Az Európai Tanács eredményei (2009. március 19-20.) (vita) 
Elnök
- Hölgyeim és uraim! Ismerjük a Cseh Köztársaságban fennálló belpolitikai helyzetet. Szeretném mindannyiuk nevében kijelenteni, hogy ez nem érintheti a cseh elnökség munkáját, és biztosítanunk kell a munka folyamatosságát. Támogatjuk a cseh miniszterelnököt, az Európai Tanács elnökét, a cseh elnökség sikeréért végzett munkája során.
Bátorítom az Európai Tanács elnökét - és biztos vagyok abban, hogy ezt mindannyiunk nevében teszem - arra, hogy továbbvigye a Lisszaboni Szerződés ratifikációs folyamatát saját hazájában és minden olyan országban, ahol van még tennivaló e téren. Amióta Nizzában meghozták a határozatokat, immár tíz éve dolgozunk ezen az Európai Unió reformját célzó szerződésen, és feltett szándékunk, hogy megtesszük az utolsó, nehéz lépéseket is annak érdekében, hogy ez a szerződés - reményeink szerint - 2010-ben hatályba léphessen. A Lisszaboni Szerződésre szükség van a demokrácia még teljesebb kibontakoztatása, az Európai Unió cselekvési szabadságának fokozása és az átláthatóság növelése érdekében.
(Taps)
A következő napirendi pont a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai a 2009. március 19-20-i Európai Tanács következtetéseiről.
Mirek Topolánek
Hölgyeim és uraim! Üdvözlöm mindannyiukat az Európai Tanács elnökének a Tanács tavaszi csúcstalálkozója után tartott rendes beszámolóján. Először is szeretném elnézésüket kérni, amiért nem tudok szokás szerint egészen a vita végéig jelen lenni. A második részben, a pártok képviselőinek hozzászólásai után a miniszterelnök-helyettes, Vondra úr fog helyettesíteni. Prágába való visszatérésem oka - amint Hans-Gert Pöttering már utalt rá - a szocialistáknak az elnökség teljes ideje alatt tanúsított, mindeddig példátlan obstruktív magatartása, amelyről eddig is nyíltan beszéltem. Ha a kormány megbukik, az semmiképpen sem veszélyezteti az elnökséget; az a tény, hogy a szocialisták nem törődtek azzal, hogy a Cseh Köztársaság tölti be az Európai Tanács elnöki tisztét, és még a legalapvetőbb együttműködést is megtagadják, elsősorban a társadalmi demokráciára lesz káros hatással. Az elnökség emiatt nem sérül, mert biztos vagyok abban, hogy kétségkívül sikerült megvalósítanunk mindazt, amit az Európai Parlamentben elhangzott nyitóbeszédemen elmondtam arról, hogyan törekszünk a vitában való közvetítésre és kompromisszum elérésére. A tavaszi Tanács bizonyítja mindezt. Az én hazámban úgy illik, hogy amikor valaki másokhoz szól, nem szakítják félbe, de úgy látszik, itt egészen mások a szokások.
Hadd folytassam - szigorúan az Európai Tanács következtetéseinél maradva - azzal, miért vagyok ma itt, és miért tettünk meg bizonyos lépéseket az Európai Tanácsban. Ezelőtt azonban szeretnék néhány észrevételt tenni a Tanács ülését megelőzően a társadalmi partnerekkel folytatott háromoldalú csúcstalálkozóról. Viszonylag erőteljes eredmények születtek. Rajtam, valamint az Európai Bizottság elnökén, José Manuel Barrosón kívül jelen volt még a két következő miniszterelnök, azaz Reinfeldt úr Svédországból és Zapatero úr Spanyolországból, és az ülés végén nagy örömmel és igen nagy meglepetéssel töltött el, hogy a szociális partnerek nem csak az elnökség céljai, de általában a pénzügyi világválság nyomán kialakult, fokozódó munkanélküliség megoldása tekintetében is egyetértésre jutottak.
Ha bárkit érdekel, többet is beszélek majd a háromoldalú csúcstalálkozóról, de alapvetően három alapelvben állapodtunk meg: ezek a munkaerőpiac rugalmasabbá tétele, a munkaerő mobilitásának fokozása, valamint sokkal több erőfeszítés befektetése a munkavállalók képzettsége és készségei szintjének fejlesztésébe, többek között a munkaerőpiacon való érvényesülésük elősegítése érdekében. A tavaszi Európai Tanács tulajdonképpen az állam- és kormányfők második olyan ülése volt, amelyet mi szerveztünk, mégis ez volt az első igazán hivatalos ilyen csúcstalálkozó. A legnagyobb érdeklődésre számot tartó téma természetesen az volt, hogy miként oldható meg a jelenlegi gazdasági válság. Teljes mértékben elutasítom az olyan állításokat, miszerint nem sokat teszünk a mélyrehatóbb intézkedések terén. Hadd idézzek egy számadatot: 400 milliárd euró. Ez a 400 milliárd euró az EU GDP-jének 3,3%-át teszi ki, és eddig példátlan lépést jelent; ráadásul azokkal az automatikus stabilizátorokkal együtt, amelyek az EU-ban megvannak, holott például az Egyesült Államokban nincsenek meg. Úgy gondolom, hogy a mai napon José Manuel Barroso által említett példa igen tanulságos. A svédországi Saabtól elbocsátott munkavállaló egészen más szociális normákban részesül, mint a General Motorstól valahol Chicagóban elbocsátott munkavállaló, és e két esetben a kormányok hozzáállása is teljesen eltérő, mivel az automatikus stabilizátorok jóval magasabb értékre "szorozzák fel” a 400 milliárd eurós összeget, e tekintetben pedig vitathatatlan előnyt biztosítanak nekünk az Egyesült Államokkal szemben. Az a tény, hogy mind a huszonhét tagállam alapvetően támogatta a megállapodást, megerősíti a lisszaboni stratégia érvényességét, hiszen ez valójában egyike annak a négy pillérnek, amelyen az egész stratégia nyugszik.
Gordon Brown itt volt tegnap, és alkalma nyílt világosan elmagyarázni a huszonhét tagállam nézőpontját, a G20 csúcstalálkozójában való részvétellel kapcsolatos megbízatást és ennek a stratégiának a négy másik tényleges pillérét. Egyetértettünk abban, hogy minden rövid távú intézkedésnek ideiglenesnek kell lennie, és annak is tekintjük azokat. Megerősítették a közép- és hosszú távú prioritásokat és a lisszaboni stratégia célkitűzéseit, a rövid távúaknak pedig szintén ebbe az irányba kell mutatniuk. Szeretném nyíltan kijelenteni, hogy az Európai Tanácsot többé-kevésbé megbotránkoztatta az, amit az Egyesült Államok pénzügyminisztere, Timothy Geithner elmondott az állandó intézkedésekről. Nem csak arról van szó, hogy a masszív ösztönző csomagokkal, a protekcionista tendenciákkal és a protekcionizmusra való felhívással - például a "Vásárolj amerikai termékeket!”-kampánnyal - Amerika megismétli az 1930-as években elkövetett hibáit. E lépések együttesen - és ami még rosszabb, az a szándék, hogy ezeket állandó intézkedésekké tegyék - a pokolba vezető utat kövezik ki. Lapozzuk csak fel az alighanem porosodó történelemkönyveket! Úgy vélem, hogy a tavaszi Tanács vitáinak legnagyobb sikere ennek a módszernek, ennek a szűk látókörű megközelítésnek az egyértelmű elutasítása. Kategorikusan visszautasítom az Európai Szocialista Párt elnökének, Poul Nyrup Rasmussennek azon kijelentéseit, hogy az Európai Tanács nem sokat tett a válság elleni küzdelem terén, és hogy arra várnánk, hogy az Egyesült Államok megmentsen minket. Azon túl, hogy a történelem már bizonyította az éppen az Egyesült Államok által tett lépések hiteltelenségét, amint már korábban elmondtam, az Egyesült Államokban a társadalombiztosításnak, valamint a hétköznapi emberek szociális szükségletei átfogó biztosításának a szintje feltűnően különböző, méghozzá jelentősen alacsonyabb. Az Egyesült Államok által választott út veszélyes, mert az amerikaiaknak készpénzre lesz szükségük szociális ösztönző csomagjaik finanszírozásához - amit könnyen meg is kapnak majd, hiszen mindig lesznek olyanok, akik hajlandóak amerikai kötvényeket vásárolni. Ez azonban veszélyezteti a piac likviditását, mivel likviditást vonnak ki a pénzügyi világpiacról, ezáltal pedig veszélybe kerül más kötvények - esetleg az európai, de minden bizonnyal a lengyel, cseh és talán további kötvények - eladása, mivel a rendszerben nem lesz elég készpénz. Ez a megközelítés aggodalomra ad okot, és véleményem szerint a G20 csúcstalálkozóján is viták tárgyát képezi majd. A G20-csúcs csak az egyik alkalom lesz arra, hogy erről beszéljünk. A vita később a huszonhét tagállam és az amerikai kormány, illetve Barack Obama nem hivatalos prágai találkozóján tovább folytatódhat. Szilárd meggyőződésem, hogy sikerül közös megközelítést találnunk az Egyesült Államokkal, mert semmiképpen sem szeretnénk konfrontációt az Egyesült Államok és Európa között. A mai világban - amint a válság ismételten bebizonyította - a gazdaságok nem létezhetnek elszigetelten, igen erősek az összefüggések, ez pedig azt jelenti, hogy válság idején mindannyiunkat sújt a probléma, és azt csak együttes fellépéssel tudjuk megoldani.
A válság megoldására való törekvés tekintetében a megállapodás második pillére a G20 csúcstalálkozójának előkészítése. Gordon Brown és kormánya kitűnő dokumentációt készített, ezt tegnap önök is megismerhették. A hárompilléres megközelítés része a pénzügyi ágazatnak kínált megoldási javaslat és adóügyi ösztönző csomag, a szabályozás, a rendszer hibáinak - hogy úgy mondjam - kijavítása és a világkereskedelem élénkítése, azaz a dohai párbeszéd megújításának ösztönzése a WTO keretében. Ez a megközelítés pontosan egybeesik az Európai Tanács által javasolt és teljes egyetértésre talált megoldás sajátos felépítésével. Azért is üdvözlöm a megállapodást, mert így végre konkrét számot adtunk meg a Nemzetközi Valutaalap rendelkezésre álló forrásainak növelését illetően: ezt a különös kötelezettséget 75 milliárd euróban állapítottuk meg. A huszonhét tagállam egységes álláspontot képvisel, egy hangon szólal meg és közös célt tűz ki a G20 elé. Ezt tartom az összes közül a legnagyobb sikernek, mert az Európai Tanács ülése teljes egészében az európai egység, az európai szolidaritás, az európai értékek és az egységes európai piac próbája volt. Ha ezek bármelyike sérülne, meggyengülve kerülnénk ki a válságból. Ha azonban tiszteletben tartjuk ezeket az alapvető értékeket, hiszem, hogy - éppen ellenkezőleg - megerősödünk. Rasmussen úr aggályaival ellentétben nincsen okunk pesszimizmusra a G20-szal folytatandó párbeszédeket illetően. Hiszem, hogy mindannyian megértettük: szükség van a cselekvésre, a szolidaritásra és az együttműködésre, ahogy ezt a Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért Képviselőcsoport tagja, Graham Watson is megerősíti.
Amint mindannyian tudjuk, a jelenlegi válság egyben bizalmi válság is. Ezért a válság megoldásának harmadik kulcsterülete a bizalom helyreállítása. Nem elég egyszerűen pénzt pumpálni a rendszerbe. Megpróbáltuk, de a bankok még mindig nem hiteleznek. A bankoknak el kell kezdeniük pénzt kölcsönözni, de erre nem lesznek hajlandók, ha hiányzik a bizalom. A likviditás rendelkezésre állása nem oldotta meg a problémát. A bizalmat sem parancsolni, sem megvenni nem lehet. A bizalom helyreállítása érdekében ezért újabb lépést tettünk: a bizalom megerősítése érdekében szükség esetére megkétszereztük, azaz 50 milliárd euróra növeltük az euróövezeten kívüli országoknak nyújtott garanciakeretet. Még ebben is meg tudtunk állapodni. Megállapodtunk abban is, hogy el kell kerülni az általános megközelítést, és minden bank és ország tekintetében eseti alapon kell eljárni, mert ebben a pillanatban veszélyesnek ítéltük az egységes megközelítést. A piacok feszültek, és minden jelre azonnal, eltúlzottan és negatívan reagálnak. Ezért jobb szabályozásra van szükség. Hangsúlyoznám, hogy "jobb” alatt azt értem, hogy esetenként olyan területen is szabályozásra lesz szükség, ahol eddig nem volt. És itt lépnek színre hölgyeim és uraim, Önök, európai parlamenti képviselők. Megállapodásra szeretnénk jutni - és a jelek szerint erre van is lehetőség - azon jogi aktusok tekintetében, amelyek lényegében megfelelnének a hitelminősítő intézeteknek, a biztosítótársaságok fizetőképességének, a bankok tőkekövetelményeinek, a határokon átnyúló fizetéseknek, az elektromos pénznek és más dolgoknak a jobb szabályozásával kapcsolatos elképzeléseinknek és vágyainknak. Boldog lennék, ha ezeket a rendeleteket üléseik alkalmával jóvá tudnák hagyni, hogy azok azonnal hatályba léphessenek és rögtön végre is hajtsák azokat. Mint mindannyian, én is üdvözlöm a Larosière-jelentést, amely kitűnő elemző részt és nagyon tanulságos megvalósítási szakaszt tartalmaz: e tekintetben az Európai Tanács egyértelmű következtetéseket fogalmazott meg. A tavaszi Európai Tanács talán legfontosabb feladata a Tanács által decemberben meghatározott megújítási terv végrehajtásában a mai napig elért előrehaladás értékelése volt. Erre a területre összpontosul a legtöbb kommentár és kritika - véleményem szerint érdemtelenül. A terv állítólag hiányos, lassú és szűk látókörű. Szeretnék tiszta vizet önteni a pohárba! Már említettem a 400 milliárd eurót, a GDP 3,3%-át: ez nem tartalmazza a bankok feltőkésítéséhez nyújtott finanszírozást és garanciákat, amely a GDP több mint 10%-át teszi ki. Pillanatnyilag az EU ennyit engedhet meg magának. Ennek jelentős hatása lesz a Stabilitási és Növekedési Paktumra és az államadósságra, valamint arra, hogyan rendezzük majd a dolgokat "azután”, azaz akkor, miután a válság lezajlott. Úgy gondolom, hogy még a végül jóváhagyott 5 milliárd euró - amely csak kis része a hatalmas, 400 milliárd eurós összegnek - is nagyon bonyolult, sok országot érintő egyeztetések eredménye. Ennek oka először is az, hogy egy pénzösszeg csak akkor jelent válságellenes intézkedést, ha 2009-2010-ben lehívható. Igaz az is, hogy nincsen átlátható rendszer a projektek értékelésére, e projekteknek nincsen egyértelmű listája, egyes dolgok hiányoznak, másokból meg éppen hogy túl sok van. Végül, igen összetett tárgyalások eredményeképpen sikerült megállapodásra jutnunk, és ebben a cseh elnökség egyértelműen vezető szerepet játszott, amennyiben sikerült jóváhagyatnia az 5 milliárd eurót és ideküldetni a pénzt önöknek az Európai Parlamentbe, hogy foglalkozhassanak vele.
A megújítási tervnek természetesen van egy közösségi szempontja, amelyre jelenleg mintegy 30 milliárd euró áll rendelkezésre, illetve tagállami szempontja is, amelyen belül minden tagállam saját pénzügyi ösztönzőit valósítja meg a terv keretében. Véleményem szerint a legfontosabb kérdés, amelyben az Európai Tanács megállapodott, a Stabilitási és Növekedési Paktum érvényessége. Ha az Unió érintetlenül, sértetlenül és megújult erővel akar kikeveredni ebből a válságból, be kell tartanunk saját szabályainkat. Szerintem nagy hiba lenne új csomagokat létrehozni anélkül, hogy biztosítanánk minden egyes közösségi és tagállami eljárás megindítását, hogy tudnánk, azok milyen hatást gyakorolnak majd, és hogy lesz-e még szükség további pénzügyi ösztönző intézkedésekre - és az Európai Tanács még ebben is egyetértett. Az Európai Tanács további intézkedéseket fog tenni, amennyiben az feltétlenül szükséges lesz, de pillanatnyilag nem tudjuk, meg kell-e tennünk ezeket, mivel senki sem tudja, mikor éri el a válság a mélypontot, vagy mikor ér véget. Teljességgel abszurd dolog lenne, ha úgy tennénk újabb intézkedéseket, hogy még nem ismerjük a 400 milliárd eurós pénzügyi ösztönzővel eddig tett lépések hatásait. A terv ambiciózus, diverzifikált és átfogó: minden országban más módon, az ottani helyzetnek megfelelően fogja megoldani a növekedéssel és foglalkoztatással kapcsolatos problémákat, és természetesen a gazdasági helyzettel kapcsolatos problémákat is.
Az Európai Tanács második nagyobb témája az éghajlat és az energia kérdése volt. Jelentős előrehaladást értünk el mind az energiabiztonság, mind az éghajlatvédelem terén. Minden mástól függetlenül az energiabiztonság elnökségünk egyik elsődleges prioritása, és januárban ékes bizonyítékát is láthattuk e kérdés fontosságának. A gázválság még nem oldódott meg. A gázválság újra robbanhat akár holnap, holnapután, egy hónap múlva, jövőre vagy bármikor. Amit mondok, az is bizonyítja, hogy még az 5 milliárd eurós válságkezelő csomag is elsősorban - ha nem is kizárólag - az európai országok közötti kapcsolatokat célozza, és számos olyan különféle mechanizmust és projektet ölel fel, amelynek célja az egyetlen szállítási útvonaltól való függőség csökkentése. Megállapodtunk abban, hogy jövő télre el kell készülnie a szállítmányok összeomlásának kezelését célzó válságellenes mechanizmusnak, hogy reagálni tudjunk az esetlegesen felmerülő problémákra. Napnál is világosabb, hogy ez feltétlenül szükséges. Januárban ez éppen elég egyértelművé vált Szlovákiában és Bulgáriában, valamint több más országban is.
Az éghajlatról szóló vita: már megkezdődtek a koppenhágai konferenciával kapcsolatos egyeztetések és előkészületek. Mind Dánia mint fogadó ország, mind Svédország mint elnök foglalkozni fog ezzel a kérdéssel, de már a cseh elnökség is nagy erőkkel dolgozik ezen. Próbálunk európai szintű közös álláspontot találni. Megkezdtük a tárgyalásokat a jelentősebb szereplőkkel, akik nélkül nem biztosítható a koppenhágai konferencia sikere. Ilyen többek között az Egyesült Államok, valamint természetesen Japán, Kína és India, továbbá más nagy országok és nagy szennyezők. A legnagyobb vita - ha megengedik, hogy erre röviden kitérjek - akörül folyt, hogy most nem csak a mechanizmusokat kell kidolgoznunk, hanem azt is meg kell határoznunk, hogy az egyes uniós tagállamok milyen részt vállalnak a finanszírozási csomagban, amelyet a fejlődő országoknak - harmadik országoknak - kínálunk fel, hogy teljesíteni tudják az éghajlat védelméért folytatott küzdelem keretében fennálló kötelezettségeiket. Helyes döntést hoztunk. Ebben a helyzetben, amikor tárgyalásokat folytatunk az összes jelentős szereplővel, akik egyelőre szóban többet tesznek, mint tettekben, nagyon ügyetlen taktika és rossz választás lenne, ha mi magunk állítanánk fel korlátokat és akadályokat, amelyeket a többiek nem vennének figyelembe. Sokkal jobb tárgyalási pozíció, ha szabad kezet kapunk, és ebben meg is egyeztek az utolsó javaslatot az asztalra tevő országok, azaz Svédország, Dánia, Hollandia, az Egyesült Királyság és Lengyelország. Ami a lengyel megközelítést illeti, természetesen tiszteletben tartottuk azon országok érdekeit is, amelyek meglehetősen tartanak ettől a mechanizmustól, és azokét is, amelyek vezető szerepet játszanak az éghajlatváltozással kapcsolatos kérdésekben. Minden ország - még azok is, amelyek ezt abszolút prioritásnak tekintik - egyetértett abban, hogy még jóval a koppenhágai konferencia előtt ki kell dolgoznunk a tényleges mechanizmust, úgy a lényegét, mint a részleteit.
A harmadik terület a külkapcsolatok. Az Európai Tanács külpolitikánk vagy közvetlen szomszédságpolitikánk kiegészítéseként hivatalosan jóváhagyta a keleti partnerségre irányuló kezdeményezést. Tekintve, hogy észak felé jéghegyek, nyugatra pedig az Atlanti-óceán található, szomszédaink értelemszerűen keletre és délre élnek, itt fekszenek azok az országok, amelyek potenciális fenyegetést jelenthetnek gazdasági, társadalmi-szociális vagy biztonsági helyzetünkre. A keleti partnerség a cseh elnökség kezdeményezése volt, és örömmel tölt el, hogy jóváhagyták, mégpedig egy 600 millió eurós jelentős elkötelezettséggel. Elébe szeretnék menni a Fehéroroszország részvételével kapcsolatos kérdéseknek. Ezt mérlegeljük. Fehéroroszország tett előrelépéseket, és kiterjesztették a rendszer tagjaival szembeni vízumkiadási tilalom felfüggesztését. Pillanatnyilag nyitva áll az ajtó Fehéroroszország előtt, de határozat még nem született. Ha a tagállamok nem egyeznek bele, és nem születik határozat mind a huszonhét tagállam beleegyezésével, akkor Lukasenko elnököt egyszerűen nem hívjuk meg, noha mind az ellenzék, mind a szomszédos államok ajánlják meghívását. Úgy érzem, ez olyan kérdés, amelyre ebben a pillanatban nem tudnék kielégítő választ adni - ezért is igyekeztem elébe menni.
Tájékoztattam az Európai Tanácsot az Obama elnökkel április 5-én folytatandó megbeszélésről és nem hivatalos csúcstalálkozóról, amely témája az egyéb prioritások teljesítése, különösen pedig a transzatlanti kapcsolat volt. A szervezéssel kapcsolatos részleteket még nem véglegesítették, de mindannyiukat részletesen tájékoztatni fogják. A csúcstalálkozó három fő téma köré rendeződik majd: ezek a G20-csúcstalálkozóval kapcsolatos egyeztetések; az energia és éghajlatvédelem terén folytatandó együttműködés, amely területen az EU és az Egyesült Államok egyaránt kulcsszerepet kíván játszani; valamint a külkapcsolatok és a Földközi-tengertől a Kaszpi-tengerig terjedő földrajzi-stratégiai terület, azaz Afganisztán, Pakisztán, az iráni helyzet, és természetesen a Közel-Kelet. Az Egyesült Államokkal folytatott csúcstalálkozó fontos, ám semmiképpen nem szabad túlzott várakozásokkal néznünk elé, mert a Messiás eljövetelére nem számíthatunk. Az Egyesült Államoknak számos megoldásra váró belügyi problémája van, és éppen ezért jó, hogy Barack Obama Prágában beszélni fog arról, hogyan látja ezt az évet, amely alkalomból nyilván üzenni akar majd az európai polgároknak az amerikai kormány főbb állásfoglalásairól és céljairól.
Sok más kérdésről is szó esett az Európai Tanácsban, ezekről is szívesen beszámolok. Ha valamiről nem beszéltem, arra majd a pártok vezetőinek felszólalásai utáni vita folyamán kitérhetek. Valószínűleg így már nem találkozunk többet, hiszen amikor most távoznak, kezdetét veszi a választási kampány, de nagy örömömre szolgálna, ha ellen tudnának állni a kísértésnek, hogy itt és most megindítsák ezt a kampányt. Remélem, hogy az európai parlamenti helyekért folytatott küzdelem tisztességesen zajlik majd, és önök a választások után újra találkozhatnak és folytathatják munkájukat.
Elnök
- Köszönöm az Európai Tanács soros elnökének, hogy a hazájában fennálló nehéz helyzet ellenére eltökélten folytatja az elnökségben végzett munkáját.
José Manuel Barroso
Elnök úr, soros tanácsi elnök úr, hölgyeim és uraim, a legutóbbi Európai Tanács sok gyakorlati eredményt hozott.
Szeretném méltatni a cseh elnökség és különösen Topolánek miniszterelnök úr munkáját, aki szorosan irányítása alatt tartotta és mindig konkrét célkitűzésekre összpontosította a vitákat. Az eredmény magáért beszél: egy sor olyan határozat született, amely önmagában is fontos, ám egyben tolmácsolja Európa jelenlegi eltökéltségét is. Döntéseink egységességünket tükrözik, meghazudtolva a pesszimista várakozásokat, amelyek ismét tévesnek bizonyultak. A gazdasági szempontokra fogok összpontosítani; Topolánek miniszterelnök úr már beszélt a legtöbb témáról, így nem szükséges mindenre visszatérnem.
A Tanács először is támogatta a Bizottság azon javaslatát, amely szerint 5 milliárd eurót kell fordítani a stratégiai energiaprojektekre és a szélessávú internetre. Az Európai Tanácsban elért egyezség világosan tükrözi az EU elkötelezettségét az irányban, hogy minden rendelkezésre álló eszközt felhasználjon és minden tőle telhetőt megtegyen annak elkerülése érdekében, hogy a válság miatt sérüljenek hosszú távú célkitűzéseink, különösen az energiabiztonság és az éghajlatváltozás elleni küzdelem terén.
A második jelentősebb döntés a tagállamok fizetési mérlegének nyújtott támogatás legnagyobb összegének megkétszerezése volt: 50 milliárd euró igen erőteljes kötelezettségvállalás. Mindez azt bizonyítja, hogy Európában a szolidaritás még a nehéz időkben sem üres szó.
Valóban igaz, hogy az európaiak úgy enyhíthetik legjobban a válság hatásait és állíthatják vissza a növekedésnek kedvező feltételeket, ha koordinálják álláspontjaikat, együttesen lépnek fel és támogatják egymást.
A harmadik jelentősebb döntés arról tanúskodik, hogy az Unió teljes mértékben hozzájárul a válság világszintű kezelése érdekében tett erőfeszítésekhez. Az európai gazdaságnak nyújtott költségvetési ösztönzés - az automatikus stabilizátorokat is beleértve - lassan megközelíti az európai GDP 4%-át. Ezt azonban az Európai Tanácsban még megtoldottuk azzal a kötelezettségvállalással, hogy legfeljebb 75 milliárd euróval támogatjuk az IMF-et. Az Unió teljes mértékben eleget tesz feladatainak úgy a válság elleni erőteljes küzdelem, mint egy ambiciózus és széles látókörű szabályozási reformprogram megvalósítása által.
Az Európai Unió valóban példát mutat az egység és a szerepvállalás terén, amely - ha mások is követik - ki fogja kövezni a szélesebb hatókörű nemzetközi szintű megoldások útját. Ezt egyértelműen bizonyította a tegnap az Egyesült Királyság miniszterelnökével, Gordon Brownnal folytatott vitánk is. Az Európai Unió a következő négy pilléren nyugvó, szilárd és állandó programmal várja a londoni csúcstalálkozót: jelentős és koordinált költségvetési ösztönzők, ambiciózus szabályozási program, egyértelmű üzenet a protekcionizmus minden formája ellen, valamint a millenniumi fejlesztési célok iránti elkötelezettségünk fenntartása, különösen a világ leghátrányosabb helyzetű lakói tekintetében.
Ez a program igen jelentős szerepvállalást tükröz, és úgy gondolom, ennek ellenére - mivel az nem volt kezdettől fogva világos - rá kell mutatni arra, hogy a tagállamoknak és a Bizottságnak a londoni csúcstalálkozón elfoglalt álláspontja valójában az egész huszonhét tagú Unió üzenete, amely szeretné fenntartani ezt a vezető szerepet, hogy ezáltal nemzetközi szinten is új megközelítést vezessen be. Nem technokrata programról van szó. A kihívás abban áll, hogy a gazdasági rendszerben, különösen pedig a globális pénzügyi rendszerben újra érvényre juttassuk azokat az etikai értékeket, amelyek nélkül a piacgazdaság nem lehet működőképes. A világgazdaság középpontjába ismét az embernek kell kerülnie. Pártoljuk a nyílt és versenyalapú gazdaságot, de csak akkor, ha az a polgárokat szolgálja. Egyébként ezért támogatom Merkel asszonynak a fenntartható gazdasági charta megalkotására vonatkozó nagyralátó javaslatát. Ezzel is hangsúlyozhatjuk, hogy a szociális piacgazdaságot támogatjuk.
Az Európai Tanács azonban a válság mögé is tekintett. A külkapcsolatok terén üdvözlöm a huszonhetek támogatását, amelyet a keleti partnerség létrehozásával kapcsolatos bizottsági javaslatokhoz nyújtottak: a javaslatot a május 7-i keleti partnerségi csúcstalálkozón lesz alkalmunk részletesebben megvizsgálni. Az Unió földközi-tengeri térségért végzett munkájához most már következetes keretrendszer áll rendelkezésre a szomszédságpolitika terén, amely kétségkívül az Unió külkapcsolatainak egyik elsődleges prioritása.
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, most fontos, hogy fenntartsuk a gazdaság élénkítéséért folytatott munka lendületét: az 5 milliárd euró felhasználásáról sürgősen intézkedni kell. Ezekben a nehéz időkben a befektetés kritikus tényező. Mindannyian tudjuk, hogy a hitelválság közvetlen hatást gyakorol stratégiai projektjeinkre. Vannak bizonyos kihívások, különösen az olaj- és gázforrások befagyasztásának lehetősége. Ez nagymértékben fékezi a megújuló energiába történő beruházást. Lelassultak a tiszta technológiákkal kapcsolatos kutatások is. Ezért Európának egyértelmű választ kell adnia.
Tudom, hogy ez a Parlament elkötelezett ennek az ügynek a gyors továbbvitele mellett, és remélem, hogy ha megvizsgálják a javaslatokat, gyors tárgyalásokba tudnak majd kezdeni a Tanáccsal, hogy azok májusra jogerőre emelkedhessenek.
Ugyanez igaz a pénzügyi rendszerrel kapcsolatos meglévő és jövőbeni intézkedésekből álló csomagra. Ha a Parlament és a Tanács még a választások miatti visszaesés előtt képes lenne az első olvasat során megállapodni ezen intézkedéseket illetően, az hatásos üzenetként tanúsítaná, hogy az EU tudja, mit kell tennie a pénzügyi rendszer helyreállításáért.
Ez kulcsfontosságú építőköve a bizalom helyreállításának, ezért is fogja a Bizottság folytatni a fedezeti alapokról és a magántőkéről, a felsővezetői kifizetésekről, valamint az általam alapított, Larosière úr vezetésével működő magas szintű csoport jelentésében felvázolt elképzelések nyomon követésének módjáról szóló, 2009. március 4-i közleményében bemutatott javaslatainak elfogadását. Ezt a jelentést az Európai Tanács melegen üdvözölte, és egyöntetűen úgy határozott, hogy ez fogja képezni a további munka alapját. Nagyon örülök ennek a jó eredménynek.
Tovább kell mélyítenünk a koordináció terén végzett munkát is. A koordináció, a megvalósítással együtt, kulcsfontosságú. A tagállamok már igen eredményesen használják fellépéseik során az értékvesztett eszközökről és az autóipari ágazatnak nyújtandó támogatásról a Bizottság által kidolgozott iránymutatást.
Most a gazdaságélénkítési terv megvalósítási szakaszába értünk, így a Bizottság fokozottan ellenőrizni fogja, a tagállamok hogyan váltják át gyakorlatra az ösztönzéssel kapcsolatos bejelentéseiket. Ehhez megvannak az eszközeink. Rendelkezünk még a hatályban maradt lisszaboni stratégiában biztosított eszközökkel is. Részletesen megvizsgáljuk majd a válság kezelése és a kereslet ösztönzése érdekében tett tagállami intézkedéseket is, hogy tanuljunk azokból, vagy lássuk, hogyan segíthetünk.
Ugyanebben a szellemben kell majd felkészülnünk a foglalkoztatási csúcstalálkozóra is. Amint azt már itt a Parlamentben is elmondtam, ez a válság valóban nehéz helyzet elé állít bennünket, és ez leginkább a munkaerőpiacra gyakorolt hatásban mutatkozik meg.
A munkanélküliség nő, és valószínűleg a jövőben is nőni fog. Ez az én elsődleges aggodalmam, és úgy gondolom, ennek kell lennie egész Európa elsődleges aggodalmának is. Az európai munkavállalóknak tudniuk kell, hogy az európai vezetők törődnek a problémával. Ezért is olyan fontos a foglalkoztatásnak szentelt május eleji rendkívüli csúcstalálkozó: számba kell venni az eddig tett helyreállító intézkedések hatásait, hogy lássuk, mi működött és mi nem, tapasztalatot kell cserélnünk és meg kell állapodnunk a további szükséges lépésekben.
Biztosítanunk kell, hogy minden eszközt megmozgatunk helyi, regionális, tagállami és európai szinten egyaránt, hogy tompítsuk a válság hatását és felkészíthessük az embereket a jövőbeni foglalkoztatásra. Különösen meg kell tennünk minden tőlünk telhetőt, hogy kiegészítsük az Európai Szociális Alapon és az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alapon keresztül tett tagállami fellépéseket.
Amint bizonyára tudják, az Európai Tanács úgy döntött, hogy a csúcstalálkozóra trojka formájában kerül sor. Ha nyílt és őszinte akarok lenni - amint mindig az is vagyok -, ez a döntés csalódással töltött el. Jobban szerettem volna, ha mind a huszonhét tagállam rászánta volna a szükséges időt arra, hogy együtt megbeszéljük, merre a leginkább érdemes tartani abban a témában, amely végtére is a legfontosabb kulcskérdés az európai polgároknak a válság idején: azaz a foglalkoztatási helyzet terén.
Természetesen tudjuk, hogy a legtöbb eszköz nemzeti szinten áll rendelkezésre, de ennek nem kellene elegendő okot jelentenie az európai vezetők számára ahhoz, hogy ne vitassák meg európai szinten a fellépéseik koordinálásának módját. Tudjuk azt is, hogy amikor a pénzügyi ágazatot érintő döntéseket hozunk vagy gazdaságélénkítési tervet fogadunk el, ezek egyben foglalkoztatással kapcsolatos döntések is lesznek.
Mindamellett azt gondolom, hogy a foglalkoztatás kérdése önmagában, saját jogán is figyelmet követel az európai vezetők részéről. Akárhogy is, a Bizottságban teljes a mozgósítás, és feltett szándéka, hogy 2009. május 7-én erőteljes üzenetet küldjön a világnak. Én személy szerint azt gondolom, hogy ezt a csúcstalálkozót, amelyet a határozat értelmében háromoldalú formában rendeznek meg, nyitottá kellene tenni, hogy minden olyan miniszterelnök számára, aki részt kíván venni benne, biztosítsuk ennek lehetőségét.
Topolánek miniszterelnökhöz hasonlóan szeretném elmondani Önöknek, hogy a svéd miniszterelnökkel, Reinfeldt úrral, valamint a spanyol miniszterelnökkel, Zapatero úrral együtt közvetlenül az Európai Tanács előtt nagyon fontos megbeszélést tartottunk a szociális partnerekkel. Úgy gondolom, láthattuk, hogy a szociális partnerek hajlandók együttműködni velünk. Fontos, hogy egész Európához és különösen az európai munkavállalókhoz eljusson az üzenet, hogy európai szinten is foglalkozunk a szociális párbeszéddel.
A szociális partnereket meghívtuk a Bizottsághoz. Találkozót szerveztünk a biztosok kollégiumában, és nekem feltett szándékom, hogy továbbra is együttműködjünk a szociális partnerekkel, az Európai Parlamenttel, az európai kormányokkal, természetesen az elnökséggel, továbbá a Régiók Bizottságával és a Szociális és Gazdasági Bizottsággal, mert valóban hiszem, hogy a foglalkoztatási problémákkal való szembesülés során Európa-szerte nem csak a kormányokat és az európai intézményeket kell mozgósítani, hanem a szociális partnereket és társadalmaink egészét is.
Feltett szándékom, hogy minden lehetséges opció az asztalra kerüljön. A Bizottság ezért a következő hetek során különleges erőfeszítéseket tesz a partnerekkel való együttműködés terén, és nagyon hálás lennék, ha ebben az európai parlamenti képviselők és az egész Parlament mint intézmény is teljes mértékben részt vennének. Önök hatalmas, értékes tudással rendelkeznek a terepen végzendő munka terén.
Röviden tehát ez az Európai Tanács igen fontos határozatokat hozott különféle gazdasági és pénzügyi kérdésekben - ezek nagyon konkrét eredmények. Mindamellett a folyamat semmi esetre sem ért véget. A folyamatot lendületben kell tartanunk. Nyitottan kell hozzáállnunk mindenhez, amit a szociális ügyekben igen nagy hatást gyakorló válsággal szemben meg kell tennünk. Fontos, hogy szilárdak maradjunk eltökéltségünkben, és hogy a koordináción és a megvalósításon keresztül Európa ne csak belsőleg legyen képes megfelelni a kihívásnak, hanem nagymértékben hozzá tudjon járulni ennek a nagyon jelentős mértékű válságnak a világszintű megoldásához is.
(Taps)
Joseph Daul
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, Topolánek úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim! Miután a válság kezdete óta ambiciózus, de valóban szükséges reformfolyamaton vezettük át amerikai partnereinket és az egész világot a pénzügyi piacok tekintetében, múlt pénteken Európa meghatározta az április 2-i G20-csúcstalálkozó alapvető menetrendjét.
A G20-ról folytatott tegnapi vita során néhány képviselő azt mondta, hogy ez nem elég; mások szerint éppen hogy túl sok. A valóság az, hogy az egymást követő válságok során, amelyeket a közelmúltban megtapasztaltunk, Európa végig jelen volt, koordinálta magát és egy csapatként dolgozott.
Ismétlem: a jelenleg tapasztalt válsághelyzetben a - többek között az energiával, az éghajlatváltozással, a külügyekkel, a biztonsággal és védelemmel összefüggő - világszintű problémák nem oldhatók meg nemzeti szinten. Ha még az Egyesült Királyság miniszterelnöke is, akit tegnap hallhattunk, magasztalja az Európai Unió érdemeit, és azt mondja (idézem), büszke rá, hogy angol, és büszke rá, hogy európai, ez teljes mértékben igazolja a meggyőződésemet.
Jónak tartom az Európai Tanács múlt heti döntését, miszerint 50 milliárd eurós finanszírozást biztosít az euróövezeten kívüli tagállamoknak ebben a nehéz időszakban, mert ami egyikünket érinti, az mindannyiunkra hatással van. Ezt jelenti tulajdonképpen az európai integráció. Ezek az előirányzatok az európai gazdaságélénkítési terv 400 milliárd eurós értékét kiegészítve hozzájárulnak a növekedéshez szükséges feltételek újbóli megteremtéséhez, a vagyonteremtéshez, és végül a munkahelyteremtéshez. Ugyanez igaz arra az 5 milliárd eurós csomagra, amelynek a befektetéséről határoztunk az energia terén megvalósítandó projektek, az internettel összefüggő intézkedések és egyebek támogatása érdekében.
Felszólítom a Tanácsot, hogy tegyen meg minden tőle telhetőt annak biztosítása érdekében, hogy ennek a parlamenti ciklusnak a végéig megállapodás szülessen három, jelenleg az asztalon lévő jelentős kérdésben: a hitelminősítő intézetek, a tőkekövetelményekről szóló irányelvek és a Szolvencia II. irányelv ügyében. Ez utóbbi szöveg tekintetében a Tanácsnak magasabb sebességbe kell kapcsolnia, ha biztosítani akarjuk, hogy azt áprilisban első olvasatban el lehessen fogadni.
Hölgyeim és uraim, nincsen szükség több szocialista gazdasági intézkedésre. Több munkahelyre van szükség, ez az intézkedéscsomag pedig lehetővé teszi ezt. Ezen túlmenően érdeklődéssel nyugtáztam, hogy múlt héten Brüsszelben egyetlen európai vezető - sem baloldali, sem jobboldali - sem támogatta a szocialista intézkedéseket. Ez szintén megerősíti azt az érzésemet, hogy nincs mindig teljes összhang aközött, amit az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának elnöke jelenleg mond, és amit a szocialista vezetésű kormányok tesznek, és Schulz úr, még sokat kell dolgoznia azon, hogy meggyőzze politikai pártfogóját, Steinbrück urat arról, legyen valamivel szociálisabb érzületű.
Meg szeretném említeni a decemberi koppenhágai konferencia előkészületeit is: megkérném a cseh elnökséget, hogy júniusig dolgozzon ki néhány javaslatot a nemzetközi pénzügyi mechanizmusok terén. Ami az energia- és éghajlatváltozás-ügyi csomagot illeti, Európa diktálta a hangnemet, és most már nem szabad elveszíteni az előnyünket. Az éghajlatváltozás nem várja meg, míg véget ér a válság. Felelősek vagyunk azért, hogy meggyőzzük partnereinket: tartsanak velünk az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, és fogadják el a széndioxid-kibocsátás 30%-os csökkentésével kapcsolatos célkitűzést.
Úgy tűnik, Barack Obama úgy döntött, hogy elfogadja a segítséget, amelyet felajánlottunk neki, mivel úgy határozott, hogy kibocsátás-kereskedelmi rendszert vezet be az Egyesült Államokban. Végezetül szeretnék hangot adni elégedettségemnek, amiért Európa végül komolyan veszi keleti szomszédainkat, és stratégiai partnerséget hoz létre Örményországgal, Azerbajdzsánnal, Fehéroroszországgal, Grúziával, a Moldovai Köztársasággal és Ukrajnával. Ez a partnerség hasznosan egészíti ki majd annak az EURONEST közgyűlésnek a munkáját, amelyet az én képviselőcsoportom kezdeményezett, és amely az összes parlamenti képviselőcsoport egyetértésével a következő parlamenti ciklustól kezdi meg működését.
Másrészről legfőbb ideje, hogy a múlt nyáron létrehozott Unió a Mediterrán Térségért titkársága Barcelonába költözzön és elkezdjen konkrét projekteken dolgozni. A huszonhetek ezt múlt héten kérték: a menetrend várhatóan júniusra készül el.
Martin Schulz
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Topolánek úr, figyelemre méltónak tartom, hogy itt vannak. Becsületükre válik a mostani nehéz körülmények között. Az, hogy itt vannak ma délelőtt, tanúsítja, hogy képesek küzdeni, de még nincsenek tökéletesen tisztában az Európai Unió hivatalban lévő elnökének hatáskörével. Ha ideáll és a cseh belpolitikáról beszél, nem lehet meglepve, ha mi is megtárgyaljuk a cseh belpolitikát. Szerintem azonban ön az Európai Tanács soros elnökeként van jelen, ezért nem értem a szociáldemokraták obstrukciójával kapcsolatos észrevételeit.
(Taps)
Mindenesetre két civil demokrata és két zöld szavazattal bukott meg. Mi a helyzet a sajátjai obstrukciójával?
Tegnap hallottuk egy vezető európai kormányfő felszólalását, aki a jövő heti G20-csúcstalálkozó házigazdájaként éppen az ellenkezőjét mondta el annak, amit ön az imént soros tanácsi elnök úrként elmondott. Gordon Brown tegnap pontosan az ellenkezőjét mondta annak, amit itt most ön. Ön azt mondta, hogy az út, amelyen az Egyesült Államok elindult, a történelem tanúsága szerint helytelen. Ezt mondta itt előttünk néhány perccel ezelőtt. Azt mondta, hogy Geithner módszere rossz módszer, és a pokolba vezet. Ez nem az a szint, amelyen az Európai Unió együttműködhetne az Egyesült Államokkal. Ön nem az Európai Uniót képviseli, hanem saját magát. Ezzel pedig nagy hibát követ el.
(Taps)
Már azt is értem, miért mondták nekünk egyesek már az elején, hogy nehéz párbeszédet folytatni ezzel az emberrel. Nem, soros elnök úr, így zsákutcába viszi az Európai Uniót.
A Bizottság elnöke mondott ma valami nagyon fontosat. Azt mondta, hogy súlyos hiba lenne megtagadni a szociális csúcstalálkozót, a foglalkoztatási csúcsot. Olyan időkben, amikor európaiak milliói aggódnak a munkájuk miatt, amikor közfinanszírozásból biztosított milliárdokkal vagy akár billiókkal mentik meg a csődbe ment bankokat és biztosítótársaságokat (többek között az Egyesült Államokban is), amit ön a pokolba vezető útként emleget, amikor az emberek tudják, hogy mindezt végeredményben ők fizetik az adójukból, akár euróban, akár koronában; egy ilyen helyzetben az Európai Tanács azt mondja az embereknek, hogy nem érdeklik a foglakoztatási problémáik. Erre nincs időnk. Ez végzetes jelzés. Ez hibás kommunikáció.
Ezért mondom önnek, a Bizottság elnökének, hogy nem elég a Tanács elnökségének adott jótanácsa. Nem trojkát akarunk: mindenki számára nyitott vitát akarunk. A soros elnök hívja össze újra a csúcsot, hogy az állam- és kormányfők május elején eleget tehessenek az európai foglalkoztatási helyzet megvitatásával kapcsolatos feladatuknak.
(Taps)
Topolánek úr, három ajánlást tennék önnek saját nézőpontunkból, amelyet kérem, hogy az elkövetkezendő pár nap során vegyen figyelembe! Ha arra kényszeríti az Európai Unió kormányait, hogy 2009-ben bruttó hazai termékük 1,5%-át, 2010-ben pedig 1%-át mozgósítsák a rövid távú gazdasági helyzet megoldására létrehozott csomag érdekében, és eleddig, ha jól követtem az eseményeket, négy ország tesz eleget ezeknek az előírásoknak, akkor ez nem lesz elég, és mint a Tanács soros elnökére, önre vár a feladat, hogy biztosítsa, hogy a tagállamok betartsák a saját maguk számára kirótt kötelezettségvállalásaikat.
Másodsorban kérem, hogy hívja össze újra a szociális csúcsot. Mutassa meg az európai közvéleménynek, hogy a foglalkoztatáspolitika és a munkahelyek védelme érdekében tett intézkedések a kormányzati fellépések központi elemei.
Harmadrészt kérem, tisztázza végre a Tanácsban, mi fog történni az intézményi kérdésekben a választások után? Én személy szerint nagyon sajnálom önt. Tudom, hogy a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának szószólója volt, de azt is tudom, hogy a saját államfője is bírálja önt, és mindent megtesznek annak érdekében, hogy megakadályozzák önt abban, hogy ezt sikerrel átvigye a szenátusban. Mi szeretnénk segíteni önnek. Ha csak lehet, beszélünk az ODS-szenátoraikkal, megpróbáljuk elfogadtatni velük a ratifikációs folyamatot. Ezzel nincsen semmi probléma, ön mellett állunk és megtesszük, ami tőlünk telik.
Van itt azonban egy teljesen más probléma: meg kell mondania nekünk, hogy végül is milyen alapon kíván továbblépni. A Nizzai Szerződés alapján, amely hatályban van, vagy a Lisszaboni Szerződés alapján, amely nincs hatályban? Az nem megoldás, hogy elindulunk Nizza szerint, aztán majd teszünk hozzá egy kicsit Lisszabonból is. Ezért is mondom, ami minket illet: kell a konzultáció az európai választások után, feltétlenül, de csak miután összehívták az Európai Parlamentet. Nem állok készen a konzultációra június 7-e után addig a napig, amíg ezt a Parlamentet hivatalosan össze nem hívják első ülésére. Képesnek kell lennünk arra, hogy egy minimális szintű tiszteletet megköveteljünk az intézmény iránt. Nos, ez volna az a három dolog, Topolánek úr, és akkor ismét szert tehet körünkben némi tekintélyre.
(Taps)
Graham Watson
az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a recessziónak minden szenvedés ellenére van egy vidám meghatározása is: a recesszió az, amikor az ember odamegy az automatához, hogy készpénzt vegyen fel, és villog a "Nem áll rendelkezésre elég fedezet” felirat, és nem tudjuk biztosan, hogy a miénkre vagy a sajátjukra gondolnak.
(Nevetés)
Ez az Európai Tanács minden viszállyal és megosztottsággal kapcsolatos sötét figyelmeztetés ellenére pozitív csomagot állított össze, és gratulálok a cseh elnökségnek ehhez az eredményhez.
Az IMF ígéretet tett további forrásokra, Európa leginkább nehézségek sújtotta gazdaságainak további támogatására, és megállapodás született a pénzügyi rendszer európai felügyeletével kapcsolatos munka folytatásáról. Mindennek nagyon örülünk. Azt pedig különösen nagy örömmel láttam, hogy a Tanács megmentette Barroso úr bőrét, azaz ötmilliárd el nem költött eurót csoportosított át a gazdaságélénkítési tervre. A közlekedésbe, infrastruktúrába és szélessávú kapcsolatba való beruházás munkahelyeket teremt és felkészíti Európát a jövőre. Eközben a Nabucco vezetékre költött pénznek köszönhetően valamelyest csökken az Oroszországtól való aggasztó energiafüggőségünk.
Egyértelmű biztosítékra van szükségünk a soros elnök úrtól arra nézve, hogy az ötmilliárd euró egy részét valóban erre a projektre fordítják, de arra is, hogy a gázinfrastruktúrába történő beruházás nem helyettesíti a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos kutatásokat. A "zöld növekedés” létfontosságú és a jövőben is az marad polgáraink biztonsága szempontjából, akárcsak a lisszaboni stratégiában megfogalmazott elvek: a rugalmas biztonság, a tudásalapú gazdaság, a célnak megfelelő foglalkoztatási szabályok - mindezek kulcsfontosságúak a versenyképes gazdasághoz és a sikeres egységes piachoz. A Tanács nagy érdeme, hogy a múlt protekcionista szólamai nem vetnek árnyékot következtetéseire.
Mindamellett, bár látszólag teljes az egyetértés, egy apró kis részlet még nem tisztázott a tagállamok prioritásaival kapcsolatban. Egyesek a széles körű nemzetközi szabályozásra összpontosítanak, mások az erőteljes ösztönző csomag fontosságát hangsúlyozzák. Ez helytelen választás. Természetesen szükségünk van valódi szabályozási hatáskörrel bíró felügyeleti struktúrákra, de ugyanilyen fontosak a recesszió realitásainak kezelését célzó kontraciklikus intézkedések is. Hosszú és rövid táv: mindkettővel egyformán foglalkozni kell.
Vezetőinknek ezzel kapcsolatban világosan kell fogalmazniuk a G20 csúcstalálkozóján. Ha mi magunk nem tudunk egyezségre jutni közös ügyünkben, nem leszünk képesek együttes súlyunkkal és erőnkkel fellépni. A G20-ra Amerika is hozni fogja saját menetrendjét. Nekünk is vinnünk kell a magunkét, és együtt olyan egyezségre kell jutnunk, amellyel mindenki jól jár.
Soros elnök úr, múlt héten a Tanácsban alig beszélt a következő Bizottság megalakításának jogalapjáról, de már nem Írország az egyedüli, amely valószínűleg nem fogja ratifikálni Lisszabont. Ezért sürgetem, hogy hívja össze a Tanács, a Bizottság és a Parlament vezetőit, még mielőtt ez a Ház májusban feloszlik, hogy jogbiztonsággal megállapodhassanak a Parlament és a Bizottság összeállításának módjáról.
Soros elnök úr, van egy pillanat Smetana Má Vlast című művének ismert dallamában, ahol a cselló és a fagott crescendóban emelkedni kezd a legsötétebb mélységekből, míg végül egy látszólag lehetetlenül magas hangra ér fel. Ez a pillanat az ön kormánya életében már eljött, de Európában még csak most következik majd be. Ügyeljen rá, hogy a belügyi problémái ne szívják el az erejét!
(Taps)
Adam Bielan
Elnök úr! Hadd kezdjem azzal, hogy gratulálok Topolánek miniszterelnök úrnak az európai csúcs kitűnő előkészítéséhez és az eddig igen sikeres cseh elnökséghez. Hónapokkal ezelőtt számos politikus kételkedett abban, hogy egy kis közép-kelet-európai ország képes lesz az Európai Unió vezetésével járó teher elhordozására. Topolánek úr és egész kabinetje bizonyította, hogy ez lehetséges. Még egyszer gratulálok, és remélem, hogy ebben az ön számára belügyi problémái miatt igen nehéz időszakban is képes lesz megoldani ezeket a gondokat, és előkészíti majd a három hónap múlva esedékes következő csúcstalálkozót is.
De - mivel barátok közt vagyunk - beszéljünk őszintén! Szeretnék több olyan dologról beszélni a csúccsal kapcsolatban, amelyeket bírálnom kell, noha kritikám nem személyesen Topolánek úr ellen irányul.
Kezdeném a keleti partnerségnek nyújtott támogatással. Erre a célra öt év alatt 600 millió eurót különítettek el, de tudjuk, hogy ebből csak 350 millió az új forrás. Ez együttesen évente és a projektben részt vevő országonként alig 20 millió eurót jelent. Valóban elég ez ahhoz, hogy Európa kiépítse befolyását a térségben? Ha már keleti partnereinkről beszélünk, meg szeretném kérdezni, milyen döntés született velük kapcsolatban a vízumkérdésről? Nekem úgy tűnik, egyáltalán semmilyen. Sőt, az a döntés született, hogy elutasítunk mindennemű együttműködést ezen a téren. Fel kell tennünk magunknak a kérdést, hogy el akarjuk-e távolítani magunktól keleti szomszédainkat, vagy ösztönözni akarjuk őket arra, hogy együttműködjenek velünk? Úgy néz ki, mintha egyes tagállamok hátráltatni akarnák a keleti partnerséggel kapcsolatos elgondolást, nehogy népszerűtlenné váljanak Oroszország szemében.
Ugyanebből az okból szembesülünk obstrukcióval a Nabucco gázvezeték megépítésének mérlegelése során is. Az, hogy 200 millió eurót különítettünk el a projektre, amely becsült építési költsége 8 milliárd euró, pusztán némi szánakozó mosolyt csal partnereink arcára. Nem szabad elfelejtenünk, hogy saját energiabiztonságunk érdekében legelsősorban a mi érdekünk, hogy megépüljön a Kaszpi-tenger medencéjének térségéből Európába tüzelőanyagot szállító csatorna, amelyre a Kremlnek nem lehet befolyása.
A csúcsot követően ezenkívül 5 milliárd eurót különítettek el a válságkezelő csomagra. Ennek a pénznek egy részét nagy energiaprojektekre fordítják majd, többek között 330 milliót az én hazámban, Lengyelországban. Sajnos megállapítottak egy igen nehezen betartható feltételt, nevezetesen azt, hogy a pénzt jövő év végéig el kell költeni. Az összeg így virtuális pénzzé változott, mert tudván azt, milyen tempóban képes a lengyel kormány feldolgozni az uniós finanszírozást, a pénz elköltése nem lesz lehetséges, ezáltal pedig számunkra elvész. Ezért javaslom, hogy terjesszük ki a finanszírozás elköltésére rendelkezésre álló időkeretet.
Noha a csúcstalálkozóról beszélek, szeretném összefoglalni a korábban Brüsszelben tartott nem hivatalos válságkezelési csúcstalálkozót is, amelyre Topolánek úr kezdeményezésére került sor. Annak a csúcsnak a résztvevői egyhangúlag ellenezték a gazdasági protekcionizmust. Ennek ellenére pár nappal ezelőtt bebizonyosodott, hogy a csúcson kiadott állásfoglalás üres beszéd volt, miután a Renault francia gépjárműgyártó vállalat bejelentette, hogy visszaköltözteti a gyártást Szlovéniából Franciaországba. Ez azt mutatja, hogy a gazdasági válság idején a szolidaritás, az EU egyik alapelve, sajnos mégis áldozatul esik a gazdasági önzésnek. Kérem Topolánek urat, hogy vessen véget ennek a helyzetnek!
Claude Turmes
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, úgy gondolom, hogy csak a történelem fogja megítélni a múlt heti csúcstalálkozó jelentőségét. Ma délelőtt ébresztőt szeretnék fújni. Rendszerválságban vagyunk, és ez a rendszerválság könnyen társadalmi válsággá alakulhat át.
Az 1930-as években Roosevelt megnyerte, Európa azonban elvesztette a fasiszták elleni politikai csatát. Miért nyert Roosevelt? Azért, mert még azok az amerikai állampolgárok is bíztak benne, akik az 1930-as évek gazdasági válsága során jövedelmük nagy részét elveszítették. Melyik az a négy dolog, amellyel Roosevelt elnyerte a bizalmat?
Az első a szabályozás átalakítása. Roosevelt keményen támadta az oligopóliumokat, az amerikai nagyvállalatokat, és újraszabályozta a gazdaságot. Pontosan ezt kell tennünk a G20-csúcson Londonban. Még ha Gordon Brown a dereguláció lelkes híve is, ez talán bizonyítja, hogy a változás igenis bekövetkezhet.
A második dolog a szociális háló megerősítése. Roosevelt programja a következő volt: egyrészt a vagyon újraelosztása, a gazdagok megadóztatása és a pénz újraosztása a szegényeknek; másrészt egy hatalmas program az amerikai fiataloknak. Mi mit kínálunk az embereknek európai szinten, hogy az európai választásokon ne a fasisztákra adják szavazatukat? A harmadik pont az - amint Martin is említette -, hogy az önök csúcstalálkozójának legnagyobb hibája a májusi szociális csúcs lefokozása volt. A társadalom csak úgy maradhat egyben, ha működnek a társadalmi multiplikátorok, ezért el kell mélyíteni és ki kell szélesíteni a májusi találkozót. A tárgyalóasztalhoz kell szólítania minden környezetvédelemmel, fejlesztéssel és szociális kérdésekkel foglalkozó nem kormányzati szervezetet, amelyek a társadalommal és a polgárokkal együtt dolgoznak a társadalmunk számára szükséges változások előkészítésén.
Roosevelt negyedik témája pedig a gazdaságba történő beruházás volt. Ezen az egy téren gyakorlatilag csatát veszített, mert csak a második világháború alatt indult be újra az Egyesült Államok gazdaságának motorja. Mi nem akarunk háborút. Ma a bolygó elleni háborút kell megnyernünk. A mi háborúnk a zöld beruházás - ezzel kell megnyernünk a háborút. Ehhez pedig két dologra van szükség.
Egyrészt zöld eurokötvényekre. Az 5 milliárd euróból a lehető legtöbb pénzt az Európai Beruházási Bankba kell mentenünk, hogy legyen ösztönző a megújuló energiaforrások és az energiahatékonyság támogatására. Másrészt be kell vonnunk a játszmába Európa nagyvárosait is. Az európai polgárok nem az Északi-tengerben, a széndioxid "dömpingterületein” élnek, ott nem lehet szavazatokat nyerni. Az európai városokat, az ott élő polgárokat kell megnyernünk, mégpedig egy jól kitalált városi program útján. Akkor megnyerjük a gazdaságot és megnyerjük a polgárok szívét Európának.
Vladimír Remek
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - Hölgyeim és uraim, általában nyilvánvaló, hogy módot kell találnunk az Európát és a világ más részeit jelenleg sújtó válság megoldására. Vitán felül áll, hogy erőfeszítéseket kell tennünk többek között a bizalom felépítése és a pénzügyi stabilitás támogatása érdekében is - ezt az Európai Tanács is kimondta. A kérdés azonban az, ki és hogyan állíthatja helyre a bizalmat. Ha ezt a feladatot főleg azokra hagyjuk, akik csillapíthatatlan mohóságukkal hozzájárultak a válság kialakulásához, és nem próbáljuk meg támogatni azokat, akik értéket teremtenek, de nem áll módjukban a vállalatok vagy teljes gazdaságok fellépéseinek befolyásolása, nem sok jóra van kilátásunk. Éppen ezért véleményem szerint rendkívül fontosak a Tanácsban elhangzott azon vitapontok, amelyek a válság szociális következményeivel foglalkoznak. A munkanélküliség megugrása komoly probléma, és a foglalkoztatás ösztönzését és a munkahelyek elvesztésének megelőzését célzó intézkedések rendkívül fontosak a munkavállalók számára. Ha csak a legnagyobb vállalatok és igazgatóik kapnak támogatást, akkor nem tudnánk lelkesedni a tervért. Üdvözlöm, hogy erőfeszítéseket tesznek az energiabiztonság fokozása és Európa energiahálózata kapcsolatainak kiépítése érdekében, és hogy általában az infrastruktúra-fejlesztés kiemelt szerepet kap ezen a területen. Minden mástól elvonatkoztatva ez is egy módja a foglalkoztatás és a munkahelyteremtés támogatásának és a jövőbeni juttatások biztosításának. Bizonyosan várnak még ránk kritikus pillanatok, de a jelenlegi válság segítségével ezekre is felkészülhetünk. Véleményem szerint a nukleáris energia helyettesíthetetlen szerepének nyújtott megújult támogatás jó dolog, annak ellenére, hogy még a saját képviselőcsoportomon belül is homlokegyenest ellentétes nézetek uralkodnak az energia e formáját illetően.
Szeretnék én is hozzászólni a keleti partnerség kérdéséhez. Általánosságban természetesen pártolom a lehető legszélesebb körű nemzetközi együttműködést, de itt nyilvánvalóan - sőt bevallottan - arra tesznek kísérletet, hogy a volt Szovjetunió tagállamait közelebb vonják az EU-hoz, vagyis eltávolítsák Oroszországtól. Ezáltal azonban befolyási övezetet alakítunk ki, azaz olyasmit teszünk, amit másoknál élesen kritizálunk.
Hanne Dahl
Elnök úr, múlt héten az EUobserverben azt a kijelentést tették, hogy Jacques Delors borúlátó az euróövezet jövőjét illetően. Az euró egyik élharcosa tehát a közelmúltbeli csúcstalálkozó után aggályait fejezi ki az Unióval és az euróval kapcsolatban. Többek között azt mondta, hogy aggódik, mert úgy látja, nincs kellő szándék a pénzügyi ágazat kitakarítására és új szabályok bevezetésére annak szabályozása érdekében. Előzőleg nemigen volt okom arra, hogy egyetértsek Delors úrral, de ebben az esetben azt kell mondanom, hogy sajnos jogosak az aggályai. A csúcs következtetései e tekintetben nagyon kevéssé konkrétak. A válság során több ízben faggattam a Bizottságot arról, mik a szándékai a pénzügyi ágazat szabályozása és ellenőrzése terén. Ez a jelek szerint a Bizottságnak nem áll szándékában. Folyamatosan arra hivatkozik, hogy a belső piacnak joga van irányítani saját folyamatait.
Delors úr mondott még valami mást is, ami egy hozzám hasonló euroszkeptikusban szinte a déjà vu érzetét kelti, egyes olyan érveket illetően, amelyeket korábban már önök elé terjesztettem. Azt mondta, hogy Európa gazdaságai túl különbözőek az euróhoz. Bingó, Delors úr! Pontosan erről van szó. A közös valuta a problémának, nem pedig a megoldásnak a része. Európának erős, közös szabályozásra van szüksége a pénzügyi ágazatban, de jelentős mértékű rugalmasságra a tekintetben, milyen gazdaságpolitikával lehet legjobban kezelni a válságot az egyes országokban.
Jana Bobošíková
- (CS) Hölgyeim és uraim, üdvözlöm a Tanács döntését, hogy múlt héten elhalasztotta az irreális lisszaboni stratégia felülvizsgálatát. Hasonlóképpen örülök az éghajlatváltozással kapcsolatos fellépések finanszírozásáról szóló határozat későbbre halasztásának is. E tekintetben helyeslem a Bizottság elnökének, José Manuel Barrosónak azt a kijelentését, miszerint az EU-nak nem szabad elköteleznie magát az éghajlatváltozást érintő kérdésekben mindaddig, amíg más országok, különösen az Egyesült Államok és Kína, ezt szintén meg nem teszik. Rá szeretnék mutatni arra, hogy a huszonhét tagállam vezetői és a Bizottság olyan helyzetben jutottak ezekre a teljes egészében ésszerű következtetésekre, amikor az Unióban meredeken nő a munkanélküliség és gyengül a gazdaság, és ahol a Lisszaboni Szerződést még nem hagyták jóvá. Mindez világosan mutatja azt, hogy a Lisszaboni Szerződés teljes mértékben szükségtelen a tagállamok állampolgárai számára egyértelműen kedvező, alapvető döntések meghozatalához. Teljes mértékben felesleges, amint azt a Tanács által a közelmúltban, a cseh elnökség alatt a jelenlegi keretszerződések alapján tett ésszerű lépések is bizonyítják.
A cseh miniszterelnök és az Európai Tanács elnöke, Mirek Topolánek kormánya tegnap elvesztett egy bizalmi szavazást. Szeretném közölni mindannyiukkal, akik voltak olyan arrogánsak, hogy itt ebben a parlamentben felelőtlennek nevezzék és kritizálják a cseh parlament e fellépését, hogy itt egy szuverén tagállam demokratikusan megválasztott parlamentjének demokratikus határozatáról van szó. Az Unió elnökségét nem a Cseh Köztársaság kormánya, hanem maga a Cseh Köztársaság látja el, amely állampolgárait van szerencsém itt képviselni. Tudom, hogy hazám közigazgatási és demokratikus rendszere elég erős ahhoz, hogy hibátlanul eleget tegyen európai szintű kötelezettségeinek.
A Topolánek-kormány összeomlását követően Václav Klaus államfőé a legerősebb politikai funkció a Cseh Köztársaságban. Amint azt Önök is megerősítették ebben a parlamentben, egy olyan erős demokratikus érzületű emberről van szó, aki az európai integrációt nem a politikai-bürokratikus elit által irányított egyirányú utcának tekinti, hanem egy összetett folyamatnak, amely csak akkor lehet sikeres, ha a nép akaratából táplálkozik. Hölgyeim és uraim, néhány héttel ezelőtt Klaus államfő világosan értésünkre adta, hogy az EU-tagságon kívül a Cseh Köztársaság előtt nem lát más alternatívát. Ezen túlmenően a cseh állampolgárok többsége jótékonynak tartja hazája uniós tagságát. A Cseh Köztársaság felelőtlensége miatt ezért felesleges aggódni.
Végezetül felhívnám a Sudetendeutsche Landsmannschaft vezetője, Posselt úr figyelmét, aki nyilvánosan bírálta Vondra és Schwarzenberg miniszterek bukását és felszólította a Cseh Köztársaságot, hogy erős Európa-párti kormányt alakítson, arra a tényre, hogy a Cseh Köztársaság nem a Cseh-Morva Protektorátus, hanem szuverén állam, ahol a minisztereket a Cseh Köztársaság elnöke nevezi ki, és ahol a kormány a cseh állampolgárok által választott parlamenttől kapja mandátumát.
Elnök
- Bobošíková asszony, a demokrácia azt is jelenti, hogy minden demokrata véleményt mondhat az Európai Unió minden tagállamában és annak határain túl folyó eljárásokról. Ez is a demokrácia része.
Mirek Topolánek
Komolyan úgy tűnik, hogy már megérintett minket a választások előtti programbeszédek szele. Nézzük ezt a dolgot kellő komolysággal és törekedjünk egységre a huszonhét tagállam között, amelynek mind megvan a maga történelme, és amelyek mindegyike más tüneteket mutat a fennálló pénzügyi válság miatt, amely más-más hatást gyakorol az egyes országok reálgazdaságára. Ha nem sikerül közös megközelítést találnunk, akkor mindegy lesz, a probléma felvetődésekor ki milyen álláspontot képviselt, mert a dominóeffektuson keresztül mindannyian megfizetjük az árát. Ez az első pont.
Nem önmagáért kritizáltam az amerikai megközelítést, hanem azért, mert szerettem volna megvilágítani az EU előnyét. Ez az előny egy kiterjedt szociális programban áll, amely lehetővé teszi számunkra azt, hogy kolosszális összegeket kelljen befektetnünk a nehéz helyzetbe került emberek szociális stabilizálásába. A rendszer szép rendesen működik. Egyik legfőbb feladatunk az, hogy működésben is tartsuk, és ugyanazokat a szociális normákat biztosítsuk az európai polgárok számára, mint a válság előtt. Véleményem szerint ez egyáltalán nem kis feladat, nagyon is sokba fog kerülni. Döntést hoztunk néhány nagyon konkrét intézkedésről, és véleményem szerint az 5, 50 vagy 75 milliárd eurós számadatok világosan bizonyítják, hogy az Európai Tanács egyértelműen elkötelezett arra, hogy konkrét választ adjon a jelenlegi helyzetre, nem csak az ilyen vagy olyan keretrendszerben tett általános intézkedések útján, hanem nagyon is konkrét lépésekkel.
Nagy különbség van aközött, hogy az ember egy utcasarkon állva hirdeti a szép dolgokat, vagy a gyakorlatban is megvalósítja azokat. Közös célunk most az, hogy végrehajtsuk azokat a lépéseket, amelyekről eddig beszéltünk, a gyakorlatban is megvalósítsuk azokat, és várjuk a visszajelzéseket. Senki nem tudja pontosan - és egészen komolyan merem állítani, hogy még a makrogazdasági szakemberek sem -, milyen hatásokkal járhatnak ezek a különféle lépések. Tudjuk azonban, hogy valakinek ki is kell fizetnie a mentőakciót. Nagyon felelőtlen dolog lenne részünkről, ha nem gondolnánk az utóhatásokra is, még ha nem is tudjuk, meddig tart majd ez a helyzet, és ha nem tesszük fel a kérdést, ki fogja ezt mind kifizetni, mindez milyen hatást gyakorol majd az euróövezetre és a Stabilitási és Növekedési Paktumra, és milyen esélyeket biztosít majd az olyan országoknak, mint például az enyém, arra, hogy csatlakozzon az euróövezethez és bevezethesse az eurót. Nem reagálnék most Schulz pártelnök észrevételeire. Berlusconi már megtette a legutóbbi választások alkalmával, és nem szándékozom megismételni ezt a hibát. Úgy vélem, hogy egyes támadásokra nem szükséges reagálni. Az azonban nemigen lehetséges, hogy a válságból egyedül a bankjegynyomdáknak származzon előnyük. Ez nem lenne jó dolog.
A foglalkoztatási csúcs. Természetesen mi is teljes formát javasoltunk az Európai Tanácsnak. José Manuel Barroso és én egyetértettünk ezzel kapcsolatban, mert úgy éreztük, akárcsak önök, hogy a szociális partnereket a háromoldalú formánál magasabb szinten kell bevonni a vitába, és meg kell vitatni velük a foglakoztatáshoz, a különféle nemzeti csomagok megvalósításához és azok foglalkoztatásra gyakorolt hatásához kapcsolódó problémákat, valamint azt, hogy legközelebb milyen lépéseket kell tennünk azért, hogy megóvjuk az európai polgárokat a válság hatásaitól. Nem a mi döntésünk volt, hogy ez a csúcstalálkozó háromoldalú legyen. Megértem a számos állam- és kormányfő által kifejezett aggályokat, én magam is teljes mértékben a teljes körű szervezés mellett voltam. Másrészről ne feledjük, hogy ez csak egy nem hivatalos csúcstalálkozó volt, amely következtetései nem bírnak kötelező hatállyal. Ilyen szempontból a korlátozott forma előny lehet, mert azt jelenti, hogy a nem hivatalos csúcstalálkozó ajánlásait a rendes júniusi Tanács elé terjeszthetjük, ahol azokat esetleg egyhangúan jóváhagyhatják. Véleményem szerint ez nem olyan súlyos hiba, és nem szükséges politikai problémát kreálni belőle. A fontos az, hogy megvolt bennünk a kellő bátorság a csúcstalálkozó összehívására, hogy arra meghívtuk a szociális partnereket, hogy hosszú távon velük együtt dolgozunk majd a kérdésen (a foglalkoztatási csúcs előtt lesz még három kerekasztal Stockholmban, Madridban és Prágában), és hogy megpróbálunk olyan következtetésekre jutni, amelyek a júniusi Tanács során jól használhatók lesznek.
A Lisszaboni Szerződés. Hadd engedjek magamnak egy viccet: úgy gondolom, hogy a Lisszaboni Szerződés jövőjével kapcsolatos kérdések ügyében már nem a Kormányzati Hivatal és Topolánek miniszterelnök telefonszámát kell hívni, hanem a Parlamentét és Jiří Paroubekét. Meg kell mondanom, hogy a helyzet előmozdításának felelőssége valójában azoké, akik ezt a helyzetet kialakították. Természetesen mindent megteszek azért, hogy eleget tudjak tenni kötelezettségvállalásomnak, hogy ne kelljen törölni az aláírásomat a lisszaboni Szent Jeromos kolostor előtt álló kőről.
A Bizottság. A Tanács decemberi csúcstalálkozója egyértelmű határozatot hozott, és tudatában vagyunk a helyzet összetettségének. Meg kell mondanom, hogy törekszünk arra, hogy a júniusi Európai Tanácson politikai megállapodást érhessünk el. Természetesen konzultálni fogunk önökkel: az Európai Parlamenttel folytatott viták kulcsfontosságúak. Ilyen értelemben mérlegeljük azt is, hogy ha az Európai Parlament részéről megvan a kellő érdeklődés, egy héttel elhalaszthatnánk a júniusi Tanácsot, hogy vitaidőszakunkat tízről tizenhét napra hosszabbíthassuk meg. Úgy vélem, tizenhét nap elegendő lenne a vitára. Ezek a konzultációk nagyon fontosak, azonban mielőtt hivatalos döntés születne, természetesen meg kell határozni, hogy a Nizzai Szerződés vagy a Lisszaboni Szerződés szerint haladjunk-e, mert ezáltal tudjuk, várhatóan milyen formát kap majd a megállapodás, változatlan lesz-e az országok száma, lesz-e mindegyiknek biztosa stb. Figyelembe kell vennünk az európai választások eredményeit, és csak annyit mondhatok, hogy a jóváhagyott, standard eljárás szerint fogunk haladni, mert jelenleg egyfajta politikai vákuumban vagyunk, egy olyan helyzetben, amelyet politikai és gyakorlati szempontból is kezelni szükséges.
A szabályozás kontra ösztönző intézkedések kérdésével kapcsolatos további viták. Bevezetőmben elmondtam már, hogy szerintem az EU teljesen helyes megközelítést tett magáévá, amikor nem döntött egyik vagy másik mellett, hanem csak annyit mondott, hogy megmentettük a banki ágazatot, most már csak ki kell takarítani. A Bizottság tervet készített az értékvesztett eszközök értékeléséről (hatásvizsgálatok) és a probléma kezelési módjáról. Véleményem szerint a banki ágazatban csak úgy növelhetjük a bizalmat, sőt magának a banki ágazatnak a bizalmát is csak úgy nyerhetjük el, ha kitakarítjuk ezeket a bankokat. A Cseh Köztársaság és Svédország tudja, hogyan kell ezt végrehajtani, és az Egyesült Államok pénzügyminisztériuma is benyújtotta saját tervét arra az országra vonatkozóan. Szerintem ez az egyetlen módja a helyzet kezelésének. Már említettem az ösztönző csomagokat. Ennek a szerkezetnek a második pillére a szabályozás, amely részben az önök kezében van. Erről részben a Larosière-jelentés is említést tesz, amely igen kiváló munka. A fedezeti alapok és a magántőke-alapok szabályozásáról van szó, kitérve természetesen az offshore ágazatra is. Bizonyára önök is látják, milyen nagy előrelépések történtek ezen a téren, és e tekintetben már felkészülünk egy lehetséges következő válságra is. Nem szorít az idő, hogy egyik napról a másikra új szabályozással álljunk elő. A tekintetben azonban igenis szorít az idő, hogy elejét vegyünk minden lehetséges jövőbeni problémának.
Vitatták még az IMF szerepét. Megállapodtunk abban, hogy az IMF szponzorálja ezeket a jövőbeni megoldásokat, de a gond nem az, hogy kevés, túl gyenge intézményünk lenne. A kérdés inkább az, hogy a pénzügyi világpiac legnagyobb szereplői tiszteletben tartják-e ezeket az intézményeket, mivel a múltban ez nem így történt. Ez mindenesetre alapvető vita, és a G20 is foglalkozni fog vele, tudniillik az IMF, a Világbank és az OECD fokozott szerepvállalásával a nemzetközi, globális pénzügyi intézményi rendszerben, valamint ezeknek az intézményeknek és eredményeiknek a tiszteletben tartásával.
Úgy gondolom, érdemes lenne pár szót szólni a keleti partnerségről is. Tegnap ismét találkoztam Ljuscsenko elnökkel, és üdvözlöm ezt a megállapodást és az Európai Bizottság és Ukrajna közötti megállapodás aláírását. Ez jelentős mérföldkő a helyzet stabilizálása felé. A közelmúltban Azerbajdzsánban jártam, ahol beszéltem Alijev elnökkel. Az EU-nak továbbra is egyfajta világítótoronyként kell működnie ezeknek az országoknak a számára. Nem új akadályok felállításáról van szó, hanem arról, hogy az Uniónak van egy küldetése, mégpedig a biztonság, a szabadság, a jólét és a szolidaritás birodalmának kiterjesztése. Itt nincsenek határok, és ezzel nem azt akarjuk mondani, hogy ezek az államok holnap, holnapután vagy bármikor is csatlakoznának az Unióhoz. Ha a világítótoronyban kialszik a fény, ezekben az országokban a fejlődés irányát nem mi szabjuk meg többé. Tárgyalnunk kell ezekkel az országokkal, korlátlan utazási lehetőséget kell biztosítanunk nekik, gazdasági együttműködést, cseréket az oktatási intézmények és iskolák között, és jobb kormányzást. Úgy gondolom, ez a kötelességünk, és ilyen tekintetben a keleti partnerség egyértelműen bizonyítja, hogy jó irányban haladunk. Bielan úr szavaira válaszolva úgy vélem, hogy már a 600 millió eurós összeg jóváhagyatása is nagy siker volt. Nem mindannyian értettünk egyet ebben a kérdésben, az egyezség nem volt egyhangú, de ez volt a lehető legelőnyösebb kompromisszum, amelyben mind a huszonhét tagállam meg tudott állapodni.
Végezetül a szociális hatásokról szeretnék szólni. Ehhez a háromoldalú csúcsra kell visszautalnom, és méltatnom kell mindkét szociális partner szerepvállalását. Nem beszéltünk arról, mennyi pénzt adunk az embereknek. Arról beszéltünk, hogyan készítsük fel az embereket a mostani vagy egy esetleges hasonló jövőbeni helyzetre a készségeik fejlesztésével, az oktatás ösztönzésével és a legtöbb munkahelyet teremtő kkv-k támogatásával. Jelenleg természetesen csökken a munkavégzés költsége, mert a lehető legtovább meg akarjuk tartani az embereket a foglalkoztatásban, hiszen sokkal többe kerül visszavezetni őket a munkába, mint ott tartani.
A munkaerő mobilitása. Kíváncsian várom a nemzeti parlamentekben, különösen az enyémben folytatandó vitákat arról, hogyan kívánjuk módosítani a munkaügyi jogszabályokat a munkaerő rugalmasabbá és mobilisabbá tétele érdekében. Ez ugyanis egy lehetséges megoldás akadálya. Gyors növekedést kell biztosítani a foglalkoztatásban, és gyors megoldást kell találni azoknak az embereknek a problémájára, akik önhibájukon kívül kerültek ebbe a helyzetbe.
Végül szeretnék egy észrevételt tenni az EU-USA csúcsról. Mérhetetlenül értékelem, hogy a londoni G20 és a Strasbourg-Kehl-i csúcstalálkozó után a Barack Obama vezette amerikai kormány Prágába látogat. Ennek óriási jelképes jelentősége van számunkra, és az eseményre meghívjuk az Európai Parlament elnökét is, mivel bizonyos mértékben helytelenítem, hogy az Egyesült Államok elnöke nem látogatott el az Európai Parlamentbe. Nem lesz sok idő tárgyalásokra, de véleményem szerint tudnunk kell, mit akar az Egyesült Államok, mit akarunk mi, és egyezségre kell jutnunk. Semmiképpen nem akarunk új akadályokat emelni - végül is ez az egész euro-atlanti civilizáció fő célja.
Legvégül pedig hadd reagáljak Bobošíková asszony megjegyzéseire. A cseh elnökség mindezidáig igen jól kézben tartja a helyzetet. Egyszerűen nem értek egyet azzal, hogy szervezési hibákat véthetünk, hogy esetleg nem sikerül megfelelnünk az elmúlt évek talán legnagyobb kihívást jelentő elnöksége által támasztott követelményeknek csak azért, mert szembesülnünk kellett számos olyan problémával, amelyet senki sem láthatott előre. Rugalmasságunkkal, kreativitásunkkal, reaktivitásunkkal, kompromisszum- és tettrekészségünkkel aligha érdemeltünk ki ilyen éles kritikát. A jelenlegi helyzet, amikor is a Cseh Köztársaság elveszített egy bizalmi szavazást, Dániában és Olaszországban is előfordult, sőt Franciaországban is kormányváltás volt, igaz, ott parlamenti választások eredményeképpen. Én nem látom ilyen sötéten a helyzetet, és biztosíthatom önöket, hogy a cseh elnökség ettől semmi módon nem sérül: mindannyian eleget fogunk tenni az EU programjának irányításával kapcsolatos feladatainknak.
Elnök
- Köszönöm az Európai Tanács soros elnökének felszólalását. Mindannyian azt kívánjuk önnek, hogy sikerüljön teljes mértékben eleget tennie az Európai Tanács soros elnökeként vállalt kötelezettségeinek, és hogy mindent meg tudjon tenni azért, hogy hazájában is megállapodás születhessen a Lisszaboni Szerződésről. Mindezekkel a jókívánságokkal egyben megköszönjük, hogy jelen volt körünkben ezen a délelőttön.
Timothy Kirkhope
- Elnök úr, szeretném kifejezni támogatásomat, amiért a cseh elnökség ilyen lenyűgözően kezelt néhány, Európa számára igen fontos problémát. A gazdasági és pénzügyi válságtól az energiabiztonságig és az éghajlatváltozásig terjedő témákban az elnökség állhatatosan és világosan képviselte célkitűzéseit, és segítségével Európa egyértelműen vezető szerepet tölthetett be ezekben az embert próbáló időkben.
Különösen Topolánek miniszterelnök úr tanúsított határozott vezetői magatartást, elsősorban is a protekcionizmus veszélyeire való figyelmeztetés terén. Miközben mások eljátszottak a kereskedelemre káros akadályok felállításának gondolatával, a cseh elnökség világosan és következetesen kiállt a nyílt kereskedelem mellett és elsősorban amellett, hogy létfontosságú az egységes piac fenntartása. Valamikor ebben a hónapban Topolánek úr azt mondta, hogy a protekcionizmus mindig káros, és az EU esetében nem is logikus. Tanulnunk kell a válságból, és nemet kell mondanunk az elszigetelődésre és a protekcionizmusra, viszont támogatnunk kell az együttműködést.
Nagyon is igaza volt abban, hogy figyelmeztetett bennünket az EU alapvető elvére. Ez az őszinteség éles ellentétben áll a brit miniszterelnök álnok és önös érdekeket szolgáló beszédével, amelyet ebben az ülésteremben tegnap hallhattunk. Brown úr beszéde hosszú volt és hiperbolákban gazdag, de különös módon elfelejtett említést tenni arról a kulcsfontosságú tényről, hogy az Egyesült Királyság az ő vezetésével fogja átélni minden iparosodott nemzet leghosszabb és legmélyebb recesszióját. Nem tért ki az alapvetően elhibázott pénzügyi szabályozási keretrendszer létrehozásában és működtetésében játszott saját szerepére. Nem tett említést arról az óriási adósságteherről sem, amelyet a brit lakosságra helyezett.
Európának nincs szüksége arra, hogy a brit kormány kioktassa arról, mit kell tenni a válságból való kilábalás érdekében. Európának és a nemzetközi közösségnek most gyorsan kell cselekednie, hogy helyreállítsa a pénzügyi rendszereinkbe vetett bizalmat, hogy megfelelően működő bankrendszert biztosítson, amelyben a magánszemélyek, Schulz úr, és az üzleti vállalkozások megbízhatnak, és el kell érnie, hogy a bankok újra hitelezni kezdjenek, hogy fokozódjon a bizalom. Szilárdan tartanunk kell magunkat a szabad kereskedelem és az egységes piac elvéhez, és a végsőkig bízom abban, hogy az elnökség továbbra is keményen dolgozik majd e létfontosságú célok elérése érdekében.
Poul Nyrup Rasmussen
- Elnök úr, mindössze egy héttel az Európai Tanács előtt megkértük a Tanácsot, itt az Európai Parlamentben, hogy állapodjon meg egyértelmű iránymutatásokban és konkrét intézkedésekben a foglalkoztatás megóvása és új munkalehetőségek teremtése érdekében. A mai Tanács a csend és az illúziók Tanácsa. Sajnálom, de semmiféle konkrét intézkedést nem látok. Rendben, 5 milliárd euró, de mi az? Nem több mint az Unió bruttó nemzeti össztermékének 0,04%-a. Jó dolog a szélessávba történő beruházás, de ne mondja nekem senki, hogy ennek bármiféle valódi hatása lenne a foglalkoztatás jelenlegi szabadesésének megállítására.
Nem értették meg, hogy ez a válság nagyon mély és súlyos recesszió. A vállalkozások, a munkavállalók és mi magunk is követeljük: tegyenek többet! Az IMF azt javasolta, hogy a GDP 2%-át ruházzák be idén és 2%-át jövőre. Barroso úr, Ön azt mondta, hogy minden jól megy, 3,3%-ot ruházunk be. Ezt mondta két héttel ezelőtt, de a szám mostanra már 4%-ra nőtt. Azon tűnődöm: hogy lehet ez? Nos, a számítás egyszerű. Nő a munkanélküliség: ha emelkednek az álláskeresési támogatásokkal kapcsolatos kiadások, nő a pénzügyi ösztönzés. Felteszem, hogy ha a munkanélküliek száma Európában eléri a 25 milliót, akkor büszkén kiáll ide és azt mondja majd, hogy immár a GDP 5%-át fordítjuk ösztönzőkre. Kérem, ezt nem csinálhatjuk így! Ezt önök nem csinálhatják így! Valódi beruházásokra van szükségünk.
Barroso úr, Paul Krugman azt mondta, hogy Európa kevesebb mint feleannyit nyújt tényleges ösztönzők tekintetében, mint az amerikaiak. Megkérném önt, hogy valahányszor szóba kerül a munkanélküliség, ne mondja, hogy önök többet tesznek, csak azért, mert a tagállamok több munkanélküli-ellátást fizetnek. Mondja inkább azt az embereknek, hogy elkötelezett az új gazdaságélénkítési terv mellett. Köszönöm, amit ma mondott, amikor azt kívánta, hogy a május 7-i Foglalkoztatási Tanács igazi Foglalkoztatási Tanács legyen. Az Ön oldalán állunk és támogatni fogjuk abban, hogy ez teljesüljön.
Nézzük csak Sarkozy francia elnököt, és emlékezzünk vissza rá, hogy se szeri, se száma nem volt az elnöksége alatt Franciaországban tartott rendkívüli csúcstalálkozóknak. Most pedig azt javasolják, hogy ezt a május 7-i csúcsot trojkává zsugorítsuk össze.
Ez a munkanélküliségi válság nem fog megszűnni attól, hogy nem vagyunk hajlandók többet tárgyalni. A probléma megmarad. Ezért Önhöz fordulok: van itt nekünk egy jól dokumentált gazdaságélénkítési tervünk. Tudom, hogy a Bizottság elnöke ezt tudja, és biztos vagyok abban, hogy ha egyszer együtt leülünk, többet érünk el, mint eddig. Itt az Európai Unió gazdasági, monetáris és szociális téren tett erőfeszítéseinek sorsáról van szó.
Ezért ismétlem: bizottsági elnök úr, tartsunk komoly, széles körű, jól szervezett foglalkoztatási csúcsot május 7-én. Ha ezt meg tudja tenni, mi önnel leszünk.
(Taps)
Silvana Koch-Mehrin
- (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az Európai Uniónak a jelek szerint eddig szerencséje volt a pénzügyi és gazdasági válság során, és mindezidáig a cseh elnökség is megfelelően dolgozott.
A pénzügyi és gazdasági világválság mértéke és mélyen fekvő okai bizonyítják, hogy a pénzügyi piacok globális makrogazdasági irányítását és az arra irányadó jogszabályi kereteket felül kell vizsgálni úgy nemzeti szinten, mint az Unióban és világszerte. A felügyeletről szóló jogszabályokat módosítani, a válságkezeléssel kapcsolatos óvintézkedéseket pedig fokozni kell. A pénzügyi ágazatra irányadó jogszabályoknak elsimítaniuk, nem pedig kiélesíteniük kellene a gazdasági ciklusokat. A több szabályozás azonban nem feltétlenül jelent jobb szabályozást - amire szükségünk volna, az a megfelelő szabályozás.
A nemzetközi pénzügyi piacokat érintő drámai válság és az azáltal okozott egyensúly-eltolódások veszélyt jelentenek a liberális gazdasági rendre nézve. A kormányzatok hibás gazdaságpolitikai és monetáris politikai döntései és nem megfelelő pénzügyi felügyelete, valamint több bank nyilvánvaló összeomlása a pénzügyi rendszer reformját, nem pedig új gazdasági rendszer létrehozását teszik szükségessé. Az Európai Központi Bank függetlensége és az a mód, ahogyan a monetáris stabilitást megközelíti, nagyon is helyes, és bizonyította értékét.
Bebizonyosodott az is, milyen fontos az európai közös piac a jólét és a stabilitás szempontjából. A belső piac központi szerepet játszik az európai recesszió lerövidítésében és hatásainak tompításában. A tagállamoknak gyors, célzott és ideiglenes intézkedéseket kell tenniük a reálgazdaság támogatása érdekében, mert tudjuk, hogy az EU úgy teremthet jólétet, ha folytatja a belső piac fejlesztését, nem pedig úgy, ha támogatásokat osztogat.
Ezért az Európai Uniónak következetesen kell továbbdolgoznia a belső piac fejlesztésén és egy működő versenyjogi keret létrehozásán. Nyilvánvaló azonban az is, hogy a vizsgán még nem mentünk át. Az Európai Uniónak szilárdan tartania kell magát elveihez. Nem térhetünk vissza divatjamúlt gondolkodásmódokhoz, a protekcionizmushoz, a kompartmentalizáció politikájához vagy a támogatásokért folyó versenyhez. A cseh elnökség is így vélekedik, és remélem, hogy erre a jövőben is számíthatunk.
Inese Vaidere
- (LV) Hölgyeim és uraim, szeretném megköszönni a cseh elnökségnek, hogy vezetésével a Tanács jelentős előrelépést tett a tényleges problémák tudatosítása és megoldása felé. Szeretnék kiemelni néhány olyan területet, ahol még folytatnunk kell a munkát. Először is ilyen a munkahelyek teremtése és megőrzése, ahol a hangsúly nem annyira a szociális támogatással kapcsolatos kérdéseken van, mint inkább az infrastruktúrába és az üzleti szféra élénkítésébe történő beruházáson, hogy az ilyen munkahelyteremtés megvalósulhasson. Másodszor, a bankok bőkezű pénzügyi segítséget kaptak a monetáris rendszer stabilitásának helyreállítása érdekében, de a hitelezés terén nem sietnek intézkedéseket tenni. Szükség lenne úgy európai iránymutatásokra, mint a nemzeti kormányzatok proaktív intézkedéseire, hogy a bankok végre ráébredjenek feladataikra és biztosítani lehessen, hogy újra elkezdjenek hitelezni mind az üzleti vállalkozásoknak, mind a magánszemélyeknek. Harmadszor, a strukturális alapok jelentik gyakorlatilag az egyetlen olyan finanszírozási forrást a vállalkozások számára, amely lehetővé teheti az üzleti tevékenység felélénkülését, ezért egyrészt növelnünk kéne ezeknek az alapoknak a hozzáférhetőségét és tevékenységeik hatókörét, másrészt csökkentenünk a bürokratikus akadályokat és megnövelnünk a támogatások megszerzésére engedélyezett időt. Köszönöm figyelmüket!
Ian Hudghton
- Elnök úr, az Egyesült Királyság miniszterelnöke, Gordon Brown el akarja hitetni velünk, hogy hirtelen büszke lett az Európai Unió egységére, és hogy az uniós tagállamok együtt erősebbek és nagyobb biztonságban vannak. Most azt mondja, hogy a banki ágazat szabályozását szorosabbra kell vonni, megoldást kell találni az adóparadicsomok ügyében és reformálni kell az IMF-et.
Brown úrnak ezek után egy fikarcnyi szavahihetősége sem maradt. Az Egyesült Királyság gazdaságát hanyagul, katasztrofális módon irányította. Nemcsak hogy nem a világ megváltója, de egyenesen aktív szerepet játszott a válság kialakulásában. Ő is támogatta azt a puha szabályozást, amely egyik közvetlen oka a banki ágazatban felmerült problémáknak.
A hullámvölgy hatását pedig világszerte megérzik. A skót kormány, amely örökölte ezt a helyzetet, mindent megtesz, ami korlátozott hatáskörétől telik, hogy távol tartsa a legrosszabb következményeket: adókedvezményekkel könnyíti meg a vállalkozásokra háruló adóterheket, felgyorsítja az infrastruktúra-projektekbe történő beruházást és prioritásként kezeli a képzési és készségfejlesztési programokat, hogy segítsen az embereknek az elhelyezkedésben.
Skócia energiaforrásokban gazdag, és óriási potenciállal rendelkezik a megújuló energiaforrások - így a tengeri szélenergia vagy a hullám- és árapály-energia - kifejlesztése terén. A tiszta energia előállításának és elosztásának fejlesztését célzó uniós támogatás nemcsak a skót gazdaságot segíti majd, de európai társainkat is, mert hozzájárul az energiabiztonsághoz és az éghajlatváltozás hatásainak enyhítéséhez. Nagyon remélem, hogy Skócia az Európai Unió rendes, független tagállamaként hamarosan még aktívabb és konstruktívabb szerepet játszhat majd a világban.
Gabriele Zimmer
- (DE) Elnök úr, meglep, hogy a Tanács hivatalban lévő elnöke, aki tegnap elvesztett egy bizalmi szavazást saját parlamentjében, ilyen keményen nyilatkozik a múltban elkövetett politikai hibákról. Azt mondja, hogy az Egyesült Államok útját a történelem már hiteltelenné tette. Nyilvánvalóan azt állítja, hogy válság idején nem támaszkodhatunk szociális ösztönzőkre, és nyilvánosan kijelentette, hogy nem szabad az AIG vezetőit arra kényszeríteni, hogy fizessék vissza prémiumukat. Azt is kijelentette azonban a nyilvánosság előtt, hogy a pénzügyi és gazdasági válsággal kapcsolatos felelősség az Egyesült Államok múltbeli fellépéseire korlátozódik, és hogy neki nem szükséges önkritikát gyakorolnia és feltennie azt a kérdést, hogy magának az EU-nak a kommercializációra, versenynyomásra és féktelen globalizációra támaszkodó stratégiája is hozzájárult-e a válsághoz.
Véleményem szerint ez világosan kiderül a csúcs következtetéseinek vonatkozó szakaszaiból, amelyek kijelentik, hogy a jelenlegi válság során a megújult lisszaboni stratégia, beleértve a jelenlegi integrált iránymutatást, marad a növekedés és a munkahelyteremtés elősegítését célzó hatékony keretrendszer. A referenciadokumentumok azonban igen világosan kimondják, hogy természetesen lennie kell kapcsolatnak a fenntartható államháztartásra vonatkozó megközelítéssel, ezen belül pedig a folyamatos nyugdíjreformokkal. Ez meglep engem. Ezek szerint kimutatták, hogy a folytonos nyugdíjreformok a nyugdíjrendszer folyamatos privatizációjához kapcsolódnak, amely során egyre nő a tőkével fedezett nyugdíjellátás aránya.
Ez pedig továbberősíti a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság két határozott okát, nevezetesen a pénzpiacoktól való függőséget (annak ellenére, hogy a válságot a pénzügyi piacok zavarai okozták), és különösen a szociális megosztottság további kiélesedését. Márpedig ehhez a szociális megosztottsághoz, a jövedelemmegoszlás szerinti megosztottsághoz éppen a likvid tőke robbanása vezetett. A kiigazításoknak éppen ezt kellene célozniuk. Ezért nem értem, hogy a Bizottság és a Tanács a csúcsértekezletek során miért nem fogadta el a vonatkozó kiigazításokat.
Ha a lisszaboni stratégiáról beszélünk, meg kell említenünk a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó szakpolitikáról (2005-2010) szóló bizottsági fehér könyvet is, amelynek alapvető elgondolása az európai pénzügyi szolgáltatási piac pénzügyi szolgáltatások világpiacába való integrációja, valamint a Nizzai és a Lisszaboni Szerződés vonatkozó cikkei, amelyek egyfelől megtiltanak a tőke szabad áramlásával kapcsolatos minden korlátozást, másfelől korlátozás nélküli pénzügyi szolgáltatások bevezetésére késztetik a pénzügyi intézményeket. Ez élesen ellentmond a válságot okozó tényezők ellen folytatott bármiféle küzdelemnek.
Johannes Blokland
- (NL) Elnök úr, a lisszaboni stratégiával biztosítjuk, hogy Európa gazdasági értelemben továbbra is versenyben maradhasson a világ többi részével. Ez nyilvánvalóan csak akkor lehetséges, ha mindenki valóban részt vesz a folyamatban, és ha jó életkörülményeket biztosítunk, éspedig a fejlődő országokban is.
A múlt héten az EU-csúcson elért megállapodás nem elég erős ahhoz, hogy elő tudja segíteni egy új, fenntartható irányultságú gazdaság létrejöttét. A gazdasági válság, az éghajlati válság és az energiaválság új megközelítést tesz szükségessé, ahhoz pedig szükség van bizonyos beruházásra. Az Európai Uniónak e folyamat élére kell állnia. Arra számítottunk, hogy egyezség születik a bali és poznańi éghajlati megállapodások finanszírozásáról. Aggasztó, hogy a környezetvédelmi és pénzügyminiszterek közötti hosszúra nyúlt tárgyalások után az EU-csúcstalálkozón nem jutottak ilyen megállapodásra. Hol van az EU vezető szerepe, ha kézzelfogható finanszírozásról van szó? A fejlődő országok éghajlatváltozás elleni terveinek a partvonalon túlra történő kirúgása komolyan aláássa az éghajlattal kapcsolatos megállapodásokat. Nem ilyen jellegű vezető szerepre van szükség a Koppenhágára való felkészülés időszakában.
Andreas Mölzer
- (DE) Elnök úr, a nagy európai látomás miatt Brüsszel sajnos vakká és süketté vált az Unióban bekövetkezett számos nemkívánatos fejleménnyel szemben. Ahogy a válság kibontakozik, a polgárok megfizetik ennek az árát: az elmúlt évek neoliberális tévelygéseinek az árát, vagy a keleti bővítés finoman szólva sem alapos előkészületeiét, amelyek miatt most a jelek szerint elzálogosodtak. Törökország csatlakozása - ami nyilvánvalóan kész tény - sem fogja meghozni a szükséges energiabiztonságot; ellenkezőleg, csak politikai instabilitást, iszlamizmust és több milliárdos költségvetési tételt jelent majd az Uniónak.
A G20 küszöbön álló pénzügyi csúcstalálkozója előtt az EU-nak emancipálódnia kell abból a jobbágyszerepből, amelyet eddig az amerikai politika mellett betöltött, és szigorú szabályokat és ellenőrző intézkedéseket kell bevezetnie. A jelenlegi pénzügyi dilemma alapkövét az tette le, hogy Washington hosszú időn át nem volt hajlandó semmiféle formában szabályozni az igen robbanásveszélyes pénzügyi papírokat.
A válság alatt takarékoskodni kell. Kellő tér áll rendelkezésre a megtakarításhoz, például az uniós hivatalok nyakló nélküli terjeszkedése terén. A válságfinanszírozás növelése csak egyike az első lépéseknek; ennél sokkal több tervre van szükségünk arra az esetre, ha egy-egy ország csődbe megy, és koncepciót kell kidolgoznunk azoknak a széles körű szociális problémáknak a kezelésére is, amelyek olyan biztosan be fognak köszönteni, mint az imádság végén az ámen.
Werner Langen
- (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, szeretnék gratulálni a cseh elnökségnek. Jelentős belügyi problémái ellenére sikerrel előbbre vitte az európai napirendet ebben az évtizedek óta példátlanul mély gazdasági és pénzügyi válságban. A gratuláció mellé azt kérem, hogy a cseh elnökség egészen a megbízatása végéig olyan jól és célzottan járjon el, mint eddig.
Amikor a szocialista képviselőcsoport elnökét hallgatom, úgy érzem, mintha egy másik bolygón lennék. Magasztalja Brown urat, aki mielőtt miniszterelnök lett, pénzügyminiszter volt, azaz felelős volt az Európai Unió és az Egyesült Királyság pénzügyi politikájáért és keretfeltételeiért. Számos alkalommal elhangzott már itt, hogy csak akkor tudjuk bevezetni a szükséges szabályozási intézkedéseket, ha az Egyesült Királyság változtat hozzáállásán. Hogyan lehet ma megmentőnknek kikiáltani olyasvalakit, aki egy évtizeden át megakadályozta ezt? Nem értem.
A cseh miniszterelnöknek a pénzkínálat növelésével kapcsolatos amerikai politikára vonatkozó kritikája minden szempontból jogos. Nem lehet éppen ugyanazokkal az eszközökkel megoldani a problémát, amelyek a válságot okozták, nevezetesen a pénzkínálat szélsőséges növelésével és túl sok hitel igénybevételével. Éppen a hitelre való támaszkodás a probléma.
Ezért a legelső prioritás a pénzügyi piacon uralkodó válság kézbevétele, a globális egyensúlyhiány rendezése, az éghajlatvédelemmel és a szegénység elleni harccal kapcsolatos feladatok előttünk történő együttes megvitatása, és új, szociális piacgazdaságon alapuló morál meghonosítása a világban. Ha mindezt meg tudjuk valósítani ebben a válsághelyzetben, akkor a cseh elnökség teljes egészében megfelelt a várakozásoknak, tekintet nélkül arra, mi történik a Lisszaboni Szerződéssel, vagy a Cseh Köztársaságban fennálló belpolitikai helyzetre.
Libor Rouček
- (CS) Hölgyeim és uraim, az Európai Tanács hivatalban lévő elnöke, Mirek Topolánek ma a társadalmi demokrácia elleni támadással indította beszédét az Európai Parlamentben. Szeretném megjegyezni, hogy ez igen jellemző erre a kormányra. Ahelyett, hogy megegyezésre, együttműködésre és kompromisszumra törekednének az EU kormányzása során, Topolánek miniszterelnök úr eddig is mindig a vitát és a konfliktust kereste, és ezután is ezt fogja tenni. Ez a tulajdonsága és ez az együttműködésre való képtelensége volt kormánya összeomlásának valódi oka is. Szeretném emlékeztetni önöket, hogy nem az ellenzék mozdította el a kormányt, hanem a kormány saját pártjának és koalíciós partnerének, a Zöld Pártnak a parlamenti képviselői.
Most azonban nem a cseh belpolitikáról szeretnék beszélni. Mindössze emlékeztetni szeretném a Cseh Köztársaságot mint a soros elnökséget betöltő országot az Unióval és annak polgáraival szemben meglévő kötelességeire. Számos feladat áll előttünk. Természetesen beszéltünk már a gazdasági és pénzügyi válságról. Prágában európai-amerikai csúcstalálkozót szerveznek. Ideális történelmi lehetőségünk nyílik arra, hogy egyesült államokbeli partnereinkkel együttműködhessünk a mai globalizált világ minden kérdésében, a gazdaságtól és a környezetvédelemtől a közel-keleti és afganisztáni konfliktusok megoldásáig, és a többi.
Végezetül szeretnék még egyszer hozzászólni a Lisszaboni Szerződés kérdéséhez. A cseh szociáldemokraták mindig is támogatták az európai alkotmányt és a Lisszaboni Szerződés ratifikációját. Ez így volt a cseh parlamentben és így lesz a cseh szenátusban is, amint a szavazás lezajlik. Szilárdan hiszek abban, hogy bármilyen pozíciót is foglal majd el, a Polgári Demokrata Párt továbbra is ugyanolyan konstruktív és Európa-párti lesz, mint eddig, és támogatni fogja ezt a dokumentumot.
Margarita Starkevičiūt
- (LT) Valahányszor megvitatjuk az állam- és kormányfők újabb és újabb csúcstalálkozóit, amelyek célja a gazdasági problémák megoldása, rá kell döbbennünk, hogy az elért eredmények jók, ugyanakkor sajnos le vagyunk maradva a fejlemények mögött, és nem világos e döntések végrehajtási mechanizmusa.
Mit kell tennünk e problémák elkerülése érdekében?
Először is az országoknak értékelniük kell az integráció saját nemzeti gazdaságpolitikájukra gyakorolt hatását. Jelenleg a döntéseket gyakran a történelem alapján hozzák, aszerint, hogyan viselkedtünk a múltbeli válsághelyzetekben. Sajnos azonban - mivel egy közös piaccal rendelkező integrált Európai Unióban élünk - ezek a határozatok gyakran nem váltanak ki olyan hatást, mint egykor.
Másodszor, létre kell hozni valamiféle ideiglenes intézményi keretrendszert a határozat-végrehajtási mechanizmus céljára. Várjunk, amíg ratifikálják a Lisszaboni Szerződést? Az emberek élete nem áll meg, a döntéseket ma kell meghoznunk. Nyilvánvaló, hogy fokozott koordinációra van szükség az euróövezetbe tartozó és azon kívüli tagállamok között. Hogyan lehet ezt elérni? Úgy gondolom, hogy a szorosabb együttműködés mechanizmusát az úgynevezett árfolyam-mechanizmusra, magyarán szólva az ERM II-re kellene alapozni. Ezáltal közelebb lehetne hozni egymáshoz a két Európát, az újat és a régit, és konszenzusra lehetne jutni.
Mirosław Mariusz Piotrowski
- (PL) Elnök úr, a közelmúltbeli európai csúcson számos téma került az asztalra. Ezek között volt a keleti partnerség kérdése és az alternatív gázellátási útvonalak kérdése is. Pillanatnyilag úgy határoztak, hogy kis összegeket különítenek el ezekre a célkitűzésekre, de kétségtelenül jó irányba indultak el. Európa rendkívüli gazdasági válsággal szembesül, amelyből hatékony kivezető utat kell keresnie. Mindamellett nem térhetünk el vezérelvünktől, a szolidaritástól. Különösen érzékenyen kell reagálnunk az új tagállamok problémáira.
Noha a csúcstalálkozón szó esett az éghajlatváltozással kapcsolatos kérdésekről is, a gyakorlatban látható, hogy a minket sújtó válság mellett ez a rendkívül drága áltudományos projekt elveszíti jelentőségét. Az e célra szánt pénzügyi eszközöket a válság hatásai elleni hatékony, közös küzdelemre kell fordítani. A Cseh Köztársaságban fennálló belpolitikai helyzetnek pedig mindehhez semmi módon nem lehet köze.
Rebecca Harms
- (DE) Elnök úr, nagyon örültem, hogy ma itt láttam Vondra urat a plenáris ülésen, és annak, hogy az elnökség jelezte, hogy folytatja a munkát. Véleményem szerint nem tennénk jó szolgálatot Európának, különösen ezekben a válság sújtotta időkben, ha nem tartanánk mind össze és nem segítenénk a cseh elnökség működését. A Cseh Köztársaság felől érkező hírek szerint a kormány még hivatalban marad és folytatja a kormányzást, mivel a tegnap összegyűlt többség nem elég egy új kormány létrehozásához. Úgy gondolom, hogy a válság során ez a fajta stabilitás - ami alatt a cseh elnökséggel való szolidaritást értem - elengedhetetlen. Felszólítok továbbá egyes nyugat-európaiakat, így például a franciákat, hogy fékezzék a kelettel szembeni rosszmájúságukat, hiszen az európai válság végeredményben a franciaországi népszavazással kezdődött el.
Szeretném azt látni, hogy bátrabban állunk az éghajlatváltozással kapcsolatos kérdésekhez, mert igenis szükség van ezeknek a kezelésére. Muszáj, hogy merjünk csinálni valami újat, ha ki akarunk lábalni ebből a válságból. Igen tisztelt barátomnak igaza van, hitelből élünk. Ugyanúgy hitelből élünk azonban a környezet és az éghajlat terén is. A végletekig elpazaroltuk a forrásokat. Nem vagyunk képesek fenntartható módon irányítani a gazdaságot. Az ENSZ, Ban Ki-moon, a Világbank, mindenki azt magyarázza nekünk, hogy ami most Kínában vagy Dél-Koreában történik, azaz hogy a rövid távú nemzeti gazdasági program több mint felét az éghajlatvédelemre és a fenntartható fejlődésre fordítják, nagyon is helyes, és éppen ez a jövő útja. Az Európai Tanács ehhez sajnos pillanatnyilag nem volt elég bátor. És sajnos nem gondolom, hogy ezért kizárólag a cseh elnökség volna felelős.
Elnök
- Köszönöm, Harms asszony. Bizonyára igaza van. Mindannyian bűnösök vagyunk - egyesek inkább, mint mások.
Mary Lou McDonald
- Elnök úr, e gazdasági válság közepette, amely kialakulásáért és lefolyásáért úgy a tagállami, mint az uniós szintű elhibázott politika felelős, a munkahelyek védelmének és a munkahelyteremtésnek abszolút prioritást kell élveznie. A foglalkoztatási válságnak véget kell vetni. Ehhez pedig proaktív fellépésekre lesz szükség a tagállamok kormányzatai részéről.
A szabad piaccal kapcsolatos teológiai meggyőződések nem állhatnak a munkavállalók megsegítésének útjába. A pénzügyi piacok puha szabályozása mindig is a rabláshoz és korrupcióhoz vezető utat jelentette. A makacs deregulációnak és a közszolgáltatások privatizációjának mindig sírás lesz a vége.
Őszinte-e tehát az a közös refrén, hogy le kell vonnunk a gazdasági válság tanulságait? Ez a kérdés. Ha őszinte, akkor már vitán felül áll, hogy alapjaiban kell megváltoztatni az uniós politikát, ezen belül pedig az uniós szerződéseket is, és erről az EU Tanácsának tárgyalnia kellene. A Lisszaboni Szerződés már lejárt lemez. A kudarcos politikák chartája. Az új időkhöz új szerződésre van szükség.
Paul Marie Coûteaux
- (FR) Elnök úr, az utolsó Tanács elnökségi következtetései igen mulatságos olvasmány. A vesztes hadseregek győzelmi jelentéseihez hasonlít. Ugyanolyan patetikus, mint ezek a nyilatkozatok általában, olyannyira, hogy szintén ismételten kijelenti, hogy a válság elmúltával az EU majd erősebb gazdaságot épít fel a jövő számára, vagy hogy megerősíti a teljes mértékben kisiklott lisszaboni stratégiát.
Ebből következik, hogy mivel újra bezárkóznak az üvegtornyaikba, az eurokraták, az eurofilek és az egyéb ultra-európaiak már nem képesek felnőni a feladathoz. Mindenki pontosan tudja, hogy az euróövezetben köszöntött be legelőször a recesszió, miután nyolc éven át a világ legalacsonyabb növekedését produkálta. Emellett az euróövezetnek adódtak a legnagyobb nehézségei a versenyképesség és a foglalkoztatási helyzet terén is. Mindenekfelett pedig - miután az általános tendencia az volt, hogy a nemzeteket megfosztotta természetes védekező mechanizmusaiktól - az euróövezet volt a legkevésbé képes reagálni ezekre a problémákra.
A valóságban a válság egyetlen előnyös oldala az, hogy felébreszti az ígért pénzügyi támogatásokkal és nemzetellenes propagandával elkábított népeket. Csakis a tagállamok rendelkeznek a bárminemű széles hatókörű fellépéshez szükséges legitim eszközökkel, és ahhoz, hogy cselekedni tudjanak, le kell vetniük az EU és az euró béklyóját. A francia nép számára legalábbis egyre nyilvánvalóbb, hogy Franciaország nélkül nem lesz biztonság, francia politika nélkül nem lesz Franciaország, nemzeti és népi szuverenitás nélkül pedig nem lesz francia politika.
Roberto Fiore
- (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, úgy tűnik számomra, hogy e vita középpontjában változatlanul tartja magát az a dogma, hogy a bankoknak központi szerepet kell játszaniuk a gazdaságban, és hogy a globalizációs folyamatnak is a gazdasági jövőnk alapvető részét kell képeznie.
Ez a dogma teljesen téves. Vissza kell térnünk társadalmunk hagyományos gazdasági látásmódjához, amely a társadalmi igazságosságon és a valódi termelésen nyugszik. Mivel mindannyian eszünk, öltözködünk és éjjel alszunk, tevékenységünket és erőfeszítéseinket a mezőgazdaság fejlesztésére, házak építésére és a feldolgozó- és kézművesiparra kellene összpontosítanunk.
Ilyen megújult szemléletmód híján mindig újabb és újabb válságokba kerülünk majd, ahol továbbra is a bankok uzsorája irányítja az embereket, és az igazságtalanság uralja az életünket.
Jana Hybášková
- (CS) Elnök úr, azt sem tudom, kihez szólok most, mivel a cseh elnökség meg sem próbál részt venni az ülésen. Gratulálok a csúcstalálkozó eredményeihez. Az IMF-források növelése, a válságalap megduplázása, a keleti partnerség, a stratégiai infrastruktúra fejlesztése és a Nabucco támogatása mind-mind hozzájárul a cseh elnökség "három E”-jének teljesítéséhez. Kár, hogy a koppenhágai előkészületek késnek, és a cseh elnökség nem használta fel az energia- és éghajlatügyi csomaggal kapcsolatos munkánkat.
Ezzel azonban ma nem foglalkozunk. Az önök elnöksége - csakúgy mint kormányuk - kétnormás politikát folytat. Míg Európában együttérző európaiakként és nagy integrátorokként tetszelegnek, otthon arról beszélnek, hogyan győzik majd le őket mind, és a Lisszaboni Szerződést is úgy emlegetik, mintha nem lenne több valamiféle papírfecninél. Saját kormányukat sem sikerült integrálniuk. Václav Klaus elnökké választása is a kétnormás politika része. Csehek és morvák millióinak érdeke, hogy megerősítsük Nyugat-Európához való kötődésünket, amely segítségével a legrosszabb válságokat is legyőzhetjük. Ezt a célt nem érhetjük el a Lisszaboni Szerződés ratifikálása nélkül. A Szerződést most komoly veszély fenyegeti, és ez részben az Ön felelőssége. Ha bármilyen formában tovább kormányoz, egyértelműen ki kell állnia a ratifikáció mellett. Vannak a társadalmi és politikai elitnek olyan tagjai a Cseh Köztársaságban, akik akarják a ratifikációt, és akik készek támogatni bárkit, aki keresztülviszi azt. Az én pártom, az Európai Demokrata Párt is minden tőle telhetőt meg fog tenni a ratifikáció érdekében.
A másik súlyos mulasztás az euró. Részt vehetnek a G20-csúcson és ott képviselhetik Európát. Európa számára fontos, hogy megvédje szabályozási intézkedéseit az Egyesült Államokkal szemben, ne alkudjon meg a szertelen ösztönző csomagok politikájával, amely hiperinflációhoz vezethet. Fontos, hogy létezzen egy európai értékpapír-bizottság, és hogy fenntartsák a stabilitási paktumot. Mindez azonban ránk, a saját hazánkra is érvényes, és az Önök pártja volt az, amely sok éven át kívül tartotta hazánkat az euróövezeten.
Topolánek úr, a javasolt intézkedések kitűnőek. Pillanatnyilag ezek csak javaslatok. Ahogy Merkel asszony mondta, a megvalósítás az, ami számít. Politikai akaratra és egységre van szükség ahhoz, hogy mindez valósággá válhasson. Önök bizalmi válságról beszéltek. Itt is ez a helyzet. Vigye keresztül a Lisszaboni Szerződést, változtassa meg az euróval kapcsolatos pozícióját, és tegye lehetővé a strukturális források gyors lehívását. Máskülönben nem tudom, hogyan tudja majd képviselni a csehek és morvák azon 60-70%-át, akik nem egyenlőtlen feltételek mellett akarnak üzletet kötni Európával, hanem normálisan szeretnének élni Európában.
Jan Andersson
- (SV) Elnök úr, van egy téma, amely sok európai polgárt érint napjainkban. A munkanélküliség növekedéséről és a szociális olló emiatti továbbnyílásáról van szó. Az emberek bizonyára nagyon csalódottak az utóbbi csúcs eredményei miatt. Egyáltalán semmiféle stratégiát nem dolgoztak ki ezen a csúcson a fokozódó munkanélküliséget illetően. Azt mondják, már megtették, amit meg kellett. Azt is mondják, hogy a csúcstalálkozó, amelyet május elején rendeztek volna, nem is lesz igazi csúcs, csupán egy háromoldalú találkozó. Ez egyértelmű üzenet a polgároknak, hogy az EU vezetői nem tekintik prioritásnak a foglalkoztatást és a munkanélküliség elleni küzdelmet.
Az Európai Parlament sem foglalkozik a kérdéssel - mindössze egyetlen hónappal az európai parlamenti választások előtt. Barroso úr ma vitára szólított fel bennünket, de a Tanács következtetései meg sem említik az Európai Parlamentet.
Szeretnék még röviden szólni az automatikus stabilizátorokról. A mai vitában szó esett a GM-ről, az Egyesült Államokról és Svédországról. Igaz, hogy nekünk Svédországban jobb társadalombiztosítási rendszerünk van, de a támogatások aránya visszaesett a régi 80%-ról. Az állásukat elvesztő autóipari munkavállalók jelenleg a fizetésük 50-60%-ának megfelelő kifizetésben fognak részesülni. Látható, hogy már ez sem olyan csodás, mint valaha.
Végül pedig szeretnék pár szót szólni a mobilitásról. A mobilitás fontos az Unióban, akárcsak a protekcionizmus elleni küzdelem. A Bizottságnak és a Tanácsnak azonban felelősséget kell vállalnia azért és biztosítania kell azt, hogy az EU egész területén ugyanazért a munkáért ugyanolyan fizetés járjon. Akkor majd tehetünk lépéseket a fokozott mobilitás ösztönzése érdekében és a protekcionizmus ellen.
Sophia in 't Veld
- (NL) Elnök úr, sok mindent elmondtak már arról, valójában mennyi pénz elkülönítésére van szükség a gazdasági válság megoldásához. Órákon át vitázhatnánk erről. Úgy gondolom azonban, hogy a jövő nemzedékeire is tekintettel kell lenni, és nem szabad rájuk hagyni minden probléma kibogozását. Emellett talán még fontosabb, mire költjük azt a pénzt. Aggaszt, amikor azzal a reflexszerű reakcióval szembesülök, hogy kidobnak egy csomó pénzt a régi iparágakra és technológiákra, így próbálva meg talpra állítani a gyengélkedő ágazatokat.
Megdöbbentő az is, hogy a Tanács következtetéseiben a gazdasági válságról és az energiáról, fenntarthatóságról szóló szakaszok két elkülönített témaként kezelik ezeket a kérdéseket, holott megérett rá az idő, hogy összekössük azokat. Nem szeretnék olyan pesszimista lenni, mint Turmes úr volt az imént, de már valóban legfőbb ideje az új technológiákba és tudásba történő beruházásnak. Tűrhetetlen, hogy milliárdokat pumpálnak az autóiparba, amit aztán az oktatáson kell megspórolni. Egyértelmű, hogy ez így nincs jól.
Egy másik kérdés a kelet-európai és a közös valután kívüli országok számára elérhető megoldások témája. Ezeket az országokat bizonyos fokig cserben hagyjuk az említett 50 milliárd eurós összeggel. Nem tudom, a Tanács és a Bizottság mérlegeli-e az euróövezeten kívüli országok gyorsított eljárással történő csatlakozásának lehetőségét, hiszen ezen államok stabilitása és erőssége egész Európa érdeke.
Végezetül nagyon aggaszt a nacionalista nyelvezet használata és az a tendencia, hogy minden nemzeti vezető az elsősorban a saját országának kedvező megoldások felé hajlik. Mindannyiunknak nagyon komolyan kell vennünk a szélsőjobb emelkedését, és biztosítanunk kell, hogy ezt a kérdést még a választások előtt kezelni tudjuk.
Seán Ó Neachtain
- (GA) Elnök úr, szeretném támogatásomról és elismerésemről biztosítani az európai vezetők múlt héten összegyűlt csoportját.
Ami Írországot illeti, immár teljesen világos, hogy támogatást szeretnénk kapni az Európai Uniótól. Gazdaságunk valaha erős volt, de meggyengült, akárcsak jelenleg a világ többi gazdasága. Nyilvánvaló számunkra, hogy csak együttműködve emelkedhetünk ki ebből a válságból, és hogy a jelenleg Európa előtt álló legnagyobb kihívás az együttműködés és a meglévő gazdasági egységünk megerősítése, hogy kölcsönösen támogathassuk egymást, ahelyett, hogy gyengítenénk az Uniót, amint azt egyesek javasolják. Nyilvánvaló az is, hogy a Lisszaboni Szerződésben lefektetett alapvető szabályokra most nagyobb szükség van, mint valaha. Ahogy egy régi ír közmondás tartja: "egységben az erő”.
Jean-Luc Dehaene
- (NL) Elnök úr, minden európai csúcstalálkozó után panaszkodnunk kell, hogy az európai dimenzió nem érvényesül elég erősen a döntéshozatali folyamat során. Én is arra számítottam, hogy a válság megközelítése valódibb európai dimenzióval fog rendelkezni. Emellett igaz azonban a mostani időkben, hogy fontosabb a döntéseink megvalósítása, mint az, ha folyamatosan további terveken lovagolunk, miközben azt is elfelejtjük végrehajtani, amiről már határoztunk. Ezért azt gondolom, hogy nekünk a Parlamentben, a Tanáccsal és a Bizottsággal együtt, most a már meghozott döntéseink végrehajtását kell prioritásnak tekintenünk. E tekintetben teljes mértékben támogatom a Bizottság megközelítését.
Meg kell mutatnunk azt is, hogy egységesek vagyunk a válság globális megközelítése tekintetében, és remélem, hogy Európa mind Koppenhágában, mind a G20-csúcson hatékonyan, egy hangon tud majd megszólalni. Ahhoz azonban, hogy ez így történjen, gondoskodnunk kell arról, hogy belsőleg ne akadályozzuk saját eredményeinket, hogy a belső piac valóban belső piac maradjon, belső protekcionizmus nélkül, és igyekezzünk megerősíteni a közös valutát. Le kell vonnunk a tanulságokat és növelnünk kell az Európai Központi Bank finanszírozását, valamint arra is kell forrást biztosítanunk, hogy valóban képesek legyünk európai dimenzióban cselekedni. Biztosítanunk kell, hogy a bővítés valóban megtörténjen, és szolidaritást kell vállalnunk az új tagállamokkal ezekben a nehéz időkben. Ez az Európai Unió létezésének értelme. A kevésbé fejlett országokkal való szolidaritásnak is részét kell képeznie az Európai Unió globális megközelítésének.
Végezetül hadd ejtsek még egy szót a Lisszaboni Szerződésről. Nekünk, a Parlamentnek, világosan állást kell foglalnunk. Biztosan kell tudnunk, mi fog történni közvetlenül az európai választások után. Ehhez azonban az kell, hogy a Parlament valóban egységes álláspontot foglaljon el, és ezért nem értem igazán az elnökség azon nézetét, hogy nincs szükség arra, hogy a Házban megvitassuk az állásfoglalásokról szóló jelentéseket. Sürgetem, hogy vizsgáljuk felül ezt a nézetet, hogy képesek legyünk a Ház által kialakított álláspont alapján tárgyalni a Tanáccsal.
Riitta Myller
- (FI) Elnök úr, Európában úgy növelhetjük legjobban az energiabiztonságot, ha javítjuk az energiahatékonyságot és a megújuló energiaforrások kihasználását. Minden tagállamnak be kell ruháznia ezekbe a területekbe, mégpedig azonnal, máskülönben nem fogjuk elérni a saját éghajlat-kezelési csomagunkban előírt célokat.
Az ilyen beruházás ráadásul különösen megfelel a mostani időknek. Amikor az energiahatékonyságba és a megújuló energiába ruházunk be, amint itt már több ízben is elhangzott, új és fenntartható munkahelyeket teremtünk, amellett lefektetjük egy alacsony széndioxid-kibocsátású gazdaság alapjait.
Most már valódi cselekvésre van szükségünk. Sajnos a csúcstalálkozónak nem sikerült erről meggyőznie az embereket. Mindent egybevetve, a mostani gazdasági válságra választott minden gyógymód céljának a kritikus pontot elérő globális felmelegedés megelőzésének kellene lennie. A G20-országok találkozójának is erre az eredményre kell jutnia. Ha Európa egyhangúlag lép fel, az Amerikai Egyesült Államok is magáévá fogja tenni ezt a célkitűzést.
Olle Schmidt
- (SV) Elnök úr, már majdnem húsz éve, hogy a berlini fal leomlott. A jelenlegi nehéz gazdasági helyzetben ismét láthattuk, hogy új fal épül Európán keresztül: ezúttal egy gazdasági fal. Nem szabad engedni, hogy ez megtörténjen!
Noha további forrásokat fordítottak a nehéz helyzetben lévő országok megsegítésére, az EU vezetői nem egyformán elkötelezettek ezen a téren. Aggasztó, hogy a Renault Szlovéniából Franciaországba teszi át a termelést. Nem szabad megengednünk, hogy a protekcionizmus szelleme ismét pusztítást végezzen. Nagyon nagy árat fizetünk azért, ha még egyszer nem sikerül együtt tartani Európát. A történelem megbünteti azokat, akik nem tesznek eleget kötelességüknek. Ezért jó volt azt hallani, hogy tegnap Gordon Brown egyértelműen így nyilatkozott: "Nem hagyjuk cserben Európát”! Ugyanennek Sarkozy elnökre is igaznak kellene lennie.
Jó okunk van arra, hogy üdvözöljük a de Larosière-csoport javaslatát. Olyan kiegyensúlyozott javaslatról van szó, amely segítségével az EU elkerülheti a túlszabályozást, de jelentősen megnő a pénzügyi piacok ellenőrzésének szintje. Az Európai Központi Bank még fontosabb szerepet játszik majd. A tagállami felügyeleti hatóságok is jobb lehetőséget kapnak saját maguk koordinálására és az információcserére. A politikának még válság idején is megfelelőnek kell lennie. A nehéz időkre válaszul nem szabad olyan szabályozásokat létrehoznunk, amelyek többet ártanak, mint használnak.
Charles Tannock
- Elnök úr, őszintén üdvözlöm a Tanács keleti partnerséggel kapcsolatos nyilatkozatát. Az európai szomszédságpolitika keleti dimenziójával foglalkozó előadóként támogatom a hat keleti országgal való kapcsolatok szorosabbra vonását. A keleti partnerség támogatására szánt 600 millió euróval kapcsolatos bejelentés remek hír, és támogatom a javasolt Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszközt is, amely célja az EU energiabiztonságának jobb olaj- és gáztárolók felépítése és új vezetékek építése általi javításának finanszírozása.
A Tanács helyesen támogatja az EURONEST parlamenti közgyűlés nemrég kidolgozott tervét is, amely elősegíti majd a befagyott konfliktusok - például a nagorno-karabaki és a transznisztriai vita - rendezését. A keleti partnerséget azonban nem szabad arra felhasználni, hogy hátráltassuk egyes olyan országok - nevezetesen Ukrajna és Moldova - uniós tagsággal kapcsolatos ambícióit, amelyek nyilvánvalóan joggal pályázhatnak erre a státuszra.
A Tanács helyes döntést hozott akkor is, amikor megkétszerezte, azaz 25 milliárd euróról 50 milliárd euróra növelte a pénzügyi nehézségekkel küzdő, euróövezeten kívüli kelet-európai országoknak nyújtott támogatáscsomagot. Ez az intézkedés hozzájárul az olyan országok stabilizálásához, mint Magyarország vagy Lettország. Nem szabad azonban elfeledkeznünk Ukrajnáról sem, amelyet szintén súlyos pénzügyi válság sújt. Az ukrán bankok összeomlásának hatása katasztrofális módon átterjedhet más kelet-európai országokra, sőt Olaszországra és Ausztriára is, amelyek bankjai leginkább ki vannak téve az ukrán piacnak.
Végül - noha teljes mértékben elfogadom Törökország és Oroszország azon jogát, hogy megfigyelőként működjenek közre az EURONEST-ben - egyik országnak sem szabad ezt a pozíciót saját külpolitikai céljaira felhasználnia. Az EURONEST tagjai szuverén államok, amelyek jogosultak maguk dönteni saját euro-atlanti törekvéseikről. Abszurd Szergej Lavrov orosz külügyminiszter azon feltételezése, hogy a keleti partnerséget az EU befolyási övezetének külföldi kiterjesztésére használja fel. Az ilyen kijelentések sokkal inkább a hidegháborús Machtpolitik-korszakhoz illenek, mint a modern diplomáciához. Ha itt bárki befolyási övezet kiépítésére törekszik, az éppen Oroszország, amint azt a tavaly nyáron Grúzia ellen folytatott háború, valamint egyes országok (így Ukrajna és a balti államok) Kreml általi időközönkénti politikai destabilizációja is bizonyítja.
Proinsias De Rossa
- Elnök úr, gratulálok önnek, hogy ki tudta ejteni a meglehetősen bonyolult nevemet!
A konzervatívok itt is és a tagállamokban is olyanok, mint a rossz gyerekek. Miután évekig toporzékoltak a bankok és az árnyék-bankrendszer deregulációját követelve, most már hajlandóak lennének lenyelni az erőteljes szabályozást - de csak ha úgy teszünk, mintha ez végig az ő ötletük lett volna. Mindeközben továbbra is gyerekesen követelik a munkahelyek deregulációját és a rugalmasságot, ami a gyakorlatban a védelem hiányát, a biztonság hiányát és a szociális szolgáltatások megnyirbálását jelenti. Ez, kedves barátaim, nem más, mint a kezelhetetlen erdőtűz ventilátorral való oltása.
Topolánek soros elnök úr Svédországot választotta ki az Amerikával való összehasonlítás céljára. Miért nem a Cseh Köztársaságot? Miért nem Írországot? Egyszerű: mert az ír kormányzat éppen most belezi ki az egészségügyi szolgáltatásokat, az oktatást, a gyermekellátást és a képzést. Emiatt Írországban egyre nő a bizonytalanságérzet, nő a munkanélküliség - noha a cél az lenne, hogy az embereket megtartsák a foglalkoztatásban -, és eközben nem történik semmi a kisvállalkozások túlélésének segítése érdekében. Hiszem, hogy Írországban kormányváltásra, az Európai Tanácsban pedig a hozzáállás megváltoztatására van szükség. Vehessen részt minden tagállam a május 7-i foglalkoztatási csúcstalálkozón!
Marco Cappato
- (IT) Elnök úr, hölgyeim és uram, a sors iróniája, hogy a vitának ezt a szakaszát a Tanács hivatalban lévő elnöke nélkül kell lefolytatnunk, akinek itt kellene lennie körünkben; Topolánek úr azonban nincs itt. Tegnap viszont a G20-csúcs fényében vitát folytattunk Európa stratégiájáról és jövőjéről egy másik kormányfővel, akinek - ellenkezőleg - meghívást kellett kérnie és kapnia, bár nem világos, milyen alapon, eltekintve a tagállama által játszott szerepétől mint nyilvánvaló indoktól.
Miért kezdem felszólalásomat ezekkel a talán kellemetlen megjegyzésekkel? Azért, mert az Európát sújtó gazdasági és pénzügyi válság intézményi válság is, amit egyértelműen tükröz az a tény, hogy a Tanács hivatalban lévő elnökének belpolitikai problémái miatt a vita félidejénél távoznia kellett. Ugyanezt tapasztaljuk a gazdasági válság esetében is: a reakció csupán nemzeti szintű volt, magától Európától nem érkezett válasz, igazi európai válasz, még a költségvetés terén sem. Szép dolog a 400 milliárd euróra hivatkozni, de tudjuk, hogy ezt a pénzt majdnem teljes egészében a tagállamok költségvetéséből vették ki. Barroso elnök úr, nem hiszem, hogy az elmúlt években eleget tettek volna annak érdekében, hogy ráébresszék a kormányokat és a tagállamokat arra, hogy van egy másik Európa is, amely nem éri be az államok koordinációjával: magának az Uniónak politikai funkciója is van.
Miután Topolánek elnök úr beszélt a keleti partnerség Fehéroroszországra történő kiterjesztéséről, végezetül hadd említsem meg Jana Paljakova nevét, akit a fehérorosz hatóságok öngyilkosságba kergettek, hogy ezáltal hangsúlyozzam: ezeknek a partnerségeknek a jogállamiságra, a demokráciára és a szabadságra kellene összpontosítaniuk, nem pedig a legrosszabb diktatúrákkal üzletelniük.
Marian-Jean Marinescu
- (RO) A Tanács által levont következtetések konzisztensek azzal a válsággal, amelyen a tagállamok keresztülmennek.
Rendkívül pozitív eredményként kell üdvözölnünk az energiaprojektekről és a szélessávú internetről szóló megállapodást. A Nabucco gázvezetéknek és a tagállamok - például Románia, Magyarország és Bulgária - közötti összeköttetéseknek az ilyen projektek közé történő befoglalása segíthet elkerülni a 2009 januárjában tapasztalthoz hasonló válságokat.
A kaszpi-tengeri térség energiaforrásainak felhasználása és a fekete-tengeri stratégiai helyszín lehető legjobb kihasználása alapvető feltétele az Európai Unió energiabiztonsága garantálásának. A keleti partnerség keretében kidolgozott politikáknak feltétlenül tartalmazniuk kell e területek lehető legteljesebb kihasználását az Európai Unió javára.
Meglepett, hogy az ECOFIN-Tanács ajánlásai nem vették figyelembe az új román kormány programjában bejelentett intézkedéseket, amelyek végrehajtását a 2009. évi költségvetés elfogadásával meg is kezdte.
A román kormány által már kezdeményezett intézkedések között van többek között a decentralizáció, amelynek célja a helyi autonómia megerősítése, valamint a munkahelyek megóvása és új munkahelyek teremtése érdekében a forrásoknak olyan prioritást élvező területeken való beruházásokra történő összpontosítása, mint az infrastruktúra vagy az energia. Emellett sorolhatnék még számos más hasonló intézkedést, például a költségvetési juttatásokon keresztüli kiadáscsökkentést és az oktatási rendszer reformjának prioritásként történő megindítását.
A Tanács gazdaságélénkítő programjában javasolt intézkedések megvalósítása - különösen ami a források elosztásának az európai programok keretében történő előrehozatalát illeti -, és az állami támogatások jóváhagyása, különösen az autóipar terén, valós támogatást jelentene a válság hatásainak minimalizálása érdekében, nemcsak Romániában, hanem igen sok más uniós tagállamban is.
Adrian Severin
- Elnök úr, a válság, amelyről beszélünk, nem a rendszerben fennálló válság, hanem magának a rendszernek a válsága: egy gazdasági rendszerválság és egyben a demokrácia válsága is. Nem csak a pénzügyi hitelezés szűkült be, hanem a társadalmi hitel is. Már láthatjuk az európai városaink utcáin azokat a jeleket, amelyek figyelmeztetnek bennünket a társadalmi bizalmatlanságra és nyugtalanságra, ami politikai és társadalmi felforduláshoz vezethet.
Ezért feltétlenül szükség van egy olyan európai uniós szociális csúcstalálkozóra, amely egy európai foglalkoztatási paktumhoz vezet. A szociális csúcson meg kellene állapodni többek között arról, hogy a munkavállalókat elbocsátó társaságok ne osszanak osztalékot, hogy a multinacionális vállalatok ne csak a nemzeti szakszervezetekkel legyenek kötelesek tárgyalni, hanem az európaiakkal is, és hogy ne létezhessen nyereséges üzlet társadalmi szolidaritás nélkül.
Ezt a világszintű válságot az európai integráció válsága is továbbmélyíti. Egyes tagállamokban jellemzően anyavállalat-gazdaságok, másokban jellemzően leányvállalat-gazdaságok vannak. Az első csoportba az euróövezet tagjai, a másikba az azon kívüli országok tartoznak. Az utóbbiak stabilizációjának és integrációjának elősegítését célzó programok kulcsfontosságúak az előbbiek túlélése szempontjából is. Az Európai Unió nem maradhat fenn új demarkációs vonalakkal.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Elnök úr, két időbeli távlat szerint elkülönítve beszélhetünk a csúcstalálkozóról. A hosszabb időskála stratégiai intézkedéseket foglal magában, és ide sorolom keleti partnereink ügyét is, Fehéroroszországgal együtt. Úgy gondolom, ez indokolt és jó lesz az Uniónak, keleti szomszédainknak és az Oroszországgal fenntartandó jövőbeni kapcsolatainknak is. A pénzügyi támogatás létfontosságú, és bár ezt válság idején egyesek bírálhatják, én meg vagyok győződve arról, hogy érdemes beruházni a keleti ügyekbe. Ha a keleti stratégia sikeres, az EU komoly szereplőként fog feltűnni a politikai világszíntéren. Nem mint szervezetre gondolok az Unióra, hanem inkább arra, hogy az együttes fellépés hatásai alátámasztják majd a további európai integráció hasznosságát.
A második dimenzió a jelenre korlátozódik, így a válságra, amelynek tünete többek között a munkahelyek elvesztése és a polgárok pénzügyi tehetetlensége. Erre nincsen egyedüli csodaszer, de a kormányok és az EU széles körű stratégiájának oda kellene figyelnie a kis- és középvállalkozások szükségleteire is. Ez azért fontos, mert míg a válság következtében a munkavállalók csak állásukat vesztik el, a nehéz helyzetbe kerülő vállalkozók munkájukon kívül a munkavállalóikat és az egész vállalkozást is elveszíthetik. A kisvállalkozások tulajdonosai a legrugalmasabbak, valószínűleg ők navigálnak majd legjobban a jelenlegi nehéz helyzetben, és mivel ők jelentik Európa gazdasági erejének legnagyobb részét, az egész gazdaságot befolyásolni tudják.
Barroso úr, ha a pénzügyi összeomlás pszichológiai összeomlásba torkollik, akkor leszünk csak igazán válságban! Ameddig él az emberekben a motiváció és a tettvágy, még mindig van remény arra, hogy a dolgok jobbra fordulnak, és ezen a területen az uniós intézkedések nagyon jelentős szerepet játszanak, ez pedig a mi felelősségünk. Ehhez mindannyiunknak sok sikert kívánok!
Edite Estrela
- (PT) A csúcs válaszai nem voltak elég ambiciózusak. Hol van a szilárd elkötelezettség az adóparadicsomok és offshore pénzügyi központok megszüntetésére? Hol van a bankigazgatók fizetését erkölcsi keretek közé szorító határozat? Barroso elnök úr, helyes az a vélemény, hogy a válságért a gazdagoknak kell fizetniük, mert ők okozták.
Ami a foglalkoztatási csúcsot illeti, nem szabad minicsúcsnak lennie, mert a foglalkoztatás kérdése sem miniprobléma: nagyon is jelentős probléma, amely számos embert és családot érint. Így nem lehet helyreállítani az emberek bizalmát.
Végül azt hallottam valakitől, hogy nincs szükségük szocialista javaslatokra. Ez arrogáns kijelentés. Ha a neoliberális tanok védelmezői hallgattak volna a szocialisták figyelmeztetéseire, most nem ülnénk nyakig ebben a válságban. Sohasem tanulnak a hibáikból? Ha nem értették meg, milyen súlyos és mély ez a válság, és hogy mi okozta azt, akkor a legrosszabbtól tartok. Attól, hogy a válság még sok éven át fennmarad, márpedig mi nem ezt akarjuk.
Tunne Kelam
- Elnök úr, úgy vélem, hogy igen biztató a Tanács azon eredménye, hogy a huszonhét tagállam immár együttes állásponttal indulhat a G20-csúcsra. Ez igen jelentős eredmény, és gratulálni kell Topolánek miniszterelnöknek a Tanácsban játszott konstruktív szerepéhez. Osztom azt a nézetet, miszerint a Tanács sikere az volt, hogy az EU nem volt hajlandó a masszív támogatás és a nacionalizáció könnyebb útját választani.
A balszerencsés cseh kormányválság miatt most a Bizottságnak és Barroso úrnak még nagyobb a felelőssége a Közösség válságból való kivezetése, valamint a koherencia és a stabilitás biztosítása terén. Ugyanakkor a Bizottságnak rugalmasabb mechanizmusokat kell biztosítania a Tanács által megítélt további források gyors felhasználása érdekében. A végrehajtási mechanizmusok adott esetben túl bonyolultak és időigényesek lehetnek. Különösen fontos a kisvállalkozásokra és az innovációra vonatkozó keretrendszer kiigazítása. Most már tényleg itt az ideje, hogy több beruházást eszközöljünk a kutatásba, az oktatásba és a képzésbe.
A gazdasági recessziónak azonban nem szabad morális válsággal járnia. Mint mindig, a válságban ott rejlik a reform lehetősége. A pénzügyi válság valójában az értékválságban gyökerezik, így a helyreállításnak is közös értékeink megerősítésével, és legelőször is a szolidaritás melletti szilárd elköteleződéssel kell elkezdődnie. Legfőképpen pedig a válság nem lehet ürügy a protekcionizmusra. Ellenkezőleg: együtt kell fellépnünk, tudva azt, hogy ha a lisszaboni stratégia szellemében támogatjuk egymást és elkötelezzük magunkat a reformok mellett, a válság csak megerősíti Európát.
Csaba Sándor Tabajdi
- (HU) Elnök úr, az Európai Bizottságnak és az Európai Tanácsnak az ellenerők dacára sikerült megőriznie az Unió egységét. Ez a csúcs igen sikeres volt, védelmébe vette az egységes piacot, fellépett a fenyegető protekcionizmus ellen, végül és nem utolsósorban újabb segítséget kínált a fokozott nehézséggel küzdő közép- és kelet-európai tagállamoknak.
Szeretnék Barroso elnök úrnak köszönetet mondani, hiszen megduplázták, 50 milliárd euróra emelték a térség megsegítésére szánt forrásokat. A magyar miniszterelnök egy évvel ezelőtt vetette föl, és ezen a csúcson végre elvi döntés született arról, hogy létrehozzák a pénzpiaci és bankfelügyeleti rendszer európai szervezetét.
Ismét bekerült a csúcsba, hogy az anyabankok felelősek leányvállalataikért, amiként ezt Adrian Severin kollégám is hangsúlyozta, és nagyon fontos előrelépés történt az energiabiztonság terén is.
Laima Liucija Andrikien
- (LT) Először is szeretném üdvözölni Mirek Topolánek miniszterelnököt és köszönetet mondani neki. Mindannyian pontosan tudjuk, mivel jár az Európai Unió elnökségi tisztének betöltése, különösen a világválság és a gazdasági recesszió idején. Ezért őszintén kívánom a Cseh Köztársaságnak, hogy sikerrel küzdjön meg az új kihívásokkal és vezesse az Európai Uniót az év közepéig.
A brüsszeli Európai Tanácsról. Ma sokan mantraként idézgetjük az Európai Tanácsban elért megállapodások számadatait. 5 milliárd euró a stratégiai energiaprojektekre és a szélessávú internetre. 50 milliárd euró az euróövezeten kívüli tagállamoknak a kifizetésekre és a folyó fizetési mérleg kiegyensúlyozására. 75 milliárd euró a Nemzetközi Valutaalapnak. 600 millió euró a keleti partnerségnek. A fenti 5 milliárd euróból 175 milliót a Svédországot a balti államokkal összekötő energiahídra költenénk, amelyek eddig el voltak szigetelve az Európai Unió energiapiacától. Sok ez vagy túl kevés? Félig vagy egészen van tele a pohár? Rendes körülmények között kielégítőnek minősíteném az Európai Tanács által elért eredményeket és megállapodásokat. Természetesen többet reméltünk, természetesen azt reméltük, hogy megállapodnak egy jobb finanszírozási tervről a gazdaság élénkítésére. Minden megnyilvánulást, minden nacionalista és protekcionista fellépést figyelembe véve azonban úgy gondolom, hogy a megállapodás kétségtelenül szolidaritásról tesz tanúbizonyságot, és szeretném, ha ez lenne a kiindulópont, egy korrekt alap a további munkához.
Antolín Sánchez Presedo
- (ES) Elnök úr, Barroso úr, csak a világszintű növekedést és a foglalkoztatást prioritásnak tekintő, egyesült Európa lehet képes arra, hogy a gazdaságélénkítést célzó nemzetközi fellépéseket tegyen, megerősítse a válságmegelőzést és a válságkezelést, javítsa a pénzügyi rendszerek szabályozását és támogassa a legsérülékenyebb országokat ebben a súlyos világválságban.
A G20 a lakosság nagyobb részét (kétharmadát) és a világ gazdasági tevékenységének 90%-át képviseli. Feladata az összehangolt, hatékony és folyamatos reagálás három tekintetben: ezek a kereslet és a reálgazdaság jövőbeni beruházásokon keresztül történő ösztönzése, a hitelezés újraindítása, valamint az erőteljes nemzetközi pénzügyi szabályozás és felügyelet előmozdítása, amely átláthatóságot, stabilitást és megfelelő ösztönzőket biztosít, kizárja a rendszerszintű kockázatokat és biztosítja, hogy ne kelljen visszaugranunk a startmezőre.
A XXI. században új gazdasági rendre és világszintű kormányzási rendszerre van szükségünk, amely kijavítja a válság gyökerénél lévő okokat és egyensúlytalanságokat, és amely a szolidaritáson alapuló nyílt gazdaságon keresztül előmozdítja a fenntartható fejlődést.
Péter Olajos
- (HU) Üdvözlöm a Tanács döntését a G20-as csúcson képviselendő állásponttal kapcsolatban. Örülök, hogy vezető politikusaink felismerték, hogy a globális válságkezelő intézkedések és a klímaváltozás elleni harc szorosan összefüggenek.
Gordon Brown és Barack Obama elnökök zöld fejlesztési tervének, a "Green New Deal”-nek a lényege a gazdaságélénkítés összekötése a környezetvédelmi beruházásokkal, az energiahatékonyság növelésével és a környezetbarát technológiák támogatásával.
Nem osztozom azonban az Európai Tanács megállapításaival, miszerint a tavaly decemberben elfogadott európai gazdaságélénkítési terv végrehajtása megfelelően haladna. Bár a pozitív hatások csak később jelentkeznek a gazdaságban, nem vitás, hogy a nagyszabású költségvetési csomag, amely az EU GDP-jének 3,3%-a - azaz több mint 400 milliárd euró -, új beruházásokat generál és munkahelyeket teremt majd.
Ahhoz azonban, hogy az EU alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdasággá alakuljon át, csak nagyon kis mértékben járul hozzá. Bár szavakban kiemelten kezeljük az energiahatékonyság javítását és az energiatakarékosságot, mégis nagyobb figyelmet és több pénzt az energiaszolgáltatók, az ellátási útvonalak diverzifikálása, valamint az uniós energiaügyi érdekek harmadik országokkal szembeni előmozdítása kap.
Fejleszteni kell az energetikai infrastruktúrát, nem kétséges, de nem a fogyasztáscsökkentés rovására. Az Európai Unió továbbra is elkötelezett amellett, hogy vezető szerepet játsszon a koppenhágai globális éghajlat-megállapodásban. Ehhez azonban sürgősen meg kell állapodnunk a globális szén-dioxid-piac kiépítésében, a fejlődő országok pénzügyi kompenzálásában, a technológiai támogatásban, illetve a kapacitásépítésben, valamint végül a tagállamok közötti tehermegosztás elveinek tisztázásában.
Dariusz Rosati
- Elnök úr, szeretném azzal kezdeni, hogy megköszönöm a cseh elnökségnek a sikeres csúcstalálkozót. Úgy vélem, hogy a csúcs számos fontos határozatot hozott, ugyanakkor véleményem szerint még többre van szükség, és még gyorsabban kell haladnunk.
Számomra úgy tűnik, hogy amikor egy hét múlva Londonba utazunk a G20 találkozójára, még mindig túlságosan integráltak vagyunk ahhoz, hogy egyenként lépjünk fel, ahhoz azonban túlságosan megosztottak, hogy együttesen cselekedjünk. Úgy látom, három fő prioritásra kellene összpontosítanunk.
Az első természetesen a foglalkoztatás. Európában emberek milliói félnek attól, hogy elveszítik a munkájukat, és őszintén szólva nem értem, miért ellenzi a francia elnök a csúcstalálkozót: éppen egy teljes körű csúcsra van most igazán szükség.
Másrészt boldog vagyok, hogy legalábbis részben ki tudtuk küszöbölni a protekcionista tendenciákat. Azok azonban nem tűntek még el teljesen, és úgy gondolom, ehhez a témához a kulcs a szolidaritás.
A harmadik pont: a legfontosabb most a piacokba vetett bizalom helyreállítása. Nem gondolom, hogy túl kevés a forrás a piacon; szerintem éppen elég pénz áll rendelkezésre. A probléma az, hogyan alakíthatjuk ezt a pénzt tényleges keresletté, ehhez pedig újra fel kell építenünk a háztartások és a vállalkozások bizalmát.
Mario Mauro
- (IT) Elnök úr, Barroso úr, hölgyeim és uraim, a nemzetközi napirend egyik legfontosabb kérdése a támogató és ösztönző intézkedések, valamint a szabályozási intézkedések kombinációja. A G20-csúcson remélhetőleg születik valamiféle megoldás a meglévő feszültségekre, amelyek abból adódnak, hogy a nagy gazdaságok más-más stratégiát követve igyekeznek kezelni a válsághelyzetet.
Nem titok, hogy Washington szerint szükség van egy újabb együttes kötelezettségvállalásra a kereslet ösztönzését és a gazdaság élénkítését célzó nemzeti intézkedések tétele tekintetében, míg Brüsszelben a Bizottság elsősorban úgy ítéli meg, hogy ebben a vonatkozásban már megtettek minden hasznosat és szükségeset, most pedig annak van itt az ideje, hogy várjunk és figyeljük meg, milyen eredményeket hoznak a tagállami kormányzatok által tett válságkezelési intézkedések.
Szintén nem titok, hogy az európaiak szerint most a pénzügyi piacok szavahihetőségének, stabilitásának és megbízhatóságának helyreállítására kellene összpontosítanunk, e célból pedig szigorúbb szabályozási rendelkezéseket és hatékonyabb ellenőrzési rendszereket kellene elfogadni a banki és a hitelezési ágazat tekintetében, míg Washingtonban az óvatosság áll az előtérben, alapvető elképzelésük pedig inkább a szabályozási keret és a felügyeleti mechanizmusok gyökeres reformja lenne.
Őszintén szólva nem hiszem, hogy hasznos lenne ezeket a megoldásokat élesen szembeállítani egymással. Sokkal inkább a kettő kombinációjára kéne törekednünk, és e tekintetben mindenekfelett az európai megközelítést kellene előnyben részesítenünk, azt az európai módszert, amelyet a Bizottság garantál, sőt prófétál. Barroso úr, semmi kétségem afelől, hogy Ön a legalkalmasabb reményeink formába öntésére és arra, hogy kisegítsen bennünket a szakadékból.
Katrin Saks
- (ET) A Tanácsban számos fontos kérdésben megállapodásra jutottak. Jó jelnek tekintem az energia- és szélessávú projekteket és a kelet-európai országoknak nyújtott segítségnyújtási támogatást.
Számomra azonban az minősítette legjobban az Európai Tanács által elért vagy el nem ért eredményeket, amit miniszterelnökünk mondott, amikor visszatért Észtországba: nevezetesen, hogy Európa visszatér alapvető értékeihez. Arra utalt ezzel, hogy Európa kezd elfordulni az újabb és újabb ösztönző csomagoktól, és bizonyos jelek szerint lassan visszatér a konzervatív költségvetési politikához. Az ultraliberális párt képviselőjeként nézete nem meglepő, de azt az általánosabb problémát is tükrözi, hogy a bizonyos ideológiai háttérrel rendelkező kormányfők nem állnak készen arra, hogy nagyralátó és bátor lépéseket tegyenek, és hogy olyan intézkedéseket hajtsanak végre, amelyek esetleg ütközhetnek ideológiai meggyőződésükkel.
Néhány nappal az Európai Tanács találkozója előtt a Nobel-díjjal kitüntetett Paul Krugman azt nyilatkozta, hogy talán nem elegendő az európai uniós ösztönző csomag. Lehet, hogy idén nem 400 milliárdra, hanem 500 milliárdra, összesen pedig 3 billióra lesz szükség. Ehhez pedig egységes fellépésre és proaktív megközelítésre van szükség, nem a "láthatatlan kézre”.
José Manuel García-Margallo y Marfil
- (ES) Elnök úr, bizottsági elnök úr, először is hadd adjak hangot aggályomnak, amiért a májusra tervezett foglalkoztatási csúcsot trojkával helyettesítették, még ha az nyitott is. Úgy vélem, hogy ez a döntés 1996-ot idézi, amikor a foglalkoztatáspolitikát a tagállamok belügyének tekintették.
Másodszor, a monetáris politikát illetően, csoportommal együtt a Központi Bank gyökeres függetlensége mellett vagyok, ám a függetlenség nem azonos a kritikákkal szembeni közömbösséggel.
El szeretném mondani, hogy szerettem volna, ha az Európai Központi Bank valamivel bátrabban csökkentette volna a kamatlábakat, tekintve azok hatását az európai kivitelre, és ha nagyvonalúbban jelölte volna ki a megítélt hitelek visszafizetésének határidejét: a Federal Reserve három évre nyújtja a kölcsönöket, a Központi Bank ellenben csak fél évre.
A monetáris politikával kapcsolatban megint csak tennék egy észrevételt: remélem, hogy a pénzügyi vállalkozások megmentési tervei és a mérgező vagy károsodott eszközök felvásárlásával kapcsolatos lehetséges tervek nem jelentenek majd versenyelőnyt a támogatásban részesülő bankoknak azokkal a bankokkal szemben, amelyek körültekintéssel jártak el és ezért nem szorulnak támogatásra.
A pénzügyi ösztönzőket illetően ma délelőtt jelentős vita alakult ki. Elég? Túl kevés? Az Egyesült Államok többet tesz, mint mi? Bármi legyen is e vita végkimenetele, annyi biztos, hogy ezek a legmagasabb pénzügyi ösztönzők a nemzedékünk által 1929-ben tapasztaltak óta.
Emiatt feltétlenül koordinálnunk kell az Atlanti-óceán két oldalán tett fellépéseket, ennek a koordinációnak pedig jóval szorosabbnak kell lennie két területen: egyrészt a dohai forduló lezárását illetően, hogy a protekcionizmus elleni üzenetet küldhessünk az egész világnak, másrészt a világon fennálló egyensúlytalanságok vizsgálata tekintetében, amelyekben ez a válság gyökerezik.
Ami stabilitási paktumot illeti, bizonyos ellentmondásokat fedezek fel a Bizottság álláspontjában. A mai adósság a holnap adóját jelenti, és a Bizottságnak biztosítania kellene, hogy a tagállami intézkedések a lisszaboni stratégiához kapcsolódjanak, és ne ássák alá a pénzügyek fenntarthatóságát. Ehhez a legalaposabban ellenőriznie kell azon országoknak a helyes útra történő visszaállítását célzó terveket - beleértve az én hazámat is, mivel spanyol vagyok -, amelyek túlzott hiányba sodródtak.
Elnök úr, szeretném megköszönni a hozzászólás időtartama tekintetében tanúsított nagyvonalúságát, aminek tudatában vagyok.
Elnök
- Tisztelt uram, küzdünk a monetáris infláció ellen, és nem támogatjuk a felszólalási idők inflációját sem.
Pierre Pribetich
- (FR) Elnök úr, a 22 oldalas európai tanácsi következtetések egyetlen rövidke mondatban foglalkoznak az autóipar és az európai iparpolitika jövőjével. Ez volna a gyakorlati válasz az ágazatban dolgozó tizenkétmillió munkavállaló várakozásaira és az Európai Unió dolgozó népessége 6%-ának aggodalmára? Arányban áll ez azzal, mi forog kockán? Nem javasoltak európai szintű tervet, nem tárgyalják az autóipar kilátásait, és nincsen akarat a tagállami politikák koordinációjára.
2008. november 19-én felszólaltam ebben a házban a francia szocialista küldöttség nevében, hogy kérdőre vonjam az összes európai felelős érintettet. Kifejeztem abbéli szándékomat, hogy új egyezség szülessen az autóipart illetően, és rövid, közép- és hosszú távon olyan szolidaritáson alapuló, strukturált, gyors és hatékony iparpolitikát hozzunk létre, amely biztosítja a tagállamok és az Unió koordinált reakcióját.
Négy hónappal később, több csoport együttes állásfoglalása után, ismét hangsúlyozzuk az autóipar jövőjének fontosságát. Mi az akadálya annak, hogy önök reagáljanak, cselekedjenek, hogy felnőjenek ehhez a feladathoz, még mielőtt túl késő lenne? Ez nem retorika, Topolánek úr, hanem felszólítás a cselekvésre!
Harlem Désir
- (FR) Elnök úr, nehéz lenne nem kimutatni csalódottságomat a csúcstalálkozó végén.
Ha az önelégültség és az álmodozás jó eszköze lenne a gazdaság élénkítésének, akkor sikernek nevezhetnénk. Tudom, hogy a gazdaság nagy részben pszichológia, és meg kell próbálnunk helyreállítani a bizalmat, de amikor a válság odáig mélyül, hogy a tagállamok egyre mélyebbre csúsznak a recesszióba és drámai módon nő a munkanélküliség, mégiscsak elképesztő azt hallani, amikor a Tanács kijelenti, hogy bízik az EU gazdaságának közép- és hosszú távú kilátásaiban, és elkötelezett amellett, hogy minden szükségeset megtegyen a foglalkoztatás és a növekedés helyreállításáért.
Mit akar tenni tulajdonképpen? A Tanács napirendjéről már régen eltávolítottak minden olyan javaslatot, aminek köze lehetett volna a foglalkoztatáshoz. Ezeket májusra halasztották. Végül a májusi foglakoztatási csúcsot a Tanács pusztán egy trojka-találkozóvá minősítette vissza. Úgy tűnik, Sarkozy elnök úr volt az, akinek sikerült meggyőznie a többi tagállamot: semmi szükség javaslattervezeteket készíteni azért, hogy a foglalkoztatás az Európai Unió tevékenységének egyik prioritásává váljon. Ez egy másik kormány, egy egyesült királyságbeli konzervatív kormány hasonló kihátrálását idézi az európai szerződések teljes foglalkoztatási területéről.
Ma tehát Sarkozy úr arra szólít fel, hogy hátráljunk ki a foglalkoztatáspolitikából. Igen aggasztó volna, ha ez a megközelítés a többi tagállamra is átterjedne. Nem lep meg túlzottan, Barroso úr, hogy az ön Bizottsága, amely hivatali ideje során bizonyos értelemben háttérbe szorította az európai szociális menetrendet és amely kihátrált az Európai Unió szociális és foglalkoztatási prioritásaiból, végül engedett és engedelmeskedett az ön többségi csoportja, a konzervatív Európai Néppárt (kereszténydemokraták) egyik tagja által éppen most adott utasításnak, mégis úgy gondolom, hogy ez igazán dicstelen dolog, és ami nemcsak a gazdaságélénkítési, hanem a foglalkoztatási politikák koordinációját is illeti, végül a munkavállalók fogják megfizetni ennek az Európa-ellenes hozzáállásnak az árát.
Az összeadás eredményeképpen kapott 400 milliárd is csak mese, mert ez az összeg nemcsak a nemzeti gazdaságélénkítési terveket takarja, hanem mindenekelőtt olyan politikákat, amelyek még csak nem is nemzeti gazdaságélénkítési politikák, csupán a hírhedt gazdasági stabilizátorok, vagyis a munkanélküliség növekedéséhez kapcsolódó szociális kiadások emelkedése. Végül nagy kínnal letett további 5 milliárd eurót az asztalra.
Ezért úgy gondolom, hogy ellenkezőleg, most tényleges gazdaságélénkítési tervre van szükségünk, olyanra, mint amilyet az Egyesült Államokban vezetnek be, amely több mint 780 millió amerikai dollárt tett le az asztalra, és koordinálja azon erőfeszítéseket, amelyek segítenek a munkavállalóknak megbirkózni a válsággal. Keresletre is szükség van, ez egy újabb olyan tényező, amely az önelégültségnél sokkal hatékonyabbnak fog bizonyulni a növekedés újraélénkítése, a bizalomnak és gazdaságunk dinamizmusának a helyreállítása tekintetében.
Elmar Brok
- (DE) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, bizottsági elnök úr, látni fogják, hogy jobb, hogy ezen az oldalon ülök.
Először is Schulz úrral ellentétben szeretném kijelenteni, hogy a Topolánek miniszterelnök vezette cseh elnökség mindeddig kiváló elnökség volt.
(Taps)
Büszke vagyok rá, hogy most első alkalommal a volt Varsói Szövetség egyik tagja tölti be az elnöki tisztet, és ez minden lehetséges támogatást megérdemel, hiszen Európa egységét jelképezi.
Másrészt arról szeretnék beszélni, hogy jelenleg nehéz helyzetben vagyunk a Lisszaboni Szerződés tekintetében. Csatlakoznék ahhoz a kéréshez, hogy Topolánek miniszterelnök úr és az ellenzék vezetője, Paroubek úr üljenek le és tárgyaljanak egymással felelős módon, mert a belpolitikai problémáknak nem szabad egész Európa sorsát befolyásolniuk.
Utoljára Schulz úrnak tennék egy észrevételt. Gordon Brown megakadályozta a pénzügyi piacok szabályozását, és Gordon Brown a német foglalkoztatásügyi miniszterrel, az SPD-s Olaf Scholz-cal együtt megakadályozza azt a kompromisszumot, hogy a munkaidőről szóló irányelv tekintetében az Európai Parlament állásfoglalását kövessük. Schulz úrnak talán nem kellene megpróbálnia elhitetni velünk, hogy egyedül ő a szociális Európa szószólója. Ennek ugyanis éppen az ellenkezője igaz.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) A gazdasági válság komoly vámot szed az európai vállalkozásoktól és polgároktól. A tagállamok gazdaságai jelentősen csökkennek, a KKV-k hanyatlanak és a munkavállalók elveszítik állásukat.
Más képviselőkkel együtt levelet adtunk át Barroso úrnak a romániai és franciaországi kohászati iparban dolgozók helyzetéről, akik technikai munkanélkülivé válnak, miközben megkapják munkabérük 70%-át. Kértük az Európai Szociális Alap és az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap elérhetőségi feltételeinek felülvizsgálatát, hogy több olyan munkavállaló váljon támogathatóvá, akiket súlyosan érint a gazdasági válság és a munkanélküliség.
Az Európai Uniónak gazdasági fejlődésre van szüksége, az európai polgároknak pedig munkára és rendes fizetésre. A 2008 novemberében kidolgozott európai gazdaságélénkítési terv a szavak szintjén maradt. Az energiahatékonyság, amely munkahelyeket teremthet, sajnos nem szerepel a januári rendeletben.
Paul Rübig
- (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, én is szeretnék gratulálni a cseh elnökségnek. A barangolást illetően tegnap elért megállapodás szenzációs, és az európai polgárok valószínűleg jól járnak majd vele.
Véleményünk szerint a cseh elnökség különösen jól állította össze az energia- és gázcsomagot és tárgyalt meg számos más napirendi pontot. Ugyanez vonatkozik arra, hogy különösen válság idején kell motiválni az európai népet azok dicséretére, akik emberfeletti erőfeszítéseket tesznek. Ezért kéne támogatnunk Kovács biztos urat is abban, hogy több javaslatot tegyen le az asztalra a progresszív értékcsökkenéssel kapcsolatban. Ha feltételezzük, hogy 2030-ig több mint ezermilliárd eurót ruházunk be új erőművek építésére, akkor jó lenne minél hamarabb hozzálátni. Ezzel ráadásul munkahelyeket teremthetnénk és elősegíthetnénk a növekedést.
Alojz Peterle
- (SL) Szeretném először is őszinte elismerésemet kifejezni a Tanács hivatalban lévő elnökének a cseh elnökség által a rendkívül nehéz körülmények között elért sikerekért.
Hallottunk ma néhány éles kritikát, de szilárd meggyőződésem, hogy az Európai Unió polgárait nem az érdekli, milyen mértékben tudunk elhajolni jobbra vagy balra, hanem az, mennyire tudunk európai szellemben eljárni, azaz mit érhetünk el a hatékony együttműködés által.
Különösen két feladat vár ránk: ki kell fejeznünk szociális érzékenységünket és szolidaritásunkat a leginkább érintettek felé, és be kell ruháznunk azokba az eszközökbe, amelyek a legalkalmasabbak arra, hogy kihúzzanak bennünket a válságból. A válságot a gazdaság - és nemcsak az autóipar - átszervezésének katalizátoraként kell felhasználni. A gazdasági válság bizonyította, hogy égető szükségünk van a Lisszaboni Szerződésben felvázolt jobb gazdaságpolitikai koordinációra és erősebb közösségi intézményekre.
Ebben a szellemben üdvözlöm a Larosière-jelentésben foglalt, a pénzügyi intézményekkel kapcsolatos konstruktív javaslatokat.
Christian Rovsing
- (DA) Elnök úr, a túlélésre képtelen vállalkozásoknak nyújtott nagy összegű támogatásokról szeretnék szólni. Semmi értelme megkérni arra a munkavállalókat, hogy maradjanak egy olyan vállalkozásnál, amely később úgyis bezár, netán eközben közpénzből fizetni a munkabérüket. Meg kell adni nekik a lehetőséget arra, hogy tovább- vagy átképezzék magukat, vagy olyan vállalkozásokhoz mehessenek tovább, amelyeknek van esélyük a túlélésre. Az autóipar kapcsán azt gondolom, hogy túl kevés fontosságot tulajdonítottunk a merőben új autótípusok kifejlesztésének, olyanoknak, amelyek hidrogénnel, akkumulátorral vagy üzemanyagcellával működnek. Véleményem szerint a munkaerő nagy részét át lehetne irányítani ilyen területekre, ahol még tíz év múlva is meglenne az állásuk.
Alexandr Vondra
a Tanács soros elnöke. - Elnök úr, hadd foglaljam össze röviden az elhangzottakat a Tanács és a cseh elnökség szemszögéből!
(CS) Úgy gondolom, hogy elértünk egy bizonyos fogalmi félidőt a cseh elnökségben - és szeretném megköszönni önök közül azoknak a nem keveseknek, akik méltatták az eddigi munkánkat. Természetesen jólesik, ha látjuk, hogy tiszteletben tartják a - heti hét nap, napi húsz órában végzett - folyamatos munkánkat és a múlt héten az Európai Tanácsban elért eredményeket. Alapvető és fontos döntéseket hoztunk ott. Szeretnék mondani valamit önök közül azoknak, akiknek sajátos kétségei és kérdései vannak. Hagyjanak időt ezeknek az intézkedéseknek és döntéseknek, hogy működni kezdhessenek, hadd beszéljenek magukért, miután bevezették őket, mert szilárd meggyőződésem, hogy megvannak az előnyeik, jól célzottak, és kifizetődők lesznek az Uniót valaha ért legnagyobb válsággal való küzdelem során.
Az energiaprojektekre és a szélessávú internetre szánt 5 milliárd euróval kapcsolatos döntések nagyon is fontosak. Különösen fontosak a gázválság hátterében, mert ezzel megmutatjuk, hogy az EU képes gyorsan cselekedni és reagálni számos európai ország szükségleteire. Szintén igen fontos az a döntés, amely értelmében 25 milliárd euróval növeljük a gondokkal küzdő uniós tagállamoknak nyújtott támogatásra szánt összeget. A 75 milliárd euróval kapcsolatos döntés, amelyet Londonba, a G20-csúcsra viszünk magunkkal, szintén egyértelmű üzenet arról, hogy az EU hajlandó kivenni a részét a globális pénzügyi intézmények reformjával kapcsolatos felelősségvállalásból. Szeretnék még hangsúlyozni valamit, amit önök az Európai Tanács találkozóján kívül említettek, ez pedig a több jogszabályjavaslat kapcsán hetek óta folyó intenzív munka. Ez nem véletlenül történt, hanem azért, mert a Tanács cseh elnökség alatt végzett folyamatos munkájának eredményeképpen sikerült megállapodásra jutnunk az egészen alapvető reformjavaslatokról folytatott háromoldalú párbeszéd során. A gáz és a villamos energia belső energiapiacáról szóló energiacsomag, az egységes európai égbolt felülvizsgálatáról szóló légi közlekedési csomag, a közúti szállítási piachoz való hozzáférést (ezen belül a kabotázs érzékeny témáját) korszerűsítő közúti csomag, a barangolási rendelet és végül a növényvédőszer-csomag is az elmúlt két-három hónap munkájának a konkrét eredménye. Szeretném mindezt megköszönni itt az Európai Parlamentnek is, mert az erőfeszítést együtt tettük mi, a Bizottság és az Európai Parlament.
Egy másik példa: tíz éven át mindennemű eredmény nélkül folytak tárgyalások a HÉA-kulcsok csökkentéséről egyes igen nehéz vagy nagy arányú kétkezi munkavégzést igénylő ágazatokban. Csak amikor a cseh pénzügyminiszter vezette az Ecofint, akkor sikerült megállapodásra jutni és azt megerősíteni az Európai Tanácsban. Önök közül sokan azt kérdezik, hogyan kezeljük a munkanélküliség kérdését. Szeretném még egyszer hangsúlyozni azt, amit miniszterelnökünk már elmondott ezen a helyen: megállapodás született az elnökség és a Bizottság között, és május 7-én munkaügyi csúcstalálkozót rendeznek az Európai Tanácsban kötött megállapodás szerinti formában. A csúcs konkrét intézkedéseket javasol majd a júniusi Európai Tanácsnak. Ez azt jelenti, hogy még további tárgyaláskora kerül majd sor.
Számos észrevételük az EU nyitottságához kapcsolódott. Szeretném hangsúlyozni, hogy elnökségünk idején, az EU nagyszabású bővítésének ötödik évfordulóján, az Európai Bizottsággal együttműködésben "Öt évvel később” címmel konferenciát rendeztünk Prágában. A konferencia egyértelműen, gazdasági szakértők által összeállított, valós számadatokkal bizonyította, hogy a bővítés talán az EU újkori történelmének egyik legsikeresebb projektje volt, és hogy ez az öt év nyilvánvalóan jótékony volt mind a régi, mind az új tagállamok számára.
A keleti partnerség: megállapodtunk egy nyilatkozatban, amely szerint az alapító csúcstalálkozóra május 7-én kerül sor, és a leendő tagokkal, többek között Ukrajnával együtt dolgozunk azért, hogy az az EU számára is valódi sikertörténet legyen. Végül az eredményes munka még egy további példája volt a gázinfrastruktúrával kapcsolatos hétfői konferencia, amelyre az Európai Bizottság jóvoltából Brüsszelben került sor, és amely eredményeképpen nyilatkozat született az ukrajnai gázinfrastruktúra korszerűsítéséről az olyan válságok jövőbeni megelőzése érdekében, mint az idén januári volt.
Szeretném megnyugtatni önök közül azokat, akiknek kétségei volnának egy bizonyos kérdést illetően. Igen, belpolitikai problémáink vannak, és nagyon is jól tudjuk, ki kezdeményezte a bizalmatlansági indítványt. Jiří Paroubek volt az, a cseh szociáldemokraták vezetője. Azonban felelős kormány vagyunk, kezeljük a helyzetet, és aggodalomra nincsen semmi ok. Megbízatása félidejében a cseh elnökség bizonyossággal kijelentheti, hogy a második félidő éppen olyan sikeres és felelősségteljes lesz, mint az első volt, és végül kétségkívül ugyanazon sikereket ünnepelhetjük majd, mint amelyekről ma önök itt beszéltek a januári, februári és márciusi munkánk értékelése kapcsán. Ezért szeretném megnyugtatni önöket, hogy komoly és felelősségteljes módon közelítjük meg a feladatunkat, és az égvilágon semmi okuk nincsen az aggodalomra.
Elnök
- Vondra úr, számos képviselőtársunk megköszönte a cseh elnökség munkáját. Magam is így tettem az ülés elején, Topolánek miniszterelnök úr jelenlétében. Szeretnék köszönetet mondani Önnek is igen elkötelezett egyéni munkájáért. Bátorítjuk önöket, hogy éppen úgy folytassák tevékenységüket, ahogy Ön is elmondta, hogy a cseh elnökség ugyanolyan sikeres második félidőt zárjon, mint amilyen az első volt. Sok szerencsét kívánok további munkájukhoz!
José Manuel Barroso
a Bizottság elnöke. - Elnök úr, hadd emeljem ki még egyszer, milyen sikeresen tudtunk együttműködni a cseh elnökséggel. A cseh elnökség nagy erőfeszítéseket tesz Európáért egy igen nehéz időszakban, és úgy gondolom, hogy megérdemlik teljes körű támogatásunkat.
Hadd foglaljam össze! Amikor összefoglalásra kerül a sor, mindig látom, hogy csak úgy özönlik a tömeg, hogy meghallgassa!
(Nevetés)
Végezetül tehát hadd méltassam az Európai Tanács eredményeinek széles körű támogatottságát. Nem egyhangú ez a vélemény, de úgy vélem, méltányos értékelés, ha azt mondom: nagy vonalakban elismerték, hogy fontos következtetésekről van szó, és bátorságot meríthetek abból, hogy úgy látom, mindhárom intézmény - a Parlament, a Tanács és a Bizottság - egyaránt elkötelezett erőik egyesítése iránt, hogy Európát kivonjuk a válságból.
Büszkék lehetünk döntéseinkre, de nem érünk rá önelégültnek lenni. Még többet kell tenni, és továbbra is összpontosítanunk kell, de némi önbizalommal nyerni fogunk és sikerre visszük erőfeszítéseinket.
A bizalom legyen a kulcsszó: bíznunk kell abban, hogy képesek vagyunk teljesíteni ígéreteinket, bíznunk a fellépésekben és a megvalósításban, mégpedig - amint már korábban is elmondtam - a megvalósításban, nem pedig a gesztikulálásban. Őszintén szólva nem hiszem, hogy a bizalmat fokozza, ha minden héten vagy hónapban új tervet jelentünk be. A bizalmat az fokozza, ha a megvalósítására összpontosítunk mindannak, amiben együttesen megállapodtunk, illetve ezeknek az erőfeszítéseknek a hatékony koordinációjára.
Bíznunk kell abban, hogy képesek vagyunk végigvinni szabályozási programunkat: a szabályozás reformja nélkül nem tudjuk megteremteni a bizalmat abban, hogy a változásoknak tartós hatásuk lesz.
Bíznunk kell az euróövezet létjogosultságában és stabilitásában, és abban, hogy mozgósítani tudjuk a szükséges támogatást minden tagállam számára, amelynek szüksége van rá, az euróövezeten belül és kívül egyaránt.
Bíznunk kell abban is, hogy mindannyian elkötelezettek vagyunk saját képünkre formált szociális piacgazdaságunk mellett, és bíznunk kell az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdasággal kapcsolatos hosszú távú programunkban. Valóban hiszem, hogy sikert nem védekező beszédekkel és az Amerikai Egyesült Államokkal szembeni egyfajta kisebbségi komplexuson keresztül érhetünk el.
Inkább azt látom ma, hogy az amerikaiak közelednek a hagyományosan európai álláspontokhoz. Az amerikaiak álláspontja közeledik a miénkhez az éghajlatváltozás elleni küzdelem terén, aminek nagyon örülünk. Az amerikaiak egyre inkább pártolják a jóléti rendszer megerősítésének szükségességét is.
Ezért nem hiszem, hogy az a vita, amelyet időnként hallok, és amely szerint az amerikaiak és az európaiak nagyon eltérően közelítik meg a válságot, hasznos vita lenne. Ellenkezőleg, sokkal inkább annak lehetünk tanúi, hogy egyre nő a konvergencia Európa és az Egyesült Államok, és remélhetőleg még mások között is - hiszen nem csak mi és az amerikaiak vagyunk a világon -, éppen ezért pedig bízom abban, hogy a G20-csúcstalálkozó eredményes lesz.
Úgy vélem, fontos hinni abban, hogy nem mások segítségével, hanem saját magunk fogjuk megoldani a helyzetet. Fontos, hogy bízzunk az európai eszközökben, és akkor a recesszió ellen tett összehangolt lépéseink eredményeképpen ez a kibővült Európa képes lesz választ adni polgáraink legfontosabb aggodalmaira, köztük természetesen arra is, amely engem elsősorban aggaszt: a növekvő munkanélküliségre.
Ezért gondolom tehát úgy, hogy arra kell építenünk, amiben már régebben megállapodtunk, és intenzív koordinációval és a konkrét eredmények iránti erős elkötelezettséggel immár a megvalósításra kell összpontosítanunk.
(Taps)
Elnök
- A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 142. cikke)
Călin Cătălin Chiriţă
, írásban. - (RO) Támogatásomról szeretném biztosítani a legutóbbi, brüsszeli európai uniós csúcstalálkozón elfogadott határozatokat. Különösen üdvözlöm azt a szükséges döntést, hogy 25 milliárdról 50 milliárdra növelték a gyorssegélyalapot. Ezt az alapot kifejezetten a folyó fizetési mérleg tekintetében válsággal küzdő közép-európai tagállamok számára hozták létre.
Ez az euróövezet országainak a világválság elleni védelme érdekében tett intézkedéseken alapuló döntés konkrétan bizonyítja az EU szolidaritását és azt, hogy képes segíteni az euróövezeten kívüli államokat a gazdasági válság legyőzésében. Az uniós tagállamok közül Magyarország és Lettország után Románia harmadikként vette igénybe a vészhelyzeti alapot, miután jelentős fizetésimérleg-hiánnyal szembesült, és nem kapott új hitelt a külföldi hitelezőktől.
Az uniós intézmények kötelessége, hogy megfeleljen a válságtól szenvedő európai polgárok várakozásainak. Csak az európai szolidaritás, a transzatlanti együttműködés és a hatékony intézkedések révén győzhetjük le a világválságot.
Genowefa Grabowska
, írásban. - (PL) Hazámnak, Lengyelországnak kiemelt érdeke az EU új keleti partnerségi programjának jó igazgatása. A mi szomszédainkról van szó, mégpedig úgy a legközelebbiekről, például Fehéroroszországról, Ukrajnáról és Moldováról, mint a távolabbiakról, azaz Örményországról, Azerbajdzsánról és Grúziáról.
Úgy vélem, hogy a program erősíti az EU külpolitikáját, valódi gazdasági integrációt eredményez az EU és keleti partnerei között, és biztosítja, hogy az együttműködés ne csak a piacgazdaság elvein alapuljon, de a közös értékek - így a demokrácia, a jogállamiság és az emberi jogok - tiszteletén is. Végeredményben konkrét, közös céljaink vannak: szabadkereskedelmi övezetek létrehozása, partnerállamaink állampolgárai mobilitásának fokozása, a közigazgatás javítása, valamint az energiabiztonság terén, ezen belül is különösen a hosszú távú energiaellátás és -szállítás terén történő együttműködés.
Ennélfogva mi az EU részéről egyértelműen támogatjuk a partnerséget. Most annak a hat országnak a válaszára várunk, amelyek közvetlenül érdekeltek a programban. Szeretnék hangot adni abbéli reményemnek, hogy idén május 7-én a Tanács hivatalosan is megindítja ezt a kezdeményezést, amely az EU számára ugyanolyan fontos, mint az összes résztvevő ország állampolgárainak.
András Gyürk
, írásban. - (HU) Üdvözlendő fejlemény, hogy az Európai Unió a gazdaságélénkítő csomag keretében 3,5 milliárd eurót különít el kulcsfontosságú energetikai beruházásokra. Úgy vélem, ez fontos lépés a közös energiapolitika irányába. A végleges támogatási listán jól tükröződik, hogy az Európai Bizottság és a tagállamok a januári gázválság nyomán végre felismerték a hálózatok összekapcsolásában rejlő előnyöket. Az összeköttetések megerősítése elsősorban azért fontos, mivel ezáltal a tagállamok könnyebben siethetnek egymás segítségére ellátászavarok esetén.
Szeretném ugyanakkor felhívni a figyelmet arra, hogy a támogatott beruházások végleges listáját ellentmondások is övezik. Mindenekelőtt csorbát szenvedett a regionális egyensúly elve. Éppen azok a tagországok részesülnek ugyanis kevesebb forrásból, amelyeket a leginkább érintett a januári gázválság. Másodsorban, a gazdaságélénkítő csomag egészéhez képest csekély források állnak majd rendelkezésre az alternatív szállítási útvonalak megerősítésére. Úgy vélem, méltatlan viták övezték a Nabucco kérdését. A szóban forgó gázvezeték az Unió egészének ellátásbiztonságát erősítené, így megépülése közös érdek. Végül, de nem utolsósorban, a támogatási listán nem jutnak szóhoz az energiahatékonysággal kapcsolatos beruházások. Az EU ezzel éppen a csomag eredendő célkitűzését, a munkahelyteremtést teszi zárójelbe.
A fentiek miatt az Európai Parlament álláspontjában nagyobb szerepet kell kapnia a regionális egyensúly elvének, csakúgy, mint az alternatív szállítási útvonalaknak és az energiahatékonysági beruházásoknak.
Rareş-Lucian Niculescu
, írásban. - (RO) Az Európai Tanács azon döntése, miszerint finanszírozást biztosít a Nabuccóra és azt prioritást élvező energiaprojektnek minősíti, helyes és gyors megoldást jelent a problémára.
A tanácsi ülés előtt állásfoglalási javaslatot nyújtottunk be, hogy felhívjuk a figyelmet a Nabucco finanszírozásának csökkentésével járó veszélyekre. Tudatában kell lennünk annak, hogy a Nabucco gázvezeték-projekt stratégiai jelentőségű Európa gázellátása szempontjából, mivel csak ez az egyetlen projekt garantálhatja mind a szállítók, mind az elosztási útvonalak diverzifikációját.
Esko Seppänen
, írásban. - (FI) Az EU-csúcstalálkozó határozatai között volt a szociális párbeszédről szóló tavaszi rendkívüli csúcs jellegének megváltoztatása oly módon, hogy az EU vezetőségét az egyes tagállamok vezetői helyett csak az elnökségi trojka képviseli majd. Úgy gondolom, ez a döntés a szociális Európa jövője iránt érzett közömbösséget tükrözi, és ez elfogadhatatlan az ülésre készülő munkaerő-piaci szervezetek számára. Remélhetőleg minél több állam- és kormányfő jelen lesz az ülésen.
Georgios Toussas
, írásban. - (EL) Az Európai Parlamentben folyó vita megerősíti, hogy a tőke és az egyirányú Európa politikai erői a gyorsabb kapitalista szerkezetváltást, a belső piac befejezését és a lisszaboni stratégia keretében a rugalmasabb munkaszerződéseket részesítik előnyben. Stratégiai szempontból a tőke előnyben részesítését ösztönzik és az Uniót arra buzdítják, hogy a válság terhét a munkavállalók vállaira helyezze.
A Maastrichti Szerződés és a Stabilitási Paktum a hiány csökkentése ürügyén ugródeszkát jelent a munkajogok és a munkásosztály családjainak jövedelme elleni teljes körű támadáshoz. A Bizottság által a közelmúltban az állandó kiadási megszorításokról hozott határozatok fájdalmas következményekkel járnak majd a közegészségügyre, a szociális ellátásokra, a munkavállalók jogaira és a nyugdíjakra nézve, ami a magasabb adóval kapcsolatos igényekkel együtt drasztikusan csökkenteni fogja a széles néprétegek életminőségét.
A válságból a környezetbarát gazdaságba - nevezetesen a környezetbarát energia, a szélessávú hálózatok és az innováció irányába - vezető, javasolt kiút célja a nagyvállalkozások terjeszkedése új, nyereséges ágazatok felé, nem pedig a környezet védelme vagy a széles néprétegek szükségleteinek kielégítése.
A munkavállalóknak nem szabad beletörődniük, hogy további áldozatokat hozzanak a plutokrácia kedvéért, hanem ellentámadást kell indítaniuk és meg kell szervezniük küzdelmüket, el kell ítélniük a Maastrichtot és az egyirányú Európát támogató pártokat, és engedetlenségi üzenetet kell küldeniük az Uniónak azáltal, hogy a júniusi európai választásokon támogatják a Görög Kommunista Pártot.
Jean-Marie Le Pen
- (FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, egyik képviselőtársunk, az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának vezetője, Schulz úr meg kívánja változtatni e ház eljárási szabályzatát azzal az ürüggyel, hogy én lehetnék a következő Parlament legidősebb tagja. Elképzelésének támogatására azonban...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
- Ez nem napirendi pont.
Jean-Marie Le Pen
- (FR) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, ebből az alkalomból Schulz úr rágalmazó kijelentéseket tett, és engem a gyalázkodás vádjával illetett. Szeretném elmondani, hogy ez az érv nem megalapozott, és hogy csak azt mondtam, hogy a gázkamrák a világháború történelmének részei voltak, ami tény.
(Vegyes reakciók)
Rámutatnék, hogy ennek eredményeképpen, tisztelt elnök asszony, 200 000 euró kártérítési bírság megfizetésére köteleztek, amiből kiderül, milyen helyzet uralkodik a véleménynyilvánítás szabadsága terén Európában és Franciaországban. A kiabálás nem kendőzi el az önök felelősségét a válságban, az európai internacionalizmus válságában, amelynek önök a szószólói. Ezért kérem, hagyjanak beszélni.
Elnök asszony, felszólítom az Európai Parlament szocialista képviselőcsoportjának elnökét, hogy kérjen bocsánatot a hamis vádért!
Martin Schulz
- (DE) Elnök asszony, ez nagyon egyszerű. Aki nem szeretné, hogy ez az ember elnököljön az Európai Parlament hivatalos nyitóülésén, támogassa az eljárási szabályzat módosítására vonatkozó indítványomat.
(Taps)
