Bekæmpelse af terrorisme - Beskyttelse af personoplysninger (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
af Lefrançois for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets rammeafgørelse 2002/475/RIA om bekæmpelse af terrorisme - C6-0466/2007 - og
af Roure for Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med det politimæssige og strafferetlige samarbejde (fornyet høring) (16069/2007 - C6-0010/2008 -.
Roselyne Lefrançois
ordfører. - (FR) Hr. formand! Før jeg siger mere, vil jeg gerne takke alle de øvrige medlemmer, der har arbejdet sammen med mig om denne sag, for vores samarbejde har simpelthen været glimrende gennem hele proceduren. Den tekst, vi skal stemme om i dag, er særdeles følsom, for når vi taler om terrorbekæmpelse, betyder det samtidig fare for europæiske borgeres rettigheder, hvad enten denne fare kommer fra terroristerne selv eller fra det frihedsødelæggende potentiale i de foranstaltninger, der træffes for at bekæmpe problemet.
Omfanget af terrortruslen har i de seneste år haft et sådant potentiale, at visse regeringer faktisk har overdrevet det for at begrunde vedtagelsen af såvel indenlandske som internationale sikkerhedspolitikker. Truslen er ikke desto mindre reel, og EU skal gøre sin del af indsatsen for at forebygge og bekæmpe den så resolut som muligt. Unionens 500 mio. indbyggeres sikkerhed og forsvaret af de væsentlige værdier og principper, den blev grundlagt på, afhænger heraf. Som vi alle ved, har EU's område også ved flere lejligheder siden angrebene den 11. september 2001 været mål for terrorangreb med dramatiske konsekvenser. Det så vi i Madrid i marts 2004 og i London i juli 2005. De har formentlig alle hørt om den bølge af angreb, der fandt sted så sent som i går i Cantabria.
De stadigt mere avancerede og forskelligartede værktøjer og metoder, terroristerne bruger, gør opgaven endnu vanskeligere. Udviklingen af informations- og kommunikationsteknologier, navnlig internettet, gør det lettere at organisere terrornetværk og sprede propaganda eller endog uddannelsesmanualer online. Der menes i øjeblikket at være omkring 5 000 websteder af den art. Derfor har Kommissionen et helt igennem legitimt ønske om at tilpasse Fællesskabets lovgivning for at forsøge at forebygge ikke blot terrorangreb, men også forberedelserne til disse angreb.
Med henblik herpå har Kommissionen ladet sig inspirere direkte af Europarådets konvention om forebyggelse af terrorisme. Problemet er, at den har valgt kun at medtage de repressive aspekter og har set bort fra bestemmelserne om beskyttelse af grundlæggende frihedsrettigheder, der i henhold til Europarådet udgør den væsentlige modvægt. Mine bekymringer var hovedsagelig knyttet til begrebet "offentlig opfordring" og den risiko, det skaber for ytringsfriheden, for ved at kriminalisere det, bliver ting, mennesker siger eller skriver, som hævdes at have ført til en terrorhandling eller blot kan tænkes at gøre det, strafbare.
Ved den rundbordsdiskussion, der blev afholdt i april i samarbejde med nationale parlamenter, konstaterede vi, at vi ikke var alene om at give udtryk for forbehold over for visse aspekter af Kommissionens tekst. Flere nationale parlamenter gav udtryk for tvivl om anvendelsen af denne rammeafgørelse og omfanget af begrebet "offentlig opfordring". Europarådet fremhævede også faren ved at udelade beskyttelsesklausuler. Endelig har uafhængige eksperter i forskellige undersøgelser udtrykt forbehold, især over for definitionen af "offentlig opfordring" og om tekstens grad af retssikkerhed. På initiativ af en række nationale delegationer, der var særligt bekymrede for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder, tilføjede Rådet selv en række beskyttelsesklausuler til rammeafgørelsens tekst. Vedrørende et eller to specifikke punkter foreslog det imidlertid også en opstramning af rammeafgørelsen, og under alle omstændigheder var der stadig behov for at sikre en helt tilfredsstillende grad af retssikkerhed og beskyttelse af frihedsrettighederne.
Sammen med medlemmerne af Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har vi derfor prøvet at finde en balance mellem disse to tilsyneladende modsatrettede, men grundlæggende uadskillelige mål, nemlig bekæmpelse af terrorisme og beskyttelse af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder. Med henblik herpå har vi måttet udføre en særdeles vanskelig balanceakt, fordi det undertiden er vanskeligt i praksis at fastslå, hvor ytringsfriheden ender, og krænkelsen af folks rettigheder begynder. Tænk bare på den opstandelse, som de danske karikaturtegninger forårsagede for to år siden, eller den kontrovers, der senere opstod på grund af det nederlandske parlamentsmedlem Geert Wilders' kortfilm om islam.
Når det er sagt, mener jeg, at det kompromis, vi har indgået, er godt. De vigtigste ændringer, vi har foretaget, er følgende: For det første er termen "opfordring" erstattet med termen "tilskyndelse", der er mere præcis og oftere bruges i juridisk sprog. For det andet er der en strammere definition af "offentlig tilskyndelse", der tydeligere afgrænser den adfærd, der skal kriminaliseres, og derfor forebygger ethvert misbrug, som kunne føre til en begrænsning af ytringsfriheden. For det tredje er der i teksten indarbejdet mange bestemmelser om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og især ytringsfrihed og pressefrihed, og for det fjerde er der en påmindelse om behovet for at garantere, at de foranstaltninger, der træffes, står i forhold til de forfulgte mål, hvilket er væsentligt i et demokratisk samfund uden forskelsbehandling.
Det er de vigtigste punkter i denne sag. Jeg glæder mig over, at dette emne blev valgt som prioriteret emne til formiddagens plenarmøde, og jeg ser frem til en rig og livlig forhandling.
Martine Roure
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det glæder mig meget, at vi i dag afholder en forhandling under ét om betænkningen fra min kollega, fru Lefrançois, om bekæmpelse af terrorisme og min egen betænkning om beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med det politimæssige og strafferetlige samarbejde. Det skal erindres, at bekæmpelsen af terrorisme ikke kan blive virkeligt effektiv og rimelig, medmindre vi sikrer, at hver borgers grundlæggende rettigheder styrkes. Vi må bruge vores grundlæggende værdier om respekt for grundlæggende rettigheder til at bekæmpe de terrorbevægelser, der truer vores demokratiske samfund.
Efter min mening var Kommissionens forslag om terrorbekæmpelse ubalanceret, fordi det blot styrkede sikkerheden, men samtidig så bort fra mange foranstaltninger til at beskytte grundlæggende frihedsrettigheder. I den forbindelse vil jeg endnu engang lykønske fru Lefrançois og hendes kolleger, fordi de har skabt balance i teksten for at sikre, at den beskytter respekten for menneskerettigheder og frihedsrettigheder.
Som vi ved, udnytter terrornetværk i stadigt stigende grad nye informationsteknologier, bl.a. internettet, til deres opildnings- og rekrutteringsaktiviteter. Overvågning af den slags aktiviteter på internettet kræver indsamling af en stor mængde personoplysninger, men indsamlingen skal ske med garanti for en høj grad af beskyttelse af disse personoplysninger.
Jeg vil gerne minde Rådet om de forpligtelser, det påtog sig, da det vedtog direktivet om lagring af data. På det tidspunkt udtrykte vi ønske om, at værdifulde informationer til terrorbekæmpelse faktisk kunne bruges. Til gengæld har Rådet pligt til at opfylde sin forpligtelse og vedtage en rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger, der sikrer en høj grad af beskyttelse.
Min varmeste tak til alle mine kolleger i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender og til alle, der har samarbejdet med mig, især skyggeordførerne, idet de ændringer, vi foreslår i min betænkning, blev enstemmigt godkendt i udvalget. Disse ændringsforslag er bevis på, at vi ikke vil finde os i harmonisering efter den laveste fællesnævner. Vi mener, at rammeafgørelsen skal have et bredt anvendelsesområde, så den ikke udelukkende er begrænset til oplysninger, der udveksles mellem medlemsstaterne. Den skal også gælde for oplysninger, der behandles på nationalt plan, hvilket vil gøre det muligt at styrke samarbejdet mellem medlemsstaternes politi og retlige myndigheder og samtidig sikre et tilsvarende databeskyttelsesniveau i hele EU. Der er behov for at garantere principperne om formålsbegrænsning og proportionalitet ved at specificere og begrænse de tilfælde, hvor oplysninger kan behandles yderligere. De må forstå, hvor væsentligt dette er! Oplysninger må ikke bruges til et andet formål end det, de blev indsamlet til. Vi ønsker ikke at forbyde enhver overførsel af oplysninger til tredjelande, eftersom sådanne overførsler kan vise sig nødvendige som led i terrorbekæmpelsen. For hver overførsel skal der imidlertid foretages en vurdering af, hvorvidt det pågældende tredjeland yder en tilstrækkelig beskyttelse af personoplysninger, og jeg vil gerne understrege, at denne vurdering skal foretages af en uafhængig myndighed.
Vi opfordrer Rådet til at medtage bestemmelser om nationale myndigheder, der har adgang til oplysninger, som indsamles af private parter, i rammeafgørelsen i overensstemmelse med - må jeg endnu engang minde Dem om - de forpligtelser, det britiske formandskab påtog sig efter vedtagelsen af direktivet om lagring af data.
Endelig skal brugen af følsomme oplysninger, dvs. oplysninger om politiske anskuelser, religiøs overbevisning, helbred eller sexliv, principielt forbrydes i modsætning til det, der i øjeblikket foreslås i rammeafgørelsen. De vil bemærke, at Europa-Parlamentet med sit ændringsforslag forkaster Rådets forslag, der tillader behandling af disse oplysninger under visse betingelser. Tværtimod ønsker Parlamentet at forbyde behandling af disse oplysninger med mulighed for undtagelser. Processen er den stik modsatte, og det er vigtigt for os. Ved at vedtage denne holdning ønsker Europa-Parlamentet at respektere menneskers værdighed, og vi tror, at Rådet vil kunne blive enigt med os om denne nødvendighed.
Jean-Pierre Jouyet
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I dag er det franskmændenes dag, og det er også min dag. Jeg vil bede Dem venligst undskylde, at Rachida Dati uventet er fraværende i dag, men det er en ære for mig endnu engang at deltage i Parlamentets arbejde, især om de følsomme emner, som lige er blevet omtalt. Jeg vil navnlig gerne over for fru Roure og fru Lefrançois udtrykke Rådets formandskabs taknemmelighed over det personlige engagement, de har lagt for dagen, og den interesse, de viser i spørgsmålene om terrorbekæmpelse og databeskyttelse.
Med disse to tekster har Parlamentet nu et fast greb om den aktuelle udvikling og det europæiske samfunds dagligliv. Vi har brug for at beskytte vores borgere mod terrortrusler, og vi må også beskytte deres privatliv og privatlivets fred. Det er politisk ansvar i den fineste betydning. Jeg vil gerne kommentere nogle punkter vedrørende de to betænkninger, der lige er blevet fremlagt.
Først og fremmest med hensyn til udkastet til rammeafgørelse om terrorbekæmpelse. Det er en udfordring for EU at bekæmpe terrorisme, som kræver, at vi slår alle vores kræfter sammen. EU-antiterrorkoordinator, hr. de Kerchove, som jeg mødte for nogle uger siden, har også fortalt Parlamentet, at f.eks. Al-Qaedas aktiviteter er særdeles bekymrende. Der var 583 terrorangreb på europæisk grund i 2007. Den rammeafgørelse, De ser på i dag, er derfor et vigtigt lovgivningsmæssigt skridt fremad i bekæmpelsen af spredningen af terrorteknikker.
Det er f.eks. uacceptabelt, at man på et websted helt ustraffet kan forklare, hvordan man fremstiller hjemmelavede bomber. I dag er der næsten 5 000 websteder, der bidrager til radikaliseringen af unge mennesker i Europa, og som De ved, lykkedes det for det slovenske formandskab at sikre en aftale om disse udfordringer på mødet den 18. april i Rådet (retlige og indre anliggender).
Jeg ser positivt på betænkningen fra fru Lefrançois, der har støttet Rådets målsætning om at indarbejde de strafbare handlinger, der er omfattet af Europarådets konvention, i rammeafgørelsen af 13. juni 2002 Hendes forslag hænger nøje sammen med de ændringsforslag, Rådet fremsatte, under forhandlingerne, og som De ved, var Rådets drøftelser om denne tekst meget livlige. Vi står helt klart midt i en klassisk debat for alle demokratiske samfund, der søger at bekæmpe terrorisme effektivt, samtidig med at vi respekterer de grundlæggende regler for retsstaten og grundlæggende principper såsom ytringsfrihed, der styrer alt demokratisk liv.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på to punkter. For det første sigter rammeafgørelsen mod at gøre tre typer adfærd, som sandsynligvis forekommer, før der rent faktisk foretages angreb, til strafbare handlinger: Offentlig opfordring til terrorisme - og jeg understreger ordet "offentlig", hvilket således udelukker regulering af private udvekslinger af korrespondance - oplæring i at begå terrorhandlinger og endelig rekruttering til at begå terrorhandlinger. Det vil indføre strafbare handlinger for EU, som medlemsstaterne allerede kender til gennem Europarådets konvention om forebyggelse af terrorisme, der blev udformet i 2005.
Definitionen af disse strafbare handlinger er blevet kopieret ord for ord i rammeafgørelsen med nogle få begrænsede ændringer af hensyn til konsistensen med begreberne "terrorhandling" og "terrorgruppe", der har eksisteret i europæisk lovgivning siden 2002. Derfor har vi brugt udtrykket "offentlig opfordring" i stedet for "tilskyndelse", som De foreslår. Vedtagelsen af en tekst på europæisk plan vil gøre det lettere at kontrollere gennemførelsen heraf i medlemsstaterne og hurtigere at anvende den på hele EU's område.
Den anden overvejelse er, at Rådet har lagt særlig vægt på respekten for de grundlæggende rettigheder. Det blev der givet udtryk for ved den rundbordsdrøftelse, Parlamentet afholdt den 7. april i år. Rådet var meget bevidst om de drøftelser, der havde fundet sted i Parlamentet, og var omhyggelig med at følge den tilgang, Europarådet havde valgt. Der blev tilføjet beskyttelsesklausuler til det oprindelige forslag - især to, om pressefrihed og ytringsfrihed på den ene side og proportionalitet i kriminaliseringen af handlinger defineret i national lovgivning på den anden.
Det skal også bemærkes, at Rådet ikke fastholdt forslagene om at indføre regler om ekstraterritorial jurisdiktion, som ordføreren heller ikke godkendte. Rådet var derfor under forhandlingerne motiveret af et ønske om balance, hvilket førte til en tekst, der i vid udstrækning tager hensyn til Deres bekymringer.
Hvis vi nu går videre til rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger, der blev forelagt af fru Roure - så er det en kendsgerning, at der kun er meget lidt eller endog slet ingen regulering af såkaldt "suveræne" registre, som fru Roure påpegede. Det er imidlertid på det område, at det er særligt vigtigt at styre og regulere dataudvekslinger med det formål at beskytte offentlige frihedsrettigheder. De har ret i, at vi skal handle hurtigt og effektivt, samtidig med at vi respekterer de personers rettigheder, hvis data udveksles, tilbageholdes og lagres.
Justitsministrene nåede den 8. november 2007 frem til en aftale om udkast til rammeafgørelse. Som De selv har understreget, ville nogle af medlemmerne af Parlamentet gerne være gået videre. Formandskabet er klar over dette, men den rammeafgørelse, Rådet har sikret en enstemmig aftale om efter en debat, der varede i over to år, er et første skridt, som giver EU minimumsstandarder for personoplysninger i forbindelse med strafferetligt samarbejde på et tidspunkt, hvor der ikke tidligere har eksisteret fælles regler inden for rammerne af den tredje søjle. Det er et kompromis. Sådan er Europa opbygget, navnlig på dette område. Det er et kompromis, men det gør det ikke til en andenrangsafgørelse. Det er derimod det bedst mulige resultat i dag, da afgørelsen udfylder et tomrum og baner vejen for videreudvikling.
Det er første skridt i retning af en regulering af dataudvekslinger med juridiske formål i EU, hvis anvendelse kan kontrolleres langt mere effektivt end inden for Europarådet. Gennemførelsen og anvendelsen af denne rammeafgørelse kan forelægges Rådet (retlige og indre anliggender) med henblik på evaluering, som det f.eks. var tilfældet med den europæiske arrestordre.
Efterhånden som vores institutionelle rammer er blevet udviklet - hvilket vi alle håber, vil ske - vil det blive muligt for Kommissionens næstformand at indlede en overtrædelsesprocedure. Spørgsmålet i Europa er ofte, om det er bedst for os med minimumsstandarder, der senere kan hæves, eller om vi bør holde os til status quo, hvilket i dag betyder ekstremt forskellige standarder for databeskyttelse, manglende ordentlig kontrol fra EU-institutionernes side og bilaterale forhandlinger om dataudveksling med tredjelande, hvilket ikke giver vores borgere tilstrækkelige garantier og kan foretages uden vores samtykke. Det er tilfældet med de bilaterale aftaler, der er indgået med USA.
Personligt mener jeg, det er bedre at gå videre frem for at bevare status quo. Efter min mening er rammeafgørelsen det første afgørende skridt. Endvidere har vi takket være det arbejde, der er gjort af de tidligere formandskaber, kunnet finde balancepunkter, der også tager hensyn til Deres bekymringer. Jeg vil nævne nogle få af dem.
Det første er, at den fremtidige rammeafgørelse faktisk kun vil gælde for oplysninger, der udveksles mellem medlemsstater, som De har fremhævet, men medlemsstaterne har også forpligtet sig til at tilpasse deres egne beskyttelsesniveauer. En bestemmelse, De bør se på, er artikel 27, der styrkes af betragtning 8 i rammeafgørelsen, hvori Kommissionen opfordres til at udvide retsaktens anvendelsesområde efter en periode på fem år, og det kunne vedrøre nationale data. Som formandskab for Rådet ser vi ingen ulemper i det.
Det andet er, at alle dataudvekslinger sker med forbehold af proportionalitetsprincippet, hvilket betyder, at det er muligt i hvert enkelt tilfælde at kontrollere, med hvilket formål oplysningerne bliver overført, og hvorvidt den mængde oplysninger, der udveksles, er større end det absolut nødvendige.
Det tredje er, at der ved dataoverførsel til tredjelande skal iagttages vigtige betingelser og sikkerhedsforanstaltninger for at give et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. De ved godt, at denne bestemmelse ikke er gået ubemærket hen blandt nogle af vores eksterne partnere, hvis navne jeg har nævnt. Artikel 14 er et bolværk, vi kan stole på, der kan forhindre, at personoplysninger, vi har sendt til en anden medlemsstat, overføres til andre stater uden vores samtykke. Det giver os også sikkerhed, for, at der findes et tilsvarende databeskyttelsesniveau i denne anden medlemsstat.
For det fjerde og sidste har medlemsstaterne forpligtet sig til at rapportere om deres nationale foranstaltninger til Kommissionen, der forelægger Parlamentet og Rådet sin vurdering og sine forslag til ændring af denne første rammeafgørelse. Som følge heraf vil De i fuldt omfang blive inddraget i opfølgningen af rammeafgørelsen.
Formandskabet er helt klar over, hvor stor vægt De lægger på respekten for de grundlæggende rettigheder i EU, og jeg vil gerne understrege, at den fremtidige gruppe, der tæller seks justitsministre fra Tyskland, Portugal, Slovenien, Frankrig, Den Tjekkiske Republik og Sverige har gjort det til en prioritet for EU at styrke databeskyttelsen i de kommende år. Det er et ønske, der deles af alle medlemsstater, og alle justitsministre støttede det på Rådets uformelle møde den 25. juli.
Det var, hvad jeg ønskede at sige til Parlamentet.
Jacques Barrot
næstformand i Kommissionen. - (FR) Hr. formand! Jeg takker naturligvis rådsformand Jouyet samt vores to ordførere, der har gjort et bemærkelsesværdigt stykke arbejde. Fru Lefrançois har redegjort for forslaget til ændring af rammeafgørelsen om terrorbekæmpelse, og fru Roure har redegjort for rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger. Jeg takker naturligvis også Rådets formandskab. Hr. Jouyets bemærkninger burde vise formandskabets ønske om at tilnærme de forskellige synspunkter til hinanden.
Jeg skal prøve at gøre det kort, for vi venter en meget interessant forhandling her i Parlamentet i formiddag. Først vil jeg tale om forslaget til rammeafgørelse om terrorbekæmpelse. Som rådsformanden så rigtigt sagde, spiller moderne informations- og kommunikationsteknologier en vigtig rolle for udbredelsen af terrortruslen. Internettet, der er billigt, hurtigt, lettilgængeligt og når ud til næsten hele verden, bliver faktisk brugt af terrorister.
Fordelene ved internettet, som lovlydige borgere sætter pris på, bliver desværre udnyttet til kriminelle formål. Terrorister bruger internettet til at sprede propaganda til mobiliserings- og rekrutteringsformål samt til instruktioner og onlinemanualer til uddannelse af terrorister eller planlægning af angreb. Det er naturligvis en politisk prioritet at forebygge denne trussel. EU skal bekæmpe moderne terrorisme, og dens nye metoder med samme grad af beslutsomhed, som den udviste i bekæmpelsen af traditionel terrorisme.
Det forslag, Kommissionen har udarbejdet, opdaterer rammeafgørelsen om terrorbekæmpelse og bringer den i overensstemmelse med Europarådets konvention om forebyggelse af terrorisme ved i begrebet terrorisme at inkludere offentlig opfordring til at begå en terrorhandling samt rekruttering til og oplæring i at begå terrorhandlinger.
Kommissionen glæder sig over den positive modtagelse af fru Lefrançois' betænkning, hvilket understreger forslagets merværdi. Imidlertid har fru Lefrançois også udtrykt bekymringer med hensyn til forslaget og ønske om en række ændringer.
Jeg vil prøve at svare kort. For det første anfægter De i Deres betænkning brugen af udtrykket "offentlig opfordring", og De sagde tydeligt, at De følte, at udtrykket "offentlig tilskyndelse" var mere præcist. Det er imidlertid en kendsgerning, at Kommissionens forslag er baseret på Europarådets konvention og lægger sig meget tæt op ad konventionens definitioner af strafbare handlinger. Det er der to grunde til.
For det første ønskede vi at tage hensyn til Europarådets uforlignelige ekspertise inden for menneskerettigheder og det arbejde, det har gjort med udarbejdelsen af den konvention, vi drøfter. Konventionen bygger også på Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis vedrørende ytringsfrihed.
For det andet ønskede Kommissionen at gøre det lettere for medlemsstaterne at gennemføre både ændringen af rammeafgørelsen og Europarådets konvention. Ville forskellig terminologi ikke gøre anvendelsen lidt kompliceret? Det er det spørgsmål, jeg gerne vil rejse.
Vedrørende det andet punkt, der rejses i betænkningen, støtter Kommissionen Deres ide om i den ændrede tekst at indarbejde beskyttelsesklausuler om menneskerettigheder svarende til dem i artikel 12 i Europarådets konvention om forebyggelse af terrorisme. Faktisk indeholder Rådets fælles holdning af 18. april 2008 allerede ekstra beskyttelsesklausuler, der er parallelle med dem i artikel 12.
Jeg vil nu gå over til ønsket om at udelukke enhver forpligtelse til at kriminalisere et forsøg på at begå en strafbar handling. Vi er enige om det. Kommissionens forslag garanterede allerede, at denne forpligtelse ville blive udelukket, og Rådets fælles holdning af 18. april 2008 gjorde det samme.
Det, jeg også gerne vil sige, er, at vi vedrørende de bestemmelser om straffemyndighed, der skal gælde for de nye strafbare handlinger, i vid udstrækning - men ikke fuldstændig - er enige i de ændringer, som foreslås i betænkningen. Kommissionen kan derfor acceptere at fjerne de supplerende straffemyndighedsbestemmelser, den havde inkluderet i sit forslag.
Imidlertid deler Kommissionen ikke betænkningens opfattelse af straffemyndighedsbestemmelserne i den nuværende rammeafgørelse, da dette ville være ensbetydende med at pålægge en begrænsning i forbindelse med de nye strafbare handlinger. Den ændring, der foreslås i betænkningen, fjerner medlemsstatens forpligtelse til at retsforfølge nye strafbare handlinger, når de begås uden for den pågældende medlemsstats område, men på vegne af en juridisk person med hjemsted på dens område eller mod dens institutioner eller befolkning eller mod en EU-institution med hovedkontor i medlemsstaten. Hvis medlemsstatens forpligtelse til retsforfølgning fjernes, er vi bange for, at det vil gøre Kommissionens forslag mindre effektivt, fordi de nye strafbare handlinger meget ofte er grænseoverskridende, især når de begås via internettet.
Kommissionen håber dog, at udviklingen i denne sag frem for alt vil gøre det muligt, at den ændrede rammeafgørelse vil kunne træde i kraft i den allernærmeste fremtid. At opdatere vores lovgivning er i sandhed alle vores anstrengelser værd, og jeg takker Parlamentet og formandskabet for at gøre alt, hvad de kan for at nå dette resultat. Vi har virkelig brug for dette nye værktøj.
Jeg kommer nu til betænkningen fra fru Roure, der i sit meget stærke forsvar har fremført meget, der taler for Parlamentets ønske om at få en meningsfuld rammeafgørelse, der baner vejen for yderligere fremskridt. Rammeafgørelsen skal nemlig fremme det politimæssige og strafferetlige samarbejde ved at sikre den effektivitet, der følger af ægte legitimitet og respekt for de grundlæggende rettigheder, især retten til respekt for privatlivets fred og retten til beskyttelse af personoplysninger. Fælles regler for behandling og beskyttelse af personoplysninger, som behandles med det formål at forebygge og bekæmpe kriminalitet, kan bidrage til at nå disse to mål.
Det vil ikke overraske hr. Jouyet at høre, at Kommissionen er skuffet over rammeafgørelsens ret begrænsede anvendelsesområde. Vi havde til hensigt at gå videre, men jeg ved, at det nuværende formandskab i høj grad deler denne opfattelse. Rammeafgørelsens tekst dækker nu kun grænseoverskridende udvekslinger af personoplysninger, og derfor ønskede vi at gå videre. I mellemtiden bliver de nationale myndigheders behandling af personoplysninger ikke harmoniseret på EU-plan. Nationalt vil disse aktiviteter stadig være dækket af national lovgivning om databeskyttelse. Det er ganske rigtigt, at medlemsstaterne alle har tiltrådt Europarådets konvention 108 om databeskyttelse. Ikke desto mindre hører jeg til dem, der mener, vi burde gå længere.
Den efterfølgende evaluering af rammeafgørelsens anvendelse, som hr. Jouyet henviste til, er naturligvis en måde at gennemgå anvendelsen af reglerne i rammeafgørelsen på samt at kontrollere, at principperne om formålsbegrænsning og proportionalitet, som De havde helt ret i at anføre, og som er væsentlige på dette område, faktisk bliver respekteret. Det er rigtigt, at en revision, en evalueringsklausul på baggrund af den vurdering, medlemsstaterne foretager, bestemt ville gøre det muligt at udvide omfanget af denne databeskyttelse.
Det, der er sikkert - og det er ikke nødvendigt for mig at insistere på det, eftersom formandskabet lige har nævnt det, er, at teksten vil blive vigtig ikke blot for europæerne, men også i vores forhandlinger med tredjelande. Vi vil stå langt stærkere, især i forhandlinger med USA - hvilket jeg ikke har tabt af syne - hvis vi kan gøre gældende, at vi har en databeskyttelsesforanstaltning, der i sandhed opfylder vores borgeres behov og forventninger. Derfor håber jeg, at Rådet vil gå videre med denne sag, og at vi kan nå frem til en aftale. Dette er et første skridt, men skridtet skal stadig være tilstrækkelig stort. Det er mit ønske.
Under alle omstændigheder vil det glæde mig, om vi med disse to forslag og to betænkninger - der er af stor interesse og værdi for Kommissionen - kan nå frem til en aftale, hvilket jeg virkelig gerne så ske.
Luis de Grandes Pascual
Hr. formand, hr. Jouyet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg taler i egenskab af ordfører for udtalelsen fra Retsudvalget om betænkningen fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender i denne sag.
Jeg vil gerne takke Retsudvalget for dets støtte til mig og takke ordføreren, fru Lefrançois, og sige, at hun i løsningen af denne opgave har været åben for forståelse og dialog med henblik på at søge konsensus, hvilket er helt afgørende i denne sag.
Dette forslag til rammeafgørelse kunne opfattes som unødvendigt. Europarådet har allerede taget spørgsmålet op i sin konvention om forebyggelse af terrorisme og anerkendt de tre typer strafbare handlinger, som Kommissionen medtager i sit forslag: offentlig opfordring til at begå en terrorhandling samt rekruttering til og oplæring i at begå terrorhandlinger.
Det er imidlertid lige så rigtigt, at den skaber merværdi, da den indeholder en bedre definition af terrorisme og er mere omfattende, da den indeholder en lang liste over sanktioner.
Jeg vil gerne helt oprigtigt sige, at denne foranstaltning fra Kommissionens side er nødvendig, og at den er et særdeles værdifuldt bidrag.
Der er ikke grund til bekymring for de grundlæggende rettigheder, og der er ingen modstrid med ytringsfriheden. I Spanien er terrorgruppen ETA ikke på EU's terrorliste for det, den siger, men for det den gør, fordi den bruger afpresning, kidnapning, vold, terror og død for at nå sine mål. Derfor er den på listen; ikke på grund af det den siger, men på grund af det den gør.
I det spanske parlament er der uafhængighedsgrupper, der taler helt lovligt, slår til lyd for uafhængighed og naturligvis ikke på nogen måde retsforfølges for det.
Det drejer sig ikke om at indføre ulovlige meninger; det drejer sig om at samarbejde om at bruge moderne teknikker og effektivt bekæmpe terrorisme.
Tillad mig at minde om, at et ærligt menneske, et medlem af de væbnede styrker, en officer ved navn Juan Luis Conde i går blev myrdet i Spanien af terrorgruppen ETA, der benyttede en kujonagtig metode, en bilbombe.
Det er nødvendigt, at EU taler med én stemme om dette, fast og kompetent. Vi må være i stand til at fastsætte typer af strafbare handlinger, der ikke er besværlige, for hvis domstolene mener, at der er vanskeligheder, vil der altid bestå uskyldsformodning, og vi skal ikke forspilde denne mulighed.
ETA og alle terrorgrupper i verden skal vide, at EU taler til dem med én stemme, de skal miste alt håb, de skal være sikre på, at EU's demokratiske vægt vil falde ned over dem, og at vi ikke giver op, før de er fuldstændig udelukket fra vores samfund.
Panayiotis Demetriou
Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet! Vi har i dag to meget vigtige betænkninger foran os. De er usædvanlige på grund af deres afbalancerede tilgang, og fordi de er resultatet af et bredere samarbejde om spørgsmål, der generelt er vedtaget vedrørende terrorbekæmpelse og beskyttelse af menneskerettigheder sammen med personoplysninger, naturligvis.
Terrorisme er vor tids svøbe. Den er et hydrahoved, umenneskelig, barbarisk og utrættelig. Vi har derfor brug for at bekæmpe den med alle lovlige midler, samtidig med at vi altid husker på, at menneskerettighederne ikke må overtrædes. Det er netop det, fru Lefrançois' betænkning sikrer.
Det, der er blevet sagt, er, at forslaget om terrorbekæmpelse er baseret på Europarådets konvention. Imidlertid har vi valgt at ændre definitionen af "offentlig opfordring", således at det juridisk set er mere forståeligt i alle lande. Vi taler om "offentlig tilskyndelse", som er langt mere på linje med konventionens ånd og det mål, vi ønsker at forfølge.
Vores bekymring, da vi drøftede denne betænkning, var koncentreret om menneskerettighedsspørgsmålet. Vi gennemførte omfattende drøftelser, blev enige om en formulering og medtog bestemmelser for at sikre den balance, jeg har nævnt.
Tilføjelser vil formentlig forrykke den balance, og ethvert forsøg på yderligere at definere terrorisme vil skabe problemer. Det var ikke nogen let opgave for EU at nå frem til en definition. Jeg sad i Europarådet i tre år. Vi prøvede at fastlægge en definition af terrorisme, og det lykkedes ikke. Nu hvor vi er nået frem til denne definition, er der ingen grund til at gå imod den.
Vedrørende spørgsmålet om menneskerettigheder er der under alle omstændigheder betragtning 10 i indledningen til forslaget; her redegøres nøje for de specifikke rettigheder, der beskyttes: forsamlingsfrihed og fagforeningsfrihed og alle rettighederne i den forbindelse. Der er derfor ikke brug for nogen yderligere bestræbelser i den retning.
Lad mig opsummerende tilføje, at alt dette er i gode hænder. Der er imidlertid et andet område, vi bør se på. Vi bør rette vores opmærksomhed mod samfund, der nærer terrorisme. Vi bør tale med fornuftige mennesker, med de moderate elementer, så den moralske støtte, terrorister får i disse samfund, kan fjernes. Vi bør rette vores bestræbelser, tankegang, programmer og kampagner mod det.
(Bifald)
Claudio Fava
Hr. formand, hr. Jouyet, hr. Barrot, mine damer og herrer! Efter syv år med terrorbekæmpelse mener jeg, at vi nu er kvalificerede til at katalogisere terrorismens risici, dens virkninger og dens ødelæggende konsekvenser. Jeg mener også, at en af de mest dramatiske af disse konsekvenser er tabet af balance - tabet af en følelse af balance i reaktionen mod terrortruslen.
Denne balance er nødvendig for at undersøge ikke de overfladiske, men de dybereliggende årsager til denne vold og er afgørende for at iværksætte forebyggende politikker og straffe uden at opgive de grundlæggende principper for vores retskultur. Det er en værdifuld, men vanskelig balance, fordi den skal omsættes i regler, som ikke efterlader nogen skønsmargin. Jeg ser derfor positivt på Kommissionens initiativ til ændring af rammeafgørelsen fra 2002, forudsat at man er opmærksom på de meget rettidige henstillinger, der er fremsat i de to betænkninger, vi debatterer i dag.
Den første henstilling er, at vi skal undgå en kultur præget af mistro, for hvis vi baserer vores samfund på mistro og udtænker og udarbejder integrations- og immigrationspolitikker på grundlag af princippet om gensidig mistillid, vil det være en gave til terrorismen, eftersom terrorismens mål frem for alt er at skabe splittelse.
Når vi diskuterer terrorhandlinger og begrebet opfordring - der er et begreb, som forekommer os både generelt og subjektivt - foretrækker vi derfor det juridisk mere konsistente og mere specifikke begreb offentlig tilskyndelse. Jeg mener, det er et mindre forvirrende og mindre subjektivt princip, og det er ikke et terminologisk spørgsmål, men et reelt spørgsmål. Opfordring giver anledning til misbrug, til ekstremer, det giver også anledning til overdreven opmærksomhed på de socialt følelsesladede, hvilket ofte vil diktere overdrevne og forvirrede reaktioner. Alt dette fører os til den anden risiko, som vi skal undgå, nemlig at fortolke terrorbekæmpelse som et grundlag, der berettiger, at vi reviderer, reducerer og ændrer omfanget af de grundlæggende rettigheder.
Fra disse to betænkninger forventer vi et klart og utvetydigt signal på dette punkt. Det er den udfordring, vi som lovgivere skal løfte: at kombinere terrorbekæmpelse og handlinger, der baner vej for terrorisme med respekt for chartret om grundlæggende rettigheder og især ytringsfrihed og forsamlingsfrihed, uden hvilke vores kulturer ville vende tilbage til barbariets tid. Vi skal fortælle sandheden, nemlig at risikoen er, at vi kommer til gøre terrorbekæmpelse til en konflikt mellem kulturer eller religioner, at vi kommer til at tale et racistisk sprog. Det er en helt reel risiko, som det i de sidste par dage er blevet demonstreret på mødet i Köln, hvor et af Europa-Parlamentets medlemmer, hr. Borghezio, deltog og udtalte sig meget uansvarligt. Det skal derfor siges stærkt og siges her og siges af dette Parlament: Fascistisk intolerance har intet at gøre med krigen mod terrorisme!
I det værdifulde arbejde, der er gjort i forbindelse med de to betænkninger, vi debatterer her, anlægges også denne synsvinkel: at bekæmpe terrorisme, at forebygge terrorismens desperate vold, men samtidig sikre, at der er den rette balance mellem behovet for sikkerhed for vores borgere og deres frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder. På dette punkt opfordrer vi Rådet og Kommissionen til at udvise agtpågivenhed, og vi lover, at dette Parlament vil gøre sit yderste for at arbejde sammen med Dem.
Alexander Alvaro
for ALDE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen! Med deres betænkninger har fru Lefrançois og fru Roure gjort et stort arbejde, og det har også været mig en glæde at arbejde sammen med dem under udarbejdelsen. Vi har nået meget og har også gjort en stor forskel. Jeg beklager, at fru Roures betænkning stadig ligger hos Rådet, selv om vi har revideret den. I den forbindelse føler jeg, at der skal tilføjes noget til det, hr. Jouyet talte om, nemlig at vi tager fat på emnerne og erklærer dem for en prioritet. Vi har også hørt dette gentagne gange og senest fra det tyske rådsformandskab. Desværre er det bare ikke blevet omsat til handling. Parlamentet kan i det lange løb ikke være tilfreds med, at det blot bliver ved snakken.
Med hensyn til fru Lefrançois' betænkning er der afgjort noget bemærkelsesværdigt ved denne betænkning, som ingen af Dem endnu har omtalt. Den indebærer, at vi her har et af de sjældne tilfælde, hvor vi harmoniserer materiel strafferet - helt klart ud over miljøområdet. Det er noget, der går langt ud over, hvad EU har gjort indtil nu. Inden for civilretten har vi set det i grænseoverskridende forhold. At harmonisere materiel strafferet går imidlertid meget dybere, end det er blevet skitseret her. Derfor forstår Kommissionen måske, hvorfor vi fører en så intensiv drøftelse om offentlig opfordring eller tilskyndelse. "Tilskyndelse" er en almindelig juridisk term i alle medlemsstater. Medlemsstaterne i Europarådet besluttede sig for termen "opfordring" som et kompromis. Det omfatter også lande som f.eks. Rusland.
Jeg mener ikke, vi behøver diskutere, hvorvidt vi alle har et fælles retsgrundlag i denne sammenhæng. Jeg har også fortsat gjort det klart i drøftelser med fru Lefrançois, at jeg alene ud fra mit nationale perspektiv har et problem med termen "tilskyndelse", som det også er formuleret her, fordi det forhold, at en tilskyndelse kan straffes, uden at der foreligger en overlagt ulovlig forudgående forbrydelse, er fremmed for vores system. Eftersom bestemmelsen giver mulighed for tilskyndelse eller opfordring, er begge disse termer i værste fald endda vildledende. Ingen af dem viser, at gerningsmanden handler forsætligt. Det afhænger udelukkende af tredjemands opfattelse, hvorvidt det, nogen har sagt, kunne være en alvorlig opfordring til at begå en terrorhandling eller ej. I øjeblikket spekulerer jeg på, hvor De trækker grænsen mellem terroristen og den vrede borger ved stambordet, som angives af sin nabo.
I den forbindelse skal vi også ind på de gældende retssystemer. Jeg ved, at det i nogle henseender er anderledes i Spanien, men formålet er at gøre det muligt at bekæmpe indenlandsk terrorisme. Tro mig, jeg er taknemmelig for, at jeg er så ung, at jeg ikke har oplevet de onde tider med RAF i Tyskland, men også dengang blev der drøftet passende lovgivning. Naturligvis skal lande handle usædvanligt i særlige tilfælde, men i de sidste syv år har vi også set, at meget af det, der blev besluttet ved begyndelsen i hektisk aktivitet, nu skal tilbagekaldes. I den forbindelse er jeg også glad for, at vi i denne betænkning har fokuseret på mennesker og grundlæggende rettigheder på tværs af partiskel.
Med hensyn til Roure-betænkningen er det langt mere kritisk, at Rådet træffer foranstaltninger. Vi skal ikke narre os selv med hensyn til Lissabontraktaten. Vi ønsker alle, at den står ved magt indtil valget til Europa-Parlamentet i 2009, men vi ved også, at "vil ha' får ingenting". Vi må nu prøve at væve denne betænkning ind i disse drøftelser - især for så vidt angår de forhandlinger, Kommissionen i øjeblikket fører med USA om en databeskyttelsesaftale mellem EU og USA. Vi kan nemlig ikke tillade, at de to gælder uafhængigt af hinanden. Derfor ser jeg gerne, at vi ikke blot udviser politisk vilje, men i sidste instans også træffer en politisk beslutning om, at rammeafgørelsen om databeskyttelse endelig kan træde i kraft.
Kommissionen og Rådet bestræber sig med et utroligt aktivitetsniveau på at træffe foranstaltninger inden for området økonomisk beskyttelse af personoplysninger. Når vi ser, hvad der sker i Det Forenede Kongerige, Tyskland og andre medlemsstater, hvor der er tilfælde af tab eller tyveri af personoplysninger, som forvaltes af offentlige myndigheder, har vi et lige så presserende behov for foranstaltninger her. Dette handler i sidste ende mere end nogensinde om borgernes rettigheder, da de ikke kan forhindre, at deres regering opfører sig på den måde. Når det gælder virksomheder, kan borgerne stadig vælge en anden virksomhed i tvivlstilfælde.
Brian Crowley
for UEN-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke rådsformanden og næstformanden i Kommissionen samt ordførerne for det, jeg anser for at være meget vigtige betænkninger.
Når vi diskuterer spørgsmål i forbindelse med terrorisme og databeskyttelse, ser der - undertiden når man ser på substansen i debatten i Parlamentet - ud til at være en konflikt mellem dem, der ønsker at sikre mere beskyttelse til individuelle rettigheder og frihedsrettigheder og mere beskyttelse til den brede befolkning mod risiko for og trusler om vold eller endda tilskyndelse til vold, som nogle af mine kolleger allerede har nævnt. I det omfang vi går videre med disse forslag, bør vi være sikre på, at den lovgivning, vi foreslår, som vi er ved at ændre her i Parlamentet, har et solidt retsgrundlag, så der ikke kan sættes en finger på den, når den træder i kraft. En af de vanskeligheder, vi står over for, er, at vi på grund af rammeafgørelsen, på grund af retsgrundlaget - eller det manglende retsgrundlag - med hensyn til visse aspekter af denne rammelovgivning, kan risikere at blive anklaget for at være hyklere, der blot foregiver at handle uden egentlig at træffe nogen afgørende foranstaltninger.
Hvis man ser tilbage på forløbet af det samarbejde i retlige og politimæssige anliggender, som vi har iværksat her i Parlamentet, har 90 % af det været baseret på gensidig tillid mellem de forskellige myndigheder på medlemsstatsniveau. Det har været den eneste effektive måde, hvorpå man har kunnet finde en mekanisme til at komme videre, for selv om man måske kan indgå aftaler eller træffe beslutninger, kan der ikke være noget reelt meningsfuldt samarbejde eller nogen videreudvikling, medmindre myndighederne i hver medlemsstat er villige til at samarbejde og udveksle den information.
Vi skal være meget forsigtige med spørgsmålet om databeskyttelse og de personoplysninger, der indsamles, fordi mange af os ved, at der i vores egne medlemsstater er talløse kontorer, både på nationalt og lokalt plan, der opbevarer oplysninger om hver eneste person. I øjeblikket er den største forskrækkelse i Det Forenede Kongerige problemet med identitetstyveri, og det har givet anledning til store bekymringer i forbindelse med bortkomst af computere, der indeholder informationer fra statslige organer - hvad enten det er sociale myndigheder, forsvaret eller politiet - personoplysninger, information, som den enkelte aldrig ville give til nogen. Alligevel ser der ikke ud til at være nogen beskyttelse af disse oplysninger.
Derfor skal vi sikre på dette niveau - på europæisk plan - at vi skaber en europæisk rammeafgørelse, der giver mulighed for samarbejde mellem medlemsstaterne, men som ikke pålægger medlemsstaterne denne kontrol. Når jeg siger det, skyldes det, at der er bedre beskyttelsesmuligheder til rådighed for borgerne med hensyn til at udfordre nationale myndigheder, når de misbruger eller mister deres oplysninger, end der ville være til rådighed i denne rammeafgørelse, og hvis vi gennemtvinger, at rammeafgørelsen om beskyttelse af personoplysninger også skal gælde for nationale data, så underminerer vi på mange måder de rettigheder, der allerede gælder. Fordi vi går videre med en ny plan på europæisk niveau, er der et vist spillerum for en lidt mere flydende reaktion på de vanskeligheder, vi står over for vedrørende databeskyttelse. For at være sikker på, at denne lovgivning er effektiv, skal den imidlertid ikke bare være klar og endelig med hensyn til den rolle, den skal spille, men borgerne skal også have tillid til, at den vil beskytte dem og ikke misbruge dem.
Kathalijne Maria Buitenweg
for Verts/ALE-Gruppen. - (NL) Hr. Formand! Jeg er overbevist om, at Rådet oprigtigt ønsker at forbedre borgernes sikkerhed, og at det lægger stor vægt på borgerrettighederne. Det kan godt være, at De entusiastisk bifalder de foreliggende betænkninger, men hvis De har læst dem omhyggeligt, vil De have bemærket, at den konklusion, vi drager, er helt anderledes end Deres egen. Faktisk mener vi, at de forslag, De har vedtaget, simpelthen er utilstrækkelige, og at de truer med at krænke borgerrettighederne.
Hvorfor vurderer vi tingene forskelligt? For det første er parlamenter traditionelt mere opmærksomme på borgerrettigheder end regeringer, hvilket er et problem, når det drejer sig om beslutningstagning. Især ønsker Parlamentet imidlertid at se på disse beslutningers virkning på samfundet på længere sigt. Hvis vi ser på forholdet mellem regering og borgere fra et historisk perspektiv, ser vi, at regeringen har monopol på magtanvendelse, og borgerne har grundlæggende rettigheder, der ikke kan krænkes af regeringen, medmindre dette er nødvendigt, effektivt og rimeligt. Men hvis borgerne for ofte oplever regeringsforanstaltninger, der hverken er nødvendige eller berettigede, vil deres tillid til og derfor samarbejde med regeringen svinde ind, og så får vi virkelig et massivt sikkerhedsproblem på længere sigt. Tillid er svær at vinde, men let at miste.
Efter min mening giver forslaget om databeskyttelse ikke den ønskede beskyttelse, og Rådet er ude på tynd is med sin udvidelse af rammeafgørelsen.
Jeg starter med fru Roures betænkning og vil gerne udtrykke min varmeste tak til ordføreren for alle de år, hun har brugt på at styre denne betænkning gennem Parlamentet. Især vil jeg gerne stille Rådet en række spørgsmål. Forslaget vedrører politimæssigt og retligt samarbejde i Europa, dvs. tjenester, der arbejder med sikkerhed. Imidlertid - og rådsformanden kan måske modsige mig her - forstår jeg, at det nu er præciseret, at Rådet ikke mener sig bundet af disse forslag, hvis væsentlige nationale sikkerhedsinteresser står på spil. Hvilke interesser taler vi om her, og kan De give mig et eksempel på en sag, der ville få Dem til bare at smide rammeafgørelsen i skraldespanden?
Et andet punkt, fru Roure selv allerede har bragt på bane, vedrører følsomme oplysninger. Der er nogle oplysninger, jeg kan forstå, Rådet ønsker, men kan Rådet forklare mig, ved hvilke lejligheder det ville være en fordel af at vide, om en person var medlem af en fagforening? De bedes give mig et eksempel på, hvornår det ville være nyttigt at vide, om en person var medlem af fagforbundet FNV i Nederlandene. Anses det for at være tegn på genstridig adfærd? Under hvilke omstændigheder ville det for himlens skyld være relevant? Folks sexliv? Hvis vi taler om aktiv pædofili, er det rimeligt nok. Det er en forbrydelse og kan naturligvis registreres. Men for hvilke ting ønsker De egentlig mere information?
Med hensyn til overførsel af oplysninger til andre stater kan jeg stadig huske et rigtig muntert øjeblik under det tyske formandskab, hvor en repræsentant for Rådet erklærede, at det undertiden faktisk var nødvendigt at overføre oplysninger meget hurtigt til Iran. Han fik hele Parlamentet til at måbe, for det kunne han da ikke mene - overføre oplysninger til Iran! Jeg stiller nu derfor det spørgsmål, om det pågældende rådsmedlem vil garantere, at følsomme oplysninger ikke under nogen omstændigheder vil blive overført til Iran. Kunne De måske også give mig nummeret på den artikel, hvorpå De bygger den garanti?
Skønt jeg anser beskyttelsesniveauet for utilstrækkeligt, bifalder jeg formålet: bedre samarbejde mellem politi og retsvæsen på europæisk plan (det er forekommet, at det har fungeret dårligt selv på nationalt plan). Et nøgleord, når det drejer sig om at forbedre dette samarbejde, er "tillid" - også her gælder det om tillid. Min anklage er, at Rådet ikke arbejder hårdt nok på at øge denne tillid og dermed også samarbejdet. Når alt kommer til alt, skal tillid bygge på noget som f.eks. omfattende databeskyttelse eller mistænktes rettigheder, som passer til vores retsstat - men De leverer ikke varen. De har nu arbejdet på mistænktes processuelle rettigheder i hele min valgperiode, og der er stadig ikke kommet noget frem. Hvor De yderligere virkelig kunne bidrage til at bringe samarbejdet videre, gør De det ikke. I stedet fremlægger De den rå rammeafgørelse om terrorbekæmpelse.
Fru Lefrançois har udarbejdet en passende betænkning herom, og den vil jeg gerne udtrykke en varm tak til hende for. Mit spørgsmål er fortsat: Hvilket problem prøver Rådet egentlig at løse her? Tilskyndelse til vold er forbudt i alle medlemsstater, og sådan bør det også være - men nu bliver også opfordring kriminaliseret. Hvad er "opfordring"? Nogen, der skriver, at USA er en slyngelstat, en ondskabens akse, der skal bekæmpes? Hvis den pågældende person også skriver: "De, der ikke er med os, er imod os", er det så en opfordring? Hvis en vesterlænding bevidst laver en antiislamisk film med det formål at fornærme mennesker, opfordrer han så til angreb? Opfordrer jeg selv til noget nu?
Uklar lovgivning er dårlig lovgivning. De har min støtte til også at kriminalisere tilskyndelse til vold på europæisk plan, men ikke med dette middel. Hvis man sammenligner alle de sproglige versioner, er det ikke engang klart, om det er "opfordring" eller "tilskyndelse", der bliver diskuteret. En kvinde kan klæde sig provokerende, men det betyder ikke, at hun tilskynder til voldtægt. Artikel 1, stk. 1, er alarmerende, fordi det hedder heri, at en person kan dømmes for terrorhandlinger, hvad enten han eller hun direkte går ind for sådanne handlinger eller ej. For min gruppe, er det virkelig at gå alt for langt.
Sylvia-Yvonne Kaufmann
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. næstformand i Kommissionen! Da jeg kun har kort tid til rådighed, vil jeg gerne nøjes med at drøfte fru Roures betænkning. Når vi taler om behandling af personoplysninger inden for rammerne af politimæssigt og strafferetligt samarbejde, vil jeg gerne sige meget klart, at jeg er af den opfattelse, at vi har brug for ensartede europæiske regler.
I de seneste år er der iværksat flere projekter vedrørende behandling af disse oplysninger, især den anden generation af Schengeninformationssystemet og visuminformationssystemet (VIS). Disse oplysninger er imidlertid også relevante i forbindelse med forslaget om at udveksle oplysninger fra strafferegistre mellem medlemsstater og endog indførelsen af et europæisk passagerlistesystem (PNR). Et højt databeskyttelsesniveau er i alle borgeres interesse og kan efter min mening kun sikres gennem ensartede EU-regler.
Rådsformanden har sagt, at den nuværende rådsafgørelse var den bedste løsning, man kunne nå. Jeg er nødt til at sige til rådsformanden, at jeg er skuffet over Rådets nye forslag, eftersom der ikke er taget hensyn til Parlamentets centrale krav, og jeg mener, det giver et databeskyttelsesniveau, der i nogle henseender stadig ligger under Europarådets konvention 108. I øvrigt deles kritikken af forslaget af alle grupper på tværs af partiskel, og jeg mener, at dette utvetydige budskab burde give Rådet stof til eftertanke.
Navnlig bør vi påse, at rammeafgørelsen også anvendes på den nationale behandling af oplysninger, ellers sættes der spørgsmålstegn ved hele ideen med forslaget.
Jeg vil også gerne understrege det, vores ordfører fru Roure har sagt, nemlig at særligt følsomme datakategorier, dvs. oplysninger, der afslører en persons etniske oprindelse, politiske anskuelser eller religiøse overbevisning, ikke skal behandles. Hvis vi overhovedet skal åbne mulighed for undtagelser fra dette princip, er det væsentligt, at der f.eks. opnås en godkendelse fra en relevant retsmyndighed på forhånd. Denne oplysningskategori skal ikke bare behandles automatisk.
Rådet har i lang tid lovet Parlamentet, at det vil vedtage denne rammeafgørelse. Jeg mener, det nu er på høje tid, at Rådet endelig holder sit løfte, og det med en rammeafgørelse, der faktisk er det papir værd, den er trykt på.
Jeg går ind for alle de ændringsforslag, Parlamentet stiller i betænkningen, da jeg mener, vi har brug for det højst mulige databeskyttelsesniveau, og dette sikres endnu ikke af Rådets foreliggende rammeafgørelse.
Gerard Batten
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Disse rådsafgørelser er led i harmoniseringen af vores nationale retssystemer i et fælles EU-system. Enhver EU-borger kan allerede udleveres fra et EU-land til et andet ved hjælp af en europæisk arrestordre med minimale beskyttelsesordninger. Selv når et nationalt retsvæsen eller en national regering ved, at der bliver begået en grov uretfærdighed, kan den ikke forhindre det.
I henhold til de nye bestemmelser om rettergang in absentia kan vi nu blive stillet for en domstol og dømt i en anden EU-stat uden overhovedet at være klar over, at det er sket, og derefter blive udleveret og fængslet. Vi kan få bøder eller få vores ejendom konfiskeret, igen uden at vores egne nationale retsvæsener eller regeringer kan forhindre det eller beskytte os.
I henhold til Lissabontraktaten er der planer om en europæisk anklagemyndighed med vidtrækkende beføjelser til at undersøge og retsforfølge personer, der er tiltalt for handlinger mod EU's interesser - med støtte fra Europol, hvis embedsmænd har immunitet mod retsforfølgelse for alt, hvad de gør eller alt, hvad de siger under udøvelsen af deres hverv. Og naturligvis har vi EU's egen paramilitære politistyrke, det europæiske gendarmeri, der er under opbygning i Vicenza, og som vil få mandat til at krydse grænser for at bekæmpe civile uroligheder i EU-medlemsstaterne.
Alt dette bliver gjort med henvisning til, at vi skal beskyttes mod terrorisme, men det, der faktisk sker, er naturligvis EU's endeløse mission, der har til formål at øge og forankre EU's egen magt og herredømme på alle områder af vores nationale liv. Terrorisme er ganske vist en reel trussel, og den største trusselskilde i dag er den fundamentalistiske, bogstavtro og ekstremistiske islamiske ideologi. Men terrorisme bør bekæmpes af nationale regeringer, der arbejder sammen, og ikke bruges som et påskud for at udvide EU's beføjelser.
Koenraad Dillen
(NL) Hr. formand! Det høres ofte fra forskellige steder, at bekæmpelsen af terrorisme truer vores frihedsrettigheder - men det er en falsk dikotomi. Ytringsfrihed, pressefrihed og retten til privatlivets fred er bestemt grundlæggende træk ved vores vestlige samfund, men som den tidligere taler lige har sagt, er det disse åbne samfund, der i øjeblikket er under trussel fra en islamisk ekstremisme, der opildner til terrorhandlinger mod disse værdier. Foranstaltningerne i denne betænkning er et skridt - men kun ét - i den rigtige retning. Stater har ikke blot pligt til at beskytte deres borgere mod terrorisme, men skal også være i stand til at træffe alle foranstaltninger til at beskytte den offentlige orden.
Jeg vil imidlertid gerne fremsætte en randbemærkning her, eftersom mange talere som en sidebemærkning til dagens forhandling har henvist til Italien. Den italienske regering har al mulig ret til at bekæmpe ulovlig indvandring og kriminalitet på den måde, den anser for nødvendig, forudsat at dette er begrundet i objektive legitime faktorer. Endvidere var sidste uges skammelige høring i Rom, hvor nogle få yderligtgående venstrefløjsmedlemmer af dette Parlament anklagede de italienske carabinieri for at torturere romabørn, en fornærmelse mod det italienske folk og sømmede sig ikke for dette Parlament. Jeg håber derfor, at Europa-Parlamentets formand på vegne af os alle vil undskylde over for den italienske regering.
Jean-Pierre Jouyet
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg ønskede at tage ordet på dette tidspunkt, fordi jeg desværre skal videre og deltage i en interinstitutionel dialog. Jeg beder Parlamentet og ordføreren undskylde dette. Jeg vil blot kommentere gruppeformændenes udtalelser. Med hensyn til fru Lefrançois' betænkning og indlæggene, navnlig vedrørende sondringen mellem "tilskyndelse" og "opfordring" er ordlyden i artikel 5 i Europarådets konvention for det første blevet genoptaget i Rådets tekst for at forhindre forskellig anvendelse. Vi mener, at vi bør tiltro dommerne at anvende denne kriminalisering rimeligt og - som hr. de Grandes Pascual så ganske rigtigt sagde - under behørig hensyntagen til konteksten, især for så vidt angår spansk terrorisme. Endelig vil jeg gerne fremhæve, at der i Rådets tekst i vid udstrækning tages hensyn til ytringsfrihedsbestemmelsen i artikel 2 og proportionalitetsbestemmelsen i artikel 14.
Vedrørende Roure-betænkningen vil jeg gerne sige, at jeg også er enig med fru Buitenweg og hr. Alvaro. Det er virkelig et fremskridt at have bestemmelser inden for den tredje søjle, der åbner for retten til at indgive klage. Jeg har også hørt alle Deres krav til anvendelsesområde, især fru Kaufmanns. Frankrig mente det samme som Kommissionen, men vi er nødt til at være realistiske. Vi kunne enstemmigt vedtage en anden tekst. Vi ville gerne være gået videre - det er også, hvad kommissær Barrot sagde - men kun, hvis anvendelsesområdet blev udvidet, hvilket ville være en rigtig god ting. Jeg mener ikke, vi vil kunne gøre dette fremskridt på kort sigt.
Der skal indgås et kompromis og sikres en balance. Jeg er enig med fru Roure i, at dette ikke er helt igennem tilfredsstillende, men det er stadig et fremskridt, og vi må acceptere det for, hvad det er. Som jeg sagde, har vi under alle omstændigheder også evalueringsbestemmelsen. Jeg opfordrer Kommissionens næstformand - og jeg ved, han vil gøre det - til at sikre den bedst mulige udnyttelse af denne evalueringsbestemmelse og bestemmelserne om dataindsamling, der indebærer, at vi også tænker på registre under national suverænitet. De nævnte medtagelsen af visse data i denne afgørelse. Personligt ville jeg også være glad, hvis medtagelsen af religiøse og seksuelle oplysninger blev revideret eller i det mindste blev formuleret bedre end i dag.
Som svar til hr. Dillen vedrørende romaerne: Som han ved, viste romatopmødet den 16. september det franske formandskabs og Kommissions engagement i romaspørgsmålet. Næstformanden deltog i mødet, og vi gjorde status over tidligere foranstaltninger, som medlemsstaterne kan forpligte sig på i fremtiden for at fremme integrationen af romaer i vores samfund, et spørgsmål, der også fylder en del på kommissær Špidlas sociale dagsorden.
Det var, hvad jeg ønskede at sige som svar på indlæggene under denne meget spændende forhandling.
Manfred Weber
(DE) Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, hr. formand for Rådet! Jeg vil gerne begynde med at takke det franske formandskab for Rådet, fordi vi nu drøfter disse spørgsmål sammen, eftersom de illustrerer den balancegang, som udfordringen indebærer, nemlig på den ene side at takle en stor udfordring - terrorismen - og på den anden side databeskyttelsen. Det er en skam, at rådsformanden ikke kan være til stede hele tiden. Det ville have været meget gavnligt for forhandlingen.
For det første har vi med hensyn til databeskyttelsen allerede hørt mange formandskaber her fortælle os om et stort og betydeligt fremskridt. På vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne påpege, at vores ordfører, fru Roure, har hele Parlamentets fulde opbakning i denne sag, da vi har brug for fremskridt her.
Der er tre spørgsmål, som er særlig vigtige for os. Jeg vil især gerne påpege, at vi skal fortsætte med at understrege, at vi støtter udvekslingen af data. Vi ved fra Schengen-informationssystemet, at vi kan spore mange kriminelle ved at udveksle data, og at dataudvekslingen giver garanti for succes og sikkerhed. Der er dog også andre vigtige aspekter. Eksempelvis er borgernes ret til indsigt meget vigtig for mig - en styrkelse af borgernes rettigheder - og rammerne, som allerede er blevet drøftet gentagne gange. Næstformand Barrot har påpeget, at det er vigtigt for ham at have disse beslutninger med som opbakning, især under forhandlinger med USA. Jeg vil dog gerne tilføje, at hvis USA indvender, at dette retsgrundlag desværre kun gælder for europæiske forhold og ikke på intraeuropæisk plan i forbindelse med situationen i medlemslandene, vil det være et argument imod os, da vi ikke engang tør gennemføre dette retsgrundlag fuldt ud i EU.
Hvad angår terrorbekæmpelsen, synes jeg, at det er en skam, at Rådet, selv om det hele tiden lancerer nye tiltag her, ikke kommer ud af stedet med den praktiske gennemførelse af de mange operationelle foranstaltninger. Vi husker alle, at det tog over et år at udpege EU's antiterror-koordinator, hr. de Kerchove, at vi handlede hurtigt i forbindelse med datalagring, men at vi desværre har set forsinkelser med gennemførelsen, og at vi inden for Europol stadig ikke har en task force, en dedikeret afdeling, for dette område. Vi må lægge flere kræfter i vores arbejde i denne forbindelse, og vi burde gøre operationelle fremskridt i stedet for blot at skændes om formuleringen.
Det er især i forbindelse med den islamiske terrorisme, at vi har de største problemer med konvertitter - mennesker, der vokser op i vores samfund, bliver voksne og konverterer så til den islamiske tro. Vi er nødt til at spørge os selv, hvad det er, der går galt i vores samfund og i det islamiske miljø og får disse mennesker til at blive radikaliserede. Det er vi nødt til at overveje.
I Europa kan vi leve i sikkerhed, blandt andet fordi vi har en engageret politistyrke, som vi nu bør takke.
Bárbara Dührkop Dührkop
(ES) Jeg vil begynde med at lykønske ordførerne med deres fremragende betænkninger, men jeg vil især drøfte Lefrançois' betænkning.
Skridt for skridt, og altid ad lovgivningens vej, fortsætter vi med at inddæmme terrorismen. Rammedirektivet fra 2002 gjorde det muligt for os at fastsætte en fælles definition og et fælles retsgrundlag for terrorhandlinger.
De ændringer, der er blevet foreslået i dag, omfatter tre nye strafbare handlinger, som vi skal beskyttes imod, som svar på gamle og nye terrortrusler, der gør stadig mere brug af informationsteknologier, herunder cyberterrorisme. Der findes en lang række terrorhandlinger, som går fra indoktrinering og opfordring til fanatisme hos børn og til mord.
Den foreslåede ændring er begrænset til offentlig opfordring til at begå terrorhandlinger og rekruttering og træning af terrorister, som nu dækker traditionelle og moderne metoder til at sprede terror.
Vi skelner dog ikke mellem metoderne, men vi er nødt til at være yderst forsigtige, når vi trækker grænsen mellem, hvad der er uacceptabelt og derfor skal straffes, og ytringsfriheden som en grundlæggende rettighed.
Når det drejer sig om offentlig opfordring, er denne grænse knap så skarp. Hensigt og åbenbar fare er derfor væsentlige krav for at kunne beskrive noget som en strafbar handling. Alt andet er ytringsfrihed, som er beskyttet i selve rammedirektivet, i EU-traktatens artikel 6, i chartret om grundlæggende rettigheder og i Europarådets konvention.
Konventionen lider imidlertid under, at der stadig er mange medlemsstater, der ikke har ratificeret den, og det er ikke til megen hjælp i forbindelse med terrorbekæmpelsen eller beskyttelsen af frihedsrettighederne.
Hverken den oprindelige rammeafgørelse eller den nuværende ændrede version kan erstatte konventionen. Det er snarere konventionen, der ville styrke den europæiske lovgivning ved at give den merværdi og mere komplette retlige rammer.
Som det er tilfældet med Prümtraktaten og mange andre tekster, skelner EU-lovgivningen ikke mellem de forskellige former for terrorister. Den er lige så velegnet til brug inden for EU som for den internationale terrorisme.
Sidste år registrerede Europol i alt 583 terrorhandlinger, 24 % mere end forrige år, hvoraf 517 blev udført af separatistgrupper i Spanien og Frankrig. Der var 201 anholdelser af personer mistænkt for islamiske terrorhandlinger.
Jeg vil gerne takke politistyrkerne for deres prisværdige indsats og deres bestræbelser på at få bugt med terrorismen og anholde terroristerne.
Desværre er der igen dårlige nyheder fra mit land. Vi har en lang og ulykkelig terrortradition. Vi ved, at terrorister ikke hører hjemme i et demokrati, men det gør de mennesker, der opmuntrer, huser og bistår terroristerne, heller ikke. Jeg mener derfor, at der er endnu et retligt begreb, som ville fuldstændiggøre vores lovgivning, nemlig kriminalisering af demonstrationer, der miskrediterer eller ydmyger ofrene for terrorisme eller deres familier. Det bør vi huske på næste gang, der skal laves ændringer.
Jeg vil slutte med at beklage, at vi ikke er i stand til at anvende artikel 10 i protokollen til Lissabontraktaten, hvilket ville have fremskyndet fællesskabsgørelsen af områder, der er så vigtige og presserende for borgerne.
Sophia in 't Veld
(EN) Hr. formand! Jeg vil begynde med at komme med en bemærkning til forretningsordenen og anmode Parlamentets formandskab om at skrive til det franske formandskab og påpege, at vi finder det uacceptabelt, at det franske formandskab ikke er til stede under hele denne vigtige forhandling.
(NL) Hr. formand! Terrorismen blev ikke opfundet den 11. september 2001. Den har altid været der. Dertil kommer, som den forrige taler netop har bemærket, at det understreges i Europols "EU Terrorism Situation and Trend Report", at langt de fleste angreb ikke begås af islamiske ekstremister, men af separatister og af henholdsvis højre- og venstreekstremister.
Hvad der er nyt siden 2001 er imidlertid, at regeringer over hele verden har benyttet bekæmpelsen af terrorismen til at begrænse borgerrettighederne og frihedsrettighederne. Jeg går fuldt og helt ind for samarbejde om bekæmpelsen af kriminelle, og jeg er helt enig i hr. Webers ord, men der er meget ofte blevet truffet foranstaltninger, f.eks. indsamling af personoplysninger, der ikke har noget som helst at gøre med terrorisme. Personoplysningerne bruges f.eks. i forbindelse med indvandringskontrol og til bekæmpelse af "almindelig" kriminalitet. Det er i sig selv helt legitimt, men lad os i så tilfælde kalde en spade for en spade.
Rådets højtidelige erklæringer om borgernes rettigheder og privatlivets fred lyder temmelig hult, når Rådet ikke engang er til stede her, og i særdeleshed fordi det ikke er indstillet på at gennemføre Europa-Parlamentets anbefalinger, som særligt fremgår af Roure-betænkningen. Så skulle Rådet måske holde op med at græde krokodilletårer over det irske "nej".
Endelig har jeg to specifikke spørgsmål. Jeg vil gerne bede Kommissionen - eftersom Rådet ikke er her - om oplysninger om kontaktgruppen på højt niveau. Efter to års forhandlinger bag lukkede døre og uden mandat har den amerikanske minister for national sikkerhed, Michael Chertoff, nu opfordret kommissær Barrot til at underskrive en aftale til december. Jeg vil gerne høre, om kommissær Barrot vil sige "nej" på vores vegne.
Mit andet spørgsmål lyder som følger. Der foregår forhandlinger på EU's vegne om en ordning, der tillader toldvæsenet i Europa - uden nogen forklaringer eller restriktioner - at undersøge og konfiskere laptops ved grænsen. Jeg vil gerne vide, hvordan situationen er på dette område.
Formanden
Jeg synes, at det er vigtigt at informere Dem om, at det franske formandskab helt korrekt undskyldte sig før indledningen af forhandlingen og meddelte os, at fru Dati ikke var i stand til at deltage i forhandlingen, da hun var blevet opholdt af uundgåelige årsager, og at hr. Jouyet, som skulle erstatte hende, ikke havde mulighed for at blive.
Deres indvendig er dog vigtig, og vi vil bringe den videre, men jeg må understrege, at det franske formandskab havde undskyldt sig på forhånd.
Bogusław Rogalski
(PL) Hr. formand! Terrorisme er en af de største trusler i moderne tid. Angrebene den 11. september gjorde det helt klart for os. Terrorisme er baseret på såvel en psykologisk som en social og pressemæssig effekt. Heraf det problem, der er opstået med den uendelige liste af spørgsmål om, hvordan vi skal afværge denne slags trusler, som har nået globale dimensioner. Spredningen af frygt og terror og angreb på det civile samfund - det er terrorismens ansigt.
EU skal sikre dets borgere et højt niveau af sikkerhed. Det er nødvendigt at være særlig opmærksom på terroristernes brug af it og kommunikationsteknologier, især internettet, som hjælper med at sprede propaganda og træningsmanualer. Det er det, som vi virkelig skal håndtere. Terrorbekæmpelse bør være en prioritering for os i EU, især bekæmpelse af dens mest truende variant, den islamiske terrorisme, hvis mål er en fuldstændig ødelæggelse af den vestlige civilisation. Hvad kan vi gøre? Valget er enkelt: Enten udrydder vi terrorismen, eller også vil terrorismen betyde verdens undergang.
Angelika Beer
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Vi kan afholde denne forhandling om grundlæggende principper - vi skal afholde den - men ikke uden at drøfte et særligt instrument. Jeg taler om det, der bliver omtalt som listen over terrororganisationer. Siden EF-Domstolens dom af 3. september har vi vidst, at den retlige vurdering er fuldstændig klar. Såvel EU's som FN's system med lister over terrororganisationer krænker borgernes grundlæggende rettigheder og skal derfor ændres.
Hvad er der sket? EU's liste over terrororganisationer opererer i en gråzone, der er fuldstændig uden for parlamentarisk kontrol. Det er meget bizart, at vi som Parlament hører, at der på et møde i Rådet (landbrug og fiskeri) - hvor politikere, der har specialiseret sig i landbrug, skovbrug og udvikling af landdistrikterne - blev vedtaget en ny EU-liste over terrororganisationer uden forhandling, og uden at de vidste, hvad der stod på den. Vi ved, at det giver anledning til udenrigspolitiske vanskeligheder, da folkeretten bliver trådt under fode inden for denne gråzone. Vi ønsker at ændre dette, og jeg beder om Deres opbakning til at gøre det.
Giusto Catania
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg er også skuffet over, at den franske minister er taget af sted, for han kunne f.eks. have fået at vide, at den information, han gav os, er ukorrekt. Fru Dührkop har faktisk ret, når hun siger, at størstedelen af de terrorangreb, der gennemføres i EU, har et separatistisk grundlag og intet har at gøre med Al-Qaida, i strid med hr. Jouyets erklæring.
I det tilfælde kunne vi have fjernet det tankevækkende lighedstegn, der ofte sættes mellem islam og terrorisme. Det er en hyppig tendens, og den har desværre også sine tilhængere her i Parlamentet. Jeg tænker på hr. Borghezios holdning ved den nylige demonstration i Køln, hvor han, hvis denne rammeafgørelse var trådt i kraft, utvivlsomt ville være blevet anklaget for at opfordre til terrorisme. Jeg vil definere hr. Borghezios aktiviteter som en opfordring og på vegne af Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre komme med en formel anmodning til Parlamentets formand om at give hr. Borghezio en officiel advarsel.
Efter min mening har den strategi, der er blevet vedtaget i de seneste år om bekæmpelse af terrorismen, været en taberstrategi, og den har i for høj grad været underlagt USA's interesser i krigen i Irak og Afghanistan ved udformningen af listen over terrororganisationer og i forbindelse med de begrænsninger, som retsstaten er blevet underkastet. Der har været for mange tilfælde med uheldig håndtering af personoplysninger, og jeg synes, at vi alle skal arbejde sammen - og nu slutter jeg - for at sikre, at vi ikke begrænser de personlige frihedsrettigheder, for at øge de demokratiske områder og for at sikre, at vi ikke i sikkerhedens og terrorbekæmpelsens navn bidrager til at nå de mål, som terrororganisationerne selv har opstillet.
Nils Lundgren
(SV) Hr. formand! Fru Lefrançois foreslår vigtige ændringer for at sikre fortroligheden, ytringsfriheden og retssikkerheden. Hvad der burde blive anset for kriminelt er tilskyndelse, ikke opfordring, til at begå terrorhandlinger. Beskyttelsen af respekten for privatliv og familieliv skal også gælde e-mail og anden elektronisk korrespondance, og alle de grundlæggende principper i hele vores lovgivning, proportionalitet, nødvendighed og ikkediskrimination, understreges.
Fremragende. Men, for der er et stort "men": Hvad sker der med subsidiariteten? Hvilken slags terrorisme skal håndteres på EU-plan? En frygtelig terrorforbrydelse blev begået i Spanien i sidste weekend, og vores sympati går til det spanske folk, men den forbrydelse er ikke et EU-anliggende. Det var den terrorisme, der fandt sted i årtier i Nordirland, heller ikke. Der er ingen tvivl om, at frygten for terrorisme bevidst bliver udnyttet til at fremme EU's holdninger inden for området retfærdighed og politianliggender på bekostning af medlemsstaterne. Subsidiaritet er et velegnet emne for politiske taler, men det har ikke nogen fremtrædende plads i lovgivningen.
Jana Bobošíková
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! I weekenden blev Den Tjekkiske Republiks ambassadør i Pakistan offer for et bombeangreb i nævnte land. I går blev tre tjekkiske soldater såret ved et raketangreb i Afghanistan. I dag har terrorismen også direkte følger for borgerne i mit land. Der er ingen tvivl om, at dette er et af civilisationens mest lumske og farlige fænomener, og vi ikke må give efter for dette kujonagtige og forfærdelige onde, men skal bekæmpe det. Krigen mod terrorismen må dog heller ikke blive en altomfattende besværgelse. Trods alle terrorismens blodige følger må vi ikke sætte daglig mistro og frygt over friheden. Jeg forkaster derfor Kommissionens forslag om, at tilskyndelse til at begå en terrorhandling skal anses for en forbrydelse. Forslaget har til formål at straffe mundtlige og skriftlige udtalelser, og det indebærer en tydelig trussel mod ytringsfriheden og de grundlæggende menneskerettigheder. For mig som demokratisk politiker er det uacceptabelt.
Carlos Coelho
(PT) Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, mine damer og herrer! Jeg vil begynde med fru Roures betænkning, hvor jeg endnu en gang støtter dens bestræbelser på at nå en politisk aftale om forslaget til en rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger inden for rammerne af den tredje søjle, og som ikke er baseret på den laveste fællesnævner, et minimumsniveau af databeskyttelse og alvorlige mangler. Jeg vil gerne gentage min holdning, som jeg har redegjort for flere gange tidligere: Det er vigtigt og presserende at få vedtaget et retlig instrument, som garanterer databeskyttelsen inden for rammerne af den tredje søjle og sikrer et beskyttelsesniveau for personoplysninger, der som minimum svarer til det niveau, der er garanteret under den første søjle i henhold til direktiv 95/46/EF.
Jeg nød i høj grad at lytte til næstformand Barrots erklæringer. Han er på bølgelængde med Parlamentets bekymringer, men jeg beklager, at Rådets tomme stol er et levende eksempel på den politiske døvhed, der har været kendetegnende for hvert eneste formandskab. Jeg er overhovedet ikke optimistisk med hensyn til Rådets svar.
Angående Lefrançois' betænkning: I 2002 vedtog vi en rammeafgørelse, hvori vi harmoniserede definitionen af "terrorisme" og de straffe, der kan finde anvendelse. Flere talere har allerede henvist til internettet, de nye informationsteknologier og de fordele, de medfører, men også til den brug, som de kriminelle kan gøre af nettet. Som nævnt er der ca. 5 000 sider med terrorpropaganda, som er instrumenter til radikalisering og rekruttering, ligesom de er en kilde til information om terrormidler og -metoder. Det er derfor, at vi er nødt til at ændre direktivet fra 2002, så vi kan etablere de nødvendige instrumenter til håndtering af denne slags cyberterrorisme. Jeg støtter fru Lefrançois' forslag, som kombinerer det presserende behov for at bekæmpe terrorismen med respekten for ytrings- og forsamlingsfriheden.
Endelig er det meget vigtigt, at medlemsstaterne ratificerer Europarådets konvention om forebyggelse af terrorisme fra 2005 for at sikre en sideløbende gennemførelse af de to instrumenter sammen med en mere grundig og omfattende retlig ordning.
Stavros Lambrinidis
(EL) Hr. formand! I de seneste år er drøftelsen af terrorisme i Kommissionen og Rådet næsten altid udsprunget af den selvindlysende accept af beskyttelsen af vores grundlæggende rettigheder. De næsten ligeledes uundgåelige følger er urimelige lovgivningsforslag, som overtræder de selv samme rettigheder.
Et typisk eksempel herpå er det forslag, vi behandler i dag om bekæmpelse af terrorisme på internettet. Det er baseret på erkendelsen af, at nogle terrorister bruger internettet til at tilskynde til terrorisme, og at vi må stoppe dem.
Det konkluderes imidlertid i forslaget, at der er brug for følgende ekstreme skridt: For at bekæmpe terrorisme på internettet bør vi arrestere enhver borger, som skriver noget, som kunne blive fortolket af politiet som værende et forsøg på at opfordre til terrorisme, og bemærk, at der ikke engang står "tilskynde" hertil. Derudover er enhver, der direkte eller indirekte støtter terrorforbrydelser, skyldig. Med andre ord risikerer enhver, der mundtligt eller skriftligt vover at give udtryk for en politisk holdning, der kunne fortolkes, som om den støtter terrorisme, at blive arresteret. Det står et andet sted i forslaget, at folk kan blive retsforfulgt, selvom de ikke har til hensigt at opfordre til terrorisme med deres skriverier, blot på baggrund af at deres ord efter politiets mening har en sådan virkning. Et af de grundlæggende principper i den kriminelle retspleje bliver med andre ord trådt fuldstændigt under fode.
Heldigvis bringer Lefrançois-betænkningen de demokratiske samfunds åbenlyse værdier tilbage i denne vanvittige rammeafgørelse. Den beskytter pressefriheden og indholdet i vores e-mails fra myndighedernes forebyggende udspionering, og det erklæres udtrykkeligt, at ingen form for kriminalisering "må indskrænke eller være til hinder for ... fremsættelse af radikale, polemiske eller kontroversielle synspunkter i den offentlige debat om følsomme politiske spørgsmål, herunder terrorisme." Jeg håber, at Rådet vil acceptere disse selvklare ændringer.
Der er ingen i Parlamentet, der undervurderer behovet for at bekæmpe terrorismen, men når bekæmpelsen heraf giver anledning til foranstaltninger, som i sidste instans giver vores demokrati mundkurv på, er Europa-Parlamentet ganske rigtigt forpligtet til ikke at støtte dem.
Det er fordi - og det er atter en af de åbenlyse sandheder, der er i fare for ikke længere at blive taget for givet i Europa - det er absurd at hævde, at vi bekæmper terrorismen for at "forsvare vores demokrati", når vi foreslår foranstaltninger, der er i strid med de grundlæggende demokratiske principper. Demokratiets moralske overlegenhed består faktisk i, at der er mange måder at reagere på og beskytte det, men de omfatter bestemt ikke forebyggende kontrol med borgernes tanker og ord, for slet ikke at tale om en forebyggende uddeling af mundkurve til dem, der er uenige i det, der er selvindlysende for flertallet, eller kriminalisering af deres udtalelser.
Jeg opfordrer Dem til at støtte Lefrançois- og Roure-betænkningerne. Til Rådet, der er fraværende, siger jeg: Vogt Dem.
Sarah Ludford
(EN) Hr. formand! Der er grundlæggende svagheder ved den måde, som EU for øjeblikket handler i forbindelse med de retlige og indre anliggender, især manglen på fuld gennemsigtighed og demokratisk lovgivningsarbejde i Lissabontraktatens fravær (jeg beklager også, at hr. Jouyet viste os, at han var ligeglad med vores synspunkter ved at forlade mødet, uanset om han har undskyldt det eller ej), og også manglen på ligevægt og respekt for de grundlæggende rettigheder. Begge dele bliver desværre stillet til fuld skue i de to foranstaltninger, der drøftes her.
Kriminalisering af "offentlig opfordring til at begå terrorhandlinger" - et uklart udtryk - risikerer at begrænse ytringsfriheden, når den strafbare handling, der består i tilskyndelse, som vi allerede råder over, er helt passende.
De øvrige foranstaltninger giver kun en svag beskyttelse af personoplysninger, der angiveligt udveksles af retshåndhævende årsager, men som har store smuthuller. Jeg kan oplyse Parlamentet, at datalagringsdirektivet - som var det britiske formandskabs store landvinding for tre år siden - i Det Forenede Kongerige anvendes til at give hundredvis af ikkeretshåndhævende myndigheder adgang til personlige kontaktoplysninger. Lokale byråd bruger det til at tjekke, om forældre har løjet om, at de bor i optagelsesområdet til en populær skole, hvilket måske er uartigt, men ikke en større forbrydelse.
Det er skammeligt at se, hvordan indenrigsministrene har efterladt et råderum for euroskeptiske partier som det britiske Independence Party og det britiske Konservative parti, så de kan hudflette alle EU's bestræbelser i forbindelse med grænseoverskridende kriminalitet. Vi ved, at langt størstedelen af den europæiske offentlighed, herunder i Det Forenede Kongerige, støtter EU's bestræbelser på at fange kriminelle og terrorister, f.eks. ved hjælp af den europæiske arrestordre. Men det britiske Independence Party og de konservative, som hævder at prioritere lov og orden højt, vinker muntert farvel til enhver kriminel, som undslipper over kanalen. Vi bør ikke lade dem slippe af sted med deres propaganda, især fordi indenrigsministrene gør deres bedste for at underminere offentlighedens støtte til politisamarbejdet ved deres snæversynede tilgang, som ikke er nok opmærksom på borgernes frihedsrettigheder, uanset om det drejer sig om beskyttelse af privatlivets fred eller de tiltaltes rettigheder.
De europæiske regeringer har været så dumme at tillade kommissær Batten og hans ligestillede at hidse sig op over spørgsmålet om anerkendelse af domme afsagt in absentia i deres mislykkede forsøg på, under ledelse af den britiske regering, at styrke retten til at forsvare sig. Så kan man tale om en uhellig alliance mellem euroskeptikerne og en svag Labourregering.
Endelig vil jeg gerne spørge, hvor justitsministrene er i hele dette spil. De er nødt til at få hånd i hanke med indenrigsministrenes cirkus og begynde at opbygge et virkeligt europæisk område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Vi behøver Lissabontraktaten for at få gennemsigtighed og demokrati ind i dette projekt, og det skal ske hurtigt, før valget til Europa-Parlamentet.
Konrad Szymański
(PL) Hr. formand! Når man lytter til denne forhandling, får jeg undertiden det indtryk, at vi glemmer, at rammeafgørelsen er rettet mod demokratiske stater, mod EU-medlemsstater med et demokrati, der bygger på et solidt fundament. Der er derfor ikke nogen presserende grund, noget presserende behov for at begrænse virkningen af rammedirektivet ved at indføre begreber som "tilskyndelse" eller "reel terrortrussel". Det er den mistænksomhedskultur, som hr. Fava talte om, mistænksomhed over for staten. Hvem skal vurdere, hvor reel truslen egentlig er blevet? Skal blodet flyde i gaderne i en af de europæiske byer, for at vi kan være 100 % sikre på, at den trussel, der hænger sammen med træning, tilskyndelse eller opfordring, er blevet reel?
Disse og andre sikkerhedsklausuler kan blive fortolket med ond vilje, f.eks. af domstolene. De kan ende med at blive betragtet som et udtryk for en ideologi, en falsk påskønnelse af menneskerettighederne, som i dette tilfælde ville underminere terrorbekæmpelsens effektivitet. Jeg beder medlemsstaterne om at udvise mere tillid og ikke svække rammeafgørelsen og bevare konvergensen mellem rammeafgørelsen og konventionen om forebyggelse af terrorisme, der er udarbejdet af nationerne i Europarådet i fællesskab.
Adamos Adamou
(EL) Hr. formand! Terrorisme er en handling, der bør fordømmes af alle de medlemmer, der er til stede her i Parlamentet. Det skal dog ikke foranledige os til at gøre beskyttelsen af vores sande sikkerhed vanskelig. I virkeligheden har de valg, som EU har truffet for at få bugt med disse frygtelige forbrydelser, skabt splittelse mellem os og gjort os meget usikre.
Vedtagelsen af stadigt mere reaktionære foranstaltninger bekræfter, at vi havde ret, da vi fra starten af var uenige i hele dette foretagendes etos, og at vi med rette nu er bekymrede over den essentielle beskyttelse af vores borgeres frihedsrettigheder. De fremlagte reformforslag opfordrer til en endnu større investering i foranstaltninger og politikker, der kan sætte uskyldige mennesker på anklagebænken og få dem dømt. På baggrund af rene mistanker tilsidesætter de det grundlæggende retsprincip om, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Hvordan kan offentlig tilskyndelse eller opfordring være en forbrydelse, når det ikke har nogen konsekvenser eller fører til nogen handling? Hvor søgt kan definitionen af opfordring blive? Hvornår kan den anses for offentlig? Hvornår er den reelt farlig og derfor strafbar?
Den deklaratoriske funktion af nogle af bestemmelserne om beskyttelse af ytringsfriheden er ikke tilstrækkelig: Det, der afgør gennemførelsen af forslaget, er de tanker, der ligger bag dets definitioner. De er i strid med artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention og kan føre til kriminalisering af demonstrationer, taler mv.
Efter vores opfattelse foretager EU igen et valg baseret på politisk formålstjenlighed i stedet for at forsøge at beskytte borgernes reelle frihedsrettigheder. Det forsøger at fordrive vores bekymringer med deklaratoriske klausuler, der er ude af stand til at sikre beskyttelsen af dem, som nogle ønsker at se som potentielle terrorister.
Georgios Georgiou
(EL) Hr. formand! Sikken en sorg, sikken en lidelse, sikken en smerte og sikken et had, som terrorismen indebærer! Uheldigvis har vi lært at skjule, at beskytte os selv og at hade, for det er vores grundlæggende rettigheder, og det er, hvad de er blevet reduceret til. Men man har imidlertid ikke lært os en grundlæggende forpligtelse: ikke at opfordre til terrorisme. Terrorisme er ikke en ugerning. Det kan være en kriminel handling, der er begået i protest, og en handling, der er begået som hævn, og der er ingen tvivl om, at det er en forfærdelig forbrydelse, men det er ikke en ugerning. Jeg har ikke set terrorister, som er fordærvede, og som dør sammen med deres ofre. Terrorisme er fremprovokeret. For så vidt at terrorismen er fremprovokeret af dem, der opfordrer hertil og gør brug af den, vil terrorismen slå ihjel.
I Europa-Parlamentet skal vi beskytte europæerne, men vi skal også beskytte dem, der bliver dræbt i Islamabad, i Sharm el-Sheikh og for nylig i Algeriet. Det er nu Parlamentets forpligtelse at beskytte dem, der ikke kan bebrejdes noget.
(Formanden fratog taleren ordet)
Ashley Mote
(EN) Hr. formand! For to uger siden talte formanden for Det Muslimske Råd i Storbritannien ved et møde i Europa-Parlamentet, hvor han kategorisk forkastede gensidighed mellem trosretningerne og krævede, at den indfødte befolkning havde en forpligtelse til at byde indvandrere velkommen, og at disse indvandrere havde ret til at holde sig for sig selv. Han kom ikke med en eneste hentydning til at luge ud blandt de islamistiske fundamentalister i hans eget samfund, selv om han ved - det må han gøre - at muslimerne, og ikke kun muslimerne, råder over viden til at finde og stoppe deres fanatikere.
Det var ikke skotske rugbyspillere, der sprængte metroen i London i luften, og det var heller ikke walisiske bønder eller engelske kricketspillere. Det var en samling hjernevaskede muslimske unge, der så frem til at møde 72 vestalinder i Paradis, og som troede, at de havde en himmelsendt ret til at nedslagte de vantro. Vi kæmper ikke mod terrorismen. Vi kæmper en religionskrig, og det er på tide, at vi accepterer denne skelnen.
Urszula Gacek
(EN) Hr. formand! Mange af medlemmerne er kommet med kloge kommentarer til, hvordan man kan ramme den rigtige balance mellem forebyggelse af terrorhandlinger og beskyttelse af vores borgerrettigheder, især med hensyn til datalagring og -indsamling.
Jeg vil gerne rejse spørgsmålet om, hvad det er for nogle oplysninger, der indsamles om vores borgere, og hvordan de bliver oplagret og tilgået. Lad mig bare komme med ét eksempel på dataindsamling, som sandsynligvis berører de fleste af medlemmerne her i salen. Vi flyver ofte og er kunder i lufthavnsbutikkerne, og et hvilket som helst køb, vi foretager, kræver fremvisning af boardingpasset. Selv om forskellige afgiftssatser på parfume, alkohol og tobak måske kan retfærdiggøre dette, har De så nogen sinde tænkt over, hvorfor Deres boardingpas er nødvendigt for at købe en avis?
Hvem behøver at vide, om De køber den højreorienterede Daily Telegraph eller den venstreorienterede Libération? Hvis det ikke tjente et formål, hvorfor er der så nogen, der indsamler oplysningerne?
For det andet er vi nødt til at øge sikkerhedsforanstaltningerne i forbindelse med oplagring og adgang til oplysninger. Hvordan i alverden skal vi overbevise vores borgere om, at de ofre, de bliver bedt om med hensyn til respekten for deres personlige frihedsrettigheder, er berettigede, hvis regeringsagenturer i medlemsstaterne har forlagt store databaser, som det var tilfældet i Det Forenede Kongerige, eller endog offentliggjort dem på internettet, som det var tilfældet med skatteoplysningerne i Italien?
Disse få eksempler viser, hvorfor Kommissionen og Rådet bør lytte til LIBE-udvalget, der bl.a. hævder, at det burde være forbudt at behandle data, som afslører politiske holdninger, og at det også burde gælde for national databehandling.
Det er kun, hvis disse og de yderligere sikkerhedsforanstaltninger, som er foreslået af Parlamentet, bliver indført, at borgerne vil acceptere dataindsamling. Uden disse sikkerhedsforanstaltninger vil vi få en europæisk informationshøstak med bidder af strå, der flyver rundt i vinden, og hvor der er håbløst at finde den berømte nål, som er den nøgleinformation, som hindrer en grusomhed begået af terrorister.
Wolfgang Kreissl-Dörfler
(DE) Hr. formand! Der er overhovedet ingen tvivl om, at vi skal blive ved med at bekæmpe terrorismen med alle midler. Jeg hilser derfor den kendsgerning, at vi skal fortsætte med at udvikle de nødvendige instrumenter og tilpasse dem til den viden, vi har fået, særlig velkommen. Der er dog én ting, der bør stå klart, og det er, at vi kun kan vinde dette slag på grundlag af retsstatsprincippet. Hvis vi giver afkald på lov og moral, er det eneste, vi opnår, at styrke, ikke svække, terrorismen. Bushregeringen har vist os dette ganske klart. Europa kan her foregå andre med et godt eksempel.
Offentlighedens sikkerhed og frihed hænger imidlertid altid sammen med individets frihed. De kan f.eks. bare se på den baskiske region. Folk lever i frygt og rædsel, da en gåtur på gaden eller et besøg på den forkerte bar kan få fatale følger. Det er vores opgave at beskytte vores borgere fra sådanne trusler. Nogle gange kan det være nødvendigt at begrænse andre personlige frihedsrettigheder for at gøre det. Vores borgere er dog nødt til at stole på, at disse restriktioner er hensigtsmæssige, og at deres oplysninger ikke bliver distribueret til hele verden af efterretningstjenesterne. Kort sagt bør vores borgere ikke vågne op en dag og opdage, at Orwells visioner ikke længere er utopi. Det er nøjagtigt dét, det handler om, nemlig at sikre sikkerheden for liv og lemmer uden at ødelægge retten til familieliv og privatliv.
I den forbindelse vil jeg gerne takke begge mine kolleger for deres fremragende betænkninger om spørgsmålet. Det fremgår klart af dem begge, at vi opfordrer Rådet til at gøre en større indsats for at beskytte de grundlæggende rettigheder, at vi ønsker, at der bliver udvist større omhu og en større grad af beskyttelse ved håndtering af personoplysninger. Vi vil give Rådet vores fulde opbakning i forbindelse med alle meningsfyldte og passende foranstaltninger til bekæmpelse af terrorismen.
Europa-Parlamentets Socialdemokratiske Gruppe vil altid sørge for, at alle borgere kan føle sig sikre, uanset om de går på gaden, deltager i større begivenheder eller er hjemme. Friheden er for kostbar til, at den må blive ødelagt, uanset fra hvilken side. Det ved vi udmærket fra vores egen smertefulde historie i Europa.
Jean-Marie Cavada
(FR) Hr. formand! Der er allerede blevet sagt meget, så jeg vil ikke gå så meget i dybden med dette spørgsmål. Jeg vil blot gøre opmærksom på en ny situation, nemlig at terrorismen har introduceret noget i vores samfund, som ikke fandtes før. Terrorismen har tilladt regeringer og lært stater at være mistroiske ikke blot over for en indtrængende fjende, men over for alle deres borgere, og det er dét, der gør det vanskeligt at regere.
Der findes ikke nogen vanskeligere opgave end både at skulle garantere sikkerheden og respektere rettighederne. På den baggrund vil jeg gerne sige, at fru Lefrançois' og fru Roures betænkninger giver en særdeles afbalanceret syntese af de fremskridt, der behøves for at sikre beskyttelsen af borgerne og beskyttelsen af deres frihedsrettigheder.
Regeringerne kan ikke finde ud af at forene disse to behov. Det er ikke en del af deres tradition, og det er noget, de nu er i gang med at lære bid for bid. Det er i sandhed en ære for Europa-Parlamentet og dette kammer at være dem, der sikrer ligevægten i bestræbelserne på at opnå fremskridt inden for disse to områder: borgernes sikkerhed og beskyttelsen af deres frihedsrettigheder.
I den nuværende situation synes jeg, at rammeafgørelsen, som ændret af de to ordførere fru Roures og fru Lefrançois' betænkninger, er resultatet af flere års arbejde, og det er derfor særdeles værdifuldt. Det er dog kun et skridt på vejen. Regeringerne skal lære, hvordan de opnår balance mellem det at regere borgerne og beskytte deres liv. I denne henseende kan vi spille en vigtig rolle ved at hjælpe dem med at træffe de nødvendige beslutninger, hvilket de efter min mening ikke er i stand til at gøre alene, eller til at anvende dem inden for deres nationale grænser.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Hr. formand! Terrorangreb som det nylige angreb i Islamabad viser tydeligt, at terrorismen faktisk er en skræmmende virkelighed. Vi hilser derfor ethvert forslag til at bekæmpe terrorismen effektivt, eller med andre ord til at sørge for sikkerhed for de europæiske nationer, velkommen.
På den anden side kritiserer den betænkning, vi forhandler, disse målsætninger ved at forsøge at slå hårdere ned på terrorismen på tilskyndelsesstadiet, mens den på den anden side hentyder til den forkastede Lissabontraktat. De målsætninger, der anføres i betænkningen, og deres berettigelse udelukker hinanden. Vi kan ikke bekæmpe terrorismen effektivt uden at reducere eller begrænse visse af borgernes rettigheder. Det er desværre den pris, vi er nødt til at betale.
EU har hidtil ikke taget nogen skridt til at koordinere de internationale tiltag, og den foregiver at bekæmpe terrorismen i en virtuel-verbal sfære. På foranledning af Europa-Parlamentets Socialdemokratiske Gruppe blev der nedsat et udvalg om CIA's aktiviteter i Europa-Parlamentet, som ikke har formået at fastslå noget som helst, og som blot har undermineret kampen mod terrorismen. Lad os håbe, at vi denne gang, under påskud af at beskytte de grundlæggende rettigheder, ikke skubber i den samme retning.
Athanasios Pafilis
(EL) Hr. formand! Rådets og Kommissionens forslag, som betænkningen generelt er enig i, er et helt igennem reaktionært angreb på selv de mest grundlæggende demokratiske borgerrettigheder og frihedsrettigheder. Dets formål er at styrke den institutionelle undertrykkelsesramme, så det kan anvendes til at knuse folks kamp.
Ved at indføre ny terminologi såsom "voldelig radikalisering" og "yderligtgående ideologier" kriminaliserer forslaget helt vilkårligt enhver form for ytring, mening, synspunkt og ideologisk opfattelse og sætter spørgsmålstegn ved det udbyttende kapitalistiske system.
Hertil kommer, at en ændring af den europæiske terrorlov tilføjer tre nye forbrydelser, der alle har med brugen af internettet at gøre. I henhold til denne middelalderlige institutionelle ramme tillades undertrykkende mekanismer for at forbyde og straffe idéudveksling under påskud af, at det støtter eller tilskynder til terrorhandlinger. Samtidig, og i henhold til den samme filosofi, anses former for kamp, der sætter spørgsmålstegn ved EU's politik og forsøger at tilsidesætte den, for terrorhandlinger.
Folk må hellere reagere med ulydighed og uregerlighed end at acceptere disse reaktionære love.
Sylwester Chruszcz
(PL) Hr. formand! Vi taler i dag om formen på Rådets rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager. Det er en meget vigtig sag, der kræver en tilbundsgående analyse. Lige i starten af betænkningen er der imidlertid en henvisning til Lissabontraktaten og de ændringer, dens ikrafttræden vil medføre. Tillad mig at minde Dem om, at traktaten efter den irske afstemning helt har opgivet ånden, og at det ikke er rigtigt at forsøge at presse tingene i den retning. De ændringer, som Parlamentet foreslår i betænkningen, vil føre til en endnu større harmonisering end den, Kommissionen har foreslået. Jeg mener, at vi skal lade det være op til medlemsstaterne at foreslå mere detaljerede definitioner på nationalt plan og ikke skære alting ud i pap i Bruxelles, og det gælder også for så vidt angår databeskyttelsen.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Hr. formand! Lad mig begynde med at lykønske vores to kolleger, som har udarbejdet de betænkninger, vi drøfter i dag. Der er ingen tvivl om, at terrorbekæmpelse er vores alles fælles og selvklare mål. Ikke desto mindre skal vores personlige rettigheder og personoplysninger beskyttes i henhold til vores lovgivning.
Når der derfor er tale om, at Rådet blander sig i de personlige rettigheder, så gør jeg indsigelse mod det. Lad mig dog rette vores opmærksomhed mod en anden kendsgerning. De talrige lækager af store mængder personoplysninger i flere medlemsstater har indtil videre overbevist mig om, at beskyttelsen af disse data ikke er effektiv.
Behøver jeg minde Dem om de hændelser i Det Forenede Kongerige, som tvang selve premierministeren, Gordon Brown, til at give borgerne en undskyldning? Behøver jeg minde Dem om, at halvdelen af Det Forenede Kongeriges befolkning i henhold til en rapport er i risiko for dokumentfalsk og banksvindel? Behøver jeg minde Dem om, at der også allerede har været flere tilfælde i Tyskland, som har tvunget regeringen til at træffe strikse foranstaltninger? Jeg er sikker på, at der også i andre lande har fundet tilsvarende hændelser sted, som jeg ikke er bekendt med.
I lyset af disse hændelser er jeg derfor stor modstander af at acceptere overførsel af personoplysninger fra et land til et andet. Jeg er bange for, at det eneste resultat, vi opnår med denne procedure, netop er det terroristerne tilstræber, nemlig et fald i den tillid, som borgerne burde have til staten. Det skal undgås.
Genowefa Grabowska
(PL) Hr. formand! Loven definerer ikke terrorisme, men vi ved ikke desto mindre alle, hvad dette fænomen er baseret på. Tusindvis af europæere har selv oplevet grusomheder begået af terrorister. Vi ønsker at have et samfund uden terrorismens mentale smitte. Det er derfor, at vi må bevæbne os selv. Vi må bevæbne os selv mod dette fænomen, men vi skal gøre det klogt og effektivt. Vi skal bekæmpe terrorismen, men ikke i henhold til det bibelske gengældelsesprincip om "øje for øje, tand for tand". Vi er et demokratisk samfund, og vi har vedtaget nogle værdier for EU, som vi tror dybt og fast på - det er de grundlæggende rettigheder, respekten for den menneskelige værdighed og beskyttelsen af familieliv og privatliv, herunder personoplysninger. Jeg takker derfor ordførerne for deres indsats.
Jeg glæder mig over at se forslaget til ændringer til Kommissionens konklusioner, men samtidig vil jeg gerne bede om effektive og harmoniserede aktioner, der tilbyder alle mennesker beskyttelse mod terrorpropaganda og agitation, især vores børn og unge. Disse personer, der er de mest modtagelige, fordi de er unge, åbne og tillidsfulde, skal beskyttes imod de farlige tekster, der spredes via internettet og andre medier, ofte særligt under ytringsfrihedens banner.
Tilskyndelse er et godt ord til at definere sådanne aktioner, men det er ikke nok at indføje det i rammeafgørelsen. Vi er nødt til at etablere mekanismer, vi er nødt til at skabe et effektivt europæisk system og gode procedurer, som vil gøre det muligt at håndhæve det, vi i dag kalder en forbrydelse, forstandigt. Uden sådanne redskaber, uden en fælles politik på området, vil vi ikke få den succes, vi ønsker os så meget.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Hr. formand! Forhandlingen om, hvad vi skal gøre ved terrorismen, er blevet meget presserende, især i lyset af de tragiske hændelser i Pakistan og Spanien i de seneste dage. EU, som har valgt at gøre det til sit mål at beskytte borgerne med et højt niveau af sikkerhed og retfærdighed, står i dag over for nye udfordringer og trusler på grund af udviklingen i informations- og kommunikationsteknologierne, herunder internettet. Fremkomsten af nye metoder, der anvendes af terroristerne, f.eks. oprettelsen af tusindvis af websider, der bruges til terrorpropaganda, kræver et håndfast svar fra EU's side.
Jeg støtter ordføreren fru Lefrançois' holdning om, at det er vigtigt at fastsætte en egnet retlig ramme for cyberterrorisme samtidig med, at vi beskytter EU-borgernes grundlæggende friheder og rettigheder, som er sikret i chartret for grundlæggende rettigheder. Derudover er det efter min mening vigtigt, at alle medlemsstaterne ratificerer Europarådets konvention om forebyggelse af terrorisme.
Mario Borghezio
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Europa-Parlamentet forsvarer ytringsfriheden i hele Europa, herunder i Køln, da Køln er en del af Europa, for enhver, der ønsker at sige sin mening om fundamentalisme og islamisk totalitarisme, hvis ideologiske basis ikke er islam, men terrorismens fundamentalistiske islam.
Så ikke mere censur - lad os forsvare denne rettighed!
Her gøres der forsøg på at indgå fordækte aftaler og forsvare retten til frihed ved at give enhver, der ønsker at tale terrorismens sag i moskéerne, lejlighed hertil, hvis de medtager et par få ord mod racisme og racehad. Vi kan ikke længere kritisere dem, og vi kan ikke forhindre dem i at sprede deres propaganda. Vi er blevet forhindret i at tale, og det er derfor, jeg knebler mig selv!
Formanden
Tak hr. Borghezio. Jeg tror, eller rettere sagt, jeg udleder af Deres beslutning om at kneble Dem selv, at vi er nået til enden af Deres tale.
Luca Romagnoli
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Som sædvanlig forsøger betænkningerne at forene databeskyttelse med forebyggelse af terrorisme. Vi ønsker naturligvis alle at optrappe kampen og vinde krigen mod terrorismen, men jeg ved ærlig talt ikke, eftersom vi har begge disse mål, om det, vi drøfter - som alle andre kompromiser - vil ende med at nedtone initiativernes sigte. Nuvel, politisamarbejdet og beskyttelsen af vores personlige rettigheder er ofte uforenelige, men her er det lykkedes at finde en rimelig balance.
Der er imidlertid ingen tvivl om, at EU-borgerne er plaget af fortsatte, for ikke at sige kvælende, begrænsninger af deres familieliv og privatliv, og der er heller ingen tvivl om, at det er fuldstændig nyttesløst i forbindelse med beskyttelsen af borgerne mod terroristerne. Uanset den globale kontrol med kommunikationen og folks bevægelser bliver terroristerne faktisk ved med at få nye konvertitter og så død og ødelæggelse. Uheldigvis rækker vores initiativer ikke så langt som en vis islamisk radikalismes kriminelle hånd, og vi burde måske anvende en anden tilgang for at bekæmpe den.
Herbert Reul
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Den tidligere taler har efter min mening draget en forkert slutning her. Det, der skete i Køln, handlede ikke om at forbyde taler mod fundamentalisme eller taler holdt af demokrater, men om den umiddelbare trussel mod borgerne. Det var højreorienterede ekstremister, og deres optræden i offentligheden satte den offentlige sikkerhed på spil. Det er noget helt andet, og det må vi ikke blande sammen, heller ikke for at skabe en virkning her i Parlamentet. Jeg synes, at det er særdeles irriterende.
For det andet er det faktum, at vi er blevet enige om at reagere over for terrorismen her i Parlamentet, fornuftigt, rigtigt og yderst nødvendigt. Eftersom det altid er svært at afbalancere det med databeskyttelse, er enhver beslutning vanvittig svær for det enkelte parlamentsmedlem. Men det er naturligvis klart, at når vi ser ting som dem, der fandt sted på Marriott Hotel i Islamabad, eller som nu er sket i Spanien igen, når vi konstant bliver konfronteret med denne slags vold - og vi alle ved, at det, som disse mordere planlægger, bliver planlagt ved hjælp af moderne informationskanaler og bagefter bearbejdes ved brug af moderne informations- og kommunikationsteknologier - har vi ingen anden udvej. Kommissionen gjorde ret i at foreslå, at vi skal bestræbe os på at nå en aftale herom på europæisk plan.
Det er en svær balanceakt, og det vil det fortsat være. Vi har dog først og fremmest en forpligtelse til at beskytte menneskeliv. For at sige det rent ud, hvad er databeskyttelse værd, hvis folk så dør? Det er derfor godt, at vi ser nærmere på de moderne informationsteknologier i forbindelse med rekruttering, finansiering og gennemførelse af angreb og på glorificeringen af angrebene og bliver enige om, hvordan vi skal bekæmpe dem på tværs af Europa og supplere de nationale lovgivninger på området med europæiske ordninger og aftaler. Det er vores moralske pligt. Vi er nødt til at reagere. Endelig er det også et positivt budskab til Europa om, at vi er i stand til at løse sådanne vigtige sager, selv om de personlige beslutninger på ingen måde er nemme.
Jörg Leichtfried
(DE) Hr. formand! Jeg vil først og fremmest benytte lejligheden til at lykønske ordførerne, fru Lefrançois og fru Roure, varmt, da de i deres betænkninger har opnået noget, der efter min mening er særdeles vigtigt. Hver gang det drejer sig om terrorisme, skal vi være meget forsigtige, så vi ikke tjener terroristernes mål med de love, vi laver, især når vi indfører disse instrumenter i vores samfund, der er baseret på lighed, frihed og retsstatsprincippet, da det formentlig vil betyde, at de faktisk har nået deres mål, og det er der ingen af os, der ønsker.
Det er derfor særdeles vigtigt for mig, at der kommer væsentlige begrænsninger for dataoverførsel, at følsomme data kun kan videregives i strengt regulerede undtagelsestilfælde, og at overførslen af data til tredjelande kan pålægges meget stramme begrænsninger.
Desuden mener jeg, at ordet "opfordring" er forkert. Det passer ikke til vores konstitutionelle system, og ordet "tilskyndelse" ville bestemt have været bedre. Det er ligeledes vigtigt at sikre, at der er pressefrihed, ytringsfrihed samt brev- og telekommunikationshemmelighed.
Det eneste, jeg kan gøre nu, er at appellere til, at det sker. Hvis vi havde haft Lissabontraktaten, ville jeg ikke være nødt til at komme med denne appel nu, da vi ville have brugt den fælles beslutningsprocedure. Det er dog dejligt at se, at det har afsløret de medlemmer, der deroppe bagved til højre har talt nedsættende om Lissabontraktaten. De ønsker færre borgerrettigheder, de ønsker mindre databeskyttelse, de ønsker mindre frihed, og de ønsker et svagere Parlament. Jeg er sikker på, at vælgerne vil have erkendt dette næste gang.
Toomas Savi
- (EN) Hr. formand! Jeg støtter naturligvis betænkningerne, men jeg synes, det er ret mærkeligt at drøfte EU's bekæmpelse af terrorisme nu, hvor formandskabet i den grad har undermineret denne kamp ved at sætte den iranske modstandsbevægelse PMOI (People's Mojahedin of Iran) på EU's sorte liste over terrororganisationer i modstrid med afgørelserne afsagt af EU-Domstolen, De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans og Det Forenede Kongeriges klagenævn vedrørende forbudte organisationer (Proscribed Organisations Appeal Commission).
Det er kommet frem, at den tidligere beslutning om at sætte PMOI på den sorte liste angiveligt var et resultat af lyssky diplomatiske forhandlinger inciteret af smålige nationale interesser.
EU kan ikke fortsætte med at undvige retsstatsprincipperne, og jeg skal derfor opfordre mine kolleger til at tilslutte sig det nydannede europæiske udvalg for retfærdighed under ledelse af næstformand Alejo Vidal-Quadras, som kræver, at PMOI omgående fjernes fra den sorte liste.
Geoffrey Van Orden
- (EN) Hr. formand! Vores åbne demokratiske samfund er en styrke, men denne åbenhed kan også udnyttes, så den bliver en svaghed. Det er dette aspekt, vi drøfter i dag. Sikkerhed kan selvfølgelig ikke blot sidestilles med tekniske fremskridt. Sikkerhed og frihed supplerer hinanden, og vores bedste beskyttelse består i et forenet, sammenhængende samfund i de enkelte medlemsstater baseret på fælles demokratiske værdier og gensidig tillid.
I de senere år har vores institutioner og traditionelle værdier imidlertid været genstand for konstante angreb indefra såvel som udefra. På samme tid har vi måttet konstatere, at der er dukket subkulturer op i vores egne samfund, der foragter vores liberale værdier, som med vilje forsøger at oprette alternative politiske og retlige strukturer, nogle gange ved brug af vold, og som skjuler sig bag vores komplekse og storsindede retssystemer og vores liberale syn på menneskerettighederne.
EU har ofte ikke hjulpet. EU ser desværre enhver krise som en mulighed for at udvide sine egne beføjelser og sætter sjældent spørgsmålstegn ved, om dets aktioner inden for et område har en skadelig indvirkning på andre områder. Jeg sætter f.eks. spørgsmålstegn ved politikken om åbne grænser, den slappe holdning til asyl og indvandring og forsøgene på at få indført chartret om grundlæggende rettigheder i bogen om statutter.
Jeg er sikker på, at vi alle ønsker at finde en måde at bekæmpe terrortruslen på, men jeg kan slet ikke forstå, hvorfor EU finder det nødvendigt at kopiere aktioner, Europarådet allerede har iværksat, med denne rammeafgørelse.
Alle EU-medlemsstater er medlem af dette organ sammen med 19 andre stater, og de har formodentlig allerede alle sammen vedtaget hensigtsmæssig lovgivning herom. Der er dog et punkt under Europarådets kompetenceområde, der ville have godt af en revision, og her taler jeg om den europæiske menneskerettighedskonvention (EMRK). Denne konvention blev udarbejdet under helt andre forhold for over 50 år siden. Dens juridiske fortolkning er ofte en hindring for, at vi kan udvise terrorister fra vores lande. Hvis vi vil gøre noget gavnligt, kunne vi måske enes om, at det ville være hensigtsmæssigt at se på EMRK med nye øjne.
Marianne Mikko
- (ET) Hr. formand, mine damer og herrer! Personoplysninger er følsomme oplysninger, der skal behandles ekstremt forsigtigt. Der må ikke være huller i databeskyttelsen, og den skal fungere ordentligt. Det er lige præcis formålet med de ændringsforslag, ordføreren har stillet til forslaget til Rådets rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager. Jeg vil også gerne takke ordføreren for det stykke arbejde, hun har udført.
Rammeafgørelsen vil få en væsentlig indflydelse på en af EU-borgernes grundlæggende rettigheder, nemlig beskyttelsen af privatlivets fred. Eftersom Europa-Parlamentet altid har lagt vægt på en stærk og beskyttende rammeafgørelse, som vil gøre det muligt at sikre et højt niveau for databeskyttelse, bør Rådet overveje Parlamentets ændringsforslag nøje. Udvekslingen af personoplysninger bør reguleres af en standardadfærdskodeks, som er let at forstå. Dens rolle skal være at yde pålidelig beskyttelse, som sikrer respekt for befolkningens grundlæggende rettigheder.
Det er altafgørende, hvordan personoplysningerne rent faktisk anvendes. Behandlingen af personoplysninger om racemæssig eller etnisk baggrund, politisk, religiøs eller filosofisk overbevisning og fagforeningsmæssigt tilhørsforhold samt oplysninger om helbredsforhold eller seksuelle forhold skal reguleres lige så strengt som apoteker. Den må ikke kun begrænses af en bestemmelse om, at den kun er tilladt, når den er strengt nødvendig, og når der er fastsat passende sikkerhedsgarantier - det er alt for generelt. Undtagelserne skal skæres ud i pap. Adgangen til personoplysninger og videregivelsen af sådanne oplysninger skal finde sted inden for lovens rammer, og sikkerheden skal garanteres. I denne forbindelse har vi brug for en vandtæt, specifik og beskyttende rammeafgørelse og et kontrolsystem. Vores rolle er at beskytte vores borgeres grundlæggende rettigheder og samtidig at afskrække terroristerne. Lad os gøre begge dele med størst mulig forsigtighed.
Olle Schmidt
- (SV) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne have lov til at takke ordførerne for et fremragende stykke arbejde, der i høj grad har forbedret Kommissionens forslag. Jeg har tidligere haft vanskeligt ved at støtte betænkninger om terrorisme på trods af, at jeg virkelig ser terrorisme som en af de største prøvelser af Unionens troværdighed, solidaritet og fælles ansvarsfølelse. Med al respekt for mine kolleger fra medlemsstater, der har været ramt af terrorismens vanvid, skal jeg sige, at vores pligt til at sikre, at demokratiet aldrig forsvares med udemokratiske midler, er altafgørende. Retsstatsprincipperne skal overholdes, og borgernes privatliv skal respekteres.
Kommissionens uldne formuleringer med hensyn til kriminaliseringen af offentlige opfordringer og andre forslag om at udvide anvendelsesområdet til at omfatte udtalelser, som undskylder terrorisme, er så brede og kan fortolkes på så mange forskellige måder, at man risikerer at bringe formålet med selve lovgivningen - at opnå et fælles beskyttelsesniveau i hele Unionen - alvorligt i miskredit. Terrorismen skal bekæmpes på et fælles grundlag, men med respekt for Unionens forskellige juridiske traditioner og standarder og ikke mindst med respekt for de demokratiske traditioner og værdier.
Jas Gawronski
- (IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Her til formiddag er der mange, der har talt om kampen mod terrorisme, og som er gået så vidt som til at sige, at det er vanskeligt at bekæmpe noget, der ikke er en konkret enhed, ikke har nogen hær og ikke har noget territorium, men som blot er en taktik.
Vi har ikke vundet denne mærkelige kamp, og det vil uden tvivl blive vanskeligt at vinde den, men den har dog givet nogle positive resultater som f.eks. alene den kendsgerning, at USA ikke har været udsat for flere angreb siden 11. september. Disse resultater har dog haft sin pris, og jeg er enig med fru Lefrançois, som er bekymret over, at skillelinjen mellem ytringsfrihed og lovovertrædelse nogle gange er ret sløret, og jeg kan se en risiko for, at indsatsen for at forbedre de europæiske borgeres sikkerhed i praksis resulterer i, at de selv samme borgeres rettigheder og frihedsrettigheder indskrænkes.
Det er meget vanskeligt at finde en balance mellem disse to krav, til dels fordi vi står på ukendt territorium. Terrorismen er for nyt et fænomen til, at vi kan sætte vores lid til fortilfælde eller har erfaringer, vi kan lære af. Der er ingen tvivl om, at der er blevet udført ulovlige handlinger i terrorbekæmpelsens navn, primært af det land, der har gjort mest for at bekæmpe terrorismen, herunder i vores interesse, nemlig USA. Det skyldes, at det har sin pris at holde terrorismen i skak, og denne pris er indskrænkelsen af borgernes frihedsrettigheder.
På den anden side er det let ikke at lave fejl, når man ikke foretager sig ret meget eller slet ingenting foretager sig. Hvis vi i EU vil sikre os en mere sikker fremtid, skal vi altså foretage os noget mere. Vi skal forbedre koordineringen af medlemsstaternes aktioner og efterretningstjenesternes initiativer, og frem for alt må vi ikke lade USA stå alene med ansvaret. Hvis vi gør en indsats, vil vi måske kunne forsøge at gøre vores principper gældende og vores idéer om den slørede linje mellem borgernes sikkerhed og krænkelsen af menneskerettighederne.
Daciana Octavia Sârbu
- (RO) Hr. formand! Samarbejdet mellem EU's institutioner i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme skal fungere perfekt, især nu hvor dette fænomen er taget til. Terrorismen er blevet stabilitetens og verdensfredens største fjende. Hvis vi tænker på 11. september eller hændelserne i Madrid og London for få år siden, har vi det perfekte billede på terror, frygt og lidelser.
For at beskytte vores borgeres sikkerhed skal vi omgående gribe ind og bekæmpe terrorismen i tæt samarbejde med de lokale og regionale myndigheder. Intet punkt i rammeafgørelsen kan fortolkes som en begrænsning eller en indskrænkning af de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder som f.eks. ytringsfriheden, foreningsfriheden og forsamlingsfriheden. At give udtryk for radikale, polemiske eller kontroversielle synspunkter vedrørende følsomme politiske emner, herunder terrorisme, falder ikke ind under rammeafgørelsens anvendelsesområde. Så længe vi bevarer balancen mellem respekt for frihedsrettigheder og beskyttelse af borgernes sikkerhed, er alle initiativer velkomne.
Mihael Brejc
- (SL) Hr. formand! De to betænkninger om rammeafgørelserne er yderligere to brikker til puslespillet af en lang række forordninger, direktiver og andre dokumenter vedrørende bekæmpelsen af terrorisme. Jeg støtter begge betænkninger, da jeg mener, vi har brug for begge rammeafgørelser, og fordi man har ramt en fornuftig balance mellem sikkerhedsfremmende foranstaltninger og menneskets frihed. Jeg er af den opfattelse, at Kommissionen og Rådet for fremtiden skal lægge større vægt på følgende emner.
For det første den spirende vækst af terrorbekæmpende love og større gennemsigtighed i disse love. I forbindelse med terrorbekæmpelse har vi unødvendige og upraktiske love og bestemmelser, der skal genovervejes eller ophæves efter vurdering.
For det andet afhænger lovenes gennemførlighed og dermed den effektive bekæmpelse af terrorisme ikke kun af fornuftig lovgivning, men også af et effektivt samarbejde mellem medlemsstaterne og deres politi- og sikkerhedsstyrker. Her har vi endnu ikke nået det rigtige samarbejdsniveau.
Vi skal undersøge og sammenholde kontrolmekanismerne i EU og i medlemsstaterne. Vi skal være særdeles opmærksomme på tilfælde med databasetab eller -misbrug, og derudover bør medlemsstaterne udveksle oplysninger om disse spørgsmål.
Endelig skal vi gøre mere for at øge den offentlige bevidsthed herom og gøre det lettere for folk at forstå nødvendigheden af visse foranstaltninger.
Tak for begge betænkninger.
Iliana Malinova Iotova
- (BG) Hr. formand! Den seneste udvikling i Pakistan er desværre yderligere et kategorisk bevis for denne drøftelses betimelighed. Drøftelsen skal give et klart og kategorisk svar på to principielle spørgsmål. For det første på, om vi virkelig har gjort nok i det foreslåede dokument for at hjælpe med at bekæmpe kriminaliteten, og for det andet på, om vi i vores dokumenter overholder menneskerettighederne og sikrer en passende beskyttelse af vores borgeres personoplysninger. På sin lange vej har dette dokument oplevet mange kontroverser og gennemgået mange ændringer, og jeg vil gerne give ordførerne særlig ros for det fine stykke arbejde, de har udført for i sidste ende at nå frem til en konsensuel og afbalanceret tekst.
Man bør især lægge mærke til ændringsforslagene i fru Roures betænkning, som kræver indsamling af personoplysninger til lovlige formål og overholdelse af konvention 108 samt obligatorisk underretning af den registrerede om det formål, personoplysningerne om den pågældende vil blive brugt til. Ikke desto mindre giver nogle af de bestemmelser, Rådet har foreslået, anledning til bekymring. Jeg er helt enig i fru Roures forslag om at lade artikel 1, stk. 1, i Rådets forslag udgå, idet det i praksis betyder, at sager vedrørende den nationale sikkerhed er undtaget fra rammeafgørelsens anvendelsesområde. Jeg er overbevist om, at hvis vi bevarer denne bestemmelse, vil den lovgivningsmæssige beslutning, som vi skal stemme om om nogle timer, gøre det muligt at omgå loven og måske endda misbruge den, fordi den nationale sikkerhed er et alt for overordnet begreb og kan fortolkes på mange måder. Der var f.eks. for nylig en sag i Bulgarien, hvor det blev forsøgt at trække oplysninger, personoplysninger, ud af den nationale sygekasse, og dette forsøg blev kun forpurret som følge af sygekassens ledelses øjeblikkelige indgriben.
Kontrolfunktionerne, de nationale tilsynsmyndigheders og Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelses beføjelser skal øges. Analysen viser desværre, at disse myndigheder som oftest kun bruges til at kontrollere, at de specifikke lovbestemmelser overholdes, men ikke har nogen egentlig sanktions- eller undersøgelsesfunktion. Det skal anbefales EU-medlemsstaterne at udvide disse funktioner.
Hubert Pirker
- (DE) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg vil gerne først og fremmest drøfte den anden betænkning, nemlig rammeafgørelsen om bekæmpelse af terrorisme. Vi ved, at der er behov for terrorbekæmpende aktioner, da det er en kendsgerning, at der findes over 300 al-Qaeda-initiativer i EU og over 500 websteder, som endda indeholder vejledninger i, hvordan man laver bomber. Dette er en kendsgerning, og jeg mener, det er nødvendigt at forsøge at opretholde en balance, dvs. at beskytte de grundlæggende rettigheder, men også på den anden side at iværksætte alle tænkelige foranstaltninger for at forhindre dødbringende terroraktiviteter.
Jeg vil i denne forbindelse gerne fremhæve et punkt. Jeg mener, at Europa-Parlamentet ville begå en kritisk fejl, hvis det ændrede begreberne og erstattede "offentlig opfordring til at begå en terrorhandling" med "tilskyndelse". Det skyldes den simple grund, at der ikke findes noget bevis for tilskyndelse, før der allerede er folk, der er døde, og så er det for sent. Det vil ingen kunne forstå eller acceptere. Men hvis den offentlige opfordring indlemmes i denne retsakt, er det muligt at gribe ind, hvis der opfordres til generel krænkelse af loven eller til strafbare handlinger relateret til terrorvirksomhed.
Det betyder, at det er muligt at redde liv, før terrorhandlingen føres ud i livet. Det ville derfor være beklageligt, hvis Parlamentet gik den forkerte vej her og ændrede disse begreber - af den yderligere grund, at Europarådet har fastslået, at begrebet offentlig opfordring skal bestå. Hvis jeg har forstået dem ret, er Rådet og Kommissionen af samme opfattelse, og vi bør tilslutte os denne opfattelse - dette er en appel til Dem alle - og lade termen "offentlig opfordring" stå, da det så vil være muligt at rede liv, før terrorhandlingerne føres ud i livet.
Andrzej Jan Szejna
- (PL) Hr. formand! Jeg vil gerne lægge ud med at takke fru Roure for hendes betænkning om beskyttelse af personoplysninger i forbindelse med politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager.
Der er ingen tvivl om, at hurtig vedtagelse af en rammeafgørelse om beskyttelse af personoplysninger inden for den tredje søjle vil være med til at forbedre beskyttelsen af alle medlemsstaternes borgeres personoplysninger, privatliv og grundlæggende rettigheder. Dette er en prioritet for os socialdemokrater. Det skyldes ikke blot, at de aktuelle lovgivningsmæssige løsninger inden for dette område er uegnede. Det skyldes frem for alt, at det er en sag af største vigtighed for alle, der bor i EU.
Jeg mener, at den retsakt, Rådet udarbejdede tidligere, indeholdt for mange huller. Den sikrede kun beskyttelse i et minimalt og bestemt ikke egnet omfang. Derfor tilslutter jeg mig fuldt ud ordførerens ændringsforslag til Rådets forslag, som vi ikke var tilfreds med, navnlig forslagene om beskyttelse af oplysninger om borgernes dna, helbredsforhold og seksuelle forhold. Alle oplysninger om personlige og følsomme emner såsom race og etnisk baggrund og oplysninger om religiøs overbevisning og verdenssyn kræver særlig beskyttelse, og de bør kun behandles i exceptionelle tilfælde, der er nøjagtigt defineret i loven, og med en domstols samtykke.
Det er også ekstremt vigtigt, at ordføreren har gjort sig den ulejlighed at regulere problemet med databeskyttelse, når oplysningerne behandles videre, videregives til tredjelande eller til private, for det er lige præcis her, de oftest bliver misbrugt.
Det, vi har brug for, er en klar rammeafgørelse, der vil beskytte data i et omfang, der som et minimum svarer til det niveau, der sikres under første søjle via 1995-direktivet og konvention 108.
Charles Tannock
- (EN) Hr. formand! Jeg er nogle gange bange for, at grunden til, at Parlamentet så ofte drøfter terrorisme, er en bekymrende mangel på enighed om, hvordan vi skal gribe terrorismen an. Terrorismens grusomheder, der i årtier har hærget over hele verden, herunder de seneste bombeangreb i Islamabad, burde da have åbent vores øjne for dens sande, ondskabsfulde ansigt og behovet for at stå resolut og urokkeligt fast over for den eksistentielle trussel, den udgør for den vestlige verdens demokrati og levevis.
Det glæder mig derfor, at EU-landene arbejder sammen om at definere og idømme dem, der tilskynder til terrorisme, hårde straffe. Jeg kan huske demonstrationerne i London, der faldt sammen med offentliggørelsen i Danmark af tegninger, der afbildede profeten Muhammed. I Europa er vi naturligvis stolte af vores tale- og ytringsfrihed, og demonstranterne med skilte, som opfordrede til, at dem, der krænkede islam, skulle halshugges, overskred klart grænsen mellem talefrihed og hadefulde udtalelser, som opfordrer til vold.
I Det Forenede Kongerige har vi for nylig drøftet grænserne for tilbageholdelse uden sigtelse og rettergang som følge af en mistanke om, at en person er involveret i terrorvirksomhed. Jeg er personligt af den opfattelse, at vi skal give politiet og sikkerhedstjenesterne de ressourcer, de har brug for for at beskytte vores borgere, naturligvis med forbehold af strenge juridiske beskyttelsesklausuler.
Det er ifølge meningsmålingerne det, de fleste i mit land og i resten af Europa ønsker. For så vidt angår opbevaringen af oplysninger, fortvivles jeg ofte over, at Parlamentet indtager sådan en absolutisk holdning i stedet for at have en afbalanceret tilgang til borgernes frihedsrettigheder. Under forudsætning af at der er indført klare beskyttelsesregler for, hvordan oplysningerne videregives, skal vi støtte vores retshåndhævende myndigheder.
Endelig bør EU sætte Hizbollah på listen over forbudte terrororganisationer. At vi ikke har gjort det tidligere i lyset af prima facie-beviserne viser en åbenlys mangel på EU-beslutsomhed, der er til fordel for dem, der ønsker at ødelægge vores levevis i et demokrati.
Proinsias De Rossa
- (EN) Hr. formand! Udvekslingen af oplysninger mellem vores medlemsstaters politistyrker er afgørende, hvis vi vil bekæmpe terrortruslerne og forebygge nye grusomheder. Sådanne udvekslinger har forhindret mange grusomheder på min egen ø, Irland.
Irland og Det Forenede Kongerige kviede sig i lang tid ved at gøre dette som følge af en dybt forankret mistillid. Følgerne var forfærdelige. Derfor kommer det nok ikke som nogen overraskelse, at jeg i det store og hele støtter udvekslingen af oplysninger. Jeg er dog lige som mine kolleger bekymret over, at Rådets reviderede forslag i utilstrækkelig grad beskytter personoplysninger, som det fremgår af Martine Roures betænkning. Vi vil ikke bekæmpe ETA og IRA og andre, der foragter demokratiet og menneskerettighederne, ved selv at underminere vores egne demokratiske standarder.
Jeg appellerer derfor til Kommissionen og Rådet om at tage vores bekymringer som direkte valgte politikere alvorligt. Det er vigtigt, at EU's fremgang ikke blokeres, og at vi undgår at give indtryk af, at EU kan handle uden for medlemsstaternes love. Jeg havde håbet, at vi kunne klare disse spørgsmål efter Lissabons nye fælles beslutningsprocedurer. Det er desværre ikke muligt lige nu, men vi skal fortsætte med at arbejde for at fremme Parlamentets og EU's legitimitet. Det gør vi ikke, hvis vi underminerer de personlige rettigheder.
Gay Mitchell
- (EN) Hr. formand! Jeg glæder mig over denne betænkning. Jeg vil gerne indledningsvis sige, at jeg støtter bekæmpelsen af terrorisme fuldt ud, og jeg har brugt hele mit politiske liv på at kæmpe imod IRA og de loyalistiske terrorister i Irland, så det bedes De tage for gode varer.
Men vi skal sikre os, at vi har tilstrækkelig kontrol og balance til at beskytte borgerne mod statsterrorisme og misbrug af oplysninger fra statens, Unionens, journalisternes, organisationernes, enkeltpersonernes eller agenturernes side for den sags skyld - dem, der stjæler eller på anden måde kommer i besiddelse af personlige og fortrolige oplysninger.
Helbredelsen må ikke være værre end sygdommen. Opbevaring og bortskaffelse af sådanne oplysninger er en vigtig del af denne beskyttelse. Ethvert forsøg på at bringe privatpersoner i vanskeligheder og ethvert forsøg på afpresning - politisk, økonomisk eller på anden vis - bør være en særlig lovovertrædelse og bør fordømmes på det kraftigste af alle rettænkende personer.
Bortskaffelsen af disse oplysninger overlades ofte til den private sektor, som destruerer dem efter et vist tidsrum. Jeg er personligt ikke overbevist om, at især den private sektor - men også for den sags skyld den offentlige sektor - har indført tilstrækkelige beskyttelsesmekanismer i forbindelse med destrueringen af oplysninger, der ikke længere er nødvendige i kampen mod terrorisme. Jeg mener, at dem, der ikke beskytter personlige oplysninger og lader dem stå hen til misbrug og fejlfortolkning, uanset om de kommer fra den offentlige eller den private sektor, bør idømmes de strengeste straffe, og jeg opfordrer Kommissionen til at tage højde herfor. Vores job som medlemmer af Parlamentet er at sikre demokratiets overlevelse. Vi skal derfor sørge for, at vi har alle de instrumenter, vi har brug for til at bekæmpe terrorismen med næb og kløer, men det betyder ikke, at vi kan være ligeglade med vores borgeres omdømme, fortrolighed og privatliv, og det opfordrer jeg Kommissionen til at tage højde for.
Libor Rouček
- (CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Terrorismen udgør en af de mest alvorlige trusler mod demokratiet og den økonomiske og sociale udvikling i Europa og resten af verden. Moderne informations- og kommunikationsteknologier spiller desværre en væsentlig rolle for udbredelsen af terrortrusler. Det billige, hurtige, let og globalt tilgængelige internet bliver ofte misbrugt af terrorister til at udsprede terroroplysninger og til at rekruttere nye medlemmer og sympatisører. Jeg glæder mig derfor over Rådets rammeafgørelse om ændring af rammeafgørelse 2002/475/RIA om bekæmpelse af terrorisme, bl.a. fordi den omfatter lovovertrædelserne tilskyndelse til at begå terrorhandlinger, rekruttering til at begå terrorhandlinger og oplæring i at begå terrorhandlinger. Jeg glæder mig over dette ændringsforslag, for jeg er overbevist om, at det er afgørende at finde en international reaktion på den internationale terrortrussel. Ingen EU-medlemsstat kan klare dette problem alene. Der er behov for en koordineret indsats fra alle medlemsstaters side. I et demokrati, i det demokratiske EU, skal bekæmpelsen af terrorisme imidlertid ske inden for rammerne af den demokratiske retsstat med menneskerettigheder og borgerlige rettigheder. Jeg tilslutter mig derfor de ændringsforslag, vores to ordførere har stillet vedrørende styrkelsen af blot disse elementer. Til slut vil jeg gerne opfordre alle involverede parter, Rådet, Kommissionen og Parlamentet, til hurtigt at vedtage kompromisforslagene.
Dumitru Oprea
- (RO) Hr. formand! I det tredje årtusinde trues den globale landsbys skønhed af den globale terrorisme. Da enkeltstående lande som følge af subsidiaritetsprincippet kun kan kontrollere 10-15 % af cyberspace, og resten kontrolleres af private enheder og familier, mener vi, at der for første gang er behov for en global tilgang, og reaktionen på den globale terrorisme bør være et nyt koncept: "Global omsorg for den globale landsby". Gennem en sådan tilgang og gennem en strategi for beskyttelse af det globale cyberspace vil EU bevise, at det er optaget af verdenssikkerheden såvel som af EU's egen sikkerhed.
Ioan Mircea Paşcu
- (EN) Hr. formand! På trods af dens forfærdelige følger er den internationale terrorisme desværre fortsat et kontroversielt emne. Vi vil have beskyttelse, men beklager os over for myndighederne, når de foreslår at iværksætte foranstaltninger i denne henseende. Vi begræder terrorangrebene, men beklager os over begrænsningerne af den fuldstændige udøvelse af vores rettigheder på trods af, at vi udmærket ved, at terroristerne misbruger vores demokratiske system.
Ideelt set burde enhver begrænsning af vores rettigheder kompenseres med en tilsvarende forbedring af vores sikkerhed over for terrorangreb. På samme måde har vi tendens til at modsætte os en ensretning af den terrorbekæmpende lovgivning, selv om vi ved, at følgerne er lige så ødelæggende. Og desuden risikerer angrebene at blive hyppigere, når straffen er mild.
Hvis vi vil have en effektiv beskyttelse mod terrorisme, skulle vi måske derfor først blive enige og få forliget disse modstridende holdninger.
Marios Matsakis
- (EN) Hr. formand! Der går knap nok en dag, uden at der sker en ny terrorhandling. Terrorismen er en voldsom betændelse i vores samfunds krop. Lige som enhver anden betændelse vil den, hvis ikke den behandles, blive ved med at sprede sig, indtil den har gjort patienten uarbejdsdygtig eller har dræbt ham.
Der er brug for drastiske tiltag. Nogle af disse tiltag er kontroversielle og krænker uden tvivl til en vis grad de personlige rettigheder, men de er, når alt kommer til alt, nødvendige. I en ideel verden er streng beskyttelse af personoplysninger afgørende, men i en terrorsyg verden må man desværre gøre indrømmelser. Exceptionelle omstændigheder kræver exceptionelle foranstaltninger.
Jeg mener, at det er i den ånd, vi skal se på afgørelserne om bekæmpelse af terrorisme. Hvis vi absolut skal vælge mellem nogle mindre kompromiser med hensyn til de personlige friheder og en langt mere effektiv måde at bekæmpe terrorismen på, bør vi efter min mening vælge det sidste. Lad mig slutte af med dette spørgsmål: Hvis det er en lovovertrædelse at opfordre til visse grusomme forbrydelser som f.eks. pædofili på internettet - og det er det bestemt - hvorfor skulle det så ikke være en lovovertrædelse at opfordre til terrorisme?
Carlo Fatuzzo
- (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! På vegne af pensionisterne og pensionistpartiet, der har sendt mig her til Europa-Parlamentet, vil jeg gerne give udtryk for vores holdning til, hvordan man bekæmper terrorisme. Europa-Parlamentets og Europas økonomiske midler bør i videre udstrækning gå til at lette lidelserne for de befolkninger, terroristerne får størst støtte fra. Disse midler skal kontrolleres, så de anvendes til gavn for folket og ikke går til visse korrupte lederes illegale interesser. Derfor mener jeg, de bør anvendes til den Marshallplan, Silvio Berlusconi, Italiens premierminister, foreslog med henblik på at hjælpe det palæstinensiske folk.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Hr. formand! Jeg vil gerne nævne fru Roures betænkning. Retten til beskyttelse af personoplysninger er en grundlæggende rettighed. De borgere, hvis oplysninger behandles, har rettigheder, der skal respekteres på såvel nationalt plan som på EU-plan. Der findes adskillige EU-forordninger og -direktiver, i hvilke det kræves, at der udveksles oplysninger om lovovertrædelser, som europæiske borgere begår i en anden medlemsstat end den medlemsstat, de bor i. Her tænker jeg bl.a. på forordningen om adgang til vejfragterhvervet og direktivet om lettelse af grænseoverskridende håndhævelse inden for færdselssikkerhed. Alle disse europæiske forordninger kræver, at der oprettes informationssystemer, der er i stand til at udveksle meddelelser og oplysninger mellem medlemsstaterne.
Alle de tilsvarende it-systemer skal omfatte en offentlig komponent samt en sikker komponent, som indeholder oplysninger om lovovertrædelser i medlemsstaterne. Sidstnævnte skal udelukkende være tilgængelig for de relevante institutioner og kun under overholdelse af forordningerne om beskyttelse af personoplysninger.
Jim Allister
- (EN) Hr. formand! Efter de seneste dages vilde terrorisme i Pakistan, Spanien og Jerusalem og adskillige nye IRA-terrorforsøg i mit eget hjemland kan ingen af os være rolig ved den afskyelige plage, terrorismen er. Men det er naivt at tro, at der findes et paneuropæisk universalmiddel. Ja, vi har brug for effektiv udlevering, og ja, vi har brug for effektivt samarbejde, men en lovgivning, der er så harmoniseret, at den bliver reduceret til den laveste fællesnævner, er mere en hindring end en hjælp.
For det første henhører disse spørgsmål under det nationale kompetenceområde. Det Forenede Kongerige forsøger f.eks. at få vedtaget en bestemmelse om 42 dages tilbageholdelsesret, hvilket er mere, end jeg finder nødvendigt, men hverken London eller Bruxelles har ret til at træffe denne beslutning.
Med tilgangen i disse forslag vil vi snart få taget den beføjelse fra medlemsstaterne. Det passer muligvis godt ind i EU's ekspansionistiske dagsorden, men vil ikke være med til at bekæmpe terrorismen.
Nicolae Vlad Popa
- (RO) Hr. formand! Som repræsentant for de rumænske borgere mener jeg, det er ekstremt vigtigt, at Europa-Parlamentet tager del i beslutningsprocessen vedrørende beskyttelsen af personoplysninger, der indsamles i forbindelse med retshåndhævelse. Vi bør tage hensyn til, at de europæiske borgeres ret til databeskyttelse er en grundlæggende rettighed, men på samme tid skal de institutioner, der er involveret i bekæmpelsen af terrorisme og kriminalitet, have adgang til disse oplysninger.
Denne betænkning spiller en særdeles vigtig rolle i forbindelse med oprettelsen af en lovgivningsramme, som indeholder bestemmelser om kvaliteten og definitionen af samt kendetegnene ved personoplysninger og deres videregivelse til tredjelande og privatpersoner. Jeg vil gerne rose den bestemmelse, hvori det hedder, at oplysningerne ikke må opbevares længere end nødvendigt, og at medlemsstaterne opfordres til at iværksætte proceduremæssige og tekniske foranstaltninger, der skal håndhæve disse begrænsninger.
Antonio Masip Hidalgo
- (ES) Hr. formand! Jeg vil gerne takke mine kolleger, fru Lefrançois og fru Roure, for deres betænkninger, men jeg vil også benytte lejligheden til at sige, at det franske politi netop har arresteret en stor terrorist, og jeg vil derfor gerne takke den franske regering og fransk politi. Jeg mener, at de politiske myndigheder i alle lande bør arbejde sammen med vores politi, vores dommere og vores regeringer.
Jacques Barrot
Hr. formand! Jeg vil allerførst gerne takke Europa-Parlamentet som helhed for denne drøftelses høje standard. Europa-Parlamentet venter med rette på at få Lissabontraktaten ratificeret, men det har udvist modenhed her til morgen, idet et meget stort flertal støtter Deres to betænkninger - fru Lefrançois' betænkning og fru Roures betænkning. Disse to betænkninger forsøger at finde den rette balance mellem den kollektive beskyttelse mod terrorisme, som vi skal yde vores borgere, og den individuelle beskyttelse af vores frihedsrettigheder. Jeg mener, det er her, i denne todelte balance, vi skal finde de rette løsninger.
Jeg skal ganske kort opsummere drøftelsen. Jeg vil først gå tilbage til fru Lefrançois' betænkning om bekæmpelse af terrorisme. Jeg vil blot gerne have lov til at sige, at selv om ytringsfriheden, herunder retten til at kritisere, er en af de hjørnesten, EU bygger på, kan opfordring til racehad ikke opfattes som værende acceptabelt under dække af ytringsfriheden. Racistiske udtalelser er misbrug af ytringsfriheden og kan ikke tolereres.
For det andet vil jeg gerne minde Dem om, at Kommissionens forslag blev udarbejdet med udgangspunkt i en omfattende konsekvensanalyse. Der blev afholdt mange høringer, og Kommissionens forslag er baseret på Europarådets konvention om forebyggelse af terrorisme, og vi har forsøgt at følge den afbalancerede definition af lovovertrædelser i konventionen.
Hvis fru Lefrançois og de mange andre medlemmer af Parlamentet, der har udtalt sig til fordel for termen "tilskyndelse", tillader, vil jeg gerne bruge et par minutter på at forsvare termen "opfordring". Fordelen ved termen "opfordring" er, at den er ny. Det er derfor, Europarådet brugte den. Det, at den er ny, betyder, at den kan få en fælles og nøjagtig definition i EU. "Opfordring" er ikke et begreb, der er åbent for fortolkning. Jeg mener, det kan identificeres korrekt gennem retspraksis. Det er rigtigt, at vi vil forhindre enhver form for terrorangreb i at blive gennemført ved at gøre dem, der primært gennem det, de har sagt, har opfordret til et sådant angreb, også selv om det ikke blev gennemført, til forbrydere, og det er der, problemet ligger. Jeg skal dog lade Rådet og Parlamentet finde en løsning gennem deres fornuftige dialog.
Jeg vil også gerne sige, at artikel 1, stk. 2, i rammeafgørelsens aktuelle udformning indeholder en bestemmelse om beskyttelse af menneskerettighederne, som vedrører - og det tror jeg, fru Lefrançois er enig i - hele rammeafgørelsen.
Til slut vil jeg gerne understrege, at det er vigtigt at indlemme denne terrorbekæmpende aktion i EU's integrerede institutionelle rammer. Ved at indføre denne tekst i europæisk lovgivning har vi sikkerhed for, at den bliver effektiv. I specifikke sager vil den give os ensrettede juridiske rammer med hensyn til arten og niveauet af de strafferetlige sanktioner og reglerne om den retlige kompetence. Det vil således være muligt at gennemføre EU's samarbejdsmekanismer, der henvises til i rammeafgørelsen fra 2002.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang gerne takke ordføreren og Parlamentet for det store stykke arbejde, de har gjort i de seneste to år inden for dette vigtige område, og jeg håber, at der nu hurtigt vil blive truffet en afgørelse i lyset af det store stykke arbejde, der er blevet udført, og behovet - som mange har understreget - for at bekæmpe terrorismen effektivt.
Nu kommer jeg til den anden tekst, som er uadskillelig fra den første, og jeg synes, det var en god idé, Parlamentet fik med at knytte dem sammen og kræve databeskyttelse og beskyttelse af den personlige frihed på samme tid. Jeg skal naturligvis takke fru Roure, som så energisk har forsvaret denne balance - og databeskyttelsen. Det var meget vigtigt, at denne tekst kom på samme tid som teksten om bekæmpelse af terrorisme, så politiet kan få specifikke regler om databeskyttelse i den nære fremtid. Som jeg har sagt tidligere, og jeg skal ikke overgøre det, ville Kommissionen lige som Parlamentet gerne være gået videre med hensyn til databeskyttelse. Den franske minister, hr. Jouyet, nævnte, at det franske formandskab var nødt til at tage hensyn til, om man kunne nå frem til et kompromis, selv om det også ønskede at gå videre. Jeg kan kun sige, at Kommissionen vil forsøge at sikre, at der bliver gjort god brug af evalueringsbestemmelsen og "der henviser til 6a". Derfor lytter vi til Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og vi vil forsøge at tage hensyn til Deres ønske om en ambitiøs revision af rammeafgørelsen for at evaluere dens anvendelsesområde. Det er i hvert fald det, Kommissionen kan gøre, og det, jeg personligt vil forsøge at gøre. Jeg ved, at Parlamentet gerne vil have denne revision gennemført ret hurtigt. Jeg håber bare, at Rådet accepterer denne revision inden for en tidsfrist, der gør, at det europæiske tiltag kan blive lagt fast meget snart.
Det var alt, hr. formand. Jeg vil også gerne gøre det klart for alle talere, at jeg værdsætter den høje standard af drøftelserne om en så vigtig sag, en sag, hvor Europa skal foregå med et godt eksempel - både ved at sikre effektiv kollektiv beskyttelse mod terrortrusler og selvfølgelig også ved fortsat at lægge stor vægt på beskyttelsen af de personlige frihedsrettigheder og den personlige uafhængighed. Jeg synes, at Parlamentet endnu en gang klart har bevist sin modenhed og evne til for fremtiden at deltage i den fælles beslutningstagning om dette emne.
Roselyne Lefrançois
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg vil allerførst gerne takke alle de kolleger, der har taget ordet her til morgen, for deres talers høje standard. Alene antallet af taler viser klart den store interesse, der er for dette emne. Uden at gå i detaljer med alle de forskellige taler, vil jeg blot nævne en tre-fire stykker af dem.
Hr. Fava viste klart, at dette er en vanskelig opgave. Vi skal undgå en kultur med mistanke og mistro, men vi skal på samme tid tænke på konteksten og garantere både borgernes sikkerhed og beskyttelsen af frihedsrettighederne.
Hr. de Grandes Pascual forklarede klart merværdien ved definitionen af terrorisme, idet han sagde, at den definition, vi anvendte, var bedre, og idet han insisterede på listen over lovovertrædelser. Da det gælder om at arbejde sammen om at bekæmpe terrorismen, skal vi udsende et klart budskab og samtidig beskytte de personlige frihedsrettigheder.
Hr. Demetriou! De nævnte den plage, som terrorismen er, og som vi skal bekæmpe. De anvendte dog termen "offentlig opfordring" og sagde, at det er et begreb, der forstås bedre i samtlige medlemsstater. Det samme sagde fru Ludford. Hun mente, at termen var bedre egnet, da vi skal beskytte de grundlæggende frihedsrettigheder.
Betænkningen er resultatet af en lang og vanskelig forhandlingsproces. Jeg mener dog, at vi kan være tilfreds med resultatet, især med hensyn til balancen mellem bekæmpelse af terrorisme og respekt for de grundlæggende frihedsrettigheder.
Betænkningen fra min kollega, fru Roure, tilhører klart denne anden kategori, eftersom beskyttelsen af personoplysninger er en af dens centrale bestanddele. Der er kun en ting, jeg må beklage, og jeg ved, der er mange i Parlamentet, der er enige med mig, især mine kolleger fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance, og det er, at gennemførelsen af en tekst, der har så stor indvirkning på de europæiske borgeres frihedsrettigheder, ikke er underlagt fuld kontrol fra Domstolens side.
Hvis det skulle have været tilfældet, skulle vi have vedtaget rammeafgørelsen inden for rammerne af Lissabontraktaten. Allerede før nejet ved den irske folkeafstemning og tvivlen om den nye traktats ikrafttræden pr. 1. januar 2009 ønskede Rådet klart at handle så hurtigt som muligt for at undgå overgangen til fælles beslutningstagning. I Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender forsøgte vi alligevel at arbejde så samvittighedsfuldt og detaljeret som muligt og samtidig følge den hastighed, Rådet satte.
Ved udvalgsafstemningen den 15. juli blev mit forslag til betænkning vedtaget med 35 stemmer for, 4 stemmer imod og 1 hverken/eller, og jeg håber også, den tiltrækker sig et solidt flertal her på plenarmødet.
Martine Roure
Hr. formand! Jeg vil allerførst gerne takke alle mine kolleger her i Parlamentet, for denne drøftelse har vist, at Europa-Parlamentet står sammen om et meget vanskeligt emne, og vi er Europa-Parlamentets repræsentanter, vi er folkets repræsentanter. Det fortjener at blive understreget.
I dag henvender jeg mig især til det franske formandskab. Vi opfordrer Rådet til at opfylde de forpligtelser, en række på hinanden følgende formandskaber påtog sig for lang tid siden. Det er absolut nødvendigt, at denne rammeafgørelse hurtigt bliver vedtaget, og at der bliver taget højde for Europa-Parlamentets ændringsforslag. Rådet skal være tro mod sit ord. Vi skal absolut arbejde i en ånd præget af tillid. Det er et krav. Jeg håber, dette budskab bliver sendt videre til fru Dati, som desværre ikke er til stede under denne vigtige drøftelse, og det er vi meget skuffede over.
Jeg vil også især gerne takke kommissær Barrot for hans støtte, som er meget værdifuld for os.
Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Titus Corlăţean  
Oprettelsen af en lovgivningsramme om beskyttelse af personoplysninger under tredje søjle har været et problem for alle EU's formænd gennem de senere år. Ikke desto mindre var rammeafgørelsen, der blev vedtaget i 2006, noget af et kompromis, som fastsatte den laveste fællesnævner for beskyttelsen af personoplysninger. Derfor kan vi kun glæde os over den nye høring af Europa-Parlamentet om udvidelsen af rammeafgørelsens anvendelsesområde og om en analyse af dens indvirkning på de grundlæggende rettigheder. Hovedformålet med ændringerne skulle være at sikre det samme niveau for databeskyttelse som under første søjle. I den forbindelse beklager jeg, at Rådet har ændret Kommissionens oprindelige forslag. På samme måde beklager jeg, at Rådet slettede bestemmelsen om de nationale databeskyttelsesmyndigheders arbejdsgruppe, hvilket er en tilbagegang i processen med at oprette et effektivt system til beskyttelse af personoplysninger.
Petru Filip  
Effektiv beskyttelse af personoplysninger forbliver et naturligt krav i det moderne demokrati. Hvis denne beskyttelse under visse omstændigheder kræver ændring af fælles databaser med henblik på at forhindre, at visse personlige eller materielle oplysninger korreleres med identificerbare personer, skal vi være klar over, at forvaltningen af dette globale system til opbevaring og behandling af oplysninger omfatter et yderst avanceret sikkerhedssystem. Da vi ikke kan garantere sikkerheden ved blot at underskrive et sæt fælles principper, mener jeg, vi har brug for en pragmatisk analyse af de risici, der er forbundet med samarbejdet mellem de retshåndhævende myndigheder og retsvæsenet i lande med forskellige ekspertiseniveauer på området.
For klarheds skyld vil jeg gerne gentage de nye medlemsstaters behov for hurtig overførsel af ekspertise på området for at forhindre eventuelle skader på systemets globale sikkerhed.
Dumitru Oprea  
I lyset af den tiltagende terrorisme og dens anvendelse af cyberspace, muligheden for at manipulere masserne hurtigere, og de begrænsede muligheder for at identificere terroristerne hurtigt nok, mener jeg, at vi skal glæde os over denne afgørelse i den overordnede kontekst med at beskytte alle borgeres rettigheder og frihedsrettigheder og skabe gunstige rammer for hurtig identificering og håndtering af forbrydelser, navnlig forbrydelser mod personers, landes og nationale infrastrukturers sikkerhed.
Jeg glæder mig over beslutningen om at opfatte målene i rammeafgørelsen som værende af stor interesse for Europa, navnlig med hensyn til de fælles bestemmelser om beskyttelse af personoplysninger, som vil sætte medlemsstaterne i stand til at håndhæve de samme regler og principper. Derudover mener jeg, man bør henstille til, at oplysningerne klassificeres ved henvisning til internationale klassificeringer med henblik på at udligne alle forskelle mellem medlemsstaterne og andre stater i forbindelse med gennemførelsen af sikkerhedsforanstaltninger.
Der er to grundlæggende strategier, der bør tages hensyn til i forbindelse med databeskyttelse og sikkerhedssystemer: "Alt det, der ikke udtrykkeligt er forbudt, er tilladt", og "Alt det, der ikke udtrykkeligt er tilladt, er forbudt".
Andrzej Tomasz Zapałowski  
Spørgsmålet om den tiltagende terrortrussel mod Europa er en af de væsentligste udfordringer for sikkerheden på vores kontinent. I dag trues vi med politisk terror kontrolleret af stater, der hævder at samarbejde med os, og kriminelle grupper, men det ser ud til, at det er den islamiske fundamentalisme, der udgør den største trussel for os.
Jeg undrer mig over, at dem, der leder Europa, ikke tillægger dette større betydning. Vores fuldstændige åbenhed for et ubegrænset antal nyankomne fra islamiske lande, som Socialdemokraterne og De Liberale er for, vil i fremtiden forårsage en bølge af tragedier for Fællesskabets befolkning. Ubegrænset islamisering af Europa er ikke på programmet!
Lad os hjælpe de fattige lande, men lad os ikke gøre vores kontinent til et sted, hvor grænsen for befolkningernes tolerance sættes på prøve. De nyankomne kræver for øjeblikket flere og flere rettigheder, og de traditionelle europæiske befolkninger skal gå med til det hele sammen med ødelæggelsen af traditioner, der går mange hundrede år tilbage. Det er farligt. Nordirland er et eksempel på, hvad dette kan medføre, og de grupper, der bekæmper hinanden i Nordirland, er endda bare folk med forskellige kristne religioner.
Marian Zlotea  
Angrebene den 11. september 2001 har fuldstændig ændret verden. Den dags terrorangreb har ikke kun ændret amerikanernes syn på og forståelse af verden, men har givet de demokratiske samfund over hele verden et nyt syn på denne moderne verden, hvor truslerne om terrorangreb som dem, der ødelagde Madrid (marts 2004) og London (juli 2005), er en hyppig og skræmmende udfordring.
Nu bruger terroristerne de moderne kommunikationsmidler som f.eks. internettet til at presse på i forbindelse med oplæring, rekruttering og planlægning af angreb. Anvendelsen af denne teknologi er en enestående trussel mod Unionen, og vi bør alle arbejde sammen om at bekæmpe terrorismen med alle de midler, vi har til rådighed.
For at vores demokratiske samfund skal kunne modgå disse trusler effektivt, skal bekæmpelsen af terrorisme følges op af en styrkelse af vores grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder. For at håndtere terrortruslen er det nødvendigt, at vi har fælles bestemmelser i EU, og den eksisterende lovgivning bør ændres i henhold hertil.
Den moderne terrorisme opererer på en ny måde, men EU skal bekæmpe den med den samme styrke og den samme beslutsomhed, som den, vi udviste i forbindelse med bekæmpelsen af den traditionelle terrorisme.
Gerard Batten
- (EN) Hr. formand! Jeg skal gøre det kort. Jeg taler i henhold til forretningsordenens artikel 145 for at afvise Dame Sarah Ludfords bemærkninger og kommentarer om mig i hendes tale her under drøftelsen.
Hun sagde flere ting, men hun sagde især, at jeg er en eurofob, og at jeg i forbindelse med udvisningsspørgsmålet ville vinke glad til de forbrydere, der nåede frem til Kanalen.
Jeg vil gerne korrigere hende faktuelt. Jeg er ikke en eurofob. Jeg elsker det europæiske kontinent, dets historie, dets kultur og dets resultater lige så meget som alle andre, men jeg er EU-fob. Jeg hader EU, som er antidemokratisk og underdemokratisk. For så vidt angår den europæiske arrestordre og afgørelser in absentia, er det, jeg ønsker, at en engelsk eller skotsk domstol skal være i stand til at behandle prima facie-beviser mod en mistænkt, før den lader ham udvise, og at de skal have beføjelser til at forhindre det. De skal kunne afgøre, at der er en egentlig sag, der skal behandles, og sikre, at den mistænkte får en retfærdig rettergang.
Det gør jeg for at beskytte de britiske borgeres interesser, f.eks. sagen angående Andrew Symeou, en 19-årig mand fra London, som står for at skulle udvises til Grækenland den 30. september, sigtet for drab. Beviserne imod ham er ekstremt mistænkelige og kan ikke tages i betragtning, og det påstås, at vidnerne er blevet tortureret for at få dem til at udtale sig.
Jeg forstår godt Dame Sarahs følsomhed omkring dette emne, eftersom hendes parti, De Liberale, åbenlyst har satset på den forkerte helst, og hun med rette er bange for konsekvenserne ved valget i 2009.
Formanden
Før jeg udsætter mødet, vil jeg gerne berolige sikkerhedstjenesten, for et rygte har spredt sig om, at et individ kom ind i Parlamentet med tildækket ansigt.
Det var bare hr. Borghezio, der havde givet sig selv mundkurv på i protest, så der er ingen risiko i Parlamentet ud fra et sikkerhedsmæssigt synspunkt. Jeg ville bare lige berolige sikkerhedstjenesten.
(Mødet udsat kl. 12.00 under afstemningstiden og genoptaget kl. 12.05)
