Anvendelsen af princippet om ligeløn for mænd og kvinder (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Edit Bauer for Udvalget for Kvinders Rettigheder og Ligestilling med henstillinger til Kommissionen om anvendelsen af princippet om ligeløn for mænd og kvinder.
Edit Bauer
ordfører. - (SK) Hr. formand! Lønforskelle mellem kønnene er ikke noget nyt. I mere end 50 år har der været en artikel i Romtraktaten med forbud mod kønsdiskrimination i forbindelse med aflønning, og siden 1975 har direktiv 117 været i kraft, ifølge hvilket medlemsstaterne skal håndhæve princippet om ligeløn for lige arbejde. Det er naturligvis korrekt, at ikke alle lønforskelle skyldes forskelsbehandling. Men ifølge de store tals lov er de konsekvente forskelle i bruttotimelønnen ikke til at forklare.
Mellem 1995 og 2006 faldt forskellen i timeløn ifølge Eurostat fra 17 til 15 %, og dette på et tidspunkt, hvor de fleste universitetsuddannede er kvinder.
Tendensen er måske faldende, men ikke i en lige linje. Dublininstituttets undersøgelse af fire EU-lande fra 2007 viste, at kløften rent faktisk blev større. Hvis lønforskellen blev mindre i det nuværende tempo og ikke steg igen en gang imellem, ville der måske være ligeløn efter 70 år.
Vi er enige om, at den nuværende lovgivning på dette område ikke er særligt effektiv. Der er forskellige årsager til lønkløften. De er både systembetingede og individuelle. Aspekter som sektormæssig, vertikal og horisontal opdeling, klassificering af erhverv, betingelserne for at skabe ligevægt mellem arbejde og familieliv og stereotyper spiller alle en rolle for lønforskellene, som fortsætter og bliver til en pensionsforskel, og slutresultatet er, at fattigdommen har et kvindeligt ansigt, som vi har beskrevet det.
Lønkløften har også individuelle dimensioner. Ifølge en undersøgelse fra Kommissionen bliver de større med alderen, ansættelsesperioden og uddannelsen. Statistikkerne viser desuden, at der er minimale forskelle for yngre mennesker. Kløften opstår efter fødslen af det første barn, og når kvinden vender tilbage fra barselsorlov.
I forbindelse med den demografiske krise, som vi nu står over for, giver dette problem, ud over at være en vigtig faktor i den økonomiske konkurrence, anledning til et grundlæggende moralsk problem, som vi heller ikke må overse.
Spørgsmålet i dag drejer sig om, hvad Europa-Parlamentet kan gøre for at løse denne situation. På den ene side har vi et vedvarende problem, og på den anden side har vi nogle temmelig virkningsløse love. Samtidig må vi naturligvis ikke glemme, at årsagerne til lønkløften ligger langt uden for lovgivningens grænser.
Europa-Parlamentet har imidlertid kun et instrument til rådighed - lovgivning. Alle de involverede bærer deres del af ansvaret, og vi har ansvaret for, om det lykkes os at udsende et klart signal om, at vi ønsker bedre og mere effektive love for at kunne skabe mere retfærdige forhold på arbejdsmarkedet.
Vladimír Špidla
medlem af Kommissionen. - (CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Kommissionen glæder sig over denne initiativbetænkning om princippet om ligeløn for mænd og kvinder, og jeg lykønsker ordføreren med kvaliteten af hendes arbejde.
Kommissionen mener ligesom Parlamentet, at lønkløften på 15 % mellem kvinder og mænd i dagens Europa er uacceptabel. Vi skal naturligvis være forsigtige og hele tiden huske på, at denne indikator viser de relative forskelle i kvinders og mænds bruttotimeløn i økonomien som helhed. Derfor måler den ikke bare direkte forskelsbehandling, men er en indikator på alle de tilhørende faktorer og alle de ulemper, kvinder er udsat for, inden de kommer ind på arbejdsmarkedet og gennem hele deres erhvervskarriere.
I Kommissionens meddelelse fra juli 2007 hed det, at fællesskabslovgivningen var et effektivt middel til at afskaffe direkte forskelsbehandling - med andre ord i tilfælde, hvor lønnen for det samme arbejde er lavere for kvinder end for deres mandlige kolleger. Den var imidlertid mindre effektiv til at sikre overholdelse af princippet om lige løn for lige arbejde.
På baggrund af en detaljeret analyse har Kommissionen konkluderet, at det bør være muligt at overveje en ændring af fællesskabslovgivningen med henblik på især at sikre, at systemerne til fastsættelse af lønniveauer udelukker både direkte og indirekte forskelsbehandling på grund af køn.
Kommissionen meddelte, at den i 2008 vil gennemgå fællesskabslovgivningen og dens følger i form af lønkløften, og at den vil fremsætte de nødvendige ændringsforslag. Den detaljerede analyse, jeg nævnte tidligere, er i gang i øjeblikket, og jeg kan ikke forudsige resultaterne. For at sikre kvaliteten gør Kommissionen brug af eksterne specialkonsulenter samt af den omfattende og detaljerede ekspertise og viden hos de statslige instanser, der beskæftiger sig med ligestilling mellem kønnene.
De foreløbige resultater af denne undersøgelse vil blive drøftet på en workshop i første kvartal af 2009, hvor alle interesserede parter bør deltage, såsom medlemsstaterne, juridiske eksperter, nationale instanser, der arbejder med ligestilling mellem kønnene, arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet.
Parlamentets holdning i denne proces bliver afgørende. Det er af stor betydning, at en af parterne i lovgivningsprocessen har udtrykt en klar holdning om, at de pågældende love skal ændres hurtigt. Det er også vigtigt, at Parlamentets praktiske henstillinger vedrørende ændringsforslagene vedrører de områder, som de vigtigste interessenter har identificeret som problematiske, herunder åbenhed om aflønningen samt arbejdsvurderinger og sanktioner.
Sammenfattende vil jeg sige, at vi deler Parlamentets holdning om, at en så stor forskel i lønniveauet for kvinder og mænd i Europa er uacceptabel. Kommissionen mener, at tiden er inde til at færdiggøre analysen og vurderingen og at planlægge de næste skridt, som vil føre til mere konkrete resultater.
Donata Gottardi
ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. - (IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg er virkelig stolt over det arbejde, der er blevet udført her i Parlamentet, og af dets evne til at gøre brug af sine anerkendte beføjelser til at foreslå lovgivning.
Betænkningen, som vi skal stemme om, drejer sig om et grundlæggende spørgsmål, et grundprincip i den europæiske lovgivning: princippet om ligeløn for mænd og kvinder på arbejdspladsen. Det er ikke bare et grundprincip, det er også det første, i det mindste kronologisk, blandt lighedsprincipperne. Vi ved, at det allerede blev indskrevet i Romtraktaten, vi ved, at det har været anvendt siden de allerførste domme fra De Europæiske Fællesskabers Domstol, at det allerede blev reguleret gennem et direktiv tilbage i 1975 og reguleret igen, da dette direktiv blev ændret i 2006, at det løbende er genstand for undersøgelser og forskning, som kommissæren selv var inde på, og at der løbende fremsættes krav om, at princippet anvendes i praksis.
Hvorfor vender vi så tilbage til det i så stor udstrækning og så udførligt igen i dag? Det er der mange grunde til. For det første fordi vi nægter at acceptere, at det fortsat anvendes i så begrænset udstrækning, hvilket alle statistikker vidner om, og for det andet fordi vi tror på, at den ekstreme uret, som kvinder i alle EU-lande og i alle professioner, på alle niveauer og i alle sektorer er udsat for, må og skal fjernes, og det er rent faktisk indlysende, at de instrumenter, vi råder over, ikke er tilstrækkelige her, da det ellers ville være lykkedes os at vende denne tendens efter al denne tid.
Endelig fordi vi mener, at tiden er inde til at tage lønkløften alvorligt og frem for alt ikke betragte den som et uheld i kvinders erhvervskarriere. Hvad er det så, vi beder om? Vi beder Kommissionen om et specifikt, relevant direktiv om lønkløfter i almindelighed, men ikke kun det. Vi beder ikke bare om et direktiv, vi sender Kommissionen nogle præcise henstillinger. Vi har bygget en bro over til en konkret forandring, og vi tror på, at denne bro vil være solid, hvis den hviler på otte søjler.
Først og fremmest ønsker vi at indføre en definition af forskelsbehandling på lønområdet. Det er ikke nok kun at se på bruttotimeløn, fordi dette vil være tegn på direkte forskelsbehandling, og denne form for direkte forskelsbehandling har vi rent faktisk allerede afskaffet. Det er således ikke noget tilfælde, når forskerne kigger på det samlede billede og deltidsarbejde og tilskynder os til at kigge nærmere på direkte og indirekte segregering, forskelsbehandling og horisontal og vertikal segregering.
Vi opfordrer til sammenlignelige, effektive, konsekvente og fuldstændige data. Alt for ofte møder vi manipulerede eller skjulte data, som bunder i systemer til klassificering af medarbejderne og konservative arbejdsstrukturer, der er kendetegnet af stereotyper. Vi mener, at ligestillingsorganisationer kan spille en nøglerolle i bekæmpelsen af forskelsbehandling ved at styrke bevidstheden og ved at arrangere uddannelse for retsvæsenet og for arbejdsmarkedets parter.
Vi sigter mod at indføre specifikke sanktioner, idet vi dog husker på, at der også er behov for forebyggende foranstaltninger. Vi har behov for positive foranstaltninger og integration og dermed for integration af kønsaspektet. Jeg håber, at Parlamentet vil vedtage denne tekst i sin helhed, fordi jo mere præcist og detaljeret et forslag vi sender til Kommissionen, jo hurtigere kan processen gennemføres. Det er vores håb. Det er ikke nok at tale og skrive om ligeløn, vi ønsker at gøre det til virkelighed.
Anna Záborská
for PPE-DE-Gruppen. - (SK) Jeg vil gerne sige et stort tillykke til fru Bauer med den foreslåede tekst. Som fru Bauer har sagt, er det tema, vi diskuterer, lige så gammelt som Romtraktaten. Ikke meget har ændret sig på 50 år.
Spørgsmålet om lige løn for lige arbejde for kvinder og mænd stikker hovedet frem med bemærkelsesværdig regelmæssighed under valgkampe. Hvis Udvalget om Kvinders Rettigheder og Ligestilling foreslår sanktioner for virksomheder, der ikke overholder grundprincippet om aflønning, kommer der indsigelser med henvisning til subsidiaritetsprincippet, som om dette kunne retfærdiggøre uligheden.
I sidste uge deltog jeg i ministerkonferencen i Lille. Jeg glædede mig over det franske formandskabs forsøg på at diskutere dette tema, men der kom kun meget få konstruktive svar og løsningsforslag fra medlemsstaterne. Statistikken viser, at forskelle i kvinders løn hovedsagelig indtræffer efter det første barns fødsel.
De nationale og europæiske politikker, der sigter mod at skabe balance mellem ansvaret for familien og erhvervsambitionerne, bør ikke tillade, at der opstår nye forskelle mellem medarbejdere, der har familieansvar, og medarbejdere, der er ugifte eller barnløse, og som ikke har et sådant ansvar. Dette er først og fremmest et spørgsmål om den sociale model, vi sigter efter.
Jeg foreslår, at vi indgår i en koalition med erhvervsvirksomhederne. Hvis lederne af disse virksomheder ikke er parate til at indgå i et tæt partnerskab med os om at fremme ligeløn, vil vores betænkning blot komme til at stå og samle støv.
Lissy Gröner
Hr. formand! Det forbløffer mig, at kvinderne stadig er så tålmodige med os. Vi har talt om ligeløn i 50 år, og der er ikke sket større ændringer. Tallene taler for sig selv: 15 % mindre for det samme arbejde. Dette hindrer kvinderne i at få en rimelig løn, for hvis man vender det om, betyder det, at kvinderne skal arbejde en og en kvart gang længere for at tjene de samme penge. Hvor står vi i EU?
Medlemsstaterne er nødt til at gøre mere i denne henseende, og jeg er hr. Špidla taknemmelig for at overtage vores forslag her i Parlamentet og vise vilje til at gennemføre lovgivning. Der findes åbenbart ikke andre muligheder. I Tyskland, en af EU's største medlemsstater, er lønforskellen i den private sektor på 23 %. Det er uacceptabelt, og det betyder, at vi danner bagtrop i EU.
Vi ved udmærket, at Frankrig og Skandinavien har indført positive foranstaltninger. Det er det, det drejer sig om. Vi opfordrer arbejdsmarkedets parter til at gøre noget aktivt, og Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet opfordrer til åbenhed i virksomhederne, så man klart kan se, hvem der får bonusser, således at de kan medregnes i den officielle vurdering, og vi kan få klarhed. Regelmæssige lønrevisioner kan afsløre, om vi har succes eller fiasko med at bekæmpe lønforskellene.
Efter min mening er det uundgåeligt med lovgivning for den private sektor i Tyskland. Vi skal lægge større pres på medlemsstaterne for at få dem til at indføre en lovbestemt mindsteløn, så det bliver taget for givet, at kvinder kan tjene en løn, de kan leve af, fordi dette er den bedste sikkerhed mod fattigdom, når de bliver ældre.
Jeg vil under alle omstændigheder opfordre Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater til, for at bevare klarheden i fru Bauers betænkning, at trække sine forslag om at lade dele af teksten udgå tilbage, da dette vil udvande betænkningen yderligere. Lad os holde fast i den klare sprogbrug, den indeholder i øjeblikket.
Siiri Oviir
for ALDE-Gruppen. - (ET) Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger! Ordføreren fru Bauer udtalte, at fattigdommen har en kvindes ansigt. Jeg vil også gentage, at selv i 1957 indeholdt artikel 119 i Romtraktaten princippet om, at mænd og kvinder bør have lige løn for lige arbejde. I dag, i 2008, tjener kvinderne i EU i gennemsnit 15 % mindre end mænd, og i mit hjemland Estland tjener de helt op til 25 % mindre end mænd.
Lønforskellen har stor betydning for kvinders position i det økonomiske og sociale liv, både under og efter deres aktive arbejdsliv. Den øger også kvindernes risiko for fattigdom, navnlig i familier med en enkelt forælder. Lønforskellen mellem mænd og kvinder fører ofte til forskelle i mænds og kvinders pensioner. Enlige kvindelige pensionister lever ofte i risiko for fattigdom.
Derfor glæder jeg mig over betænkningens forslag om, at Kommissionen skal fremsætte et forslag til lovgivning om en undersøgelse af den nuværende lovgivning vedrørende princippet om ligeløn for mænd og kvinder inden den 31. december 2009. Vi har vedtaget for meget lovgivning og ventet for længe, men resultaterne er ikke særlig gode.
Som tiden har vist, kan dette problem ikke løses udelukkende gennem EU-lovgivning. Et vigtigt bidrag til en løsning på problemet kunne være, at det blev prioriteret i politiske handlingsplaner. Kun en effektiv kombination af politikker, der omfatter bedre og mere effektiv lovgivning, hvor man udpeger en ansvarlig, vil gøre det muligt at finde en positiv løsning på dette problem.
Jeg vil gerne takke ordføreren for at have påpeget meget vigtige aspekter i betænkningen og takke Dem for Deres opmærksomhed.
Hiltrud Breyer
Hr. formand! Det er faktisk korrekt, at vi 50 år efter vedtagelsen af Romtraktaten kun har gjort små fremskridt med hensyn til lighed kvinder på arbejdsmarkedet. Tallene er alarmerende. 80 % af alle deltidsansatte er kvinder, og kun 57 % af kvinderne er i beskæftigelse sammenlignet med 72 % af mændene. Lønforskellene har også ligget på et stabilt niveau siden 2003 og har kun ændret sig med 1 % siden 2000. Disse tal er alarmerende, hvilket vi alle her beklager. Vi har også henvist til, at kvinder er udsat for en dobbelt ulempe, fordi uligheden på lønområdet omsættes til forskelle i pensionsrettigheder og sociale standarder, og vi har også et skattesystem og et socialsystem, hvor kvinder fortsat bliver straffet, idet f.eks. ugifte par og familier med dobbelte indkomster stadig stilles ringere i mange skattesystemer som f.eks. Tyskland.
Kommissionen har erklæret, at der kommer forslag til lovgivning, men hvorfor kommer de så sent? Hvorfor er der gået så mange år af denne valgperiode uden forslag på dette område? Fra Parlamentets side har vi allerede bedt om forslag. Med hensyn til kvoter har vi sagt, at der bør indføres lovkrav. Der findes også medlemsstater som f.eks. Sverige, der har indført mål og tidsfrister. Hvorfor benytter vi os ikke af, at vi har disse ligestillingskrav, til at tilskynde medlemsstaterne til at gøre noget for at komme ud over denne skammelige lønforskel. I Tyskland har vi allerede hørt, at vi desværre ligger som det tredjesidste land med en skammelig lønforskel på 23 %. Vi skal også gøre det klart, at en lovbestemt mindsteløn vil medføre forandringer, navnlig i sektorer, der hovedsagelig beskæftiger kvinder. Imidlertid skal vi også have modet til at slå det fast ...
(Formanden afbrød taleren)
Ilda Figueiredo
for GUE/NGL-Gruppen. - (PT) Hr. formand! Devalueringen af arbejde ved at indføre lave lønninger er fortsat en af de metoder, som kapitalismen oftest benytter til at forstærke udnyttelsen af arbejdstagerne. Dette påvirker navnlig de kvindelige arbejdstagere, og det indebærer også en devaluering af moderskabet.
Det er uacceptabelt, at der stadig, mere end 30 år efter vedtagelsen af et direktiv om ligeløn for mænd og kvinder, er en høj grad af forskelsbehandling, navnlig indirekte forskelsbehandling, der skyldes manglende jobstabilitet, som især påvirker kvinder og unge. I nogle lande som Portugal, hvor arbejdsløsheden er meget høj, er de gennemsnitlige lønforskelle mellem mænd og kvinder steget til over 25 % i den private sektor, hvilket betyder, at fattigdommen stadig har et kvindeligt ansigt, også blandt pensionister.
Kommissionen og medlemsstaterne skal indføre de nødvendige foranstaltninger for at styrke arbejdets værdi, komme ud over lønforskelle og udrydde stereotyper i forbindelse med job og sektorer, som altid forskelsbehandler kvinder. De erhverv og sektorer, hvor kvinderne er dominerende, f.eks. inden for detail- og servicesektoren og visse dele af industrien, skal værdsættes mere.
Erfaringerne viser, at stigende arbejdsløshed svækker kvinders rettigheder, forstærker udnyttelsen af arbejdstagerne og øger forskelsbehandlingen.
Derfor insisterer vi på en ny politik, hvor man prioriterer beskæftigelse med rettigheder, bekæmpelse af forskelsbehandling og beskyttelse af moderskabet og faderskabet som grundlæggende samfundsværdier.
Derfor støtter vi denne betænkning, som vi har stillet nogle ændringsforslag til, hvori vi påpeger, at kollektive forhandlinger og overenskomster spiller en vigtig rolle med hensyn til at bekæmpe forskelsbehandling imod kvinder, ikke mindst hvad angår adgangen til beskæftigelse, løn, arbejdsbetingelser, karriereudvikling og faglig uddannelse.
Urszula Krupa
Hr. formand! Udkastet til betænkning om ligeløn for kvinder og mænd indeholder nogle legitime fakta om lige løn for lige arbejde. Det er nødvendigt med en ligelig aflønning, og det samme gælder en ordentlig betaling i job, der domineres af kvinder på grund af deres psykologiske og fysiske forudsætninger.
Virkningen af forordninger, der er blevet nedskrevet i talrige dokumenter, som overlapper hinanden i alt for høj grad, afhænger helt klart af den praktiske gennemførelse af lovgivningen i de enkelte medlemsstater. Gennemførelsen kan imidlertid blive ret vanskelig i den dominerende private sektor, hvor de fleste chefer især kigger på deres virksomheders overskud og ikke har nogen respekt for etiske og moralske principper, mens de samtidig forhindrer fagforeningerne i at arbejde for at beskytte arbejdstagerne og deltage i lønforhandlingerne. Problemet med ulige løn er således et aspekt af forskelsbehandlingen af de svageste.
Vi har ikke brug for akademikere og eksperter for at erkende, at forskelsbehandling frem for alt er et resultat af den venstreorienterede materialistiske ideologi, den manglende gennemførelse af etiske principper, manglende personlig udvikling, egoisme, grådighed, udnyttelsen af de svage og fattige, og ikke kun med hensyn til lønnen, men også i form af den stadig mere fremherskende praksis i EU, der anvendes i selv de fattigste og svageste stater, med forskelsbehandling af katolikker og personer med synspunkter, der adskiller sig fra dem, der dikteres af den politiske korrekthed, der er påkrævet her.
Gabriele Stauner
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Det forhold, at kvinder stadig får mindre i løn end mænd for samme arbejde, er et trist kapital i vores europæiske samfund.
Det er virkelig helt uforståeligt, fordi lovgivningen i denne situation er fuldkommen entydig. Siden Fællesskabet blev oprettet i 1957 - som det allerede er blevet sagt flere gange - har dette princip været indskrevet i Romtraktaten som direkte gældende ret. Enhver kvinde kunne med andre ord gå direkte til De Europæiske Fællesskabers Domstol for at håndhæve denne ret. EU har ganske enkelt ikke nogen stærkere juridisk beskyttelse. Ikke desto mindre er vi gennemsnitligt 20 % fra at nå målet for dette princip. Derfor er det helt centralt - hvilket Kommissionen foreslår her - at håndhæve dette princip ved hjælp af sekundær lovgivning.
Når det er sagt, viser denne situation endnu en gang, at der er forskel på lovgivning og det virkelige liv. Mennesker, der er afhængige af deres arbejde og deres løn - hvoraf mange er kvinder - tør ganske enkelt ofte ikke kræve deres grundlæggende rettigheder overholdt af frygt for at blive fyret. Derfor kan vi ikke bare endnu en gang appellere til virksomhedernes ansvar, fordi kvinder bør anstændigvis ikke behandles dårligere end mænd med hensyn til deres løn. Men hvis man ikke vil høre, må man føle. Jeg går derfor ind for strenge og konsekvente sanktioner over for dem, der bryder loven. Det er især op til medlemsstaterne endelig langt om længe at tage dette alvorligt og stille de virksomheder, der omgår dette princip, til offentlig skue og straffe dem, f.eks. gennem lovgivningen om offentlige indkøb.
Jeg har et enkelt lille kritikpunkt til Kommissionen: Det er muligt, at processen har været lidt for slap i dette tilfælde, og at De har lyttet for meget til erhvervslivet. Jeg lykønsker fru Bauer med hendes betænkning.
Teresa Riera Madurell
(ES) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg til også gerne lykønske ordføreren med hendes arbejde. Dette er en særdeles relevant betænkning, idet lønkløften i EU er et faktum, som bør afskaffes. Det er uacceptabelt, at kvinder tjener 15 % mindre end mænd, og at forskellen i den private sektor kan være op til 25 %.
Denne lønforskel er svær at bekæmpe, fordi den skyldes indirekte forskelsbehandling: Kvinderne har de mest usikre ansættelser og de fleste deltidsansættelser.
Hvad skal vi gøre? Grundlæggende skal vi fremme ligestillingspolitikker, der skal sikre kombinationen af arbejde og familieliv, og ligeledes politikker, der begrænser antallet af og højner lønniveauet for de lavest betalte job, som især indehaves af kvinder.
Blandt henstillingerne i betænkningen - som alle er meget vigtige - vil jeg gerne fremhæve den om ændring af direktivet om gennemførelse af princippet om lige muligheder og ligebehandling af mænd og kvinder på arbejdsmarkedet ved at medtage henvisninger til lønkløften, og ligeledes den om ændring af rammeaftalen om deltidsarbejde, hvor forskellene er størst.
Marco Cappato
(IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sige til kommissær Špidla, at hvis vi ud over at behandle de fremragende forslag i fru Bauers betænkning kan lovgive på EU-niveau imod forskelsbehandling på lønområdet, mener jeg, at det vil være rigtigt at medtage forskelsbehandling i forbindelse med pensioner. Selv om dette kan være en mere skjult og indirekte form for forskelsbehandling, er den særligt rystende i et land som Italien.
Den drejer sig også om forskelsbehandling i forbindelse med pensionsalderen, et spørgsmål, som Kommissionen allerede har kigget på, og jeg mener, at man bør erkende dette. Tilbage i 2004 understregede Kommissionen over for den italienske regering, at det var uacceptabelt med forskellige pensionsaldre: 60 for kvinder og 65 for mænd, som vi kan betragte som en mere fælles lovbestemt pensionsalder. Vi fra de radikale har sammen med Emma Bonino på alle måder forsøgt at understrege over for den offentlige opinion, for regeringen, for oppositionen og for partierne, at denne struktur bør afskaffes. Det er ikke sket.
Takket være Kommissionen afsagde EF-Domstolen den 13. november dom om, at denne forskelsbehandling er ulovlig og strider mod traktaterne og fællesskabslovgivningen. Det værste er de italienske argumenter til forsvar for denne forskelsbehandling. Italien hævdede, at den var begrundet i målet om at afskaffe den nuværende sociokulturelle forskelsbehandling af kvinder - med andre ord, at der ikke forekommer forskelsbehandling på arbejdsmarkedet. For at rette op på denne form for forskelsbehandling skaber man en ny ved at tvinge kvinder til at gå på pension før mændene. Efter min mening kræver denne foranstaltning også et indgreb, fordi den kan afskaffes på europæisk plan.
Eva-Britt Svensson
(SV) Hr. formand! Først vil jeg gerne takke fru Bauer for en vigtig og konstruktiv betænkning, som jeg fuldt ud støtter. For det andet henviste en af kollegerne til, at kvinder er svage. Jeg vil gerne sige, at kvinder ikke er svage. Det er imidlertid de patriarkalske strukturer i samfundet, der gør kvinder svage.
EU's ligelønsdirektiv har eksisteret i 30 år. På trods af dette er kvinder stadig ikke lige så meget værd som mænd - hverken i form af løn eller indflydelse - og hverken i samfundet eller på arbejdspladsen. Selv om kvinder generelt har en højere uddannelse, tjener de i gennemsnit 15 % mindre end mænd for det samme eller et tilsvarende arbejde. Det er således klart, at en forbedring af den eksisterende lovgivning ikke vil være tilstrækkeligt til at løse problemerne med lønforskelle. Lønforskellene mellem kvinder og mænd er i sidste ende endnu en indikation på den fortsatte forskelsbehandling over for kvinder på de forskellige områder. Ikke nok med at vi får lavere løn for samme arbejde, vi tvinges også meget ofte til at tage atypisk arbejde eller deltidsarbejde osv. Forskelsbehandlingen på lønområdet plager kvinderne livet igennem, så vi ofte også får lavere pensioner og dårligere forhold, når vi bliver ældre.
Det er på høje tid, at vi går sammen om at standse denne forskelsbehandling af kvinder.
Godfrey Bloom
(EN) Hr. formand! De fleste politikere lider desværre under en grundlæggende misforståelse af årsagerne til, at der findes lønforskelle mellem kønnene. Grundpræmissen viderefører, selv om den er fejlagtig, myten om, at beskæftigelse er et efterspørgselsstyret og arbejdsgiverstyret fænomen. Sådan forholder det sig ikke. De, der fremfører, at alle kvinder bør have det samme i løn som mænd med en tilsyneladende ens jobbeskrivelse, har overhovedet ikke forstået, at ingen personer udgør en økonomisk enhed.
På trods af den allerede overlæssede beskæftigelseslovgivning, der normalt er udformet af folk med ringe eller slet ingen erhvervserfaring, fortsætter lønforskellene af en meget enkel årsag: Beskæftigelse drejer sig om udbud og efterspørgsel, den drejer sig om livsstilsvalg, den er ofte baseret på prioriteringer, målsætninger om tidlig pensionering, et ønske om at bo i bestemte dele af et land eller en by, pres fra hobbier eller sport eller fra børnene. Arbejdsgiver og arbejdstager skal indgå en fælles aftale på samme måde som køber og sælger af en hvilken som helst anden vare.
Det Forenede Kongeriges ligheds- og menneskerettighedskommission beskæftiger betydeligt flere kvinder end mænd, og gennemsnitslønnen for deres mænd er højere end for deres kvinder. Jeg er enig i, at den hidtidige lovgivning kun har haft begrænset indvirkning på denne dynamik. Ja, man kunne lige så vel lovgive imod ...
(Formanden afbrød taleren)
Zita Pleštinská
(SK) Hr. formand, hr. kommissær! Det glæder mig, at denne "kvinde"debat finder sted under Deres forsæde.
Jeg sætter pris på ordførerens, Edit Bauers, bestræbelser på at finde en afbalanceret tilgang til udformningen af henstillinger til Kommissionen og til at forbedre rammerne for EU-lovgivningen, navnlig i form af en effektiv håndhævelse.
Som følge af forskellige omsætninger, gennemførelser og fortolkninger på nationalt plan har direktivet om princippet om ligeløn for mænd og kvinder ikke kunnet reducere lønforskellen mellem kønnene, hvilket især hænger sammen med den erhvervsmæssige opdeling.
Jeg sætter pris på, at ordføreren i sin betænkning har understreget, at moderskab ikke bør stille de kvinder dårligere, der har besluttet at afbryde deres erhvervskarriere for at passe deres børn. I alle medlemsstaterne bør forældrene i en periode på mindst et år efter barnets fødsel modtage støtte svarende til deres nettoindkomst forud for barselsorloven, og samtidig bør disse ordninger kædes sammen med et lønsystem, hvor der tages hensyn til, hvor mange år man har arbejdet, ved fastsættelsen af lønniveauet. Moderskabet bør skabe fordele og ikke ulemper for kvinderne.
Uddannelse er ligeledes vigtigt, da den kan bidrage til at afskaffe stereotyper mellem kønnene og forbedre aflønningen af de få betalte stillinger, der fortsat ikke er besat af kvinder.
Medlemsstaterne skal gennemføre en konsekvent informationskampagne for at skabe øget bevidsthed blandt arbejdsgivere og deres medarbejdere på arbejdsmarkedet i EU. Samtidig skal de informeres om de væsentlige foranstaltninger, der er blevet indført med henblik på at sikre, at arbejdsgiverne straffes for at bryde princippet om lige løn for lige arbejde.
Takket være Europa-Parlamentets henstilling i denne betænkning, som jeg vil lykønske ordføreren fru Edit Bauer med, mener jeg, at Kommissionen i samarbejde med Europa-Parlamentet og medlemsstaterne bør udforme lovgivning, der virkelig sikrer ligeløn for mænd og kvinder.
Gabriela Creţu
(RO) Hr. formand, kære kolleger! Denne betænkning er måske det mest seriøse dokument, vi har udarbejdet vedrørende lønforskelle. Især de henstillinger, der ledsager det, er et fremskridt med hensyn til endelig at få princippet om lige løn for lige arbejde overholdt. Jeg vil gerne lykønske dem, der har bidraget til betænkningen. Indtil videre har vi vurderet arbejdet på grundlag af traditioner og evnen til at forhandle. Når jeg taler om forhandlinger, tænker jeg på at inddrage magtfulde fagforeninger, der kan få regeringer og arbejdsgivere til at acceptere ordentlige lønninger. Begge disse kriterier har stillet kvinderne ringere.
Vi har brug for et ikkediskriminerende system til evaluering af arbejde og en ny metode til klassificering af erhverv. Vi opfordrer medlemsstaterne og Kommissionen til endelig at gå i gang med at indføre specifikke foranstaltninger til fordel for ligestilling mellem kønnene. Vi håber, at de vil gøre dette offentligt ved sidst på måneden i Paris at tilslutte sig den bestemmelse, der er mest gavnlig for kvinderne i Europa. Vi skal imidlertid ikke gøre os nogen illusioner. Selv om det nye system allerede er udformet og gennemført, vil det kun gælde for betalt arbejde. Arbejde i hjemmet og i den sorte økonomi vil forsat blive udført af især kvinderne, og det uden lønforskelle, for de modtager ikke en gang løn for dette arbejde.
Věra Flasarová
(CS) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg anser Edit Bauers betænkning for at være en stor succes. Forskelle i aflønningen af mænd og kvinder er en af de mest stædige former for forskelsbehandling af kvinder. Som fru Bauer sagde, mangler vi ordentlige statistikker for arbejdspladser på både nationalt plan og EU-plan. Jeg har selv taget spørgsmålet om i en række bøger og artikler, som jeg har offentliggjort i de senere år. Lavere løn til kvinder, der udfører samme arbejde og har samme kvalifikationer og samme produktivitet, skyldes desværre en dybt rodfæstet og stereotyp opfattelse af, hvem der skal tjene pengene i familien.
Denne opgave overdrages traditionelt til mændene, og hidtil har alle beskæftigelsesstrukturer, både i den private og den offentlige sektor, mere eller mindre set gennem fingre med det. Der findes en dybt rodfæstet opfattelse af, at en mand med sin løn ikke blot skal underholde sig selv, men også sin familie, mens en kvindes løn blot er en slags ekstraindtægt til familiebudgettet.
Selv om det forekommer utroligt, er denne illusion så dybt rodfæstet, at selv med indførelsen af lige rettigheder på arbejdspladsen kan vi ikke forlade os på kulturel oplysning, men skal i stedet desværre finde metoder til at håndhæve den gennem lovgivning. Derfor er jeg i høj grad glad for tanken om at udvide artikel 29 i direktiv 2006/54 til at omfatte en præcis vejledning i anvendelsen af lighedsprincipperne.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
(EL) Hr. formand, hr. kommissær! Fru Bauers betænkning kræver ikke yderligere kommentarer fra vores side for at vise, hvilken vej vi bør følge for at afskaffe et fænomen, som samfundet bør skamme sig over, og som skaber en cyklus af uretfærdighed, der blot gentager sig selv, hvor børnene i en familie ser deres mor udføre det samme arbejde som deres far og få mindre i løn for det, og hvor kvinder ser deres mandlige kolleger arbejde med det samme som dem og selv få mindre i løn.
Samfundet tolererer således dette fænomen og reproducerer det, og kvinderne bør have lovhjemlede metoder, der giver dem mulighed for at rette op på deres forhold, når det er nødvendigt, og statsmagten bør indføre hensigtsmæssige foranstaltninger, hvor der tages højde for perioder, som man helliger familielivet, perioder med arbejdsløshed og perioder med sygdom, og som sørger for en rimelig skattemæssig behandling for at kompensere for kvindernes manglende ligeløn for deres arbejde, som ikke kun skal vurderes ud fra den tid, man bruger på at arbejde, men også ud fra kvaliteten og de supplerende aspekter, som kvinderne bibringer deres arbejde.
Jeg gentager opfordringen fra hr. Cappato om, at kommissæren bør genoverveje Kommissionens holdning til de tvister, som nogle medlemsstater havde vedrørende pensionsalderen for mænd og kvinder, og det land, der blev indklaget for De Europæiske Fællesskabers Domstol. Disse tvister var korrigerende tvister for alle kvinder, uanset om det var mødre eller ej, og naturligvis er det for mødrenes vedkommende endnu vigtigere at tage højde for den samlede tid, især fordi De anbefaler en samlet livscyklus ved beregningen af arbejdstiden.
(Formanden fratog taleren ordet)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg
(PL) Hr. formand! I EU tjener kvinder gennemsnitlig 15 til 25 % mindre end mænd. Desuden er et aflønningssystem, hvor der tages hensyn til antal år i tjenesten ved fastsættelsen af lønniveauer, en ulempe for kvinderne, der ofte må afbryde deres karriere af familiære årsager. Pasning af børn, jobskift eller kortere arbejdstid betyder, at kvinderne befinder sig i en situation med konstant strukturel forsinkelse. Princippet om lige løn for lige arbejde kan ikke forvrænges gennem en stereotyp tilgang til kønsroller og sociale roller, som tidligere har haft stor betydning for folks valg af erhverv og beskæftigelse, mens barselsorlov eller karriereafbrydelse til børnepasning ikke må være en begrundelse for at diskriminere imod kvinder på arbejdsmarkedet.
Direktivet om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv er en fast bestanddel af EU's acquis, og medlemsstaterne skal gennemføre det hurtigst mulig. Målsætningen om at nedbringe lønkløften skal gennemføres fuldt ud i beskæftigelsesforordningerne, og regelmæssige revisioner af ligeløn og truslen om sanktioner skal bringe alle former for forskelsbehandling, navnlig på grund af køn, til ophør.
Ria Oomen-Ruijten
(NL) Hr. formand! Jeg er fru Bauer taknemmelig for hendes fremragende betænkning. Det er ganske utroligt, at vi i dag diskuterer et emne, der har været på dagsordenen siden 1957, intet mindre, da ligebehandling af mænd og kvinder, ligeløn for mænd og kvinder blev forankret i traktaterne. Vi har haft europæiske regler og lovgivning i 30 år. Vi har en køreplan for 2006-2010 fra Kommissionen, og et af de centrale mål, som også er med i Lissabonstrategien, er at indsnævre lønkløften mellem mænd og kvinder.
Til trods for dette bliver lønkløften ikke mindre. I lørdags læste jeg faktisk i The Times, at lønforskellen mellem mænd og kvinder i Det Forenede Kongerige er steget til 21,7 % i den private sektor og til 13,8 % i den offentlige sektor. Der er heller ingen tegn på bedring i andre medlemsstater, heller ikke i mit hjemland. Ligestillingsrapporten for Nederlandene fra det verdensøkonomiske forum viser, at Nederlandene kun ligger på en 88. plads med hensyn til lige løn for lige arbejde.
Derfor er det behov for handling. I fredags vedtog ministrene fra Frankrig, Den Tjekkiske Republik og Sverige en handlingsplan. Men hvor mange flere handlingsplaner har vi brug for? Fru Bauer kommer med en lang række henstillinger i sit beslutningsforslag, hvilket er udmærket, men efter min mening er der to prioriteringer. Først og fremmest skal vi sikre os, at bestemmelserne om ligebehandling anvendes, og her skal der indføres en langt strengere kontrol - ligeløn for mænd og kvinder, som alle vores sociale sikringssystemer er baseret på. For det andet - og jeg mener virkelig, at De skal gøres opmærksom på dette - findes der en pensionskløft mellem mænd og kvinder. Vi står over for en aldrende befolkning, og hvis kvinder ikke har en pension, står vi med et meget bekymringsvækkende problem. Det skal vi fokusere på i fremtiden.
Marusya Ivanova Lyubcheva
- (BG) Hr. formand! Jeg glæder mig over diskussionen om denne betænkning. Det er uacceptabelt, at der stadig findes lønforskelle mellem mænd og kvinder. Vi bør imidlertid ikke begrænse vores diskussion til lige løn for lige arbejde. Vi skal se tingene i et bredere perspektiv. Arbejdets individuelle karakter ligger til grund for al aktivitet, og det er vigtigt at finde en objektiv metode til at vurdere dets værdi med klare regler, kriterier og indikatorer, der vil skabe større objektivitet og udrydde forskelsbehandling gennem klare lovgivningsforanstaltninger. Et vigtigt instrument består i at evaluere ansættelser og job og vurdere deres pris. Visse erhvervs lave økonomiske status gør dem så utiltrækkende, at mænd generelt undgår dem, mens kvinder tager dem. Ved at forbedre denne situation vil man kunne forbedre kvindernes økonomiske uafhængighed. Den lave økonomiske status for tjenester, der leveres af sygeplejersker eller lærere, er f.eks. ikke acceptabel, fordi den slet ikke afspejler deres betydning i samfundsudviklingen. Dette er et område, hvor Kommissionen og medlemsstaterne også har deres forpligtelser.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Hr. formand, mine damer og herrer! Først vil jeg gerne sige, at jeg i hvert tilfælde finder det helt uacceptabelt, at kvinder i gennemsnit tjener 15 % mindre end mænd, og at forskellen i den private sektor er så stor som 25 %. I denne forbindelse vil jeg gerne understrege, at i mit hjemland Slovenien halter kvinderne ikke efter mændene i uddannelsesniveau, så man er nødt til gribe ind. Mange mennesker spørger formentlig, hvorfor det er nødvendigt at gribe ind på europæisk plan, og hvorfor man ikke kan overlade løsningen af dette problem til medlemsstaterne. En af grundene er, at det tager for lang tid at få nedbragt disse forskelle, og en anden grund er, at i de fleste medlemsstater er for få kvinder engageret i politik til, at kønsrelaterede problemer får tilstrækkelig opmærksomhed.
Et mindretal er kun i stand til at fremhæve sine problemer på en troværdig måde, hvis det i en bestemt institution som et parlament eller en regering udgør mindst 30 % af det samlede antal. Og i mange europæiske lande har man ikke 30 % repræsentation af kvinder i politik. Den gennemsnitlige andel af kvinder i medlemsstaternes regeringer og parlamenter ligger på under 30 %. Vi udgør kun 31 % i Europa-Parlamentet, hvilket kun er en lille smule højere end den kritiske masse, vi behøver for at sætte effektivt fokus på kønsrelaterede problemer. Derfor skal vi gøre det herfra.
Et andet spørgsmål, som jeg har stillet mig selv, er, hvorvidt de foreslåede foranstaltninger er for revolutionerende, og hvorvidt de strider mod subsidiaritetsprincippet. Her er jeg enig med ordføreren i, at lovgivningen ikke er effektiv nok, og at den kan og bør styrkes. Vores forslag skal være dristigt og udgøre et korrekt udgangspunkt for udformningen af konkrete politikker. Jeg støtter hendes forslag om, at Kommissionen bør udarbejde nye lovgivningsforslag vedrørende den eksisterende lovgivning om ligeløn for mænd og kvinder senest den 31. december næste år, og jeg lykønsker hende med en velforberedt betænkning.
Iratxe García Pérez
(ES) Hr. formand! For to måneder siden drøftede vi her i Parlamentet den årlige beretning om ligestilling mellem kvinder og mænd. Et af de mest bekymrende aspekter, som blev fremhævet ved den forhandling, er nu genstand for dagens forhandling: lønforskellen mellem mænd og kvinder.
Det er bekymrende, at det siden 2003 ikke er lykkedes os at nedbringe denne 15 % lønkløft. Dette betyder, at en kvinde skal arbejde 52 dage mere om året end en mand for at få det samme i løn.
Dette er en fuldstændig uacceptabel situation i EU, og derfor skal vi uden skygge af tvivl både indføre strammere lovgivning og strammere aftaler med arbejdsgiverne for at forsøge at fjerne denne lønforskel.
Imidlertid vil vi også snart skulle kigge på et andet prekært spørgsmål i denne henseende. I næste måned skal vi diskutere arbejdstidsdirektivet, som også kan vise sig at være en bekymringsvækkende faktor med hensyn til at kombinere kvinders familie- og arbejdsliv. Dette er utvivlsomt et meget følsomt spørgsmål i forbindelse med arbejde. Derfor er vi også forventningsfulde i denne henseende.
Rumiana Jeleva
(BG) Hr. formand! Tillykke til Edit Bauer med det fremragende arbejde, hun har udført om henstillingen om ligeløn for mænd og kvinder. Jeg ved, at hun virkelig har bestræbt sig på at udforme et dokument, der så vidt mulig tager højde for den konkrete situation, og jeg håber, at de deri indeholdte henstillinger vil blive omsat i praksis.
I mit land Bulgarien ligger lønkløften mellem mænd og kvinder på mellem 25 % og 30 %, og selv om det samlede billede i EU viser en lavere forskel, gælder det stadig, at kvinder betales mindre end mænd. Hvorfor forholder det sig sådan? En af faktorerne er lønstrukturen inden for visse erhverv, hvor der findes en høj andel af kvindelige arbejdstagere. En anden årsag ligger i det forhold, at ingen føler sig ansvarlige for situationen, og at ingen derfor føler et ansvar for at løse den. De nuværende dybt rodfæstede stereotyper og fordomme om, hvordan arbejdet er fordelt mellem kønnene, ikke bare hindrer en løsning, men bruges ofte som undskyldning for at ignorere problemerne.
Hvad kan vi gøre i denne situation? I første omgang er det, som det hedder i betænkningen, en forudsætning, at medlemsstaterne overholder den nuværende lovgivning. De statslige politikker skal tilskynde til gennemførelse af lige rettigheder og ligeløn. For det andet skal gennemsigtighed ved evaluering af arbejdet og fastsættelsen af lønninger gøres til et integrerende mere end et formelt aspekt af arbejdet i virksomhederne. Og endelig skal fremme af den interne dialog og en god kommunikation mellem ledelsen og arbejdsstyrken, navnlig i små og mellemstore virksomheder, gøres til en del af en helt ny kultur på de enkelte europæiske virksomheder og i Europa som helhed.
Jeg vil gerne endnu en gang lykønske fru Bauer med hendes dygtige fremlæggelse af problemerne og de løsninger, hun har skitseret.
Mairead McGuinness
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke Dem for denne forhandling. Jeg vil gerne tage et spørgsmål op, og måske kan Kommissionen besvare det. Vi taler om lige løn for lige arbejde, og vi ønsker alle, at dette princip bliver gennemført. Hvordan ser Kommissionen på den nuværende jobsituation? Jeg er bekymret over, at situationen, når der forsvinder så mange job i EU-landene, bliver værre snarere end bedre på grund af folks ønske om at tjene penge, selv om de tjener mindre, end de i virkeligheden er værd. Jeg vil gerne høre Kommissionens bemærkninger til dette.
Jeg vil gerne tage et tilfælde af forskelsbehandling op, som bestemt forekommer for mænd og kvinder, nemlig ansatte i den offentlige sektor i forhold til den private sektor, hvor der findes meget store forskelle i forhold og betingelser. De har forskellige pensionsrettigheder og sikkerhedsstatus, og nogle gange er ulighederne ikke bare kønsbaserede, selv om jeg er klar over, at denne betænkning drejer sig om kønsaspektet, og min bekymring er rent faktisk, at problemet i den nuværende situation kan blive værre snarere end bedre.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Hr. formand, hr. kommissær! Der findes en forskel på 15 % mellem den løn, som kvinder og mænd modtager for at udføre samme arbejde. For kvindelige ledere er tallet 20 % og endda 30 % for ledere af SMV'er.
28 % af de kvindelige forskere i industrien og kun 34 % af kvinderne i industrien har mere end ét barn.
Hr. kommissær, mens kvinderne er på barselsorlov, fører den gennemsnitlige årlige procentsats, der anvendes til at beregne ydelserne for disse perioder, til et økonomisk tab til trods for denne periodes betydning i form af social velfærd. Mødre skal ikke straffes for at få børn og passe dem i de første måneder af deres liv.
Jeg mener heller ikke, at barselsydelserne bare skal udbetales til mødre, der har arbejdet i de seneste 12 måneder forud for fødslen. Jeg mener ikke, at det er barnets fejl, hvis deres mor har arbejdet eller ej i denne periode. Frem for alt mener jeg, at vi skal undgå forskelsbehandling af børn allerede fra fødslen.
DanutBudreikait
(LT) Hr. formand! Jeg kan kun gentage, at helt tilbage i 1974 vedtog man dokumenter, der forpligter medlemsstaterne til at betale mænd og kvinder ligeligt for det samme arbejde. Selv om der er gået mere end 30 år, har situationen imidlertid ikke ændret sig. Desuden er vi i mit land Litauen gået i gang med en reform af pensionssystemet. En del af de midler, som arbejdstagerne indbetaler til den statslige pensionsforsikringsfond, overføres til private pensionsopsparingsfonde. På nogle få år blev det klart, at kvinderne for at få den samme annuitetsudbetaling fra disse fonde skal indbetale 35 % mere i bidrag end mænd, fordi de lever længere. Desuden minder det om slaveri, hvis man forsøger at forlade disse fonde, det er umuligt - dette er i sig selv en krænkelse af menneskerettighederne og det frie valg. Bortset fra Litauen anvender kun Bulgarien det samme kønssystem.
Efter at have undersøgt sådanne sager opfordrer jeg Kommissionen til at tage initiativ til og foreslå beslutninger.
Zuzana Roithová
(CS) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Det forhold, at kvinder i EU skal arbejde næsten to måneder længere for at tjene lige så meget som mænd, er mere end alarmerende. Selv om Europa er døende, kan vi ikke gøre andet her end at fastslå, at der på lønområdet stadig forekommer forskelsbehandling over for kvinder og børnefamilier på op til 25 %, selv om kvinderne nu har overhalet mændene i uddannelsesniveau i forholdet 60:40. Fru Bauer har bemærket, at kvinders arbejde inden for de såkaldte mandeerhverv rutinemæssigt undervurderes uden objektiv grund. Men hvis grunden er de manglende arbejdsår, som kvinder i stedet bruger på at passe deres familier, skal vi overveje spørgsmålet alvorligt. Familier bør ikke være noget handicap.
Fru Bauer rokker ved situationen, og hendes argumenter for at indlede en revision af lovgivningen til bekæmpelse af forskelsbehandling er overbevisende. Jeg støtter også forslaget om, at adgang til offentlige udbud og projekter, der finansieres med EU-midler, bør betinges af, at en givet virksomhed kan påvise, at de har en ikkediskriminerende lønpolitik. Jeg mener, at dette er vejen, når man ønsker at ændre de kønsrelaterede stereotype opfattelser hos arbejdsgiverne, navnlig i den private sektor. Jeg vil gerne takke ordføreren for en særdeles professionel betænkning.
Bogusław Liberadzki
(PL) Hr. formand! Ved drøftelserne om dette vigtige spørgsmål er det typisk, at der kun har været to indlæg fra mænd. Hr. Blooms indlæg var så mandeagtigt, at det var vanskeligt at være enig i.
Imidlertid anser vi dette for at være en meget vigtig betænkning. Vi behandler en betænkning, hvorfra vi ved, at arbejde har stor værdi, at det skal betales korrekt, og denne betaling skal differentieres ud fra kriterier som arbejdets art, den effektivitet, hvormed det udføres, evnen til at skabe merværdi og ikke bare kønskriterier. Men der sker også forandringer i medlemsstaterne. Jeg vil gerne nævne mit eget land, hvor vi først for ganske nylig har indført ligestilling mellem kønnene, så fædre får mulighed for at tage forældreorlov, hvilket viser, at vi er enige og er på rette spor.
Ewa Tomaszewska
(PL) Hr. formand! Kvinder får ikke lige løn for lige arbejde. Imidlertid er deres løn også lavere, fordi de arbejder i lavtlønssektorer og midlertidige ansættelsesformer af lav kvalitet. Som følge af uligheden med hensyn til aflønning forekommer der også ulighed i leveringen af sociale ydelser, navnlig pensioner. På den ene side får de mindre i løn for samme arbejde, og på den anden er deres beskæftigelsesperioder kortere på grund af deres ansvar som mødre, og begge disse årsager bidrager til kvinders fattigdom, når de når pensionsalderen. Derfor rammer den ulige løn kvinderne dobbelt hårdt.
Jeg vil gerne påpege, at lovgivningen normalt forbyder forskelsbehandling, mens vi stadig ser forskelsbehandling i praksis. De vigtigste spørgsmål drejer sig derfor om at håndhæve lovgivningen i praksis.
Zbigniew Zaleski
(PL) Hr. formand! Der er ingen grund til at diskriminere imod kvinder i denne henseende, og det står ikke til diskussion. Tre korte punkter: Ud fra økonomiske begrundelser bør lønnen svare til arbejdets virkninger på grundlag af den leverede tjeneste, uanset hvem der udfører det. Den anden ting: Europa bliver ældre, hvad enten vi bryder os om det eller ej. Måske bør vi overveje en bonus til kvinder, der udfører det samme arbejde som mænd, men som samtidig beslutter at få børn og passe dem, så befolkningstallet holdes oppe. Den tredje ting: Et godt eksempel i denne forbindelse er akademiske institutioner, eller i det mindste dem, jeg kender til, hvor mulighederne er lige, og betalingen ganske enkelt er resultatbaseret. Måske kunne denne model udvides til andre sektorer.
Andrzej Jan Szejna
(PL) Hr. formand! Jeg vil gerne tilslutte mig de mandestemmer, der desværre har været så fåtallige i den nuværende debat, og som har erkendt, at en offentlig diskussion og det, at man sætter et så vigtigt spørgsmål som løn og ligeløn for kvinder og mænd på den politiske dagsorden, er et af de vigtigste garanterede spørgsmål og garanterede rettigheder i den nationale og europæiske lovgivning.
Jeg kan sige som alle andre, at jeg ikke mener, at lønniveauet bør afhænge af køn. Det kan afhænge af uddannelse og erfaring, men under ingen omstændigheder af køn. Det er mit indtryk, at den nationale lovgivning og EU-lovgivningen er ganske veludviklet på dette område, og i mange tilfælde må den siges at være virkelig god, men det, der bekymrer mig, er, at den ikke håndhæves, den udnyttes ikke i praksis, fordi der ikke er tradition for at gøre dette. De Europæiske Fællesskabers Domstol har ofte gentaget, at den ikke håndhæves. Det vigtige er derfor ikke at lave mere lovgivning, men at sikre, at den overholdes.
Astrid Lulling
(FR) Hr. formand! De lønkløfter, vi fordømmer her i Parlamentet, er så meget desto vanskeligere at forstå, fordi unge kvinder i dag har højere succesrater i skolerne end mænd i alle medlemsstater, og fordi de står for den største andel af de færdiguddannede.
Jeg vil trods alt gerne understrege, at vi har haft et solidt lovgivningsgrundlag siden 1975 og navnlig siden 2006, og at sidstnævnte i årene 1975 til 1980 gav mig mulighed for at tilskynde de kvinder i mit land, der blev forskelsbehandlet, til at anlægge sag imod deres arbejdsgivere, især i den offentlige sektor. De fik udbetalt hundreder af millioner luxembourgske francs, den daværende valuta, med tilbagevirkende kraft.
Vi bør derfor først og fremmest gøre brug af den relevante gældende lovgivning, selv om det betyder, at vi skal forbedre den ved at støtte vores ordførers fremragende henstillinger.
Vladimír Špidla
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne sige tak for en forhandling, der har drejet sig om et spørgsmål, som ganske enkelt er uacceptabelt. Der findes ikke et konkret eller rimeligt forsvar for, at vi fortsat skal have en situation, hvor kvinder i gennemsnit skal have mindre i løn end mænd. I løbet af forhandlingen har De nævnt en lang række fremgangsmåder og spørgsmål, der hænger sammen med lønkløften, og jeg mener, at det klart fremgik af forhandlingen, at dette er et meget kompliceret spørgsmål.
Jeg vil gerne sige, at dette spørgsmål står på den europæiske politiske dagsorden, fordi Kommissionen netop har taget spørgsmålet op i en række af sine dokumenter, og ligeledes fordi Kommissionen er i færd med at gøre klar til en specifik potentiel revision af den nuværende lovgivning, og naturligvis også fordi Parlamentet har taget emnet op takket været fru Bauers betænkning, som jeg gerne endnu en gang vil udtrykke min anerkendelse for. Men også fordi trojkaen af de tre formandskaber i Lille ikke bare meddelte, at de ville, men rent faktisk vedtog en handlingsplan for, at dette spørgsmål kommer på dagsordenen for tre på hinanden følgende formandskaber, nemlig det franske, tjekkiske og det svenske.
Mine damer og herrer, jeg vil også gerne sige, at diskussionerne i Lille ud over handlingsplanen førte til en række konkrete foranstaltninger på dette område over for de enkelte medlemsstater, hvoraf nogle må siges at være meget radikale og efter min mening kan give resultater.
Mine damer og herrer, jeg vil gerne endnu en gang takke Dem for at give mig mulighed for at tale og for denne forhandling, og jeg vil gerne sige, at Kommissionen er helt klar til at samarbejde med Parlamentet om dette spørgsmål for gradvist at få afskaffet denne uretfærdige og uholdbare situation.
Edit Bauer
Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil gerne takke Dem for en meget interessant forhandling. Jeg har et par bemærkninger. For det første vil lovgivning alene ikke løse dette problem. Som det allerede er blevet sagt, findes der mange grunde til at lovgive, men det er naturligvis ikke muligt at løse visse økonomiske problemer gennem lovgivning.
Jeg er også enig i, at vi uden nogen tvivl bør udnytte den eksisterende lovgivning bedre. Denne lovgivnings lange historie tyder imidlertid på, at den ikke er særlig effektiv i sin nuværende form. Vi har ingen andre instrumenter til rådighed ud over lovgivning. Det betyder, at det helt klart er vores opgave at hjælpe med til at sikre, at den eksisterende lovgivning bidrager til at løse dette gamle problem på en sådan måde, at arbejdsmarkedet bliver et mere retfærdigt sted.
Jeg vil gerne slutte med en enkelt bemærkning. Mange af kollegerne har understreget, at det ud fra et ligerettighedssynspunkt er uacceptabelt, at sådanne forskelle stadig forekommer. Jeg vil imidlertid gerne understrege en anden vinkel, et andet aspekt af dette spørgsmål, og det er de krav, der gælder den økonomiske konkurrence, fordi lige løn for lige arbejde er indskrevet i Romtraktaten som et krav for retfærdig økonomisk konkurrence. Jeg mener, at dette er svaret til de kolleger, der har fremhævet, at arbejdsmarkedet fungerer i henhold til andre krav.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag den 18. november 2008.
Skriftlige erklæringer (forretningsordenens artikel 142)
John Attard-Montalto  
EU's juridiske rammer for ligeløn for mænd og kvinder er meget udbyggede. Problemet ligger i håndhævelsen.
Vi er enige om, at lønforskellene på grund af køn mindskes gennem den eksisterende lovgivning. Indirekte forskelsbehandling er stadig et problem. Dette fører for det meste til økonomisk opsplitning, og i sådanne tilfælde finder den eksisterende lovgivning kun begrænset anvendelse. Evalueringen af de lovgivningsmæssige rammer viser visse forskelle i lovgivning vedrørende kønsbestemte lønforskelle.
Selv om operativ lovgivning stricto senso har samme dækningsområde, er der grundlæggende forskelle på de nuværende direktiver:
a) I 1975 blev kønsbestemte lønforskelle anset for et anliggende henhørende under den økonomiske konkurrence, en "integrerende del af indførelsen af det fælles marked og dettes funktion", mens
b) direktivet fra 2006 er baseret på princippet om "ligebehandling og lige muligheder".
De foreliggende oplysninger viser, at der fortsat er en lønforskel mellem mænd og kvinder. De seneste tal viser en 15 % forskel mellem mænds og kvinders bruttotimeløn. I den private sektor er dette endnu mere udtalt, nemlig 25 %.
Tidligere skyldtes de kønsbestemte lønforskelle individuelle forskelle såsom alder, uddannelse og erfaring. Tallene tyder imidlertid på, at disse forskelle spiller en forholdsvis begrænset rolle for de kønsbestemte lønforskelles fortsatte eksistens.
Petru Filip  
Princippet om muligheder og ligebehandling af kvinder og mænd er et tema med helt særlige konnotationer i de østeuropæiske lande, som for nylig er kommet med i EU. De benchmarks, der anvendes til at måle faglige resultater, er fortsat hovedsagelig mandsbaserede. Disse perspektiver er ikke nemme at ændre i de tidligere kommunistiske lande, hvor den kollektive mentalitet som følge af regimets propagandaindsats har ført til en fuldkommen kunstig ligestilingsmodel. Den manglende sammenhæng med den primitive ligestilling, der blev fremmet gennem de kommunistiske regimers propaganda, har undergravet den nuværende indsats for at fremme ligebehandling af kvinder og mænd.
Ud fra disse præmisser mener jeg, at vi i dag bør gøre alt, hvad vi kan, for at fremme princippet om ligestilling mellem kønnene og fokusere på et bredere uddannelsesmæssigt aspekt, så vi kan tilbyde Fællesskabets borgere realistiske systemer, der ikke er udtryk for forskelsbehandling. Med henblik på at gennemføre dette princip i hele Fællesskabet er Europas institutioner nødt til at foreslå mere end en europæisk ligelønsdag.
Zita Gurmai  
Det er ikke tilfældigt, at et af de vigtigste elementer i køreplanen for 2006-2010 for ligestilling mellem mænd og kvinder er indsatsen for at fjerne lønforskellen mellem kønnene. Problemet med lønforskellen mellem mænd og kvinder strækker sig ud over det grundlæggende princip om lige løn for lige arbejde. Lønforskellen afspejler de alvorlige uligheder, der kan iagttages på arbejdsmarkedet, og som mest rammer kvinderne. Det er tegn på, at Europa har et alvorligt demokratisk underskud.
Det kræver komplicerede ordninger at løse dette problem, og de kan ikke indføres uden politisk beslutsomhed. Den eksisterende lovgivning skal gøres bedre, og vi skal fremme og overvåge dens gennemførelse i praksis.
Det rigtige princip om lige muligheder kan kun gennemføres i praksis, hvis de enkelte medlemsstater udviser politisk beslutsomhed og tager konstruktive skridt for at bringe lønforskellene mellem kønnene til ophør. Det er uacceptabelt, at en lang række medlemsstater stadig undlader at gøre noget ved lønforskellen mellem kønnene, både i offentlige debatter og i politiske programmer.
Det er også nødvendigt at iværksætte en samfundsdebat og afholde uddannelseskampagner. Jeg opfordrer til, at man udformer en pakke af politiske foranstaltninger for at rette op på dette problem, som under alle omstændigheder skal afspejle nationale forskelle samt afprøvet og konkret praksis.
Vi har brug for mere præcis og detaljeret statistisk information for at kunne vurdere situationen og foretage en nøje overvågning af udviklingen. Vi skal undersøge årsagerne til lønforskellene, og de oplysninger, vi får ind ad denne vej, skal bruges til at kaste lys over forskelsbehandlingen, rette op på den og forhindre den fremover.
Lívia Járóka  
skriftlig. - (EN) Jeg vil gerne lykønske fru Bauer med hendes store arbejde og bidrag i form af vigtige anbefalinger til Kommissionen om anvendelsen af ligelønsprincippet. Lønforskellen har stor betydning for kvinders status i økonomien og samfundet og er en hindring for en ligelig økonomisk uafhængighed.
Der findes adskillige områder, hvor kvinder i Europa påvirkes af lønforskelle, som udelukkende skyldes deres køn. Kvinder støder på forskelle i deres timeløn i såvel nye som gamle medlemsstater. Der kan også iagttages forskelle i indkomstfordelingen mellem mænd og kvinder. 20 % af kvinderne sammenlignet med 40 % af mændene i Europa for en tilsvarende indkomstfordeling i de øverste lønniveauer. En anden himmelråbende lønulighed ligger i den sektormæssige kønsadskillelse, idet halvdelen af arbejdspladserne i tre sektorer er mandsdominerede.
Endelig er kvinder overrepræsenterede - 30 % - i deltidsstillinger, hvilket påvirker arbejdsmarkedsbidragene. Disse tal er endnu værre, når man kigger på kvinder med en bestemt etnisk oprindelse som f.eks. romaer. Selv om EU's juridiske rammer for ligeløn er meget omfattende, får kvinderne i EU stadig mindre end mændene - selv om de har tilsvarende færdigheder og uddannelse - hvilket beviser, at hovedmålet er at forbedre lovgivningen ved at gøre den mere effektiv.
Anneli Jäätteenmäki  
Lønforskellen mellem kønnene er alarmerende stor i EU. Der er taget forskellige initiativer for at mindske den, men det går alt for langsomt. Parlamentet har gentagne gange bedt Kommissionen tage initiativer. I betænkningen om kønsbestemte lønforskelle skitseres der mange specifikke metoder, som EU kan bruge til at løse dette problem.
Det er vigtigt at definere begreber som "pensionsforskel", "forskelsbehandling med hensyn til direkte aflønning" og "forskelsbehandling med hensyn til indirekte aflønning" tydeligere og mere detaljeret, så vi har bedre værktøjer til at afskaffe den kønsbestemte lønforskel.
I øjeblikket mangler vi præcise statistiske oplysninger for at kunne vurdere situationen. Medlemsstaterne og Kommissionen skal forbedre deres statistikker, men det samme gælder private selskaber. Virksomhederne skal have pligt til at foretage regelmæssige lønrevisioner og stille resultaterne til rådighed.
Noget andet, vi kan gøre for at bidrage til at løse problemet, er at indsætte en specifik henvisning til forskelsbehandling på lønområdet i artikel 26 (forebyggelse af forskelsbehandling) i direktiv 2006/54/EF.
Det er ganske enkelt uacceptabelt, at kvinder i EU i gennemsnit tjener 15 % mindre end mænd. Som lovgivende organ må vi gøre noget for at rette op på denne uretfærdighed.
