan kasvattamista ja mahdollisimman luonnollisilla keinoilla tapahtuvaa viljelystoimintaa.
Kalastusalan yhteydessä todettakoon, että olen hyvin pettynyt siihen, että neuvosto vaikutti haluttomalta tukemaan asianmukaisella tavalla omaa yhteisen kalastuspolitiikan uudistamisohjelmaansa. Olen erityisen pettynyt siihen, että jäsenvaltiot ja erityisesti Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus torjuivat parlamentin ehdotuksen 150� miljoonan euron lisäsumman myöntämisestä niiden vakavien taloudellisten ja yhteiskunnallisten ongelmien ratkaisemiseksi, jotka ovat aiheutuneet valkolihaisten kalojen kalastuksesta riippuvaisilla alueilla syntyneestä kriisistä.
Olen samaa mieltä niiden kanssa, jotka ovat ottaneet kantaa idioottimaiseen ehdotukseen siitä, että meidän pitäisi myöntää itsellemme ylimääräisiä taksirahoja budjettimenettelyn ulkopuolella. En käsitä, miten kyseinen ehdotus parantaisi tämän laitoksen mainetta tai edistäisi toimintoperusteista budjetointia. 
Hyland (UEN ).
    Arvoisa puhemies, haluaisin tarkastella erästä näkökulmaa, joka liittyy esitykseen yleiseksi talousarvioksi varainhoitovuodeksi� 2004 ja sen yhteydessä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokuntaan, jonka jäsen olen. Haluaisin myös onnitella jäsen Mulderia hänen tekemästään työstä.
Maatalousmenojen osalta olen täysin samaa mieltä siitä, että ympäristöä, ruoan turvallisuutta ja jäljitettävyyttä, eläinten hyvinvointia ja kuluttajille tiedottamista on painotettava. Kaikki nämä näkökulmat korostuvat tulevina vuosina entisestään hiljattain uudistetun yhteisen maatalouspolitiikan välityksellä. Kuluttajat odottavat Euroopan maatalouden vastaavan näihin monitahoisiin odotuksiin, ja maanviljelijät ovat valmistautuneet siihen. Tiedämme, että tästä aiheutuu lisäkustannuksia kauppakumppaneihimme nähden, mutta se on hinta, jonka eurooppalaiset veronmaksajat ovat valmiit maksamaan mielenrauhastaan. Tätä tarkoitamme, kun viittaamme eurooppalaiseen maatalouden ja maaseudun kehittämisen malliin. Sitä kannattaa puolustaa, erityisesti Maailman kauppajärjestössä.
Eläinten hyvinvointi koskee koko sektoria. Pyydän niitä kollegoja, jotka haluavat poistaa tuen elävien eläimien vienniltä, miettimään uudelleen, miten heidän ehdotuksensa vaikuttaa kaupankäyntiin. Asiaa on tarkoituksenmukaisinta käsitellä Maailman kauppajärjestössä, jossa EU:n on varmistettava yhtäläiset kilpailumahdollisuutensa. Kaupan alan yksipuolista "aseista riisumista" on mahdoton hyväksyä. Emme voi lakata tukemasta maanviljelijöitä, samalla kun Yhdysvallat ja muut maat jatkavat vientiä edistävien järjestelmiensä ylläpitämistä. 
Olen yhtä kiinnostunut eläinten hyvinvoinnista kuin kuka tahansa muukin, kuin kaikki maanviljelijät ja kaikki ne, jotka osallistuvat elävien eläinten maasta viemiseen. On tuottajien ja viejien taloudellisten etujen mukaista, että eläimet saapuvat määränpäähän huippukunnossa. Elävien eläinten viennille riittää aina kysyntää. Jos me eurooppalaiset emme hyödynnä Lähi-idän ja muiden maiden markkinoilla tarjoutuvia tilaisuuksia, Australiasta ja Uudesta-Seelannista kotoisin olevat kilpailijamme laivaavat eläimensä vaikka toiselle puolelle maapalloa vastatakseen juuri näihin tarpeisiin. 
Bernié (EDD ).
    Arvoisa puhemies, koska käytettävissäni on hyvin vähän aikaa, keskityn puheenvuorossani kolmeen aiheeseen: tupakanviljelyä koskeviin tukiin, ympäristöasioiden pääosaston hallintomenoihin ja Natura� 2000 -ohjelmaan. Näkemykseni mukaan talousarvioesityksessä ennakoidaan vuodeksi� 2005 suunniteltua tupakka-alan yhteisen markkinajärjestelyn uudistusta. Kokonaisuudistuksen kannalta – nyt on kyse avun sidonnaisuuksien purkamisesta kokonaan eikä enää ainoastaan nykyisen järjestelmän sopeuttamisesta – tätä uudistusta ei pitäisi toteuttaa ennen vuotta� 2005.
Tupakanviljely on edelleen oma, selvästi erottuva tuotannonalansa, joka koskettaa 110� 000:ta perhettä ja tarjoaa 400� 000 kausiluonteista työpaikkaa. Tupakkatukien leikkaaminen tai poistaminen kokonaan aiheuttaisi pienten eurooppalaisten perheyritysten katoamisen ja avaisi näin Euroopan markkinat amerikkalaisille tuottajille. Tämä olisi valitettavaa niin ympäristön kuin kansallisen ja alueellisen kehityksenkin kannalta, ja muutos olisi vahingoksi niiden kansalaistemme terveydelle, jotka eivät näiden toimien myötä lopettaisi tupakointiaan.
Pääosasto� 11:n hallintomenoista totean niiden kasvavan räjähdysmäisesti: vuonna 2002 ne olivat 58� miljoonaa euroa, mutta vuonna� 2004 ne ovat 83� miljoonaan euroa. Tämä merkitsee valtavaa 43� prosentin kasvua kahdessa vuodessa. Kaikki tämä johtuu ympäristölainsäädäntöön liittyviä rikkomuksia rekisteröivien virkamiesten määrän lisäämisestä. Jos nämä rikkomukset muodostavat 45� prosenttia tämänhetkisestä toiminnasta, kyse on siitä, että yhteisön säädökset ovat tehottomia, huonosti sopeutettuja ja vaikeita panna täytäntöön.
Natura� 2000 -ohjelman osalta säädökset ovat puolestaan kansalaisten tahdon vastaisia, kuten Ranska huomautti heinäkuussa� 2003 kokoontuneessa ympäristöneuvostossa. Kun tämä otetaan huomioon, onko tarpeen perustaa teknisen avun osasto, jolle ollaan myöntämässä 3� miljoonaa euroa mutta jonka avulla ei pystytä selvittämään sen paremmin täytäntöönpanoon liittyviä ongelmia kuin vuoden� 2006 jälkeistä rahoitustakaan?
Mielestämme tämä osasto aiheuttaisi lisää hämmennystä kansalaisille, joiden on jo nyt vaikea pysyä selvillä kaikista eri tasoille – niin yhteisön tasolle kuin kansalliselle ja alueellisellekin tasolle – siirretyistä tehtävistä. Eikö komissio pyri näin saamaan kuristusotteen tämän toimivaltaansa kuulumattoman luontotyyppidirektiivin täytäntöönpanosta? Kaikkien näiden kysymysten vuoksi emme aio äänestää tämän talousarvion puolesta. 

Martinez (NI ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, vuotta� 2004 koskevaan Euroopan talousarvioon on tehty selviä muutoksia ja lisätty uusia ominaisuuksia: sitä on kutsuttu 25� jäsenvaltion Euroopan talousarvioksi, se sisältää uutta nimikkeistöä ja se perustuu toimintoihin, tavoitteisiin ja päämääriin. Tämä ei tee talousarvion käsittelystä välttämättä helpompaa, mikä johtuu muun muassa siitä, että meillä on nyt tarkasteltavana 215 toimintoa sen sijaan, että tekisimme vanhaan tapaan eron hallinnollisten ja operationaalisten menojen välillä.
Uusiin, pian ajankohtaisiin ominaisuuksiin kuuluu myös se, että pakollisten ja ei-pakollisten menojen välinen erottelu poistetaan ja että myös Euroopan kehitysrahasto (EKR) otetaan lähiaikoina mukaan talousarvioon. Voimmeko me tässä parlamentissa käydä vielä kyseisen muutoksen toteuduttuakin talousarviota koskevan keskustelun kahdessa tunnissa ja äänestää 100� miljardin euron menoista?
Talousarvion demokraattisuudessa on puutteita, mistä on hyvänä esimerkkinä se, että tämä istuntosali on aivan tyhjä! Talousarvion demokraattisuuteen liittyy muitakin puutteita, joista suurin on ennusteiden heikko luotettavuus. Meillä on tiedot käyttämättömistä maksusitoumuksista: määrärahoja jää käyttämättä joka vuosi 6–8� miljoonaa euroa. Tämä on todellinen ongelma varsinkin koska meillä ei kaiken päätteeksi ole tarpeeksi rahaa annettavaksi esimerkiksi mehiläishoitajille, lampaankasvattajille ja kalastajille. Puutteita on myös talousarvion oikeudenmukaisuudessa: on jo selviö, että Euroopassa on vuosi toisensa jälkeen voittajia ja häviäjiä ja että kyseessä ovat aina samat ihmiset. Espanjan pääministeri Aznar saarnaa koko maailmalle talousarvion tasapainosta, vaikka hänen maansa saa joka vuosi 8� miljardia euroa rojaltimaksuja. Ilman näitä tuloja Espanjan talousarvio ei olisi minkäänlaisessa tasapainossa. Samaan aikaan enemmistö muista maista on maksumiehinä – esimerkkeinä tästä mainittakoon Ranska ja Saksa. Ranska menettää vuosittain 2–4� miljardia euroa, mikä vastaa yhtä suurten nopeuksien TGV-junalinjaa joka vuosi. Jotakin on selvästi pielessä!
Myös talousarvion painopisteitä koskevassa hierarkiassa on puutteita: on aivan asianmukaista varata 200� miljoonaa euroa Irakin jälleenrakentamiseen, toiset 200� miljoonaa Afganistanille ja 240� miljoonaa jäsenyyteen valmistautuvalle Turkille, mutta onko nämä kohteet todella asetettava etusijalle, kun koko Euroopalle on varattu vuodeksi� 2004 vain 600� miljoonaa euroa? Tämä raha kuluu esimerkiksi muutaman kilometrin TGV-rataosuuden rakentamiseen. Onko meidän annettava 640� miljoonaa Afganistanille, Turkille ja Irakille – joiden tuhoamiseen ei kukaan meitä pakottanut – jos emme pysty rakentamaan edes suurten nopeuksien junayhteyksiä tai tärkeimpiä liikenneverkkojamme?
Talousarviossa solidaarisuus ilmenee vääristyneellä tavalla, mikä puolestaan paljastaa neljännen puutteen – johdonmukaisuuden puuttumisen. Puhumme Euroopasta, joka ilmaisi Lissabonissa halunsa kehittyä maailman johtavaksi suurvallaksi tiedon alalla. Samaa halusi omalle maalleen jo vuonna� 1960 Nikita Hruštšev, jonka tarkoituksena oli lyödä Yhdysvallat. Keskustelumme aiheena on maailmanlaajuiseksi yliopistoksi pyrkivän Erasmus Munduksen Eurooppa, Perikleen mallin mukainen suurten tekojen Eurooppa, yhteisen ulkopolitiikan Eurooppa, tuhatkätinen � iva-jumala – Cotonoussa tai Mercosurissa, Aasiassa, Etelä-Afrikassa, "Kaikki paitsi aseet", niin köyhille kuin rikkaillekin. Silti tällä maailmanlaajuisten ulottuvuuksien Euroopalla on täysin mitätön 100� miljardin euron talousarvio, joka vastaa yhtä prosenttia alueen BKT:sta, eikä tämä osuus näytä kasvavan. Kun otetaan huomioon maailmanlaajuisten tavoitteiden ja tämän naurettavan talousarvion välillä vallitseva ristiriita, herää kysymys, mikä on totuus Euroopasta. Vastaus piilee talousarvioissa: vuosi toisensa jälkeen Eurooppa suoltaa vakuuttavalta kuulostavia puheita, jotka kuitenkin jäävät todellisuudessa aivan riittämättömiksi. 
Elles (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kaksi esittelijäämme ovat totisesti asettaneet eteemme haasteita. Puheenvuorossani keskityn kuitenkin erityisesti kolmeen aiheeseen: laajentumiseen, komission uudistukseen ja – viimeisenä mutta ei vähäisimpänä – Irakiin.
Ryhmäni tavoin hyväksyn täysin, että tämän talousarvion merkittävin tavoite liittyy laajentumiseen, kuten jäsen Mulder on tuonut esiin. Olemme halunneet varmistaa alusta lähtien, että uusien jäsenmaiden käytettävissä on täysimääräinen talousarvio ja että sitoumukset pannaan tehokkaasti täytäntöön. Olemme kuitenkin edelleen tietoisia siitä, että meillä on edessämme paljon ongelmia, jotka liittyvät 25� jäsenvaltiosta koostuvan EU:n arkipäivään ja erityisesti käännös- ja tulkkaustoimintaan.
Näin siirryn luontevasti käsittelemään uudistusta. Ryhmämme näkemyksen mukaan meidän on todella varmistettava, että saamme komission uudistuksen myötä aikaan merkkejä muutoksesta, kun tilannetta verrataan vuoteen� 1999. Tämän vuoksi olemmekin varautuneet 272 viran perustamiseen. Eräs tärkeimmistä ehdoistamme kuitenkin on, että toteutetut muutokset ja tarvittavat uudet toimenpiteet arvioidaan. Eurostat-tapaus sekä ilmiantajia ja OLAFin asemaa koskevat kysymykset ovat osoittaneet, että komissio on hidas tarttumaan toimeen. Haluamme, että viimeksi mainittua kysymystä käsitellään marraskuun Strasbourgin-istuntojaksolla erillisessä keskustelussa, joka käydään suullisen kysymyksen pohjalta.
Kuten muutkin puhujat ovat tämän iltapäivän keskustelussa korostaneet, ryhmäni katsoo, että Irak on vuotta� 2004 koskevan talousarviomme kannalta erittäin merkittävä kysymys. Kiitän niitä, jotka ovat uskaltaneet puhua tarkistuksemme puolesta. Tämän tarkistuksen taustalla on kolme syytä: ensinnäkin kyseessä on meidän kannaltamme merkittävä poliittinen signaali, joka osoittaa ulkomaailmalle, että Eurooppa on valmis ottamaan vastaan merkittävän tehtävän Irakissa toteutettavissa humanitaarisissa ja jälleenrakennusta koskevissa toimissa. Irak on tapauksena toki erilainen kuin Afganistan, mutta vertailun vuoksi totean, että olemme myöntäneet Afganistanille viideksi vuodeksi miljardi euroa, kun taas Irakille olemme komission ehdotuksen mukaan antamassa 200� miljoonaa euroa määrittelemättömäksi ajaksi. Luin The� Guardianista, joka lienee eräs jäsen Wynnin suosikkilehdistä, että siinä missä meidän panoksemme on 200� miljoonaa euroa, Japanin hallitus on myöntänyt Irakin jälleenrakentamiseen 5� miljardia Yhdysvaltojen dollaria usean vuoden ajaksi.
Toiseksi, kun otetaan huomioon YK:n viime viikolla tekemä yksimielinen päätös ja The Guardian -lehden paljastus, jonka mukaan Yhdysvallat on suostunut uskomaan varojen hallinnan YK:n yhteiselle kehitysohjelmalle ja Maailmanpankille, meidän eurooppalaisten on nyt helpompi ajatella myöntävämme enemmän varoja Irakin jälleenrakennukseen. Hyvä jäsenWalter, on huomattava, että sotaa koskevan kantansa vuoksi tietyt maat ovat tässä kysymyksessä muita haluttomampia, mutta ymmärtääkseni tilanne on muuttunut. Tulevaisuuteen katsovat parlamenttimme jäsenet – ja etenkin ne, jotka ovat Yhdysvaltojen tukena hädän hetkellä – kannattanevatkin PPE-DE-ryhmän tarkistusta.
Lopuksi totean, että tätä nimenomaista tarkistusta voidaan soveltaa myös muiden alojen rahoittamiseen ja ettei se vaikuta olemassa oleviin määrärahoihin. Tämä todetaan jo tarkistuksessa itsessään. Hyvä jäsen Wynn, huomautitte, ettei komission ehdotus perustu arvioihin vaan saatavuuteen. Mielestämme kyseiset varat tarvitaan vuodelle� 2004. Huomautitte myös, että nyt on kyseessä ensimmäinen käsittely. Meidän pitäisi itse asiassa pystyä äänestämään tarkistuksestamme rahoitusnäkymien rajoissa, ja mikäli tarkistustamme ei hyväksytä, ryhmämme käyttää luonnollisesti sille kuuluvaa oikeutta harkita, onko komission ehdotus asianmukainen.
Tämän talousarvion myötä haluammekin valmistautua unionin laajentumiseen ja varmistaa, että toimielinten uudistukset toteutetaan. Ennen kaikkea haluamme kuitenkin Euroopan, joka on valmis tarttumaan sille kuuluviin tehtäviin maailmassa. Siksi kehotamme parlamenttia tukemaan esittämäämme tarkistusta, jossa Irakille ehdotetaan varattavaksi 500� miljoonaa euroa. 
Colom i Naval (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kyseessä on viimeinen tämän parlamentin hyväksyttävänä oleva talousarvio ja näin ollen kenties viimeinen talousarvio, josta monet meistä äänestävät. Siksi uskon, että nyt on hyvä aika arvioida talousarviota koskevaa työtämme kautta koko lainsäädäntökauden. Tunnustan, ettei oma arvioni ole kaikilta osin myönteinen.
Haluaisimme keskittyä pelkästään myönteisiin näkökohtiin, kuten talousarviomenettelyn parantamiseen, oman budjettivaliokuntamme toimintaan ja ensimmäiseen rahoitusnäkymien tarkistukseen sitten vuoden� 1993. Emme saa kuitenkaan unohtaa, että talousarvion osuus BKT:sta on laskenut ja että se on unionin tavoitteet huomioon ottaen selvästikin riittämätön. Paradoksaalista on se, että määrärahoja jää joka vuosi käyttämättä tehottoman täytäntöönpanon vuoksi. Mielestäni sekä komissiolla että parlamentilla on velvollisuus antaa lausuntonsa tulevista rahoitusnäkymistä, niin että seuraava komissio ja seuraava parlamentti voivat käyttää lausuntoja pohdintojensa perustana.
Huolimatta mitättömästä koostaan unionin talousarvio vaikuttaa kattavalta, ja kiitän yleisesittelijää yhteistyöstä, jonka myötä kaikki vaatimuksemme on otettu huomioon. Panemme merkille, että mukana ovat kaikki toimet hasselpähkinöiden viljelyn suojelemisesta aina terrorismin uhrien auttamista koskevaan kokeiluhankkeeseen asti. Haluan korostaa, että yhteisiä markkinajärjestelyjä ja rakennerahastoja koskevia säädöksiä on noudatettava ja ettei talousarviomenettely ole oikea vaihe niiden tarkistamiseen.
Hyvät kollegat, mikäli jotakin vuoden� 2004 talousarvion kohtaa tai tavoitetta voidaan pitää keskeisenä, se on mielestäni unionin laajentumisen valmistelu ja kymmenen uuden jäsenvaltion integroiminen. Olin itse joitakin vuosia sitten tarkkailijana eräässä ehdokasvaltiossa, ja tuon kokemuksen perusteella uskon, että integrointi onnistuu. Haluan kiittää erityisesti parlamenttia sen sinnikkyydestä ja kunnianhimosta, sillä neuvoston ensireaktio vastasi pikemminkin pakkomielteisen kirjanpitäjän käytöstä kuin sellaisten poliitikkojen toimintaa, jotka ovat tietoisia edessämme olevasta historiallisesta haasteesta – suurimmasta ja vaikeimmasta laajentumishankkeesta, joka on koskaan toteutettu osana Euroopan yhdentymistä.
Neuvosto yritti saada kaiken selväksi, kieltäytyi monen kuukauden ajan tarkistamasta rahoitusnäkymiä eikä suostunut myöskään sisällyttämään talousarvioon kaikkia 25� jäsenvaltiota tammikuun alusta lähtien. Mielestäni viimeksi mainittu toimenpide olisi ollut harkinnan arvoinen poliittinen ele. Jotkut henkilöt ovat kuitenkin osoittaneet lähes ennenkuulumatonta kevytmielisyyttä ja harjoittaneet poliittista kansankiihotusta sekä yrittäneet heittää varjon tämän talousarviomme kannalta keskeisen tavoitteen päälle esittämällä perusteettoman tarkistuksen, jolla on tarkoitus lisätä Irakille jo suunniteltuja määrärahoja 500� miljoonalla eurolla.
Hyvät kollegat, olemme hyväksyneet – ja torstaina hyväksymme saman täysistunnossa – 100� miljoonan euron humanitaarisen avun kyseiselle valtiolle. Euroopan komissio vaatii ja voi vain yrittää perustella 160� miljoonan euron myöntämistä Irakin jälleenrakentamiseen vuonna� 2004. Voin vakuuttaa, että monet miljoonat Euroopan kansalaiset, jotka vastustivat tätä laitonta ja ilman Yhdistyneiden Kansakuntien tukea jäänyttä sotaa, eivät ymmärrä, miksi Euroopan unionin on myönnettävä Irakille mitään muuta kuin humanitaarista apua. Voin vakuuttaa, että minun on hyvin vaikeaa selittää tätä kansalaisilleni, ja voin ymmärtää tarkistuksen tarkoitusperät vain siten, että kyseessä on halu parantaa laittoman sodan tukemisen aiheuttamaa huonoa omatuntoa. Hyvät kollegat, tarkistukselle ei ole kerta kaikkiaan mitään perusteita.
Perusteltavissa on ainoastaan – nythän asiasta on olemassa Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselma – se, että osallistumme kohtuullisessa määrin komission ehdottamiin toimiin. Haluan myös kysyä, tietäen että jäsen Salafranca aikoo käyttää puheenvuoron, mistä arvoisat Euroopan kansanpuolueen jäsenet ovat ajatelleet ottaa määrärahat. Latinalaiselta Amerikalta? Aasialta? Afrikalta? Välimeren alueelta? Mistä aiotte saada ne? Tiedätte vallan mainiosti, ettei määrärahoja ole saatavilla mistään, vaikka joustoväline venytettäisiin äärimmilleen. Siksi pyydänkin teitä toimimaan vastuullisesti ja tietoisesti ja vetämään tarkistuksenne pois, jottemme tekisi itsestämme typeryksiä ja jotta Euroopan unionilla olisi talousarvio, jonka avulla se pystyy selviytymään laajentumisesta ja joka edistää rauhaa.
Van Hecke, Johan (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, näin Irakia koskevan rahoittajien konferenssin aattona haluan ilmaista ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan talousarvioesittelijänä tukeni komission realistisille ehdotuksille, joiden tarkoituksena on myöntää Irakin jälleenrakentamiseen uudet 200� miljoonaa euroa niiden 100� miljoonan euron lisäksi, jotka on jo aiemmin myönnetty humanitaariseen apuun. Jos joku haluaa käyttää enemmän rahaa jälleenrakentamiseen, hänen on perusteltava se ja mentävä kolkuttelemaan jäsenvaltioiden ovia.
Olen itse asiassa yllättynyt siitä, että maat, jotka aikanaan kannattivat erittäin innokkaasti sotilaallista väliintuloa Irakissa, ovat nyt halukkaita myöntämään vain hyvin vähän – jos lainkaan – varoja kyseisen valtion jälleenrakentamiseen. Tietyt avunantajat haluavat myöntää Irakille lainoja, aivan kuin irakilaisten velkataakka ei olisi jo valmiiksi riittävän suuri. Tämä tuntuu silkalta kyynisyydeltä. Euroopan unionin sanelemat ehdot jälleenrakennuksen taloudelliselle tukemiselle ovat avun välttämätön edellytys. YK:n keskeistä asemaa on vahvistettava, ja eurooppalaiset varat on talletettava yksinomaan uuteen, YK:n ja Maailmanpankin perustamaan rahastoon. Toiseksi varoja ei saa käyttää ainoastaan suurimittaisiin rakennushankkeisiin, jotka on räätälöity Valkoisen talon suosimille yrityksille. Kolmanneksi vaadin, että 35� prosenttia vuosittaisista lainoista käytetään perusterveydenhuoltoon ja peruskoulutukseen.
Oli miten oli, ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunta ei halua, että Irakin jälleenrakentamiseen myönnettävät varat ovat pois muista unionin sitoumuksista, kuten Afganistaniin, Lähi-itään ja Latinalaiseen Amerikkaan liittyvistä toimista. Epäonnistuminen sopimusten noudattamisessa olisi erittäin vahingollista ulkopolitiikkamme uskottavuudelle ja luotettavuudelle, jotka ovat mielestäni paljon tärkeämpiä kuin tässä parlamentissa käytävä epätoivoinen poliittinen taistelu. 
Patakis (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, vuoden� 2004 talousarvio ilmentää Euroopan unionin politiikan itsevaltaisuutta ja etääntyneisyyttä ruohonjuuritasolta. Jälleen kerran ollaan esittelemässä talousarviota, jolla tuetaan suuryrityksiä ja Euroopan unionin kasvuhakuista imperialistista politiikkaa. Vuotena, jona talousarviolla pitäisi pystyä rahoittamaan 15:n sijaan 25:tä jäsenvaltiota ja jona lähentymistä koskevat vaatimukset ovat entistä suuremmat, budjettikohtien rajoittaminen alle prosenttiin yhteisön BKT:sta korostaa suunnitelmia, joiden tavoitteena on järjestää uudelleen, yksityistää ja vapauttaa markkinat ja edistää välinpitämättömyyttä työntekijöiden, köyhien sekä pienten ja keskisuurten kaupunki- ja maaseutuyhteisöjen tarpeista. Nämä ihmiset ovat joutumassa kriisin maksajiksi.
Euroopan unionin vuoden� 2004 talousarviota koskevat yleiset suuntaviivat merkitsevät leikkauksia rakennerahastojen menoihin ja rajoituksia YMP:n rahoitukseen. Näin voidaan rahoittaa Euroopan unionin alistavaa ja hyökkäävää puolustus- ja turvallisuuspolitiikkaa sillä verukkeella, että tämän politiikan avulla torjutaan terrorismia, hallitaan maahanmuuttoa sekä perustetaan ja rahoitetaan sortomekanismeja. Näitä ovat esimerkiksi Euroopan armeija, poliisi ja rajavartiosto sekä keskitetty henkilötietojärjestelmä.
Sopimusten nojalla rahoitetaan Israelin palestiinalaisiin kohdistamia murhaiskuja, ja samoin rahoitetaan myös Yhdysvaltojen oikeutetuksi väitettyä hyökkäystä Irakiin. Työntekijöille ja työväenluokalle tarjotaan Lissabonin filosofian mukaan edelleen niukkuutta, joka palvelee monopolien etuja. Samalla riisto yltyy, työntekijöiden työsuhdeturvaa ja vakuutusoikeuksia loukataan, työttömyys lisääntyy, ympäristöä tuhotaan ja terveys, koulutus ja sosiaalinen hyvinvointi kaupallistuvat. Mahtipontiset lausunnot taloudellisista ja sosiaalisista muutoksista kumotaan kertakaikkisesti tällä talousarviolla, eikä siinä esitetä varteenotettavia keinoja tulojen ohjaamiseksi myös vähemmän kehittyneille alueille tai työväenluokalle, joka kärsii työttömyydestä, vajaatyöllisyydestä ja köyhyydestä. Päinvastoin! Kaikki muutokset merkitsevät muutosta huonompaan, minkä seurauksena entistä suurempi osa yhteiskunnasta luisuu köyhyyteen ja kurjuuteen.
Yhteisön maatalousmenojen leikkaukset ovat WTO:n filosofian ja Yhdysvaltojen tahdon mukaisia, ja ne toteutetaan YMP:n osittaisen, maatalousvastaisen uudistuksen yhteydessä. Samaan aikaan tyrkytetään uudelleenjärjestelyä ja otetaan painostuksen kohteeksi vaihtoehtoiset viljelykasvit, kuten tupakka ja muut Välimeren alueen tuotteet, joiden osalta Euroopan unionin tuotanto on alijäämäinen. Geneettisesti muunnettuja organismeja sen sijaan tuetaan Yhdysvaltojen ja sen monikansallisten yritysten painostuksesta. Talousarviolla rahoitetaan pienten ja keskisuurten maatilojen lopullista tuhoamista. Kreikan kommunistipuoluetta edustavat parlamentin jäsenet äänestävät tätä talousarviota vastaan, sillä ongelmien ratkaisun sijaan se aiheuttaa eri alueiden työntekijöille, maanviljelijöille ja pienille yrityksille uusia ongelmia. Se ei myöskään edistä maailmanrauhaa vaan päinvastoin sodankäyntiä ja imperialistista hegemoniaa. 
Ortuondo Larrea (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan kiinnittää parlamentin – budjettivallan käyttäjän – huomion kahteen taloudellisen tuen muotoon, jotka poikkeavat viime aikoina keskusteltavina olleista tukimuodoista.
Ensimmäinen huomioni liittyy yhteisen edun mukaisiin hankkeisiin Euroopan laajuisten liikenneverkkojen rakentamiseksi. Maastrichtin sopimuksessa yhteisölle annettiin tehtäväksi edistää Euroopan laajuisten infrastruktuuriverkkojen perustamista ja kehittämistä liikenteen, tietoliikenteen ja energian alalla. Nämä verkot liittyvät sosiaalista ja taloudellista yhteenkuuluvuutta koskevaan yleistavoitteeseen. Tältä osin komissio esitteli ministerineuvostolle 9.� lokakuuta uuden ehdotuksensa, joka sisälsi lausunnon Euroopan etujen mukaisista hankkeista. Ehdotus on erittäin kunnianhimoinen, mutta sen toteuttamiselle ei ole olemassa riittäviä edellytyksiä. Ehdotankin tarkistusta, jonka mukaan etusijalle on asetettava paitsi meri- ja sisävesiliikenne sekä rautatieyhteyksiin ja rajat ylittäviin yhteyksiin liittyvät hankkeet, myös ennen kaikkea ne hankkeet, joihin jäsenvaltiot sijoittavat jo nykyään huomattavia varoja. Viimeksi mainittujen hankkeiden osalta kehotan tutustumaan 30.� kesäkuuta� 2003 esiteltyyn Van� Miertin mietintöön, sillä on olemassa monia muita hankkeita, jotka ovat olleet pöydällä vuonna� 1994 pidetystä Essenin Eurooppa-neuvostosta lähtien. Nyt, yhdeksän vuotta myöhemmin, ne ovat yhä käsittelemättä.
Ehdotankin, että komissio vaatisi peruuttamaan tai jopa palauttamaan sellaisiin toimiin myönnetyt tuet, joita ei ole saatettu päätökseen kymmenen vuoden kuluttua niiden hyväksymisestä. Komissiolla pitäisi kuitenkin olla valta olla soveltamatta aikarajaa, mikäli kyse on erityisen laajasta hankkeesta tai odottamattomasta viivästymisestä.
Toiseksi, matkailusta tulee pian Euroopan unionin tärkein palveluelinkeino. Maailman matkailujärjestö arvioi turistien määrän kaksinkertaistuvan vuositasolla noin 720� miljoonaan vuoteen� 2020 mennessä, ja matkailualalla työskentelevien kansalaisten määrä lisääntyy 2–3,5� miljoonalla, eli työpaikkojen määrä nousee 9� miljoonasta 12,5� miljoonaan. Siksi ehdotimmekin, että Euroopan tasolla myönnettäisiin varoja ekologisesti ja sosiaalisesti kestävän matkailun edistämiseen, valvontaan ja arviointiin, mutta ehdotuksemme torjuttiin. Uskon, että tulevassa perustuslaillisessa sopimuksessa näitä toimia pidetään yhteisön päämääränä, sillä ne koskettavat meitä kaikkia – niin palveluiden tuottajia kuin niiden ostajiakin. 
Ferber (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, nostan vuoden� 2004 talousarviosta esiin ainoastaan pari seikkaa. Haluan kysyä komissiolta, katsooko se todella, että nyt, uuden vuoden pian alkaessa, on järkevää keskeyttää euroneuvontakeskusten, Carrefours-informaatiokeskusten ja erityisesti ystävyyskaupunkihankkeiden rahoittaminen. Mietin parhaillaankin itsekseni, kuvitteleeko komissio todella olevansa eurooppalaisten keskuudessa niin hyvässä maineessa, että se tulee toimeen ilman niitä harvoja ihmisiä, jotka työskentelevät näillä aloilla Euroopan hyväksi. Alan todellakin vähitellen ihmetellä tätä. Mehän pyrimme jatkuvasti edistämään ja perustelemaan näitä asioita, emmekä ainoastaan parlamentin jäseninä. Komissio ei kuitenkaan tee mitään järjestääkseen välittömästi näitä elimiä koskevan rahoituksen jatkumisen. Toistan vielä, että mielestäni komission olisi tehtävä mitä pikimmin jotakin euroneuvontakeskusten, Carrefours-informaatiokeskusten verkoston ja ystävyyskaupunkihankkeiden rahoittamiseksi. Ellei kansa ole teidän puolellanne, olette pian hyvin yksinäisiä, mikä olisi komission kannalta kaikkea muuta kuin miellyttävää.
Sallinette minun käsitellä myös toista kysymystä, joka liittyy virastoihin. Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmänä ehdotimme, että virastojen määrärahoista pantaisiin säästöön 10� prosenttia, ja – luojan kiitos – ehdotuksemme hyväksyttiin. Kyse on siitä, että näin mahdollistetaan virastojen valvonta. Tämä kaikki on toteutunut jo monilla muilla aloilla. Huolehdimme siitä, että virastojen riittävä valvonta varmistetaan vastaisuudessa.
Haluan lisätä asiaan myös erään poliittisen näkökulman. Tähän asti olen olettanut, että otsake� 3 on olemassa sisäpolitiikan rahoittamista varten. Tällä alalla on jo yli kymmenen virastoa, ja olen todella menettämässä vähitellen haluni käyttää yhä enemmän varoja hallinnon rahoittamiseen sellaisista talousarvion osista, jotka on todellisuudessa tarkoitettu poliittiseen toimintaan. Tämä otsake on tarkoitettu politiikan eikä hallinnon rahoittamiseen, ja tämä on myös osoitettava selkeästi.
Jäsen Elles esitti paljon Irakin kysymykseen liittyviä huomioita, joihin haluan lisätä vielä yhden. Niiden muita ryhmiä edustavien kollegojen, jotka ovat jo vaatimassa lisätalousarviota, olisi syytä olla niin vilpittömiä, että äänestäisivät tarkistuksemme puolesta ja mahdollistaisivat näin sen, että meillä on käytettävissämme riittävästi varoja koko vuodelle� 2004. Näin meidän ei tarvitsisi pyytää lisärahoitusta jo puolen vuoden kuluttua. Mielestäni totuudenmukaiseen ja avoimeen talousarvioon kuuluu, että kunkin vuoden alussa on tarkalleen tiedossa, miten paljon rahaa on käytettävissä.
Lopuksi haluan kääntyä neuvoston puoleen. Viime marraskuussa kävimme ensimmäisen ja toisen käsittelyn välillä työläitä neuvotteluja, joiden tavoitteena oli laajentaa parlamentin oikeutta tulla kuulluksi yhteiseen ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan liittyvissä kysymyksissä. Olen pettynyt, sillä jo kolme neuvoston puheenjohtajavaltiota on luvannut, että mikäli myönnämme poliisioperaatiota varten 10� miljoonaa euroa, päätöslauselma voidaan vihdoin panna täytäntöön. Pohjimmiltaan asia on niin – ja haluan tehdä tämän täysin selväksi – että me joko sovimme jostakin tai sitten neuvottelut keskeytetään. Tilanne on todellakin melko onneton, jos neuvosto katsoo voivansa ottaa meiltä jotakin väkisin lupaamalla jotakin, mistä on jo sovittu. Haluan myös huomauttaa, että ryhmämme on aina vaatinut rahaa tähän poliisioperaatioon. Halusin vielä kiittää esittelijöitä, mutta valitettavasti siihen ei ole enää aikaa. Teen sen kuitenkin kaikesta huolimatta: paljon kiitoksia. 
Dührkop Dührkop (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, uuden varainhoitoasetuksen astuttua voimaan talousarvion entisen A-osan tukien ja niiden entisen B-osan tukien, joiden perusteeksi ei ollut olemassa säädöksiä, täytäntöönpano edellytti kyseisten perussäädösten laatimista.
Tämän vuoksi komissio esitteli seitsemän perussäädöstä, joista keskustellaan parhaillaan viidessä parlamentin valiokunnassa. Alkuperäisenä tarkoituksena oli, että säädökset hyväksyttäisiin vuonna� 2004 käynnistyviä toimintaohjelmia varten.
Näitä seitsemää ehdotusta koskevan budjettivaliokunnan lausunnon esittelijänä voin ainoastaan pahoitella sitä, että komissio esitteli ehdotuksensa myöhässä, sillä viivästyksen vuoksi myös parlamentin eri valiokunnat työskentelevät aikataulusta jäljessä ja kelloa vastaan. Tämä puolestaan vaikeuttaa tehostettua yhteistyötä koskevan periaatteen noudattamista valiokuntien välillä, vaikka periaate olisi sovellettavissa tähän menettelyyn.
Meidän on lisäksi muistettava, että tietyt ehdotukset aiheuttavat erityisiä hankaluuksia, mistä mainittakoon esimerkkinä ennakkokohdennukset.
Jos vielä otamme huomioon, että monet neuvoston toimivaltaisista työryhmistä ovat niin ikään myöhässä aikataulusta ja ettei neuvoston ja parlamentin välisen yhteisymmärryksen odoteta löytyvän helposti – ehdotuksista neljä edellyttää yhteispäätösmenettelyä – meidän on realisteina tunnustettava, ettei tilanne näytä kovin rohkaisevalta. Siksi voikin olla hyvin vaikea noudattaa parlamentin ja neuvoston 16.� heinäkuuta pidetyssä neuvottelukokouksessa saavuttamaa kompromissia siten, että nämä oikeusperustat voitaisiin hyväksyä ennen vuoden� 2003 loppua.
Arvoisa komission jäsen, jäsen Mulderin mietinnön myötä budjettivaliokunta pyytää komissiota mahdollistamaan sellaisten poikkeuksellisten siirtymätoimenpiteiden täytäntöönpanon, joiden avulla tuet voidaan myöntää vuoden� 2004 aikana, kuten komissio ehdotuksissaan esittää.
Ennakkokohdennuksia koskevien perussäädösten osalta budjettivaliokunta onkin säilyttänyt – lopputuloksesta riippumatta – ensimmäisessä käsittelyssä asianosaisia budjettikohtia koskevat ennakkokohdennukset vuodelle� 2004, kuten on tehty edellisinäkin vuosina.
Kaiken tämän ansiosta erilaiset yhdistykset voivat hyötyä tuista vuonna� 2004 samojen ehtojen mukaan kuin tähänkin asti. Ennen kaikkea esittelijä kuitenkin katsoo, että mikäli siirtymäaika sallitaan, voimme valmistautua paremmin sovittelumenettelyssä neuvoston kanssa käytäviin neuvotteluihin sekä toiseen käsittelyyn, ilman että meidän täytyy taas olla aikataulun orjia. Muussa tapauksessa jää saavuttamatta meiltä lakia säätävänä toimielimenä edellytetty täsmällisyys ja vastuullisuus, ja samalla kärsivät myös erityisesti toimintaohjelmat ja niiden edunsaajat. 
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, esitän joitakin huomioita, jotka liittyvät otsakkeeseen� 4. Olen ollut aina sitä mieltä, etteivät Irakin jälleenrakentaminen, kunnostaminen, rauhoittaminen ja demokratisointi saa olla yksinomaan Yhdysvaltojen vastuulla vaan että nämä toimet kuuluvat – tai niiden pitäisi kuulua – demokraattisen kansainvälisen yhteisön toimivaltaan. Hyvä jäsen Colom� i� Naval, lisäksi tämä parlamentti päättää demokraattisesti summasta, jonka se haluaa myöntää tälle painopistealueelle. Budjettivaliokunta on jo päättänyt asiasta.
Poliittinen ryhmämme katsoo, että kyseisen panoksen on oltava mahdollisimman kunnianhimoinen, mutta että se ei saa olla pois muiden maantieteellisten alueiden tukemisesta. Arvoisa puhemies, tämä on todettu parlamentin hyväksymässä päätöslauselmassa. 
Jäsen Elles on jo selittänyt aivan oikein, miten tämä painopistealue voidaan rahoittaa vähentämättä muille maantieteellisille alueille suunnattua tukea. Lisäksi haluan korostaa, ettei muiden toimien vähentämistä koskeva suunnitelma ole lähtöisin tästä parlamentista, joka on lisännyt ulkoisia toimia, vaan että kyse on komission tarkkaan harkitusta toiminnasta Irakia koskevan painopistealueen rahoittamiseksi.
Arvoisa puhemies, haluan esittää selkeän vaatimuksen ja kiinnittää komission huomion siihen, että tämä parlamentti haluaa käyttää sille kuuluvaa budjettivaltaa täysimääräisesti. Viittaan tällä etenkin päätökseen, jonka budjettivaliokunta on tehnyt Euroopan ja Latinalaisen Amerikan välisestä alueellisesta solidaarisuusrahastosta.
Eurooppa-neuvosto on laatinut erittäin selkeän arvion Bolivian tilanteesta. Arvoisa puhemies, parlamentissa käydään huomenna keskustelu asiasta ja hyväksytään sitä koskeva päätöslauselma, ja siksi haluan muistuttaa, että tämä parlamentti haluaa täyttää täysimääräisesti velvollisuutensa budjettivallan käyttäjänä. Näin haluamme toimia kuin parlamentti, joka hylkää, ratifioi ja tarkistaa, eikä – kuten jäsen Dell’Alba totesi – kuin kansalaisjärjestö tai kirjanpitäjä. Haluamme käyttää talousarviota laadittaessa koko sitä toimivaltaa, joka parlamentille on perussopimusten nojalla annettu. 
Kuckelkorn (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan sanoa muutaman sanan virastoja koskevista yleisistä periaatteista, joista olen virastojen talousarviosta vastaavana pysyvänä esittelijänä sopinut yleisesittelijän kanssa. Yhtä pientä muutosta lukuun ottamatta olemme noudattaneet virastojen tämänvuotista talousarviota käsitellessämme komission ehdotusta ja periaatteessa siis vahvistaneet komission alustavan talousarvioesityksen. Näin olemme pyrkineet ottamaan huomioon lisääntyneet vaatimukset, jotka laajentuminen aiheuttaa virastoille. Tässä yhteydessä on huomattava, että jotkin virastot ovat hyötyneet tästä huomattavasti, kun taas toiset virastot eivät alustavan talousarvioesityksen vahvistamisen myötä ole saamassa riittävästi määrärahoja onnistuakseen niille osoitettujen tehtävien suorittamisessa.
Meidän on kuitenkin pidettävä kiinni periaatteesta, jonka mukaan toiminnot määrittyvät talousarvion perusteella eikä päinvastoin. Ei voida sallia, että virastojen johtohenkilöt ylittävät talousarvionsa ilman komission tai budjettivallan käyttäjän hyväksyntää. Virastojen perustamissuunnitelman ja jäsen Mulderin siihen liittyvän ehdotuksen osalta haluan korostaa, että parlamentin täytyy yhtenä budjettivallan käyttäjänä saada virastojen henkilöstöpolitiikka paremmin valvontaansa. Tässä on sovellettava tiettyjä periaatteita. Ensinnäkin viraston on henkilökuntaa rekrytoidessaan meneteltävä EU:n yleisten käytäntöjen mukaisesti. Toiseksi, kun rekrytoidaan asiantuntijoita korkeisiin virkoihin, nimitykselle on haettava kussakin tapauksessa lupa budjettivallan käyttäjältä. Kolmanneksi virastot eivät saa myöntää virallista virkamiesasemaa ilman budjettivallan käyttäjän lupaa.
Näiden periaatteiden avulla pyrimme saamaan henkilöstön määrän ja kustannusten kasvun jossakin määrin hallintaamme.
Jäsenvaltiot ovat jo ilmoittaneet halustaan perustaa uusia virastoja, mutta voimme todeta jo nyt, että näin ylitettäisiin otsakkeen� 3 rajat. Pyydän komission jäsentä pohtimaan kollegojensa kanssa, eikö olisi järkevää perustaa pelkästään virastoille tarkoitettu otsake, joka mahdollistaisi virastojen tehokkaamman valvonnan ja avoimuuden sekä takaisi samalla parlamentille oikeuden osallistua päätöksentekoon. 
Podest� (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää aluksi jäsen Mulderia tasapuolisesta ja sitoutuneesta työstä, jonka ansiosta budjettivaliokunnassa on saavutettu huomattava yksimielisyys.
Vuoden� 2004 talousarvio on rakenteellisesti hyvin pitkälti jatkoa vuoden� 2003 talousarviolle. Ensi vuonna päätavoitteena on taata riittävästi varoja ja rakenteeltaan riittävän toimiva järjestelmä, jotta pystymme selviämään paitsi laajentumisen tuomista haasteista myös niistä uusista velvollisuuksista, joista laajentuneen Euroopan on huolehdittava maailmassa.
Keskityn puheenvuorossani ainoastaan muutamaan huomioon, sillä moni asia on jo sanottu. Haluan mainita ensinnäkin tuen, jota parlamentti on erityisesti YK:n hiljattaisen äänestyksen jälkeen osoittamassa Irakin jälleenrakentamiseen, toiseksi vahvistuksen parlamentin Afganistania koskevalle sitoutumiselle sekä sille, että käynnissä olevia ohjelmia on tämänhetkisistä vaikeuksista huolimatta tuettava ja ylläpidettävä, ja kolmanneksi periaatteen, jonka mukaan kehitysmaille myönnettävä apu on kohdennettava tarkasti, mikä koskee etenkin tärkeimpiä tavoitteita, kuten köyhyyden torjuntaa. Katsonkin, että on välttämätöntä varmistaa Tacis-, LRRD- ja MEDA-ohjelmien jatkuminen, ja mielestäni tarvitsemme uuden välineen kansalaisia lähellä olevan politiikan uudistamiseksi ja toteuttamiseksi. Lopuksi mainitsen lasten suojelun ja tukemisen erityisesti alueilla, joilla he ovat joutuneet sotien tai luonnonkatastrofien uhreiksi.
Puheenvuoroni päätteeksi haluan myös kiittää komissiota, joka on työskennellyt jälleen erittäin avoimesti budjettivaliokunnan kanssa, ja toivon, että olemme ensi vuoteen mennessä onnistuneet vastaamaan meille asetettuihin haasteisiin. 
Haug (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat puheenjohtajavaltion edustajat, hyvät kollegat, talousarviota koskevissa päätöksissä on kyse tavoitteena olevan politiikan muuttamisesta luvuiksi – omien poliittisten tavoitteiden muuttamisesta kestäviksi numerorakenteiksi. Edustamani Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä on tänäkin vuonna onnistunut omalta osaltaan edistämään tämän tavoitteen saavuttamista. Keväällä� 2000 sovimme tekevämme Euroopasta maailman kilpailukykyisimmän ja dynaamisimman tietoon perustuvan talousalueen, jossa vallitsee täystyöllisyys, jossa työvoima on koulutettua ja jossa sosiaalinen yhteenkuuluvuus on aiempaa lujempaa. Meidän on noudatettava tätä Lissabonin tavoitetta, emmekä saa unohtaa sitä silloinkaan, kun kiistelemme talousarvion lukuisista yksityiskohdista. Juuri näihin pienehköihin yksityiskohtiin kuuluvat myös menot, jotka liittyvät eEurope� 2002 -toimintasuunnitelmaamme ja sen jatkona olevaan eEurope� 2005:een. Näiden toimintasuunnitelmien tarkoituksena on estää alueiden ja ihmisten jääminen jälkeen tietoyhteiskuntamme nopeasta kehityksestä. Tämän mahdollistamiseksi on myös tärkeää, että meillä on riittävästi varoja, joiden avulla voimme saattaa uudet tieto- ja viestintäteknologiat nopeasti ja tehokkaasti osaksi Euroopan koulutusjärjestelmiä.
Monivuotisella eLearning-ohjelmalla paitsi edistetään sosiaalista yhteenkuuluvuutta ja digitaalisen kuilun kaventamiseksi tehtävää työtä myös parannetaan mahdollisuuksia elinikäiseen oppimiseen ja laajennetaan eurooppalaista ulottuvuutta koulutuksen alalla. Tämä onkin tarpeen. Tarvitsemme innovatiivisia ja liikkuvia ihmisiä, jotka pystyvät saattamaan uudet teknologiat osaksi innovatiivisia tuotantoprosesseja. Innovaatioiden avulla voidaan luoda uusia työpaikkoja erityisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä, joita meidän onkin tuettava yhä tehokkaammin. Tiedämme, että pienet ja keskisuuret yritykset työllistävät yli puolet EU:n työvoimasta, että ne tuottavat kutakuinkin puolet kaikesta liikevaihdosta Euroopan unionissa ja että ne ovat innovatiivisia ja kasvukykyisiä. Nämä ovat minunkaltaiselleni sosiaalidemokraatille riittäviä syitä korostaa yhä uudelleen pk-yritysten merkitystä, olipa kyse sitten pienyrityksiä koskevassa peruskirjassa esitettyjen toimintalinjojen täytäntöönpanosta, pk-yritysten neuvomisesta uusien teknologioiden hyödyntämisessä tai yritysten rahoitusympäristön parantamisesta. Kaikissa näissä toimissa meidän on kiinnitettävä erityistä huomiota erityisen pieniin yrityksiin eli mikroyrityksiin, vaikka komissio vaikuttaakin tältä osin hieman kömpelöltä. Suurin osa yrityksistämme on nimittäin juuri mikroyrityksiä, sillä keskimäärin pk-yrityksemme työllistävät viisi ihmistä. Tästä lähtien meidän on pyrittävä entistä tehokkaammin saavuttamaan Lissabonissa asettamamme tavoitteet, varsinkin kun otetaan huomioon, että jäsenvaltioita on ensi toukokuusta lähtien 15:n sijaan 25. 
Naranjo Escobar (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisat puheenjohtajavaltion edustajat, hyvät kollegat, haluan kiittää aluksi yleisesittelijä Mulderia ja esittelijä Gilliä heidän erinomaisesta työstään.
Olen vakuuttunut siitä, että vuoden� 2004 talousarviolla edesautetaan unionin historian merkittävimmän laajentumisen onnistumista, ja huolimatta siitä, mitä olemme tänä iltapäivänä täällä kuulleet, toivon edelleen – sillä toivohan elää viimeiseen saakka – että pääsemme talousarvion myötä sopuun niistä syvistä erimielisyyksistä, joita meillä on ollut Irakin suhteen.
Haluan kuitenkin käsitellä lyhyesti erästä toista perustavanlaatuista kysymystä, maahanmuuttoa. Maahanmuutto ei ole kysymyksenä enää kansallinen vaan eurooppalainen, ja siihen kuuluvat ongelman dramaattisimmatkin puolet. On välttämätöntä käyttää enemmän varoja tämän poliittisen painopistealueen käsittelyyn. Meidän on parannettava rajavalvontaa ja torjuttava tehokkaasti laitonta maahanmuuttoa, jonka uhreja löytyy rannikoiltamme lähes päivittäin. Lisäksi lähtö- ja kauttakulkumaiden on hallittava maahanmuuttovirtoja tehokkaasti, mutta silti ihmisoikeuksia kunnioittaen.
Kannatammekin varauksetta määrärahojen lisäämistä Argon kaltaisille ohjelmille, ja pidämme myönteisenä rahoitusapua ja teknistä tukea koskevaa, kolmansille maille suunnattua uutta ohjelmaa tällä alalla.
Arvoisa puhemies, mielestäni tässä keskustelussa on erittäin tarpeellista painottaa, kuten jotkut jäsenet ovat tehneetkin, että vuoden� 2004 talousarvioon sisältyy kohta, jonka tarkoituksena on tuoda terrorismin uhrien auttamiseen aineksia eurooppalaisesta solidaarisuudesta. Tässä kokeiluhankkeessa kiinnitetään erityisellä tavalla huomiota kyseiseen Euroopan kansalaisten ryhmään, ja sen myötä osoitetaan, että unioni kuuntelee heitä ja osoittaa solidaarisuutta myös talousarvionsa avulla.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, että vuoden� 2004 talousarvioesityksessä omaksutaan neuvoston perinteinen lähestymistapa, jolle on tyypillistä ankaruus ja menojen hallinta. Olemme yhtä mieltä siitä, että tällä talousarviopolitiikalla on edistettävä tervettä ja vakaata kasvua. Vain pysymällä tiukkoina, kiinnittämällä huomiota menojen laatuun ja tukemalla pieniä ja keskisuuria yrityksiä pystymme kuromaan kiinni eroa, joka vallitsee meidän ja suorimman kilpailijamme Yhdysvaltojen välillä. 
Guy-Quint (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston edustaja, hyvät kollegat, haluan kiittää aivan aluksi kahta esittelijäämme, jäseniä Gilliä ja Mulderia, heidän menettelytavoistaan ja laadukkaasta työstään tämän uuden talousarviokehyksen parissa.
Tämän työn ansiosta voimme äänestää 25:tä jäsenvaltiota koskevasta talousarviosta siten, että otamme huomioon talousarvion perinteiset painopisteet ja parlamentin jatkuvat huolenaiheet. Nämä liittyvät erityisesti perinteisiin ydinpolitiikkoihimme mutta myös jo vuosia toistamiimme huolenaiheisiin – mikroyrityksiin, kansalaistiedotukseen, oikeudenmukaisuutta koskeviin toimiin, turvallisuuteen ja solidaarisuuteen.
Neuvoston talousarvioesityksessä esiin nousevat ongelmat eivät kuitenkaan tiedä hyvää tulevaisuutta ajatellen. Ajattelen erityisesti historiallisen alhaista maksumäärärahojen tasoa, joka vastaa alle prosenttia BKT:sta ja jolla on oltu viimeksi yli 17� vuotta sitten. Kansallisten talouksien terveydestä pakkomielteenomaisesti huolehtiva neuvosto toimii kuin kirjanpitäjä – ei siis todellakaan kuin johtaja. Vielä vähemmän sillä on näkemystä Euroopan unionin tulevaisuudesta.
Ristiriidat yhteispäätösmenettelyssä saavutettujen sopimusten ja talousarvioon sisällytettyjen määrärahojen välillä sekä epäjohdonmukaisuudet talouden elvyttämishankkeiden, kaikissa 25 jäsenvaltiossa tavoitellun tietoyhteiskunnan kehittämisen ja talousarviota koskevan todellisuuden välillä heikentävät kokonaisuudessaan unionin uskottavuutta. Mitä on tapahtunut Lissabonin hengelle? EU:n talousarvio ei vastaa kunnianhimoamme eikä odotuksiamme.
Tänä vuonna on kaksi budjettikohtaa, jotka eivät ole rahoitusnäkymien mukaisia. Ensinnäkin maaseudun kehittämiseen on varattu 83� miljoonaa euroa liikaa, mikä korostaa uuteen YMP:tä koskevaan lähestymistapaan liittyviä tarpeita. Budjettikurin nimissä ehdotan, että luovumme tästä ylimääräisestä osuudesta ja valmistaudumme huolellisemmin varainhoitovuoteen� 2005.
Siirryn seuraavaksi käsittelemään ulkopolitiikkaa, jota koskevat ongelmat ovat varsin erilaisia. Komissio on esittänyt Irakin jälleenrakentamiseen liittyviä ehdotuksia, jotka ovat talousarvion suhteen kohtuullisia ja hyväksyttäviä. Mitä muuta merkitystä 500 miljoonan euron ehdotuksella onkaan, kuin että sillä paikataan hajaantuneisuutta, joka on aiheuttanut kansainvälisen uskottavuutemme murenemisen? Kaikkien eurooppalaisten on hakeuduttava nopeasti realistisen viisauden ja vastavuoroisen kunnioituksen tielle.
Lopuksi haluan muistuttaa kansalaisten kanssa käytävän vuoropuhelun merkityksestä parlamentille. Komission ja eurooppalaisten tiedotuselinten välinen vakava välikohtaus vesittää tämän politiikan ja osoittaa, millaisia vaikeuksia komissiolla on kunnioittaa parlamentin määrittelemiä painopisteitä. Uutta varainhoitoasetusta ei pidä asettaa kyseenalaiseksi, sillä siinä otetaan huomioon suurempi avoimuus suhteissa unionin tukia vastaanottaviin elimiin. Täytäntöönpanoa koskevat järjestelyt vaarantavat kuitenkin 300 keskeisen viestintäorganisaation aseman. Siksi onkin ilmeistä, että tilanteeseen on välttämättä löydettävä ratkaisu, jolla varmistetaan elinten työn jatkuminen.
Mainittu vakava välikohtaus antaa kuitenkin aiheen erääseen perustavanlaatuiseen kysymykseen: miksei komissio varoittanut meitä ajoissa? Kaikkien hallintoelinten tapaan sillä on velvollisuus pitää poliittiset edustajat ajan tasalla. Näin ei toimittu siitä huolimatta, että tätä vaadittiin hallinnollisen uudistuksen täytäntöönpanon aikana laaditussa luottamussopimuksessa. Äänestimme luottamuksen osoittamisen puolesta. Annoimme teille tarvittavat varat, ja vastapalvelukseksi odotimme lupaamaanne tehokkuutta poliittisten valintojemme ja erityisesti koko talousarvion täytäntöönpanossa.
Tämä on välttämätön edellytys, mikäli haluamme pystyä toteuttamaan vastaisuudessa todelliseen kasvuun ja solidaarisuuteen johtavia sekä tulevaisuuteen tähtääviä toimia, joilla kyetään lisäämään laajentuneen unionin mahdollisuuksia toimia kaikkien kansalaistensa hyväksi. 
Heaton-Harris (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää aluksi molempia esittelijöitä, jäseniä Gilliä ja Mulderia, erinomaisesta työstä. Odotamme tähänastisen yhteistyömme jatkuvan niin tässä parlamentissa kuin sen ulkopuolellakin.
Toiseksi totean, että valiokuntamme haluaa pitää toistaiseksi voimassa kaikki esittämänsä tarkistukset ja etenkin ne, jotka liittyvät Eurostatiin. Totean myös pitäväni myönteisenä PPE-DE-ryhmän ehdotusta marraskuussa Strasbourgin istuntojaksolla komissiolle esitettävästä suullisesta kysymyksestä, joka koskee tiedonkulun pöyristyttäviä puutteita Eurostatissa, ilmiantajiin liittyviä ongelmia, Eurostatissa lojuvia keskeneräisiä tilintarkastuksia sekä komission poliittisen vastuun puutetta.
Haluamme myös varmistaa, että alueiden komiteaa koskevat tarkistuksemme nähdään edelleen sitä taustaa vasten, joka ilmenee luottamuksellisessalukusalissa juuri lukemastamme OLAFin kertomuksesta. Kertomuksessa todetaan tutkimuksissa paljastuneen, että alueiden komiteassa esiintyy painatussopimusten osalta järjestelmällistä, räikeää epäpätevyyttä. Varainhoidon valvojan kannalta hälyttävin piirre alueiden komiteassa näyttää olevan kotoperäinen epäammattimaisuus ja improvisointikulttuuri, jossa ei pyritä avoimuuteen esimerkiksi raportoitaessa asioista OLAFille.
Alueiden komitean on vastattava vakaviin kysymyksiin. Mikäli kyseiset tosiasiat olisivat olleet tiedossamme, kun komiteaa koskevia tarkistuksia esitettiin, valiokuntani olisi muotoillut tarkistuksistaan tehokkaampia. Tällöin ei olisi vain leikattu hieman alueiden komitean määrärahoja vaan pantu myös säästöön huomattavia lisäsummia.
Odotamme myös toiveikkaina, että jäsen Böschin esittämä elävien eläinten vientiä koskeva tarkistus hyväksytään. Tiedän, että esittelijämme työskentelevät ahkerasti tämän hyväksi. Päätän puheenvuoroni samoin kuin sen aloitinkin, eli lausun kiitokseni esittelijöille. 
Casaca (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, aloitan luonnollisesti kiittämällä esittelijöitämme Gilliä ja Mulderia. Viestini teille on seuraava: Pöydällä on nyt viimeinen tällä vaalikaudella hyväksyttävä talousarvio, ja mielessämme käännymme yhä voimakkaammin kohti monivuotista rahoituskehystä, joka ohjaa talousarviopolitiikkaa keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä. Komissio keskustelee parhaillaan tämän kehyksen perusteista, ja myös parlamentin on annettava siitä lausuntonsa. Puheenjohtaja Prodin tätä aihetta varten tilaama raportti antaa meille aihetta jonkinasteiseen huolestuneisuuteen, samoin kuin luonnollisesti ratkaiseva kysymys taloudellisesta ja sosiaalisesta yhteenkuuluvuudesta. Tärkein piirre jokaisen liittovaltion talousarviossa – jollainen on yhä lisääntyvässä määrin tavoitteenamme – on varojen uudelleen jakaminen. Demokraattisessa, poliittisesti yhtenäisessä ja sosiaalisesti vastuullisessa Euroopassa tällainen uudelleen jakaminen voidaan toteuttaa vain, jos keskeisimpänä päämääränä on taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus. Tämä on puolestaan tyypillistä tietyille jäsenvaltioille, kuten Saksalle, jotka rakentuvat lähinnä liittovaltion tapaan.
Sapirin mietintö perustuu siihen olettamukseen, että yhteenkuuluvuus ja kasvu ovat ristiriidassa keskenään. Meidän silmissämme kyseinen olettamus näyttää ideologisesti latautuneelta ja hataralta. Tarkoituksenmukaiset yhteenkuuluvuutta edistävät toimet ovat luonnostaan tarkoituksenmukaisia myös talouskasvun kannalta, aivan kuten yhteenkuuluvuutta huonosti edistävät toimet ovat luonnostaan huonoja myös talouskasvua tavoiteltaessa. Yhteisön talousarvion toimintatavassa on tällä hetkellä huolestuttavaa juuri se, että määrärahojen uudelleen jakaminen koituu joskus keskeisten maiden tai alueiden ja jopa suurten tai monikansallisten yritysten eduksi. Tämä suuntaus voidaan havaita tarkastelemalla esimerkiksi tuotteiden myyntiä ja vientiä koskevia tukia. Tiettyjä aloja on arvioitava muita perusteellisemmin, ja tällaiset mekanismit ja vääristymät on korjattava seuraavassa rahoituskehyksessä. Tämän on oltava edelleen tärkein periaate yhteisön talousarviota laadittaessa. 
Pronk (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan ilmaista sydämelliset kiitokseni esittelijöille. Sosiaalipolitiikan osalta totean, että jotkin ongelmat ovat yhä ratkaisematta. Pidän myönteisenä, että jäsen Mulderin laatimaa Keski- ja Itä-Euroopan pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevaa ohjelmaa voidaan soveltaa myös terveyteen ja turvallisuuteen. Toivon jäsen Mulderin vahvistavan tämän, sillä muussa tapauksessa tämän ohjelman tuoma lisäarvo on vähäisempi kuin oletin. Uskon, ettei oletukseni kuitenkaan ole väärä. Se ensimmäisestä huomiostani.
Toinen huomioni liittyy ylistettyihin 500� miljoonaan euroon. Minulla on kädessäni 10� euroa, ja kenties voin antaa ne Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmälle. He voivat tarjota niitä puolestaan Madridissa pidettävälle konferenssille, sillä tämä summa on yhtä mitätön kuin ne 200� miljoonaa euroa, jotka kyseinen ryhmä on tällä hetkellä valmis antamaan. On luonnollisesti hyvin valitettavaa, että sanomme maalle, joka on niin suurissa vaikeuksissa – vaikka kyseinen maa voisi teoriassa olla yksi maailman rikkaimmista ja ehkä joskus vielä onkin – ettemme voi antaa sille enempää kuin 200� miljoonaa, vaikka Euroopan komissio palauttaakin määrärahoja jokaisen vuoden lopussa. Lisäraha ei tunnu tulevan kysymykseen, ja jokainen lisää vaativa näyttää toimivan vastuuttomasti.
Lisäksi vaikuttaa siltä, että keskitymme enemmän kirjanpitoon kuin ongelmien ratkaisemiseen. Voimme tietenkin antaa 10� euroa enemmän ja ajatella olevamme näin vastuuntuntoisempia ja odottaa, että kaikki kääntyy kenties hyväksi. Näin toimiessamme laiminlyömme mielestäni kuitenkin velvollisuutemme ja toimimme poliitikkojen sijaan kuin kirjanpitäjät. Kokoonnumme parlamentissa poliitikkoina, ja siksi meidän on keskusteltava varsinaisista ongelmista. Voi toki olla, että taustalla on jokin muukin syy, ja meidän on oltava valmiita paljastamaan se. Haluaisin kovasti kuulla, mikä tuo syy on. 
Hatzidakis (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, valitettavasti en pystyisi ratkaisemaan rakennerahastojen ongelmia 10� eurolla. Arvoisa komission jäsen, aloittaakseni tällä aiheella minun on kuitenkin todettava, että aluepolitiikka- ja liikennevaliokunnassa katsomme budjettivaliokunnan edenneen oikeaan suuntaan otsakkeen� 2 eli rakennerahastojen talousarvion osalta vahvistamalla periaatteessa alustavassa talousarvioesityksessä määritellyt summat ja joissakin tapauksissa korottamalla niitä. Tämä vastaa myös meidän kantaamme, jonka ilmaisimme talousarviota koskevassa lausunnossamme, eikä minun ole näin ollen tarpeen käsitellä asiaa tarkemmin.
Vaikka pidänkin liikennealan kannalta myönteisenä sitä, että alustavassa talousarvioesityksessä määritellyt summat on liikenneturvallisuuden osalta pidetty ennallaan – meillehän kysymys liikenneturvallisuudesta on ensisijaisen tärkeä – minun on todettava olevamme eri mieltä budjettivaliokunnan tarkistuksesta� 553, jossa viitataan Euroopan lentoturvallisuusvirastoon (EASA). Katson, että pyrkimällä tässä kohden rajoittamaan henkilöstömäärärahoja horisontaalisesti ollaan aiheuttamassa lähtökiihdytykseen liittyviä ongelmia tässä virastossa, jonka olisi toimittava Euroopan tasolla tehokkaasti ja nopeasti, niin että se toimisi yksinomaisena vastakappaleena Yhdysvaltojen Federal Aviation Administrationille (FΑΑ). Mielestäni budjettivaliokunta on mennyt tässä kysymyksessä pidemmälle kuin sen olisi pitänyt.
Viimeinen huomioni liittyy Euroopan laajuisiin verkkoihin. Olemme tyytyväisiä siihen, että alustavassa talousarvioesityksessä määriteltyjä summia on lisätty maksusitoumusmäärärahojen osalta 5� miljoonalla ja maksumäärärahojen osalta 52� miljoonalla eurolla. Toivomme, että nämä summat hyväksytään. Haluamme myös uskoa, että jäsenvaltiot kunnioittavat tekemiään sitoumuksia – myös viimeisimmässä Eurooppa-neuvostossa Brysselissä tehtyjä – ja pitävät kysymystä Euroopan laajuisista verkoista ensisijaisen tärkeänä. 
Goodwill (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta ehdotti talousarvioon muutamia tarkistuksia. Eräs suurimmista huolenaiheistamme liittyi sellaisille virastoille ja toimielimille myönnettäviin määrärahoihin, jotka suorittavat lakisääteisiä tehtäviäpuolestamme tai tuottavat erilaisia aineistoja ja tilastotietoa. Emme voi edellyttää, että esimerkiksi Euroopan ympäristökeskus tuottaa ympäristöön liittyviä indikaattoreita, joiden perusteella meidän on mahdollista löytää yhteys yhteisen maatalouspolitiikan uudistusten ja ympäristötavoitteiden saavuttamisen välille, ellei keskuksella ole käytettävissään riittävää talousarviota.
Viime vuonna parlamentti myönsi varoja toimiin, joilla autetaan ratkaisemaan Valko-Venäjän tasavallassa esiintyviä jatkuvia terveysongelmia, jotka ovat suoraa seurausta huhtikuussa� 1986 sattuneesta Tšernobylin onnettomuudesta. Valko-Venäjän alueesta 23� prosenttia on säteilyn saastuttamaa. Saastuneessa Gomel Oblastissaasuu 2� miljoonaa ihmistä, joista 500� 000 on lapsia. Sairastuneiden määrä on noussut dramaattisesti. Esimerkiksi kilpirauhassyövästä kärsivien lasten määrä on viisinkertaistunut, vaikkei suurin osa heistä ollut edes syntynyt onnettomuuden tapahtuessa.
Vierailin Valko-Venäjällä heinäkuussa. Kävin sairaaloissa, joissa yritettiin hoitaa ongelman uhreja. Näin 20� vuotta ajastaan jäljessä olevia laitteita – neuvostoaikana rakennettuja rikkinäisiä sädehoitolaitteita, joihin ei ollut saatavilla varaosia. Vaikka varaosia olisikin saatavilla, hallituksella ei olisi varaa korjata laitteita. Sillä ei ole mahdollisuuksia saada iridiumia, jota näiden laitteiden toiminta edellyttää.
Mitkä ovat siis olleet painopisteet Euroopan unionin varojen käytössä viimeisen vuoden aikana? Olemme käyttäneet 180� miljoonaa euroa Strasbourgiin tekemäämme naurettavaan pyhiinvaellukseen ja 60� miljoonaa euroa alueiden komiteaan – keskustelukerhoon, jota kukaan ei kuuntele. Viisi miljoonaa euroa on joutunut korruptoituneiden viranomaisten taskuihin Eurostatissa. Kuinka paljon olemme käyttäneet Valko-Venäjällä esiintyvien terveysongelmien ratkaisemiseen? Emme senttiäkään. Meille sanotaan, että komissio aikoo teettää aiheesta tutkimuksen. Se ei kuitenkaan riitä. Meidän on puututtava ongelmiin tässä maassa, josta tulee rajanaapurimme ensi vuoden heinäkuussa. 
Maat (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan aloittaa kiittämällä esittelijä Mulderia tavasta, jolla hän on tehnyt yhteistyötä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan kanssa. Emme ole kaikilta osin tyytyväisiä, mutta olemme edistyneet hyvin.
Meillä on neuvostolle selkeä viesti. Maatalouspolitiikan väliaikaisella uudistuksella on erittäin kauaskantoinen vaikutus Euroopan maaseutuun. Nyt kun tämä uudistus on toteutumassa, talousarvioesityksen perusteella vaikuttaa siltä, ettei neuvosto ymmärrä, mitä kyseinen uudistus todellisuudessa merkitsee Euroopan unionin maanviljelijöille ja maaseudun asukkaille. Tavoitteena on, että maaseutu ja maatalous kehittyisivät markkinalähtöisemmiksi ja että tehokkaampi maaseutupolitiikka tekisi maaseudusta dynaamisemman. Mikäli Euroopan maaseudun halutaan selviytyvän tästä uudistuksesta, on syytä käyttää saatavilla olevat varat tarkoituksenmukaisemmin. Loppujen lopuksihan – vain yhden esimerkin mainitakseni – eurooppalainen maidontuottaja menettää keskimäärin 6� 000� euroa vuosituloistaan. Omassa maassani menetys on kaksinkertainen eli 12� 000� euroa. Toivottua vaikutusta ei ole myöskään Euroopan unionin laajentumisella. Uuden, pidemmän ulkorajan myötä kasvavat myös riskit, jotka liittyvät tarttuviin eläintauteihin, kuten suu- ja sorkkatautiin, sikaruttoon ja linturuttoon. Kun tämän lisäksi muistetaan, että elintarviketurvallisuutta, eläinten hyvinvointia ja ympäristöä koskevat vaatimukset tuottajalle ovat Euroopan unionissa maailman tiukimmat, meidän on tehtävä kaikkemme rakentaaksemme vuoden� 2004 talousarvio niin, että myönnytyksiä tehdään sekä kuluttajille että maanviljelijöille. Kun otetaan huomioon Euroopan unionin kunnianhimo, olisi totta puhuen erittäin helppoa puolustaa pientä korotusta tiettyjen tuotteiden, kuten maidon ja lihan, kuluttajahintoihin.
Arvoisa puhemies, maatalousbudjetin esittelijänä olen maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puolesta esittänyt seuraavia muutosehdotuksia tähän ensimmäiseen käsittelyyn. Ensinnäkin haluamme, että Leader-ohjelmaan varataan enemmän rahaa. Sama koskee myös Sapar-ohjelmaa, joka on äärimmäisen tärkeä uusille jäsenvaltioillemme. Kannatamme myös uuden budjettikohdan perustamista Leader� East -ohjelmaa varten. Lisäksi haluamme ylimääräiset 23� miljoonaa euroa valvontaan ja ennaltaehkäisyyn. Haluamme myös jäsenvaltioilta ylimääräiset 6� miljoonaa euroa edistämistoimia koskeviin määrärahoihin, joiden avulla markkinalähtöisen politiikan painoarvoa voitaisiin lisätä. Näihin edistämismäärärahoihin haluamme lisäksi ylimääräiset miljoona euroa EU:lta.
Tarkistettuun maatalouspolitiikkaan liittyvää tiedotusta varten haluamme ylimääräiset 3� miljoonaa euroa. Lisäksi haluamme ylimääräiset 12� miljoonaa euroa erityisesti eläintautialaa koskeviin eläinlääketieteellisiin toimiin sekä eläinten hyvinvointiin ja kansanterveyteen liittyviin toimiin. Haluamme myös varata ylimääräiset 18� miljoonaa euroa eläintauteja koskevaa hätärahastoa varten. 
Grönfeldt Bergman (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, kun syyskuun lopussa keskusteltiin edellisen kerran talousarviosta täysistunnossa, ilmaisin huoleni raporteista, jotka koskivat Eurostatissa todettuja väärinkäytöksiä. Komissio on tämän jälkeen esittänyt raportteja toimiston toiminnasta, mutta on valitettavaa, ettei niistä ilmene, mitä on tapahtunut ja kuka on vastuussa. Tässä yhteydessä on välttämätöntä korostaa Eurostatin tärkeää roolia rahaliitossa. Euroopan keskuspankki on riippuvainen luotettavista tilastoista, jotta se voisi tehdä rahapolitiikkaa koskevat päätöksensä. Siksi on äärimmäisen tärkeää, että väärinkäytökset tutkitaan viipymättä ja että laaditaan asianmukaiset menettelytavat ja rutiinit, joiden avulla varmistetaan, että Eurostatin toiminnoissa keskitytään tilastojen tuottamiseen.
Mielestäni meidän on myös aika keskustella yleisemmin siitä, miten EU:n talousarviota todellisuudessa käytetään. Haluan kiinnittää huomiota joihinkin niistä suosituksista, jotka esitetään niin kutsutussa Sapir-raportissa. Tässä raportissa todetaan aivan oikein, että EU:n talousarvio on vanhanaikainen. Menot, tulot ja menettelyt eivät ole nykyisen eivätkä tulevan tilanteen mukaisia. Raportissa ehdotetaan muun muassa, että maatalous- ja aluepolitiikan kustannuksia on vähennettävä tuntuvasti ja että määrärahoja on varattava toimiin, joilla voidaan luoda perusedellytyksiä työllisyydelle ja kasvulle. Kaikki vaikuttavat olevan samaa mieltä pienten ja keskisuurten yritysten merkityksestä talouskasvulle, mutta meidän olisi myös toimittava näiden yritysten eduksi. Tulevassa laajentuneessa unionissa on välttämätöntä leikata maataloustukia radikaalisti, uudistaa rakennerahastoja ja edistää kasvua yksityisyritysten kautta.
Niin Eurostatin kysymyksessä kuin siinäkin, miltä EU:n talousarvio näyttää tulevaisuudessa, on kyse uskottavuudesta. Mikäli ihmisten halutaan uskovan unioniin, on ensiarvoisen tärkeää, ettei heidän rahojaan kavalleta eikä tuhlata vaan että ne käytetään järkevällä tavalla, josta on hyötyä ihmisille ja EU:n kehitykselle. 
Perry (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan ilmaista jäsen Mulderille kiitokseni tavasta, jolla hän on hoitanut tehtävänsä talousarvion esittelijänä tänä vuonna. Kannatan hieman vastahakoisesti vuotta� 2004 koskevia talousarvioesityksiä, ja kannatan varmuudella näihin esityksiin tehtyjä tarkistuksia. Erityisesti kannatan kulttuurivaliokunnan esittämiä tarkistuksia. Pyydän parlamenttia ajattelemaan nuorisoparlamenttien ja Euroopan nuoriso-orkesterin kaltaisia järjestöjä, jotka tekevät nuorten kannalta erinomaista työtä, mutta joille myönnetyt määrärahat on maksettava täsmällisesti ja tehokkaasti. Näin ei ole aina ollut. Kannatan erityisesti jäsen Dührkop� Dührkopin huomioita ja totean, että komission on saatava oikeusperusta kuntoon, jotta kyseiset määrärahat voidaan maksaa ensi vuonna täsmällisesti ja ajallaan.
Käsittääkseni olen viimeinen parlamentin jäsen, joka käyttää puheenvuoron ennen esittelijää ja komission jäsentä, ja haluan ainoastaan esittää kolme perustavanlaatuista huomiota. Euroopan unionin talousarvio on suuruudeltaan hieman yli prosentin Euroopan BKT:sta, mikä on mielestäni kutakuinkin asianmukaista. Aloittaessani poliittista uraani eräs vanhahko herrasmies kehotti minua muistamaan, että aina kun nostan käteni äänestääkseni menojen puolesta, ujutan käteni itse asiassa hänen taskuunsa. Yksi penny punnasta voidaan hyväksyä ja yksi sentti eurosta, mutta ei enempää. Toiseksi komission on saatava kirjanpitonsa järjestykseen. Kaikki Euroopan unionin ohjelmissa tehty hyvä työ menee aivan hukkaan säännöllisten kirjanpito-ongelmien vuoksi. Eikö kukaan komission jäsenistä ole valmis kantamaan vastuuta tästä ja toimimaan tilanteen edellyttämällä tavalla? Niin kauan kuin he eivät pysty tähän, Euroopan unionin osa on olla häviäjänä.
Lopuksi totean, että tarvitsemme kunnollista demokraattista valvontaa. Esimerkiksi viime vuonna budjettivallan käyttäjä myönsi 3� miljoonan euron määrärahan Euronewsille. Vasta eilen kuulin, ettei tuosta rahasta ole tähän päivään mennessä annettu senttiäkään Euronewsille, vaikka kyseessä on yksi parhaista välineistä eurooppalaisia tapahtumia koskevan tiedon välittämiseen kansalaisille. Pelkäänpä, ettei komissiota voisi vähempää kiinnostaa, miten Euronewsille käy, ja mikä vielä pahempaa, komissio ei ota huomioon budjettivallan käyttäjää, jota sen pitäisi parhaansa mukaan kunnioittaa. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olemme kuulleet eri valiokuntien edustajien puheenvuoroja, mutta haluaisin tietää, mikseivät kaikki valiokunnat ole olleet edustettuina. Esimerkiksi teollisuus-, ulkomaankauppa-, tutkimus- ja energiavaliokunnasta ei ole ilmoitettu yhtään puhujaa. Olisin kuvitellut, että olisi normaalin käytännön mukaista antaa yhdelle puhujalle jokaisesta valiokunnasta mahdollisuus ilmaista valiokuntansa kanta. 
Puhemies.
   – Hyvä jäsen Rübig, panen huomionne merkille, mutta kuten tiedätte, kaikki parlamentin jäsenet ovat saaneet oikeuden puheenvuoroon pantuaan nimensä puhujalistaan tai heidän ryhmänsä tehtyä niin. 
Mulder (ELDR ),
   .  Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia tähän keskusteluun osallistuneita, ja kiitän kaikkia teitä sekä rohkaisevista että joskus myös tuomitsevista sanoistanne, jotka ovat erottamaton osa tavanomaista keskustelua. Lienee selvää, etten voi vastata kaikille, joten käsittelen nyt kysymyksistä tärkeimpiä. Olen joka tapauksessa tyytyväinen komission jäsenen Schreyerin huomioihin. Hänen mukaansa nyt äänestettävänämme olevassa talousarviossa on viime vuosista vähiten lisäystä, kun sitä verrataan neuvoston ja komission ehdotuksiin.
Pidän erittäin myönteisinä komission jäsenen huomioita, jotka koskevat komission hyväksymiä aloitteita maatalousalalla. Tämä on mielestäni erinomainen asia. Toivon jälleen kerran, että myös neuvosto hyväksyy aloitteet, mutta varmuuden vuoksi parlamentti on tarkistanut kaikkia otsakkeen� 1 ja otsakkeen� 3 valmistelutoimia ja kokeiluhankkeita siltä varalta, että neuvosto torjuu otsakkeen� 1 toimet. Voin vain suositella, että toimet pyritään rahoittamaan otsakkeesta� 1, sillä siinä on enemmän pelivaraa kuin otsakkeessa� 3.
Jäsenet Garriga ja Dührkop ovat ilmaisseet huolensa muun muassa yhteispäätösmenettelyn edistymisestä A-30� -budjettikohtien osalta. Olen itsekin huolissani tästä ja toivon, ettemme ole vuoden päätteeksi tilanteessa, jossa meillä on suuria vaikeuksia keksiä, miten jatkaa näiden hankkeiden rahoittamista. Nähdäkseni näiden hankkeiden jatkuminen on äärimmäisen tärkeää niin Euroopan unionin yleisen maineen kuin ylipäätään kaikkien rahoittamiemme toimien kannalta. Mielestäni lainsäädäntöä ei ole myöskään syytä laatia kiireessä. Minusta näyttää siltä, että komissio ymmärtää heti tilaisuuden tullen pohtia siirtymäajan mahdollisuutta, niin että voimme joka tapauksessa jatkaa jo aiemmin rahoittamiemme hankkeiden rahoittamista.
Eri puhujien käsittelemien kysymysten osalta toivon, että pidämme kiinni sovittujen rahoitusnäkymien noudattamisesta. Voin vain ilmaista toiveeni, ettemme äänestyksen yhteydessä ylitä näitä rahoitusnäkymiä – etenkään otsakkeen� 1� B osalta. Olen luonnollisesti samaa mieltä jäsen Wynnin kanssa siitä, että nyt on kyseessä vasta ensimmäinen käsittely. Mielestäni meidän on kuitenkin noudatettava tätä periaatetta mahdollisimman pitkälti myös ensimmäisessä käsittelyssä.
Jäsen Dover, joka ei ole enää paikalla, ilmaisi epäilyksensä monien eri kielten tarpeellisuudesta Euroopan unionissa. Tämä aihe toistuu monissa puheenvuoroissa, mutta minun mielestäni meidän on yksinkertaisesti noudatettava Euroopan unionista tehtyä sopimusta. Jäsen Wynn on mielestäni luonnehtinut ongelmia erinomaisella tavalla sekä jo mainitsemani otsakkeen� 1� B että Irakin kysymyksen osalta. Katson, että meidän on yksinkertaisesti odotettava äänestyksen tulosta ja päätettävä tarpeellisista jatkotoimista sen perusteella.
Jäsen Ferber puhui monen muun jäsenen tapaan myös tiedotuspisteiden merkityksestä, jota olen itsekin jo käsitellyt. Tässäkin asiassa komission on mielestäni esitettävä ripeästi ehdotuksia, jottemme aiheuta näille tiedotuspisteille peruuttamatonta vahinkoa, sillä Euroopan kansalaiset pitävät niitä suuressa arvossa. Meidän on huolehdittava jopa uusien varainhoitoasetusten avulla siitä, että voimme jatkaa pisteiden toimintaa.
Jäsen Kuckelkornille totean olleeni toistaiseksi tyytyväinen yhteistyöhön virastojen kanssa. Toivon, että tilanne pysyy tällaisena myös tulevaisuudessa. Näihin virastoihin liittyy kaksi kysymystä, joista päätetään luultavasti torstaina, nimittäin 10� prosentin paneminen säästöön ja keskustelu virastojen organisaatiokaavioista. Toivon, että kaikki saadaan selvitettyä läheisessä yhteistyössä niin jäsen Kuckelkornin kuin virastojenkin kanssa, jotta voimme ratkaista koko kysymyksen ennen toista käsittelyä. Tarkoituksena ei ole aiheuttaa tarpeettomia hankaluuksia, mutta parlamentin on käytettävä demokraattista toimivaltaansa asianmukaisella tavalla.
Myöskään jäsen Pronk ei ole enää paikalla, mutta voin vahvistaa, että pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevien takuurahastojen avulla tuetaan myös sellaisia pieniä ja keskisuuria yrityksiä, jotka toimivat työterveyden ja -turvallisuuden alalla. Tälle ei ole mitään estettä.
Lopuksi pari sanaa jäsen Goodwillille, joka ihmetteli, miksi annamme Kööpenhaminassa sijaitsevalle Euroopan ympäristökeskukselle ylimääräisiä tehtäviä myöntämättä sille kuitenkaan uusia määrärahoja. Keskuksen kanssa on käyty tiiviitä neuvotteluja, joiden perusteella vaikuttaa siltä, että se pystyisi suoriutumaan ylimääräisistä tehtävistä talousarvioesityksemme mukaisten määrärahojen turvin. Jos he ovat siis itse tätä mieltä, miksi minun pitäisi antaa heille ylimääräistä rahaa? Tästä syystä olen päätynyt näkemykseeni. Toivon voivani jatkaa hedelmällistä yhteistyötä kaikkien teidän kanssanne, ja kiitän vielä kerran kaikkia tähän keskusteluun osallistuneita. 
Schreyer,
   .  Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aloitan kiittämällä jäsen Mulderia hänen lämpimistä sanoistaan. Uskon, että voimme jatkaa erinomaista yhteistyötämme talousarviomenettelyn seuraavassa vaiheessa.
Haluan vastata lyhyesti jäsen Perryn huomioihin, jotka liittyvät kirjanpitotapaamme. Kirjanpitomme on johdonmukaista. Saamme vuodesta toiseen tilintarkastustuomioistuimelta vahvistuksen, jonka mukaan tilit vastaavat vuoden päättyessä tarkalleen kuitteja, menoja, varoja ja velkoja. Olemme uudistamassa kirjanpitoamme, mutta se on joka tapauksessa johdonmukaista.
Monien puhujien mainittua tiedotuspisteet totean vielä, ettei niiden kohdalla ole kyse oikeusperustasta. Keskukset ovat tiedonvälityskanavia, joihin komissiolla on valtaoikeus, eivätkä ne näin ollen muodosta samanlaista ongelmaa kuin A-30� -budjettikohdat, joita varten oikeusperusta näyttää olevan tarpeen. Asiassa on monta puolta, joista tiedän valiokunnan parhaillaan keskustelevan.
Minun on huomautettava teille, että on olemassa tuhansia tiedotuspisteitä, jotka toimivat ilman komission talousarviosta myönnettyjä lainoja, emmekä saa suinkaan unohtaa niitä. Toista kysymystä käsittelee osa komission jäsenistä valmistautuessaan toimielinten tiedotusyhteistyöryhmän seuraavaan kokoukseen.
A-30� -budjettikohtien ja perussäädösten osalta haluan palata siihen, mitä monet puhujat ja erityisesti jäsen Dührkop� Dührkop ovat todenneet. Jäsen Dührkop� Dührkopilla on mitä haastavin tehtävä hänen pyrkiessään osoittamaan valiokunnille, miten kipeästi tätä oikeusperustaa tarvitaan. Mielestäni ei voida hyväksyä, ettei neuvosto anna tälle kysymykselle riittävästi painoarvoa. Meidän on yksinkertaisesti pidettävä mielessämme ajallinen kehys. Mikäli nyt päädymme väliaikaisratkaisuun – vain jotta neuvosto voisi tyytyväisenä todeta, ettei sen tarvitse tehdä enää mitään – olemme hyvin pian tilanteessa, jossa parlamentti kokoontuu viimeistä kertaa ennen uusia vaaleja ilman, että uutta oikeusperustaa on vieläkään saatu aikaan.
Täysin väärä on mielestäni myös se joidenkin neuvoston jäsenten edustama asenne, jonka mukaan tietyt määrärahat ovat parlamentin edun mukaisia. On myös varsin ilmeistä, että on jäsenvaltioiden edun mukaista turvata määrärahat Brüggen ja Firenzen instituuttien – vain kaksi mainitakseni – kaltaisille elimille. Tämähän on Euroopan yhteisen edun mukaista, ja siksi on myös yhteisen edun mukaista luoda nämä oikeusperustat mahdollisimman nopeasti.
Sallinette minun lopettaa palaamalla erittäin tärkeään kysymykseen Irakille myönnettävästä avusta. Euroopan unionin jakaantuminen kahteen leiriin pohdittaessa sotilaallisen väliintulon tarpeellisuutta saattoi meidät tukalaan tilanteeseen. Olemme kuitenkin yhtä mieltä siitä, että haluamme Euroopan unionin jäseninä auttaa Irakin kansaa paitsi toimittamalla humanitaarista apua – kuten olemme tehneet tänä vuonna – myös osallistumalla maan jälleenrakentamiseen. Tällä hetkellä toimiimme liittyy kuitenkin paljon epävarmuustekijöitä. Kuka tämän parlamentin jäsenistä pystyy sanomaan, millainen tilanne on esimerkiksi puolen vuoden kuluttua?
Tällä hetkellä tilanne on se, että itse Yhdistyneet Kansakunnat veti työntekijänsä pois Irakista joitakin viikkoja sitten. Jonkunhan on pantava paikan päällä täytäntöön kaikki avustustoimet, joista me täällä päätämme. Loppujen lopuksi merkitsevää on, että toimemme ovat realistisia. Hyvä jäsen Elles, sitouduimme Afganistania koskeviin toimiimme viideksi vuodeksi. Juuri nyt yritämme antaa sitoumuksemme tämän vuoden loppuun asti, ja pyydän, ettette unohda sitä. Mikäli 500:aa� miljoonaa euroa koskeva tarkistus hyväksytään, mihin komission on sitouduttava Madridissa, kun otetaan huomioon, että neuvosto puhuu samaan aikaan vain 200� miljoonasta eurosta? Ellette halua leikata otsakkeen� 4 määrärahoja, rahat on pian otettava korotetusta joustovarasta, mikä edellyttää yhteistä päätöstä. Tämä puolestaan merkitsisi, ettei komissio voisi tehdä Madridissa mitään sitoumuksia, joten pyydän teitä harkitsemaan asiaa uudelleen.
Budjettivaliokunnan puheenjohtaja Wynn esitti minulle konkreettisen kysymyksen mahdollisesta lisätalousarviosta. Voin kertoa hänelle olevan todennäköistä, että mahdollisesti ensi vuoden aikana järjestetään – juuri jäsenvaltioiden epäröinnin vuoksi – toinen avunantajakonferenssi. Siksi pyydänkin teitä pohtimaan, olisiko parlamentin mahdollista tehdä tässä ensimmäisessä käsittelyvaiheessa esitys vuoden� 2004 talousarviota koskevaksi julistukseksi, jossa se vaatisi komissiota laatimaan ensi vuoden puolivälissä raportin avun täytäntöönpanosta ja arvioinnista. Mikäli turvallisuustilanne on tuolloin muuttunut, muut poliittiset kysymykset on ratkaistu ja apu voidaan näin ollen toimittaa paikan päälle, voimme harkita uuden päätöslauselman hyväksymistä toimiin myönnettävän rahan määrästä. Juuri nyt pyydän teitä vilpittömästi antamaan komissiolle selkeän toimeksiannon avunantajakonferenssia varten ja tekemään täysin selväksi, että Euroopan unioni ja sen parlamentti puhuvat avun antamisesta nyt yhteen ääneen. 
Puhemies. –
   Kiitoksia, arvoisa komission jäsen.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina.
Sanders-ten Holte (ELDR ),
   .  Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Irakiako olisi tuettava? Puhumme 160:stä, 200:sta ja jopa 500� miljoonasta eurosta aivan kuin nuo summat eivät olisi minkään arvoisia. Mihin tahansa päädymmekin, haluan tehdä erittäin selväksi, ettei kehitysyhteistyömäärärahoja saa käyttää näihin toimiin. Köyhyyden torjuminen on Euroopan kehitysyhteistyön päätavoite, ja siihen rahat on myös käytettävä. Mielestäni Euroopan apu Irakille on rahoitettava varauksista ja joustovälineestä. Esittelijänä olen osoittanut tarpeelliseksi nimikkeistön muuttamisen niiden budjettikohtien osalta, jotka koskevat Aasian ja Latinalaisen Amerikan kanssa tehtävää kehitysyhteistyötä. Suurin osa yhden dollarin köyhyysrajan alapuolella elävistä ihmisistä asuu yhä näillä kahdella alueella. Nämä budjettikohdat on liitettävä kehitysyhteistyön, ei ulkosuhteiden yhteyteen. Tässä on kyse talousarvion laatimisesta toimintojen mukaisesti eikä siitä, että komission sisäinen rakenne aiheuttaisi talousarvion kariutumisen. Toinen kysymys on EU:n lähetystöjen osaaminen. Mikäli osaamisen tasoa kyetään lisäämään koulutuksen ja ylimääräisten investointien avulla, saavutamme kehitysmaiden sosiaalisen infrastruktuurin osalta 35� prosentin tavoiteosuuden ja varmistamme myös, että ainakin 20� prosenttia näistä varoista voidaan käyttää peruskoulutukseen ja terveydenhuoltoon. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti.
Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä (B5-0279/2003).
Puhemies.
   Seuraavana on 
Komissio vahvistaa 2.10.2003 antamassaan vastauksessa (P-2694/03), että Saksassa syrjitään muista jäsenvaltioista peräisin olevia yrityksiä.
Tällä välin Saksan hallitus on lykännyt moottoritiemaksujen käyttöönottoa Saksassa määrittelemättömään ajankohtaan. Näiden tietojen valossa haluaisin kysyä komissiolta, aikooko työryhmä jatkaa työskentelyään nykyisessä kokoonpanossaan (edustajia komissiosta, Saksan hallituksesta, maantieliikennealalta ja Toll Collect -yhtiöstä), jotta se voi esittää kattavan selvityksen järjestelmän soveltamisvaikeuksista ja perustamissopimuksen mahdollista rikkomista koskevista lausunnoista, kun moottoritiemaksujen käyttöönotolle asetetaan uusi päivämäärä.
Mikäli työryhmä ei voi saattaa tehtäväänsä päätökseen, aikooko komissio käynnistää nykyisten tietojen perusteella perustamissopimuksen määräysten rikkomisesta johtuvan menettelyn Saksaa vastaan tavoitteenaan, että Saksan hallitus tai asiasta vastaava yhtiö osoittaa, että kaikki tämänhetkiset syrjintämuodot on poistettu? 
De Palacio,
   . Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi huomauttaa, että Saksa ilmoitti komissiolle aikomuksestaan ottaa käyttöön moottoritiemaksujärjestelmä, jossa tiemaksu määräytyy tavarankuljetusajoneuvojen reitin pituuden perusteella, ja esitti keskimääräisen tiemaksun määräksi 12,6� senttiä kilometriltä.
Saksa ilmoitti komissiolle 6.� maaliskuuta aikovansa ottaa käyttöön tiemaksujen korvaamisjärjestelmän, jolla tiemaksut korvataan ainakin osittain ja joka perustuu erityiseen hinnoitteluun, jolloin keskimääräinen korvaus voitaisiin nostaa jopa 15� senttiin.
Komission on arvioitava, soveltuuko ilmoitettu toimenpide yhteismarkkinoille ja onko se sovellettavan yhteisön lainsäädännön mukainen. Toimenpiteen herättämien epäilyjen johdosta komissio päätti 23.� heinäkuuta� 2003 aloittaa EY:n perustamissopimuksen 88� artiklan� 2� kohdan mukaisen virallisen tutkintamenettelyn, jotta Saksa ja muut asianomaiset voivat esittää huomautuksensa. Ilmoitus julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä 27.� elokuuta� 2003, ja komission on määrä tehdä lopullinen päätös asiasta vuoden� 2003 loppuun mennessä.
Komissio katsoo, että tiemaksujärjestelmä saattaa olla syrjivä, ellei tiettyjä teknisiä ongelmia ratkaista ennen järjestelmän käyttöönottoa. Komissio ja Saksan hallitus asettivat tämän vuoksi työryhmän tutkimaan tiemaksujärjestelmän käyttöönotosta aiheutuvia teknisiä ongelmia, ja tämä työryhmä on osoittautunut erittäin toimivaksi.
Haluan myös huomauttaa, että komissio on pyytänyt Saksan hallitusta varmistamaan, että tiemaksujen käyttöönotto haittaa mahdollisimman vähän ajoneuvojen vapaata liikkuvuutta Euroopassa. Muistutan myös, että jos järjestelmän toiminta aiheuttaa ongelmia, komissio ryhtyy asianmukaisiin toimiin. Haluan joka tapauksessa todeta, että me komissiossa olemme puolustaneet perussopimuksia. Elokuun lopusta ja syyskuun alusta lähtien olemme myös luoneet Saksan hallituksen kanssa yhteistyökanavia, jotka toimivat vähintäänkin tyydyttävästi. 
Grosch (PPE-DE ).
    Arvoisa komission jäsen, olen myös korostanut esittämieni kysymysten yhteydessä, että komission toiminta tässä asiassa on ollut asianmukaista. Olenkin huolestunut ainoastaan siitä, että moottoritiemaksujen käyttöönottoa on lykätty määrittelemättömään ajankohtaan. Komission jo asettama työryhmä on myös auttanut meitä osoittamaan, että tiemaksujärjestelmässä on puutteita ja että se on myös johtanut syrjintään eri jäsenvaltioiden välillä. Kysynkin komissiolta, voiko tämä työryhmä jatkaa työskentelyään myös siirtymävaiheen aikana. Jos se ei ole mahdollista, käynnistääkö komissio perustamissopimuksen määräysten rikkomisesta johtuvan menettelyn? Nähdäkseni on selvää, ettei tässä yhteydessä kyseenalaisteta tiemaksujärjestelmän periaatetta. Kyse on pikemminkin siitä, että muun muassa laitteet, joilla moottoritiemaksuja peritään Saksassa, muodostavat järjestelmän, jossa on ensinnäkin ilmennyt teknisiä puutteita, eikä se ole myöskään kaikkien yritysten saatavilla. Tämä on nähdäkseni riittävä syy tutkimusten tai seurannan jatkamiseen. 
De Palacio,
   . Haluan todeta, ettei syrjintää ole toistaiseksi havaittu muun muassa siitä syystä, ettei tiemaksujärjestelmä ole vielä toiminnassa. Korostan myös, että juuri Saksan viranomaiset päättivät lykätä tiemaksujen käyttöönottopäivämäärää. Syynä lykkäykseen olivat järjestelmässä havaitut viat sekä ongelmat yhtiössä, jonka kanssa laitteiden valmistamisesta ja järjestelmän käyttöönotosta oli sovittu.
Saksan liikenneministeri Stolpe on toistuvasti vakuuttanut minulle, ettei tiemaksujärjestelmää oteta käyttöön, ennen kuin se toimii normaalisti, toisin sanoen ongelmitta ja tasapuolisesti; myös tosiasiat tukevat hänen sanojaan. Tämän otan huomioon arvioidessani tilannetta. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, tiedämme, että liikenne on erittäin arkaluonteinen aihe. Minua kiinnostaisikin tietää, mikä tilanne todella onoikeusperustojen tutkimisen osalta, toisin sanoen nykyiseen yhteisön säännöstöön pohjautuvien oikeusperustojen osalta sekä niiden oikeusperustojen osalta, joita on suunniteltu muun muassa tiettyjen infrastruktuurien käytöstä aiheutuvia kustannuksia koskevalle direktiiville samoin kuin vinjeteille, tiemaksuille, tien käyttömaksuille ja ekopisteille – koko pitkän litanian mainitakseni.
Strategian ja sen jäsenvaltioissa tapahtuvan toteuttamisen kannalta on mielestäni erittäin tärkeää, että ilmaisemme näkemyksemme selvästi ja pyrimme yhdenmukaistamaan nykyiset ja tulevat toimet. 
De Palacio,
   . Hyvä jäsen Rübig, yhteisössä on tällä hetkellä voimassa joukko sääntöjä, jotka tunnetaan eurovinjettidirektiivinä. Tässä direktiivissä määritetään kriteerit, joiden perusteella tiettyjen infrastruktuurien käytöstä voidaan periä maksu, tässä tapauksessa siis tiemaksu.
Ongelmana on, ettei komissio pidä tätä direktiiviä riittävän selkeänä tai kattavana. Siinä ei esimerkiksi anneta mahdollisuutta vaihtoehtoisten infrastruktuurien ristikkäiseen rahoitukseen, jolla näyttää olevan keskeinen merkitys, jos aiomme luoda Euroopan unioniin riittävän infrastruktuurin.
Olemmekin tehneet direktiiviehdotuksen, jonka oikeusperustan muodostavat EY:n perustamissopimuksen liikennettä koskevat määräykset, joten ehdotus voidaan hyväksyä määräenemmistöllä. Se ei siis edellytä yksimielisyyttä. On totta, että nykyisellä eurovinjettidirektiivillä on erilainen oikeusperusta, sillä sen oikeusperustan muodostavat perustamissopimuksen verotusta koskevat määräykset. Nykyistä direktiiviä pidetäänkin verona, kun taas nyt tehtävässä ehdotuksessa esitämme maksua infrastruktuurin käytöstä aiheutuvien kustannusten kattamiseksi. Voimme lisäksi säilyttää tämän liikennettä koskevan oikeusperustan, koska kysehän on infrastruktuurin käytöstä perittävästä maksusta. Tämä kuitenkin edellyttää, etteivät näin saadut varat ohjaudu valtion tileille. Jos nämä varat ohjautuvat julkisille tileille ja hallinnollisiin talousarvioihin, oli kyse sitten valtiosta, autonomisesta alueesta tai paikallishallinnosta, direktiiviehdotuksen oikeusperustan muodostaisivat automaattisesti perustamissopimuksen verotusta koskevat määräykset, mikä taas edellyttäisi yksimielisyyttä.
Hyvä jäsen Rübig, katson näin ollen, että on erittäin tärkeää pitää kiinni tämän direktiiviehdotuksen sisällöstä siten, että saadut tulot yhdistetään infrastruktuurin käyttöön, infrastruktuurien ylläpitoon ja liikennealaan eikä julkisiin tai hallinnollisiin tuloihin. Toistan, että jos nämä varat yhdistettäisiin julkisiin tai hallinnollisiin tuloihin, meidän olisi valittava ehdotukselle erilainen oikeusperusta ja hyväksyttävä se yksimielisesti, enkä tiedä, olisiko tämä paras lähestymistapa, jos todellakin haluamme muuttaa eurovinjettidirektiiviä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Koska olen kysynyt komissiolta Bulgarian läpikulusta ja sen vuoksi, että komissio on antanut minulle tietoja syyskuussa� 2001 sattuneista tapauksista, kävin 6.–8.� syyskuuta itse tutkimassa tilannetta Bulgarian ja Serbian-Montenegron välisillä rajaylityspaikoilla. Siinä yhteydessä olen todennut, että minulle esitetyt valitukset vastaavat tosiasioita.
Läpikulkumatkalla olen todennut, että tullimiehet vaativat usein ulkomaalaisilta viiden euron maksun. Jos tästä maksusta kieltäytyy, tullimiehet uhkaavat pitkällä odotusajalla rajanylityspaikalla. Olen itse ollut todistamassa sitä, että poliisit ja tullimiehet tekevät älyttömiä tarkastuksia ja perivät mielivaltaisesti aiheettomia sakkoja ja maksuja, joiden määrä on autosta riippuen 70–200 euroa. Tämä käyttäytyminen on räikeässä ristiriidassa niiden säännösten ja menettelytapojen kanssa, joita EU:n ehdokasvaltiot ovat velvollisia noudattamaan.
Pyydän komissiota tutkimaan mainittuja tapauksia ja ilmoittamaan, mihin toimiin se aikoo ryhtyä niiden johdosta. 
Verheugen,
   .  Arvoisa puhemies, hyvä jäsen Ceyhun, komissio on tietoinen tapauksista, joita kuvaatte kysymyksessänne. Minun on valitettavasti todettava, että näitä tapauksia esiintyy Bulgarian lisäksi myös monissa muissa maailman maissa, ja tiedätte näiden tapausten syyt varmasti aivan yhtä hyvin kuin minäkin. Meidän on kuitenkin muistettava, että kysymyksessänne kuvattu poliisien ja tullimiesten toiminta on laitonta. Se on myös rikos Bulgarian lainsäädännön mukaan, ja siitä on annettava rangaistus. Komissio on käynyt Bulgarian hallituksen kanssa säännöllisiä ja seikkaperäisiä keskusteluja näistä kysymyksistä ja vaatinut hallitusta ryhtymään toimiin näiden ongelmien ratkaisemiseksi.
Minun on kuitenkin todettava, ettei komissiolla ole mahdollisuuksia aloittaa yksittäistä tapausta koskevia tutkimuksia. Näiden tapausten tutkinta kuuluu joka tapauksessa kansallisten viranomaisten toimivaltaan. Rajanylitysten tai läpikulun yhteydessä esiintyvän korruptio-ongelman tarkastelussa on mielestäni otettava huomioon paitsi oikeusvaltion periaatteet myös korruption torjuntaan liittyvät näkökohdat. Komissio on antanut molemmille näille kysymyksille erityisen etusijan Bulgarian kanssa tekemässään yhteistyössä. Mielestäni koko Bulgarian rikosoikeusjärjestelmää on uudistettava radikaalisti, ja tätä mieltä on myös Bulgarian hallitus. Tällaisen radikaalin uudistuksen toteuttaminen on ollut vaikeaa, eikä uudistusta ole vielä saatu kokonaan päätökseen, koska se on edellyttänyt perustuslain muuttamista, jota taas jarrutettiin useiden vuosien ajan.
Vieraillessani Bulgariassa viime kesänä pyrin murtamaan perustuslain muutosta koskevan vastustuksen puuttumalla asiaan hyvin poikkeuksellisella tavalla. Hankkeeni onnistui, ja perustuslain muutos on nyt hyväksytty, joten tarvittavan oikeusuudistuksen toteuttamiselle ei ole enää estettä. Komissio keskustelee Bulgarian viranomaisten kanssa oikeusuudistuksen toteuttamiseen myönnettävästä laaja-alaisesta tuesta. Bulgarian hallitus on lisäksi laatinut yhteistyössä komission kanssa korruption torjuntaa koskevan toimintasuunnitelman, jota toteutetaan nyt vaiheittain. Tähän suunnitelmaan kuuluvat tulli- ja poliisihallinnon perusteellinen uudistaminen ja valvontatoimien tehostaminen. Bulgarian hallitus on luvannut varmistaa, että kaikilla kansalaisilla on mahdollisuus käyttää tehokasta valitusmenettelyä.
Viime vuonna toteutetut toimet ovat johtaneet tällä välin 218� kurinpitomenettelyyn tullimiehiä ja 212� kurinpitomenettelyyn poliiseja vastaan. Tähän mennessä on erotettu virasta 40� tullimiestä ja 47� poliisia. Komissio seuraa jatkossakin tällä alalla tapahtuvaa kehitystä ja hyödyntää täysimääräisesti käytettävissämme olevia välineitä varmistaakseen, että Bulgaria noudattaa kansainvälisiä normeja, ja auttaakseen sitä tässä tehtävässä. 
Ceyhun (PSE ). –
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan ilmoittaa, että Bulgarian viranomaiset ovat tällä välin esittäneet minulle anteeksipyyntönsä, sillä jouduin itse juuri tällaisen toiminnan kohteeksi matkustaessani saksalaisella passilla. En aio nyt jatkaa tämän kysymyksen käsittelyä, koska uskon, että komissio tekee jatkossakin työtä tällä alalla ja että tämä ongelma ratkaistaan mahdollisuuksien mukaan ennen vuotta� 2007. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Sähköisen kaupan kehitys on edistänyt lääketuotteiden mainostamista ja myymistä ilman reseptiä Internetissä, mikä usein vaarantaa ostajan hengen (24-vuotiaan nuoren tapaus Britanniassa).
Euroopan unionissa lääkkeiden mainostamista ja myyntiä tunnetusti säännellään tiukalla lainsäädännöllä, mutta tästä huolimatta, Internetin maailmanlaajuisuuden vuoksi, tätä lainsäädäntöä kierretään.
Onko komissiolla tietoja lääkkeiden laillisen sähköisen myynnin laajuudesta Euroopan unionissa? Onko sillä tietoja siitä, paljonko lääkkeitä kaikkiaan toimitetaan Internetin kautta joko sähköisen reseptinkirjoittamisen perusteella tai ilman sitä EU:n sisä- ja ulkopuolella? Aikooko se yhteistyössä lääkeyhtiöiden, Euroopan lääkearviointiviraston, Maailman terveysjärjestön ja Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevalvontaviraston kanssa tutkia ilmiötä ja ehdottaa toimenpiteitä, jotta vältyttäisiin niin kansalaisten terveyteen kohdistuvalta kuin heidän harhaanjohtamisensa vaaralta? Aikooko se käynnistää eurooppalaisen kuluttajien valistus- ja tiedotuskampanjan koskien niitä vaaroja, joita piilee lääkkeiden Internet-myynnissä? 
Liikanen,
   . – Yhteisön lääkelainsäädännössä säännellään tiukasti lääkkeiden hyväksyntää, markkinoille saattamista ja luokittelua, samoin kuin lääkkeiden mainontaa. Lääkkeiden välittämistä yksityishenkilöille eli farmaseutin harjoittamaa lääkkeiden myyntiä ei kuitenkaan säännellä yhteisön lääkelainsäädännössä. Eurooppalainen lääkelainsäädäntö ei näin ollen kata Internetin kautta tapahtuvaa lääkkeiden myyntiä yksityishenkilöille. Tämäntyyppistä myyntiä säännellään kansallisissa määräyksissä, joita on tarkasteltava EY:n perustamissopimuksen "yleisperiaatteiden" eli tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien 28–30� artiklan yhteydessä. Komissiolla ei näin ollen ole tarkkoja lukuja lääkkeiden laillisen sähköisen myynnin laajuudesta Euroopan unionissa. Sen käytettävissä ei ole myöskään lukuja, jotka osoittaisivat, paljonko lääkkeitä kaikkiaan toimitetaan Internetin kautta joko sähköisen reseptinkirjoittamisen perusteella tai ilman sitä EU:n sisä- ja ulkopuolella.
Lääketuotteiden Internet-kauppaa voitaisiin myös tarkastella kuluttajansuojaa etäsopimuksissa koskevan direktiivin yhteydessä. Tässä direktiivissä säädetään, että jäsenvaltiot voivat antaa tai pitää voimassa perustamissopimuksen kanssa yhteensopivia tehokkaampia säännöksiä varmistaakseen kuluttajansuojan korkeamman tason. Näillä säännöksillä jäsenvaltio voi kieltää alueellaan tiettyjen tavaroiden tai palvelujen, etenkin lääkkeiden, tarjoamisen etäsopimuksin hankittavaksi ottaen huomioon perustamissopimuksen määräykset.
Kysymystä kansallisten toimenpiteiden yhteensopivuudesta perustamissopimuksen ja erityisesti sen 28–30� artiklan kanssa käsitellään yhteisöjen tuomioistuimessa parhaillaan vireillä olevassa asiassa DocMorris� NV ja Jacques Waterval. Tässä asiassa on ensisijaisesti kyse tämäntyyppisten kansallisten toimenpiteiden suhteellisuuden tarkastelusta ja näiden toimenpiteiden perustelusta ihmisten terveyden ja elämän suojelemisella.
Lääkkeiden myynti Internetissä herättää terveydensuojeluun liittyviä ja oikeudellisia kysymyksiä. Juuri potilaiden käytettävissä olevien tietojen parantaminen on yksi keskeisistä osa-alueista komission äskettäin julkistamassa tiedonannossa Euroopan lääketeollisuuden lujittaminen potilaiden eduksi – Toimenpiteitä tarvitaan.
Komissio on sitoutunut selvittämään realististen ja käytännönläheisten puitteiden luomista toimille, jotka liittyvät reseptilääkkeitä koskevien tietojen antamiseen potilaille. Komissio aikoo lisäksi luoda Euroopan laajuisen terveysportaalin, jossa voitaisiin käsitellä näitä kysymyksiä. On kuitenkin huomattava, että on ensisijaisesti jäsenvaltioiden vastuulla antaa kuluttajille tietoa Internet-kauppaan liittyvistä vaaroista ja valvoa näitä toimintoja. Komissiolla on näin ollen ainoastaan hyvin rajalliset toimintamahdollisuudet. 
Malliori (PSE ).
    Arvoisa komission jäsen, olen tietysti pahoillani, ettei saatavillamme ole yksityiskohtaisempia tietoja tämän ongelman laajuudesta ja vakavuudesta. Sallinettekin minun kertoa teille, että lääketuotteiden sähköisen kaupan liikevaihto ylittää 5� miljardia euroa, vaikkemme edes tiedä, kuka näitä lääketuotteita myy. Asiasta tehdyt tiedustelut ovat osoittaneet, että kyseessä ovat rikolliseen toimintaan sekaantuneet henkilöt. Emme myöskään tiedä näiden lääketuotteiden alkuperää, sillä ne eivät useinkaan ole peräisin USA:n tai Kanadan kaltaisista maista vaan esimerkiksi Intiasta tai Brasiliasta. Tästä seuraa, että lääketuotteen koostumus ja sisältö ovat hyvin haitallisia eivätkä vastaa oireita. Tämän kaupankäynnin yhteydessä liikkuu myös väärennöksiä ja keksittyjä lääketieteellisiä lausuntoja, jotka vaarantavat lääketuotteen vastaanottavan henkilön hengen. Tällainenkin havainto on tehty Isossa-Britanniassa. Valitettavasti pelkästään vuonna� 2003 yli 600� Britannian kansalaista osti lääketuotteita Internetistä. Onko meidän todellakin pakko sallia tämänkaltainen mainostaminen, erityisesti kun se kohdistuu nuoriin? Suurin osa Internetin kautta markkinoille tulevista lääketuotteista on tarkoitettu ylipainoisille, joten ne koskevat myös hyvin nuoria ihmisiä. Kansallisesta lainsäädännöstä riippumatta meidän on mielestäni ryhdyttävä ehdottomasti toimiin myös yhteisön tasolla. 
Puhemies.
   Komission jäsen on pannut merkille arvoisan jäsenen lausuman, joka ei ole kysymys. Siirrymme nyt kyselytunnin toiseen osaan. Kysymyksiin vastaa kaksi komission jäsentä, ensimmäisenä jäsen Byrne.
Seuraavana on 
Kuluttaja-asioista vastaava komission jäsen ilmoitti 1.� heinäkuuta� 2003 Euroopan parlamentissa, että hän oli pyytänyt yksiköitään tutkimaan lihavalmisteita koskevien sääntöjen kehitystä. Kyseisten sääntöjen avulla rajoitetaan lihavalmisteisiin lisättävän veden määrää sekä eläinvalkuaisten käyttämistä lihan painon lisäämiseksi. Komission jäsen sanoi aikovansa tutkia alaistensa tekemiä selvityksiä voidakseen päättää, mitä asian hyväksi vielä voitaisiin tehdä.
Parlamentissa käydystä keskustelusta on kulunut neljä kuukautta. Voisiko komissio kertoa nykyisestä tilanteesta sekä tekemistään konkreettisista aloitteista, joiden tarkoituksena on suojella kuluttajia liha-alalla tapahtuvilta petoksilta ja saada heidät tiedostamaan asiaan liittyvät ongelmat? 
Byrne,
   . Haluan ensinnäkin kiittää jäsen Staesia kysymyksestä, joka koskee veden ja proteiinin lisäämistä kananlihaan. Tästä aiheesta keskusteltiin parlamentissa 1.� heinäkuuta� 2003, ja minulla on nyt tilaisuus kertoa parlamentille tämänhetkisestä tilanteesta.
Sanon aluksi pari sanaa aiheen taustasta. Kuten tiedätte, Irlannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset ovat paljastaneet vilpillisiä käytäntöjä, joiden tarkoituksena on nostaa siipikarjanlihan painoa keinotekoisesti lisäämällä siihen vettä ja proteiinia. Tällä tavoin lisätään tuotteen vesipitoisuutta, joka voi olla 40� prosenttia tai joissakin tapauksissa jopa 50� prosenttia. Olen pyytänyt tämän vuoksi yksiköitäni ryhtymään kaikkiin mahdollisiin toimiin tämän valitettavan tilanteen korjaamiseksi.
Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaisten tekemän ehdotuksen pohjalta yksikköni ovat valmistelleet komission direktiiviä, jonka myötä tällaisten tuotteiden elintarvikemerkinnöissä mainittaisiin, että niihin on lisätty vettä.
Direktiiviehdotuksesta on keskusteltu jäsenvaltioita edustavien asiantuntijoiden sekä asianosaisten kanssa. Direktiiviehdotuksessa vaaditaan, että tuotteen nimeen sisällytetään maininta "lisätty vettä" sekä lisätyn veden prosenttimäärä.
Olen kuitenkin edelleen sitä mieltä, että sellaisten tuotteiden merkitseminen, joihin on lisätty vettä, on vasta toiseksi paras ratkaisu, jos veden lisäämisen tarkoituksena on pelkästään nostaa keinotekoisesti tuotteen painoa ja johtaa näin kuluttajaa harhaan. Pidän halveksittavana käytäntöä, jossa elintarvikkeeseen lisätään vettä kuluttajan harhaan johtamiseksi. Olenkin pyytänyt yksiköitäni uudelleen tutkimaan, onko tätä käytäntöä mahdollista kieltää yhteisön voimassa olevan lainsäädännön nojalla, ja tätä työtä tehdään komissiossa parhaillaan. 
Staes (Verts/ALE ).
    Arvoisa komission jäsen, kiitän vastauksestanne. Haluaisin esittää muutamia lisäkysymyksiä. Keskustelussa on puhuttu toistaiseksi näistä Irlannissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa havaituista, Alankomaista peräisin olevista käytännöistä. Onko komissiolla nyt mitään käsitystä siitä, onko näitä käytäntöjä esiintynyt myös muissa jäsenvaltioissa?
Ilmoititte parlamentissa 1.� heinäkuuta� 2003 käydyssä keskustelussa, että jäsenvaltiot ja komissio tiivistävät yhteistyötään petostenvalvonnan tehostamiseksi. Mihin toimiin komissio on nyt tältä osin ryhtynyt?
Vastasittekin jo useisiin muihin kysymyksiin, joita aioin esittää. Ilmoititte 1.� heinäkuuta kuitenkin myös sen, että komissio olisi aikeissa laatia lihavalmisteita koskevia vaatimuksia. Tuotteisiin lisättävän veden osalta olette vastannut tähän kysymykseen. Entä muiden proteiinien lisääminen lihaan – "kananlihaan", joka sisältää nauhan- tai sianlihan proteiineja? Mikä on tilanne tältä osin? Onko nähdäksenne mahdollista kieltää tämä käytäntö kokonaan? Vastauksenne viimeinen osa pitää mielestäni täysin paikkansa. Tämä käytäntö on todellakin ehdottoman tuomittava, ja tällaiset käytännöt pitäisi kieltää kokonaan. Onko teillä mitään käsitystä siitä, milloin tällainen kielto mahdollisesti asetettaisiin ja onko tällaisen kiellon määrääminen ylipäätään mahdollista? 
Byrne,
   . Tutkimuksia tehdään yhdessä jäsenvaltioiden kanssa, ja voin todeta, että mainittu käytäntö näyttää jatkuvan. Jäsenvaltiot ja komissio ovatkin edelleen huolissaan tilanteesta.
Tämän tilanteen seurauksena on ryhdytty useisiin toimiin, jotka eivät koske pelkästään tutkimuksia. Olen myös pyytänyt yksiköitäni tekemään yksityiskohtaisen oikeudellisen selvityksen tällä hetkellä voimassa olevasta, tämänkaltaista tilannetta koskevasta lainsäädännöstä. Olen pyytänyt selvitystä erityisesti neuvoston direktiivistä� 71/18/ETY, sillä uskomme, että tässä säännöksessä kielletään veden ja hydrolysoidun proteiinin lisääminen tuotteeseen sen vesipitoisuuden lisäämiseksi. Neuvoston direktiiviä koskeva oikeudellinen selvitys on parhaillaan tekeillä. Aikomuksenani on laatia tämän selvityksen valmistuttua komission tiedonanto, joka esitetään jäsenvaltioille.
Tässä vaiheessa on vielä hieman aikaista antaa teille yksityiskohtaisempia tietoja meneillään olevista tutkimuksista sekä oikeusasemaa ja jo voimassa olevaa lainsäädäntöä koskevasta selvityksestä. Toivon kuitenkin, että voin verrattain pian antaa nämä tiedot ja esittää tiedonannon, josta parlamentti voi keskustella aikanaan. 
Kauppi (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kysyisin arvoisalta komission jäseneltä, onko tämän tutkimuksen yhteydessä, jossa tutkitaan lihavalmisteita koskevien sääntöjen kehitystä, mahdollista tutkia myös näitä rajoituksia, jotka koskevat koneellista lihan ja luuaineksen erottamista. Esimerkiksi siipikarjan osalta tämä rajoitus, jossa kielletään koneellinen lihan ja luiden erottelu, kuulostaa aika hullulta; tietenkin ymmärrän, että tällainen on tarpeen naudanlihan osalta BSE-taudin leviämisen ehkäisemiseksi. Olen kuullut, että komissiossa suunnitellaan tällaista myös siipikarjaa koskevaa kieltoa, joka aiheuttaisi muun muassa broilerituotannolle merkittäviä taloudellisia kustannuksia, eikä voida pitää järkevänä, että myös siipikarjan lihan ja luiden koneellinen erottelu totaalisesti kiellettäisiin. Voitteko kertoa, onko tässä tiedonannossa, jonka komissio tulee antamaan, tarkoitus käsitellä myös laajemmin näitä lihavalmisteita koskevia säännöksiä? 
Byrne,
   . Edellä mainitsemassani tiedonannossa on määrä tarkastella tilannetta, jota jäsen Staes käsitteli kysymyksessään. Tiedonannossa keskitytään toisin sanoen käsittelemään kysymyksiä, jotka koskevat veden ja hydrolysoidun proteiinin lisäämistä lihavalmisteisiin ja erityisesti siipikarjanlihavalmisteisiin tuotteen vesipitoisuuden lisäämiseksi. Tämä on siis mainitsemani tiedonannon tarkoitus.
Toisen kysymyksessä mainitsemanne asian osalta voin vain todeta, että pohdimme parhaillaan kaikkia elintarvikkeiden turvallisuuden kannalta merkityksellisiä seikkoja. En voi tällä erää vastata kysymykseenne siitä, onko mainitsemanne erityiskysymys yksi näistä seikoista, mutta voin selvittää asiaa. Jos kirjoitatte minulle tämän aiheen tiimoilta, annan teille yksityiskohtaisemman vastauksen. 
Whitehead (PSE ).
    Pyydän komission jäsentä kertomaan meille kaksi asiaa. Harkitseeko hän ensinnäkin erityisten prosenttirajojen asettamista tuotteeseen lisättävälle vedelle? Olen ymmärtänyt, että tuotteeseen lisättävän veden enimmäismääräksi kaavaillaan noin 20:tä� prosenttia, kun tuotteet voivat tällä hetkellä sisältää vettä 40 ja jopa 50� prosenttia.
Toiseksi ymmärtääkö komission jäsen, että tämän huijauksen takana olevat henkilöt sanoivat Britannian televisiossa, että heillä on käytettävissään idioottivarmoja keinoja peittää sellaisen proteiinin lisääminen tuotteeseen, jonka alkuperä ei vastaa tuotteeseen merkittyä alkuperää? Pyytääkö komission jäsen Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaista (EFSA) tai vastaavaa elintä tutkimaan, miten näitä menetelmiä on voitu jatkaa tällä tavalla? Näillä menetelmillä on petetty kuluttajia ja aiheutettu kansanterveydellinen skandaali. 
Byrne,
   . Minun on todettava jäsen Whiteheadille, etten hyväksy käytäntöä, jossa tuotteeseen lisätään vettä sen täyttämiseksi ja painon lisäämiseksi, jotta kuluttajat harhautuisivat uskomaan, että he ostavat enemmän proteiinia kuin tosiasiassa ostavatkaan. Kyseessä on selvästi harhaanjohtava käytäntö, jonka tarkoituksena on huijata kuluttajaa. Minulla ei näin ollen ole mitään aikomusta asettaa enimmäismäärää tuotteeseen lisättävälle vedelle, sillä vaikka vettä lisättäisiinkin vain 20 prosenttia, sekin riittää johtamaan kuluttajaa harhaan.
Komissiossa parhaillaan tehtävän työn yhteydessä käsitellään myös kysymystä siitä, voidaanko tällaisen proteiinin lisäämistä tuotteeseen peittää. Keskityn nyt kuitenkin siihen, että komissio pystyy esittämään ehdotuksen, joka tukeutuu mihin tahansa tällä hetkellä mahdollisesti olemassa olevaan oikeusperustaan. Selvitämme toisin sanoen sitä, onko tällä hetkellä voimassa lainsäädäntöä, jonka voidaan tulkita kieltävän tämän nimenomaisen toiminnan. Tähän seikkaan keskitän nyt huomioni. Muut kysymykset ovat myös tärkeitä, kuten aivan oikein huomautitte, ja käsittelemme niitä aikanaan. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Belgian diskoihin, kirjakauppoihin ja yökioskeihin on joitakin kuukausia sitten ilmaantunut uusi hittituote: pahvikotelo, johon tupakka-askin voi sujauttaa ja näin piilottaa askiin painetun varoitustekstin. Juuri näiden varoitusten on 30.� syyskuuta� 2003 alkaen täytettävä 30� prosenttia tupakka-askin etukannesta ja vähintään 40� prosenttia takakannesta, kuten Euroopan unionin direktiivissä 2001/37/EY(1) vaaditaan.
Tuotteen suunnittelijoiden tarkoitus on selvä: piilottaa varoitustekstit värillisillä koteloilla ja aikaa myöten kaupallisilla mainoksilla.
Onko komissio tietoinen asiasta? Tietääkö se myös, että kyseessä ovat vauhdilla laajenevat markkinat, jotka koskettavat kahtatoista jäsenvaltiota viidestätoista? Aikooko se toteuttaa jäsenvaltioiden kanssa toimenpiteitä saadakseen tämän selvästi direktiivin 2001/37/EY hengen vastaisen kaupan loppumaan? Tai voisiko se ainakin tutkia, mihin oikeudellisiin keinoihin olisi mahdollista turvautua? 
Byrne,
   . Yhteisö harjoittaa johdonmukaista ja kokonaisvaltaista tupakoinnin torjuntapolitiikkaa lainsäädännöllään, jossa säännellään tupakkatuotteiden sisältöä, pakkauksia ja merkintöjä.
Vaikka yhteisö on kyennyt kehittämään tiukan tupakkatuotteita koskevan lainsäädännön, se kohtaa päivittäin haasteita oikeusriidoista tämän lainsäädännön säännösten virheelliseen täytäntöönpanoon.
Arvoisa jäsen kysyy, ovatko pahvikotelot, joihin savukeaskit pannaan varoitustekstin piilottamiseksi, direktiivin hengen vastaisia. Tätä kysymystä on pohdittava tupakkatuotteita koskevan direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä. Kyseisen direktiivin 5� artiklassa edellytetään, että tervan, nikotiinin ja hiilimonoksidin määrät on painettava savukepakkauksen kylkeen. Samoin kussakin savukepakkauksessa on oltava yleis- ja erityisvaroituksia, jotka kattavat vähintään 30� prosenttia savukepakkauksen etukannesta ja vähintään 40� prosenttia takakannesta ja joiden tarkoituksena on tiedottaa kuluttajille tupakoinnin vaaroista.
Yksi tupakkatuotteita koskevan direktiivin tärkeimmistä tavoitteista on saada kuluttajat selkeiden ja näkyvien varoitustekstien avulla tietoisiksi tupakoinnin terveysvaikutuksista. Tältä osin direktiivissä säädetään, etteivät muut merkinnät tai kuvat taikka pakkauksen avaaminen saa millään tavalla peittää näitä merkintöjä.
Jos savukeaski ja pahvikotelo myydään erikseen, voitaisiin väittää, ettei tämä ole suoraan direktiivin säännösten vastaista, koska direktiivi koskee tupakkatuotteiden myyntiä eikä pahvikotelon myyntiä. Jos kuluttaja ostaa pahvikotelon vapaaehtoisesti, kyse on kuluttajan tekemästä henkilökohtaisesta päätöksestä. Kuluttaja on tällöin varmasti huomannut varoitustekstit muttei ilmeisestikään halua nähdä niitä. Tässä tapauksessa on siis saavutettu direktiivin tavoite tiedottaa kuluttajalle tupakoinnin terveysvaikutuksista.
Jos savukkeiden valmistajat kuitenkin edistävät pahvikotelon myyntiä suoraan tai välillisesti ja jos pahvikoteloa esimerkiksi jaetaan ilmaiseksi tupakkatuotteita myyvissä liikkeissä, vaikka pahvikoteloa pidettäisiinkin esillä tai myytäisiin erillään tupakkatuotteista, tämä saattaa vaikuttaa direktiivin soveltamisalaan kuuluvaan tupakkatuotteiden myyntiin ja vaarantaa näin direktiivin tehokkaan vaikutuksen. Pahvikotelon myyntiä voitaisiin tässä tapauksessa pitää direktiivin hengen vastaisena, kuten arvoisa jäsen väittää.
Komissio on tietoinen esimerkiksi siitä, että joissakin tapauksissa näitä pahvikoteloita myydään hallituksen luvalla toimivissa tupakkatuotteita myyvissä liikkeissä ja että nämä liikkeet saavat pahvikoteloita mainostavia esitteitä samoilta jakeluyhtiöiltä, jotka toimittavat niille tupakkatuotteita. Jäsenvaltioiden tehtävänä on ryhtyä kaikkiin tarvittaviin toimiin direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi. Komissio kehottaa direktiivin täytäntöönpanosta vastuussa olevia kansallisia viranomaisia valppauteen tässä suhteessa. Yhteisöllä on tehokas oikeudellinen väline, joka on pantava asianmukaisesti täytäntöön.
Komissio selvittää kaikkia direktiivin täytäntöönpanon yhteydessä esille nousevia käytännön kysymyksiä ja tiedottaa niistä parlamentille vuoden� 2004 loppuun mennessä. 
Ries (ELDR ).
    Jos olen ymmärtänyt arvoisan komission jäsenen sanat oikein, tähän asiaan liittyy kaksi keskeistä näkökohtaa, joista toinen on mahdollinen halu tarjota tätä ilmaispakkausta tupakkatuotteiden myynnin yhteydessä. En puhu nyt omasta puolestani vaan niiden monien parlamentin jäsenten puolesta, jotka ovat käyneet taistelua rinta rinnan komission jäsenen kanssa koko tämän ennaltaehkäisevän ja tärkeän direktiivin valmistelun ajan, kun sanon uskovani, että keskustelemme nyt elintärkeistä kysymyksistä. Tätä seikkaa on korostettava! Haluammekin tuoda julki, että meidän on äärimmäisen vaikea hyväksyä tällaista oikeudellista fatalismia. Vaikka kaikki meistä eivät olekaan oikeusalan asiantuntijoita, emme ole myöskään naiiveja vaan täysin tietoisia siitä, että tähän ongelmaan on äärimmäisen vaikea löytää oikeudellista ratkaisua. Toivomme kuitenkin, että sellainen on olemassa. Meidän on kuitenkin myös erittäin vaikea hyväksyä sitä, että tällä hetkellä myydään valtavia määriä näitä pieniä esineitä, joita jotkut pitävät pelkästään hauskanpidon välineinä mutta joita ei voida mitenkään hyväksyä ja jotka vaikuttavat direktiivimme tavoitteen saavuttamiseen ja tekevät sen jopa tyhjäksi. Arvoisa komission jäsen, määrä on 50� 000� kappaletta päivässä, ja tämä luku koskee vain yhtä merkkiä!
Nämä pahvikotelot ovat muotituote lähes kaikissa jäsenvaltioissa. Mainitsin kysymyksessäni 12� jäsenvaltiota, mutta tätä ongelmaa esiintyy luonnollisesti kaikissa jäsenvaltioissa ja ehdokasvaltioissa. Mielestäni meidän onkin tehtävä nyt totista lainsäädäntötyötä. Meidän on löydettävä tähän ongelmaan ratkaisu, etenkin kun komissio, jota tuemme tupakoinnin vastaisessa taistelussa, ehdottaa pidemmälle meneviä toimia, kuten valokuvien painamista savukeaskeihin. Nämä valokuvat tekevät pahvikotelomuodista entistäkin houkuttelevamman, vauhdittavat entisestään koteloiden myyntiä ja vahvistavat halua peittää todellisuus. Mitä voimme tehdä, jos näin tapahtuu?
Toisen näkökohdan osalta voidaan kysyä, ovatko myös tupakkatuotteiden valmistajat ottamassa näitä pahvikoteloita myyntiin. Useimmiten näin ei ole, mutta joissakin tapauksissa näitä pahvikoteloita tarjoavat savukkeensytyttimien valmistajat, mikä liippaa jo aika läheltä. 
Byrne,
   . Olen täysin samaa mieltä kysymykseenne sisältyvästä olettamuksesta. Käsittelette kysymyksenne viimeisessä osassa sitä, ovatko myös tupakkateollisuus ja tupakkatuotteiden vähittäismyyntipisteet todellakin mukana näiden pahvikoteloiden myynnissä. Kuten aiemmin totesin, näyttää olevan jonkinlaista näyttöä siitä, että hallituksen rahoittamat tupakkatuotteita myyvät liikkeet saattavat olla osallisina tässä toiminnassa.
Se miten laajasti näitä tuotteita mahdollisesti myydään tai jaetaan ilmaiseksi tupakkatuotteiden myynnin yhteydessä on asia, jota on tarkasteltava ja joka on ratkaistava erityisesti lainsäädännön täytäntöönpanon yhteydessä, joka kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan.
Jos kyseessä on kuitenkin kaksi täysin erillistä ja selvästi erotettavaa liiketointa, joista yksi on savukkeiden ostaminen ja toinen mainitun kaltaisen pahvikotelon ostaminen toisessa liikkeessä toisella alueella – yksilöllähän on vapaus tehdä savukeaskillaan mitä haluaa – olemme nähdäkseni tulossa tällaisten tapausten kohdalla pisteeseen, jossa sääntelemisestä tulee vaikeampaa. Tosiasiahan kuitenkin on, kuten aiemmin totesin, että savukeaskin ostajan tietoon on saatettu, että savukeaski sisältää nämä tiedot, ja ostaja on myös ollut niistä tietoinen. Savukeaskiin voidaan sisällyttää myös mainitsemanne valokuvat, jos kyseinen jäsenvaltio päättää painattaa ne pakkaukseen, vaikkei sitä olekaan velvoitettu tekemään niin. Näin meneteltäessä kuluttajalle annetaan tietoa tässä lainsäädännössä tarkoitetulla tavalla. Tällaisessa tapauksessa lainsäädäntöä ei siis kierretä.
Näiden pahvikoteloiden myyntiin liittyy kuitenkin kysymyksiä. Meidän on ensinnäkin turvattava lainsäädännön asianmukainen täytäntöönpano ja toiseksi varmistettava, ettemme puutu yksilön vapauteen tehdä omalla omaisuudellaan mitä haluaa – myös oloissa, joissa me emme sitä hyväksyisi. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Komissio on varmasti tietoinen, että vuonna� 2001 Euroopan parlamentti hyväksyi äänestyksessä kuljetusmatkojen yleiseksi enimmäispituudeksi kahdeksan tuntia tai 500� kilometriä kuljetettaessa eläimiä teurastettaviksi tai edelleen lihotettaviksi. Eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevä komission tiedekomitea totesi, että "eläinten hyvinvointi yleensä heikkenee kuljetusmatkan pidentyessä. Näin ollen matkojen olisi oltava mahdollisimman lyhyitä". Komissio ei ole sisällyttänyt matkan yleistä enimmäispituutta antamaansa asetusehdotukseen. Aikooko komissio kuitenkin nyt esitettyjen tietojen valossa kannattaa tällaista rajoitusta, jos parlamentti esittää sitä uudelleen antaessaan lausuntonsa ehdotuksesta asetukseksi? 
Byrne,
   . Komissio hyväksyi 16.� heinäkuuta ehdotuksensa, joka koskee eläinten suojelua kuljetuksen aikana. Komission ehdotus merkitsee eurooppalaisten eläinten kuljetusta koskevien sääntöjen perinpohjaista tarkistamista.
Komissio on tietoinen, että parlamentti ja muutamat jäsenvaltiot olivat vaatineet kuljetusmatkojen rajoittamista kahdeksaan tuntiin tai 500� kilometriin. Asiaa käsittelevistä tieteellisistä ohjeista pitäisi kuitenkin käydä erittäin selväksi, ettei tiedekomitea suositellut eläinkuljetuksille erityisiä aikarajoja keinona eläinten hyvinvoinnin parantamiseksi.
Komission ehdotuksessa otetaan täysimääräisesti huomioon tiedekomitean lausunto ja sidosryhmiä koskevan laajan kuulemisprosessin tulokset.
Komissio päätti, että kuulemisprosessin tulokset voitaisiin ottaa parhaiten huomioon ehdottamalla kuljetusaikoja, jotka vastaisivat kuljettajiin sovellettavia ajo- ja lepoaikoja koskevia sääntöjä. Näin ollen olisi mahdollista saavuttaa paljon yksinkertaisemminkin yksi ensisijaisista tavoitteistani, joka on tiukennettujen eläinten suojelua koskevien sääntöjen tehokas täytäntöönpano. Ajo- ja lepoaikoja koskevien sääntöjen noudattamista valvottaisiin ajopiirturin avulla.
Odotan parlamentin näkemyksiä ehdotuksestamme ja toivon ehdotuksen pikaista käsittelyä neuvostossa. Olisi epätarkoituksenmukaista ryhtyä spekuloimaan ehdotuksen käsittelyn mahdollista lopputulosta, kun otetaan huomioon kullekin unionin toimielimelle EY:n perustamissopimuksessa määrätyt tehtävät. 
McKenna (Verts/ALE ).
    Olen oikeastaan hieman pettynyt, koska eläimiä Lähi-itää myöten kuljettavien ajoneuvojen kuljettajia koskevat säännöt ja eläinten kuljetusolot näyttävät poikkeavan toisistaan suuresti.
Eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevä komission tiedekomitea totesi lausunnossaan, että eläinten hyvinvointi heikkenee kuljetusmatkan pidentyessä. Arvoisa komission jäsen, kuten mainitsitte, parlamentti ehdotti kuljetusmatkojen enimmäispituudeksi kahdeksaa tuntia. Jos kuljetusmatka olisi yhdeksän tuntia ja sen jälkeinen lepojakso 12 tuntia, minkä jälkeen seuraisi taas toinen yhdeksän tunnin ajojakso ja 12 tunnin lepojakso, kuljetusta voitaisiin jatkaa näin loputtomiin. Olisimme tilanteessa, jossa eläimiä voitaisiin kuljettaa maapallon ympäri ja taas takaisin. Kuljetusta voitaisiin siis jatkaa, kunnes eläimet lopulta kuolevat. Tämä on täysin turhaa.
On selvää, että meidän pitäisi pyrkiä kannustamaan siihen, että eläimet teurastetaan mahdollisimman lähellä alkuperäpaikkaansa. Meidän on päästävä eroon ylipitkistä kuljetusmatkoista, erityisesti kun eläimiä kuljetetaan niinkin kaukaisiin paikkoihin kuin Lähi-itään. Toivon, että komissio tarkastelee ehdotustaan uudelleen ja esittää kuljetusmatkoille enimmäispituutta nykyisen tilanteen sijasta, jossa eläimiä voidaan kuljettaa pitkiäkin matkoja lepojaksojen välillä. Komission ehdotus ei riitä varmistamaan eläinten hyvinvointia, kuten myös tutkijat ovat huomauttaneet. Toivon, että komissio ottaa tämän huomioon.
Pitkällä aikavälillä meidän on pohdittava eläinten hyvinvointia ja luotava kannustimia pitkän matkan kuljetusten tarpeen vähentämiseksi. Arvoisa komission jäsen, tätä tarvetta ei vähennetä luomalla tilanne, jossa pitkän matkan kuljetuksia voidaan jatkaa. 
Byrne,
   . Otan huomioon arvoisan jäsenen esittämät huomautukset samoin kuin sen, että hän on komission eläinkuljetuksia koskevan ehdotuksen varjoesittelijä. Olen myös tietoinen siitä, että parlamentin on vielä nimitettävä mietinnön pääesittelijä, mikä tapahtuu varmastikin erittäin pian.
Mietintö saatetaan tämän jälkeen käsiteltäväksi tavanomaiseen tapaan. Mietintö esitellään parlamentille keskustelua varten, ja komissio käsittelee kaikkia parlamentin esittämiä tarkistuksia tavanomaiseen tapaansa. Sitten voimme käydä perinpohjaista keskustelua esille nostetuista kysymyksistä.
Tällä välin otan huomioon arvoisan jäsenen asiasta esittämät huomautukset. 
Purvis (PPE-DE ).
    Voisitteko pitää tätä lainsäädäntöä tarkastellessanne mielessä, että siinä olisi luonnollisesti hyvä olla tiettyä joustavuutta? Esimerkiksi jos kuljetuksissa noudatetaan tiukasti yhdeksän tai kahdeksan tunnin ajoaikaa, jota seuraa aina lepojakso, saatetaan olla hyvinkin lähellä lopullista määräpaikkaa. Tällaisissa tapauksissa on varmastikin parempi, että matkaa jatketaan vielä tunti tai kaksi kuin että pysähdytään lepäämään 12 tunniksi, minkä jälkeen ajoa jatketaan vielä pari tuntia. Vetoan teihin, että harkitsisitte tiettyä joustavuutta kaikkien eläinkuljetuksia koskevien säännösten soveltamisessa. 
Byrne,
   . Otan jäsen Purvisin esittämän ajatuksen huomioon; hän on esittänyt tämän näkemyksen minulle aiemminkin. Joustavuus on yksi monista kysymyksistä, joita puheenjohtajavaltio pohtii ottaessaan kantaa komission ehdotukseen. Parlamentti ja neuvosto pohtivat tavanomaisessa säädösehdotuksen hyväksymismenettelyssä todennäköisesti näitä ja muita kysymyksiä, kun ne esittävät komission ehdotukseen tarkistuksia, joiden tarkoituksena on löytää oikea etenemistapa.
Minun tehtäväni ei ole esittää tässä vaiheessa uusia ehdotuksia vaan pikemminkin vastata kaikkiin tarkistuksiin, joita parlamentti tai myös ministerineuvosto mahdollisesti esittävät.
Totean lopuksi ottaneeni huomioon esittämänne ajatuksen, josta keskustelemme varmasti myöhemmin. 
Lucas (Verts/ALE ).
    Minäkin olen huolestunut komission eläinkuljetuksia koskevasta ehdotuksesta. Yhdistynyt kuningaskunta pitää tällä hetkellä hallussaan EU:n eläinkuljetuksia koskevaan lainsäädäntöön liittyvää poikkeusta, jolla kielletään hevosten ja ponien kuljettaminen Yhdistyneestä kuningaskunnasta mantereelle teurastettaviksi. Kuten tiedätte, Yhdistyneessä kuningaskunnassa on New Forestin ja Dartmoorin alueilla useita puolikesyjä ponilaumoja.
Komission äskettäin julkistama eläinkuljetuksia koskeva ehdotus pakottaa käsittääkseni Yhdistyneen kuningaskunnan kumoamaan tämän poikkeuksen ja sallimaan satojen ellei tuhansien hevosten ja ponien kuljettamisen teurastettaviksi Ranskaan, Belgiaan ja Italiaan. Komission ehdotus on mielestäni kerrassaan tyrmistyttävä, kun otetaan huomioon, että Britannia on hevosharrastajien kansakunta, ja tunnustetaan brittiläisten hevosiin ja poneihin liittämät erityiset kulttuuriarvot.
Voiko komissio tukea jatkossa tarkistusta, jota aion esittää ympäristöasioiden valiokunnassa ja jonka myötä Yhdistyneen kuningaskunnan sallittaisiin kieltää hevosten ja ponien kuljettaminen Yhdistyneestä kuningaskunnasta teurastettaviksi tai edelleen lihotettaviksi? 
Byrne,
   . Olen tietoinen esille tuomistanne seikoista. Huomionne sisälsi kuitenkin joitakin asiavirheitä.
Mitään poikkeusta ei ole tällä hetkellä voimassa. Aiemmin voimassa ollut poikkeus kumottiin vuonna� 1995. Näin ollen olisi väärin väittää, että parhaillaan pohdittavana oleva säädösehdotus muuttaisi mitenkään aiemmin vallinnutta tilannetta.
Keskustelin muuten tänä aamuna kolleganne Parishin kanssa tästä samasta aiheesta. Tiedän, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa ollaan huolestuneita asiasta. Olen esittänyt omat näkemykseni ja otan huomioon parlamentin jäsenten esittämät huomautukset. Näkemykseni saavat jonkinlaista julkisuutta Yhdistyneen kuningaskunnan lehdistössä huomenna, mikä on ymmärrettävää. Olen pyytänyt yksiköitäni tarkastelemaan tätä erityiskysymystä sellaisen ratkaisun löytämiseksi, josta saattaisitte pitää, samalla kun varmistetaan, ettei sisämarkkinoiden toimintaa koskevia sääntöjä rikota. Asia on siis pohdittavana. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
EU:n terveysministerit päättivät Ruotsin aloitteesta kesäkuussa� 2001 pyytää komissiota laatimaan yhteisön strategian alkoholin haittavaikutusten vähentämiseksi. Säännöllinen alkoholin kulutus ja nuorten runsas alkoholin käyttö yleistyy tietyissä jäsenvaltioissa. Nuorena aloitetun runsaan alkoholin käytön, huumeiden käytön ja rikollisuuden välillä vallitsee selvä yhteys. Alkoholi aiheuttaa huomattavia ongelmia myös useissa unioniin liittyvissä maissa. Kuinka pitkälle komissio on edennyt alkoholihaittojen vähentämiseen tähtäävän kattavan yhteisön strategian laatimisessa ja eri toimenpiteitä koskevan aikataulun vahvistamisessa? 
Byrne,
   . Yhdyn täysin arvoisan jäsenen ilmaisemaan huoleen tästä tärkeästä kysymyksestä. Alkoholi on yksi huomattavimmista terveyteen vaikuttavista tekijöistä yhteisössä. Vakuutan teille, että komissio keskittyy yhteisön kansanterveysstrategiaa kehittäessään myös vähentämään alkoholihaittoja.
Yhteisö hyväksyi Ruotsin puheenjohtajakauden aikana kesäkuussa� 2001 kaksi tärkeää alkoholipolitiikkaa käsittelevää asiakirjaa, nimittäin arvoisan jäsenen mainitsemat neuvoston 5.� kesäkuuta� 2001 tekemät päätelmät yhteisön strategiasta alkoholin haittavaikutusten vähentämiseksi sekä neuvoston suosituksen lasten ja nuorten alkoholinkäytöstä (2001/458/EY). Yksi tärkeä askel näiden asiakirjojen valmistelussa oli Tukholmassa helmikuussa� 2001 pidetty nuorten alkoholinkäyttöä koskeva konferenssi.
On korostettava, että alkoholi on paitsi tärkeä terveyspoliittinen kysymys myös kiistanalainen ja poliittisesti arkaluonteinen aihe sekä yhteisön tasolla että jäsenvaltioissa. Yhteisön strategiaa on suunniteltava huolellisesti yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa, ja tämän strategian on myös tukeuduttava todisteisiin. Meidän on näin ollen arvioitava eri toimenpiteitä samoin kuin jäsenvaltioissa vallitsevia erilaisia tilanteita.
Uuden kansanterveysalan toimintaohjelman hyväksyminen on antanut komissiolle tehokkaan välineen alkoholin haittavaikutusten vähentämistä koskevan strategian valmistelemiseksi.
Ensinnäkin uuden kansanterveysalan toimintaohjelman terveyttä koskevaa tietoa ja tietämystä käsittelevässä osiossa mainittu alkoholiraportti on määrä saada valmiiksi vuoden 2004 loppuun mennessä. Raportissa käsitellään alkoholin aiheuttamia taloudellisia ja sosiaalisia rasituksia, mukaan luettuina kysymykset alkoholin mainonnasta sekä lasten ja nuorten suojelusta.
Toiseksi: toivottavasti jo ensi vuoden alussa perustetaan asiantuntijaorganisaatioiden verkosto tukemaan nuorten alkoholinkäyttöä koskevan neuvoston suosituksen täytäntöönpanoa ja kehittämään alkoholihaittojen vähentämiseen tähtäävää yhteisön strategiaa, johon on viitattu arvoisan jäsenen mainitsemissa neuvoston päätelmissä.
Komissio on asettanut äskettäin alkoholia ja terveyttä käsittelevän työryhmän, jossa jäsenvaltioiden edustajat keskustelevat yhteisön alkoholipolitiikan eri näkökohdista ja erityisesti siitä, miten jäsenvaltiot panevat täytäntöön nuorten alkoholinkäyttöä koskevaa neuvoston suositusta. Työryhmä antaa meille myös mahdollisuuden seurata tilannetta uusissa jäsenvaltioissa.
Komission on määrä antaa vuoden 2005 lopussa kertomus nuorten alkoholinkäyttöä koskevan neuvoston suosituksen täytäntöönpanosta. Kertomuksessa tarkastellaan sitä, missä määrin ehdotetut toimenpiteet toimivat tehokkaasti, sekä pohditaan toimenpiteiden tarkistamisen tai lisätoimien tarpeellisuutta.
Komissio tutkii myös yhdessä WHO:n Euroopan aluetoimiston ja jäsenvaltioiden kanssa mahdollisuutta järjestää vuonna� 2005 alkoholia, terveyttä ja yhteiskuntaa koskeva Tukholman vuoden� 2001 konferenssin seurantakonferenssi. Tämän konferenssin tulosten sekä nuorten alkoholinkäyttöä koskevan neuvoston suosituksen täytäntöönpanoon liittyvän kertomuksen avulla voimme määritellä strategian, joka vastaa tilannetta laajentuneessa Euroopan unionissa.
Samalla kun yhteisössä edistytään alkoholin haittavaikutusten vähentämisessä, emme saisi unohtaa jäsenvaltioidemme keskeistä asemaa näiden ilmiöiden torjunnassa. Integroitu lähestymistapa alkoholinkäyttöön liittyvien ongelmien torjumiseksi edellyttää kaikkien asianosaisten, siis perheiden, koulujen, työnantajien, alkoholiteollisuuden, mainostajien ja kansallisten lainsäätäjien yhteistoimintaa. Alkoholinkäyttöön liittyvien ongelmien torjumiseen voitaisiin myötävaikuttaa merkittävästi panemalla tehokkaasti täytäntöön voimassa olevaa kansallista lainsäädäntöä, jossa säännellään alkoholinkäyttöön liittyviä kysymyksiä rattijuopumuksesta alkoholin ostamisen ikärajoihin. 
Sandberg-Fries (PSE ).
    Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä vastauksesta. Tulkitsen sen tarkoittavan, että komission alkoholihaittojen vähentämistä koskevaa työtä ollaan tehostamassa ja että tämä työ johtaa useisiin käytännön toimiin. Toistaiseksi olemme valitettavasti nähneet komission hyväksyvän auliisti toimia, joilla pikemminkin lisätään kuin vähennetään alkoholinkulutusta.
Viimeisin esimerkki tästä nähtiin vasta eilen maanantaina. Komissio vaati niin sanotussa perustellussa lausunnossaan Ruotsia kumoamaan kieltonsa, joka koskee riippumattomien tuontivälittäjien kautta tapahtuvaa alkoholijuomien tuontia yksityiskäyttöön, jolloin ostajan ei tarvitse käyttää välikätenä valtiollista alkoholin vähittäismyyntimonopolia. Tämän toimenpiteen seurauksena olisi lähes mahdotonta valvoa alkoholin ostajien ikää ja oikean alkoholiveron periminen vaikeutuisi huomattavasti.
Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen haluan esittää komission jäsenelle lisäkysymyksen. Jos aiomme laatia tätä tärkeää kansanterveydellistä ongelmaa koskevan strategian, eikö komission eri yksiköiden olisi tarkoituksenmukaista työskennellä saman tavoitteen saavuttamiseksi? 
Byrne,
   . Komissiolla ei ole mitään aikomusta lisätä alkoholinkulutusta Euroopan unionissa tai jäsenvaltioissa, eikä tämä ole myöskään sen politiikkojen tavoitteena. Kuten olen osoittanut teille, pääosastoni ja muiden komission yksiköiden parhaillaan toteuttamilla toimilla pyritään vähentämään erityisesti nuorten säännöllistä alkoholinkäyttöä.
Tätä ilmiötä esiintyy useissa muttei kaikissa jäsenvaltioissa. Se on kuitenkin jäsenvaltioiden oma asia. Alkoholinkulutus ja siihen liittyvät ongelmat ovat kansalliseen toimivaltaan kuuluva asia, ja olisi väärin odottaa, että Euroopan unionin politiikoilla pyritään kannustamaan tai vähentämään alkoholinkulutusta. Voimme toimia ainoastaan sen toimivaltamme rajoissa, joka meillä on Euroopan unionissa. Alkoholinkulutus on ensisijaisesti jokaisen yksittäisen jäsenvaltion vastuulla, ja joissakin jäsenvaltioissa ongelma on suurempi kuin toisissa. Niiden jäsenvaltioiden, joissa tämä ongelma on suurempi, pitäisi varmistaa, että ne toteuttavat kansallisia politiikkoja, joilla tämä ongelma pyritään ratkaisemaan. 
Puhemies.
   Vaikka olemmekin ylittäneet kysymyksille varatun 30� minuutin määräajan, käsittelemme vielä yhtä kysymystä, jos komission jäsenelle sopii.
Seuraavana on 
Eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevä komission tieteellinen komitea julkaisi vuonna� 1998 kertomuksen, jossa pääteltiin, että pakkoruokinta, sellaisena kuin sitä nykyisin harjoitetaan, vahingoittaa lintujen hyvinvointia.
Onko komissio sitä mieltä, että tällaisen julman käytännön jatkumisen salliminen Euroopan unionissa on häpeällistä erityisesti, kun yritämme vakuuttaa muuta maailmaa siitä, että karjamme hyvinvointia koskevat normit ovat hyvät? Milloin komissio aikoo ehdottaa pakkoruokinnan lopettamista? 
Byrne,
   . Kiitän arvoisaa jäsentä siitä, että hän on ottanut esille tämän tärkeän aiheen ja antanut minulle tilaisuuden esitellä pääpiirteittäin komission asiaa koskevat näkemykset.
Arvoisa jäsen viittaa kysymyksessään eläinten terveyttä ja hyvinvointia käsittelevän komission tiedekomitean kertomukseen hyvinvointinäkökohdista ankoista ja hanhista valmistettavan hanhenmaksan tuotannossa. Tässä joulukuussa� 1998 hyväksytyssä kertomuksessa käsitellään useita hanhenmaksan tuotantoon liittyviä kysymyksiä, kuten hanhenmaksan tuotantopaikkoja ja tuotannon levinneisyyttä, tuotanto- ja pakkoruokintamenetelmiä, ankkojen ja hanhien käyttäytymistä, pakkoruokinnan seurauksia ja erityisesti hyvinvointi-indikaattoreita, hanhenmaksan tuotannossa käytettävien eläinten hyvinvoinnin parantamiseen liittyviä sosioekonomisia näkökohtia sekä tutkimusta.
Tutkijat eivät tarkastelleet pakkoruokintaa erillisenä kysymyksenä vaan lukuisten muiden hanhenmaksan tuotantoon liittyvien tekijöiden yhteydessä. Tiedekomitea kuitenkin totesi, että lintujen pakkoruokinta on nykyisessä muodossaan vahingollista lintujen hyvinvoinnille, ja esitti useita suosituksia.
Suositusten ensisijaisena tavoitteena on parantaa tuotantomenetelmiä, jotta eläinten vältettävissä olevia kärsimyksiä voidaan vähentää. Tutkijoiden mukaan tavoitteena olisi näin ollen, tärkeysjärjestyksessä esitettynä, alentaa eläinten kuolleisuus- ja sairastuvuuslukuja, vähentää eläinten prosessin aikana kokeman kivun ja kärsimyksen määrää sekä antaa eläinten harjoittaa normaaleja käytökseensä kuuluvia toimintoja.
Kertomuksessa tehdään selväksi, että hanhenmaksan tuotannon kehittämisen kannalta on erittäin tärkeää ottaa käyttöön vaihtoehtoisia menetelmiä, jotka eivät edellytä tehokasta pakkoruokintaa.
Yksikköni ovat kiinnittäneet hanhenmaksateollisuuden huomion tähän kertomukseen, minkä seurauksena teollisuudessa selvitetään ja tutkitaan parempia tuotantomenetelmiä, joissa eläinten hyvinvointi otetaan paremmin huomioon.
Haluaisin lisäksi pyytää arvoisaa jäsentä kiinnittämään huomiota kahteen suositukseen, jotka liittyvät tuotantoeläinten suojelua koskevaan yleissopimukseen. Näissä suosituksissa käsitellään erityisesti hanhenmaksan tuotantoa varten kasvatettujen ankkojen ja hanhien suojelua. Olen tyytyväinen voidessani todeta, että komissio osallistui aktiivisesti suositusten antamiseen.
Näissä suosituksissa käsitellään ankkojen ja hanhien kasvatukseen liittyviä hyvinvointinäkökohtia ja kielletään erityisesti pienten yhden linnun häkkien käyttö ankkojen kasvatuksessa. Suositukset kuvastavat tarvetta vähentää kaikkein tehokkaimpia tuotantomuotoja, mitä suositeltiin myös tiedekomitean kertomuksessa, johon olen jo viitannut.
Yhteisö, kaikki jäsenvaltiot ja useimmat unioniin liittyvät valtiot ovat yleissopimuksen osapuolia, ja niiden edellytetään saattavan suositukset voimaan. Yleissopimuksen osapuolten on erityisesti raportoitava näiden nimenomaisten suositusten täytäntöönpanoa koskevasta tilanteesta Euroopan neuvostolle 1.� tammikuuta� 2005 alkaen.
Komissio seuraa tiiviisti näiden suositusten voimaan saattamista, sillä ne merkitsevät huomattavia parannuksia eläinten hyvinvointiin 
Lucas (Verts/ALE ).
    Arvoisa komission jäsen, kiitän vastauksestanne. Kuten varmasti tiedättekin, monet ihmiset kaikkialla Euroopan unionissa ovat hyvin huolestuneita tästä asiasta ja haluavat kuulla, että pyrimme ratkaisemaan sen erittäin pikaisesti. Haluan muistuttaa teitä neuvoston tuotantoeläinten hyvinvointia koskevasta yleisdirektiivistä� 98/58/EY, jossa säädetään, että "eläimille ei saa antaa ruokaa tai nestettä tavalla, joka aiheuttaa tarpeetonta kärsimystä tai vahinkoa". Kun ankkojen ja hanhien mekaanisen pakkoruokinnassa tiedetään tapahtuvan juuri näin, kertoisiko komissio ystävällisesti, onko se tyytyväinen direktiivin� 98/58/EY täytäntöönpanoon erityisesti Ranskassa ja Belgiassa?
Direktiivin� 98/58/EY nojalla voidaan myös toteuttaa yhteisön toimenpiteitä Euroopan neuvoston suositusten yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi. Kun Saksan, Tanskan ja Puolan tiedetään jo kieltäneen pakkoruokinnan, ottaako komissio nyt askeleen eteenpäin ja ehdottaa hanhenmaksan tuotannossa käytettävän pakkoruokinnan kieltämistä kokonaan yhdenmukaistaakseen näin kyseistä alaa koskevaa EU:n lainsäädäntöä? 
Byrne,
   . Kaikissa hanhenmaksan osalta saamissani tieteellisissä ohjeissa keskitytään käsittelemään tapaa, jolla pakkoruokinta tapahtuu, eli pakkoruokintaan liittyviä olosuhteita. Ohjeissa käsitellään esimerkiksi sitä, pidetäänkö lintuja häkeissä, sekä muita lintujen kasvatusoloja.
On tärkeää korostaa, ettei käytettävissämme ole tieteellisiä ohjeita, joissa pakkoruokinnan todettaisiin eläinten kasvatusoloista erotettavissa olevana tekijänä heikentävän eläinten hyvinvointia. Tällaiset selkeät ohjeet olen saanut hanhenmaksan osalta, ja annan tämän vastauksen pohdittavaksenne. Näissä oloissa olen tyytyväinen siihen, että direktiiviä� 98/58 sovelletaan asianmukaisesti. 
McKenna (Verts/ALE ).
    Komission jäsen on uskoakseni väärässä todetessaan, ettei pakkoruokinta sinänsä aiheuta tarpeetonta kärsimystä tai vahinkoa eikä riko tuotantoeläimiä koskevan direktiivin säännöksiä jäsen Lucasin mainitsemalla tavalla. Jos hanhen kurkusta työnnetään alas putki ja sitä pakkosyötetään maissilla, ei ole mahdollista olla aiheuttamatta eläimelle kärsimystä tai vahinkoa. On naurettavaa väittää, ettei pakkoruokinta aiheuttaisi vahinkoa.
Toiseksi Israelin korkein oikeus on tehnyt päätöksen, jonka mukaan pakkoruokinta on laitonta. Tällainen päätös on siis tehty maassa, jossa harjoitettiin verrattain laajaa hanhenmaksan tuotantoa pakkoruokinnan avulla. Myös muut maat ovat tuominneet pakkoruokinnan laittomaksi, ja Euroopan unionin pitäisi tehdä samoin.
Kieltäydytte näkemästä tosiasioita, jos väitätte, ettei pakkoruokinta aiheuta tarpeetonta kärsimystä tai vahinkoa. Kuten jäsen Lucas totesi, mainittu direktiivi huomioon ottaen voimme ainoastaan kieltää tämäntyyppisen eläinten ruokinnan. 
Byrne,
   . Olen saanut asiaan liittyen selkeät ohjeet, joiden mukaan hanhenmaksan tuotantoa varten kasvatettavien ankkojen ja hanhien perinteiset ruokintamenetelmät eivät ole ristiriidassa eläinten hyvinvointinäkökohtien kanssa. Todellisena huolenaiheena ja kaiken hanhenmaksan tuotantoa koskevan tieteellisen arvioinnin painopisteenä on ollut tehomaatalous, tehotuotanto ja tällä tavalla tapahtuva lintujen tehokas pakkoruokinta.
Mainitsemanne kielto ei perustu hyvinvointinäkökohtiin vaan pikemminkin eettisiin näkökohtiin, mikä on eri asia. Käsittelemme nyt kysymystä eläinten hyvinvoinnista sekä eläinten ja lintujen kohtelusta näissä oloissa. Panen huomautuksenne merkille. Tästä kysymyksestä keskustellaan myöhemmin. 
Puhemies.
   Arvoisa komission jäsen Byrne, kiitän teitä lämpimästi yhteistyöstänne parlamentin kanssa tänä iltapäivänä. Kysymyksiin nro� 42, 43 ja 44 vastataan työjärjestyksen mukaan kirjallisesti. Käsittelemme seuraavaksi komission jäsenelle Bolkesteinille osoitettuja kysymyksiä.
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan komissiolle jättämässään kertomuksessa komission jäsenet Bolkestein ja Patten mainitsivat, ettei USA ole antanut riittäviä takuita niiden henkilötietojen suojaamisesta, jotka USA:n viranomaiset vaativat USA:han eurooppalaisten lentoyhtiöiden lennoilla matkustavilta henkilöiltä. Tästä huolimatta tilapäinen päätös (tehty 5.� maaliskuuta� 2003), joka sallii eurooppalaisten yhtiöiden välittävän edellä mainitut matkustajiaan koskevat henkilötiedot USA:n viranomaisille, on edelleen voimassa.
Koska komissio aikoo kumota 5.� maaliskuuta� 2003 tehdyn tilapäisen päätöksen kun otetaan huomioon, että se on selvästi kansalaisten henkilötietojen suojaamista koskevan yhteisön lainsäädännön vastainen? 
Bolkestein,
   . Komissio haluaa aluksi oikaista väärinkäsityksen, joka tämän kysymyksen taustalla näyttää olevan. Tällä hetkellä ei ole olemassa mitään päätöstä eikä sopimusta. Näin ollen ei ole myöskään mitään kumottavaa.
Yhdysvalloissa on voimassa laki, jonka nojalla Yhdysvaltoihin tai Yhdysvalloista lentäviä lentoyhtiöitä vaaditaan sallimaan Yhdysvaltojen viranomaisille pääsy lentoyhtiöiden matkustajien nimiluetteloihin. Useimmat lentoyhtiöt noudattavat tätä vaatimusta, mikä on ymmärrettävää, kun otetaan huomioon, että lentoyhtiöille ja niiden matkustajille saattaa aiheutua kielteisiä seurauksia, elleivät lentoyhtiöt toimita matkustajatietoja viranomaisille.
Helmikuussa annetussa yhteisessä julistuksessa Yhdysvallat sitoutui tekemään komission kanssa yhteistyötä, jotta tietosuojan taso Yhdysvalloissa voitaisiin todeta riittäväksi. Arvoisa jäsen on oikeassa siinä, etteivät Yhdysvaltojen toimet takaa komission mielestä riittävää tietosuojaa. Tämä sinänsä ei ole vielä syy keskeyttää prosessia. Komissio vie sen sijasta prosessia tarmokkaasti eteenpäin tavoitteenaan taivutella Yhdysvaltoja parantamaan tietosuojakäytäntöjään siten, että tietosuojan taso Yhdysvalloissa voidaan todeta riittäväksi ja että matkustajien nimiluetteloiden välittämiselle voidaan luoda asianmukainen oikeudellinen kehys.
Kuten kerroin parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle 9.� syyskuuta� 2003, komission tavoiteajankohtana on vuoden� 2003 joulukuu. 
Alavanos (GUE/NGL ).
    Pelkään, että komission jäsenen lausuma sana "ymmärrettävää" on pahempi asia kuin itse sopimus. Kyse on toisin sanoen siitä, että komissio ja erityisesti komission jäsen Bolkestein katsovat Euroopan unionin lainsäädännön ja erityisesti tietosuojaa koskevien direktiivien rikkomista läpi sormien ja antavat sille hiljaisen hyväksyntänsä.
Arvoisa komission jäsen, kysynkin teiltä, oletteko ottanut huomioon Euroopan parlamentin täysistunnossa muutama viikko sitten hyväksytyn päätöslauselman, joka koskeen tämän tilanteen ratkaisemista. Euroopan parlamentti viittaa päätöslauselmassaan mahdollisuuteen, että se saattaa nostaa yhteisöjen tuomioistuimessa kanteen komission toimista tässä nimenomaisessa kysymyksessä. Komissio toimii tässä erittäin arkaluonteisessa asiassa laittomasti samaan aikaan kun Euroopan unionin toimielimet yrittävät opettaa unionin kansalaisia lainkuuliaisuuteen. 
Bolkestein,
   . Vastauksena lisäkysymykseen saanen jälleen kerran selittää, että komissio neuvottelee aktiivisesti Yhdysvaltojen hallituksen kanssa. Olin Washingtonissa viime viikon alussa ja keskustelin vierailuni aikana Yhdysvaltojen sisäisestä turvallisuudesta vastaavan ministerin Tom Ridgen kanssa. Hän on toisin sanoen mies, jonka tehtävänä on huolehtia siitä, että Yhdysvallat on turvallinen maa. 
Yhdysvaltojen lainsäädäntö edellyttää, että kaikkien Yhdysvaltoihin matkustavien henkilötiedot välitetään viranomaisille ennen matkustajien saapumista maahan. Lentoyhtiöt ja tarvittaessa sähköiset varausjärjestelmät välittävät matkustajatiedot riippumatta siitä, mitä mieltä komissio on asiasta. Tämä menettelytapa ei ole täysin eurooppalaisen lainsäädännön mukainen, joten tilanne ei ole hyvä.
Eurooppalainen lainsäädäntö on kirjattu tietosuojadirektiiviin, jota ei sivumennen sanottuna ole vielä saatettu osaksi muutamien jäsenvaltioiden kansallista lainsäädäntöä. Se on tästä huolimatta direktiivi, jonka noudattamisen valvonta on jäsenvaltioiden eikä komission tehtävä.
Tilanne ei siis ole hyvä. Meidän on päätettävä, onko tietosuoja Yhdysvalloissa riittävä, eli annettava niin sanottu toteamus tietosuojan riittävyydestä.
Kuten kerroin parlamentin asiasta vastaavalle valiokunnalle syyskuun alkupuolella, en voi vielä todeta, että tietosuoja Atlantin toisella puolella on riittävä. Näin ollen tämä oikeudellisesti arveluttava tilanne jatkuu edelleen. Toistan jälleen kerran, ettei se ole hyvä asia. Arvoisa jäsen puhui salaisesta sopimuksesta. Tähän ei liity kerta kaikkiaan mitään salaista. Tilanteen laillisuus on kyseenalainen, mutta komissio keskustelee Yhdysvaltojen hallituksen kanssa korjatakseen tämän tilanteen. Onnistuin saavuttamaan viimeisimmän Washingtonin vierailuni aikana jonkinlaista pientä edistystä kohti sopuratkaisua, mutta näkemyksemme ovat edelleen hyvin kaukana toisistaan.
Kerroin parlamentille, että asetin tämän tilanteen ratkaisemisen tavoiteajankohdaksi joulukuun. En tiedä, onnistutaanko siinä vai ei. Toivottavasti Yhdysvaltojen kanssa jatkettavat neuvottelut johtavat siihen, että voimme antaa lähiaikoina toteamuksen tietosuojan riittävyydestä. Jos näin ei tapahdu, kerron parlamentille, ettei tietosuojaa ole todettu riittäväksi. Ehdotan sen jälkeen kahdenvälisten neuvottelujen aloittamista Yhdysvaltojen kanssa, mikä merkitsisi väistämättä poikkeusta tietosuojadirektiivistä.
Yhteisöllä on myös toinen oikeudellinen väline, nimittäin tietokonepohjaista paikanvarausjärjestelmää koskeva asetus. Koska kyseessä on nimenomaan asetus, sen noudattamisen valvonta on komission ja tarkemmin sanottuna kollegani de� Palacion vastuulla. Kyseisen asetuksen 6 ja 11� artiklassa säädetään, että komissiota voidaan vaatia keskeyttämään tietojen välittäminen, ellei se vastaa asetuksen säännöksiä.
Saanen kuitenkin kiinnittää arvoisien jäsenten huomion siihen, että tietojen välittämisen keskeyttämisellä voi olla kauhistuttavia seurauksia asianomaisille lentoyhtiöille, kuten aiemmin totesin. Kieltäytyminen tietojen välittämisestä voi tarkoittaa, että kaikkien matkustajien on jonotettava kolmesta neljään tuntia Washingtonissa, New Yorkissa tai muilla Yhdysvaltojen lentokentillä antaakseen amerikkalaisten vaatimat tiedot. Se voi merkitä myös sitä, että lentoyhtiöitä sakotetaan niin ja niin monella dollarilla matkustajaa kohden tai että yhtiöiden laskeutumisoikeudet evätään. Nämä eivät ole mitään mitättömiä seurauksia, ja muistutan arvoisaa jäsentä niistä mahdollisista seurauksista, joita tietojen välittämisen keskeyttämisellä olisi.
Ymmärrän kuitenkin parlamentin huolestuneisuuden. Olen itsekin huolissani tilanteesta, koska yhteisön oikeuden vartioiminen on minulle tärkeää. Teemme työtä tilanteen ratkaisemiseksi. Kävin Washingtonissa viime viikolla. Jatkamme työtämme, ja raportoin siitä parlamentille heti kun minulla on parempi käsitys siitä, miten pitkälle amerikkalaiset kumppanimme ovat valmiita menemään. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kansallisen oikeuskäytännön mukaisesti tietyt jäsenvaltiot ovat kieltäneet sen, että rinnakkaistuoduista lääkeaineista käytettäisiin samaa nimeä, jota tavaramerkin haltija käyttää vientivaltiossa, vaikka asianomaista lääkeainetta voitaisiin myydä tuontivaltiossa samalla nimellä, jolla sitä on markkinoitu vientivaltiossa. Tämä on käytäntönä tietyissä jäsenvaltioissa, vaikka rinnakkaistuoja voi todistaa, että saman nimen kieltäminen, korvaavia lääkeaineita koskevat määräykset ja lääkärien lääkemääräyskäytäntö pitävät noin 25� prosenttia markkinoista rinnakkaistuojan ulottumattomissa.
Onko lääkeaineiden rinnakkaistuonti mainituissa tapauksissa komission mielestä sopusoinnussa tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien perustamissopimuksen määräysten ja EY:n tuomioistuimen oikeuskäytännön kanssa, kun kansallinen tuomioistuin perustelee mainittua kieltoa esimerkiksi sillä, että pääsyn kieltäminen on vain kaupan este, joka on pyrittävä ylittämään (periaatteessa rajoittamattomalla) lääkemääräyksiä kirjoittaville lääkäreille suunnattavalla markkinoinnilla (vaikka rinnakkaistuojalla ei ole käytössään lääkeraaka-aineita koskevia selvityksiä (EDMF) eikä niitä vastaavia tieteellisiä/teknisiä tietoja tuotteista ja vaikka lääkeaineen hintaa säädellään lääkkeiden jakelua koskevilla määräyksillä)? 
Bolkestein,
   . Vastauksessani jäsen Riis-Jørgensenin kysymykseen haluan huomauttaa, että lääkeaineen rinnakkaistuonti on EY:n perustamissopimuksen 28� artiklassa tarkoitettu laillinen kaupankäyntimuoto sisämarkkinoilla. Lääkeaineiden rinnakkaistuontiin sovelletaan myös perustamissopimuksen 30� artiklassa määrättyjä poikkeuksia, jotka koskevat ihmisten terveyden ja elämän suojelemista ja myös teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemista.
Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan poikkeaminen jäsenvaltioiden välisen tavaroiden vapaan liikkuvuuden perusperiaatteesta on sallittua ainoastaan, jos se on perusteltua sellaisten oikeuksien suojaamiseksi, jotka muodostavat kyseisen teollisen tai kaupallisen omaisuuden ydinsisällön.
Tavaramerkin nimenomaisena tarkoituksena on taata tavaramerkin haltijalle yksinoikeus käyttää kyseistä tavaramerkkiä tarkoituksenaan saattaa tuote markkinoille ensimmäistä kertaa. Teolliseen ja kaupalliseen omaisuuteen liittyvien oikeuksien suojelemista koskevan jäsenvaltion lainsäädännön nojalla ei näin ollen saada kieltää sellaisen tuotteen tuontia, jonka tavaramerkin haltija tai hänen suostumuksellaan joku muu on jo saattanut laillisesti markkinoille toisessa jäsenvaltiossa. Tietyissä oloissa rinnakkaistuojat ovat pakotettuja muuttamaan rinnakkaistuotujen lääkeaineiden nimeä päästäkseen tosiasiallisesti tuontivaltion markkinoille, erityisesti kun tavaramerkin haltija käyttää eri tavaramerkkejä, mikä myötävaikuttaa markkinoiden keinotekoiseen eristämiseen jäsenvaltioiden välillä.
Markkinoiden eristämiseen myötävaikuttaisi myös se, jos tuojan olisi mahdollista myydä tuotetta ainoastaan osassa markkinoita. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, ettei uudelleen pakkaaminen ja nimen muuttaminen ole välttämätöntä, jos rinnakkaistuoja haluaa pelkästään varmistaa kaupallisen edun.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan nimen muuttamista pidetään perusteltuna, jos se on objektiivisesti tarkastellen välttämätöntä. Tätä on joka tapauksessa arvioitava kysymyksessä mainittujen kaltaisten olosuhteiden eli rinnakkaistuodun lääkeaineen myyntihetkellä tuontijäsenvaltiossa vallitsevien olosuhteiden perusteella.
Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on arvioida kussakin yksittäistapauksessa, onko rinnakkaistuojan puolueettomasti tarkastellen välttämätöntä käyttää tuontijäsenvaltiossa käytettyä tavaramerkkiä, jotta rinnakkaistuoduilla tuotteilla olisi tosiasiallinen pääsy markkinoille.
Kysymyksessä mainittujen kansallisten toimenpiteiden osalta komission pitäisi saada lisätietoja kyseisissä jäsenvaltioissa vallitsevista olosuhteista, joita arvioidaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella. 
Riis-Jørgensen (ELDR ).
    Ymmärsin sananne niin, että jos saan hankittua lisätietoja tästä nimenomaisesta tapauksesta, voin tulla teidän luoksenne etsimään ratkaisua asiaan tai viedä asian kansalliseen tuomioistuimeen. Nämä kaksi ratkaisua ovat mahdollisia. 
Bolkestein,
   . Jos jäsen Riis-Jørgensenillä on yksityiskohtaisempia tietoja mistä tahansa hänen tietoonsa tulleesta tapauksesta, komissio on erittäin kiinnostunut kuulemaan siitä lisää ja ryhtyy siltä osin asianmukaisiin toimiin tuomioistuinten oikeuskäytännön mukaisesti. Komissio on kiitollinen jäsen Riis-Jørgensenille, mikäli hän saattaa kyseiset olosuhteet komission tietoon. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Komissio arvioi parhaillaan, onko Espanjan kansallisten vesivarojen hallintasuunnitelma yhteisön lainsäädännön mukainen. Komissio on saanut tietoonsa, että Espanjan hallitus perusti valtiollisen yhtiön Infraestructuras del Trasvase (Trasagua)(2) suunnittelemaan ja toteuttamaan veden juoksutusta Ebron valuma-alueelta. Komission tiedossa on myös, että Trasagua teki elokuussa� 2002 1� 705� 524,00� euron arvoisen sopimuksen(3) veden juoksutukseen Ebron valuma-alueelta liittyvien ympäristöarvioiden tekemisestä julkaisematta sitä EU:n virallisessa lehdessä(4). Komissio on vastannut tutkivansa tapausta, joten voiko se nyt riittävän ajan kuluttua vastata seuraaviin kysymyksiin:
Katsooko komissio että Trasagua on julkisia markkinoita koskevassa direktiivissä tarkoitettu julkisoikeudellinen yhteisö, ottaen huomioon, että Espanjan hallitus on perustanut sen ja myös rahoittaa ja valvoo sitä, joten se kuuluu julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin 92/50/ETY(5) soveltamisalaan?
Katsooko komissio, että Trasaguan olisi pitänyt julkistaa edellä mainitut sopimukset virallisessa lehdessä?
Katsooko komissio, että Espanja rikkoi yhteisön lainsäädäntöä jättämällä julkaisematta mainitut sopimukset? 
Bolkestein,
   .  Komissio on tutkinut valituksia, joita sille on esitetty Trasagua-yhtiön tekemistä julkisia palveluhankintoja koskevista sopimuksista, ja on tullut siihen lopputulokseen, että Trasagua-yhtiötä on pidettävä julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetuissa yhteisön direktiiveissä tarkoitettuna julkisoikeudellisena yhteisönä.
Komissio katsoo näin ollen, että julkisia palveluhankintoja koskevista sopimuksista annettujen direktiivien säännöksiä voidaan soveltaa tähän yhtiöön, kun se tekee näiden direktiivien soveltamisalaan kuuluvan sopimuksen. Komissio myös katsoo, että arvoisan jäsenen mainitsema ympäristöarvioiden tekemistä koskeva sopimus olisi pitänyt julkistaa Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä.
Minulle osoitetussa, 19.� kesäkuuta� 2003 päivätyssä kirjeessä Espanjan ympäristöministeriön rannikkoalueista ja vesireiteistä vastaava valtiosihteeri Martinez Fernandez myöntää komission arvion oikeaksi. Hän vakuuttaa samassa kirjeessä, että Trasagua-yhtiö soveltaa tästä lähtien aina sopimuksia tehdessään täysimääräisesti EY:n direktiivien asian kannalta merkityksellisiä säännöksiä.
Komissio toivoo arvoisan jäsenen kiinnittävän huomiota siihen, että Trasagua-yhtiön tapaus on asetettava laajempaan yhteyteen, jossa otetaan huomioon yhteisön julkisoikeudellisen yhteisön käsitteen täytäntöönpanoa koskevien Espanjan määräysten yhteensoveltuvuus yhteisön oikeuden kanssa. Julkisia palveluhankintoja koskevista sopimuksista annettujen direktiivien täytäntöönpanoa koskevan espanjalaisen määräyksen soveltamisalaan eivät kuitenkaan kuulu yksityiset yhtiöt, vaikka ne vastaavat yhteisön direktiiveissä säädettyä julkisoikeudellisen yhteisön määritelmää.
Tähän liittyen komissio on ryhtynyt useissa tapauksissa EY:n perustamissopimuksen 226� artiklassa tarkoitettuihin toimiin, koska jäsenvaltio on jättänyt täyttämättä sille tämän sopimuksen mukaan kuuluvan velvollisuuden. Yhteisöjen tuomioistuin antoi esimerkiksi äskettäin tuomion, jonka mukaan Espanja ei ole noudattanut kaikkia direktiivin säännöksiä rangaistuslaitoksen rakennusurakkaa koskevassa tarjouskilpailussa. Yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi on tulossa toinenkin asia, joka liittyy julkisia rakennusurakoita ja julkisia tavaranhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annettujen direktiivien soveltamisalan virheellistä täytäntöönpanoa koskevaan laajempaan ongelmaan. Komissio päätti lisäksi 11.� heinäkuuta� 2003 nostaa Espanjaa vastaan kanteen julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta annetun direktiivin� 92/50/ETY virheellisestä täytäntöönpanosta. 
De Roo (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä Bolkesteinia selkeästä vastauksesta. Olen myös tyytyväinen tähän vastaukseen, nimittäin siihen, että komissio on päättänyt nostaa Espanjaa vastaan kanteen julkisia palveluhankintoja koskevan direktiivin virheellisen täytäntöönpanon perusteella. Tämä on erittäin tärkeää, sillä Trasagua-yhtiön tapaus ei ole ensimmäinen eikä myöskään viimeinen Espanjan kansallisten vesivarojen hallintasuunnitelmassa ilmennyt ongelma. Tosiasia on, että tämä suunnitelma on laajuudeltaan valtava ja edellyttää erittäin mittavaa julkista rahoitusta, myös komissiolta. Komissiolle on jätetty hakemus tuesta, jota ei ole kuitenkaan onneksi vielä myönnetty. Kehotan komission jäsentä toimimaan jatkossa yhtä tiukasti kuin tässä nimenomaisessa tapauksessa. Espanjan on näet mielestäni tärkeää ymmärtää, että sen on noudatettava eurooppalaista lainsäädäntöä kaikilta osin, ei siis pelkästään ympäristöarvioiden vaan myös julkisten tarjouskilpailujen osalta erityisesti Trasagua-yhtiön tapauksessa. 
Puhemies.
   Esityksenne ei ole kysymys. Komission jäsen on ottanut mielipiteenne huomioon.
Seuraavana on 
Baselin komitea päättää vielä tänä vuonna omien varojen riittävyyttä koskevista "Basel II� -määräyksistä". Riippumatta Baselin neuvottelujen tuloksesta haluaisin kysyä komissiolta, mitkä parlamentin esittämistä kahdeksasta vaatimuksesta sisällytetään komission direktiiviehdotukseen ja koska kyseinen ehdotus on tarkoitus tehdä. Valiokunta-aloitteisessa mietinnössä esitetyt vaatimukset ovat seuraavat: 1.� yksityisluottoja koskevan miljoonan euron rajan vuosittainen mukauttaminen inflaatioasteeseen; 2.� osittamisperusteen (0,2� prosentin raja) poistaminen; 3.� perustettavien uusien yritysten rahoitukseen ja yrityskauppoihin liittyvän erityisen rahoitustilanteen huomioon ottaminen; 4.� pk-yrityksiä koskevan vaikutustutkimuksen tulosten huomioon ottaminen; 5.� Basel II� -sopimuksen vaikutukset erityisesti pienten pankkien hallintokustannuksiin; 6.� aineellisten vakuuksien huomioon ottaminen myös standardimenetelmässä ja pienemmän riskipainon antaminen kiinnitystodistuksille; 7.� luottokelpoisuuskriteerien selkeä avoimuus; 8.� tutkimustoiminnan ja investointimenojen myönteinen arviointi luottokelpoisuuskriteerien asettamisen yhteydessä. 
Bolkestein,
   . Komissio kiittää jäsen Karasia kysymyksistä, jotka ovat tärkeitä ja yksityiskohtaisia. Komission yksiköt valmistelevat ehdotusta direktiiviksi pankkien ja sijoituspalveluyritysten omien varojen riittävyydestä. Kuten parlamentti tietää, Baselin komitea on ilmoittanut pienestä viivytyksestä aikataulussa, joka koskee Baselin uuden sopimuksen tekemistä. Sopimuksen on nyt määrä olla valmis viimeistään vuoden� 2004 puoliväliin mennessä. Komission direktiiviehdotus on tarkoitus esittää hyvin pian tämän jälkeen.
Direktiivin voimaantulo vuoden� 2006 lopussa on edelleen haastava muttei mahdoton tehtävä. Komission yksiköt jatkavat tiiviisti direktiiviehdotuksen valmistelua. Direktiiviehdotus on pitkälti yhdenmukainen Baselin komitean tekemän työn kanssa mutta eroaa siitä tarvittavassa määrin, jotta ehdotuksessa voidaan ottaa huomioon EU:n erityisnäkökohdat, kuten Euroopan parlamentti on vaatinut.
Jäsen Karasin neljännen kysymyksen osalta saanen vahvistaa, että uuden sääntelykehyksen vaikutuksia Euroopan talouteen ja erityisesti pk-yrityksiin selvittävän tutkimuksen tulokset tulevat aikanaan tiedoksi EU:n lainsäädäntöelimelle. Direktiiviehdotuksen teknisistä yksityiskohdista keskustellaan ja neuvotellaan edelleen komissiossa, mutta olen tyytyväinen voidessani antaa teille nyt seuraavat vastaukset jäsen Karasin esittämiin kysymyksiin.
Ensinnäkin yksityisluottoja koskevan kysymyksen osalta direktiiviehdotuksessa on todellakin määrä sallia komiteamenettelyn laaja-alainen soveltaminen, jotta voidaan tehdä markkinakehityksen edellyttämät tarvittavat muutokset, mukaan lukien yksityisluottoja koskevan rajan mukauttaminen inflaatioasteeseen.
Vastauksena jäsen Karasin toiseen kysymykseen voin todeta, ettei komission yksiköiden 1.� heinäkuuta� 2003 laatimassa kolmannessa kuulemisasiakirjassa, joka tunnetaan myös nimellä CP3, mainita enää erityistä osittamisperustetta yksityisluottokannan erottamiseksi yritysluottokannasta.
Pankkien sisäisiä luokitusjärjestelmiä koskevien kysymysten� 3, 7 ja 8 osalta totean, ettei komission ehdotuksissa selitetä yksityiskohtaisesti, miten pankkien tulisi kehittää luokitusjärjestelmiään ja mitkä riskitekijät niiden pitäisi ottaa huomioon. Tällä hetkellä pankkeja vaaditaan ainoastaan ottamaan lainanottajiensa luottokelpoisuutta arvioitaessa huomioon kaikki asian kannalta merkitykselliset saatavilla olevat tiedot – myös kaikki investointi- ja tutkimustoimet, joihin mahdollinen lainanottaja on ryhtynyt tai suunnittelee ryhtyvänsä. Tämä ei ole uusi asia, ja sitä pitäisi edellyttää kaikilta pankeilta.
Tästä riippumatta komission yksiköt ovat käynnistäneet hankkeen selvittääkseen tapoja edistää sellaisten luokitusjärjestelmien käyttöä, jotka sisältävät teknologiariskin arvioinnin (teknologialuokitukset). Niiden avulla mahdolliset sijoittajat voisivat arvioida teknologialähtöisiin pk-yrityksiin kohdistuviin investointeihin liittyviä riskejä ja tuotto-odotuksia. Jos pankki kuitenkin haluaa käyttää sen sisäisiä luokituksia pääomavaatimusten arvioinnissa, valvontaviranomaisen on tulevaisuudessa tarkastettava pankin luokitusjärjestelmän luotettavuus. Tämä parantaa järjestelmien ja luokitusten laatua ja on kaikkien asianosaisten etujen mukaista.
Kysymyksen� 5 osalta komissiolle on tärkeää, että uudet määräykset sopivat kaikentyyppisille ja -kokoisille luottolaitoksille ja erityisesti pienille pankeille. Tämä näkökohta on otettu huomioon Baselissa ja Brysselissä tehtävän työn yhteydessä useilla aloilla sallimalla esimerkiksi menetelmien osittainen käyttö, jotta voidaan välttää pienille luottolaitoksille aiheutuvat tarpeettomat rasitteet.
Totean lopuksi kysymyksen� 6 osalta, että laajempi vakuusvalikoima on jo otettu huomioon pk-yrityksille myönnettäviin lainoihin tehtyjen merkittävien parannusten yhteydessä. Sekä komissio että jäsenvaltioiden valvontaviranomaiset katsovat tässä vaiheessa, ettei uusien vakuuksien eikä sisäiseen luokitukseen perustuvan lähestymistavan huomioon ottaminen olisi perusteltua varovaisuussyistä.
Komission yksiköt pyrkivät saamaan aikaan kiinnitystodistuksia koskevan ratkaisun, joka kuvastaa asianmukaisesti näihin välineisiin sisältyvää riskiä. Arvoisa puhemies, pahoittelen hyvin yksityiskohtaista vastaustani, mutta kysymykset olivat myös yksityiskohtaisia, ja halusin vastata niihin samalla tavalla. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitän teitä seikkaperäisestä vastauksestanne. Panen merkille, jos ymmärsin sananne oikein, että komissio aikoo käsitellä direktiiviehdotuksessaan kaikkia kysymyksessäni esille tuomiani seikkoja ja vaatimuksia lukuun ottamatta vakuuksia, joiden osalta mielipiteenmuodostusprosessi on vielä kesken.
Kysynkin teiltä, mitä seurauksia Baselin komitean päätöksentekoa koskevan aikataulun viivästymisellä on. Sanotte esittävänne direktiiviehdotuksenne heti Baselin komitean työn päätyttyä, joten direktiiviehdotus esitetään luultavasti syksyllä� 2004. Siinä tapauksessa parlamentissa ja neuvoston kanssa käytävien keskustelujen aikataulu olisi verrattain tiukka ja yrityksillä olisi erittäin niukasti valmistautumisaikaa ennen direktiivin voimaantuloa vuoden� 2006 lopussa. Mitä seurauksia on Baselin komitean uudella sopimuksella ja sillä, että aikataulua on lykätty lähes vuodella komitean epäröinnin vuoksi? 
Bolkestein,
   . Kuten jäsen Karas tietää, komissio haluaa pitäytyä alkuperäisessä aikataulussa. On totta, että Atlantin toisella puolella esitetyt eriävät näkemykset odotetuista ja odottamattomista tappioista ovat aiheuttaneet pienen muutamien kuukausien viivytyksen. Tämä tarkoittaa, ettei komissio saa ehdotustaan valmiiksi ennen kuin suunnilleen ensi vuoden puolivälissä. On kova työ saada kaikki valmiiksi direktiivin vuoden� 2006 lopussa tapahtuvaa voimaantuloa varten.
Komissio tekee parhaansa pysyäkseen ajan tasalla Baselissa tapahtuvan kehityksen suhteen. Komissio ei ole Baselin komitean jäsen vaan pelkkä tarkkailija eikä voi näin ollen vaikuttaa komitean työn edistymiseen. Komissio tekee kuitenkin parhaansa saadakseen kaiken valmiiksi ajallaan.
Jäsen Karasin kysymys koskee pääasiallisesti sitä, ottaako komissio hänen esille tuomansa seikat huomioon, ja tietysti komissio tekee näin. Jäsen Karas voi olla varma siitä, että hänen mielipiteensä ja kysymyksensä otetaan huomioon. 
Rübig (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan parlamentti on luonnollisesti saanut tutkimuksen valmiiksi jo ajat sitten, ja olemme tulleet sen perusteella siihen tulokseen, että tarvitsemme pikaisesti koulutusohjelman. Olimmekin jo pohtineet budjettivaliokunnassa jotakin tämänsuuntaista ja varanneet talousarvioon 6� miljoonaa euroa Basel� II� -sopimukseen liittyvää koulutusta varten. Meillä on lisäksi 91� miljoonan euron suuruinen pilottihanke, jonka toivottavasti hyväksymme torstain äänestyksessä, sillä luottoluokitus edellyttää viime kädessä vakuuksien muodostamista.
Olen kiinnostunut tietämään, olisiko komission tutkimuksessa vielä mahdollista selvittää, miten voimme antaa koulutusohjelman käyttöön parhaat mahdolliset resurssit ja miten voisimme optimoida Basel� II -sopimuksen käyttöönottoa koskevat valmistelut pilottihankkeessa yhdessä Euroopan investointipankin ja muiden eurooppalaisten pankkien kanssa. 
Bolkestein,
   . Komissio katsoo, että koulutusohjelmat ovat tärkeitä, ja panee näin ollen hyvin tarkasti merkille, mitä parlamentti päättää ja haluaa tehdä tällä alalla. En tiedä, sisältyvätkö koulutusohjelmat sellaisenaan direktiiviehdotukseen, joka on määrä saada valmiiksi ensi vuoden kesän tietämillä. Koulutusohjelma ja direktiivihän ovat kuitenkin kaksi eri asiaa. Komissio on todellakin erittäin halukas tekemään yhteistyötä tarjoamalla jäsen Rübigin hyödynnettäväksi kokemuksen, jota komissiolla on koulutustoimien toteuttamisesta. Jos jäsen Rübig lähettää minulle tätä käsittelevän kirjeen, huolehdin kaikin tavoin siitä, että asiaa käsitellään asianmukaisesti. 
Puhemies.
   Arvoisa komission jäsen, jos sallitte, esitämme vielä yhden kysymyksen.
Seuraavana on 
Julkisia hankintoja koskevien sopimusten, suunnitelmien toimeksi antamisen ja hankkeiden toteuttamisen järjestelmää Kreikassa on toistuvasti luonnehdittu kyseenalaiseksi, ja todettavat säännönvastaisuudet johtavat viivästymisiin hankkeiden toteutuksessa, rakennusvirheisiin, yhteisön oikeuden rikkomista koskevien syytösten toimittamiseen Euroopan komissiolle (Thessalonikin metro, Ilarionasin vesivoimala ym.) ja yhteisön varojen hukkaamiseen. Erityisesti Kreikasta puuttuu käyttöoikeusurakoita koskevien sopimusten lainsäädäntökehys, joka täydentäisi yhteisön oikeuden säännöksiä. Sen sijaan mainittuja sopimuksia sääntelevät tilapäissäännöt, jotka hyväksytään sopimuskohtaisesti, minkä seurauksena komissiolle usein toimitetaan valituksia.
Missä määrin julkisten hankkeiden toimeksi antamisessa Kreikassa noudatettavat käytännöt ovat sopusoinnussa yhteisön oikeuden kanssa? Onko niissä julkisuudessa esiintyvissä tiedoissa perää, joiden mukaan Euroopan komissio on pyytänyt keskeyttämään julkisia hankkeita koskevien suunnitelmien toimeksi antamiseen liittyvät maksut Kreikassa sekä tarkistamaan julkisia hankkeita koskevia sopimuksia ja julkisia hankkeita koskevien suunnitelmien toimeksi antamista sääntelevää kehystä, koska yhteisön oikeutta on rikottu? Onko käyttöoikeusurakoita koskeviin sopimuksiin liittyviä valituksia esitetty ja jos on, mihin toimiin komissio aikoo ryhtyä, jotta yhteisön oikeutta noudatettaisiin? 
Bolkestein,
   . Komissio muistuttaa, että julkisia hankintoja koskeva direktiivi, jota sovelletaan julkisiin rakennusurakoihin, saatettiin osaksi Kreikan lainsäädäntöä 1990-luvun puolivälissä ja että se muodostaa asianmukaisen oikeudellisen kehyksen julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekemiselle Kreikassa.
Vaikka EU:n asiaa koskevat säännöt on ilmeisesti saatettu moitteettomasti osaksi Kreikan kansallista lainsäädäntöä, komissio tutkii sen tietoon saatettuja erinäisiä tapauksia, joissa julkisten hankkeiden toimeksi antamisen ja käyttöoikeusurakoiden yhteydessä on mahdollisesti ilmennyt säännönvastaisuuksia, ja arvioi tapauskohtaisesti, onko yhteisön oikeutta mahdollisesti rikottu.
Tietyistä julkisia hankkeita koskevista suunnitelmista esitetyn kysymyksen osalta voin vahvistaa, että komissio on havainnut seikkoja, jotka osoittavat, että julkisia hankkeita koskevien suunnitelmien toimeksi antamisessa Kreikassa noudatettavat käytännöt eivät välttämättä ole sopusoinnussa julkisia hankintoja koskevien sääntöjen kanssa ja edellyttävät täten lisäselvityksiä. Nämä seikat tulivat esiin Kreikassa tehtyjen säännölliseen aikatauluun perustuvien tarkastusten yhteydessä, jotka koskivat Egnatia-hanketta. EU osallistuu kyseisen hankkeen rahoittamiseen myös erityisesti Euroopan laajuisen liikenneverkon (TEN-T) ja rakennerahastojen kautta. Komissio on tiiviisti yhteydessä Kreikan viranomaisiin arvioidakseen näitä kysymyksiä.
Samalla kun odotamme julkisia hankintoja koskeviin sääntöihin perustuvan yhteensoveltuvuusarvioinnin tuloksia, jotkin maksuista – tarkemmin sanottuna Euroopan laajuista liikenneverkkoa koskevasta budjettikohdasta suoritettavat maksut – on ennalta varautumisen periaatteen mukaisesti keskeytetty.
Mikäli Kreikan toimivaltaiset viranomaiset eivät toimita riittäviä todisteita kansallisten sääntöjen tai käytäntöjen yhteensopivuudesta yhteisön julkisia hankintoja koskevan lainsäädännön kanssa, komission on aloitettava sopimusrikkomusmenettely ja keskeytettävä sen myötä kaikki kyseiselle hankkeelle myönnetty EU:n rahoitus.
Vastauksena viimeiseen kysymykseen komissio ei tutki tällä hetkellä mitään julkisten käyttöoikeusurakoiden alaan liittyvää tapausta eikä komissiolle ole toistaiseksi esitetty tätä nimenomaista asiaa koskevia valituksia. 
Trakatellis (PPE-DE ).
    Kiitän komission jäsentä seikkaperäisestä vastauksesta kysymykseeni. Kysyisin komission jäseneltä, onko tällä hetkellä Via� Egnatia -hankkeen lisäksi muita tarkastettavia hankkeita. 
Bolkestein,
   . En voi tässä vaiheessa vastata viimeiseen kysymykseen. Egnatia-hanketta lukuun ottamatta tietooni ei ole tullut yhtään tällaista tapausta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, etteikö tapauksia tutkittaisi – ne eivät vain ole tulleet minun tietooni. 
Puhemies.
   Arvoisa komission jäsen, kiitän teitä lämpimästi erinomaisesta yhteistyöstänne sovitun aikarajan ylityttyäkin.
Komissiolle osoitetuille kysymyksille varattu aika on lopussa. Näin ollen kysymyksiin nro� 50–103 vastataan kirjallisesti(6).
Komissiolle varattu kyselytunti on päättynyt.


Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Rothleyn laatimasta oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0346/2003) moottoriajoneuvojen käyttöön liittyvän vastuun varalta otettavasta vakuutuksesta (KOM(2002) 244 – C5-0269/2002 – 2002/0124(COD)). 
Bolkestein,
   . Arvoisa puhemies, paljon kiitoksia siitä, että saan puheenvuoron näin tärkeässä asiassa. Aluksi haluaisin kiittää esittelijää, Willi Rothleytä tästä tärkeästä asiakirjasta ja kiittää häntä sydämellisesti hänen erinomaisesta työstään. Lisäksi haluaisin korostaa sitä, että moottoriajoneuvojen vakuutukset ovat erinomainen esimerkki parlamentin ja komission välisestä tehokkaasta yhteistyöstä.
Te, arvoisat parlamentin jäsenet tiedätte, että tarkalleen kahdeksan vuotta sitten lokakuussa� 1995 annettu Euroopan parlamentin päätöslauselma oli lähtökohtana moottoriajoneuvojen vakuutuksia koskevalle neljännelle direktiiville. Toisessa päätöslauselmassa heinäkuulta� 2001 puolestaan suositettiin moottoriajoneuvojen vakuutuksia koskevan viidennen direktiivin hyväksymistä varsin pitkälti nykyisen komission ehdotuksen linjausten mukaisesti. Haluan kiittää parlamenttia ja erityisesti esittelijä Rothleytä heidän lähestymistavastaan.
Ehdotuksessa moottoriajoneuvojen vakuutuksia koskevaksi viidenneksi direktiiviksi tarkoituksena on antaa sellainen säädös, jonka vaikutuspiirissä on miljoonia Euroopan kansalaisia: kuljettajia ja mahdollisia liikenteen uhreja ja tietenkin vakuutuksenantajia. Säädöksen myötä kuljettajien on helpompi hankkia vakuutus, ja sillä parannetaan uhrien turvaa.
Kuten tiedätte, tämän ehdotuksen tarkoituksena ei ole pelkästään nykyisten sääntöjen saattaminen ajan tasalle ja niiden uudenaikaistaminen, vaan myös vakuutusten yhtenäismarkkinoiden vahvistaminen ajoneuvojen vakuutusten alalla. Eräiltä osin 1970- ja 1980-luvuilla annetut direktiivit on syytä saattaa ajan tasalle erityisesti vähimmäisvakuutusturvan osalta. On myös korjattava puutteet ja löydettävä ratkaisuja kansalaistemme todellisiin ongelmiin. Lisäksi neljänteen ajoneuvovakuutuksia koskevaan direktiiviin sisältyvä menettely muualla kuin uhrien kotijäsenvaltiossa tapahtuvien liikennevahinkojen selvittämiseksi tehokkaasti ja nopeasti olisi ulotettava koskemaan kaikkia moottoriajoneuvojen onnettomuuksia.
Odotan malttamattomana arvoisten jäsenten kommentteja. Sen jälkeen, jos vain saan tilaisuuden, annan jokseenkin yksityiskohtaisen vastauksen parlamentin tarkistuksiin. 
Rothley (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Bolkestein, paljon kiitoksia ystävällisistä sanoistanne, joihin voin vain yhtyä. Tällä alalla, joka koskee vakuutuslainsäädäntöä ja liikennevahinkojen uhrien suojelua, komissio ja parlamentti tekevät todella erinomaista yhteistyötä, ja lämmin kiitos siitä.
Viidennellä direktiivillä jatkamme johdonmukaisesti neljännessä direktiivissä aloitettua liikennevahinkojen uhrien suojelua. Arvoisa komission jäsen Bolkestein, voisi olla järkevää, ettette keskustelussa puutu yksittäisiin tarkistuksiin, koska meidän on joka tapauksessa vielä keskusteltava niistä neuvoston kanssa. Haluaisin täsmentää sisältöä parilla sanalla. Aivan aluksi puhun oikeudellisesta tilanteesta. Viides direktiivi on tässä asiassa hyvä jatko neljännelle direktiiville. Neljännen direktiivin avulla teimme mahdolliseksi sen, että toisessa jäsenvaltiossa tapahtuneita liikennevahinkoja voidaan käsitellä vahinkoa kärsineen osapuolen asuinvaltiossa. Neljännen direktiivin antamisen jälkeen 22.� joulukuuta� 2000 annettiin asetus tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla. Siinä säädettiin, että vastuuvakuutuksessa vahingon kärsineen kotipaikkaa voidaan suoran kanteen yhteydessä pitää oikeuspaikkana. Tämä ulotettiin neljännessä direktiivissä koskemaan toisessa jäsenvaltiossa tapahtuneita liikennevahinkoja, ja viidennessä direktiivissä tämä ulotetaan koskemaan kaikkia liikennevahinkoja. Tämä tarkoittaa, että tuomioistuimen ulkopuolella tapahtuva sovittelu tulee omassa jäsenvaltiossa mahdolliseksi toisessa jäsenvaltiossa nostetun kanteen yhteydessä, ja lisäksi tulee mahdolliseksi hakea ratkaisua oikeusteitse myös omassa kotijäsenvaltiossa. Enempää emme voi tehdä liikennevahinkojen uhrien hyväksi.
Mitä muuta viidenteen direktiiviin sisältyy? Tarpeellisiksi ja asianmukaisiksi katsottavat, kanteen nostamisesta aiheutuvat kustannukset korvataan. Kun kanteen nostamisesta, esimerkiksi lakimiehen palveluksista aiheutuvat kustannukset katsotaan tarpeellisiksi ja asianmukaisiksi, ne on korvattava. Meidän on korotettava vähimmäismäärää. Euroopan unionissa vallitsee tässä asiassa jokseenkin sekava järjestelmä, ja kaikki myöntävät, että 20� vuoden jälkeen tarvitaan uutta säädöstä.
Kyse on siis määrästä, ja tämä on tietenkin ongelmallinen asia. Ei ole yksinkertaista� –� tiedän tämän turhankin hyvin� –� nostaa vähimmäismäärää, koska se nostaa ilman muuta myös vakuutusmaksuja. Se kompromissi, johon päädyimme, 5� miljoonaa euroa henkilövahingossa ja 2� miljoonaa euroa omaisuusvahingossa, on mielestäni sellainen, että vakuutusmarkkinoilla voidaan sopeutua siihen. Sitä paitsi vähimmäismäärään liittyy seikka, jota ei pidä väheksyä, eli eniten kärsimään joutuvien onnettomuuksien uhrien suojeleminen asianmukaisesti. Olen kerta kaikkiaan vastaan sitä, että onnettomuudessa halvautuneen 20-vuotiaan sosiaaliturva lakkaa 20� vuoden kuluttua ja että samalla loppuikänsä vastuussa olevan vahingon aiheuttajan talous myös tuhotaan. Tässä kompromississa on näin ollen järkeä.
Annamme myös moottoriajoneuvojen perävaunuja koskevan säännöksen. Niihin liittyvä maininta sisältyi aiempaan direktiiviin, mutta eri Euroopan unionin maissa on voimassa täysin toisistaan poikkeavia säännöksiä. Usein perävaunun rekisterinumero tiedetään, mutta vetoajoneuvon numeroa ei tiedetä, jolloin vahingon selvittäminen on hyvin vaikeaa.
Arvoisa komission jäsen Bolkestein, haluan mainita lisäksi kaksi muuta seikkaa, joita emme hyväksyneet ehdotuksessanne: ensimmäinen on se, että vahingon selvittämisestä vastaavaan henkilöön sovelletaan vihreän kortin toimistoja koskevaa menettelyä. Emme saa sekoittaa tällä tavalla järjestelmiä, koska se on turhaa ja vahingoittaa toimivaa vihreän kortin järjestelmää. Jätimme myös pois heikossa asemassa olevien suojelua koskeneen säännöksen eli katevelvoitteen edellyttämisen. Tämä on hyvin erityinen ongelma, ja meidän, komission ja parlamentin, olisi tehtävä yhteistyötä tämän vastuukysymyksen ratkaisemiseksi toisessa direktiivissä.
Kaiken kaikkiaan� –� ja palaan takaisin siihen, mistä lähdin liikkeelle� –� parlamentin ja komission välinen yhteistyö on ollut kerrassaan mainiota, koska kaikissa näissä asioissa kävimme Euroopan laajuista eurooppalaista vuoropuhelua vakuutuksenantajien, autoliittojen, parlamentin ja onnettomuuksien uhrien järjestöjen kesken. Viittaan tällä Trierissä pidettyihin eurooppalaisiin liikenneoikeuden päiviin.
Juuri siksi, että olemme tehneet tällä alalla kovasti työtä ja olemme keskustelleet paljon, voimme myös löytää yhdessä ratkaisuja, joilla autetaan onnettomuuksien uhreja. Olen vakuuttunut siitä, että neuvoston kanssa käytävissä jatkokeskusteluissa pääsemme nopeasti ratkaisuun. Kaiken kaikkiaan tämä auttaa meitä pääsemään eteenpäin, ja ennen kaikkea tämä kannustaa meitä käymään Euroopan laajuista vuoropuhelua, koska tällaista vuoropuhelua käydessämme ratkaisujen löytäminen on helpompaa. 
Gargani (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, käytän puheenvuoron oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan puheenjohtajana antaakseni tunnustusta varapuheenjohtaja Rothleyn tekemälle työlle. Esittelijä Rothley on muokannut tätä direktiiviehdotusta erittäin sitkeästi ja viisaasti, ja haluan antaa hänelle siitä tunnustusta. Olemme erityisen kiitollisia hänelle, koska tämä direktiivi on syntynyt minulle erityisen mieluisan 192� artiklan perusteella. Tässä artiklassahan käsitellään epäsuoria lainsäädäntöaloitteita, joissa parlamentilla on johtava rooli, ja lisäksi siinä vahvistetaan parlamentin ja sen jäsenten aloiteoikeus.
Tämä johtaa kohti tehokkaampaa Euroopan kansalaisuutta hyvin hankalalla alalla, koska, kuten esittelijä Rothley totesi, näin on helpompi hankkia lyhytaikainen vakuutus tilapäistä toisessa jäsenvaltiossa oleskelua varten ja lyhytaikainen vakuutus sellaista ajoneuvoa varten, joka on ostettu muualla kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa omistajan kotipaikka on. Näin ollen on helpompaa hankkia auto juuri siitä unionin valtiosta, jossa se on kannattavinta. Tämä on mielestäni laajasti Euroopan kansalaisten intressien mukaista komission jäsen Bolkesteinin mainitsemien, tällä tavoin syntyvien vakuutusten yhtenäismarkkinoiden vuoksi, ja tämä on hieno ja hyödyllinen kehitysvaihe koko Euroopan yhteisössä.
Mietinnön hankalin kohta – jota on korostettu, mutta haluan vielä toistaa sen – koskee jäsenvaltioiden asettamaa korkeampaa vakuutusturvaa. Komissio on asettanut henkilövahingoissa vastuumääräksi 1� miljoona euroa uhria kohden ja omaisuusvahingossa 500� 000� euroa liikennevahinkoa kohden. Mielestämme 5� miljoonaa euroa liikennevahinkoa kohden henkilövahingossa ja 2� miljoonaa euroa omaisuusvahingossa olisi tarkoituksenmukaisempi ja joustavampi määrä ja se voisi olla hyvä kompromissi. Haluan virallisesti kiittää esittelijä Rothleytä tästä kompromissista, koska hän on ottanut huomioon vakuutusmarkkinoilla ilmenevät useat eri tilanteet ja jälleen kerran vakuutusten yhtenäismarkkinoiden luomiseksi. Hän on myös käsitellyt kysymystä oikeudenkäyntikuluista. Tässä vaiheessa ei ole kuitenkaan tarkoituksenmukaista laajentaa vakuutusturvaa kattamaan jalankulkijoille ja pyöräilijöille aiheutettuja vammoja heidän joutuessaan onnettomuuden osapuoleksi, koska tämä on vielä hankalampi asia, ja mielestäni tätä asiaa on säänneltävä siihen tarkoitetulla välineellä.
Kerran parlamentti ja komissio ovat tehneet onnistuneesti ja tuloksellisesti yhteistyötä, kuten komission jäsen Bolkestein totesi, toivon, että neuvosto ja komissio ottavat tarkistuksemme omakseen ja että niin tärkeällä direktiivillä kuin tällä, josta on kyse, voidaan edistää sitä, että Euroopan kansalaiset pääsevät vielä lähemmäksi yhteistä Euroopan kansalaisuutta. Toivon kovasti, että näin tapahtuu, koska saavutetussa kompromississa on löydetty erinomainen tasapainotila, jonka komission toivon ottavan huomioon. 
Manders (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitoksia selvennyksestänne, ja esittelijä Rothley, kiitoksia tästä ehdotuksesta, jonka avulla olette jälleen myötävaikuttanut sisämarkkinoiden entistä täydellisempään toteutumiseen. Tiedämme prosessin olevan hidas, mutta vakaa. Vaikka kuluisi 20� vuotta ennen kuin neljättä direktiiviä seuraa viides direktiivi, saavutamme lopulta päämäärän. Luotan tähän. Te, arvoisa komission jäsen, olette jo pitkällä sen saavuttamisessa, ja toivon, että lopuksi saavutamme optimaalisen kannan.
Myös vakuutuslainsäädäntö on tältä osin monimutkaista. Olen itse henkilövammoihin erikoistunut lakimies ja olen itse menneinä vuosina joutunut kärsimään henkilövammasta. Olen luultavasti tämän vuoksi saanut osallistua asian valmisteluun. On erittäin tärkeää, että tätä lainsäädäntöä voidaan soveltaa jokaisen kotijäsenvaltiossa, koska vahingon kärsineillä on usein suuria ongelmia useiden erilaisten oikeudellisten järjestelmien kanssa. Niinpä olen tämän asian osalta sangen tyytyväinen ehdotukseen sen nykyisessä muodossa. Luulen, että myös vakuutusyhtiöt ovat tyytyväisiä siihen, että yhdenmukaistaminen saa jatkoa, mikä selkiyttää niidenkin tilannetta. Perustimme jokin aika sitten vihreän kortin järjestelmän, ja tämän myötä sen soveltaminen syvenee EU:ssa. Oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan ehdottamat vähimmäisvastuumäärät vaikuttivat minusta varsin korkeilta, koska ne toteutuvat käytännössä harvoin, tuskin koskaan. Olen näin ollen itse asiassa tyytyväisempi esittelijä Rothleyn kompromissiehdotuksiin, koska ne soveltuvat paremmin markkinoille sellaisina kuin markkinat todellisuudessa ovat. Vastuumäärät eivät saisi olla myöskään liian korkeita, koska mielestäni siinä tapauksessa ongelmana olisi niiden täytäntöönpanokelpoisuus. Kukaan ei hyödy lainsäädännöstä, joka ei ole pantavissa täytäntöön. Haluan siksi todeta vielä kerran, että tämä ehdotus vastaa paremmin todellisuutta kuin ensin asetetut tavattoman korkeat vastuumäärät. Todettakoon vielä, että komission ehdotukset ovat hiukan alimitoitettuja, ja mielestäni esittelijä Rothleyn ehdotus on ihanteellinen.
Me, liberaalit tuemme lämpimästi tätä ehdotusta. Asiasta kuitenkin kolmanteen, pyysin henkilövahingoista käytäviä keskusteluja ajatellen tarkistuksessani yhdenmukaistamisen jatkamista invaliditeetin tason tai vamman arvon tason osalta. Päättelen esittelijä Rothleyn puheista, että tätä koskeva seurantaraportti on jo tekeillä. Mielestäni edistämme jälleen sisämarkkinoiden toteutumista, mistä olen kiitollinen. Annan asialle varauksettoman tukeni. 
Fitzsimons (UEN ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, ikävä tosiasia on, että meidän on kohdattava todellisuus, joka tarkoittaa sitä, että aivan liian monet kuljettajat ajelevat teillämme ilman riittävää vakuutusturvaa. Vammautumiset ja omaisuusvahingot ovat aivan liian yleisiä siitäkin huolimatta, että kotimaidemme useat eri liikenneturvallisuusneuvostot tekevät parhaansa tällaisten murhenäytelmien vähentämiseksi.
Kiitän esittelijää hänen tekemästään työstä tämän teknisen aiheen osalta ja olen täysin samaa mieltä siitä, että asianmukaisen vakuutusturvan on katettava myös oikeudenkäyntikulut. Tämä on olennaisen tärkeää, ja kuuluu asiaan, että ne katsotaan pakollisesta vastuuvakuutuksesta korvattaviksi menoiksi. Jos asianosaisen oma vakuutuksenantaja tai vastapuolen vakuutuksenantaja vastaavat asian käsittelystä, eturistiriita on ilmeinen.
Tuen komission ehdotusta siitä, että liikennevahingoista aiheutuneiden henkilövahinkojen vähimmäisvastuumäärän on oltava rajaton. Erittäin vakavasti vammautuneet uhrit, kuten halvautuneet, eivät saa riittävää vakuutusturvaa enimmäismäärän ollessa miljoona euroa. Olen samaa mieltä siitä, että on järkevää vahvistaa vakavimpien tapausten vakuutusturvaksi 10� miljoonaa euroa, mutta rajoittaa vakuutusturva tämän suuruiseksi onnettomuutta kohden. Lienee erittäin harvinaista, että yhdestä liikennevahingosta aiheutuisi kaksi tai useampi vakava vammautuminen.
Esittelijä Rothleylle on vielä kerran annettava tunnustusta hänen viisaudestaan ja asiantuntemuksestaan. Se, että toisessa maassa tapahtunutta liikennevahinkoa voidaan vastedes käsitellä vahingon kärsineen henkilön kotimaassa, on suuri parannus, ja kiitän esittelijää vielä kerran. 
Karas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Bolkestein, hyvät parlamentin jäsenet, olemme kaikki samaa mieltä siitä, että tämä direktiivi on tärkeä, koska se on tärkeä Euroopan autoilijoille ja onnettomuuksien uhreille. Miksi se on tärkeä? Ensinnäkin siksi, että sen avulla uhrien oikeudellinen suoja saatetaan ajan tasalle ja sitä parannetaan, toiseksi siksi, että sillä parannetaan sisämarkkinoiden toimivuutta moottoriajoneuvojen vastuuvakuutuksen osalta, kolmanneksi siksi, että vähimmäisvastuumääriä korotetaan henkilövahingoissa ja omaisuusvahingoissa, neljänneksi siksi, että tämän myötä on helpompi täyttää maahan tuotavia moottoriajoneuvoja koskeva vakuutusvelvollisuus ennen niiden saapumista määräpaikkaan, ja viidenneksi siksi, että tällä selkiytetään vahingon tapahtumapaikkana olevan valtion takuurahaston vastuuta aina silloin, kun liikenneonnettomuudessa on mukana rekisterikilvetön tai väärällä rekisterikilvellä varustettu moottoriajoneuvo.
Esitin keskustelussa kolme pääasiallista toivetta. Ensimmäinen koski vähimmäisvastuumäärää henkilövahingoissa ja omaisuusvahingoissa, ja se otettiin tarkistuksessa huomioon, ja samalla päädyttiin viiden vuoden siirtymäaikaan, jota juuri ajoin takaa.
Toinen toiveeni oli komission ehdotuksen 4� artiklan 2� kohdan lisäyksen poistaminen, koska monien Euroopan parlamentin jäsenten tavoin olen sitä mieltä, että vakuutuslainsäädäntöä koskevassa direktiivissä ei pidä käsitellä sellaisia asioita, jotka kuuluvat kansallisen siviilioikeuden soveltamisalaan.
Kolmas pääasiallinen toiveeni kohdistui turhaan byrokratiaan ja tarpeettomiin lisäkustannuksiin, mikä tarkoittaa, että kannatimme sitä, että sopimussuhteen päättyessä vakuutuksenottaja voi pyytää todistusta korvausvaatimuksistaan, jolloin sitä ei lähetetä hänelle automaattisesti. Tämä muutos toteutettiin jäsen Harbourin tarkistuksella. Näin ollen voin vain tukea tätä direktiiviä. 
Harbour (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, haluan muiden kollegojeni tavoin kiittää esittelijä Rothleytä oikein paljon, enkä ainoastaan hänen mietinnöstään, vaan myös hänen vuosikausia kestäneestä jatkuvasta toiminnastaan, johon komission jäsenkin viittasi, vakuutusalan toimintailmapiirin parantamiseksi eurooppalaisten autoilijoiden kannalta. Mielestäni hänelle on annettava paljon tunnustusta tästä työstä, eikä parlamenttikaan jää täysin osattomaksi.
Koska aloitin parlamentissa vuonna� 1999, minulla on ollut ilo työskennellä jäsen Rothleyn kanssa tämän minulle erityisen tärkeän alan hyväksi. Olin mukana valmistelemassa vuoden� 2001 mietintöä, ja voin ilokseni todeta, että monet mietinnön yhteydessä syntyneistä ajatuksista on tällä hetkellä sisällytetty tähän erittäin toivottuun komission viidenteen ehdotukseen.
Esittelijä Rothley ja muut ovat puhuneet erityisesti niistä kysymyksistä, jotka liittyvät siihen, kuinka parannetaan autoilijoiden mahdollisuutta hakea vahingonkorvauksia liikennevahinkojen tapahtuessa muualla kuin heidän kotimaassaan. Haluan painottaa paria muuta yksityiskohtaa. Monet meistä ovat kuulleet äänestäjiltämme tapauksista, jotka koskevat ongelmia, joita ihmiset ovat kohdanneet matkustaessaan tilapäisesti muihin maihin. Tämä koskee erityisesti opiskelijoita tai ulkomaan komennuksen saaneita tai sellaisia kansalaisia, jotka haluavat oleskella pitkiä aikoja ulkomailla. Heillä on vaikeuksia saada vakuutusturvansa ulottumaan koko tilapäisen oleskelun ajaksi ja jatkumaan 12� kuukauden ajan. Mielestäni kyseessä on merkittävä etu.
Toiseksi kannamme valiokunnassamme huolta sisämarkkinoista ja siitä, että yksinkertaistetaan järjestelmää, jossa kansalaiset menevät ostamaan auton toisesta maasta siten, että heidän senhetkisen vakuutuksensa voimassaolo jatkuu 30� päivällä kattaen ajan, joka kuluu auton tuomiseen kotimaahan ja sen uudelleenrekisteröintiin.
Tämä on merkittävä yksinkertaistus. Siinä korostuu se, että sisämarkkinoilla kansalaiset odottavat näiden oikeuksiensa toteutuvan ongelmitta rajojen ylitse, ja juuri tästä tässä ehdotuksessa on kyse.
Samalla tavoin varsin hyödyllistä on sekin, että vakuutusten hankkiminen helpottuu ja kilpailu lisääntyy sitä kautta, että kansalaiset voivat saada vakuutushistoriansa itselleen entisestä vakuutuksenantajastaan riippumatta, jolloin he voivat käyttää aiempaa moitteetonta vakuutushistoriaansa hankkiakseen vakuutustensa yhteydessä merkittäviä hinta- ja kattavuusetuja.
Lopuksi toteaisin, että jäsen Karas on puhunut joistakin tekemistämme parannuksista, ja olen hänen kanssaan samaa mieltä siitä, että joiltakin osin olemme puuttuneet liikaa sellaiseen, mikä kuuluu jäsenvaltioiden yksinomaiseen toimivaltaan. Eräs seikka, johon olen viime päivinä kiinnittänyt huomiota, on se, että oikeus esittää vahingonkorvausvaatimus vanhentuu neljässä vuodessa. Kotimaassani Yhdistyneessä kuningaskunnassa tämä on ristiriidassa kansallisten säännösten kanssa. On erittäin perusteltua perehtyä tähän uudelleen, ja tästä aion puhua esittelijälle. Meidän on syytä keskustella siitä, pitäisikö meidän tukea tätä kohtaa lopullisessa kertomuksessa vai vaatia komissiota ja neuvostoa tutkimaan sitä vielä, ennen kuin se palaa lopuksi käsiteltäväksemme.
Kaiken kaikkiaan tämä on erinomainen työ. Annamme sille täyden tukemme, ja haluan kiittää sekä komissiota että esittelijää siitä työstä, mitä on tehty, jotta tämä tärkeä etu tulisi kaikkien Euroopan kansalaisten ulottuville. 
Bartolozzi (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, vakuutusten sisämarkkinat on toteutettava ja alalla vielä olemassa olevat esteet on poistettava. Ei ole sattumaa, että Euroopan parlamentti on kehottanut komissiota esittämään ehdotuksen moottoriajoneuvovakuutuksia koskevien sääntöjen saattamisesta ajan tasalle, jotta Euroopan unionin kansalaisten oikeus elää, matkustaa ja työskennellä ongelmitta missä tahansa unionin jäsenvaltiossa voi toteutua.
Moottoriajoneuvojen vastuuvakuutusta koskevalla viidennellä direktiiviehdotuksella on varmasti vaikutuksenaan tätä alaa koskevien eurooppalaisten sääntöjen uudenaikaistuminen ja kehittyminen. Ennen kaikkea lyhytaikaisen vakuutuksen ottaminen tilapäisen toisessa jäsenvaltiossa oleskelun ajaksi helpottuu samoin kuin lyhytaikaisen vakuutuksen hankkiminen ajoneuvolle, joka on ostettu muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa omistaja asuu. Näin olen kuluttajien on helpompi ostaa auto juuri siitä unionin maasta, jossa se on kannattavinta, ja tämä lisää rajat ylittävää kilpailua. Lisäksi direktiivillä pyritään saattamaan ajan tasalle autoilijoille myönnettävät vähimmäisvastuumäärät. Tätä kautta autoilijat voivat muuttaa vakuutustaan nopeammin. Toinen tavoite on onnettomuuksiin joutuvien jalankulkijoiden suojelun parantaminen.
Lisäksi direktiivin myötä kansalaiset voivat saada todistuksen nykyisiltä vakuutuksenantajiltaan niistä liikennevahingoista, joissa ne ovat olleet mukana, jolloin he voivat neuvotella uuden sopimuksen toisen vakuutuksenantajan kanssa.
On olennaisen tärkeää välttää vähimmäisvastuumäärien asettaminen liian korkealle tasolle ja suuremmiksi kuin on kohtuullista. Jos näin tehtäisiin, kustannukset tulisivat väistämättä kuluttajien maksettavaksi vakuutusmaksuihin tehtävillä huomattavilla korotuksilla. Kielteiset vaikutukset näkyisivät erityisesti tietyissä maissa, esimerkiksi Italiassa, jossa vakuutusten hinnankorotukset ovat jo synnyttäneet poikkeuksellisen kiihkeää keskustelua, puhumattakaan uusista unioniin liittyvistä valtioista, joissa kansalaisia ja vakuutusyhtiöitä vaadittaisiin maksamaan sellaisia kuluja, jotka eivät olisi suhteessa niiden taloudellisiin tuloksiin.
Arvioni ehdotuksesta on näin ollen myönteinen. Meidän on oltava kuitenkin varovaisia, ettemme mene liian pitkälle ja aiheuta enemmän haittaa kuin hyötyä niille kansalaisille, joita haluamme suojella ja auttaa. 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, on erinomainen asia, että esittelijä Willi Rothleyn laatima mietintö sai parlamentin yksimielisen tai lähestulkoon yksimielisen tuen. Usein sanotaan, että Euroopan unioni on liian etäällä jäsenvaltioiden kansalaisista. Tämä asia hyödyttää suoraan Euroopan kansalaisia, ja se osoittaa, että välimatka ei ole aina niin pitkä kuin joskus väitetään.
Tämän on toinen syy siihen, miksi komissio on erittäin tyytyväinen tähän mietintöön. Myös useat puhujat ovat kiitelleet komissiota. Mikäli komissio on edistänyt tätä mietintöä, se johtuu siitä, että komissio on vakuuttunut siitä, että tämä on oikea tie. Niinpä kiitän teitä kaikkia.
Willi Rothley on sanonut, ettei ole tarpeen antaa vastausta jokaiseen tarkistukseen ja komission mielipidettä jokaisesta niistä, koska keskustelu jatkuu. Minulla on kuitenkin mukanani kommentit, ja jos olette kanssani samaa mieltä, toimitan ne parlamentin yksiköille kaikilla jaettavaksi.(1)
Lopuksi toteaisin, että komissiolle ei ole esitetty lisäkysymyksiä, joten ainakaan tällä hetkellä ei ole mitään vastattavaa. Komissio on äärettömän tyytyväinen siihen, kuinka asia etenee ja aikoo jatkaa tälle asialle alusta alkaen tyypillistä komission ja parlamentin välistä erinomaista yhteistyötä. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Smetin laatimasta naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnan mietinnöstä (A5-0334/2003) naisten oikeuksien loukkaamisesta ja Euroopan unionin kansainvälisistä suhteista (2002/2286(INI). 
Smet (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olemme mielestäni täysin tietoisia siitä, että naisten oikeuksia loukataan maailmassa. Kun näin tapahtuu, se johtuu monista arvoista, muun muassa perinteistä, sosiaalisesta koheesiosta tai perheen miespuolisten jäsenten kunniasta. Naisten sukuelinten silpominen nähdään perinteen jatkamisena. Kunniasyistä tapahtuva surmaaminen tai vahingoittaminen nähdään tapana säilyttää yhteiskuntarauha, ja julkinen kivitys tai naisten kurittaminen sallitaan yhteiskuntajärjestyksen ylläpitämiseksi.
Onneksi kansainvälinen yhteisö osoittaa yhä selvemmin tyytymättömyytensä tähän tilanteeseen, mitä kuvastaa Amina Lawalin kivitykseen reagoiminen, jossa kyse on itse asiassa myöhäisestä reaktiosta taleban-hallintoon, ja jatkuvat kysymykset lehtikuvaaja Zahra Kazemin kuolemasta Iranissa. Samanaikaisesti kampanjat naisten oikeuksien puolesta saavat tunnustusta. Nobel-palkinnon myöntäminen Shirin Ebadille, naisten ja lasten asiaa Iranissa ajavalle aktivistille, on myös erittäin tärkeä signaali, kuten myös Senegalin presidentin Waden istuntosalissamme tänään iltapäivällä pitämä juhlapuhe. Presidentti Wade viittasi nimenomaisesti ponnisteluihinsa naisten sukupuolielinten silpomisen torjumiseksi.
Meidän on kysyttävä, aikooko Eurooppa monien EU:n käytettävissä olevien kanavien kautta soveltaa jäsentynyttä politiikkaa vakavien naisten oikeuksien loukkausten estämiseksi. Joka tapauksessa toimet on pantu alulle. AKT-valtioiden kanssa tehdyssä Cotonoun sopimuksessa mainitaan nimenomaisesti sukupuolielinten silpominen. Lisäksi budjettiin on tehtävä nimenomainen viittaus siihen, että EU:n tuen täytäntöönpanon keskeyttämisen perusteena on naisiin kohdistuvan vakavan väkivallan� –� mukana täsmennyksenä kivitys, julkinen kurittaminen, polttaminen ja raiskaus� ehkäisemiseksi tehtyjen toimien laiminlyönti.
Nämä EU:n toimet eivät kuitenkaan vaikuta kovin jäsentyneiltä. Tämän vuoksi parlamentti vaatii jonkinlaisen järjestelmän omaksumista. Millainen tämä järjestelmä voisi olla? Siinä voisi olla useita rankaisevia välineitä, ja yksi tällainen väline voisi olla esimerkiksi se, että kauppa- ja yhteistyösopimuksiin sisällytettäisiin erityinen lauseke, jossa todettaisiin nimenomaisesti, että naisten oikeuksien loukkaamisen ollessa vakavaa ja jatkuvaa viimeisenä keinona on sopimuksen täytäntöönpanon keskeyttäminen.
Toiseksi näitä sanktioita ja täytäntöönpanon keskeytyksiä on määrättävä, jos hallitukset järjestelmällisesti jättävät toteuttamatta lainsäädännöllisiä, hallinnollisia ja oikeudellisia toimia. Tietenkin myös myönteiset välineet ovat mahdollisia. Näistä mainittakoon esimerkkinä naisiin kohdistuvan väkivallan torjuntaan tähtäävien hankkeiden järjestelmällinen sisällyttäminen kehitysapuohjelmiin tai se, että vaaditaan, että kumppanivaltiot ratifioivat kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen (CEDAW) sekä lisäpöytäkirjan, ja että tämä otetaan huomioon.
Tästä ovat esimerkkinä Iranin kanssa käytävät keskustelut tai neuvottelut. Odotamme malttamattomina lopputuloksena syntyvää asiakirjaa. Tässä asiakirjassa on mielestämme viitattava nimenomaisesti naisiin kohdistuvaa väkivaltaa torjuviin toimiin, naisten oikeuksiin ja myös kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskevaan yleissopimukseen.
Toinen mahdollisuus on, että komissio palkkaa henkilöitä, jotka ovat päteviä tutkimaan kolmansien maiden kanssa tehtäviä sopimuksia sukupuolen näkökulmasta ja siten, että myös kehitysmaiden paikalliset naisjärjestöt voivat osallistua. EU:n jäsenvaltiot ja myös Euroopan unioni voisivat vaatia sukupuolielinten silpomisen kieltävää lainsäädäntöä. Lisäksi pakolaisaseman myöntämisen yhteydessä olisi otettava huomioon se, että on naisia, jotka pakenevat maastaan väkivallan vuoksi.
Euroopan unioni on ottanut yhdeksi ohjenuorakseen ihmisoikeuksien, muun muassa naisten oikeuksien suojelun. EU:n odotetaan enemmän kuin minkään muun alueen toimivan tässä asiassa tietyssä mielessä maailman omatuntona. Haluankin kysyä komissiolta, missä määrin se on valmistautunut omaksumaan jäsentyneemmän lähestymistavan tähän ongelmaan liittyvissä toimissaan. Olen saanut myönteisen vastauksen moniin esittämiini kysymyksiin, mutta kaikissa kyse on ollut erityistoimista. Nykyinen politiikka on itse asiassa kovin jäsentymätöntä. 
Patten,
   .  Haluan aluksi kiittää esittelijä Smetiä, entistä kollegaani itse asiassa yhtä tähän keskusteluun osallistuvasta kahdesta entisestä kollegastani. Olimme varsin hyvä vuosikerta. Haluan kiittää esittelijä Smetiä hänen työstään tämän mietinnön esittelijänä. Hänen poliittinen sitoutumisensa naisten oikeuksien edistämiseen on hyvin sekä komission että neuvoston tiedossa. Tämä oma-aloitteinen mietintö herättää paljon kysymyksiä. Tämä on erittäin arvokas panostus siihen, että naiskysymys saataisiin keskeisemmälle sijalle Euroopan unionin ulkopolitiikassa.
Naisten oikeuksien loukkaaminen kansainvälisissä asioissa on erittäin vakava asia. Sekä komissio että Euroopan unioni kiinnittävät huomattavan paljon huomiota tähän kysymykseen. Yksistään tänä vuonna olemme käynnistäneet kolme merkittävää sukupuoleen liittyvää aloitetta sen ohjelman puitteissa, jota kutsumme nimellä toimintaohjelma sukupuolten tasa-arvon huomioon ottamiseksi EY:n kehitysyhteistyössä.
Ensinnäkin olemme ryhtyneet laatimaan tiivistä käsikirjaa, jossa esitetään kehitystoimintaa varten sukupuolten tasa-arvon valtavirtaistamisen keskeiset periaatteet ja suuntaviivat ja joka on suunnattu komission virkamiehille. Toiseksi olemme järjestäneet tarjouskilpailun sekä Brysselin keskusvirastoja että lähetystöjä ja lisäksi edunsaajamaiden henkilökuntaa koskevan hyvin laajan henkilöstökoulutusohjelman toteuttamisesta. Kolmanneksi olemme julkaisseet ehdotuspyynnön kansalaisjärjestöjen hankkeiden tukemiseksi.
Lisäksi komissio on osallistunut hyvin aktiivisesti EU:n toimiin naisten ihmisoikeuksien hyväksi kansainvälisissä yhteyksissä, kuten YK:n ihmisoikeustoimikunnassa, Yhdistyneiden Kansakuntien yleiskokouksen kolmannessa komiteassa ja ETYJin demokraattisten instituutioiden ja ihmisoikeuksien toimistossa. Olemme esimerkiksi edellisessä ihmisoikeustoimikunnan kokouksessa olleet mukana sponsoroimassa päätöslauselmaa naisiin kohdistuvan väkivallan poistamisesta. Kuten te parlamentissa tiedätte, päätöslauselmaa esitti Kanada, ja annoimme painokkaan naisten ihmisoikeuksia käsittelevän julkilausuman, jossa tuotiin esiin muun muassa paheneva ihmiskauppaongelma ja edut, joita saavutetaan tasa-arvon sisällyttämisellä kaikkeen politiikkaan.
Tänään haluan kuitenkin korostaa sitä, että uskomme naisten oikeuksien olevan erottamaton osa koko ihmisoikeuskysymystä. Tästä syystä haluan kertoa komission suhtautuvan varauksellisesti eräisiin mietinnön suosituksiin.
Meitä huolestuttaa eniten se, että "neuvostoa ja komissiota [kehotetaan] sisällyttämään tuleviin kauppa- ja kehityssopimuksiin riippumatta ihmisoikeuksien kunnioittamista koskevista lausekkeista ja niiden lisäksi erityisen lausekkeen, jolla määrätään sanktioiden asettamisesta ja viimeisenä keinona sopimuksen täytäntöönpanon keskeyttämisestä, jos naisten oikeuksia loukataan vakavasti ja jatkuvasti".
Useimmat jäsenet lienevät kanssani samaa mieltä siitä, että tasa-arvon, syrjimättömyyden ja väkivallan kaltaisia ongelmia ratkottaessa naisten oikeudet turvataan parhaiten ihmisoikeuksien kokonaiskehyksessä.
Vuonna� 1993 pidetyn Wienin ihmisoikeuksien maailmankonferenssin julistuksessa, jota myös arvoisan jäsenen mietinnössä siteerataan, tuodaan korostetusti esiin, että "naisten ja tyttöjen ihmisoikeudet ovat erottamaton, olennainen ja jakamaton osa yleismaailmallisia ihmisoikeuksia". Lisäksi on tärkeää huomata, että naisiin valtion tasolla kohdistuva väkivalta kuuluu erottamattomasti niiden ihmisoikeusmääräysten soveltamisalaan, jotka koskevat kidutusta ja kuolemanrangaistusta, jotka ovat ihmisoikeuksien alalla prioriteettejamme.
Kannattaa huomata sekin, että erillinen naisten oikeuksien lauseke tarkoittaisi myös sitä, että olisi sisällytettävä useita muita ihmisoikeuskysymyksiä erillisinä lausekkeina tuleviin kauppa- ja yhteistyösopimuksiin eli olisi sisällytettävä esimerkiksi lasten oikeuksien lauseke tai alkuperäisasukkaiden ja vähemmistöjen oikeuksia koskeva lauseke.
Ihmisoikeuslauseke on dynaaminen väline, jonka avulla voimme edistää ihmisoikeuksia myönteisellä tavalla. Sen menestystä ei mitata sillä, kuinka usein se johtaa pakkotoimenpiteisiin tai sopimusten soveltamisen keskeyttämiseen, vaan pikemminkin ihmisoikeuksia koskevalla jäsentyneellä vaihdolla, jonka myötä voidaan realistisemmin toteuttaa ihmisoikeuslausekkeen tavoitteet.
Erottamalla naisten oikeudet yleisestä ihmisoikeusagendasta parlamentti ei hienoista aikomuksistaan huolimatta ajaisi välttämättä ihmisoikeuksien asiaa. Tällainen erottaminen saattaisi johtaa niiden aseman heikentymiseen poliittisella asialistalla.
Kerron teille valaisevan esimerkin. Haluan viitata tällä hetkellä Iranin kanssa käytäviin kauppa- ja yhteistyösopimusta koskeviin neuvotteluihin. Iranin kanssa ihmisoikeuksien osalta käytävässä vuoropuhelussa – voinen lisätä olleeni itse tärkeässä roolissa vuoropuhelun aloittamisessa – keskeistä on naisten syrjintäkysymys ja se, että Iran ei ole ratifioinut naisten syrjinnän poistamista koskevaa yleissopimusta. Näyttää siltä, että eräissä kulttuuripiireissä on naisten oikeuksien kannalta hyödyllistä, että ne otetaan mukaan asialistalle ihmisoikeuksien varjolla.
En esitä näitä seikkoja pelkästään teorian tasolla tai pelkästään älyllisen tai akateemisen tutkimuksen lopputuloksina. Keskustelin näistä kysymyksistä aivan äskettäin Syyriassa naisten oikeuksia ajavan juristin kanssa osana siellä käymiämme keskusteluja assosiaatiosopimuksen tekemiseksi Syyrian kanssa. Olen keskustellut näistä kysymyksistä Iranissa esimerkiksi Iranin parlamentin naispuolisten jäsenten kanssa. Niinpä voin vakuuttaa arvoisille jäsenille, että olen itse varsin vahvasti sitoutunut näihin kysymyksiin, vaikka olenkin eri mieltä ehdotuksesta.
Toinen tärkeä ihmisoikeusväline naisten oikeuksien alalla on demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskeva eurooppalainen aloite. Tämä väline on varsin paljon käytetty aktivoitaessa paikallisia naisjärjestöjä kolmansissa maissa. Vaikka sukupuolten tasa-arvo on tässä eurooppalaisessa aloitteessa horisontaalinen kysymys, myös monia nimenomaan sukupuoleen liittyviä hankkeita on tuettu. Rahoitamme esimerkiksi parhaillaan Egyptissä, Jordaniassa, Libanonissa, Länsirannalla ja Gazassa hanketta, johon kuuluu oikeusapu, lukutaito, väkivallan naisuhrien neuvonta sekä tiedotuskampanjat ja tutkimustyö.
Toivon, että parlamentti ottaa huomioon perustelumme sille, ettei kauppa- ja yhteistyösopimuksiin tarvita erillistä lauseketta, sillä tämä ala ja kysymys otetaan kattavasti huomioon ihmisoikeusagendassamme. Toivon myös, ettei parlamentti päättele siitä, mitä olen sanonut, ettemme osoita tarpeeksi huomiota varsin oikeutetusti esille otettuihin kysymyksiin, kuten sukuelinten silpomiseen, jota en ole maininnut tässä keskustelussa. Toivon, ettei parlamentti ajattele, ettemme pidä kaikkein kiireellisimpinä näitä kysymyksiä. Kokemukseni on kauan aikaa sitten kehitysyhteistyöministerinäkin toimittuani, että yksi tärkeimmistä asioista, kenties tärkein asia kestävän kehityksen politiikassa on sukupuolten tasa-arvon sisällyttäminen kaikkeen politiikkaan sekä naisten asianmukainen kohtelu.
Opin tämän ensimmäisen kerran vähän yli kaksikymmentä vuotta sitten Pakistanissa, ja olen joutunut oppimaan sen yhä uudelleen. 
Bastos (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kulttuuri ja perinteet ovat tekosyy naisten jatkuville kärsimyksille väkivallan uhreina eri puolilla maailmaa. Tälläkin hetkellä naisten sukuelinten silpomista harjoitetaan edelleen, kuten myös kivittämistä ja seksuaalista hyväksikäyttöä. Mitään näistä ei voida hyväksyä kahdestakaan syystä: nämä käytännöt merkitsevät perusluonteisten ihmisoikeuksien loukkaamista ja ne ovat suoranainen hyökkäys demokratiaa vastaan. Näin ollen Euroopan unionin on käytettävä kaikkia käytössään olevia keinoja näiden kauheuksien torjumiseksi. Unionin ulkopolitiikka on yksi tällainen keino, ja tämän esittelijä Smet tekee selväksi erinomaisessa ja myös erittäin rohkeassa mietinnössään, josta haluaisin onnitella häntä. Euroopan unionihan on sisällyttänyt ihmisoikeuksien ja demokratian kunnioittamista koskevan lausekkeen jokaiseen kolmansien maiden kanssa tehtyyn sopimukseen. Tällä ei ole kuitenkaan edelleenkään ollut riittävästi tehoa naisiin kohdistuvan väkivallan torjumisessa. On siis oltava päättäväisempiä ja selkeämpiä niiden sitoumusten määrittämisessä, joita kolmansien maiden on noudatettava naisten oikeuksien alalla.
Tulevissa kauppa- ja kehityssopimuksissa on tarjottava keppiä ja porkkanaa. Porkkanalla tarkoitetaan sitä, että maita, joiden toteuttamilla toimilla saavutetaan todellisia tuloksia naisiin kohdistuvan väkivallan torjunnassa, on palkittava kannustimien ja edullisimpien kaupallisten sopimusten avulla. Kepillä tarkoitetaan sitä, että sanktioiden avulla on naisten oikeuksien vakavan loukkaamisen sallivien maiden osalta keskeytettävä niitä hyödyttävien sopimusten soveltaminen. Jälkimmäisessä tapauksessa on kuitenkin arvioitava huolellisesti näiden sanktioiden mahdolliset kielteiset vaikutukset väestöön.
Lopuksi mainitsen vielä, että on varmistettava sellaisten hankkeiden sisällyttäminen kehitysapuohjelmiin, joissa otetaan erityisesti huomioon naisten oikeudet ja väkivallan torjunta. Tällaisiin hankkeisiin on sisällytettävä paikallisten naisten aktiivinen osallistuminen. Näitä käytäntöjä koskeva asennemuutos on saatava aikaan liittoutumalla niiden naisten kanssa, jotka ovat joutuneet tällaisen väkivallan kohteeksi ja jotka ovat edelleen sen kohteena ja jotka haluavat ehkäistä sitä. 
Valenciano Martínez-Orozco (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluaisin ensiksi ylistää esittelijä Smetin mietintöä, jossa mielestäni otetaan huomioon monia nais- ja ihmisoikeusjärjestöjen esittämiä huolenaiheita ja vaatimuksia.
On totta, että olemme saaneet paljon aikaan julkilausumien ja sanojen alalla. Ei ole harvinaista kuulla poliittisten johtajien suusta, että naisten oikeudet ovat ihmisoikeuksia ja sen tähden niitä on suojeltava ja puolustettava. Ainoa ongelma on, että näiden julkilausumien jälkeen mitään ei tapahdu, kun olisi tekojen vuoro.
Naisten ihmisoikeudet ovat aina suhteellisia. Ne ovat suhteessa perinteisiin, kulttuuriin ja perheisiin. Kohtaamme aina tämän suhteellisuuden, kun olisi turvattava erityissuojelu naisille, jotka joutuvat vakavasti vainotuiksi tavoilla, jotka me kaikki tiedämme, jotka on tuotu esiin ja joita koskevat tiedot ovat kaikkien luettavissa ja jotka ovat järkyttäviä.
Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisasiain päävaltuutetun virasto hyväksyi äskettäin suuntaviivat, joilla pyritään vakuuttamaan hallitukset tekemään turvapaikkahakemusten osalta päätökset siten, että naiset otetaan asianmukaisesti huomioon pakolaisaseman myöntämistä koskevissa menettelyissä ja hakemukset sukupuolen perusteella olisi tunnustettava sellaisenaan.
Viime kädessä puhumme siitä, kuinka naisten ihmisoikeuksia suojellaan aidosti ja tosiasiallisesti kansainvälisissä yhteyksissä, ja välineethän meillä on. Jostakin syystä on helpompaa saavuttaa pakolaisasema poliittisista syistä vainottuna kuin sukupuolen perusteella vainottuna.
Naiset, jotka ovat vaarassa joutua sukupuolielinten silpomisen kohteeksi, eivät tiedä, että he voisivat saada kansainvälistä suojelua, koska emme kerro sitä heille, koska emme koskaan ota sitä askelta, joka olisi tarpeen, jotta voitaisiin todella soveltaa naisten suojelemiseksi käytössämme olevia oikeussuojakeinoja.
Miet Smetin mietinnössä esitetään useita ajatuksia, jotka voisivat mielestäni olla varsin hyödyllisiä tehtäessä kolmansien maiden kanssa työtä naisten oikeuksien suojelemiseksi, mutta meiltä puuttuu yksi väline, joka on nimenomaan naisille annettava mahdollisuus hakea suojelua alueeltamme tarjoamamme oikeudellisen suojelun puitteissa, mikä on kuitenkin mahdollista muissa selvästi naisten kohtaamiin tilanteisiin rinnastettavissa tilanteissa.
Niiden vainottujen naisten prosenttiosuus, joille myönnetään pakolaisasema, on todella naurettavan pieni. Näitä tapauksia olisi todella tutkittava, jos haluamme, että julkilausumiemme on toteuduttava käytännön toimina, koska – painotan tätä asiaa – papereissa, julkilausumissa, perustuslaillisissa teksteissä, jopa monissa parlamentin ja komission asiakirjoissa olemme tunnustaneet, että tällaisesta vainosta kärsivien naisten suojelu on olennaisen tärkeää.
Puhuessani näistä vainon muodoista puhun vakavista vääryyksistä, enkä mistä tahansa mitättömyyksistä. Puhun kivityksestä, sukupuolielinten silpomisesta, polttamisesta, hapolla vahingoittamisesta, kunniarikoksista, pakkoavioliitoista, orjuudesta ja seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Jos nämä eivät riitä perusteiksi naisten suojelemiselle kansainvälisen oikeuden avulla, mikä sitten riittää? Miksi emme ota askelta eteenpäin ja yhdistä julkilausumiimme käytännön toimia? Miksemme sano naisille, ettei heidän tarvitse huolestua, että on paikka, johon he voivat tulla heidän joutuessaan vakavan väkivallan kohteeksi? Syy on se, että olemme valmiit tunnustamaan tämän väkivallan vakavaksi ihmisoikeuksien loukkaamiseksi, mutta emme ole valmiit tarjoamaan heille samoja ratkaisuja, joita tarjoamme muissa vastaavissa tilanteissa. Emme ole valmiit toimimaan näin siitä yksinkertaisesta syystä, että he ovat meidän kaltaisiamme naisia, joilla ei ole valtaa.
Dybkjær (ELDR ).
    Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Smetiä hänen sinnikkäästä ja jatkuvasta työstään naisten oikeuksien puolesta. Hänen työnsä on ollut todella ihailtavaa. Haluan lisäksi kiittää komission jäsen Pattenia hänen puheenvuorostaan, vaikka minun onkin sanottava tunteneeni, että olen enemmän samoilla linjoilla monien muiden puhujien kanssa kuin hänen kanssaan.
Täällä parlamentissa puhumme hyvin usein EU:n puolustuksesta, ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, ja komission jäsenellä on näillä aloilla ohjakset käsissään. Tässä yhteydessä todettakoon lisäksi, että EU:n ei pitäisi olla pelkästään taloudellinen maailmanvalta eli "pehmeä" maailmanvalta, vaan myös "kova" maailmanvalta, eli sillä olisi oltava sotilaallinen valmius ja siitä olisi tehtävä sotilasmahti, jollei suorastaan supervalta.
En ole eri mieltä siitä, että meillä on oltava yhteinen ulko-, turvallisuus- ja puolustuspolitiikka, mutta jokainen meistä, erityisesti komission jäsen itse tietää, että kestää jonkin aikaa ennen kuin näin tapahtuu. Emme saavuta yhdessä yössä sotilaallista kapasiteettia ja meidän kaikkien toivomaa yksimielisyyttä EU:n ulko-turvallisuuspoliittisissa kysymyksissä. Olemme kuitenkin jo merkittävä taloudellinen vaikuttaja. Olemme vahva vaikuttaja talouden alalla, ja mielestäni meidän olisi käytettävä tätä vaikutusvaltaamme nykyistä tehokkaammin.
Tietenkin voisimme auttaa sorrettua puolikasta väestöstä eli naisia, jotka joutuvat oikeasti kärsimään usealla taholla monista eri vääryyksistä. Ne aiheutuvat osittain miesten päättämistä kulttuurisista perinteistä, osittain väkivallasta, jota miehet käyttävät, kun he eivät saa tahtoaan läpi, ja osittain kaupankäynnistä, koska miehet haluavat ansaita rahaa naisilla, ja niin edelleen ja niin edelleen. Voisimme hyvin puuttua asiaan ja tehdä enemmän näillä aloilla. Miet Smet mainitsi itse taleban-hallinnon, joka ei riistänyt naisilta pelkästään sellaisia perusoikeuksia kuin oikeuden koulutukseen, vaan myös kaikki mahdolliset muut oikeudet. Tällä alalla EU voi tehdä jotakin, mutta teemmekö tarpeeksi? Komission jäsen sanoo meidän tekevän paljon, mutta teemmekö riittävästi, ja toimimmeko tässä riittävän järjestelmällisesti.
Mielestäni yksi asia, jonka voisimme kenties tehdä tämän mietinnön myötä, voisi olla keskustelun jatkaminen siitä, emmekö voisi toimia järjestelmällisemmin, emmekö voisi saada komissiolta käsiteltäväksi kertomuksia, joissa käsiteltäisiin sitä, mitä eräiden yhteistyösopimusten yhteydessä todella tapahtuu ja tapahtuuko ylipäänsä koskaan mitään käytännön tasolla, kun perusluonteisia ihmisoikeuksia, eikä pelkästään naisten oikeuksia loukataan. 
Eriksson (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää Miet Smetiä erittäin perusteellisesta työstä. Valiokunnassamme eli naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa on se hieno piirre, että olemme usein samaa mieltä kautta linjan oikeistosta vasemmistoon. Olen paljolti samaa mieltä siitä, mitä edelliset puhujat ovat sanoneet. Haluan kuitenkin tähdentää jäsen Dybkjærille, että kaikki läsnäolijat eivät parlamentissamme yhdy näkemykseen siitä, että Euroopan unionista olisi tultava vahva sotilasvalta. Tästä meidän ei kuitenkaan pidä keskustella tässä ja nyt.
Arvoisa komission jäsen Patten, oli kiinnostavaa kuulla teidän sanovan, että jo 20� vuotta sitten te ymmärsitte, että on tarpeen edistää naisten oikeuksia yleismaailmallisina ihmisoikeuksina. Ongelma vain on, että tämä ei ole avautunut kaikille teidän asemassanne oleville tai alemmassa asemassa oleville, mitä niikseen tulee. Tämä on osasyy siihen, miksi olemme tänään kokoontuneet tänne keskustelemassa tällaisesta mietinnöstä.
Miet Smet käsittelee myös jäsenvaltioitamme koskevaa sisäistä arvostelunaihetta, joka tulee ilmi epäsuorasti. Jäsen Valenciano Martínez-Orozco puhui pitkään turvapaikkamenettelystä. Minäkin voisin puhua tuntikausia siitä, että ennen kaikkea turvapaikanhakijoiden� –� kun heidän hakemuksensa on hylätty ja heidät häädetään pois jäsenvaltioistamme – karkotukset ovat ristiriidassa kaiken sen kanssa, jota kutsutaan ihmisarvoiseksi kohteluksi.
Haluaisin mielelläni kuulla lisää aiheesta, jota Miet Smet käsittelee kohdassa� 17 ja joka koskee naisten osallistumista sopimusprosesseihin. Olemme äskettäin saaneet kokea tämän valiokunnassamme sekä afgaani- että irakilaisnaisten osalta. Heidän osallistumisestaan ei ole tullut juuri mitään siitä huolimatta, että olemme kaikki todenneet, että asia on tärkeä. Haluaisin myös mielelläni kuulla komission jäsen Pattenin kommentin kohdasta� 19 liittyen siihen, että komission on otettava nämä kysymykset esille kaikilla sopivilla tahoilla, kuten G8-ryhmän kokouksissa ja WTO:n neuvottelukierroksilla. 
Sörensen (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan aivan ensiksi onnitella esittelijä Smetiä hänen rohkeasta oma-aloitteisesta mietinnöstä. Monissakaan jäsenvaltioissa kaikki eivät suhtaudu myönteisesti mietintöönne. Monelle meistä ei tule mieleen, että kansainvälisten suhteiden yhteydessä ja erityisesti kehitysyhteistyön osalta ei ole kauankaan siitä, kun keskustelu ihmisoikeuksista oli ehdottomasti kielletty. Menneinä vuosina olimme ilmeisesti aina niin kilttejä toisillemme, että neuvotteluissa ei edes sanottu, mitä mieltä todella oltiin eräiden maiden tilanteista.
Meillä on näin ollen tällä hetkellä käsiteltävänä jotakin täysin aiemmasta poikkeavaa. Toivon, että meillä on tulevaisuudessa naisten oikeuksien kohta, kun neuvottelut aloitetaan eräiden maiden kanssa. Kuulemme usein, että ihmisoikeudet ovat naisten oikeuksia. Olisi oltava itsestään selvää, että naisten oikeudet ovat olennainen osa kehitysyhteistyötä. Kaikissa maailman kulttuureissa naisilla on erityinen ja ratkaiseva rooli sosiaalisessa, taloudellisessa ja kulttuurisessa kehityksessä ja sosiaalisessa edistyksessä. Oma kokemukseni on, että vahvan naisasiapolitiikan tarve on ilmeinen ihmiskaupan torjunnassa ja erityisesti taisteltaessa uhrien puolesta.
Miksi tämä mietintö on tärkeä ja miksi se ei saisi jäädä asiakirjana pelkästään puheiden tasolle? Muistutankin teitä heti naisten tilanteesta useissa tulevissa jäsenvaltioissa, joissa naisia myydään edelleen kuin huonekaluja. Kun menemme hieman kauemmaksi, tulemme Balkanin alueelle, ja siellä eräillä Albanian alueilla, kansanlainsäädäntö Kanoun on yhä nykyäänkin käytössä. Tässä Kanouniksi kutsutussa tekstissä, Lek Dukagjin lakikokoelmassa todetaan, että nainen on vain säkki, jonka on määrä kestää jonkin aikaa ja jota voidaan verrata tavaraan, jolla on viimeinen myyntipäivä. Liittäkääpä tämä naisten oikeuksiin vuonna� 2003! Toinen esimerkki on Ghanassa valtaa pitävä henkilö, joka kertoi minulle, että naiset ovat tuottoisampia kuin tomaatit. Miksi emme kävisi siinä tapauksessa kauppaa heillä? Voisi olla hyvä ajatus lähettää tämä mietintö suurelle joukolle suurlähetystöjä, konsulaatteja ja kansainvälisessä toiminnassa aktiivisia henkilöitä, jotta sen sisältö tulisi yleiseen tietoisuuteen ja jotta otettaisiin huomioon, että naisten oikeuksien kohta on ihmisoikeuskohta ja se on elintärkeä. 
Claeys (NI ).
   – Minäkin haluan onnitella esittelijä Smetiä, vaikka se johtuu siitä, että hän on laatinut mietinnön naisten sukupuolielinten silpomisesta, julkisesta ruumiillisesta kurittamisesta, kivittämisestä, kunniasyistä tapahtuvista rikoksista ja pakkoavioliitoista käyttämättä kertaakaan sanaa "Islam" tai "muslimi". Teidän on annettava minulle anteeksi sarkasmini, mutta voin vain pahoitella sitä, että on ilmeisesti poliittisesti epäsopivaa puhua asioista niiden oikeilla nimillä ja pureutua asian ytimeen, vaikka käsiteltävänämme olisi hyvin monimutkainen ongelma eli suuren osan maailmaa perinpohjainen epäonnistuminen naisten oikeuksien kunnioittamisessa.
Mietintö ansaitsee paikoitellen erityismaininnan kiertoilmaisujen käytöstä, mistä olen jälleen pahoillani. Siinä mainitaan esimerkiksi kulttuuriperintö, jonka seurauksena miehillä on etuoikeutettu asema, tai perinteiset näkemykset ja stereotypiat, joihin naiset alistetaan, mutta asiakirjassa ei missään kohdin nimetä tätä. Kysymys kuuluu, kuka itse asiassa voittaa, kun väärässä paikassa epäröidään. Euroopassa nykyään niin yleinen kulttuurirelativismi vaikeuttaa ongelmien oikeata arviointia, ja siten se on pikemmin este kaikille perinpohjaisille ratkaisuille. Kaikki muslimit eivät jätä kunnioittamatta naisten oikeuksia samoin kuin kaikki muslimit eivät ole fundamentalisteja. Todellisuus kuitenkin viittaa siihen, että valitettavasti naisten sortamisesta on tullut normi islamilaisissa valtioissa ja maissa, joissa muslimit muodostavat väestöstä enemmistön. Tilanteen vakavuus voi vaihdella maasta toiseen tai eri alueilla, mutta naisiin kohdistuva syrjintä on valtavirtaa islamilaisessa maailmassa, eikä se sellaisena liity millään lailla fundamentalistien ja niin sanottujen vähemmistöjen läsnäoloon. Tämä ei ole mielestäni rauhoittava ajatus, mutta sitä vastoin se on peruste panna mietinnössä mainitut toimet täytäntöön jopa vielä päättäväisemmin.
Tämän sanottuani todettakoon, että voin suurimmaksi osaksi yhtyä esittelijä Smetin mietintöön. Kuten hän oikeutetusti totesi, kolmansien maiden kanssa sopimuksia tehtäessä ei riitä, että niihin sisällytetään lausekkeita sanktioineen. Näitä sanktioita on myös tosiasiallisesti pantava täytäntöön, kun naisten oikeuksien loukkauksia todetaan ja jos paikallinen hallitus sallii ja suvaitsee tai jopa määrää niitä. Mietinnössä korostetaan perustellusti sitä, että Euroopan unionin jäsenvaltioiden on varmistettava, että kaikenlainen naisiin kohdistuva väkivalta tunnustetaan ja siitä rankaistaan kunkin oikeudellisten järjestelmien puitteissa. Sukupuolielinten silpomista tapahtuu jopa omalla maaperällämme, ja tähän yhteyteen liittyy eräs ongelma, johon meidän on syytä kiinnittää huomiota, nimittäin kirurgiset operaatiot immenkalvon palauttamiseksi. Tällaisten leikkausten kysyntä kiihtyy kiihtymistään, ja uskallan ennustaa, että seuraavaksi keskustellaan siitä, olisiko sosiaaliturvaviranomaisten alettava pian tukea näin takapajuisten tapojen säilyttämistä.
On valitettavaa, että naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunta näyttää päättäneen, että huivikysymystä, islamin uskon naisten sortamisen symbolia, ei käsitellä. Hypätkääpä metroon Brysselissä tai Pariisissa tai matkustakaapa maanalaisella Lontoossa, niin saatte huomata, että huivit ovat nykyään paljon yleisempiä kuin noin vuosikymmen sitten. Islamin radikalisoituminen ei ole tapahtunut yksinomaan Pakistanissa tai Egyptissä, vaan se näkyy myös omissa suurkaupungeissamme. Euroopan olisi näin ollen lähetettävä voimakas viesti siitä, että omia normejamme ja arvojamme, kuten miesten ja naisten yhtäläisiä oikeuksia, ei voi kyseenalaistaa, eikä niin pidäkään olla. Ne, jotka eivät halua hyväksyä tätä, eivät ole enää tervetulleita tänne. 
Mann, Thomas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, vuodesta toiseen sadat tuhannet naiset joutuvat äärimmäisen väkivallan, seksuaalisen hyväksikäytön, raiskausten, julkisen kurittamisen, polttamisen ja kivityksen uhreiksi.
Oli jo aika tehdä näitä vakavia loukkauksia koskeva aloite. Miet Smet on laatinut erittäin hyvän mietinnön, jossa käsitellään myös kärsimyksen eli henkisen, fyysisen ja seksuaalisen kärsimyksen muotoja. Tuen hänen vaatimustaan siitä, että tulevaisuudessa on oltava lausekkeet, joilla keskeytetään EU:n tuki, jos naisten oikeuksia loukataan jatkuvasti ja järjestelmällisesti. Ne olisi sisällytettävä kolmansien maiden kanssa tehtäviin kauppa- ja kehityssopimuksiin tai kahdenvälisiin sopimuksiin tai monenvälisiin sopimuksiin, jotka tehdään WTO:n puitteissa. Jos myönteisiä toimia ei tehdä naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisemiseksi, tämän on johdettava sanktioihin ja näiden sopimusten jäädyttämiseen.
Kansainvälinen välinpitämättömyys tässä asiassa on hämmentävää. Tämä pätee sellaisiin maihin kuin Afganistaniin, jossa naiset olivat talebanien vuoksi vuosikausia toisen luokan kansalaisia, ja myös Iraniin, jossa naisiin kohdistuu vakavia rikoksia.
Arvoisa Claeys, näiden maiden joukossa on myös valtioita, jotka eivät ole muslimivaltioita. Saadakseen lisätietoja asiasta komission olisi luotava yhteyksiä kansallisiin, alueellisiin ja paikallisiin elimiin ja kansalaisjärjestöihin.
Kansainväliset konferenssit ja keskustelut ja, arvoisa komission jäsen Patten, komission vuosittainen julkilausuma taantumisesta ja edistymisestä ovat muita merkittäviä toimia. Meidän on lisättävä asianomaisten maiden poliitikkojen ja kansalaisten tietoisuutta ja valveutuneisuutta. Myös EU:n on torjuttava näitä väkivallan muotoja päättäväisemmin. Ratkaisut ovat olleet vuosien ajan ulottuvillamme, mutta niitä ei ole otettu käyttöön. Myös minua ennen puhuneet kollegani mainitsivat tämän.
Jäsenvaltioissamme on oikeuskäytäntöä muutettava tältä osin, sukupuolielinten silpominen on kiellettävä ja naiskauppaa on torjuttava päättäväisemmin yhteistyössä Europolin ja Eurojustin kanssa. Tärkein asia on kuitenkin se, että naiset voivat käyttää kaikkia voimavarojaan, jotta he voivat nauttia kaikista perusoikeuksistaan ilman syrjintää.
Zrihen (PSE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, vielä kerran kiitos saamastamme tilaisuudesta puhua naisista. Juuri äsken Nobelin rauhanpalkinto myönnettiin naiselle, joka toimii ihmisoikeuksien ja erityisesti naisten oikeuksien puolesta. Juuri nyt keskustellaan vakavasti johdonmukaisemmasta kehityksestä maailmassa ja ratkaisujen löytämisestä konflikteihin. Tarttukaamme siis jälleen kerran tähän tilaisuuteen, vaikka on jo hyvin myöhä, valottaaksemme naisten varsin erityistä tilannetta.
Vuosittain tuhannet, jopa miljoonat naissukupuolen edustajat kärsivät väkivallasta sen kaikissa mahdollisissa muodoissa. Kuinka moni vaikeneva nainen jääkään tilastojen ulkopuolelle, kuinka moni seikka on kätkettynä ja piilossa puuttumattomuuden periaatteen tai kulttuuriperintöväitteen vuoksi?
Euroopan unionissa sanotaan, että ihmisoikeudet ovat ensisijaisia ja tavat tai sosiaaliset aatteet vasta toissijaisia. Tämän mietinnön aiheena olevista kansainvälisistä suhteista puhuttaessa nämä kaksi näkemystä maailmasta ovat usein ristiriidassa keskenään. Pitäisikö meidän tyytyä siihen, että huomaamme, mitä nämä naiset vaativat, heitä kuitenkaan kuulematta, olivatpa he sitten omissa kotimaissaan tai hakevatpa he sitten takaamaamme kansainvälisen oikeuden suojaa? Kuinka paljon meillä on siis liikkumavaraa todetessamme, että tuomitsemme nämä käytännöt, emmekä ole hölmöjä?
Mietinnössä mainitut välineet ovat osoitus siitä, että naiset ovat yleisesti ottaen erinomaisen käytännönläheisiä ja erityisesti Miet Smet, jota haluan onnitella hänen työstään. Meidän on vakuutettava, että kaikki naisiin kohdistuva väkivalta on itsessään (omassa lajissaan) riittävä peruste turvapaikkaoikeuden ja pakolaisaseman myöntämiselle. Vastauksena tähän syrjivään väkivaltaan meidän on käytettävä taloudellisten sanktioiden väkivoimaa, ellemme halua sellaista prioriteettijärjestystä, jossa naisilla ei ole ollenkaan niin paljon arvoa kuin yhteistyösopimuksilla tai vakiintuneilla perinteillä, joilla on hyvin surullinen historia. Lakatkaamme vain puhumasta ja kirjoittamasta tästä ja yrittäkäämme olla niin käytännönläheisiä kuin yleensä naiset voivat ovat. 
Bordes (GUE/NGL ).
    Arvoisa puhemies, tässä tekstissä ilmaistaan monia hyviä aikomuksia naisiin kohdistuvan väkivallan torjumiseksi. On todella pöyristyttävää, että 2000-luvulla naisia voidaan kivittää, silpoa, uhrata polttamalla tai he joutuvat pakkoavioliittojen, seksuaalisen orjuuden, ihmiskaupan tai niin sanottujen kunniarikosten uhreiksi. Mietintöön ei kuitenkaan sisälly muuta kuin hyviä aikomuksia, ja liite, joka kattaa kuusi maata, joissa näitä käytäntöjä ilmenee, puhuu selvää kieltään.
Siitä huolimatta, että naisten oikeuksien kunnioittaminen on sisällytetty moniin poliittisiin sopimuksiin ja kauppasopimuksiin, asianomaisissa maissa ei ole tapahtunut mitään, eikä Euroopan unioni ole keskeyttänyt niiden sopimusten soveltamista, jotka se on solminut näiden maiden kanssa. Kauppaoikeudet ovat naisten oikeuksia tärkeämpiä. Tosiasiassa näitä barbaarisia käytäntöjä jatketaan, ja on olemassa ainakin passiivisesti niin sanottujen sivistysvaltioiden kanssa tehty äänetön sopimus niiden katsomisesta läpi sormien. Jos Euroopan unioni haluaa päteä naisten oikeuksilla ja olla uskottava, sen on ensin osoitettava pystyvänsä siihen, että kaikki sen jäsenvaltiot tunnustavat, että on naisten perusoikeus hallita omaa kehoaan, mihin sisältyy oikeus aborttiin. 
Stihler (PSE ).
    Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että voimme tänä iltana keskustella naisten oikeuksien loukkaamisesta ja EU:n kansainvälisistä suhteista. Historiallisesti katsottuna kansainvälisten suhteiden käsitteeseen eivät naiset ole todellakaan mahtuneet. Kuten eräs tunnetuimmista miesten ja naisten välisistä suhteista ja kansainvälisistä suhteista kirjoittanut professori, Cynthia Enlow on todennut, maailman johtajat eivät ole antaneet arvoa naisten kokemuksille sodasta, avioliitosta, kaupasta, prostituutiosta, tehdastyöstä tai kotiaskareista, eikä niille ole annettu arvoa kansainvälisissä yhteyksissä.
Tämä on vuorostaan johtanut siihen, että perinteisesti kansainväliset suhteet ovat poliittisen analyysin muodoista yksi niistä, joilla tasa-arvokysymykset on otettu vähiten huomioon. Naiset ansaitsevat maailmassa edelleen vähemmän kuin miehet, jopa täällä Euroopan unionissa, jossa sukupuolten palkkaero koskee yhä kaikkia sektoreita, ja naiset saavat vähemmän terveydenhoitopalveluja, koulutusta, työtilaisuuksia, eikä heillä ole useinkaan täysiä poliittisia ja taloudellisia oikeuksia.
Naisiin kohdistuva väkivalta saa alkunsa usein juuri tästä syrjinnästä, sillä naisia ei pidetä miesten kanssa tasa-arvoisina. Näin ollen sukupuoleen perustuva väkivalta on laillista, ja naisilta evätään ihmisoikeudet.
Naisilla olisi oltava oikeus elämään, oikeus siihen, ettei heitä kiduteta, oikeus yhtäläiseen suojeluun kansainvälisissä tai sisäisissä aseellisissa konflikteissa, oikeus yksilönvapauteen ja -turvallisuuteen, oikeus yhtäläiseen oikeudelliseen suojeluun, oikeus tasa-arvoon perheessä, oikeus kaikkein parhaimpaan fyysiseen ja psyykkiseen terveyteen ja oikeus oikeudenmukaisiin ja edullisiin työoloihin.
Jopa Euroopan unionin maissa voimme yhä havaita, että naisiin kohdistuvaan väkivaltaan suhtaudutaan epäasianmukaisesti. Otan esimerkiksi Italian, joka on tällä hetkellä Euroopan unionin puheenjohtajavaltio. Helmikuussa� 1999 Italian vetoomustuomioistuin kumosi muutoksenhaun yhteydessä tuomioistuimen tuomion, jossa katsottiin miespuolisen ajo-opettajan syyllistyneen 18-vuotiaan oppilaansa raiskaamiseen. Vetoomustuomioistuin totesi, että uhrilla oli rikoksen tapahtuessa farkut jalassa ja farkkuja ei voida riisua edes osittain ilman niitä jalassaan pitävän henkilön aktiivista osallistumista. Tuomioistuin päätti, että uhri oli suostunut sukupuoliyhteyteen ja päätyi siihen, ettei raiskausta voitu näyttää toteen. Asenteiden ollessa tällaisia sen painottaminen, että naisten oikeudet ovat erottamaton osa ihmisoikeuksia, on ratkaisevan tärkeää. Kuten espanjalainen kollegani totesi, tällä hetkellä ne nähdään pelkästään ihmisoikeuksia sivuavina, eikä niihin erottamattomasti kuuluvina.
Sukupuolinäkökohdat on otettava huomioon sisällyttämällä miesten ja naisten tasa-arvo kaikkeen politiikkaan. Meidän olisi oltava tyytyväisiä komission aloitteisiin. Aina voitaisiin kuitenkin tehdä enemmän.
On syytä harkita aloitetta siitä, että vuoden� 2003 talousarvioon sisällytetään lauseke, jonka mukaan se, että naisiin kohdistuvaa vakavaa väkivaltaa, esimerkiksi kivitystä, julkista kurittamista, sukupuolielinten silpomista, polttamista, raiskausta, ei ennaltaehkäistä ja torjuta erilaisin toimin, on peruste Euroopan unionin tuen lakkauttamiselle.
Erään tietyn yhteisön piirissä Keniassa naisten sukupuolielimet on silvottu 97-prosenttisesti. Vaimon perintä eli vaimon siirtyminen miehen kuollessa tämän miespuolisen sukulaisen, usein veljen vaimoksi, jatkuu, ja raiskaukset ja kotona tapahtuva hyväksikäyttö on yleistä. Pakistanissa ihmisoikeustoimikunta arvioi, että vuonna� 2000 joka toinen tunti yksi nainen raiskattiin ja sadat naiset joutuivat kunniamurhien, kotiväkivallan, polttamisen ja surmatyön uhreiksi.
Kun ryhdytte tutkimaan naisiin kohdistuvan väkivallan luonnetta ja Euroopan unionin roolia kansainvälisissä suhteissa, on harkittava painostustoimia, joilla osaltaan estetään näiden julmuuksien tapahtuminen. Meillä on tilaisuus vaikuttaa siihen, että kansainväliset suhteemme olisivat vastuullisia ja naiset huomioon ottavia. Meillä on Euroopan unionina vastuullamme naisten oikeuksien tukeminen kaikkialla maailmassa. 
De Rossa (PSE ).
    Arvoisa puhemies, rehellisyyden nimissä myönnettäköön, että paljolti se, mikä on sanottava, on keskustelun aikana jo sanottu, mutta mielestäni on tärkeää, että mahdollisimman moni osallistuu tähän keskusteluun. Erityisesti miesten olisi mielestäni osallistuttava tähän keskusteluun, koska tämä kysymys ei koske naisia ainoastaan meidän yhteiskunnissamme, vaan kaikissa yhteiskunnissa. On meille kaikille häpeäksi, että maailmassamme monilta miljoonilta kansalaisilta edelleen evätään perusihmisoikeudet.
Tuen erityisesti Smetin mietinnön kohtaa 13, jossa pyydetään, että pakolaisasema myönnetään naisille, jotka ovat vaarassa joutua äsken kuvaillun väkivallan uhreiksi. On ikävä tosiasia, että kotimaassani – ja käsittääkseni näin on muissakin Euroopan maissa – sukupuolielinten silpomisen, kivittämisen tai kunniamurhien uhka ei ole peruste pakolaisaseman myöntämiselle. Tämän on muututtava, jos pyrimme vakavasti siihen, että on selvää, että ajamme ihmisoikeuksia kaikille.
Euroopan unionin kehitysapuohjelmiin olisi sisällytettävä ohjelmia, joilla pyritään siihen, että naiset voivat osallistua täysimääräisesti yhteiskunnan toimintaan. Sanottakoon, että olen eri mieltä komission jäsen Pattenin kanssa kauppasopimuksista. Olemme onnekkaita, että meillä on komission jäsen Pattenin veroinen henkilö hoitamassa tätä tehtävää, ja on selvää, että hän on sitoutunut naisten oikeuksiin ja yleensä ihmisoikeuksiin. Pelkäänpä kuitenkin tosiasioiden osoittavan, että toistaiseksi sovellettu lähestymistapa ei ole merkittävästi johtanut kehitysmaissa niin yleisten käytäntöjen katoamiseen. Mielestäni meidän on ryhdyttävä tiukentamaan linjaa soveltamalla sanktioita tai keskeyttämällä sopimusten soveltaminen, jos aiomme edistyä tässä asiassa.
Niiden, joiden kanssa teemme sopimuksia, on huomattava, että olemme tosissamme. En tarkoita sitä, että lakkaisimme soveltamasta sopimuksia kertaheitolla. Jos naisiin ja lapsiin kohdistuvia ihmisoikeusloukkauksia esiintyy kuitenkin jatkuvasti, meidän on osoitettava, että otamme sitoumuksemme vakavasti. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana keskustelu Pittellan laatimasta budjettivaliokunnan mietinnöstä (A5-0286/2003) rakennerahastoista: maksamatta olevien määrien ja vuoden 2004 tarpeiden arviointi (2002/2272(INI)). 
Pittella (PSE ),
   .– Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Barnier, hyvät kollegat, tämä mietintö on läpileikkaus asiasta, siinä tunnistetaan riskit ja esitetään ratkaisuja. Ongelmana ovat maksamatta olevat määrät, ja ero on edelleen liian suuri sitoumusten ja maksujen välillä sekä rakennerahastojen, kuten myös muiden alojen osalta. Maksamatta olevat määrät johtuvat monista tekijöistä: osa niistä on fysiologisia, osa taas patologisia, ja toimiin on ryhdyttävä juuri jälkimmäisten osalta.
Vaarana ei ole pelkästään se, että ne alueet, joita varten rakennerahastot on luotu, menettävät rakennetuet, sillä suurempi vaara on Euroopan unionin koheesiopolitiikan uskottavuuden menetys. Olemme vakuuttuneita siitä, että unioni ja vielä suuremmassa määrin laajentunut unioni tarvitsee tehokasta, vahvistettua ja uudenaikaista koheesiopolitiikkaa. Esittämämme ratkaisut, joista meidän ja� � vuoropuheluun ja keskusteluun aina auliisti suhtautuneen� � komission jäsen Barnierin välillä näyttää olevan suuri yhteisymmärrys, voidaan jakaa kahteen ryhmään: lyhyen aikavälin ja pitkän aikavälin ratkaisuihin. Ensin mainittuihin sisältyy erityisesti talousarvioon kirjattavien maksujen tason mukauttaminen. Tietenkin tällaisiin varojen kirjauksiin on liityttävä tehokkaampi yhteistyökumppanuus komission ja hallitusten välillä, hallitusten ja alueiden välillä sekä alueiden ja toisaalta alueiden sisäisten tahojen ja paikallisten tahojen välillä. Lisäksi on kiireellisesti tehostettava uusien jäsenvaltioiden valvontaa, johon komissio on jo ryhtynyt.
Keskipitkän aikavälin ratkaisujen osalta komission olisi piakkoin esitettävä seuraavaa ohjelmakautta ohjaavan asetuksen suuntaviivat tulevien tavoitteiden ja täytäntöönpanomenettelyjen määrittämiseksi selkeästi ja helppotajuisesti. Tältä osin pidämme seuraavaa lähestymistapaa tarpeellisena: ensinnäkin on korostettava komission strategista roolia, jonka pitäisi niveltyä kehityksen prioriteettien määrittelyyn, näihin prioriteetteihin liittyvien toimien yhdenmukaisuuteen ja täytäntöönpanojärjestelmien tehokkuuden valvontaan, kun jäsenvaltioiden osalle jäisi vastuu toteutuksesta ja toimintojen hallinnosta; toiseksi on pyrittävä yksinkertaisuuteen, selkeyteen ja tarkkuuteen, ja tämän yksinkertaistamistavoitteen yhteydessä olisi lisäksi tärkeää yhdistää rahastot ja antaa tämän ainoan rahaston hallinta komission yhden yksikön tehtäväksi; kolmanneksi on määrättävä, että ohjelmasuunnittelu määritellään komission ja jäsenvaltioiden välisen kumppanuuden yhteydessä; neljänneksi on annettava seurantakomitealle tärkeämpi rooli, jotta päätökset ohjelmasta ja ohjelmamuutoksista voi tehdä seurantakomitea ja viidenneksi ja viimeiseksi on pidettävä kiinni toimien tehokkaaseen toteutukseen kannustavista toimenpiteistä, kuten n+2-säännöstä (automaattinen vapauttaminen) ja suoritusvarauksesta myönteisestä tuloksesta palkitsemiseksi.
Haluan lopuksi käsitellä automaattista vapauttamista. Joulukuun 31. päivä on kohta käsillä, ja uusi määräpäivä on asetettu. Katsomme, että sääntö olisi edelleen pidettävä voimassa seuraavina vuosina, koska sillä on epäilemättä ollut huomattava estävä vaikutus. On kuitenkin totta, kuten komission jäsen Barnier on korostanut, että monissa tilanteissa alueet ja kansalliset hallitukset ovat kehittäneet useita tapoja kulujen täysimääräisyyden varmistamiseksi ja rahojen menettämisen välttämiseksi. Kehotamme komission jäsen Barnier’ta soveltamaan tässä asiassa erittäin ankaraa valvontaa ja kehotamme häntä samalla estämään sen, että niin sanottujen "sivuprojektien" kautta irrotetut varat käytetään muihin kuin alueellisiin ja kansallisiin ohjelmiin.
Annan lopuksi esimerkin: jos Italian hallitukselle� –� omasta kotimaastani puhuakseni� –� myönnetään liikennemäärärahoja Etelä-Italian liikenneinfrastruktuurin rakentamiseen, ja sen jälkeen, kun sivuprojektien avulla on irrotettu varoja, tämä säästö ohjataan Pohjois-Italian infrastruktuurin rakentamiseen, meidän on puututtava tähän ja estettävä se.
Toivon, että parlamentti pääsee hyvin laajaan yhteisymmärrykseen tästä mietinnöstä, koska sitä kautta mietintöön sisältyvät lähestymistavat saavat paljon poliittista uskottavuutta.
Barnier,
    – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan ensiksi kiittää esittelijää Giovanni Pittellaa hänen erittäin huolellisesti tehdystä ja perusteellisesta työstään – se kuvastaa hänen luonnettaan – jota hän on tehnyt itsenäisesti, tiukasti ja tinkimättömästi.
Haluan myös kiittää teitä, arvoisa Pittella, harjoittamastanne erinomaisesta vuoropuhelusta – jälleen kerran tinkimättömästi ja jokaisen roolia kunnioittaen – eikä pelkästään aluepolitiikasta vastaavan komission jäsenen kanssa, vaan myös kollegojeni kanssa.
Äsken esittelemänne mietintö syntyi sekä budjettivaliokunnassa että aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunnassa käydyn vuoropuhelun tuloksena. Käyn mielelläni kuultavana näissä kummassakin valiokunnassa, kuten muistitte todeta. Oli minulle hyvin mieluisaa kuunnella teidän esittelevän mietintönne kahdestakin syystä, joista toinen liittyy historiaan – esitän kohta lyhyen arvion menneistä vuosista – ja toinen tulevaisuuteen. Lisäksi te korostitte ehkä vieläkin enemmän tulevaa aluepolitiikkaa koskevilla ehdotuksillanne ja ajatuksillanne sitä, että on osattava ottaa opiksi sekä kaukaisemmasta menneisyydestä että lähimenneisyydestä.
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan korostaa sitä, että vuoden� 2003 lopussa olemme tienhaarassa, jossa meidän on ensin arvioitava aiempaa kautta 1994–1999 käyttäen tiettyjä menetelmiä ja asetuksia, toiseksi meidän on hallinnoitava mahdollisimman hyvin nykyistä kautta 2000–2006 käyttäen muita menetelmiä ja asetuksia ja kolmanneksi meidän on valmisteltava tulevaa kautta niiden ehdotusten pohjalta, joita komissio tekee tämän vuoden lopussa kolmannessa yhteenkuuluvuutta käsittelevässä kertomuksessaan, käyttäen muita menetelmiä ja asetuksia. Arvoisa Pittella, tämän vuoksi lupaan teille, että se, mitä ehdotatte ja suosittelette, on varmasti tämän yhteenkuuluvuutta käsittelevän kertomuksen ja uuden kauden valmistelutyön kannalta varsin hyödyllistä.
Esittelemässänne asiakirjassa korostatte kahta merkittävää kysymystä. Ensimmäinen niistä kuuluu: miksi tänä vuonna rakennerahastossa on sitoumuksia maksamatta ja mitkä ovat maksumäärärahojen edellytykset vuodelle� 2004? Mainitsitte toisen kysymyksen aiemmin: mitkä ovat n+2-säännön oletettavat vaikutukset ja mitä toimia olisi toteutettava tämän säännön yksinkertaistamiseksi vuoden� 2000 jälkeisessä koheesiopolitiikassa?
Hyvät parlamentin jäsenet, niiden puheiden jatkoksi, jotka pidin viime kuussa vuoden� 2004 talousarviosta ja toukokuussa budjettivaliokunnassa, haluan antaa vastauksia näihin kahteen tärkeään kysymykseen kolmesta näkökulmasta:
Ensimmäinen näkökohta on seuraava: missä olemme tänään? Talousarvion täytäntöönpano sujui vuonna� 2003 asianmukaisesti muutamia yllätyksiä lukuun ottamatta. Nykyisen ohjelmakauden osalta yksinkertaistamispyrkimyksemme on alkanut tuottaa tuloksia. Maksut on ollut mahdollista suorittaa aiempaa nopeammin: elokuun lopussa on maksettu 12� miljardia euroa, kun vertailun vuoksi elokuun� 2002 vastaava luku on 9,6 miljardia, mikä on vuositasolla merkittävä parannus. Sitä vastoin, ja olen jälleen kerran rehellinen, koska minulla on tapanani sanoa se, mitä ajattelen ja minkä havaitsen, kauden� 1994–1999, toisin sanoen ensimmäisen kauden osalta, päätösoperaatiot etenevät hitaasti, liian hitaasti, ja meillä on liikaa määrärahoja. Jäsenvaltiot lähettävät asiakirjansa viime hetkellä tammikuussa, helmikuussa ja usein jopa maaliskuussa, kun ehdoton määräpäivä on 31.� maaliskuuta, ja ikävä kyllä minun on sanottava, että kestää ennakoitua kauemmin tutkia kaikki nämä asiakirjat, joita on useita tuhansia. Tämä kauden� 1994–1999 ohjelmien päättäminen on näin ollen olennaisen tärkeää sen osalta, mitä kutsumme "maksamatta oleviksi määriksi" tai lyhenteellä "RAL".
Toinen näkökohta on seuraava: mitä voimme tehdä ja mitä meidän olisi tehtävä tässä tilanteessa? Arvoisa Pittella, hyvät parlamentin jäsenet, tavoitteenani on edelleen näiden "maksamatta olevien määrien" vähentäminen mahdollisimman paljon vuoden� 2003 loppuun mennessä, ja aiomme jatkaa niiden vähentämistä kummastakin päästä. Arvoisa Pittella, lähetin teille ja budjettivaliokunnalle tänään tietoja, joista käy ilmi vähentymisen suuruusluokka sitä kautta, että sellaiset sitoumukset peruutetaan, joita ei pidä maksaa� –� määrärahojen vapauttaminen on jo valmisteilla� –� ja toisaalta siten, että maksuja tosiasiallisesti ja aidosti suoritetaan.
Riittääkö tämä siihen, että kaikki vuoden� 2003 talousarvion käytettävissä olevan määrärahat käytetään? En usko. Tämän vuoksi komissio aikoo pian esittää korjaavan talousarvion näiden määrärahojen peruuttamiseksi osittain. Vuoden� 2004 maksumäärärahojen osalta en aio käydä jälleen yksityiskohtaisesti läpi sitä, minkä kerroin teille viime kuussa, vaan korostan pelkästään sitä, että lähestymistapamme on varovainen aiempien vuosien kokemusten vuoksi. Jos maksumäärärahoja on kuitenkin liian vähän sen vuoksi, että täytäntöönpano on ollut ennakoitua nopeampaa kaudella� 2000–2006, ja kauden� 1994–1999 selvittämättömien määrien vuoksi, komissio joutuu tietenkin kestämään sen seuraukset.
Huomasin ohimennen, että olette erityisen huolestuneita määrärahojen täytäntöönpanosta uusissa jäsenvaltioissa vuosina� 2004–2006. Olen asiasta aivan yhtä huolestunut. Lisäksi haluan huomauttaa, että hyvä täytäntöönpano riippuu hyvästä ohjelmasuunnittelusta, joka toteutuu vain, jos budjettivallan käyttäjä antaa meille pyytämämme lisähenkilöstön.
Arvoisa Pittella, minullekin on teidän tavoin hyvin tärkeää, että tämä hyvä ohjelmasuunnittelu onnistuu ja että uudet jäsenvaltiot käyttävät määrärahat hyvin vuosina� 2004–2006, joka on hyvin lyhyt, kahden ja puolen vuoden pituinen kausi. Pari päivää sitten tapasin näiden 10� maan sekä Bulgarian ja Romanian valtionvarainministerit. Tapasin heidät eilen uudelleen Roomassa nykyisten jäsenvaltioiden ministerien kanssa. Aion lisäksi todeta jotakin hyvin tärkeää osoitukseksi siitä, että olen täysin samaa mieltä kanssanne. Mielestäni näiden maiden liittyminen unioniin ja siten laajentumisen onnistuminen perustuu tällä hetkellä sääntöihin, lakeihin ja asetuksiin, jotka ovat edelleen melko rajoittavia. Useimpien ihmisten mielissä liittymisten onnistuminen ensimmäisinä vuosina perustuu kuitenkin koheesiopolitiikan onnistumiseen, siihen, että pystymme liittyvien maiden viranomaisten kanssa käyttämään käytettävissä olevat varat, joita on huomattava määrä, koska puhumme yhteenkuuluvuuteen annettavasta 22� miljardista eurosta.
Kolmas näkökohta on seuraava: mitä voimme tehdä yhdessä, kollektiivisesti? Lähitulevaisuudessa meidän on säilytettävä tiedonkulku välillämme ja jopa parannettava sitä. Arvoisa Pittella, kannatan ehdottomasti ehdottamaanne valvontaa, vaikka joistakin järjestelyistä meidän on keskusteltava. Aikomukseni on olla myös jatkossa avoin. Tämän vuoksi teidät pidetään säännöllisesti ajan tasalla useamman kerran vuodessa annettavilla tietoiskuilla, jotka koskevat kolmen parametrin kehittymistä. Ne ovat n+2-säännön soveltamista koskevat ennusteet – toivon, että tämä sääntö säilyy ensi kaudella – jäsenvaltioiden laatimat täytäntöönpanoa koskevat ennusteet ja kauden� 1994–1999 ohjelmien päättämisen edistyminen.
Haluan lopuksi korostaa, että tämä yhteistyö on minun ja koko komission kannalta erittäin antoisaa. Kuten äsken totesin, siksi, että aiomme antaa ja jättää käsiteltäväksenne kolmannen kertomuksen taloudellisesta, sosiaalisesta ja alueellisesta yhteenkuuluvuudesta, on selvää, kuten te olette itsekin jatkuvasti tähdentäneet, että rakennerahastojen ja yhteisön aloitteiden onnistunut täytäntöönpano on yksi edellytyksistä toteuttaessamme tätä kunnianhimoista politiikkaa, josta haluamme pitää kiinni ja jota haluamme uudistaa.
Arvoisa Pittella, seuraavaksi käytän teidän ilmaisuanne "patologiset maksamatta olevat määrät", jotka poikkeavat "fysiologisista maksamatta olevista määristä". Minulle on hyvin tärkeää, kuten teillekin, uskottavuus, joka riippuu paljolti kyvystämme käyttää käytössämme olevat rahat ja kyvystämme osoittaa, että tarvitsemme niitä, ja kyvystämme näyttää toteen, että ne on käytetty tehokkaasti. Täydentääkseni vielä hieman vastaustani ja niiden kommenttienne jatkoksi, joita olette esittäneet ja jotka todennäköisesti pitkälti toistan asetusehdotuksissa, toteaisin, että meillä on tulevasta koheesiopolitiikasta sellainen ajatus, että siinä olisi tavoitteen� 1 ja koheesiorahastojen osalta painotettava enemmän lähentymis- ja kilpailukykytavoitteita ja tavoitteen� 2 ja 3 osalta keskityttävä täysin Lissabonin ja Göteborgin tavoitteisiin, eli tavoitteiden olisi oltava vielä yleisemmin laadullisia ja hajautettuja muilla alueilla, jotka eivät ole eniten kehityksessä jälkeen jääneitä alueita.
Arvoisa Pittella, toistan esittämänne ajatuksen, josta olen samaa mieltä ja jonka mukaan seuraavalla kaudella komission olisi pystyttävä keskittymään strategisiin tavoitteisiin ja jonka mukaan lisäksi jäsenvaltioille ja alueellisille viranomaisille olisi annettava enemmän hallinnointivastuuta. Tämä edellyttää taloudellisen vastuun parempaa jakamista, mutta myös te esititte tähän liittyviä kommentteja ja ehdotuksia, joihin aiomme perehtyä, kun yhteenkuuluvuutta koskevan kolmannen kertomuksemme valmistelussa vihonviimeiset viikot ovat käsillä. 
Pohjamo (ELDR ),
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän esittelijä Pittellaa perustavanlaatuisesta työstä tässä tärkeässä asiassa. Ilokseni olen huomannut, että mietinnössä on otettu hyvin samansuuntainen linjaus maksamatta olevien rakennerahastovarojen ongelmaan kuin aluepoliittisessa valiokunnassa. Monia valiokuntamme lausunnossa olleita asioita on myös otettu mukaan mietintöön. Esittelijä Pittella on ottanut järjestelmään vaikuttavat tekijät ansiokkaasti huomioon, käsitellyt ongelmallisia kysymyksiä kriittisesti ja esittää ratkaisuja viivästyksiin. Mielestäni niistä tärkein on järjestelmän yksinkertaistaminen ja selkeyttäminen.
Rakennerahastojen maksatuksia on kasaantunut huolestuttavan paljon. Tämän kehityksen kontrolloimisen tärkein menettely kuluvalla kaudella on n+2-sääntö. Sen soveltamiseen esittelijä on löytänyt riittävän tiukan ja tasapainoisen otteen. N+2-säännön soveltaminen on nyt ensimmäisessä todellisessa testissä, kun vuoden loppuun mennessä pyydettävät maksusuoritukset saadaan komissioon ja nähdään niiden määrä.
Komission seurantajärjestelmiä ja raportointia parlamentille on kehitettävä. Yksi ongelma ovat jäsenvaltioiden heikot maksatuspyyntöennusteet. Hajautetusti toimivassa järjestelmässä jäsenvaltioilla on tärkeä vastuu siitä, että kokonaisuus toimii. Aluepolitiikassa olisi aika siirtyä maksatuskeskustelusta keskusteluun toimenpiteiden laadusta ja vaikuttavuudesta. Tähän tulee aineksia, kun saamme tietoa väliarvioinneista. Ennen kaikkea laatu- ja tuloskeskustelua on käytävä aluetasolla seurantakomiteoissa. Enemmän tuloksia ja vähemmän byrokratiaa sopii paremman aluepolitiikan ohjenuoraksi. 
Glase (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, halusin alun perin puuttua tähän älyttömään menettelyyn, joka on käynnissä näinä keskiyön tunteina, mutta sitten näin täällä nämä monet nuoret ihmiset, jotka ovat kuunnelleet tarkkaavaisesti ja keskittyneesti. Sittemmin he näyttävät jälleen jättäneen meidät. Toivon, että joku on selittänyt heille, miksi...
… istuntosalissa on kovin vähän jäseniä paikalla. Tästä tulee mieleen, onko järkevää olla täällä näin myöhään. Me muutamat läsnä olevat parlamentin jäsenet tiedämme, mitä mieltä olemme. Olemme vaihtaneet ajatuksia käydessämme pitkiä keskusteluja varsin perusteellisissa valmistelevissa kokouksissa. Ei ole mairittelevaa esittelijälle, joka on pannut kaiken tarmonsa tämän työn laatimiseen, että hänen sanansa kaikuvat lähes tyhjässä istuntosalissa hieman ennen puolta yötä. Euroopan kansanpuolueen ryhmä tukee esittelijän kertomusta. Kiitän esittelijä Pittellaa hyvästä yhteistyöstä.
Koska ongelmat on tuotu julki, haluaisin teidän kiinnittävän huomiota pariin seikkaan. On kestämätöntä, että kansalliset ministerit ovat hyvillään, kun Brysselistä ei vaadita rahoja takaisin. Hehän voivat iloita, kun pari miljoonaa euroa palautetaan heille, ja ne voidaan käyttää yhteen jos toiseenkin tarkoitukseen, mutta jos näin tapahtuu, rakennerahastot, jotka luotiin auttamaan EU:n eniten avun tarpeessa olevia alueita, eivät täytä tehtäväänsä. Kun tutkitaan, kuinka varoja hallinnoidaan, meidän on pantava kriittisesti merkille tuttujen ongelmien pulpahtaminen pintaan. Vaikka kansallinen osarahoitus aiheuttaa suuria ongelmia eräille jäsenvaltioille, on hyvät perusteet pitää tiukasti kiinni tästä periaatteesta. Toisaalta menettelyssä olisi ylipäänsä luovuttava liian mutkikkaista ja kattavista, toisinaan jopa tarpeettomista vaatimuksista. Myös yksinkertaistamiseen ja selkeyteen voi liittyä tiukka ja tarpeellinen valvonta, ja niiden ansiosta se voi olla jopa helpompaa. Tämä on komission ja jäsenvaltioiden tehtävä. Kohtuuttoman pitkät suunnittelumenettelyt tarkoittavat sitä, että viivästykset ovat lähestulkoon väistämättömiä. Nykytilanne, jossa varoja virtaa ulos, on häiritsevä, mutta se ei tule varmastikaan yllätyksenä asianomaisille toimijoille. Tilanne ei helpotu, kun Euroopan unioniin tulee 10� uutta jäsentä. Tämän vuoksi toimijoiden välistä koordinointia on yksinkertaistettava, jotta EU:n varoja voidaan kohdentaa ja käyttää järkiperäisesti.
Santos (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, vaikka komission jäsen Barnier epäilemättä osaa asiansa, yksi mielenkiintoisimmista piirteistä Eurooppa-politiikassa on kieltämättä se, että rakennerahastojen varoja jää jatkuvasti ja huomattavan paljon käyttämättä maksumäärärahojen toteutusasteella mitattuna. Tämä on sitä kummallisempaa, kun otetaan huomioon, että rakennepolitiikan ensimmäinen tavoite on unionin kestävä kehitys. On selvää, että se, että maksamatta olevia rahamääriä on jatkuvasti paljon ja jatkuvasti yhä enemmän, ei välttämättä tarkoita, ettei mitään koheesiopolitiikan päämääristä voida koskaan saavuttaa. Nämä päämäärät on joka tapauksessa saavutettava – ja nopeasti – jolloin ainakaan valtaosaa maksamatta olevista määristä ei menetetä toimielinten byrokratian viidakossa tai jäsenvaltioiden hallitusten poliittisen ja hallinnollisen taitamattomuuden vuoksi. Lisäksi vastuun voivat jakaa molemmat päätöksentekotasot, ja niiden täytyykin jakaa se keskenään. Tämä on loogista, kun toteutumisessa on suuria eroja unionin eri maiden välillä ja eri rakennerahastojen välillä. Aluepolitiikan ja rakennerahastojen hallinnoinnin tehostaminen riippuu näin ollen siitä, että kansallisella tasolla tehdään oikeita ratkaisuja, mutta siihen vaikuttavat myös asetukset ja turhien byrokraattisten vaatimusten poistaminen.
Mietinnössä tunnustetaan myös komission rooli yksinkertaistavien toimien käyttöönottajana, mutta siinä todetaan samalla, että nämä toimet eivät ole tarkoituksenmukaisia, ja ehdotetaan varsin perustellusti, että niitä olisi tarkistettava. Lisäksi koheesiopolitiikka on asialistalla, ja Sapirin raportin julkaiseminen tarkoittaa, että sen uudelleenarviointia ei voida välttää. Ennakoimatta kuitenkaan tässä vaiheessa toista poliittista keskustelua on tärkeää korostaa, että nopein ja helpoin tapa tehdä poliittiset toimet turhiksi on niiden tekeminen mahdottomiksi ymmärtää ja toteuttaa annostelemalla mukaan jo etukäteen byrokratiaa ja turhia papereita.
Komission on näin ollen kiireellisesti vahvistettava ja korostettava strategista tehtäväänsä prioriteettien määrittelijänä ja jätettävä samalla vastuu varojen käytöstä ja hallinnoinnista jäsenvaltioille. Tästä syystä olen tyytyväinen esittelijä Pittellan mietintöön ja myönnän sen ajankohtaisuuden sekä tuen siihen sisältyviä ehdotuksia. 
Markov (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Barnier, hyvät kollegat, budjettivaliokunta, talousarvion valvontavaliokunta ja aluepolitiikka-, liikenne- ja matkailuvaliokunta käsittelevät säännöllisesti valvontaa siltä osin, kuinka Euroopan alue- ja rakennepolitiikkaa toteutetaan poliittisesti ja talousarvion kannalta. Kaikkina niinä vuosina, joina olen seurannut tätä prosessia, yksi ongelma on aina ollut ylitse muiden, nimittäin monien eurooppalaisten ohjelmien epävarma ja viivästynyt täytäntöönpano, joka näkyy konkreettisesti maksamatta olevia määriä kuvaavista luvuista.
Tämän esittelijä Pittella on osoittanut täsmällisesti erittäin ansiokkaassa mietinnössään. Arvoisa komission jäsen Barnier, sanoitte, että otaksutte vuoden� 2003 tilanteen osoittautuvan paremmaksi. On totta, että useat kohdat viittaavat parantumiseen, mutta pyydän teitä huomaamaan, että kuluvan vuoden 20. päivään syyskuuta asti tavoitteen� 1� ja� 2 osalta maksamatta olevat määrät ovat kasvaneet. Interregin määrärahojen virta on valtava. Tavoitteessa� 2 tilanne on riittämätön. Jälleen kerran ongelmat ovat samat. Komission hyväksyessä Berliinin agendan kaudelle 2000–2006 se teki useita muutoksia monien ohjelmien suunnitteluun, hallinnointiin ja täytäntöönpanoon. Mielestäni voimme jo nykyisellään huomata näiden muutosten riittämättömyyden.
Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on yksi EU:n politiikan kulmakivistä, ja jo viidentoista jäsenvaltion EU:ssa siihen kohdistuu ankara paine puhumattakaan siitä, mitä tapahtuu 25� jäsenvaltion EU:ssa. Jos haluamme olla tämän haasteen tasalla ja säilyttää solidaarisuusperiaatteen, nykyisiä sääntöjä on muutettava perinpohjaisesti.
Ensiksi todettakoon, että useimpien jäsenvaltioiden talous on ajautunut kriisiin. Jäsenvaltioiden budjettikuri, jota kasvu- ja vakaussopimus edellyttää, on vaikutuksiltaan myötäsyklistä. Hallitusten liikkumavara kansallisten kehitysohjelmien rahoittamisessa on rajoitettu. Resurssipula ilmenee niiden kyvyttömyydessä järjestää osarahoitusta, mistä seuraa se, että yhä enemmän unionin varoja jää käyttämättä. Voimmeko päätellä tästä, että jäsenvaltiot eivät enää tarvitse rahaa? Ei, tätä emme voi päätellä. Johtopäätös on, että vakaussopimukseen on hyväksyttävä enemmän joustoa sekä investointien että osarahoituksen osalta.
Toiseksi todettakoon, että vaikka olen aina kannattanut ja kannatan edelleen n+2-sääntöä tälle suunnittelukaudelle, kehotan, että siihen suhtauduttaisiin joustavammin, esimerkiksi niin, että poikkeustapauksissa se muutettaisiin n+3-säännöksi tai että varoja vapautettaisiin niille maille ja alueille, jotka voivat taata varojen soveltamisen ajallaan ja asianmukaisesti. Valtionvarainministerit eivät saisi vuoden lopussa ilokseen kanavoida kansallisiin talouksiinsa miljardeja euroja vain sen vuoksi, että EU:n varoja ei ole käytetty määräaikaan mennessä.
Kolmanneksi pidän esittelijän tavoin tarpeellisena sitä, että yksinkertaistetaan täytäntöönpanoasetuksia samoin kuin niitä asetuksia, jotka koskevat varojen valvontavastuun siirtoa ja varojen käyttämistä asianmukaisesti ja joustavasti.
Neljänneksi haluaisin kertoa sen, mitä odotan komission väliarvioinnin sisältävän erityisesti koskien yksityiskohtaista analyysia maista, alueista ja ohjelmista, jotka ovat osaltaan syynä käyttämättä jäävien varojen ongelmaan. Euroopan parlamentin vuonna� 2004 pidettäviä vaaleja silmällä pitäen meidän on osoitettava kansalaisille, että pystymme käyttämään verotulot asianmukaisesti, tehokkaasti ja kohdennetusti. Jos emme onnistu siinä, olemme menettäneet osan oman olemassaolomme perustasta. 
Van Dam (EDD ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, nykyään rakennerahastojen maksamatta olevien määrien jatkuvaan kasvuun liittyvästä ongelmasta näyttää tulleen pysyvä ilmiö. Tämä varanto on suuruudeltaan jopa 92� miljardia euroa, ja näin ollen se vastaa suunnilleen EU:n koko vuoden talousarviota.
N+2-sääntö on ensimmäinen tarpeellinen toimi tämän varannon supistamisessa. Tietenkin lopullinen päämäärä on se, että rakennepolitiikka vastaa paremmin tavoitteitaan. Kysymys on laajentumisen lähestyessä yhä kiireellisempi.
Komissio on esittänyt useita ehdotuksia, jotka koskevat politiikan täytäntöönpanoon ja sen tehostamiseen liittyviä ongelmia. Ensimmäinen vaatimus lienee yksinkertaistaminen ja loputtomien päätöksentekomenettelyjen karsiminen. Myös sääntöjen selkiyttämisellä ja koordinoinnin parantamisella on myönteisiä vaikutuksia.
Emme ole kuitenkaan edelleenkään puuttuneet useisiin perusongelmiin. Haluaisin mainita sen, että merkittävä osa tuesta päätyy edelleen verraten vauraille alueille. Italian tilanne on tästä varsin selvä osoitus. Etelä on edelleen köyhä ja pohjoinen valtavan rikas, ja samalla koko Italian BKT on suunnilleen EU:n keskitasoa.
Vuonna� 2002 Alankomaiden talouspoliittinen tutkimusvirasto (Nederlands Centraal Planbureau, CPB) julkisti tutkimuksen, jossa etsittiin rakennerahastopolitiikan tehottomuuden mahdollisia syitä. Tiivistetysti tutkijat päätyivät siihen, että rakennerahastopolitiikka ei voi olla tehokasta ellei neljä edellytystä täyty. Ensimmäinen on instituutioiden moitteettomuus, toinen alhainen inflaatio, kolmas avoin ja luotettava hallituspolitiikka ja neljäs vähäinen korruptio.
Ikävä kyllä, mutta on kyllin selvää, että neljä suurinta rakennerahastojen varojen saajaa menestyvät varsin heikosti edellä mainittujen kriteerien valossa. Näin ollen näiden maiden institutionaalista tasoa on syytä kiireellisesti parantaa. Tämä pätee myös tuleviin EU:n jäsenvaltioihin. Jos näin ei tapahdu, häviämme taistelun, ja toukokuusta� 2004 lähtien on näköpiirissä jälleen varannon kasvaminen.
Köyhien alueiden taloudelliseen kasvuun ja vaurauserojen supistamiseen tähtäävän eurooppalaisen politiikan olisi oltava johdonmukaisempaa. Näin ollen ehdotamme, että rakennerahastopolitiikassa keskityttäisiin tavoitteeseen� 1, jota sovelletaan ainoastaan köyhimpiin alueisiin. Muut rakennepolitiikan muodot, erityisesti ne, jotka hyödyttävät verraten vauraita alueita, näyttävät usein estävän työvoiman liikkuvuutta tai johtavan kilpailun vääristymiseen. Säännönmukainen ilmiö on myös se, että kansalliset tai alueelliset viranomaiset hakevat tehottomimmille hankkeilleen unionin tukea. Meidän olisi lopetettava se, että unionin varoja kierrätetään tai siirretään rikkaiden jäsenvaltioiden välillä.
Komissio on ehdotuksissaan ryhtynyt parannuksiin. Tarvitsemme kuitenkin perusteellista uudistamista, jotta köyhimmät alueet voivat todella kehittyä. Siinä sivussa saavutetaan se, että johdonmukaisemman ja selkeämmän politiikan avulla ulos virtaavia varoja voidaan valvoa tehokkaammin. Lisäksi jäsenvaltiot pystyvät esittämään luotettavan arvion ennen talousarvion laatimista. Loppujen lopuksi maksumäärärahojen kertyminen johtuu pääasiassa maksusitoumusmäärärahojen liiallisuudesta. Jos emme enää halua niiden kertyvän, meidän on pureuduttava ongelman syihin. 
Piscarreta (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kukaan ei tällä hetkellä uskalla kyseenalaistaa sitä, että rakennerahastot ovat olleet ja ovat edelleen olennainen väline vähennettäessä alueellisia kehityseroja. Mielestäni on siten hyvin surullista, että jopa 91,6� miljoonaa euroa käytettävissä olevista varoista – Euroopan unionin vuosibudjettia vastaava määrä – on edelleen käyttämättä. Ohjelmakauden� 1994–99 lähestyessä loppuaan on edelleen 300� Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) ohjelmaa, joista ei ole saatu minkäänlaista pyyntöä. Näissä olosuhteissa tällaiset luvut ovat lähestulkoon häpeä. Ainoa lohdutukseni on, että kaikkien jäsenvaltioiden joukossa Portugali on niitä valtioita, jotka käyttävät tehokkaimmin näitä varoja.
Itse asiassa, kun kyseessä on toinen yhteisön tukikehys (II YTK), jota koskevat täydelliset tiedot on vasta äskettäin saatu, Portugalin toteutusaste on esimerkillinen: 99,6� prosenttia Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) osalta, 98,3� prosenttia Euroopan sosiaalirahaston (ESR) osalta, 100� prosenttia Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) osalta ja 90� prosenttia kalatalouden ohjauksen rahoitusvälineen (KOR) osalta. Portugalin kokonaistoteutusaste, 94,2� prosenttia, on huomattavasti korkeampi kuin sen eurooppalaisten kumppanien toteutusaste. Vastaavasti kolmas yhteisön tukikehys (III YTK) kaudelle� 2000–2006 on samalla lailla Euroopan unionin kannalta edelleen ongelmallinen, ja jälleen Portugalia koskevat luvut ovat väliarviointien mukaan oikeansuuntaisia.
Tämän vähäisen käytön syyt ovat hyvin tiedossa: pitkät, monimutkaiset ohjelmat, epäluotettavat maksuennusteet ja limittyvät ohjelmakaudet. Siihen, että suuri määrä varoja on käyttämättä, neuvosto on esittänyt ratkaisuja, jotka ovat mielestäni ylivarovaisia. Olen vakuuttunut siitä, että tällaisilla toimilla ei saavuteta toivottuja tuloksia ja jotkin niistä osoittautunevat jopa vahingollisiksi. Komission olisi otettava vastuu prioriteettien määrittelystä, toimien yhdenmukaisuuden lisäämisestä ja täytäntöönpanon valvonnasta ja annettava yksinomaan jäsenvaltioiden vastuulle rakennepoliittisten toimien toteutus ja hallinnointi. Kaiken muun lisäksi tällainen rakennerahastojen vähäinen käyttö on varsin ikävä asia Euroopan unionin julkisuuskuvalle kansalaistensa keskuudessa. 
Lopuksi toteaisin Portugalin kansalaisena ja Algarvelaisena toivovani, että kautta� 2007–2013 koskevan, tulevan neljännen yhteisön tukikehyksen puitteissa Algarven alue voi edelleen hyötyä rakennepoliittisista toimista myös Euroopan laajentumisen jälkeen. Jos näin ei käy, pidän perusteltuna vaatimusta oikeudenmukaisesta ratkaisusta, jonka avulla tällaisia alueita, jotka eivät ole tukikelpoisia laajentuneen Euroopan unionin tilastollisen köyhtymisen seurauksena, tuetaan niiden lähentymispyrkimyksissä. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, minäkin olen pahoillani siitä, että rakennerahastojen määrärahoja on jäänyt käyttämättä noin 22� miljardia euroa. Huoltani lisää vielä se, että maksamatta olevat määrät vuosina� 2000–2006, kuten me tiedämme, ovat tällä hetkellä jo yli 76� miljardia euroa, ja tällöinhän vaarana on vapauttaminen n+2-säännön nojalla. Tämä on ikävää, kun otetaan huomioon eräiden jäsenvaltioiden, kuten Portugalin, korkea työttömyysaste ja köyhyys sekä puutteelliset sosiaalipalvelut ja infrastruktuuri, jotka ovat olennaisia sosiaaliselle osallisuudelle.
Taloudellinen ja sosiaalinen yhteenkuuluvuus on Euroopan unionin keskeinen tavoite. Nimenomaan tästä syystä rakennerahastot ovat elintärkeitä edistettäessä aitoa lähentymistä. Ne ovat myös yhteisön talousarviosta tehtävän uudelleenjaon väline. Näin ollen epäonnistuminen näiden varojen käyttämisessä ei pelkästään vaaranna taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoitetta, vaan myös pahentaa nykyistä alueellista eriarvoisuutta.
Tästä syystä on puututtava tämän tilanteen aiheuttajiin siten, että ratkaistaan byrokratiaan liittyvät ongelmat toimien yksinkertaistamisella ja hajauttamisella, ja ennen kaikkea siten, että poistetaan vakaussopimuksesta määräytyvät budjettirajoitteet. Tämä sopimus on arvioitava uudelleen unohtamatta sitä, että rakennerahastot ovat entistäkin tärkeämpiä Euroopan unionin laajentuessa. Taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden politiikka edellyttää näiden menettelyjen tarkistamista, jotta on mahdollista hyötyä tehokkaasti kaikista käytössä olevista varoista. 
Barnier,
   . – Suokaa anteeksi, että käytän hyväksi huomiotanne, mutta mielestäni tämä keskustelu on tärkeä ja monet kommenteistanne ansaitsevat huomiomme, mutta myös kommentointia ja vastauksia meidän taholtamme. Jäsenet Pohjamo ja van� Dam tähdensivät esittelijä Pittellan tavoin sitä, että on tärkeää, että tätä uutta n+2-sääntöä käytetään asianmukaisesti vuosien� 2000–2006 ohjelmassa: huomasimme vuoden� 2002 lopussa, että se ei ollut aiheuttanut merkittävässä määrin vapauttamisia. Totuuden hetki koittaa vuoden� 2003 lopussa, koska monet alueohjelmat allekirjoitettiin vuonna� 2001. Olen itse sitä mieltä, että säännöstä on hyötyä. Se on hyvän hallinnoinnin sääntö. Jäsen Pohjamon tavoin katson, että keskeinen asia on pitkälti se, että jäsenvaltiot kehittävät ennusteitaan. Olette tähdentänyt tätä seikkaa.
Jäsen Glase mainitsi aivan liian mutkikkaat menettelyt. Haluaisin tuoda esiin oman näkemykseni, ja sanottakoon jälleen, kuten sanoisin jäsen Markoville, että minun on käytettävä näitä menettelyjä, koska niistä säädetään asetuksissa, jotka te hyvin tiedätte ja jotka asetettiin Berliinin kehyksessä 2000–2006. Olen pyrkinyt käyttämään kaikkea näihin asetuksiin sisältyvää joustoa ja olen löytänyt muutamia tapoja, joista teille tiedotettiin viime vuonna, kun tapasin ministerit tarkoituksenani ehdottaa niitä heille: jotkin näiden yksinkertaistavien toimien ja joustojen vaikutuksista ovat jo nähtävissä. En voi kuitenkaan toimia ikään kuin näitä Berliinin sääntöjä ei olisi olemassa. Myönnän, että ne ovat monimutkaisia. Mielestäni voimme yksinkertaistaa niitä.
Yksi tapa välttyä tällaisten huomautusten esittämiseltä ensi kaudella – jäsen Glase mainitsi liian kauan kestävän ohjelmasuunnittelun – on vähentää tälle ohjelmasuunnittelulle varattua aikaa: kannatan tätä ajatusta. Kun minut nimettiin komission jäseneksi vuoden� 1999 lopussa, minun oli pantava täytäntöön tämä uusi kausi. Mitä olen tehnyt vuoden kahden, käytännössä kahden vuoden aikana? Olen kuullut alueita ja jäsenvaltioita sekä suunnitellut niiden kanssa. Ohjelmakauden kahden ensimmäisen vuoden aikana emme käyttäneet rahaa, emme toteuttaneet hankkeita, koska ensimmäiset kaksi vuotta, vuodet 2000� ja� 2001 käytettiin ohjelmista neuvottelemiseen.
Se, miksi olen antanut pontta tulevasta kaudesta käytävälle keskustelulle, ja miksi komissio esittää vuoden� 2003 lopussa suuntaviivansa ja uuden koheesiopolitiikkansa ja vuoden� 2004 asetusta koskevat suunnitelmansa, johtuu halusta jouduttaa prosessia, ja jos hallitukset, neuvosto ja parlamentti ilmaisevat käsityksensä tulevasta agendasta, rahoitusnäkymistä ja näistä toimista mahdollisimman nopeasti, voimme käyttää kauden� 2000–2006 viimeisen vuoden pikemminkin neuvotteluihin kuin uuden kauden alkamisen odottamiseen.
Jäsen Pittella, hyvät parlamentin jäsenet, toiveeni on – olen jälleen hyvin varovainen – ja sen vuoksi teen työtä, että meillä olisi pikapuoliin selkeä ajatus käytettävissä olevista rahamääristä, uusista koheesiotoimista ja uudesta asetuksesta, jotta voimme käyttää koko vuoden� 2006 neuvotteluihin tulevista ohjelmista ja jotta voimme tällä tavoin panna ohjelmat ja hankkeet alulle heti, kun uusi kausi alkaa, eikä kaksi vuotta alkamisen jälkeen. Tämä on tavoitteeni.
Jäsenet dos� Santos ja Markov mainitsivat maksamatta olevat määrät. Minun on omasta puolestani sanottava jäsen dos� Santosille, etten ole yrittänyt kieltää esittelijä Pittellan lukuja: tunnen nämä luvut hyvin, ja olen yrittänyt selittää niitä puolueettomasti, koska selityksiä voidaan antaa. Samanaikaisesti olen kollegojeni kanssa pyrkinyt vähentämään asteittain näitä maksamatta olevia määriä: esimerkiksi EAKR:n maksamatta olevat määrät kaudelta� 1994–1999 olivat 7� miljardia euroa vuoden� 2002 lopussa. Ne ovat todennäköisesti 3,8� miljardia euroa vuoden� 2003 lopussa. Olemme näin ollen käytännössä puolittaneet ne.
Jäsen Markov, yksi huomautuksistanne, nimittäin n+2-säännön joustavoittaminen, hämmästytti minua. Te puhuitte n+3-säännön mahdollisuudesta. Jos jatkamme tällä tiellä, vaarana on, että käyttöön liittyvät ongelmat pahenevat ja maksamatta olevat määrät lisääntyvät.
Jäsen van� Dam, seuraavan kauden yksinkertaistaminen on toden totta työn alla: haluan vähentää välineiden määrää, haluan vähentää suunnittelupäätösten määrää. On ilman muuta selvää, että ehdotan tavoitteen� 2 aluejaon poistamista. Haluan keskittyä prioriteetteihin ja lisäksi kohdistaa asiat hankkeisiin ja lisätä joustavuus- ja uudelleenkäyttömarginaalia kauden aikana. Tällaisia ajatuksia meillä on valmisteltavana yksinkertaistamisesta.
Arvoisa van� Dam, en näe rakennerahastopolitiikan tuloksia samassa valossa kuin te. En katso, että on mahdollista kartoittaa huonon hallinnoinnin alueet yhtä helposti kuin te sen teitte: tiedän huonon hallinnoinnin tapauksia maissa, jotka ovat olleet Euroopan unionin jäseniä kauan aikaa, enkä ainoastaan uusissa eteläisissä jäsenvaltioissa. En katso, että voimme osoittaa sormella mitään tiettyä maata, sillä olen huomannut, että näissä maissa pyritään yleisesti ottaen parantamaan hallinnointia ja valvontaa sekä uudistamaan hallintoa, vaikka se on toisinaan verraten hidasta.
Vaaditte, että seuraavissa toimissa keskityttäisiin tavoitteeseen� 1, alueisiin, jotka ovat köyhimpiä tai kehityksessä kaikkein jälkeen jääneimpiä: tätä aiomme ehdottaa, mutta en ole kuitenkaan päättänyt lakkauttaa kaikkia unionin toimia muilla alueilla. Nykyisissä unionin jäsenvaltioissa, joskus jopa kehittyneillä alueilla, on todellisia ongelmia, jotka liittyvät teollisuuden toimintojen siirtoihin, rakennemuutoksiin, köyhyyteen, kaupunkien äärimmäiseen köyhyyteen ja tiettyjen maaseutualueiden autioitumiseen. En katso, että Eurooppa voi olla välinpitämätön, että Eurooppa voi suhtautua välinpitämättömästi 15:ssä� unionin nykyisessä jäsenvaltiossa näihin ongelmiin, koska jos unioni on välinpitämätön, jos sen on kohdistettava koko budjettinsa uusiin valtioihin ja muutamiin eteläisiin alueisiin, ei pidä hämmästyä, jos ihmiset alkavat suhtautua välinpitämättömästi Euroopan unioniin.
Tavoitteena politiikassa, johon tähtään tällä rakennerahastojen seuraavan kauden uudistamisella, on kohdistaa ja valjastaa tämä politiikka tärkeiden solidaarisuustavoitteiden sekä Lissabonin ja Göteborgin agendan saavuttamiseen, siihen, että näistä alueista tulee näiden tavoitteiden kannalta kumppaneita, eikä sivustakatsojia. Arvoisa van� Dam, voin joka tapauksessa muitta mutkitta kertoa teille kannattavani todellista uudistamista, toisinaan jopa perinpohjaista uudistamista: en kannata koskaan koheesiopolitiikan uudelleen kansallistamista.
Jäsen Piscarreta esitti ajatuksen siitä, että olisi mentävä pitemmälle – esittelijä Pittellakin puhui tästä – ja annettava hallinnointi jäsenvaltioiden tehtäväksi: kyllä, olen valmis menemään varsin pitkälle hallinnoinnin hajauttamisessa, mutta se tarkoittaa tietysti sitä, että ensin taloudellisen vastuunjaon on kohennuttava. Niin kauan kuin Euroopan komissio vastaa käytännössä yksinään budjettivallan käytöstä tilintarkastustuomioistuimen ohella, minun on pakko tarkistaa, valvoa ja varmistaa, että valvontajärjestelmät ovat asianmukaisia ja toiminnassa. Luultavasti siinä hengessä, jolla Euroopan uusi perustuslaillinen sopimus laaditaan, on mahdollista päästä kohti parempaa vastuunjakoa ja siten kohti suurempaa hajautusta.
Tämän halusin sanoa pikaisesti vastaukseksi ja lisäksi haluan sanoa esittelijä Pittellalle ja jokaiselle teistä, että olen valmis vastaamaan kaikkiin kysymyksiinne valiokunnissanne ja täysistunnossa ja jatkamaan tätä vuoropuhelua: me tarvitsemme sitä, ja monet esittelijä Pittellan mietinnössä tehdyistä ehdotuksista sisältyvät tulevaisuudessa niihin ehdotuksiin, joita komissio aikoo esittää kolmannessa yhteenkuuluvuutta käsittelevässä kertomuksessa erityisesti tulevan koheesiokauden hallinnoinnista. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan suositus toiseen käsittelyyn (A5-0345/2003) neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi elintarvikkeissa käytettäväksi tarkoitetuista makeutusaineista annetun direktiivin� 94/35/EY muuttamisesta (9714/1/2003 – C5-0299/2003 – 2002/0152(COD)) (Esittelijä: Ferreira). 
Ferreira (PSE ),
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät neuvoston edustajat, hyvät kollegat, minun on ensin kiitettävä kollegoitani ja ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan sihteeristöä sekä asiasta vastaavia pääosaston toimivaltaisia virkamiehiä erittäin hyvästä yhteistyöstä.
Teksti, josta huomenna äänestämme, on saatu aikaan yhdessä eri poliittisista ryhmistä koostuvien kumppanuustyöryhmien sekä komission ja neuvoston edustajien kanssa.
Voimme olla tyytyväisiä tähän mietintöön, koska siinä kuluttajansuoja luokitellaan keskeisimmäksi huolenaiheeksemme. Tiedekomitean erään arvion mukaan nimenomaan vähentämällä merkittävästi juomien syklamaattipitoisuuksia vastaamme hyvin Euroopan kansalaisten kuluttajansuojaa koskeviin vaatimuksiin. Komission aikomus ryhtyä lähiaikoina tutkimaan makeutusaineita uudelleen on myös meidän tavoitteidemme mukainen päätös, koska tiedämme, että tarvitsemme tällä alalla jatkuvasti tilastotietoja ja että meidän on säännöllisesti tarkistettava kantamme uuden tiedon perusteella.
Ymmärrän Verts/ALE-ryhmään kuuluvia kollegoitani, jotka haluavat kiinnittää erityistä huomiota aspartaamiin. Tässä yhteydessä on kuitenkin otettava huomioon aiheesta Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa äskettäin tehdyt tutkimukset sekä mietittävä, kannattaako aspartaamia tutkia erikseen, koska tiedämme toki, että sitä aiotaan joka tapauksessa arvioida laajemmin. 
Meidän on nyt ymmärrettävä, että meilläkin on heikkoutemme. Se, ettemme kyenneet pääsemään yhteisymmärrykseen konditoriatuotteiden määritelmistä, osoittaa työn olevan vielä kesken ja että pakkausmerkinnöistä on vielä säädettävä tulevassa lainsäädännössä. 
Tämä mietinnön piirre paljastaa myös sen, minkälaisen aseman aiomme antaa elintarvikkeissa oleville makeutusaineille. Makeutusaineet ovat välttämättömiä tiettyjen sairauksien hoidossa, ja olen saanut useita aihetta koskevia kirjeitä diabetesta tai muita sairauksia sairastavilta henkilöiltä, jotka kertoivat minulle, kuinka tyytyväisiä he ovat voidessaan vaihdella ruokavaliotaan sen ansiosta, että makeutusaineilla makeutettuja tuotteita on yhä enemmän. On myös olemassa vaara, että eurooppalaiset käyttävät näitä tuotteita yhä enemmän, jos ajatellaan niitä lukuisia hälyttäviä raportteja, joiden mukaan liikalihavuudesta kärsivien ihmisten määrä kasvaa koko ajan. Silti tätä vakavaa kansanterveydellistä ongelmaa ei pitäisi ratkaista makeutusaineilla vaan ennaltaehkäisemällä tämä sairaus. Tietyissä tutkimuksissa on sitä paitsi osoitettu, että makeutusaineiden makeus johtaa syömistottumuksiin, joissa sokeria tai sokeroituja tuotteita kulutetaan enemmän.
Me kaikki täällä tiedämme, että yhä makeampien ja monimuotoisempien, lapsille suunnattujen tuotteiden paljous ei ole kansanterveysongelman kannalta merkityksetön tekijä. Sanoessani näin en katso poikkeavani tänään käsiteltävänämme olevasta aiheesta, koska makeat tuotteet, olivatpa ne makeutusaineilla makeutettuja tai eivät, ovat sidoksissa toisiinsa. Tiedän, että arvoisa komission jäsen on erittäin tietoinen tästä kansanterveysongelmasta. Hän voi olla varma siitä, että aihe on meille ensisijaisen tärkeä.
Lopuksi haluan todeta, että voimme katsoa makeutusaineiden olevan hyödyllisiä, ja sen vuoksi annamme luvan saattaa tämän lainsäädännön nojalla markkinoille kaksi uutta tuotetta. Meidän on nyt kuitenkin kiinnitettävä huomiota siihen, että ne ovat välttämättömiä vain yhä harvemmille Euroopan kansalaisille. 
Byrne,
   .  Arvoisa puhemies, haluan ennen kaikkea kiittää Euroopan parlamenttia yhteistyöstä tätä suositusta laadittaessa. Erityisesti haluan kiittää esittelijä Ferreiraa hänen työstään tämän asian parissa.
Yhteiseen kantaan on esitetty neljä tarkistusta. Ensimmäinen tarkistus epäisi mahdollisuuden päättää komiteamenettelyllä, olisiko jotain ainetta pidettävä makeutusaineena. Komissio ehdotti tätä, koska päätös on luonteeltaan tekninen ja koska nykyisen lainsäädännön mukaan päätös voidaan kaikkien muiden lisäaineiden osalta tehdä komiteamenettelyn avulla.
Komissio olisi toivonut virallista välinettä tiettyjen aineiden sisällyttämiseksi elintarvikkeiden lisäaineista annetun direktiivin soveltamisalaan. Tämä olisi kuluttajansuojan etujen mukaista. 
Ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunta ei hyväksynyt tätä, mutta esittelijänne huomautti, että komission ehdotusta olisi harkittava uudelleen, kun lisäaineita koskevan puitelainsäädännön tarkistamista harkitaan. Lisäksi valiokunta on päättänyt suostua siihen, että komiteamenettelyssä päätetään, käytetäänkö makeutusainetta hyvien tuotantotapojen mukaisesti, kuten neuvosto esittää.
Kompromissiratkaisun aikaansaamiseksi komissio hyväksyy tämän tarkistuksen ja aikoo ottaa ehdotuksensa uudelleen käsiteltäväksi elintarvikkeiden lisäaineita koskevan puitelainsäädännön tarkistamisen yhteydessä, kuten esittelijänne ehdotti. 
Toisessa tarkistuksessa edellytetään, että komissio esittää yleensä lisäaineiden ja erityisesti kahden viimeksi hyväksytyn makeutusaineen uudelleenarviointia koskevan väliraportin. Samanlainen tarkistus on jo hyväksytty toisen elintarvikkeiden lisäaineita koskevan direktiivin yhteydessä. Komissio siis hyväksyy tämän tarkistuksen yhtenäisyyden vuoksi.
Kolmas tarkistus koskee direktiivin saattamista osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tarkistuksessa esitetyn lausekkeen mukaan varastot on myytävä loppuun sellaisten tuotteiden osalta, jotka eivät enää ole direktiivin mukaisia. Toimenpiteen määräajaksi on asetettu 24� kuukautta direktiivin voimaantulosta. Komissio hyväksyy lausekkeen ja on tyytyväinen siihen, että toimenpiteelle on asetettu määräaika. Tämä määräaika luo oikeusvarmuuden ja helpottaa lausekkeen täytäntöönpanoa. 
Neljännessä ja viimeisessä tarkistuksessa vaaditaan, että kahden makeutusaineen – aspartaamin ja Stevia-makeutusaineen – luvat olisi arvioitava uudelleen. Komissio ei voi hyväksyä tätä tarkistusta seuraavista syistä. Komission pyynnöstä elintarvikealan tiedekomitea on arvioinut aspartaamin uudelleen yhdessä Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan elintarvikevirastojen kanssa. Tätä tarkoitusta varten tiedemiehet kävivät läpi kaiken tieteellisen kirjallisuuden, joka on julkaistu edellisen aspartaamista annetun kannan jälkeen, yhteensä noin 150� artikkelia. Tuloksena syntynyt kanta hyväksyttiin vasta viime vuoden joulukuussa, ja siinä vahvistettiin, että aspartaami on täysin turvallista ja että sitä saadaan paljon alle päivittäisen suositusmäärän. 
Mitä pakkausmerkintöihin tulee, pakkauksessa on oltava maininta elintarvikkeen sisältämästä aspartaamista tai muista lisäaineista. Lisäksi aspartaamia sisältävien elintarvikkeiden merkinnöissä on oltava erityinen varoitus niiden kuluttajien suojelemiseksi, jotka eivät siedä tätä makeutusainetta tietyn aineenvaihduntahäiriön takia. Sen vuoksi komissio ei katso tämän makeutusaineen enempää uudelleenarviointia tai sen merkintäsääntöjen muuttamista tarpeelliseksi.
Jäljelle jää Stevia sekä tästä kasvista uutettu makeutusaine (Stevia-makeutusaine), jonka elintarvikealan tiedekomitea on niin ikään perinpohjaisesti tutkinut. Komitea epäilee vahvasti tämän makeutusaineen turvallisuutta eikä katso sen sopivan elintarvikekäyttöön. Sen vuoksi komissio ei ole esittänyt luvan myöntämistä tälle makeutusaineelle. Komissiolle ei ole esitetty uutta tieteellistä tietoa, joka edellyttäisi tämän makeutusaineen uudelleenarviointia. 
Yhteenvetona totean, että komissio hyväksyy tarkistukset 1, 2 ja 3, muttei tarkistusta 4. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä lämpimästi jäsen Ferreiraa hyvästä yhteistyöstä. Asiakirjan tarkastelu sujui poikkeuksellisen hyvin. Neuvoston kanssa laadittiin tasapuolinen kompromissi, ja tämä kompromissi hyväksytään huomenna, mikäli kaikki menee hyvin. Suuret kiitokset siitä.
Haluan esittää kolme huomautusta tätä pientä lainsäädäntöehdotusta koskevasta keskustelusta. Nämä huomautukset olisi otettava huomioon myös tulevaisuudessa. Minua ärsyttää, että meillä täällä parlamentissa on taipumus vääristellä tieteellisesti todistettuja asioita mukauttaaksemme ne poliittisiin lausumiin tai poliittisiin näkemyksiin. 
Näin parlamentti tekee, ja se vaivaa minua. Kuitenkaan – ja osoitan sanani myös komission jäsenelle, koska olen käsitellyt tätä asiaa myös komission virkamiesten kanssa – komissio ei selviä kokonaan ilman rangaistusta tässäkään tilanteessa. Virkamiehenne muistuttivat jossain määrin tuuliviiriä. Mielestäni meidän olisi keskityttävä sellaisiin asioihin, jotka tulevat meille itsenäisiltä tieteellisiltä tahoilta eikä sellaisiin, joita pidämme poliittisesti sopivina.
Se ensimmäisestä huomautuksestani. Toinen huomautus saattaa myös vaikuttaa hieman karkealta, ja se on osoitettu Saksan ja Itävallan leipureille sekä Italian kondiittoreille. Heidän vuokseen keskustelu oli hyvin uuvuttava, koska heidän mielestään me ylenkatsomme heidän tuotteitaan. Viime torstaina soitin heille ja kysyin, ovatko he lukeneet komission alkuperäisen asiakirjan. Jos he olisivat lukeneet sen, he olisivat huomanneet, että vähäkalorisia tuotteita varten oli jo lisätty erillinen luokka. He vaikeuttivat toimintaamme tässä tilanteessa. Melkoinen määrä keskustelua osoittautui turhaksi.
Haluan lopuksi esittää huomautuksen jäsen Lannoyen tarkistuksesta 4. Tässä tarkistuksessa vaaditaan muun muassa mietintöä aspartaamin luvan uudelleenarvioinnista. Tämä tuntuu minusta täysin tarpeettomalta, koska kaikkea aiheeseen liittyvää on riittävästi käsitelty kompromissitarkistuksessa 2. Lisäksi, kuten komission jäsen hetki sitten jälleen totesi, tämä makeutusaine arvioitiin laajasti joulukuussa. Näin ollen tämä tarkoittaa, että meidän olisi pidettävä kiinni niistä tuloksista. En ymmärrä, miksi parlamentti silti ottaa esille toisen makeutusaineen, Stevian, turvallisuuden – jota komission jäsen myös hetki sitten käsitteli – jonka tieteellinen todistusaineisto osoittaa päinvastaiseksi kuin tarkistuksessa väitetään. Tässäkin tapauksessa vaadin, että ette anna päivän poliittisten aiheiden vaikuttaa niin paljon, vaan että uskotte tulevaisuudessa riippumatonta tieteellistä tutkimusta, koska sillä tavalla saamme mielestäni aikaan parhaan lainsäädännön. Kiitokset vielä kerran esittelijälle. 
Whitehead (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että tämä keskustelu on saanut tällaisen muodon. Mielestäni se osoittaa, että ainakin tässä keskustelussa makeutusaineista puhuminenkin voi olla herkkua.
Esittelijä on ohjannut tätä keskustelua moitteettomasti niistä vaikeuksista huolimatta, joita me usein kohtaamme, kun perusteet ovat näin vähäiset. Hyvin usein ongelmana on, että keskusteluista tulee lainsäädännöllisiä loukkuja. Pyörimme asioiden ympärillä, ajaudumme niiden syövereihin ja päädymme suuriin vaikeuksiin. 
Mielestäni komission hyväksymät kolme tarkistusta ovat oikeat. Mielestäni meidän kannaltamme riittää täysin, että meillä on tarkastelujakso, että olemme välttäneet ongelmat, joita epäilimme komiteamenettelyn aiheuttavan, ja että, kuten jäsen Oomen-Ruijten totesi, olemme pystyneet tukemaan tiedekomiteoiden kantoja sen sijaan, että olisimme tarpeettomasti kyseenalaistaneet ne. 
Tämän vuoksi jäsen Lannoyen tarkistus oli mielestäni liian kriittinen. Meidän tehtävämme ei ole aina todeta tieteellisen arvioinnin jälkeen, ettei se ole tarpeeksi hyvä ja että tarvitsemme lisäarvioinnin välittömästi. Näin tekemällä aliarvioimme tiedekomiteoiden työtä, luomme epäluuloista ilmapiiriä ja päädymme epätyydyttävään ehdotukseen. Sen vuoksi olen tyytyväinen, että olemme edenneet tähän suuntaan. 
Olen myös tyytyväinen siihen, että olemme vähentäneet syklamaattien saannin enimmäismäärää, koska olemme hyvin huolissamme lapsille suunnatusta mainonnasta ja tavasta, jolla he nykyisin kuluttavat erilaisia makeutettuja tuotteita. 
Haluan lopuksi todeta erityisesti komissiolle, että mikäli voisimme kaikissa olosuhteissa suhtautua näihin pieniin mutta tärkeisiin keskusteluihin vakavasti ilman sellaista hysteriaa, jota toisinaan havaitsemme puolin ja toisin, parlamentti olisi tyytyväisempi ja järkevämpi paikka. 
Ries (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan vuorostani ELDR-ryhmän puolesta kiittää esittelijäämme jäsen Ferreiraa hänen erinomaisesta työstään ja erinomaisesta yhteistyöstään koko tämän asian käsittelyn ajan. On sanottava, että aihe on tekninen eikä kerro kansalaisille paljonkaan, vaikka sen silti pitäisi kiinnostaa kuluttajia mitä suurimmassa määrin. Joka tapauksessa yhä useampi taistelee sokeria ja kaloreita vastaan sekä lasten kariesta vastaan. 
Kysymys on hyvinvoinnin edistämisestä, kun huomenna annamme luvan saattaa markkinoille koko unionin alueella kaksi uutta makeutusainetta, sukraloosin sekä aspartaamin ja asesulfaamin suolan. Näillä aineilla on ainakin kolme yhteistä tekijää: ne eivät aiheuta turvallisuusongelmia (niiden vaarattomuus on varmistettu ja uudelleenvarmistettu, kuten jo todettiin), niitä on helpompi käyttää (liukenevat nopeammin, parempi lämmönkestävyys) ja lisäksi ne ovat paljon makeampia kuin tavallinen sokeri. 
Nämä aineet voivat siksi olla hyödyllisiä erityisesti diabeetikoiden ja liikalihavuuteen taipuvaisten henkilöiden päivittäisessä ruokavaliossa. Mitä tulee syklamaattiin, sen liikakäyttö saattaa erään tanskalaisen tutkimuksen mukaan olla haitallista herkemmille henkilöille, kuten raskaana oleville naisille sekä alle kolmevuotiaille lapsille. On siis hyvä, että syklamaatin enimmäisannosta pienennettiin. 
Valiokunnan hyväksymistä kolmesta tarkistuksesta puheen ollen, voimme olla tyytyväisiä kolmen toimielimen kesken saavutetusta kompromissista, jonka avulla vältimme sovittelumenettelyn, vaikka jouduimmekin hieman tinkimään kannastamme.
ELDR-ryhmä ei äänestä Verts/ALE-ryhmän esittämän tarkistuksen 4 puolesta, kuten ensimmäisessä käsittelyssä. Tarkistuksessa vaaditaan luvan myöntämistä aspartaamille. Luotamme Euroopan tiedekomitean, täysin itsenäisen elimen, muodostamaan kantaan sekä useiden kansallisten viranomaisten useaan otteeseen esittämiin kantoihin, jotka vahvistavat tämän makeutusaineen olevan vaaraton.
Koska joidenkin raporttien mukaan aspartaamin liikakäytöstä kuitenkin aiheutuu ongelmia, haluamme jäädä tarkkailemaan tilannetta, ja esittelijämme kertoikin, millä tavalla.
Totean tyytyväisenä myös sen, että yhteisessä kannassa edellytettiin myös aspartaamin ja asesulfaamin suolan mainitsemista pakkausmerkinnöissä, mikä lievensi niitä huolia, joista useat meistä puhuivat ensimmäisessä käsittelyssä. 
Haluan lopuksi todeta, että tällä keskustelulla on melko turhauttaviakin ominaisuuksia, kuten jäsen Ferreira totesi. Se ei varmaankaan vastaa elintärkeään tai sanoisinko pikemminkin ensisijaiseen kysymykseen, kuinka hyödyllisiä nämä keinotekoiset sokerit ovat. Ovatko ne todellakin meille kaikille hyväksi, ovatko ne todella turvallisia terveydelle laajassa merkityksessä ja pitkällä aikavälillä, auttavatko ne todella painonhallinnassa liikalihavuutta vastaan vai päinvastoin, pitävätkö ne yllä sokerinhimoa, olipa se sitten aitoa tai keinotekoista? Kovin monia kysymyksiä käsiteltiin vain yksipuolisesti, vaikka haluan näin lopuksi palauttaa mieliin, että liberaalien ryhmä on täysin tyytyväinen käsiteltävänä olleissa asioissa saavutettuihin tuloksiin. 
Fiebiger (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, tämänpäiväinen keskustelu makeutusainedirektiiviä koskevasta toisesta käsittelystä on tyypillinen esimerkki kehityksestä, jota seuraan yhä levottomampana ja syvästi huolissani. Komissio perustelee muutosta sillä, että tekniikka ja tiede kehittyvät. Minäkin kannatan tieteen kehittymistä, mutta kaikki, mikä vaikuttaa edistykseltä, ei välttämättä ole eniten kuluttajan etujen mukaista. 
Mietin, mikä on lopputulos, kun elintarviketeollisuus tuottaa ruokaa jalostamalla pitkälle eläin- ja kasviperäisiä raaka-aineita ja käyttämällä tuhansia keinotekoisia aromiaineita, ja pystyy viemään nämä prosessit lähes äärimmäisyyksiin. Päivittäisestä ravinnostamme päättävät pian apteekkarit, kemistit ja geeniteknikot. Vaikken voi enkä aio sietää tällaista tilannetta, on selvää, että joku ansaitsee tällä rahaa, ja juuri sen vuoksi sekä kansanterveyden etujen vuoksi on aivan välttämätöntä, että elintarvikedirektiivit perustuvat tieteelliseen tutkimukseen. 
Riskien arviointi on kuitenkin yhä vaikeampaa ja ongelmallisempaa, kun jalostaminen muuttuu perusteellisemmaksi ja kun käytettäviä menetelmiä ja lisäaineita on yhä enemmän. Samalla lainsäädäntö vanhenee yhä nopeammin. Mitä tulee nimenomaan ympäristöasioiden, kansanterveyden ja kuluttajapolitiikan valiokunnan hyväksymään suositukseen, haluan kommentoida kahta asiaa. Kannatan tarkistusta 1� a, jonka mukaan kaikki makeutusaineet olisi uudelleenarvioitava mahdollisimman pikaisesti ennen kuin direktiivi tulee voimaan. Perusteluni on, että mielestäni skeptisten tiedemiesten varoituksia aspartaamin yhteyksistä kasvaimiin ei yksinkertaisesti voida sivuuttaa virallisen elintarvikealan tiedekomitean vakuutteluista huolimatta.
Vaikka luotan täysin tiedemiesten ratkaisuihin, enimmäismääriä koskevia yksityiskohtia on mielestäni käsiteltävä varoen ja metodologisesti perustellulla tavalla.
Kannatan tarkistusta 3, koska tarkan määräajan asettaminen kiellettävien tuotteiden varastojen purkamiselle saattaa estää sen, että nämä tuotteet päätyvät pian käsikauppaan. 
Schörling (Verts/ALE ).
    Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan ensin todeta, että arvostan suuresti jäsen Ferreiran työtä. Kannatan myös hänen ehdotuksiaan, esimerkiksi sitä, ettemme voi antaa komission yksin päättää, mitkä aineet kuuluvat makeutusaineisiin. Ei myöskään voi olla järkevää, että vaarallisena pidettyä ja luvatonta ainetta myytäisiin, kunnes varastot ovat tyhjät. Terveyden on oltava tässä asiassa etusijalla.
Verts/ALE-ryhmä katsoo, että tarkistus 2 (uusi 1� a� artikla) on aivan liian yleisluonteinen ja että siinä keskitytään liikaa uusiin makeutusaineisiin. Toivomme omassa tarkistuksessamme 4, että komissio esittäisi mietinnön makeutusaine aspartaamille myönnetyn luvan uudelleenarvioinnista. Riippumattomat asiantuntijat ovat esittäneet laajasti kritiikkiä ja kyseenalaistavat sen, että elintarvikealan tiedekomitea näytti vihreää valoa aspartaamille. Kritiikissä todetaan, että tiedekomitea on jättänyt huomioimatta tärkeitä ja itsenäisiä tutkimuksia ja kenties antanut elintarviketeollisuuden tai aspartaamin valmistajien vaikuttaa itseensä.
Emme voi jättää huomiotta sitä, että on olemassa tietoa, johon meidän pitäisi reagoida, mikäli haluamme, että ennalta varautumisen periaatetta sovelletaan ja että ihmisten terveyttä suojellaan. Espanjassa hiljattain laaditussa raportissa osoitetaan, että aspartaamin formaldehydi varastoituu soluihin, mikä voi tuhota DNA:ta ja aiheuttaa esimerkiksi maksa- tai aivovaurioita erityisesti tällaisille vaurioille alttiilla henkilöillä.
Jäsen Oomen-Ruijtenin sanoin poliittiset tuulet puhaltavat tässä parlamentissa tänä iltana niin oikealta kuin vasemmaltakin. Se ei saa kuitenkaan estää meitä Verts/ALE-ryhmässä vaatimasta, että todisteet tutkitaan vielä kerran ja että ennalta varautumisen periaatetta noudatetaan, koska tutkijat ovat eri mieltä ja esittävät eriäviä mielipiteitä. Sen vuoksi pyydän kollegoitani todellakin äänestämään huomenna tarkistuksen 4 puolesta. 
Bowis (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan yhtyä jäsen Ferreiralle osoitettuihin yleisiin kiitoksiin siitä, että hän pääsi järkevään ja tervetulleeseen kompromissiin tässä direktiivin tarkistuksessa. Kannatan todellakin niitä hienosäätöjä, joita hän on esittämiensä kolmen tarkistuksen teksteihin tehnyt. Minun on kuitenkin sanottava jäsen Schörlingille, etten voi hyväksyä jäsen Lannoyen neljättä tarkistusta. Se on epärealistinen, ja hän yritti samaa ensimmäisessä käsittelyssä. Kun tuolloin arvostelin tarkistusta, hän vastasi sen osoittavan, että tieto voi lisääntyä ja että tämä kehitys saa meidät joskus kyseenalaistamaan aiemmin myönnetyt luvat. Aspartaamia on arvioitu monissa sääntelyelimissä kautta maailman eikä yksikään ole esittänyt todisteita, jotka osoittaisivat tiedon lisääntyneen niin, että aiempia lupia olisi syytä kyseenalaistaa.
Haluammeko siis jatkaa todisteiden uudelleenarviointia siihen asti, kunnes jäsen Lannoye saa haluamansa tuloksen? Missä on laaja-alainen kritiikki elintarvikealan tiedekomitean kantaa kohtaan? Onko yksikään jäsenvaltioiden toimivaltaisista elimistä ollut eri mieltä? Onko Maailman terveysjärjestö ollut eri mieltä? Ketä meidän pitäisi uskoa – suurta määrää jäsenvaltioiden sääntelyelimiä, jotka ovat oikeudellisesti vastuussa ja tilivelvollisia todistusaineiston puolueettomasta tieteellisestä tutkimisesta vai esimerkiksi Internet-kampanjaa, jonka näimme juuri tällä viikolla ja jossa vihjattiin traagisen New Yorkin Staten Islandin lauttaonnettomuuden jotenkin johtuneen aspartaamista?
Tällaisten kauhujuttujen levittäminen voi ainoastaan viedä julkista uskottavuutta niiltä elimiltä, jotka on perustettu ruokamme ja terveytemme suojelemiseksi. Kun sääntelyelimet ovat näin laajasti yksimielisiä, vaikuttaa turhalta suunnata voimavarojensa rajoilla toimivan Euroopan elintarvikeviraston huomio tärkeästä työstä loputtomaan uudelleenarviointien kierteeseen. 
Aspartaamin käyttöön liittyy turvallisuusnäkökohtia. Jos tarkastellaan Yhdistyneen kuningaskunnan elintarvikeviraston ohjeita, niissä todetaan, että on olemassa pieni ryhmä ihmisiä, jotka eivät voi turvallisesti nauttia aspartaamia. Nämä ihmiset sairastavat perinnöllistä PKU-tautia, eikä heidän aineenvaihduntansa kykene käsittelemään fenyylialaniini-nimistä aminohappoa. Koska tämäkin johtuu aspartaamista, kaikissa aspartaamia sisältävissä elintarvikkeissa on siitä selkeä maininta, kuten komission jäsen totesi. 
Tämä on oikea tapa tarttua tähän asiaan. On korkea aika palauttaa asia oikeisiin mittasuhteisiinsa ja lopettaa sääntelyelintemme työn aliarvioiminen. On korkea aika kuunnella tiedemiehiä eikä pelottelijoita. Minä kannatan jäsen Ferreiran mietintöä sellaisenaan, komission jäsenen ehdotukset mukaan luettuina. Toivon, että parlamentti voi nyt hyväksyä sen. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Garganin, Rothleyn, Lehnen ja Mandersin laatima oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan suullinen kysymys komissiolle Saksan panttijärjestelmästä (O-0066/2003 - B5-0281/2003). 
Lehne (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, alussa vain saksalaisten oli kestettävä tölkkipantteja, vaikka oikeammin olisi pitänyt puhua pakkopantista. Nyt ihmiset kaikkialla Euroopassa ovat lopen kyllästyneitä Saksan amatöörimäisiin toimiin, ja niinpä Euroopan kansanpuolue tuki liberaaliryhmän vaatimusta saattaa tämä suullinen kysymys parlamentin esityslistalle. Komission jäsen Bolkestein oli oikeassa kertoessaan televisiossa, että ne meistä, jotka asuvat Saksassa, elävät tällä hetkellä sekasorron keskellä tölkeille määrätyn pantin vuoksi. 
Pantteja hoitaa tällä hetkellä viisi erilaista järjestelmää eri puolilla Saksaa, mutta ne kattavat vain noin 10� prosenttia Saksan kokonaismarkkinoista. Näiden viiden järjestelmän rinnalla on niin kutsuttuja itsenäisiä järjestelmiä, jotka toimivat alueellisesti tai vain tietyissä markettiketjuissa, mutta koska ne eivät muodosta yhtä itsenäistä kokonaisuutta, ne pirstaloivat tölkkipanttijärjestelmän kokonaan. Tällainen lopputulos oli odotettavissa. En halua sanoa mitään tiettyjen saksalaisten yritysten syrjinnästä Saksassa, koska se ei ole – valitettavasti – yleiseurooppalainen asia vaan se on käsiteltävä liittopäivillä Berliinissä.
Haluan vain sanoa sanasen Euroopassa tapahtuvasta syrjinnästä. Jokainen jäsenvaltio on 28� artiklan mukaan velvollinen takaamaan vapaan kaupan, ja tätä artiklaa rikotaan varsin avoimesti. Komissio on saanut valtavat määrät valituksia erityisesti pieniltä ja keskisuurilta yrityksiltä ja etenkin sellaisilta, jotka sijaitsevat Benelux-maissa, Italiassa, Ranskassa tai Itävallassa. Näiden valitusten lisäksi Saksassa on ollut paljon häiriöitä.
On arvioitu, että saksalaiset kuluttajat ovat menettäneet noin 500� miljoonaa euroa jouduttuaan maksamaan pantteja jonnekin, mutteivät ole sen jälkeen saaneet tilaisuutta vaihtaa panttikuittiaan rahaksi samassa paikassa ja siten saada maksamiaan pantteja takaisin. Te – kuten ketkä tahansa kuluttajat – voitte helposti kokea tämän käytännössä. Teidän on vain ostettava huoltoasemalta juoma ja ajettava sitten pois. Jos joskus palaatte tuolle huoltoasemalle, ette voi enää palauttaa sieltä ostamaanne tölkkiä tai pulloa ettekä koskaan saa takaisin siitä maksamaanne panttia. Näin kuluttajat menettivät vain muutamassa kuukaudessa 500 miljoonaa euroa.
Saksassa on menetetty pelkästään työpaikkoja arviolta jopa 10� 000, kaikki tämän taitamattomuuden seurauksena. Haluan lisätä, etten ole keksinyt näitä lukuja tai saanut niitä miltään järjestöltä, vaan ne ovat peräisin Saksan liittovaltion talousministeriöstä, joka kuuluu siihen liittohallitukseen, jonka on otettava vastuu tästä kaikesta tapahtuneesta. On arvioitu, että tämän pelleilyn seurauksena EU:ssa menetetään yli 15� 000� työpaikkaa.
Tämän vuoksi olemme tyytyväisiä komission päätökseen aloittaa tänään rikkomusmenettely Saksan liittotasavaltaa vastaan, koska se on toiminut perustamissopimusten vastaisesti. On sitä paitsi selvää, että nuo kuuluisat Brysselin ja Berliinin väliset puhelinkeskustelut eivät ole vaikuttaneet mitään ja että liittokanslerin puhelinsoitosta Prodille ei ollut selvästikään mitään hyötyä. Kenties tämä liittyy jotenkin siihen, että saimme tämän suullisen kysymyksemme parlamentin esityslistalle tänä iltana, ja tämäniltainen keskustelu on kenties vauhdittanut komission harkintaprosesseja ja ohjannut niitä komission jäsenen Bolkesteinin ehdotusten suuntaan. Tämä olisi hyvin toivottavaa.
En halua kieltää sitä, ettenkö pohjimmiltani epäilisi ajatusta tölkkipantista. Jos tölkkipanttien käyttöönotosta on tehty kansallisella tasolla poliittinen päätös, unionin on hyväksyttävä se, mutta kyseisen jäsenvaltion on meneteltävä oikein. Asianmukaisesta toiminnasta on olemassa esimerkkejä. Skandinaviassa on tölkkipanttijärjestelmiä, mutta ne ovat yhtenäisiä järjestelmiä, niillä on standardoitu palautusmahdollisuus eivätkä ne syrji ketään.
Suoraan sanoen Saksan liittohallituksen on nyt valittava, ottaako se käyttöön sellaisen järjestelmän ja ryhtyy asianmukaisiin toimenpiteisiin Saksan asetusten ja lainsäädännön osalta, vai luopuuko se tölkkipanteista. Sillä on nämä kaksi vaihtoehtoa. Mikäli se ei tee näin, se saattaa joutua Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen komission aloittaman rikkomusmenettelyn vuoksi tai vaarana saattaa myös olla, että tappioita kärsineet yritysten jäsenet, tuottajat ja jopa kuluttajat toimivat Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen uusimman oikeuskäytännön mukaan ja aloittavat Saksaa vastaan yleisen vastuuvakuutusmenettelyn Saksan tuomioistuimissa, jotka voivat sitten vedota Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen saadakseen ennakkopäätöksen. Kanteissa esitetyt korvausvaatimukset saattavat nousta miljooniin elleivät miljardeihin, ja näistä summista vastaa Saksan valtiovarainministeri. Tällainen tilanne olisi mielestäni hyvin ongelmallinen, ja siksi en voi kuin kehottaa Saksan liittohallitusta noudattamaan komission ohjeita ja luomaan sisämarkkinoiden kanssa yhteensopivan järjestelmän tai poistamaan tölkkipantin. 
Kehotin tänä aamuna julkisesti komissiota auttamaan Saksan kuluttajia, tuottajia ja maahantuojia. Olen iloinen, että se teki niin. Tämän kysymyksen tarkoituksena on ennen kaikkea tukea komissiota sen toimissa tämän Saksassa aiheutuneen kaaoksen selvittämiseksi. 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, komissio on täysin tietoinen edellä mainituista asioista. Komissio on tarkastellut asiaa ja voin kertoa parlamentille, kuten jäsen Lehne jo mainitsikin, että tänä aamuna komissio päätti lähettää Saksan hallitukselle virallisen huomautuksen, koska komissio katsoo, että se on rikkonut EY:n perustamissopimuksen 28� artiklaa sekä direktiivin 94/62/EY 7� artiklaa. 
Haluan korostaa, ettei komissio kyseenalaista panttijärjestelmän perustamista sinänsä, vaan ennemminkin niitä keinoja, joilla se toteutetaan. Syyt siihen ovat seuraavat: ensinnäkään Saksassa ei ole maanlaajuisia palautusjärjestelmiä. Nykyisin kahdella maanlaajuisena pidetyllä järjestelmällä, Lekkerland-Tobaccolandilla ja VFV:llä, on pantillisten juomien osalta vain 12� prosentin markkinaosuus. Lisäksi ne toimivat pääasiassa pienissä kioskeissa ja kahviloissa, joiden myyntipinta-ala on alle 200� neliömetriä. Asianomaisen lain mukaan tällaisilla pienillä myyntipisteillä on velvollisuus ottaa vastaan samantyyppisiä, -muotoisia ja -kokoisia tyhjiä pulloja ja tölkkejä, mutta vain samanmerkkisiä kuin ne itsekin myyvät. 
Toiseksi niin kutsutut erillisratkaisut – saksaksi – aiheuttavat jatkuvasti ongelmia jäsenvaltioiden välisessä kaupassa. Tämä on suora seuraus aihetta koskevasta saksalaisesta laista, jonka mukaan suuremmilla vähittäiskauppiailla on velvollisuus vastaanottaa ainoastaan samantyyppisiä, -muotoisia ja -kokoisia pakkauksia kuin niillä on kaupan. Nykyisin on olemassa paljon erillisratkaisuja, ja ne aiheuttavat vakavia ongelmia. Tämän saksalaisessa lainsäädännössä esiintyvän säännöksen vuoksi suurimmat vähittäismyyntiketjut pakottavat eurooppalaiset tuottajat muuttamaan tuotteidensa pakkauksia. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että jäsenvaltioiden väliselle kaupalle pelkästään jo se on este, että unionin tuottajilta edellytetään pakkausten muuttamista tuotteiden saamiseksi kaupan. Tästä aiheutuu lisäkustannuksia ja tuotteiden maahantuonti hankaloituu. 
Kolmanneksi nämä järjestelmät eivät ole täysin yhteensopivia. Toisaalta yhä useammissa erillisratkaisuissa ei lain mukaan velvoiteta vastaanottamaan pakkauksia, jotka kuuluvat toiseen keräysjärjestelmään, vaikka ne poikkeaisivat myytävänä olevista pakkauksista vain vähän. VFV:n ja Lekkerland-Tobaccolandin yhteensopivuuden kannalta on lisäksi ilmennyt, ettei monia teknisiä asioita ole vielä saatu kuntoon. Vielä ei esimerkiksi ole selvää, miten palautusrahojen jakaminen järjestetään useiden eri järjestelmien välillä. 
Neljänneksi tuontisaarto jatkuu edelleen, eikä erillisratkaisun piiriin kuulumattomia kertakäyttötuotteita löydy tiettyjen kauppojen hyllyiltä. Meillä on varmoja todisteita siitä, että useat suuret saksalaiset kauppaketjut ovat tuontisaarrossa. Tämä on vaikuttanut erityisesti muista jäsenvaltioista maahantuoviin yrityksiin, koska ne myyvät juomansa lähes pelkästään kertakäyttöpakkauksissa, mikä johtuu enimmäkseen pitkistä kuljetusmatkoista. Tapauksissa, joissa on tehty useita erillisratkaisuja, joidenkin hyvin tunnettujen tuontiyritysten suojatut järjestelyt eivät välttämättä kärsi. Tämä ei kuitenkaan korvaa niitä suuria menetyksiä, jotka aiheutuivat, kun tuonti muista jäsenvaltioista väheni tuntuvasti Saksan juomamarkkinoiden pirstoutumisen vuoksi. Tämän vuoksi komissio on nyt päättänyt antaa virallisen huomautuksen, jossa se ottaa esille nämä asiat sekä joitain muita kysymyksiä, ja se on pyytänyt Saksan hallitukselta vastausta näihin kysymyksiin sekä perusteluja toteutetuille toimille. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan aloittaa osoittamalla lämpimät kiitokset komission jäsenelle Bolkesteinille perusteellisesta kritiikistä, jota hän taitavasti kohdisti Saksan järjestelmään sekä siitä, miten muut jäsenvaltiot voivat ottaa opikseen siitä, mitä tapahtuu, ellei ajattele ennen kuin toimii. Minusta tuntuu, että neuvoston jäsen Trittin, jonka näin tänä iltana lyhyesti televisiossa, ei ole vielä ymmärtänyt tätä. Hän toimii umpimähkään eikä ajattele, mitä seurauksia siitä voi olla Euroopalle. Komission jäsen analysoi tätä selkeästi, ja mielestäni meidän kaikkien olisi oltava tyytyväisiä siihen, että ongelmaan on nyt näköpiirissä ratkaisu. 
Olemme esittäneet tätä asiaa koskevia kysymyksiä jo huhtikuusta asti. Arvoisa komission jäsen Bolkestein, esitimme tästä aiheesta kysymyksiä pakkausjätettä koskeneen keskustelun aikana 1.� heinäkuuta, ja tuolloin komission jäsen Wallström vastasi teidän puolestanne, että asian tutkimukset aloitettaisiin. Varsinainen kysymys on tämä: miksi olemme joutuneet odottamaan virallisen rikkomusmenettelyn aloittamista näin kauan, heinäkuun 1.� päivästä lokakuun 21.� päivään asti?
Saksan menettelytapa on aiheuttanut suurta haittaa elinkeinoelämälle, joka kysyykin nyt, kuinka kauan kestää ennen kuin ongelma saadaan ratkaistua. Tästä järjestelmästä eivät kärsi ainoastaan saksalaiset kuluttajat, vaan myös kaikki turistit, jotka saksalaisten kautta tulevat viettämään lomaansa johonkin päin Saksaa tai jopa kauemmas. Suuri määrä rahaa jää lunastamatta takaisin. Myös nämä kuluttajat kysyvät, kuinka pian ongelma saadaan ratkaistua.
Toiseksi huomaan kotiseutuani Brabantia ja Limburgia tarkastellessani, että alueilla, joilla on erityisen paljon rajat ylittäviä kuljetuksia, virvoitusjuomia, vettä tai olutta yleensä kertakäyttöisissä pakkauksissa toimittavien pienyritystenkin liikevaihto on kärsinyt yli 30–40� prosentin tappioita. Komission jäsen väittää, että tarkkaan ottaen näiden yritysten on jopa nykyisen menettelyn aikana mahdollista hakea vahingonkorvausta. Hyvä niin, mutta näissä pienyrityksissä ihmetellään, kuinka kauan ne tulevat toimeen, kun suuri osa niiden markkinoista on pois laskuista. Alankomaiden, Itävallan, Belgian ja Ranskan markkinat ovat suurelta osin riippuvaisia näistä Saksan markkinoista. Jos Saksan markkinat ovat pysähdyksissä liian kauan, se on erittäin ikävää, ja se saattaa hyvinkin vaikeuttaa meidänkin elämäämme. Sen vuoksi kehotan komission jäsentä tekemään kaikkensa nopeuttaakseen asioiden kulkua, jotta tuo järjestelmä todellakin saadaan lakkautettua. Neuvoston jäsen Trittin ei onnistunut selvästi osoittamaan, että tämä oli hänen tarkoituksensa, mutta pyytäisin teitä nyt poistamaan kaikki esteet. Minkälaisessa määräajassa pyrimme toimimaan? Haluan myös itse asiassa kiittää teitä toteuttamistanne toimenpiteistä. Minun on todettava, että tällaiset toimet ovat Euroopan sisämarkkinoille hyvin myönteisiä. Me kaikki kannatamme sellaisia sisämarkkinoita, jotka ovat kuluttajien etujen mukaiset ja jotka hyödyttävät ja joiden pitääkin hyödyttää elinkeinoelämää merkittävästi. 
Medina Ortega (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, mielestäni tämäniltaisen keskustelun aihe kuuluu Saksan sisäpolitiikkaan. Tarkoitan, että siinä on kyse poliittisten puolueiden ristiriidoista ja suurin syy siihen, miksi tämä keskustelu tänään käydään, ovat nämä saksalaiset osapuolet.
Meidän on muistettava, että vuonna� 1991 nimenomaan Saksan kristillisdemokraattinen hallitus, jonka istuva ministeri Klaus Töpfer tuolloin oli, esitti pakkausasetusta, jota CDU-puolueen ympäristöministeri Angela Merkelin johdolla muutettiin vuonna� 1998. Yritys parantaa tätä asetusta kariutui vuonna� 2001, koska CDU:n enemmistö keskeytti sen käsittelyn liittoneuvostossa, eikä sen avulla saatu aikaan asianmukaista pullonkeräysjärjestelmää. Katson joka tapauksessa, että Saksan hallitus on ottanut härkää sarvista ja pyrkii ratkaisemaan ongelman, joka nykyisellään vaikuttaa koko Euroopan unioniin. 
Haluan kysyä komission jäseneltä, missä määrin komissio ja Euroopan unionin toimielimet epäonnistuvat velvollisuutensa täyttämisessä, jos ne eivät esitä tai anna sellaista yhteisön lainsäädäntöä, joka estäisi kiinteän jätteen kerääntymisen, mikä vaikeuttaa tällä hetkellä töiden järjestämistä – esimerkiksi kaupungeissa – ja aiheuttaa paikallishallinnoille valtavia kustannuksia niiden huolehtiessa jätehuollon tarvitsemista resursseista.
Kerron teille esimerkiksi tarinan kotisaarestani, joka on pieni saari, jolla on 300 tulivuorta. Otimme tulivuoren käyttöön, ja se on nyt jo melkein täynnä. Tällä tavalla meillä ei enää ennen pitkää ole tulivuoria vaan jätevuoria. Arvoisa puhemies, siitä huolimatta, että komissio mielestäni tekee oikein yhdenmukaistaessaan toimiaan, meidän on nyt mielestäni muistettava Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 174� ja� 176� artiklat – jotka ovat voimassa – jotka toisaalta valtuuttavat jäsenvaltiot toteuttamaan toimenpiteitä, jotta ympäristöä suojeltaisiin tehokkaammin, mutta jotka toisaalta rohkaisevat yhteisön toimielimiä toteuttamaan yleisiä toimenpiteitä, jotta nykyisen kaltainen vakava jätteenkertymisongelma voidaan ratkaista ainoalla järkevällä tavalla eli yhteisön tavalla. 
Kehotan tämän vuoksi komission jäsentä tarkastelemaan mahdollisuutta toimia yhteisön lainsäädännön mukaisesti tilanteen tasapainottamiseksi, eikä meidän mielestäni pidä rajoittua tarkastelemaan vain sisäpoliittisia ongelmia Euroopan unionin hallinnon vaikeuksien aiheuttajina. 
Manders (ELDR ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä uutisista, jotka jo kuulimme televisiosta ja joihin hän vastasi hetki sitten. Toivon, että tämä liberaalien aloite, joka muuten sai yksimielisen kannatuksen oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnassa, auttaa teitä päätöksenteossa. Määräaikaa ajatellen siitä näyttää olleen jotain hyötyä. Haluan olla yhtä mieltä jäsen Medina� Ortegan kanssa siitä, ettemme periaatteessa vastusta panttijärjestelmää. Mikäli haluamme panttijärjestelmän, saattaisi jäsenvaltioiden sisämarkkinoiden kannalta olla parempi, jos ottaisimme käyttöön yhdenmukaisen yhteisön laajuisen järjestelmän, jonka ansiosta kaikki Euroopan yritykset ja kuluttajat tietäisivät, mikä on tilanne. 
Me vastustamme rajoittavaa panttijärjestelmää, eikä saksalainen panttikuittijärjestelmä kuulu vakavasti otettavaan lainsäädäntöön vaan ennemminkin huvipuistoon, missä yhdellä lipulla saa muutaman kierroksen karuselliajelua, muttei muutamaa kierrosta Saksassa. Tässä suhteessa olemme tyytyväisiä ilmoitukseenne, että puututte asiaan. Haluaisin tietää, voitteko osoittaa, onko Saksan hallitusta mahdollista pakottaa tai ainakin pyytää keskeyttämään nykyinen järjestelmä välittömästi? Tämän olisi tapahduttava joka tapauksessa ennen kuin Euroopan laajuinen järjestelmä tai ainakin nykyisen puitelainsäädännön kanssa yhdenmukainen järjestelmä otetaan käyttöön, jotta 28� artiklaa ei rikottaisi. Tämä on ensimmäinen toiveeni.
Toinen asiani on, voitteko vahvistaa todeksi sen – kuten jäsen Lehne väitti – että valtavia tappioita kärsineet yritykset ja kenties kuluttajatkin voisivat saada vahingonkorvauksia esimerkiksi Saksan hallitukselta?
Toivon, että ilmoittamanne toimenpiteen ansiosta saksalaiset kuluttajat voivat aivan pian valita jälleen vapaasti eurooppalaisia tuotteita kuten Badoit-kivennäisvettä, San Pellegrinoa tai Bavaria-olutta. Jos tämä toteutuu, toivon, että oltuaan nämä kymmenen kuukautta ilman näitä mainioita eurooppalaisia tuotteita, Euroopan markkinat avautuvat jälleen, ja että se auttaa sisämarkkinoiden yhdentymisessä. 
Breyer (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, keskustellessamme kuudennesta ympäristöä koskevasta toimintaohjelmasta parlamentti teki varsin selväksi, että kannatamme kierrätettäviä pakkauksia ympäristöpoliittisista syistä. Saksassa saamiemme kokemusten mukaan tämän järjestelmän ekologinen ohjaustehtävä on täytetty, eli vähemmän tölkkejä on pilaamassa ympäristöä.
Kun toisaalta sanotte, ettette vastusta tölkkejä, olen kanssanne samaa mieltä, mutten voi ymmärtää, miksi toisaalta sovellatte kahdenlaisia standardeja. En ole näihin erillisratkaisuihin yhtään tyytyväisempi kuin tekään; me kaikki olisimme pitäneet standardoitua järjestelmää parempana. Tulette kuitenkin huomaamaan, etteivät päättäjät kanna tässä tapauksessa vastuuta; teollisuus ja etenkin kauppiaat painostivat voimakkaasti. 
Nyt myös Espanjassa ja Portugalissa on tehty erillisratkaisuja. Arvoisa komission jäsen, haluan kysyä teiltä, miksi sallitte erillisratkaisut kahdessa jäsenvaltiossa, mutta ette muissa. Kun kerrotte meille, ettette vastusta tölkkipantteja ja että ympäristöä koskeva toimintaohjelma on osoittanut teidän olevan vakaa kierrätyksen kannattaja, ihmettelen suuresti, miksi me Euroopan unionissa emme tee, kuten juuri ehdotettiin ja toteuta yhdenmukaistamista. Siten osoittaisimme, että haluamme parantaa ympäristöä ja edistää pakkausten uudelleenkäyttöä ensinnäkin, koska sillä todellakin on ekologista merkitystä ja toiseksi, koska uudelleenkäyttö – kuten tiedämme – turvaa työpaikkoja. 
Miksi emme jätteitä vähentääksemme ryhdy toimeen ja tee uudelleenkäytettävistä pakkauksista pakollisia koko Euroopan unionissa? Näin kantanne olisivat keskenään yhdenmukaiset. Jos emme tee niin, monet saavat sen käsityksen, että me todella sovellamme kahdenlaisia standardeja, joiden mukaan erillisratkaisut sallitaan joissakin jäsenvaltioissa, muttei Saksassa. Tähän haluaisin teiltä vastauksen. Teidän ei pidä tietenkään antaa sellaista vaikutelmaa, että nykytilanteessa olisi ensisijaisesti kyse kampanjasta Saksan ympäristöpoliittisia ratkaisuja vastaan, vaan komission on päinvastoin osoitettava, että sekin kannattaa ympäristönäkökohtien yhdentymistä. Arvoisa komission jäsen, mikäli kannatatte sisämarkkinoita, tehtävänänne, kuten kaikkien muidenkin tehtävänä, on saada ympäristöpolitiikalle yhtenäinen toimintamalli. Ehkäisemällä jätteen kertymistä edistetään uudelleenkäyttöä, sitenhän olemme ympäristöä koskevassa toimintaohjelmassa sekä parlamentissa monta kertaa päättäneet. 
Bowis (PPE-DE ).
    Arvoisa puhemies, me kaikki kannatamme kierrätystä, vaikka se onkin suunniteltava järkevästi, jotteivät siitä koituvat ympäristöhaitat ole suurempia kuin hyödyt. Niin ikään me kaikki kannatamme jätteiden käsittelyä koskevaa arvojärjestystä, jonka mukaan tärkeintä on jätteiden syntymisen ehkäiseminen, toiseksi tärkeintä uudelleenkäyttö ja kierrätys, ja sen jälkeen energian talteenotto. Kierrätyksen osalta pidämme yleisön valistamis- ja vapaaehtoistoimintaa tervetulleena. Meillä ei ole ongelmaa Saksan hallituksen kanssa, mikäli se toimii näiden periaatteiden mukaisesti tai skandinaavisen kansallisen mallin mukaisesti. Se on kuitenkin valinnut keinokseen pakottamisen ajattelematta asiakkaita tai edes muita jäsenvaltioita. Kyseessä ei ole vain Saksan sisäinen ongelma: se on Itävallan, Belgian, Alankomaiden, Ranskan, Luxemburgin, Italian, Ruotsin ja Yhdistyneen kuningaskunnan ongelma. Tämä valinta on vaikuttanut kaikkiin näihin maihin.
Markkinoita ja työpaikkoja on menetetty, ja kansalaiset ovat häviäjiä joko tuontisaarron vuoksi tai siksi, etteivät saa panttimaksujaan takaisin. Käytännössä tästä järjestelmästä ei ole ympäristölle mitään hyötyä. Sisämarkkinadirektiivien noudattamatta jättäminen vaarantaa Euroopan unionin taloudellisen menestymisen. Kannatan voimakkaasti jäsen Bolkesteinin toimia ja toivon, että niiden avulla Saksa saadaan pikaisesti noudattamaan lakia. 
Corbey (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan ensin kiittää Saksan hallitusta sen tavoitteista. On erittäin tärkeää, että ympäristöalalla on edistyksellisiä hallituksia, jotka eivät pelkää ryhtyä kiistanalaisiin toimiin. Jokainen voi esittää perusteltua kritiikkiä Saksan panttijärjestelmästä. Yhdyn tähän kritiikkiin ja palaan siihen hetken kuluttua. Ennen kuin puhun siitä, haluan kuitenkin korostaa, että on tärkeää tehdä rohkeita päätöksiä, joihin kansalaiset voivat hyvin samastua. 
Olemme jo kuukausia jankuttaneet pakkausdirektiivistä ja siitä, pitäisikö tavoitteen olla 55 vai 60� prosenttia, ja pitäisikö järjestelmä ottaa käyttöön vuonna� 2008 vai 2007. Sen vuoksi on virkistävää, jos hallituksella on rohkeutta näyttää suuntaa ja panna itsensä likoon. Tietenkin muutamassa asiassa on kritisoitavaa ja käyttöönottotavassa parannettavaa, mutta haluan myös huomauttaa, että kysymyksen esittäjät vuodattavat nyt krokotiilinkyyneleitä.
Pakkausdirektiiviä uudelleen tarkasteltaessa siihen esitettiin tarkistuksia sisämarkkinaongelmien ratkaisemiseksi. Näissä tarkistuksissa panttijärjestelmää esitettiin hyväksyttäväksi vain, jos se hyödyttäisi ympäristöä todistettavalla tavalla. Toisin sanoen sisämarkkinarikkomukselle oli annettava hyvä ympäristöön liittyvä syy. Tätä tarkistusta ei hyväksytty, koska liberaalit ja Euroopan kansanpuolue äänestivät sitä vastaan. 
Saksan panttijärjestelmä – kuten useimmat saksalaiset myöntävät – ei ole houkutteleva ratkaisu. On todella ärsyttävää joutua palauttamaan tölkit sinne, mistä ne on ostettu. Vähemmän yksimielisyyttä on siitä, mikä vaikutus tällä on työllisyyteen ja markkinoihin. Saksan järjestelmä johtaa selvästi siihen, että peltitölkeistä siirrytään muihin pakkaustapoihin, mikä taas ei ole kyseisten teollisuudenalojen kannalta oikeudenmukaista. 
Tämä olisi mielestäni kuitenkin oikeutettua, jos siitä olisi ympäristölle etua, mutta näin ei ole. Työpaikkojen menetykset Saksan ulkopuolella ovat muodostumassa useilla aloilla suhteettoman suuriksi.
Komissio on todistanut olevansa joustava ja ymmärtäväinen kumppani, mutta kärsivällisyys voi loppua, ja se loppuukin aikanaan. Nyt on Berliinissä aika toimia, samoin komissiossa. Näin tapahtuikin tänä aamuna, ja olen siitä kiitollinen. 
Tarvitsemme kuitenkin myös poliittisen ratkaisun. Tuomioistuin sai pakkausdirektiivin yhteydessä aikaan paljon levottomuutta katsoessaan, ettei jätteenpoltto kuulu jätteen hyödyntämiseen. Saksan panttijärjestelmästä saattaa myös seurata oikeudellinen ristiriita, mikä ei poliittisella tasolla aina ole suotavaa. Sitä olisi vaikea selittää peltitölkkejään raahaaville kuluttajille tai työpaikkansa menettäville työntekijöille. Korjatakseen poliittisen epäonnistumisen komission, parlamentin ja neuvoston on löydettävä oma rakenteellinen ratkaisunsa. Kehotan komissiota tekemään aloitteen ja laatimaan selkeän lain. Vain siten voimme varmistaa, että lainrikkomuksiin voidaan reagoida välittömästi.
Saksan panttijärjestelmän ongelmat eivät synny itsestään. Meillä on ollut aikaisemmin suuria ongelmia. Pantteja käytettiin usein verukkeena kotimaisten tuotteiden suojelemiselle, mitä ei voi puolustella millään tavalla.
Arvoisa komission jäsen, haluan kysyä teiltä vielä muutaman kysymyksen. Mitkä ovat mielestänne ne vaihtoehdot, joilla nämä ongelmat poistetaan lopullisesti? Onko komissio valmis yhteistyöhön pakkausdirektiivin tarkistamiseksi nopeutetulla menettelytavalla, jotta nämä ongelmat saadaan ratkaistuksi? 
De Roo (Verts/ALE ).
   – Kertakäyttötölkit eivät ole ympäristöystävällisiä. Uudelleenkäytettävät muovipullot kuormittavat ympäristöä kahdesta kolmeen kertaa vähemmän, ja siksi panttijärjestelmä on ympäristön kannalta hyvä tapa vähentää jätettä. Tällä hetkellä kertakäyttötölkeistä on maksettava pantti Ruotsissa, Tanskassa ja Saksassa. Panttijärjestelmien periaatetta eivät vastusta komissio, liberaalit eivätkä myöskään kristillisdemokraatit. Tämä on edistystä. Valitettavasti jäsen Lehne on asiasta eri mieltä. Panttijärjestelmä on käytössä myös osassa, toistan osassa, Espanjaa ja Portugalia. Komissio ei aio haastaa Espanjaa ja Portugalia Euroopan yhteisöjen tuomioistuimeen. Myöskään Alankomaissa kaikkia palautuspulloja ei voi palauttaa kaikkiin marketteihin. Yritykset ja osa parlamentin jäsenistä ovat painostaneet komissiota kampanjoilla. Tämä osoittaa jälleen kerran, että komissio pitää suuremmassa arvossa sisämarkkinoita kuin ympäristöä. Myös Yhdysvaltojen kymmenessä osavaltiossa ja noin viidessätoista suuressa kaupungissa on tehty paikallisia ja alueellisia panttijärjestelmiä koskevia "erillisratkaisuja". Sen, että Saksalla sattuu olemaan toimimaton järjestelmä, jonka puitteissa ei voi palauttaa peltitölkkejä mihin tahansa kauppaan, täytyy liittyä laajojen elinkeinoelämän alojen järjestämiin boikottikampanjoihin, joissa vastustetaan panttijärjestelmän periaatetta On ironista, että historiallisesti niiden kaikkien juuret ovat vuonna� 1991 tehdyssä sopimuksessa, jonka kristillisdemokraattinen ministeri Klaus Töpfer hyväksyi ja jota nykyinen vihreä ministeri Trittin nyt vain panee täytäntöön. Saksa aikoo vihdoin helpottaa panttien takaisin saamista eri paikoissa. Tästä panttijärjestelmästä tulee silloin hyvin kattava. Komission olisi itse asiassa esitettävä panttijärjestelmien käyttöönottoa koko Euroopassa. Meidän olisi annettava lasten ja narkomaanien ansaita muutama euro vanhempien ja maanmiesten laiskuuden vuoksi. Tämä on parempi kuin tilanne Alankomaissa, missä 80� miljoonaa euroa tuhlataan turhiin mainoskampanjoihin otsikoilla "Nederland schoon" – "pidä Hollanti puhtaana". 
Bolkestein,
   .  Arvoisa puhemies, tiedän kellon olevan paljon, mutta haluan erittäin lyhyesti vastata joihinkin esitettyihin kysymyksiin.
Jäsen Oomen-Ruijten kysyi minulta, miksi rikkomusmenettelyn aloittaminen Saksaa vastaan kesti niin kauan. Vastaus on, että komissio halusi antaa Saksan hallitukselle kaikki mahdollisuudet selittää toimiaan ja korjata tilanne. Olemme käyneet vilkasta kirjeenvaihtoa puolin ja toisin, ja ministeri Trittin on vieraillut Brysselissä. Näin on tehty, jotta Saksa sai mahdollisuuden muuttaa tätä epätyydyttävää tilannetta.
Jäsen Oomen-Ruijten kysyi sitten, kuinka kauan ongelman ratkaiseminen kestää. Se riippuu Saksan hallituksesta. Tällä hetkellä komissio ei voi tehdä enempää kuin se on jo tehnyt.
Jäsen Medina� Ortega kysyi, miksei asiasta tehtäisi Euroopan laajuista ratkaisua. Mielestäni toissijaisuusperiaatteen mukaan jäsenvaltioiden on tässä tilanteessa toteutettava vaaditut toimenpiteet, koska kyseessä ei oikeastaan ole rajat ylittävä tilanne.
Jäsen Manders kysyi, olisiko Saksan hallituksen mahdollista kumota nykyiset säännöt. Juuri näin komissio on pyytänyt Saksan hallitusta tekemään. Tähän mennessä Saksan hallitus ei ole halunnut niin tehdä, ja siksi komissio on nyt päättänyt aloittaa rikkomusmenettelyn. Jäsen Manders kysyi myös, onko yritysten mahdollista haastaa Saksan hallitus oikeuteen saadakseen korvausta niille aiheutuneista tappioista. Tämä riippuu kyseisen jäsenvaltion lainsäädännöstä – tässä tapauksessa Saksan lainsäädännöstä. Tämän komission jäsenen velvollisuus ei ole antaa julkilausumaa Saksan laista ja sen vuoksi meidän on odotettava nähdäksemme, mitä tappioita kärsineille yrityksille tapahtuu.
Jäsen Breyer kysyi, miksi kävin erillisratkaisujen (kimppuun. Ne ovat johtaneet Saksan markkinoiden hajoamiseen, ja se on selvästi sisämarkkinoiden hengen vastaista. Jäsen Breyer mainitsi tässä yhteydessä myös Espanjan ja Portugalin. Komissio ei ole saanut Espanjaa tai Portugalia koskevia valituksia; Saksan tapauksessa saimme 50� valitusta 10� jäsenvaltiosta.
Jäsen Corbey totesi, että komission olisi valvottava Saksan lainsäädännön avoimuutta. Komission rikkomusmenettelyn seurauksena Saksan lainsäädännön olisi tultava selkeämmäksi. Tällä hetkellä sekä lainsäädäntö että tapa, jolla se on pantu täytäntöön, on kaikkea muuta kuin selkeä.
Lopuksi totean, että jäsen Corbey halusi tähän ongelmaan lopullisen ratkaisun. Kuten aiemmin totesin, tämä riippuu jälleen Saksan hallituksen reaktioista. Komissio haluaa ennen kaikkea lopullisen ratkaisun tähän ongelmaan. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 12.00.
(1) 


Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset: 1, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11 ja 12.
Komissio ei voi hyväksyä seuraavia tarkistuksia: 2, 7, 8 ja 13.
Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset sillä edellytyksellä, että niiden sanamuotoa muutetaan: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 12, 24, 25, 39, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49 ja 50.
Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset ainakin periaatteessa (20 ja 21) tai osittain (11, 17 ja 18).
Komissio ei voi hyväksyä seuraavia tarkistuksia: 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 19, 22, 23, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38 ja 40.
Komissio voi hyväksyä seuraavat tarkistukset sillä edellytyksellä, että niiden sanamuotoa muutetaan: 1, 2, 4, 5, 7, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31 ja 32.
Komissio ei voi hyväksyä seuraavia tarkistuksia: 3, 6, 8, 9 ja 12.
Komissio voi hyväksyä Euroopan parlamentin ehdottamat 10� tarkistusta. 

Komissio voi hyväksyä tarkistukset� 5� ja� 20 kokonaan ja tarkistukset� 7, 14, 18 ja 21 ajatuksellisesti, jos niiden sanamuotoa mukautetaan. Komission mielestä näillä tarkistuksilla parannetaan ehdotustekstiä.
Komissio ei voi kuitenkaan hyväksyä muita ehdotettuja tarkistuksia jäljempänä esitettävistä syistä.
Tarkistusten ensimmäinen ryhmä on ristiriidassa siviili- tai poliisiasioissa tai oikeusasioissa annetun lainsäädännön kanssa. Vaikka komissio voikin ymmärtää niiden taustalla olevan huolen, ne ylittävät ajoneuvojen vakuutuksista annettavien direktiivien soveltamisalan. Tämä pätee tarkistuksiin� 4� ja� 19 suoran kanteen esittämistä koskevan oikeuden vanhentumisajan yhdenmukaistamisesta sekä tarkistuksiin� 8� ja� 24, joiden tarkoituksena on perustaa jokaiseen jäsenvaltioon keskusvirasto, jonka tehtävänä on poliisien laatimien vahinkopöytäkirjojen kerääminen.
Vakuutusturvan vähimmäismääriä koskevissa tarkistuksissa� 3, 13, 25, 27 ja 28 annetaan henkilövahinkojen osalta liikennevahinkokohtainen kokonaismäärä, jota komissio pitää liian pienenä sellaisissa onnettomuuksissa, joissa on useita uhreja. Toisaalta nämä määrät vaikuttavat liian korkeilta, kun onnettomuudessa on vain yksi tai muutamia uhreja. Tämän vuoksi komission ehdotuksessa ei esitetä henkilövahinkojen osalta liikennevahinkokohtaisia kokonaismääriä, vaan käytetään uudenlaisia vähimmäismääriä, joilla parannetaan huomattavasti onnettomuuksien uhrien suojaa jättämättä silti huomiotta markkinatilannetta ja jäsenvaltioissa nykyään tarjotun turvan tasoa. Vaikka siirtymäkausia ei voikaan tässä asiassa sulkea pois, olisi ennenaikaista neuvottelujen ollessa tässä vaiheessa esittää siirtymäkausia, joita asianomaiset jäsenvaltiot eivät ole itse vielä muodollisesti neuvostossa pyytäneet.
Mitä tulee tarkistuksiin 2, 12 ja 22, joiden tavoitteena on oikeudenkäyntikulujen korvaaminen pakollisesta liikennevakuutuksesta, todettakoon, että kanteen nostamiseen liittyvien oikeudenkäyntikulujen korvaaminen vaihtelee varsin paljon eri jäsenvaltioissa. Joissakin maissa asianajajat voivat saada tietyn prosenttiosuuden tuomioistuimen uhrille määräämästä korvauksesta, ja toisissa taas tällaisen prosenttiosuuden antaminen on kielletty. Oikeudenkäyntikulujen pakollinen korvaaminen liikennevakuutuksesta saattaisi rohkaista virheellisiin oikeudenkäynteihin sen sijasta, että liikennevahingot soviteltaisiin tuomioistuinten ulkopuolella, ja ne ovat vaikuttaneet eräissä jäsenvaltioissa vakuutusten hintoja nostavasti. Lisäksi tällainen vakuutusturva olisi päällekkäinen oikeusturvavakuutusta koskevalla direktiivillä 87/344/ETY säännellyn vapaaehtoisen vakuutuksen kanssa.
Komissio ei voi myöskään hyväksyä tarkistuksia� 1, 6, 9 ja 23, koska näiden tarkistusten todellinen vaikutus ei ole selvä. Painostaan riippumatta perävaunulliset ajoneuvot kuuluvat jo nyt vakuutusdirektiivien nimenomaiseen soveltamisalaan ajoneuvoiksi määriteltyinä ja siten niillä on oltava pakollinen liikennevakuutus. Ajoneuvojen tunnistamiseen ja rekisteröintiin liittyviä ongelmia ei voida ratkaista vakuutusdirektiivin puitteissa.
Tarkistuksia 11 ja 26, joiden tavoitteena on vakuutusdirektiiveihin sisältyvien, tiettyjä erityisajoneuvoja koskevien, vain muutamien jäsenvaltioiden soveltamien nykyisten poikkeuksien säilyttäminen, ei voida hyväksyä, ellei niihin liity taetta siitä, että kaikki näiden ajoneuvojen aiheuttamien liikenneonnettomuuksien uhrit saavat asianmukaisen korvauksen. Tarkistuksissa luotetaan siihen, että rajoilla esitetään vakuutusta koskeva todistus, mutta tätä taetta ei enää ole, kun Schengenin sopimuksen myötä rajatarkastuksista luovutaan.
Myöskään tarkistuksia� 10, 16 ja 17 ei voida hyväksyä. Tarkistuksella� 10 sallitaan kaikissa olosuhteissa toiseen jäsenvaltioon rekisteröityjen ajoneuvojen vakuutustarkastukset. Tämä voisi haitata ajoneuvojen vapaata liikkuvuutta. Tarkistuksessa� 16, joka koskee tilapäisiä oleskeluja ajoneuvon kanssa muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, johon ajoneuvo on rekisteröity, asetetaan vakuutusturvan kesto riippuvaiseksi ajoneuvojen rekisteröintiä koskevasta kansallisesta lainsäädännöstä. Ehdotuksella pyritään varmistamaan se, että vakuutus on voimassa sopimuksessa sovitun määräajan tämän kuitenkaan rajoittamatta ajoneuvojen rekisteröintivelvollisuutta, joka perustuu kansalliseen verolainsäädäntöön ja joka jää ennalleen. Tarkistukseen� 17 sisältyy valinnainen poikkeus, jota sovelletaan kriteeriin, joka koskee jäsenvaltiota, jossa riski sijaitsee, ja se saattaa aiheuttaa hallinnollista sekaannusta niiden viranomaisten kesken, joiden tehtävänä on valvoa ajoneuvon vakuuttamisvelvollisuutta.
Tarkistuksella� 15 pyritään poistamaan komission ehdotukseen sisältynyt säännös, jolla parannetaan jalankulkijoiden suojaa. On surullista Euroopan parlamentin kannalta, jos se ei tue komissiota asiassa, joka koskee kaikkein haavoittuvimpia tien käyttäjiä. 

Puhemies.
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minulla on tänään suuri ilo toivottaa tervetulleeksi Senegalin tasavallan presidentti, arvoisa Abdoulaye Wade.
Iloni on sitä suurempi, koska tämä on ensimmäinen kerta, kun afrikkalainen presidentti puhuu täysistunnossa nykyisen vaalikauden aikana ja jopa ensimmäinen kerta vuoden� 1999 jälkeen, jos jätetään huomiotta Mashrek- ja Maghreb-maiden johtajien puheet.
Arvoisa presidentti, pitkän poliittisen uranne aikana olette hankkinut itsellenne yleisen kunnioituksen koko Afrikan alueella, mutta myös koko maailmassa, ja Senegalin parlamentaarisen opposition karismaattisena isänä teistä tuli kaikille Afrikan demokraateille esikuva. Kaikkina näinä vuosina ette koskaan menettänyt uskoanne parlamentaariseen järjestelmään ja päättäväisyytenne demokratian periaatteiden toteuttamisessa ei koskaan horjunut. Tällä esimerkillänne olette innoittanut kaikkia, jotka uskovat demokratiaan ja vaaliuurnan voimaan. Teidän valintanne valtionpäämiehen virkaan on merkki Afrikan halki puhaltavasta uudesta demokraattisesta virtauksesta. Senegalin presidenttinä olette työskennellyt väsymättä saavuttaaksenne demokratian ja rauhan Afrikkaan. Te olitte Afrikan uuden kumppanuusaloitteen (Nepad) perustajia, ettekä säästellyt voimianne pyrkiessänne ratkaisemaan konflikteja, jotka riehuvat monissa Afrikan maissa Madagaskarilta Norsunluurannikolle, minkä ansiosta olette saavuttanut kansainvälistä kunnioitusta.
Arvoisa presidentti, sitoutuminen, jota olette osoittanut alueellisen integraation hyväksi ja tiiviimpien taloudellisten ja poliittisten yhteyksien luomiseksi Afrikan unionin avulla Afrikan maiden välille parantaaksenne maanosassanne asuvien miesten ja naisten elämänlaatua, kuvastaa pyrkimyksiä, jotka johtivat myös Euroopan unionin perustamiseen. Euroopan parlamentille, joka on sitoutunut demokratian edistämiseen ja sen puolustamiseen päättäväisesti kaikkialla maailmassa, on kunnia-asia toivottaa tervetulleeksi vertaisenne valtiomies, jonka pitkälle poliittiselle uralle on aina ollut ominaista demokratian periaatteiden ja oikeusvaltion syvällinen kunnioittaminen. Arvoisa presidentti, minulla on näin ollen ilo antaa teille puheenvuoro Euroopan parlamentissa.
Abdoulaye Wade,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisat Euroopan parlamentin jäsenet, hyvät kuulijat, haluan puheeni aluksi kiittää teitä vilpittömästi siitä, että olette kutsuneet minut puhumaan erinomaisessa parlamentissanne. Olen täysin tietoinen tämän kunnianosoituksen merkityksestä ja olen varma, että Senegalin ja Afrikan kansalaiset ymmärtävät, että tämä kunnianosoitus on suunnattu heidän koko maanosalleen, joka jätetään usein huomiotta, mutta tänään se on saanut tilaisuuden ilmaista itseään minun vaatimattoman persoonani kautta.
Haluan kuitenkin kiittää teitä myös siitä, että olette aiempina vuosina useamman kuin yhden kerran auttaneet minua saamaan takaisin minulta evätyn vapauden, kun niinä 26� vuotena, jolloin kuuluin oppositioon, olin aika ajoin tekemisissä sellaisten johtajien kanssa, jotka eivät juurikaan välittäneet demokratiasta ja ihmisoikeuksista ja jotka kuulustelivat minua, pidättivät minut ja sulkivat minut vankilaan oman halunsa mukaan. Strasbourgin parlamentti antoi useita uhkaavan sävyisiä päätöslauselmia, joissa vaadittiin minun vapauttamistani.
Näiden jokseenkin poikkeuksellisten kokemusten ansiosta olen Senegalin valtion päämiehenä pitänyt huolen siitä, että olemme antaneet useita säännöksiä ja määräyksiä, jopa perustuslaissa, uskonnollisten vähemmistöjen suojelusta – valtion velvollisuutena on niiden suojelu – naisten oikeuksista, esimerkiksi naisten oikeudesta maahan, koska se oli ongelmallinen kysymys, miesten ja naisten yhtäläisestä oikeudesta työhön, ja monia muitakin säännöksiä, kuten rikosoikeudellisia seuraamuksia seksuaalisesta silpomisesta.
Haluaisin jatkaa tätä lyhyttä listaa näistä ehdottoman vallankumouksellisista asioista, koska yhteenkään perustuslakiin ei ole koskaan sisältynyt tällaisia määräyksiä, ja kertoa teille, että olen lisännyt perustuslakiin oikeuden osoittaa mieltään. Koska aavikolla marssiessamme mielenosoituksemme tukahdutettiin kyynelkaasulla, olen varmistanut sen, että Senegalin perustuslaissa määrätään, että kaikki yhteisöt ja ryhmät, jotka haluavat ilmaista jotakin, voivat lähteä kadulle osoittamaan mieltään julisteet kädessään...
... jos he noudattavat lakia. Haluan lisäksi kertoa teille, että maailman liberaalien puolueiden kattojärjestö Liberal International pitää kokouksensa Dakarissa ja että tietenkin oppositio käyttää tilaisuutta hyväkseen järjestääkseen mielenosoituksen. Toivon, että tämä ei järkytä teitä, jos liitytte joukkoomme tuona ainutlaatuisena päivänä.
Arvoisat parlamentin jäsenet, haluaisin puhua verraten lyhyesti, koska aion jättää teille kaikki tarpeelliset tiedot sisältävän asiakirjan. Näin ollen haluan käsitellä lyhyesti Euroopan unionin ja Senegalin välistä yhteistyötä, kansainväliseen kauppaan liittyviä ongelmia, Euroopan unionin ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden (AKT-valtiot) välistä yhteistyötä, uutta kumppanuutta Afrikan kehittämiseksi (Nepad), Euroopan unionin ja Afrikan unionin välisiä suhteita sekä rauhaa ja turvallisuutta.
Aloitan Senegalin kanssa tehtävästä yhteistyöstä todeten, että se on esimerkillistä. Euroopan unioni on Senegalin suurin avunantaja, ja sen läsnäolo tuntuu kaikilla taloutemme aloilla – terveydenhoidossa, tieverkon hoidossa, maataloudessa, hajautuksen alalla – ja se tukee kaikkia pyrkimyksiämme kestävän kasvun saavuttamisessa. Mielestäni olen kertonut asiasta kylliksi.
Lisäisin vielä sen, että tämän Euroopan unionin ja eräiden maiden, esimerkiksi Ranskan kanssa tehtävän yhteistyön ja myös kansainvälisen avun ansiosta saavutimme 5,6� prosentin vuotuisen kasvun vuonna� 2001, vaikka vastuksena oli vuodenaikaan nähden poikkeuksellisten sateiden aiheuttama katastrofi maamme pohjoisosassa. Pystyimme kuitenkin hallitsemaan tilanteen, ja vuonna� 2002 onnistuimme kaksinkertaistamaan yksityisten investointien määrän. Olen todellakin noudattanut vapaan markkinatalouden politiikkaa – kuten sanonta kuuluu, ainoastaan aika näyttää, miten se onnistuu – osoittaakseni, että kehityspolitiikassa on pyrittävä houkuttelemaan paljon yksityistä pääomaa kehityksemme moottoriksi. Tiedän, että monet eivät ole tästä kanssani samaa mieltä ja palaan asiaan myöhemmin. Onneksi tämä liberaali ja oma-aloitteinen politiikka on kantanut hedelmää. Viime vuonna tuotimme maissa vain 100� 000� tonnia. Sen jälkeen asetin tavoitteeksi miljoona tonnia, ja kaikki sanoivat sen olevan mahdotonta ja että se oli hullu hanke! Nyt voin kertoa teille, että olemme tällä haavaa saavuttaneet puolet tavoitteestamme eli 500� 000� tonnia maissia, mitä ei ole koskaan aiemmin tapahtunut koko Senegalin historiassa...
... puhumattakaan merkittävästä lisäyksestä muiden viljelykasvien, kuten seesamin tuotannossa.
Suhteista kehittyneisiin maihin puhuttaessa suurin ongelmamme ovat valtiontuet, kuten tiedätte. Sanon tältä osin vain yhden asian, koska ilmaisin jo mielipiteeni Le� Monde -lehdessä: kannatamme vapaakauppaa, jos se vain on tasapuolista
Kannatamme vapaakauppaa. Tiedämme, että maailman talouden kehittymisen edellytyksenä – enkä puhu enää ainoastaan Afrikasta tai Euroopasta – on vapaakauppa, maailmankaupan kehittäminen, maailman tuotannon kehittäminen, kauppavaihdon kehittäminen ja niin edelleen. Me kaikki tiedämme tämän, mutta se onnistuu vain, jos kaikki noudattavat sääntöjä.
Valitettavasti kehittyneet maat, kuten omat maanne, rikkovat näitä sääntöjä jakaessaan valtiontukea yhteensä miljardi Yhdysvaltojen dollaria päivässä. En vaadi valtiontukien poistamista. Olen kyllin realistinen tietääkseni, etteivät Euroopan tai Yhdysvaltojen poliittiset johtajat voi muitta mutkitta ilmoittaa maanviljelijöilleen, että he ovat tehneet kansainvälisen sitoumuksen ja valtiontuet on poistettu. Tämä ei ole vaihtoehtona.
Yhdysvallat tuottaa lähes 20� prosenttia puuvillasta maailmassa ja sen puuvillan vienti on 39� prosenttia maailman puuvillan viennistä. Vuonna� 2001 Saharan eteläpuolisen Afrikan maiden viejät menettivät 302� miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria, joista kaksi kolmasosaa eli 191� miljoonan menetykset aiheutettiin Länsi-Afrikan maille Beninille, Burkina Fasolle, Kamerunille, Keski-Afrikan tasavallalle, Tšadille, Norsunluurannikolle, Malille ja Togolle. Nämä määrät voivat tuntua teistä naurettavan pieniltä, mutta meille ne ovat valtava määrä rahaa. Tämän vuoksi kannatan yksinkertaisesti rahallisia korvauksia, kunnes nämä valtiontuet todella poistetaan, sillä kaikki väittävät kannattavansa niiden poistamista. Presidentti Bushin käväistessä Dakarissa hän totesi minulle: "Kannatan valtiontukien poistamista. Jos eurooppalaiset poistavat ne, minäkin toimin samoin." Vastasin siihen: "Hienoa, arvoisa presidentti, mutta poistamista odotellessamme olemme suurissa vaikeuksissa." Siksipä vaadimme rahallisia korvauksia, kunnes valtiontuet poistetaan.
WTO:sta uskalsin sanoa äsken mainitsemassani artikkelissa WTO:n kokouksen lähestyessä, että kaikkien kannalta epätyydyttävän sitovan sopimuksen asemesta on parempi, ettei tehdä sopimusta ollenkaan ja käytetään aika avoimiin keskusteluihin. Minun on tänään rehellisesti sanottuna todettava, etten usko WTO:hon. Mielestäni nykyään asiat tapahtuvat niin yleismaailmallisesti, koko maapallon tasolla, että kaikkia tyydyttävien ratkaisujen löytäminen on pelkästään toiveajattelua.
Tämän vuoksi sen sijasta suosittelenkin suoraa kilpailua maanosien tai maanosien osien välillä, esimerkiksi kilpailua Euroopan unionin ja AKT-maiden välillä tai Euroopan unionin ja Afrikan välillä.
Uskon tähän malliin, jonka olemme luoneet teidän kanssanne hyvin kauan aikaa sitten, vaikka hylkäsimmekin sen myöhemmin siirtyessämme maailmanlaajuisempiin keskusteluihin. Tiedämme tänään, että maailmanlaajuistuminen on ajautunut umpikujaan ja että meidän on palattava Euroopan unioni–AKT-maat-, Euroopan unioni–Afrikka -malliin. Eiväthän tulokset ole mitenkään häikäiseviä, mutta uskon tällaiseen mekanismiin. Uskon sen kaltaiseen sopimukseen, jonka teimme Cotonoussa 23.� tammikuuta� 2000 ja johon kuului poliittisen vuoropuhelun vahvistaminen, joka on edellytys taloudelliselle yhteistyölle. Tällä edistetään myös osallistuvaa lähestymistapaa, jossa saavat äänensä kuuluville yksityinen sektori ja kansalaisyhteiskunta, ja sillä saadaan köyhyyden vähentyminen käyntiin. Tällä virtaviivaistetaan lisäksi yhteistyövälineitä ja luodaan uusi kehys taloudelliselle yhteistyölle ja kauppayhteistyölle siten, että tehdään uusia sopimuksia, joiden avulla on tarkoitus asteittain ja sopuisasti sisällyttää nämä säännöt maailman kauppajärjestelmään. Uskon tällaiseen sopimukseen.
Tuloksista puhuttaessa nämä ovat ne tulokset, jotka olemme saavuttaneet. Totean yhteenvetona, että esimerkiksi Länsi-Afrikan ja Euroopan unionin välinen sopimus koskee noin 435:tä� miljoonaa euroa, jota pidän melko tyydyttävänä määränä. Tämänkin jälkeen todettakoon kuitenkin, että teen eron periaatteiden ja raha-asioiden ynnä muiden välille. Olen aina ollut tällä kannalla suhteissani G8-ryhmään, ja olen aina sanonut, että tärkein tekijä on sitoumus, poliittinen tahto ratkaista tietty tilanne. Se, kuinka tähän päästään, on eri asia. Jotkut sanovat, että tarvitaan 10� miljardia euroa, toiset taas sanovat, että viisi miljardia euroa, mutta emme saa tuomita mekanismeja ja sopimuksia pelkästään siksi, että pidämme eri määriä riittämättöminä. Jatkan tästä vielä vähän ajan kuluttua.
Koko Afrikka kulkee tällä hetkellä samaan suuntaan Nepad-aloitteen ansiosta. Kyse on uudesta kumppanuudesta Afrikan kehittämiseksi, englanniksi New Partnership for Africa’s Development Nepad-aloitteessa ovat sulautuneet yhteen MAP eli vuosituhannen kumppanuus Afrikan elpymiseksi -ohjelma (Millennium Partnership for the African Recovery Programme), jonka loivat veljeni Thabo Mbeki, Olusegun Obasanjo ja Abdelaziz Bouteflika, ja toisaalta Senegalin esittämä OMEGA-suunnitelma. Mikä on MAP-ohjelmasta saatava hyöty? MAP-ohjelmassa huomio kiinnitetään siihen, ettei Afrikka ole köyhä, mutta se on köyhtynyt, ja syitä ovat kolme vuosisataa orjuutta, siirtomaavaltaa sekä sellainen kansainvälinen mekanismi, joka tällä hetkellä tuottaa aiempaa huonompia kauppaehtoja. MAP-ohjelmassa myös peräänkuulutetaan afrikkalaista renessanssia. OMEGA-ohjelma, jonka loin itse, on ennen kaikkea taloudellinen suunnitelma, jonka tarkoituksena on osoittaa, että meidän on keskityttävä infrastruktuureihin, kuten Euroopassa ja Yhdysvalloissa on tehty ja kuten Venäjällä tehtiin Neuvostoliiton aikoihin. Tämä suunnitelma osoittaa, että ilman infrastruktuureja ei ole mahdollista kehittää edes maataloutta, koska on mahdotonta saattaa tuotantokeskuksia kosketuksiin kulutuskeskusten tai vientikeskusten kanssa.
Nepad-aloitteessa esitetään periaate Afrikan laajamittaisesta kehittämisestä kuilun pienentämiseksi meidän ja kehittyneiden maiden välillä, ja katsomme, että tämä on mahdollista. Ongelma on, kuinka siinä onnistutaan. Nepad-aloite rakentuu kolmen perusperiaatteen varaan, ja kutsun niitä pitkän aikavälin tekijöiksi. Ensimmäinen niistä on tietenkin hyvä julkinen ja yksityinen hallintotapa, jota ilman julkinen hallinto ei toimi ja jota ilman emme koskaan onnistu houkuttelemaan pääomia. Toinen tekijä ovat alueet. Nepad-aloitteessa ei tukeuduta valtioihin, vaan alueulottuvuuteen, joka on tilana suurempi ja jolla on suuremmat markkinat, jolloin syntyy mittakaavaetuja. Kolmas ja viimeinen tekijä on se, että Nepad-aloitteessa panostetaan yksityiseen sektoriin.
Tältä osin minun on todettava, että vaikka kuinka yritetään muun muassa tukea ja tehdä yhteistyötä, voimavaroja ei ole koskaan tarpeeksi, mutta toisaalta, jos tarjoamme yksityiselle sektorille hyvät olosuhteet investoida Afrikkaan, sen toimilla on kehitykseen sama vaikutus kuin kehitykseen esimerkiksi sellaisissa kehittyneissä maissa kuin Ranskassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Japanissa ja muissa maissa.
Näiden kolmen perustekijän tueksi Nepad-aloitteeseen on valittu kahdeksan sektoria: infrastruktuuri, koulutus, terveydenhuolto, maatalous, uudet tieto- ja viestintätekniikat, ympäristö, energia ja viimeisenä pääsy kehittyneiden maiden markkinoille. Jokaista näistä sektoreista pidetään prioriteettina, ja kaikki hankkeet on laadittu alueellisella, alueiden välisellä tai maanosan laajuisella tasolla. Jäljelle jää kysymys siitä, kuinka tämä kaikki rahoitetaan?
Tästä todettakoon, että toukokuussa Japanissa käydessäni tämä maa tarjoutui myöntämään kolmen miljardin dollarin lainan ja ele vahvistettiin äskettäin kolmannessa Tokion kansainvälisessä Afrikan kehityskonferenssissa (TICAD III, International Conference on African Development). Japani tarjosi lisäksi 1,06� miljardia Yhdysvaltojen dollaria infrastruktuureihin, noin 600� miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria koulutukseen ja terveydenhuoltoon ja lähes 400� miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria niiden japanilaisten yritysten tukemiseen, jotka haluavat investoida Afrikkaan. En aio paneutua terveydenhuolto- tai koulutussektoreihin, mutta sanottakoon, että yhdyn näkemykseen, jonka mukaan koulutus on kehityksen kannalta avainasemassa. Esimerkiksi Aasian maat, kuten Japani, Taiwan ja muut ovat elävä todistus tästä, sillä nehän käyttävät lähes 70� prosenttia budjetistaan koulutukseen. Malesia osoittaa 35� prosenttia koulutukseen. Hallituksen vaihduttua Senegal on lisännyt koulutusbudjettiaan, joka on tällä hetkellä lähes 35� prosenttia koko budjetista. Toivon, että se nousee lähelle 50� prosenttia ennen kuin jätän tehtäväni Senegalin valtionpäämiehenä.
Yksi Nepad-aloitteeseen liittyvistä huolenaiheista on digitaalinen solidaarisuus. Minut kutsuttiin kokoukseen, jossa valmisteltiin Genevessä pidettävää tietoyhteiskuntaa käsittelevää huippukokousta, ja oma ehdotukseni koski digitaalisen solidaarisuuden ajatusta, jolle pyytäisin Euroopan parlamentilta tukea. Useiden työkokousten jälkeen tämä ajatus hyväksyttiin asiantuntijoiden suosittamana, ja se on osa Genevessä joulukuussa pidettävän konferenssin lopullista päätöslauselmaesitystä.
Mistä tässä on kyse? Kyseessä on yritys keinon löytämiseksi kaikkien niiden auttamiseksi, jotka ovat jääneet tietoyhteiskunnan ulkopuolelle järjestämällä heidän käyttöönsä välineitä, kuten puhelimia, Internet-yhteyksiä, verkkosivustoja, jotta he voisivat olla tietoyhteiskunnan tasalla, sellaisena kuin olen sen määritellyt myös asiantuntijoiden hyväksymien määrällisten kriteereiden perusteella.
Mistä on tarkasti ottaen kyse? Tarkoituksena on, että vapaaehtoisuuden pohjalta, koska kyseessä ei ole vero, 2–5� dollaria annettaisiin tietokoneen hankintaan tai 4–5� dollaria verkkosivuston luomiseen. Tällä tavalla kerätyt rahamäärät voisivat arvioiden mukaan olla huomattavia – useita satoja miljoonia tai miljardeja dollareja – ja niiden avulla voitaisiin ostaa pohjoisesta laitteita etelän tarpeisiin. Kaikki hyötyisivät, ja kyseessä olisi todella kaikki voittavat -tilanne: länsimaiden yritykset toimittaisivat meille laitteitaan, ja me voisimme käyttää niitä.
Haluaisin lopuksi todeta, että toimintamme Afrikassa on nähtävä osana rauhan ja turvallisuuden saavuttamista, jota ilman missään ei voida onnistua. Valitettavasti nykyään on edelleen liikaa konfliktipesäkkeitä: kun yksi sammutetaan, toinen syttyy jossakin muualla, mutta yritämme kyllä pitää ne aisoissa. Olemme onnistuneet pitämään hallinnassa konfliktit Guinea-Bissaussa, Liberiassa ja Norsunluurannikolla, jossa tilanne on edelleen jännittynyt, ja Sierra Leonessa. Olemme valitettavasti melko huolestuneita Guinea-Conakrystä ja Mauritaniasta, eli maista, joissa pidetään kohta vaalit.
Haluan vielä esittää lyhyen yhteenvedon. Johtopäätösten tekeminen ei ole oikeastaan viisasta – kysymysten esittäminen on järkevämpää, mutta kuten asiaan kuuluu, haluan lopuksi ilmaista vakaumukseni. Tämä vakaumus liittyy siihen, kuinka voimme päästä ulos nykyisestä tilanteesta. Huolimatta kaikista näistä tukiohjelmista ja ohjelmista lainojen peruuttamiseksi tai niiden uudelleenjärjestelemiseksi – kaikki mahdollisuudet on esitetty – siis kaikista näistä ponnisteluista huolimatta, meillä paikan päällä olevilla on joskus sellainen tunne, että elämme 1800-luvulla. Osoituksena tästä on se, että kaikki ovat tänään yksimielisiä siitä, että köyhyyttä on torjuttava, mutta onko tämä köyhyys aina ollut olemassa vai onko se luotu? Olen itse sitä mieltä, että kyse on suhteellisesta, eikä absoluuttisesta köyhyydestä, jonka on synnyttänyt uudenlainen suhde kehittymättömien ja muutosprosessissa olevien kehittyneiden maiden välillä. Afrikan välttämättömimmät tarpeet eivät ole enää nykyään samat kuin ne olivat 1400-, 1500-, 1600-, 1700- ja 1800-luvuilla. Tänä päivänä haasteenamme ovat siis ongelmat, jotka liittyvät perustarpeiden keskinäiseen riippuvuuteen ja niiden ratkaiseminen maailmanlaajuisten suhteiden avulla. Meidän on näin ollen havainnoitava ja etsittävä ratkaisuja, mutta emme saa menettää sitä, minkä olemme jo saavuttaneet ja mitä voimme aina parantaa. Kaiken tämän saavuttamiseksi katson, että meidän on tukeuduttava yksityiseen sektoriin, joka on vauhdittanut kehitystä Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Mielestäni voimme hyötyä yksityisestä sektorista hämmästyttävän paljon. Maat eivät saa luopua täysin sääntelystä, ja tukeutuen kansalliseen sääntelyyn, jota kaikkien on noudatettava, meidän on luotava hyvä hallintotapa ja luotava turvallisuutta tai, kuten englanniksi sanotaan "profitabilityä" eli "kannattavuutta", joka tarkoittaa voittojen vapaata siirtymistä. Uskon itse vapaaseen markkinatalouteen, mutta en täysin vapaisiin markkinoihin, vaikkakin kuitenkin vapaisiin markkinoihin, mikä erottaa minut eräistä liberaaleista, jotka ehkä jakavat kanssani eräät minulle tärkeät periaatteet, kuten poliittisen liberalismin ja ihmisoikeuksien suojelun ja niin edelleen…
…mutta eivät valtioiden väliintuloa. Olen itse kuitenkin sitä mieltä, että valtioiden toimet ovat olennaisen tärkeitä: ensinnäkin puutteiden paikkaamiseksi ja toiseksi niiden alojen tukemiseksi, joille ei missään tapauksessa saataisi yksityistä pääomaa.
Tämän viestin halusin teille kertoa. Se saattaa olla hieman poleeminen, koska minun annettiin ymmärtää, että Euroopan unionissa monet eivät ole kanssani samaa mieltä vapaasta markkinataloudesta. Sain tilaisuuden esittää teille näkemykseni ja siten aloittaa keskustelun kysymyksestä, joka on äärettömän tärkeä: millainen kehitysstrategia olisi jossakin maassa tai jopa kokonaisessa maanosassa valittava.
Puhemies. –
   Arvoisa presidentti, te ette ole ainoastaan presidentti, vaan myös viisas afrikkalainen.
Lisäksi olette noudattanut Euroopan parlamentin teille osoittamaa puheaikaa.
Arvoisa presidentti, haluaisin kiittää teitä vilpittömästi ja onnitella teitä voimakkaasta ja selkeästä poliittisesta viestistä.
