

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om midtvejsevaluering af Lissabon-strategien. Derfor er hr. Schmit til stede på vegne af Rådet og hr. Verheugen på vegne af Kommissionen.
Fra Parlamentets side deltager en række medlemmer, der er ved at indtage deres pladser.
Jeg giver ordet til hr. Schmit på vegne af Rådet. 
Schmit,
   . Hr. formand, fem år efter Lissabon-strategiens vedtagelse skal Det Europæiske Råd igen drøfte dens relancering i forbindelse med strategiens midtvejsevaluering.
Som foreslået af Kommissionen skal vi give strategien et nyt afsæt ved at koncentrere vores indsats om tilvejebringelse af en kraftigere og mere bæredygtig vækst og om skabelse af flere og bedre job. Det Europæiske Råd kan dermed bekræfte strategiens relevans ved at klarlægge dens udfordringer og formål. Vækst- og beskæftigelsesmålet skal søges nået via synergier mellem strategiens tre dimensioner, den økonomiske dimension, den sociale dimension og miljødimensionen. I denne forbindelse skal Det Europæiske Råd endvidere fastsætte de prioriteringer, der skal fungere som ledetråd for Unionens indsats på det sociale område. Den fornyede behandling af den sociale dagsorden skal supplere og understøtte midtvejsvurderingen af Lissabon-strategien, navnlig med hensyn til fremme af den sociale dimension og den økonomiske vækst.
Med hensyn til miljøet bør Det Europæiske Råd understrege miljøpolitikkens bidrag til øget vækst og beskæftigelse og bekræfte, at det er nødvendigt at inddrage miljøhensyn i Lissabon-processen. Det Europæiske Råd skal i øvrigt behandle Kommissionens meddelelse om strategien for bæredygtig udvikling, men det skal jeg komme tilbage til, for det er et spørgsmål, der er opført som et fuldgyldigt separat punkt på Rådets dagsorden.
Det Europæiske Råd skal også undersøge, hvordan strategiens forvaltning kan forbedres på EU-niveau, men også på medlemsstatsniveau. Forvaltningsspørgsmålet er virkelig i centrum for midtvejsevalueringen. Det bliver afgørende for, om strategien bliver en succes. For formandskabet kan dette komplekse spørgsmål koges ned til enkelte væsentlige punkter.
Første punkt: vedtagelse af en række integrerede retningslinjer, som gør det muligt at synkronisere og rationalisere de forskellige eksisterende processer. De mange processer og rapporter bidrager i høj grad til strategiens manglende gennemskuelighed for offentligheden og hæmmer dens effektive gennemførelse.
I lyset af Det Europæiske Råds retningslinjer bør Kommissionen fremover stille forslag om retningslinjer, som indbefatter de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik samt retningslinjerne for beskæftigelsen, og indarbejde dem i én samlet, kohærent tekst. Disse integrerede retningslinjer skal efterfølgende godkendes af Det Europæiske Råd, og der, hvor det er påkrævet i henhold til traktaten, vedtages formelt af Rådet. Det siger sig selv, at Parlamentets holdninger i høj grad vil blive taget i betragtning i denne proces.
Andet punkt: indførelse af nationale 3-årlige handlingsprogrammer. Det drejer sig om at give de enkelte medlemsstater større handlefrihed til at vælge prioriteringer og midler til strategiens gennemførelse inden for rammerne af de integrerede retningslinjer, jeg netop omtalte. På baggrund af disse integrerede retningslinjer foreslås det, at medlemsstaterne udarbejder nationale handlingsprogrammer i et så omfattende samråd som muligt med alle de berørte aktører. For at lette samrådet og koordineringen samt gennemførelsen af det vedtagne kan hver enkelt medlemsstat evt. udnævne en person med ansvar for gennemførelsen af Lissabon-strategien.
Tredje punkt: en opfølgningsprocedure baseret på regelmæssig evaluering af gennemførelsen på mellemliggende møder. Idéen er, at medlemsstaterne hvert efterår fra 2006 skal forelægge en enhedsrapport om gennemførelsen af deres nationale handlingsprogram. På baggrund heraf forelægger Kommissionen i januar hvert år en evalueringsrapport, evt. med forslag om tilpasninger, uden at dette dog kan medføre en fuldstændig omarbejdelse af de integrerede retningslinjer, som har en gyldighedsperiode på tre år. Derefter udtaler Det Europæiske Råd sig om de foreslåede tilpasninger.
De forskellige relevante sammensætninger af Rådet fortsætter deres arbejde med alle disse spørgsmål om Lissabon-strategiens revision, og Rådet (almindelige anliggender) vender tilbage til dem den 16. marts, umiddelbart forud for Det Europæiske Råd. Det var de væsentligste projekter, der for øjeblikket drøftes og er under udarbejdelse, med henblik på Det Europæiske Råd den 22. marts. 
Barroso,
    Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, for en måned siden fremlagde jeg på Formandskonferencen vores tanker om et partnerskab for bæredygtig vækst og beskæftigelse, hvor der i min hensigt også lå at sætte nyt liv i Lissabon-strategien. 
Målet med dette partnerskab er enkelt. Vi skal gøre vores økonomi og sociale model mere moderne og mere dynamisk og forbedre vores livskvalitet ved hjælp af vidtgående og ambitiøse reformer. Vi skal erkende, at den rigtige miljøpolitik kan bringe resultater med dobbelt fordel, idet den både kan skabe mere beskæftigelse og sikre varig vækst, og inden for rammerne af økonomisk stabilitet skal vi forbedre vores virksomheders evne til at skabe nye og bedre job, lige fra de allerstørste virksomheder til de små og mellemstore virksomheder. Vi skal også øge produktiviteten gennem flere investeringer i viden, innovation og mennesker.
I dag er det så den første lejlighed for en af de partnere, som vi gerne vil arbejde sammen med - en af de vigtigste partnere, Europa-Parlamentet - til at give udtryk for sine synspunkter og opstille sine prioriteter.
Både jeg selv og de andre kommissærer ser frem til denne forhandling. Vi vil gerne takke for den politiske indsats, der er udfoldet med henblik på at udforme et samlet beslutningsforslag, der afspejler det brede spektrum af meninger, som Parlamentet spænder over. Vi deler mange af medlemmernes prioriteter, og vi er lydhøre over for Deres bestræbelser. 
 Vi skal senere i dag diskutere det forestående Europæiske Råd. Det topmøde vil blive begyndelsen, og ikke slutningen, på vejen til den fornyede Lissabon-strategi. Jeg støtter fuldt ud det, som den ærede repræsentant for det luxembourgske formandskab har sagt.
Vi vil kun få succes, hvis alle føler, at de har en interesse i, at Europa får succes. Den succes afhænger af, om der forelægges en vision, som mobiliserer folkelig opbakning, giver en reel følelse af ejerskab og især fører til en reel indsats på nationalt, regionalt og lokalt plan.
Men for at der kan mobiliseres opbakning, må det stå klart, hvorfor disse reformer er vigtige, og at de er en del af vores bredere vision. De drejer sig om mennesker og de spørgsmål, der betyder mest for dem: chancen for at arbejde, en anstændig begyndelse for deres børn, sikkerhed ved pensionering eller dårligt helbred og offentlige ydelser af høj kvalitet. De drejer sig om bedre livskvalitet og bedre levestandard i alle dele af en udvidet Union, fra vores storbyer til vores landdistrikter og kystsamfund. De drejer sig om at binde Unionen sammen gennem det 21. århundredes infrastruktur og om investeringer på regionalt plan. De drejer sig om at udnytte den europæiske ekspertise bedst muligt i vores erhvervsliv - navnlig med henblik på små og mellemstore virksomheders problemer - og på alle kreative områder, men også inden for videnskab og teknologi og i vores enestående samfundsmodel.
De drejer sig også om at opnå alt dette på en måde, der sikrer de fremtidige generationer de samme eller bedre muligheder, end vi selv har. Dette mål om bæredygtig udvikling understøtter Lissabon-strategien, ligesom det understøtter Unionens indsats på alle områder.
Disse er brede økonomiske, sociale og miljømæssige mål. De var centrale for Lissabon-strategien, da den blev lanceret, og det er de stadig i dag. Jeg kan love Dem, at Kommissionen vil kæmpe for at sikre, at de også er det i morgen, ikke mindst når vi diskuterer de fremtidige finansielle overslag i de kommende måneder. På det tidspunkt vil vi afprøve det reelle engagement i samhørighed og solidaritet hos dem, der i dag - i hvert fald i deres politiske udtalelser - fører an i forsvaret af den europæiske sociale model. 
Alligevel må vi se sandheden i øjnene. De første fem år af Lissabon-strategien har ikke givet de ønskede resultater. Der er ikke blevet gjort nok, ikke meget ejerskab på nationalt plan og endnu mindre i samfundet som helhed. På centrale områder, fra produktivitet til udgifter til forskning og uddannelse, børn, der forlader skolen tidligt, eller fattigdom, er vi næsten ingen vegne kommet med at lukke de huller, der var for fem år siden.
Hertil kan vi føje udfordringen i form af intens global konkurrence og en aldrende befolkning. Disse er ikke længere fremtidige udfordringer, men virkelighed for vores virksomheder og arbejdstagere. Det er derfor, at Lissabon har brug for et nyt afsæt med friske ambitioner. Det er derfor, at vi foreslår et nyt fokus på vækst og beskæftigelse, så vi kan klare de udfordringer. Et dynamisk og innovativt Europa giver os den bedste mulighed for at gøre det. Hr. Verheugen vil komme nærmere ind på, hvordan dette nye fokus omsættes til konkrete tiltag og resultater.
Dette er ikke ensbetydende med at mindske indsatsen på andre områder. Vores nye sociale dagsorden, vores evaluering af bæredygtig udvikling og vores reaktion på klimaændringer viser Kommissionens tilsagn om at gøre fremskridt på en lang række områder.
Jeg vil nu tale om to specifikke problemer, der er nævnt i Deres beslutning. Det første er balancen i Lissabon-strategien. Jeg ved, at der er blevet rejst en række spørgsmål om det nye fokus på tiltag for at fremme vækst og beskæftigelse. Dette er på ingen måde i modstrid med vores social- og miljøpolitik. Vækst er en nødvendig betingelse for et effektivt og mere ambitiøst program, hvad angår solidaritet, ligesom arbejdsløshedsbekæmpelse er den bedste beskyttelse mod udstødelse og fattigdom. Uden vækst, uden en dynamisk økonomi, vil der ikke være bæredygtig udvikling. Vi vil ikke fremme konvergens mellem regioner, og vores sociale og miljømæssige mål vil blive uopnåelige. Jeg accepterer imidlertid fuldt ud, at varig vækst til gengæld afhænger af, at der på en gang sker fremskridt, hvad angår samhørighed, vores sociale dagsorden og svækkelse af ikke-bæredygtige og ødelæggende miljøtendenser.
Hvad angår tjenesteydelsesdirektivet, har vi brug for et åbent og blomstrende indre marked for tjenesteydelser i Unionen og for tilgængelige offentlige ydelser af høj kvalitet. De er afgørende for et succesfuldt samfund. Men vi har identificeret en række områder, hvor der kræves ændringer for at opnå den brede enighed, som vi håber på. Vi har sagt, at vi er rede til at arbejde pragmatisk sammen med Parlamentet, og med formandskabet, under forberedelsen af Deres førstebehandling. Vi skal især sikre en ramme, der fjerner risikoen for social dumping, dækker bredt - men ikke nødvendigvis dækker sundhedspleje eller forsyningspligtydelser - og løser reelle problemer vedrørende anvendelsen af oprindelseslandsprincippet.
 Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig slutte af med et par ord om Lissabon-strategiens forvaltning. Jeg mener ikke, det er nødvendigt, at vi omskriver Lissabon-strategien fuldstændigt i de kommende uger. Der er dog kommet nogle nye idéer fra Kommissionen og - det skal vi huske - fra Parlamentet.
Vi har stillet forslag om oprettelse af et europæisk teknologisk institut, øget prioritering af en bedre lovgivning for navnlig de små og mellemstore virksomheder, øget tilbøjelighed til at behandle de eksisterende forslag én gang til, anvendelse af regler om statsstøtte og skattebestemmelser til fremme af iværksætterånd, nytænkning og forskning, omlægning af arbejdsmarkedsreformerne i retning af foranstaltninger til fremme af kvinders samt unge og ældre arbejdstageres mulighed for at finde et job og bevare det, og oprettelse af en europæisk ungdomspagt.
Jeg tror i virkeligheden godt, jeg kan sige, at folk har en ret klar idé om, hvad der skal gøres. Den politiske udfordring består denne gang i at finde ud af, hvordan vi på fællesskabsniveau kan hjælpe dem med at gøre det. Alt dette er et indretningsproblem. Når mange af de seneste fem års strukturreformer har givet skuffende resultater, skyldes det først og fremmest, at medlemsstaterne og samfundet generelt ikke har taget dem til sig. Som svar herpå har vi stillet følgende forslag, som De efter Deres forslag til beslutning at dømme er enig i.
For det første formuleringen af integrerede retningslinjer på EU-niveau, som indbefatter de nuværende økonomipolitiske retningslinjer og beskæftigelsesretningslinjerne, med henblik på at give medlemsstaterne en mere klar idé om, hvad det er, de forpligter sig til at gøre. For første gang vil der blive gået i detaljer med de mikroøkonomiske reformer. Der er således tale om en integreret vision omfattende de makroøkonomiske politikker, de mikroøkonomiske reformer og beskæftigelsespolitikken. På den måde får Lissabon ikke blot en statistrolle, men kommer i centrum for vores økonomiske politik.
For det andet udarbejdelsen af nationale Lissabon-programmer, som er tilpasset de nationale forhold. Initiativet påhviler naturligvis medlemsstaterne, men vi for vores vedkommende har allerede parallelt udarbejdet et EU-program om Lissabon-strategien, som præsenterer initiativerne på fællesskabsniveau og dermed præciserer, hvad der skal gøres på fællesskabsplan, og hvad der skal gøres nationalt.
For det tredje en forenkling af informationsforpligtelserne på såvel EU- som nationalt plan, således at medlemsstaterne afsætter mere tid til gennemførelse af reformerne og mindre tid til at skrive om disse i de rapporter, de fleste bestrider. Rapporterne skal dermed tillægges mindre betydning end integrationen af en vision om de igangværende reformer.
Det er vores ambition at fremme den aktive tilslutning til disse reformer og integrere dem i de nationale politiske forhandlinger. Forårets Europæiske Råd er ikke ved vejs ende, tværtimod, det giver den nye tilgang politisk fremdrift. For at være helt kohærente skal de politiske retningslinjer, der defineres i marts, dog være retningsgivende for de finansielle beslutninger, der skal tages til juni. Unionen skal ikke stille sig tilfreds med at være ambitiøs. Hvis den vil se resultater, skal den også mobilisere midler, der er på højde med dens ambitioner. I denne forbindelse ville en frivillig aftale om de finansielle overslag, som tildeler samhørigheden den plads, den fortjener, være afgørende for at styrke og videreudvikle vores sociale model i de kommende år.
På samme tid åbner Det Europæiske Råd ligeledes for forhandlinger på nationalt og regionalt plan om de handlingsprogrammer, medlemsstaterne opfordres til at forelægge til efteråret. Jeg har personligt store forventninger til disse forhandlinger. Lissabon-strategien skal hente inspiration i de partnerskaber og dialoger, som samhørighedspolitikken har skabt i de senere år mellem de forskellige nationale, lokale og sociale aktører. Sker dette ikke, vil det ikke være muligt at mobilisere de partnere, der er berørt af strategiens gennemførelse.
Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig sige, at jeg efter mine samtaler med Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget finder disse institutioners generelt venlige modtagelse af vores revision af Lissabon-strategien meget opmuntrende. Jeg glæder mig i særdeleshed over den fælles erklæring, de to store europæiske fagforenings- og arbejdsgiverorganisationer har fremlagt de seneste dage. Det er altså muligt at nå til afbalanceret enighed om de ambitiøse reformer. Det siger sig selv, at Europa-Parlamentets medlemmer spiller en afgørende rolle i dette partnerskab, hvis vi reelt vil have gennemført reformerne. Derfor anmoder jeg Dem om hvert år at bidrage til arbejdet på forårets Europæiske Råd, som i overensstemmelse med traktaten fastsætter retningslinjerne for processen, og naturligvis tage teten i de politiske drøftelser, som skal mobilisere støtte på nationalt, regionalt og lokalt plan. Det er vores opfattelse af det partnerskab, Kommissionen vil indgå med Dem. Vi mener, at det på dette grundlag, med dette engagement, vil være muligt at gøre meget mere for vores Europa.
Verheugen,
    Hr. formand, mine damer og herrer, det store initiativ for vækst og beskæftigelse, som vi drøfter her i dag, er Kommissionens vigtigste projekt for de næste fem år, og vi ved, at vi vil blive målt på, om det bliver en succes. Men det gælder ikke kun for os. Alle EU's institutioner vil blive målt på, om dette vækst- og beskæftigelsesinitiativ bliver en succes, for Europas borgere forventer, at vi nu virkelig får vendt trenden og opretholder Europas konkurrenceevne på et højt niveau i den globale, stadigt skarpere konkurrence. Jeg understreger "på højt niveau". De opskrifter, hvor vi nogle gange hører på, hvad man skal gøre ved farerne i et aldrende samfund, ved farerne ved den voksende globalisering, ved den stadig mere komplicerede arbejdsdeling i verden, de opskrifter, som vi nogle gange hører, og som siger, at man skal forbedre konkurrenceevnen ved at sænke lønninger og de sociale og miljømæssige standarder - de opskrifter er forkerte. Vi vil ikke kunne konkurrere nedad, vi skal holde fast i, at Europas konkurrenceevne afhænger af kvaliteten, af produkternes og tjenesteydelsernes topposition. Og vi skal heller ikke være bange for at sige helt klart, at noget, som er fremstillet i Europa og bliver tilbudt, ikke bare kan gøre krav på en teknologisk og kvalitetsmæssig førerposition, men at det også er forbundet med bestemte europæiske værdier, f.eks. idéen om, at vores produkter og tjenesteydelser ikke opstår gennem hensynsløs udnyttelse af miljøet og ikke gennem hensynsløs udnyttelse af menneskerettighederne. Jeg er fast overbevist om, at en sådan europæisk filosofi i den økonomiske politik også skaber varige konkurrencefordele, for de andre dynamiske regioner i verden vil heller ikke kunne komme uden om, at folk vil have højere miljømæssige og sociale standarder.
Vækst- og beskæftigelsesinitiativet, den nye Lissabon-strategi, er et projekt, som - det vil jeg gerne understrege - udelukkende kan fungere, hvis det bliver forstået som et partnerskabsprojekt. Hvis der er nogen, der tænker, at det kan de gøre i Strasbourg eller Bruxelles, vi ser bare på, så vil det mislykkes igen. Det kan kun fungere, hvis EU's institutioner og medlemsstaterne oplever dette projekt som et fælles ansvar. Derfor vil jeg gerne sige til nogle medlemsstater, som har ytret tvivl om den måde, vi vil gennemføre denne strategi på - formanden har netop beskrevet det - at vi ikke har i sinde at opbygge en tung mekanisme af rapportering, anbefalinger og sanktioner, vi ønsker tværtimod en model, hvor resultatet af politikken bliver præsenteret og bearbejdet i partnerskab. Men det er nødvendigt at have en sammenfattende fremskridtsberetning, og den kan kun baseres på fremskridtsberetninger fra medlemsstaterne. Det er der ingen, der behøver at være bange for, for allerede i dag skal medlemsstaterne aflægge udførlig beretning. Det, som vi nu foreslår, reducerer sågar byrden. Ingen skal være bekymret for, at Kommissionen har til hensigt at foretage , eller , som man kalder det. Men det skal være muligt, at vi i fællesskab gør os klart, hvad vi har nået på et år, og hvad vi endnu mangler.
Det andet i denne forbindelse er, at Kommissionen udtrykkeligt går ind for, at medlemsstaternes regeringer skal udpege ansvarlige regeringsmedlemmer, ministre, som har ansvaret for at koordinere Lissabon-strategien i deres lande. Denne strategi skal også kunne forbindes med et ansigt. Den mest naturlige løsning ville være, hvis de ministre, som i forvejen er ansvarlige for spørgsmål vedrørende Lissabon-strategien i Rådet (konkurrenceevne), påtog sig denne opgave. Det ville i øvrigt også betyde, at dette Råd, som i øjeblikket er i færd med at finde en ny rolle, ville kunne spille denne rolle med langt større effekt. Det anbefaler Kommissionen meget, meget indtrængende.
Mit sidste punkt er, at jeg i løbet af dette år vil komme med en række vigtige initiativer, som skal udfylde den europæiske side af projektet. Alt det, som Kommissionen vil fremlægge, vil først blive undersøgt ud fra det afgørende synspunkt, hvilket bidrag en bestemt lovgivning, et bestemt projekt, et bestemt initiativ yder til vækst og beskæftigelse i Europa. Dette spørgsmål skal besvares alle vegne. Det vil vi gøre. Vi vil meget snart fremlægge større politiske initiativer inden for mit eget område for Dem om følgende emner, og rækkefølgen er ikke tilfældig. Øverst på listen står en bedre lovgivning. Projektet "en bedre lovgivning" har - for at sige det mildt - i nogen tid sejlet sin egen sø. Det har brug for en klar politisk retning. Det skal være klart, at bedre lovgivning er noget, som har en umiddelbar og direkte effekt på produktiviteten og kvaliteten af den europæiske økonomi. Det er også en sag, som vi kun kan løse i fællesskab. Her skal Parlamentet spille en stor rolle, også Rådet, medlemsstaterne og Kommissionen. Det handler ikke kun om kommende lovgivning og om, hvordan vi sikrer, at den forbedrer konkurrenceevnen Det handler også om den eksisterende lovgivning og efterprøvningen af den, og om, hvorvidt vi virkelig stadig har brug for alt det, der er besluttet gennem årtier, eller om ikke der er mulighed for væsentlige forenklinger.
Det næste punkt er, at der findes et kæmpestort, næsten uudnyttet potentiale af økonomisk kapacitet i Europa, som ligger lige for øjnene af os, og som man også taler meget om, men der sker ikke ret meget. Jeg tænker på de 25 millioner små og mellemstore virksomheder i Europa, som står for to tredjedele af vores samlede arbejdsstyrke. Vi må ikke stille os tilfreds med at sige til disse 25 millioner, at de er rygraden i den europæiske økonomi, og så ikke gøre noget. Vi har tværtimod brug for en politik, som udnytter de enorme potentialer for innovation, investeringsevne og kreativitet, som findes netop på dette område, og omsætter det til arbejdspladser. Jeg vil snart foreslå Dem en omfattende modernisering og opprioritering - jeg understreger ordet opprioritering - af den europæiske politik for små og mellemstore virksomheder.
Det tredje punkt er industripolitikken. Alene ordet skaber jo angst i nogle medlemsstater. Vi har brug for en moderne definition af industripolitik for det 21. århundrede. Fortidens politik, hvor man byggede beskyttelsesmure om bestemte industrier, duer ikke længere. Også her kan det kun handle om at bevare og forbedre konkurrenceevnen. Men det er nødvendigt at gøre sig klart, at vi permanent har brug for en stærk industriel basis i Europa. Derfor vil det være nødvendigt at se på den europæiske industri sektor for sektor og tale med alle involverede - virksomheder, fagforeninger, parlamenter og regeringer - om, hvilke rammebetingelser der er de bedste for den pågældende sektor for at udnytte dens vækstpotentiale.
Til sidst vil jeg gerne nævne innovationen. Også her vil Kommissionen komme med nye og vidtrækkende forslag. Innovation er det led i kæden mellem forskning, udvikling og produktion, hvor Europa ikke er stærkt nok. Vi skal forbedre vores evne til at omsætte forskningsresultater til innovation, og det gælder overalt. Her er amerikanerne og andre meget bedre.
Denne Kommission er fast overbevist om, at Europa er stærkt nok til at klare udfordringerne fra en global konkurrence. På næsten alle erhvervsområder har vi mindst en europæisk virksomhed eller et europæisk land, som er verdens førende. Med andre ord, så kan vi godt. Vi kan lære af hinanden. vi kan støtte hinanden i at omsætte de potentialer, som findes i vores samfund. Men det kræver, at vi giver EU's institutioner evnen til at gennemføre en sådan politik. Derfor kan jeg ikke slutte uden at pege på, at vækst- og beskæftigelsespolitikken skal afspejles i de næste finansielle overslag som et effektivt instrument til at nå vores langsigtede politiske mål. Set fra min synsvinkel kan jeg kun sige, at det ville være en stor hindring for succesen for vores vækst- og beskæftigelsespolitik, hvis usikkerheden om de næste finansielle overslag kommer til at vare længe. Jeg opfordrer indtrængende medlemsstaterne til at gøre sig klart, at store projekter også kræver tid til forberedelse. Tiden er ved at løbe fra os. Det er også et spørgsmål om at være troværdige over for Europas borgere, at vi er villige til at vise, at vores ord virkelig følges af handlinger. Og handlinger - det kan jeg ikke ændre ved - koster nu engang penge. Uden et stærkt budget og uden klare finansielle overslag bliver det vanskeligt, hvis ikke umuligt, at gennemføre vores mål.
Poettering,
    Hr. formand, hr. formand for Kommissionen. hr. formand for Rådet, kære kolleger, denne debat er meget, meget vigtig, og jeg vil gerne begynde med at takke de to ordførere, Klaus-Heiner Lehne og Harlem Désir varmt for deres arbejde. Jeg takker også formanden for styregruppen, vores kollega Joseph Daul, og koordinatoren i vores gruppe, Marianne Thyssen, for det fremragende arbejde. Jeg vil imidlertid også gerne takke dem - og jeg kan ikke nævne dem alle ved navn - som har bidraget til, at vi til middag forhåbentlig får et bredt flertal for en god sag.
Kommissionen har - hr. formand for Kommissionen og hr. næstformand - sat de rigtige prioriteter for deres femårige embedsperiode: vækst og arbejde. Det støtter vores gruppe udtrykkeligt, og vi er også glade for, at Deres Kommission er repræsenteret så stærkt her i dag, ikke kun kvalitativt, men også kvantitativt.
Det handler om EU's konkurrenceevne. Lad os se på nogle få tal i forhold til vores vigtigste konkurrenter, vores partnere og venner i USA. Arbejdsproduktiviteten pr. beskæftiget er, hvis vi tager det gamle EU med 15 medlemmer som udgangspunkt med 100, faldet til 93 som følge af udvidelsen til 25 medlemsstater. I USA ligger arbejdsproduktiviteten imidlertid på 121. Det viser, hvilken konkurrencefordel de har i USA.
En af de vigtigste udfordringer er vores aldrende befolkning, hvilket jo i sig selv er glædeligt. Men hvordan udnytter vi de ældre menneskers erfaring? Erhvervsfrekvensen i Europa med 25 medlemmer ligger på 40 %, i USA ligger den på 59,9 %. Skal vi ikke også overveje, hvordan vi kan styrke ældre menneskers potentiale, erfaring og arbejdsmuligheder? Hvis vi ser på forskning og udvikling, bruger EU med sine 25 stater 1,9 % af bruttonationalproduktet på det, USA bruger 2,8 %. Det viser, hvor meget vi må anstrenge os.
Vores gruppe er meget glad for indholdet i to ændringsforslag, hvor der er tale om, at vi skal styrke iværksætterånden. Næstformand Verheugen fremhævede med rette de små og mellemstore virksomheder, at vi skal skabe en risikovillig kultur, styrke selvstændige initiativer og ansvar og især have en erhvervspolitisk lovgivning, som er overskuelig og ubureaukratisk for virksomhederne, netop de små og mellemstore virksomheder, at skattesystemet skal være enkelt og retfærdigt, og at vi generelt har brug for forudsigelighed i den økonomiske politik. Dvs. at vi skal nå frem til, at de mennesker, som engagerer sig i erhvervslivet, også kan have tillid til de politisk ansvarlige.
Det er afgørende, at vi udvikler et vækstorienteret makroøkonomisk miljø, at vi får en stabil valuta og en dynamisk erhvervs- og arbejdsmarkedsudvikling, og at vi nedbringer statens gæld. Derfor kan jeg kun opmuntre alle aktører til at reformere stabilitetspagten, så stabilitetspolitikken - hvis der da kommer en reform - i sidste ende er kernen i vores fælles bestræbelser. Det, vi har brug for, er reform, fleksibilitet, selvstændigt ansvar, mindre bureaukrati, og hvis vi klarer alt det, så er det også forudsætningen for solidaritet med de mennesker i vores fællesskab, i medlemsstaterne, som har brug for vores solidaritet inden for rammerne af en meget fornuftig og fremadskuende socialpolitik.
Vores krav til medlemsstaterne er, at de skal yde deres bidrag til et udviklingsdygtigt og vækstfremmende Europa, hvor økonomien vokser. Det er imidlertid ikke målet i sig selv. Målet er tværtimod, at der skabes arbejdspladser, så folk kan engagere sig og udnytte deres muligheder i Europa. Det er nu vores fælles opgave.
Schulz,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er enig med kommissær Verheugen i, at gennemførelsen af Lissabon-strategien er det vigtigste projekt for Kommissionen i de kommende fem år. Jeg er ikke bare enig med Kommissionen, men med alle europæiske institutioner og alle EU's medlemsstater. Det er et sammenhængende projekt, som alle skal medvirke til, hvis det skal gøres til en succes.
Vi har arbejdet meget intensivt i vores gruppe - jeg tilslutter mig takken til medlemmerne af ad hoc-udvalget - min kollega Harlem Désir, min kollega Robert Goebbels og Klaus-Heiner Lehne, som har bidraget meget konstruktivt til, at vi i dag har en meget bred og konsensuspræget tekst. Vi diskuterede længe, hvad vi skulle lægge mest vægt på, når vi taler om at gennemføre Lissabon-målene. I dag har jeg hørt en positiv modtagelse af de budskaber, som vi har udsendt fra vores forhandling. Ja, Lissabon vil mislykkes, hvis folk får den opfattelse, at det handler om at bygge om på den europæiske socialmodel, helst i nedadgående retning. Men hvis Lissabon er et projekt, som øger velstanden i Europa gennem en forbedring af Europas interkontinentale konkurrenceevne, samtidig med at man opretholder de sociale rammebetingelser, som kan give alle mennesker i EU mulighed for et værdigt liv, som skaber beskæftigelse, som skaber social sikkerhed for de unge og de gamle, hvis det er den opfattelse af Lissabon-projektet, der bliver formidlet, så vil folk acceptere dette projekt.
Om det bliver en succes, afhænger af, om folk tager projektet til sig eller ej. EU's berettigelse har i 40-50 år været at skabe fred i Europa, skabe udligning mellem rig og fattig, føre det delte kontinent sammen og overvinde delingen. Alt det har vi opnået. Så længe dette var tilfældet, opfattede folk Europa som deres projekt. Men denne historiske fase lakker mod enden, og der er et spørgsmål, der bliver stadig mere påtrængende, nemlig hvad Europas berettigelse er. For stadig flere mennesker er dette spørgsmål blevet meget personligt. Ud over Europas værdier spørger folk nu også efter EU's nytteværdi. EU's nytteværdi er, at dette integrerede Europa, dette indre marked med sin økonomiske og sociale kraft, som det kan antænde, er dette kontinents organiserede svar på den globale udfordring. At give det en social og økonomisk mening, det er netop dét, Lissabon-strategien går ud på! Derfor var Lissabon en god begyndelse, en god beslutning. Nu har vi været i gang med denne proces i nogle år. Vi er ikke tilfredse. Det må imidlertid ikke få os til at give op, men til at sige, at vi fortsætter ufortrødent. Jeg synes, at den tekst, der vil blive vedtaget i dag, viser, at Parlamentet med et bredt flertal vil slutte sig til de andre institutioner i deres bestræbelser, nemlig Kommissionen og forhåbentlig også Rådet og de enkelte medlemsstater. For det, som både hr. Verheugen og kommissionsformanden har fremlagt her, er afgørende. Ikke vi alene, ikke EU's institutioner alene, men især medlemsstaterne skal lægge sig i selen. Jeg er helt enig i kommissær Verheugens opfattelse. Det vil jeg gerne sige klart på min gruppes vegne. Det glædede mig også, at kommissionsformanden smilede fornøjet, da hr. Verheugen pegede på sammenhængen mellem de finansielle overslag og Lissabon-processen. Man kan ikke beskrive dette projekts succes med sætningen: stadig flere opgaver for stadig færre penge. Det går ikke!
Hvis man ønsker succes for dette projekt med uændrede midler, så må man også forklare, hvor man vil omrokere til fordel for Lissabon-målene. Man kan selvfølgelig sige, at vi sætter et loft. Det er i orden. Men hvis der bliver sat et loft, hvis der ikke kommer flere midler, så skal der træffes en kvalitativ beslutning om, hvilke investeringer i forbindelse med Lissabon-strategien der skal slettes til skade for hvilke andre opgaver. Det har Rådet og medlemsstaterne hidtil været tavse om. Men på et eller andet tidspunkt må de rykke ud med sproget. Jeg forventer af Kommissionen, at den optræder lige så engageret, som hr. Verheugen har gjort i dag, og som De, hr. kommissionsformand, har gjort i dag. Sig til stats- og regeringscheferne, at netop det må være målet for de finansielle overslag. De skal tjene til at nå Lissabon-målene, hvis man mener det alvorligt med Lissabon-målene. Denne sammenhæng er vigtig for os, ligesom Deres tre punkter, en bedre lovgivning, styrkelse af de små og mellemstore virksomheder og en aktiv industripolitik, som sikrer arbejdspladser i industrien og samtidig forbedrer miljøstandarden og vores produkters kvalitet og dermed eksporten og konkurrenceevnen. Ja, det slutter vi op om, også som socialdemokrater i Parlamentet, fordi alle disse punkter især skaber én ting, nemlig arbejde. Og arbejde skaber social sikkerhed. Det er udgangspunktet for os. Jeg takker alle, som i dette ad hoc-udvalg har bidraget til, at Parlamentet kan nå til et bredt flertal i dette afgørende spørgsmål. For os står det klart, at hvis Parlamentet vedtager beslutninger, som er til højre, så vil den venstre side ikke medvirke til det. Hvis Parlamentet vedtager beslutninger, som vi kan identificere os med som socialdemokrater, så får de også vores støtte.
Watson,
   Hr. formand, hvis kommissionsformanden skal få Lissabon-dagsordenen til at blive en succes, må han få medlemsstaterne til at tage den alvorligt. Rådets formandskabs bøn i formiddag om, at nogen i hver medlemsstat tager ansvaret, er et klogt træk. Desuden vil De, hr. Barroso, få brug for Rådets politiske vilje og Parlaments støtte til Deres reformer, og ingen af de to ting er helt givet. Europas partier på højrefløjen har endnu ikke accepteret den vigtige sandhed om globalisering, at nationalstaten og det frie marked ikke længere er forenelige. Fri bevægelighed for varer og kapital uden tilsvarende fri bevægelighed for tjenesteydelser og arbejdskraft er økonomisk nonsens. Og venstrefløjen er stadig splittet over uenigheder om statens indflydelse på styring af økonomien.
Hr. kommissionsformand Barroso, De Liberale i Europa vil stå urokkeligt sammen om støtten af Deres dagsorden, forudsat at De erkender, at de kræfter, der ansporer til vækst og skaber nye job, ligger i iværksætterånden og i viljen til at fremstille et fremragende produkt eller levere en fremragende ny tjenesteydelse. Den reelle konkurrence i den globale økonomi består i at tiltrække investeringskapital til at støtte nye idéer og skabe nye job. Hvis det indre marked ikke kommer til at fungere godt, taber vi det slag.
De Liberale nægter ikke, at regeringerne har indflydelse på den økonomiske styring. Når en bedre uddannet, mere velstående og mere selvbevidst offentlighed gør sig etiske overvejelser og er mere følsom over for risiko, og når virksomheder værdsætter uhåndgribelige værdier såsom selskabers omdømme, er der behov for aktiv og ansvarlig styring. Derfor bifalder vi f.eks. Deres Reach-forslag eller et tilsagn om at inddrage emissioner fra fly i ordningen for handel med emissionskvoter.
Regeringerne har også indflydelse på at beskytte borgerne imod svig og markedssvigt og skabe lige vilkår, ikke bare mellem virksomheder, men også mellem virksomheder og borgere. Derfor støttede min gruppe direktivet om urimelig handelspraksis i foregående mandatperiode, og den vil også her i Parlamentet støtte forslag om større retssikkerhed i grænseoverskridende transaktioner.
For os er det afgørende, at der opnås ligevægt i den økonomiske politik. Derfor er vi meget forbeholdne over for f.eks. det dårligt forberedte direktiv om softwarepatenter, som synes at være til større fordel for multinationale selskaber end for små opfindere. Der skal anvendes større intellektuel fasthed, hvis hr. McCreevys forslag skal opnå flertal ved andenbehandlingen. Patenter skal beskytte innovation, ikke kvæle konkurrence. Uden en fornuftig ordning for intellektuel ejendomsret over hele EU vil vi ikke få oprettet ret mange nye europæiske virksomheder.
Endelig må et indre marked for tjenesteydelser være kernen i Lissabon-strategien for at skabe vækst og beskæftigelse. Men De Liberale ser en stor forskel mellem et markeds funktion og udførelsen af en offentlig tjenesteydelse, og tjenesteydelsesdirektivet skal ændres noget for at afspejle det.
Hr. kommissionsformand Barroso, De erkender, at hvis Europas vækst fortsætter med at være så svag, vil vi ikke kunne give vores borgere samme sikkerhed, velstand og muligheder, som andre har. Vi vil støtte Deres bestræbelser på at kickstarte Europas økonomi, men vi er ikke blinde for svagheden ved udelukkende at måle økonomisk fremskridt kvantitativt. F.eks. reducerer biler, der er sikrere, mere brændstofeffektive og lettere at skrotte efter brug, den økonomiske vækst i klassisk forstand, men de skaber en anden type fordele. Vi forventer, at Deres Kommission vil være åben over for den type idéer.
For på en gang at forbedre vores kontinents økonomiske levedygtighed og sociale og miljømæssige sundhed må Lissabon-strategien kombinere fleksibilitet, retfærdighed og fremsynethed. Hvis den gør det, vil Lissabons borgere være stolte af at have lagt navn til Europas succes. Ligesom Henrik Søfareren ledte Europas pionerer i opdagelsen af nyt land og stor velstand, kan De lede os i opdagelsen af en lignede økonomisk succes.
Frassoni,
    Hr. formand, kære kolleger, hvis vi sammenligner talerne her til morgen og den beslutning om en midtvejsevaluering af Lissabon-strategien, som vi nu skal vedtage, med kommissionsformand Barrosos tale for et par uger siden, kan vi kun glæde os over, at der - i det mindste principielt - er bred enighed om, at en saltvandsindsprøjtning til Lissabon- og Göteborg-strategien afhænger af den nødvendige ligevægt mellem strategiens tre dimensioner, nemlig miljødimensionen, den økonomiske dimension og den sociale dimension.
Det er dog ikke tilstrækkeligt til, at vi vil deltage i det politiske kompromis, der tegner sig, i det mindste ikke i dets nuværende form. Vi glæder os selvfølgelig over, at nogle af vores forslag er blevet medtaget i den fælles beslutning, men efter vores mening er der stadig mangler i teksten. Det angives ikke klart, hvilke instrumenter vi skal råde over for at nå vores målsætninger, og der er heller ingen garantier for Kommissionens evner og vilje - hvilket også gælder for Parlamentet - til at trodse dem, der ikke tror på nødvendigheden af en europæisk styring af økonomien, og som går ind for en renationalisering af samhørighedspolitikkerne, en reform af arbejdsmarkedet efter laveste fællesnævner og en yderligere reduktion af EU-budgettet.
På grund af ønsket om at nå til et kompromis har man medtaget nogle selvmodsigende elementer, der gør budskabet mere forvirrende i stedet for at gøre det mere overbevisende. Vi kan se, at der er en mangel på sammenhæng flere steder i teksten. Det er klart, at ingen bryder sig om at betale skat, men vi er ikke enige i målsætningen om at reducere skatterne til et minimum og på en uvilkårlig måde, eftersom dette blot ville føre til en større social ulighed. Europa har brug for en skattereform, hvor man reducerer arbejdsomkostningerne og beskatter andre områder. Det sagde Delors allerede for mange år siden, men der er ikke sket noget, og dette spørgsmål er tværtimod gledet ud af den europæiske debat.
Desuden har man i beslutningen en bemærkelsesværdigt moderat og også uklar holdning til tre meget vigtige spørgsmål, der bliver genstand for omfattende lovgivningsdrøftelser i de kommende måneder, nemlig direktivet om tjenesteydelser, Reach-forordningen og direktivet om softwares patenterbarhed. Udfaldet af disse drøftelser vil vise, om Lissabon-strategien kun er en tilbagevenden til Thatchers gamle opskrifter eller begyndelsen på en egentlig for Europa.
Hr. formand, kommissær McCreevy, efter vores opfattelse bør Bolkestein-direktivet trækkes tilbage, så vi kommer rigtigt fra start, nemlig med et direktiv om forsyningspligtydelser.
Kommissær Verheugen, vi mener, at Reach-forordningen allerede i sin nuværende form udgør et kompromis, der lige akkurat er tilstrækkeligt, mellem industriens utvivlsomt vigtige argumenter og de endnu vigtigere sundheds- og miljøargumenter. Det er et kompromis, som Kommissionen, men også Europa-Parlamentet, skal forsvare med næb og kløer mod den aggressive lobby fra den kemiske industri, der ikke forstår, at tilrettelæggelsen af et effektivt og troværdigt kontrolsystem er den bedste måde at sikre industriens konkurrenceevne på.
Endelig mener jeg, at vi ved at sige udtrykkeligt nej til softwares patenterbarhed slår fast, at Europas innovation fremmes ved, at viden frit kan udbredes og ikke ved at sikre de store multinationale selskaber og deres monopoler.
Hr. formand, der er en grundlæggende uklarhed i denne tekst, når det gælder EU's egentlige merværdi i forhold til de nationale regeringers indsats. Efter vores mening ligger denne værdi i, at vi kan investere i vækstinstrumenter, der ikke blot er procenter af BNP, inden for sektorer, der ikke er strengt konkrete, f.eks. uddannelse og kultur, idet vi udnytter vedvarende ressourcer og bæredygtige løsninger, og idet vi gradvist går bort fra sektorer, der bruger og spilder ressourcer, såsom større infrastrukturarbejder og intensivt landbrug, og som indebærer store sundheds- og miljørisici, såsom atomkraft, gmo'er og skadelige kemiske produkter.
Hr. formand, når det gælder disse beslutninger, vil vi være på Deres side, når det er muligt, men være imod Dem og på de europæiske borgeres side, når det ikke er det. 
Wurtz,
   Hr. formand, i marts 2000 ville Unionens stats- og regeringschefer samt Kommissionen bevise, at det ikke var muligt at handle socialt på et liberalt grundlag. Deres erklærede mål om fuld beskæftigelse i 2010 skabte reelle forhåbninger rundt omkring. 
Fem år senere er kendsgerningerne grusomme. Arbejdsløsheden ligger stadig på omkring 9 % i gennemsnit i Europa, hvor usikkerheden breder sig med stor hast. I Unionens førende økonomi, Tyskland, som trods alt er indehaver af den absolutte eksportrekord, er antallet af arbejdsløse nu på over 5 millioner. For at overholde Lissabon-målet om en beskæftigelsesrate på 70 % i 2010, skal der i de kommende fem år skabes 22 millioner job mere end dem, der kan skabes med den aktuelle hastighed. Det er vanskeligt at forestille sig, når Den Europæiske Centralbank netop har nedjusteret vækstprognoserne for euroområdet, som i år var på 1,6 %, og lande som Italien og Nederlandene står på kanten til en recession. 
Så galt står det imidlertid slet ikke til overalt. Ifølge eksploderer de store selskabers overskud. Den britiske avis understreger, at deres andel af bruttonationalproduktet i Europa, og i Asien, er den største, der er set i de seneste 25 år. Det er lønmodtagerne, der er de store tabere. Hvem taler om det her?
Foreningen ATD Quart Monde beklager, at Kommissionen intet sted i sin meddelelse af 2. februar nævner målet om udryddelse af fattigdommen, som i dag berører 68 millioner mennesker i Unionen. Mener De ikke, at en så radikal afvigelse mellem målene i går og resultaterne i dag fortjener, at vi seriøst sætter spørgsmålstegn ved egnetheden af de liberale dogmer, som lige fra starten har tjent som grundlag for Lissabon-processen? .
Men hvad er det for nogle budskaber, vores medborgere dag efter dag får fra Bruxelles? Danuta Hübner, kommissær for regionalpolitik, vil lette virksomhedsflytningerne i Europa. Hr. Špidla, kommissær for beskæftigelse og sociale anliggender, har udtalt, at Kommissionens mål først og fremmest er fleksibilitet. Næstformand hr. Verheugen, som har ansvaret for erhvervspolitikken, taler med store bogstaver i den franske presse, hvor han har udtalt, at der i Lissabon-strategien var så mange prioriteringer, at der i virkeligheden slet ikke var nogen, og at vi denne gang vil have en konkret handlingsplan, som er rettet mod konkurrenceevnen.
Fru Kroes, kommissær for konkurrence, har for sin del erklæret, at hun vil sætte en stopper for den regionale statsstøtte i de 15 gamle unionsmedlemsstater. Og hr. Mandelson, kommissær for handel, har mindet medlemsstaterne om deres forpligtelse til at fortsætte deres reform af arbejdsmarkedet og velfærdssystemet.
Hr. McCreevy, kommissær for det indre marked, fortjener at få en særlig bemærkning med på vejen. Han har afsluttet føjletonen om tilbagetrækning, revision eller bevarelse af Bolkestein-direktivet, idet han har understreget, at der ikke er tale om at trække teksten tilbage, som ikke desto mindre afvises fra alle sider. I forlængelse heraf har han efter aftale med Rådet afvist at tage direktivet om softwarepatentering op til fornyet behandling på trods af Parlamentets gruppers enstemmige krav herom. Endelig har han udøst sit hjerte i anledning af i London, hvor han i frimodige angelsaksiske vendinger udtalte følgende: 
 "Vi må huske på, at programmet for det indre marked er langt det største dereguleringstiltag i nyere historie."
 Det er alt det, hr. Barroso kalder et nyt afsæt for vækst og beskæftigelse. Men kan De slet ikke mærke på folk, at vi befinder os tæt på tærsklen for den liberalistiske overdosis, og at afvisningen af denne model før eller senere vil vende tilbage som en boomerang og på en eller anden måde ramme Unionens styrende organer? Min gruppe kæmper lige nøjagtig for at hjælpe denne strøm med at udtrykke sig - ikke imod Europa, som det risikerer at ske, men for en gennemgribende ændring af Europa. Det er grunden til, at vi selvfølgelig ikke kan gå ind for den kompromisbeslutning, vi har fået forelagt i dag, og derfor har vi indgivet en alternativ tekst.
Wohlin,
   Hr. formand, i den såkaldte Kok-betænkning argumenteres der for synergieffekter. 1 euro, som EU anvender på udviklingsprojekter, kan være væsentligt mere værd end 1 euro, som anvendes i de enkelte medlemsstater. EU-projekter vil måske kunne mindske behovet for statslige bevillinger til de enkelte medlemsstater. En øget EU-finansiering behøver ikke nødvendigvis betyde et øget skattetryk.
I forbindelse med store projekter, f.eks. ruminitiativer og fusionsenergiprojekter, kan der være økonomiske stordriftsfordele ved at køre projekterne på EU-plan. I øvrigt mener jeg, at Lissabon-processen hovedsageligt bør finansieres af medlemsstaterne selv. Lissabon-processen må ikke blive til en affyringsrampe for et stort antal nye projekter på EU-niveau, som kræver finansiering af medlemsstaterne.
Generelt synes jeg, at det er et vigtigt spørgsmål, om nationale initiativer kan erstattes af EU-projekter. Jeg spørger mig selv, om der findes nogen empirisk dokumentation for eksistensen af sådanne effekter. Min erfaring synes snarere at pege på den modsatte effekt: Jo mere EU satser på en udbygning af sit bureaukrati, jo mere lovgivning og jo flere direktiver, desto mere vokser den offentlige sektor i medlemsstaterne. For hver ny tjenestemænd i Bruxelles øges det samlede antal tjenestemænd i medlemsstaterne med faktor 5, 10 eller 25.
I henhold til den såkaldte teorimå man forvente, at ethvert nationalt bureaukrati vil forsøge at maksimere sin indflydelse og rolle. Jo mere EU overtager magten fra bureaukratierne, desto mere ekspanderer de. Motiverne hertil er mange: De nye direktiver skal gennemføres, kontrollerne skal skærpes, og de politikere, som mistede deres initiativret, søger nye områder. Samtidig fortæller de os, at der også er behov for flere ressourcer til at styrke forhandlingspositionen i Bruxelles.
Som et eksempel på denne proces vil jeg nævne, hvad der skete, da man indførte euroen. Da nationalbankerne mistede deres egentlige funktion med at føre pengepolitik, steg deres driftstab kraftigt. Det samme fænomen kan også konstateres på en lang række andre områder.
Jeg mener, at Kommissionen burde tage initiativ til at lade uafhængige forskere, økonomer og statskundskabsfolk undersøge, hvordan den bureaukratiske multiplikator fungerer inden for EU. Det er vigtigt at stoppe denne proces, bl.a. gennem færre lovgivningsdirektiver og flere frivillige aftaler. Hvis man ikke gør det, vil den vigtigste vækstsektor efter al sandsynlighed vise sig at være det offentlige bureaukrati. Vi risikerer dermed, at væksten vil blive bremset af vores egne ambitioner om at harmonisere, lovgive og dykke ned i alle tænkelige spørgsmål osv. Derfor burde EU i stedet udnytte den institutionelle konkurrence, der ligger i disse forskelligheder.

Muscardini,
    Hr. formand, kære kolleger, vi kan ikke nå de målsætninger, der er fastlagt i Lissabon-strategien, hvis ikke EU radikalt ændrer sin måde at tage de økonomiske og sociale spørgsmål op på, der kendetegner det moderne samfund i Europa og resten af verden.
Vi lever i en globaliseret markedsøkonomi, der kun i teorien fremmer den frie konkurrence. I praksis forudsætter fri konkurrence nemlig det samme udgangspunkt eller i det mindste et sammenligneligt udgangspunkt, der opnås ved hjælp af en opvejning, som man forhandler sig frem til. Denne forudsætning eksisterer ikke, ligesom der heller ikke eksisterer en bevægelighedspolitik for de forskellige sektorer, som kunne være med til at styrke konkurrenceevnen og dermed beskæftigelsen.
For at kunne styre det system, der er opstået med det globale marked, er det nødvendigt med andre regler for politik, finans og økonomi end dem, der regulerede markedet før globaliseringen. EU-institutionerne må være blinde og mangle evnen til at forstå følgerne af en globaliseret information takket være internettet, hvis de stadig tror, at møder og hensigtserklæringer er tilstrækkeligt til, at disse hensigter bliver til virkelighed.
Det er ikke nok at udarbejde flerårsplaner, som påduttes fra oven. Historien viser, at en stormagts økonomi i sidste århundrede blev væltet omkuld af virkeligheden, fordi de centraliserede planer kun var fantastiske på papiret. Virkeligheden retter sig ikke efter planerne. Det er tværtimod planerne, der skal tage hensyn til virkeligheden. Som situationen er i vores samfund, er det ikke tilstrækkeligt med en økonomi, der udelukkende er baseret på grænseløs konsumisme.
Da man på Det Europæiske Råd i Lissabon definerede vidensamfundet, overså man spørgsmål som f.eks. fastlæggelsen af bestemmelser, der sikrer en korrekt og ikke-manipuleret viden, og at viden ikke bruges til ulovlige formål. Desuden vil vi ikke kunne sætte skub i Lissabon-strategien, hvis det ikke bliver en af EU's målsætninger at identificere og indføre instrumenter, der reelt kan hjælpe udviklingslandene med at opnå demokrati og respekt for menneskerettighederne, arbejdstagernes rettigheder og børns rettigheder. Vi er nødt til både at tænke på socialøkonomi og udviklingsøkonomi.
Hvis vi skal nå dette mål, er Europa nødt til at ændre sit forhold til de lande, hvor arbejdstagerne hverken nyder godt af social sikring eller juridisk beskyttelse, og hvor børn ikke kan lege, men er tvunget til at arbejde. Vi skal stræbe efter miljøbeskyttelse og indførelsen af en europæisk socialmodel. 
Rutowicz (NI ).
   - Mine damer og herrer, formålet med Lissabon-strategien er at bevare de europæiske samfunds velstand og samhørighed og sikre, at den fortsætter med at udvikle sig. Det er vigtigt at etablere finansieringskilder, der gør det muligt at nå disse mål, og samtidig er det vigtigt, at leveomkostningerne bliver så lave som muligt. Billige tjenester og produkter er særligt vigtige for de fattigste samfundsgrupper.
Udvikling i forskning, der giver bredere adgang til moderne teknologier, og produktionsmetoder, der gør det muligt for os at konkurrere med lande uden for EU, er eksempler på måder, hvorpå vi kan nå Lissabon-målene. Vi skal også prioritere en effektiv indførelse af moderne produktionsmetoder, der kan være med til at skabe arbejdspladser, som både er moderne og sikre. Med moderne og billig produktion og produktion af høj kvalitet kan vi konkurrere på eksterne markeder, hvilket i praksis skaber nye job i produktions- og servicesektorerne.
Gennemførelsen af Lissabon-strategien medfører undersøgelse af en række aktivitetsområder, der inddrager både EU og medlemsstaterne. Et af hovedproblemerne i forbindelse med Lissabon-strategien er at sikre, at vi sætter os passende mål for forskning og gennemførelsesplaner. Det nuværende system til fastsættelse af retningslinjer for forskning og for kanalisering af midler til individuelle forskningsprojekter udnyttes i høj grad af de medlemsstater, der er størst økonomisk set. I de sidste årtier er der oprettet førende forsknings- og udviklingscentre i Europa, f.eks. i Finland eller Sachsen. I de kommende fem år bør der oprettes en hel del nye centre af denne slags for at lukke hullet mellem EU og de centre, der er førende globalt på dette område. Vi skal øge udgifterne til forskning til mindst 3 % af BNP samt ansætte mindst 1 million flere på videnskabs- og forskningsområdet og indføre procedurer til sikring af, at midlerne anvendes effektivt.
Der skal foretages større organisatoriske ændringer i den nuværende struktur for at sikre sammenhæng i foranstaltningerne. Der skal f.eks. oprettes et passende antal forskningscentre i overensstemmelse med den planlagte udvikling i teknologi og produktion med det formål at bringe lokale forskningsenheder sammen. Sidstnævnte skal ske for at udnytte det intellektuelle potentiale i lande, der ikke havde råd til at bygge moderne forskningsfaciliteter og derfor selv at udføre forskning. Ud over forskning bør både de lokale enheder og forskningscentrene gennemføre undervisning og antage talentfulde unge ph.d.-studerende og således skabe en ny stamme af forskere. En sådan handlingsplan ville bidrage til at udfylde den kløft, der efterlades af forskere, som lande uden for EU har drevet ulovlig jagt på.
Hovedformålet med videnskab og teknologi som helhed skal være at fremme små og mellemstore virksomheder. Sidstnævnte ville afskaffe arbejdsløshed, og alligevel har de ikke råd til at udføre forskning eller indføre progressive og moderne produktionsmetoder. Der bør etableres tre programmer vedrørende forskning, ansættelse af forskere og sammenhæng i sådanne foranstaltninger i EU-medlemsstaterne. De skal bestå af et program med retningslinjer for regional udvikling og specialisering af produktionen i europæiske lande, et program til oprettelse af et europæisk system for forskning og uddannelse af forskere samt et program, der skal give information, fremme indførelse af ny teknologi og produkter og sikre, at den anvendes i produktionen. Formålet med disse programmer skal være at begrænse en evt. negativ økonomisk virkning af den planlagte indførelse af Reach-programmet mest muligt. Systemet for gennemførelse af forskningsforanstaltninger bør være enkelt, let forståeligt og baseret på princippet om konkurrenceevne, hvilket vil sikre, at det er effektivt, og tilskynde den private sektor til at investere. For at få offentlig og politisk støtte skal systemet fremme sammenhæng …
Thyssen (PPE-DE ),
   Hr. formand, vi står i Europa over for en historisk udfordring, og PPE-DE-Gruppen vil gerne være med til at tage denne op. Vi ønsker nemlig, at også de fremtidige generationer trives, at de kan nyde godt af vores sociale model, at de har arbejde, og at de derefter kan gøre krav på en ordentlig pension. En absolut forudsætning for dette er økonomisk vækst og beskæftigelse, som skal skabes med en befolkning, der bliver ældre, og på baggrund af økonomiens aggressive globaliseringsproces. For at det skal kunne lykkes, har vi brug for indsigt og fremsynethed, men også rigtige beslutninger og frem for alt gennemførelse af beslutningerne. Det vil bestemt hjælpe, hvis EU kan bruge stokkemetoden over for medlemsstaterne med en ny form for regeringsførelse.
Vi anerkender, at Barroso-Kommissionen har taget den modige beslutning at give Lissabon-strategien en ny impuls og blæse nyt liv i den og på Kok-arbejdsgruppens anbefaling har valgt at prioritere vækst og beskæftigelse i en afbalanceret social og økologisk kontekst. Det vidner om ærlighed, og det er også i overensstemmelse med vores holdning, nemlig et borgernes Europa, der er baseret på værdier.
Vi støtter fuldt ud styrelsesgruppens og Formandskonferencens anbefalinger, og formuleringen er ganske vist generel, men det er derfor op til medlemsstaterne at foretage konkrete valg. Vi viser vejen, og der er ingen tvivl om vores grundlæggende holdning. Vi skal støtte konkurrenceevnen, et positivt erhvervsklima - frem for alt for de små og mellemstore virksomheder - og økonomisk vækst og beskæftigelse. De tre initiativer, som Kommissionen har bebudet, vil bestemt passe hertil.
Vi må sørge for, at der er midler til at kunne gennemføre vores målsætninger. Medlemsstaterne skal planlægge og handle. Vi vil opmuntre de nationale parlamenter til at tilskynde deres regering til at handle. Nu skal der gennemføres reformer for at give fremtidsudsigter på en i alle henseender bæredygtig udvikling.
Endelig må vi alle sammen, herunder alle institutioner og alle arbejdsmarkedets parter, gøre en indsats på europæisk plan, i regionerne og i medlemsstaterne. Det glæder mig derfor at høre, at også Den Socialdemokratiske Gruppe indtager en positiv holdning til beslutningsforslaget. Det betyder, at der på ny er mulighed for en konstruktiv dialog, hvilket vil være en fordel for Parlamentets arbejde og ansvar. 
Désir (PSE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. næstformand, jeg vil allerførst gerne takke min medordfører, Klaus-Heiner Lehne, for vores samarbejde i forbindelse med udarbejdelsen af den beslutning, der vil blive sat under afstemning i Parlamentet i dag. Det glæder mig ligeledes, at jeg allerede i udtalelserne fra Kommissionens formand og næstformand har hørt et ekko af det, vores beslutning er et udtryk for.
I de senere år har EU fået en fælles valuta, den er blevet udvidet, har vedtaget et udkast til forfatning. Kort sagt har den afstukket sine rammer. Men for øjeblikket er Unionens politikkers indhold ikke på højde med medborgernes forventninger. Derfor skal den målrettes mod vækst, beskæftigelse, social og territorial samhørighed, ikke blot fordi det er selve formålet med denne europæiske konstruktion - nu, hvor freden er sikret - men også fordi det er en forudsætning for borgernes støtte, som Martin Schulz sagde, til de politiske projekter i forbindelse med opbygningen af Europa. Vi mener derfor, det er vigtigt at sige, at Lissabon-strategien skal være Unionens prioritering i de kommende fem år. Vi mener, at denne strategi er god, under forudsætning af at den tages seriøst, dvs. at den gennemføres effektivt i medlemsstaterne i alle de tre dimensioner, der blev defineret på topmødet i 2000 under det portugisiske formandskab.
Vores mål skal være at satse på konkurrenceevnen og den europæiske vækst ved at basere disse på den europæiske models bestanddele, og ikke ved - som vi nogle gange føler, De gjorde, hr. formand, da de nævnte de tre røde tråde - at sætte én af trådene op mod de to andre. Vi mener kun, man kan arbejde til fordel for den økonomiske konkurrenceevne, ved i lige så høj grad at beskæftige sig med det sociale aspekt og miljøaspektet.
Vi tror ikke, Europa har en fremtid som lavpriskonkurrent. Jeg glæder mig over, at De nævnte nødvendigheden af at satse på fortræffeligheden, kvaliteten af arbejdskraftens uddannelse, den menneskelige kapital, forskningen, kvaliteten af infrastrukturerne og de offentlige tjenester. Det er disse trumfkort, der skal få investorerne til at satse på EU. Det er fordi, EU's produkter i højere grad er baseret på teknologi, knowhow og miljøvenlig innovation, at de finder en plads på verdensmarkederne. Det er fordi, vi på dette grundlag får væksten til at stige, at vi får midlerne til at finansiere et højt niveau for uddannelse, omfordeling, social samhørighed i Unionen og især i den udvidede Union. 
Der er en kamp, der skal udkæmpes, en forklaring, der skal gives. Nogle så gerne - og det glæder mig, at det via vores beslutningsforslag er lykkedes størstedelen af Parlamentet at undgå denne fare - at Lissabon-strategien blev kogt ned til en slags trylleformular, et altomfattende liberaliseringsprogram: liberalisering af markedet for tjenesteydelser, liberalisering af arbejdsmarkedet, liberalisering af pensionsordningerne. Som om det ikke var nok at sikre den europæiske vækst og konkurrenceevnes relancering. Ikke blot er det utilstrækkeligt, men jeg mener, det rammer helt ved siden af.
Europa har brug for reformer, det er vi enige om. Europa har brug for tilpasninger og en mere dynamisk økonomi, men det har også brug for investeringer, brug for at skærpe efterspørgslen i EU, brug for at samordne sine bestræbelser omkring det, der kan blive Europas fremtidige rigdom og lykke i den internationale konkurrence. Derfor insisterer vi i vores beslutning på finansielle overslag, der hænger sammen med Lissabon-strategien, dvs. en fordobling af det europæiske forskningsbudget og en varig indsats inden for områder som de overordnede transeuropæiske net, den sociale samhørighed og regionalpolitikken. Derfor insisterer vi i vores beslutning på en ambitiøs social dagsorden, som skal integreres i denne globale strategi, og på, at den køreplan, De har fremlagt - lovgivnings- og budgethandlingsplanen - skal vedrøre alle tre dimensioner af Lissabon-strategien. 
Vi føler i dag, at der fortsat hersker uligevægt, at de fleste konkrete forslag vedrører konkurrenceevnen, økonomien, strukturreformerne, og at der mangler lovgivningsmæssige incitamenter, indikationer, initiativer inden for områderne social samhørighed og miljø. Vi vil f.eks. gerne se et veritabelt forslag til rammedirektiv om forsyningspligtydelser. Vi så gerne en reform af de europæiske samarbejdsudvalg for at kunne sige, at kvaliteten af de sociale forbindelser i Europa er en del af vores udviklingsstrategi. Vi så gerne flere konkrete initiativer inden for området miljøvenlig innovation, og vi glæder os over endelig at kunne konstatere, at industripolitikken sammen med innovation og støtte til små og mellemstore virksomheder er blevet opført på Kommissionens program.
Det var ånden i Europa-Parlamentets budskab. Det glæder mig, at vi endnu en gang har opnået meget bred enighed takket være det arbejde, hr. Daul, hr. Lehne og fru Thyssen har udført. Jeg beklager, at et vist antal andre venstregrupper ikke slutter sig til os med hensyn til beslutningens indhold. Jeg kan forstå, at der fortsat hersker forskellige synspunkter, men jeg mener helt ærligt, at vi er nået frem til et klart budskab, som går i retning af en Lissabon-strategi, der bidrager til den europæiske sociale model. 
Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, fem år efter lanceringen af Lissabon-strategien står det klart, at vi skal give den et nyt afsæt. Dette nye afsæt bør imidlertid ikke følge linjen i Kommissionens forslag. Jeg er ikke skeptisk over for det, der er i forslaget, men snarere det, der ikke er i det. Adskillelsen af økonomisk vækst fra social og miljømæssig udvikling må være en fejltagelse, eftersom disse tre områder er forbundet.
Da kommissionsformand Barroso forelagde midtvejsevalueringen i Parlamentet for over en måned siden, brugte han metaforen om at have tre børn og måtte være mest opmærksom på det syge. De andre to, i dette tilfælde miljømæssig og social udvikling, må vente, til det bliver deres tur til at få kommissionsformand Barrosos opmærksomhed. Min konklusion er lige omvendt. For at helbrede EU's økonomi har vi brug for, at hele familien er sund og rask.
Investeringer i miljøteknologi fører til flere job, fremmer innovation og skaber bæredygtig vækst. Da skov- og papirmasseindustrien i de nordiske lande tog et stort spring i retning af renere, grøn teknologi, blev de pågældende virksomheder endnu mere konkurrencedygtige på det internationale marked. Nye teknologier til energibesparelse er et andet eksempel på erhvervsinteresser, som er i harmoni med miljøhensyn.
Det siges, at konkurrence bringer det bedste frem i varer og det værste i mennesker. Det er utvivlsomt rigtigt for erhvervslivets vedkommende, og det er vigtigt at skabe et indre marked på lige vilkår. Vi skal skabe en konkurrencedygtig og bæredygtig økonomi i Europa, og det betyder også, at der skal investeres i forskning og udvikling.
Statscheferne må tage situationen alvorligt. Vi kan sætte os ambitiøse mål, men hvis vi ikke har det nødvendige politiske lederskab, når vi dem aldrig. I Europa ser vi på situationen i USA og spekulerer på, hvorfor dets vækst er dobbelt så høj som vores. USA spekulerer på, hvorfor Kinas vækst er dobbelt så høj som USA's.
EU har store muligheder for at blive verdens førende videnbaserede økonomi. Kommissionens forslag er gode, men at reducere Lissabon-strategien til udelukkende at være et spørgsmål om økonomisk vækst ville være at tage skridt i den gale retning, mens tiden løber ud.
De største grupper har forhandlet sig frem til denne beslutning, og det klare budskab er, at økonomisk vækst, social samhørighed og miljømæssig udvikling skal ses som en helhed. Vi kræver det samme af Rådet og Kommissionen.
Jeg vil takke mine medforhandlere, for det er en stor bedrift at forelægge denne beslutning - jeg sagde næsten revolution! - og at have et stort flertal i Parlamentet.
Turmes (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, De Grønne vil ikke udstede nogen blankocheck, hverken til Barroso-Kommissionen eller til Parlamentet. Vi er nemlig bange for, at vi, når tågerne fra Lissabon er lettet, vil stå over for realiteter på det sociale og miljømæssige område, som netop ikke repræsenterer en integration af de tre søjler. Det har vi også beskrevet i vores ændringsforslag. Ingen blankocheck til Bolkestein! Så længe Kommissionen - og det er også en appel til Parlamentets medlemmer - ikke har trukket forslaget tilbage, har Kommissionen mulighed for at nedlægge veto mod et progressivt afstemningsresultat under førstebehandlingen i Parlamentet. Og vi svækker os selv som Parlament, vi gør nærmest os selv til grin, hvis ikke vi i dette øjeblik insisterer på, at Kommissionen skal trække dette forslag tilbage, så vi i Parlamentet ved, hvilket grundlag vi diskuterer på. Det har vi også beskrevet i vores ændringsforslag 2. 
Formanden.
   - Jeg vil byde hr. Hrusovsky, som er formand for Den Slovakiske Republiks nationalråd, velkommen i Parlamentet. Han har taget plads i den officielle loge.
Hans besøg viser, hvor stor værdi Parlamentet tillægger dialogen med nationale parlamenter. Jeg håber, at hr. Hrusovsky og hans delegation får et behageligt og vellykket ophold. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er fortsættelse af forhandlingen om midtvejsevaluering af Lissabon-strategien. 
Figueiredo (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, denne forhandling foregår i en meget svær social situation i EU. Vi er langt fra den økonomiske vækst og beskæftigelse, der var sidst i 1990'erne, hvilket skyldes den stramme økonomi- og finanspolitik, stabilitetspagten og de hurtige liberaliseringer og privatiseringer, som Lissabon-strategien indebærer.
I dag, hvor der er stigende sociale og regionale uligheder, næsten 20 millioner arbejdsløse, flere usikre job og ca. 70 millioner mennesker, der lever i fattigdom, bør social integration og samhørighed prioriteres og blive en central bestræbelse i midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien. Det betyder ikke blot, at der skal skabes flere arbejdspladser med rettigheder, men også en mere retfærdig fordeling af velstanden, med socialpolitiske tiltag, der sigter på at værne om menneskerettighederne, bedre pensioner for syge og ældre, offentlig service af god kvalitet inden for sundhed, almen og faglig uddannelse, forskning, social beskyttelse og sikring, boliger og indsats til støtte for familierne, hvor der bør lægges særlig vægt på at fremme lige rettigheder for kvinder og tages passende miljøpolitiske initiativer.
I stedet er kommissionsformanden, hr. Durão Barroso, kommet her for at bekræfte, at Lissabon-strategien danner kernen i den økonomiske politik, således som det fremgår af konklusionerne i Wim Koks rapport, der lægger særlig vægt på konkurrencedygtigheden. Det, der tværtimod er brug for, er - som det også siges i vores gruppes beslutningsforslag - at standse det neoliberale kapløb og øge de offentlige investeringer både på EU-niveau og i de enkelte medlemsstater, sætte en stopper for privatiseringerne af offentlige driftsområder og tjenesteydelser, trække forslaget til direktiv om oprettelse af et indre marked for tjenesteydelser tilbage, ophæve stabilitetspagten, opstille en klar sondring mellem løbende udgifter og investeringer og lancere en udviklings- og beskæftigelsespagt, der prioriterer flere kvalitetsjob med rettigheder, social integration, økonomisk, social og regional samhørighed, som er det eneste, der kan bidrage til at skabe de 22 millioner job med rettigheder, som der er brug for, hvis den beskæftigelsesgrad på 70 % i 2010 skal nås, som er Lissabon-strategiens mål.
Hvis det ikke sker, får vi stigende sociale spændinger blandt vores landes borgere i protest mod den politik, vi fører. Borgerne vil have mere social beskyttelse og en bedre socialpolitik. Dét er udfordringen, hr. formand. 
Knapman (IND/DEM ).
   - For bare fem år siden satte EU sig for at gøre sig til USA's konkurrent inden 10 år. Nu hører vi halvlegsfløjten, men jeg tror ikke, at hr. Barroso er en mand, der lytter til fløjtesignaler.
Vi bliver anmodet om at overveje en midtvejsevaluering, men der er ikke meget at revidere. Arbejdsløshedsprocenten er høj og stigende, og 101.000 forordninger og direktiver klemmer livet ud af dem, der skaber velstand. Det står endnu værre til med væksten. Fru Figueiredo sagde i sin betænkning i går, at der skal skabes 22 millioner job i EU i de næste fem år. Man behøver ikke at være nogen Hayek for at vide, at det ikke kan lade sig gøre. Det er interessant at se, at panikken endelig breder sig blandt føderalisterne, det knager virkelig i fugerne. Hr. Barroso er en stor fortaler for det frie marked ifølge dem derovre, mens hans idéer er meget gammeldags ifølge hr. Mandelson fra højrefløjen.
I Storbritannien er folk i det mindste ved at vågne op. I avisen står der i dag: "Overhuset forlanger, at Bruxelles betaler penge fra EU's budget tilbage." Vi har betalt 180 milliarder engelske pund og fået 105 milliarder tilbage. Hvor er de 75 milliarder engelske pund blevet af?
Hr. Barroso, forsøg De blot at plukke de britiske skatteydere i dette omfang, for jo værre, desto bedre, og med det som udgangspunkt gør denne korrupte institution det ganske godt.
Krasts (UEN ).
   - Først vil jeg lykønske Kommissionen med dens realistiske syn på situationen og dens beslutsomhed. Vi har indset, at Lissabon 2000 er et mål, der ikke er nået, og en klar demonstration af mangel på politisk vilje. Selv om det, når vi ser realistisk på situationen, ikke som helhed er en dramatisk situation, er det med hensyn til midlerne til gennemførelse af strategien nødvendigt med en gennemgribende nytænkning. Som jeg ser det, er det netop det, som Kommissionen foreslår. Målene er de samme, hvilket er forståeligt, da der ikke findes et reelt alternativ. Hovedopgaven er også den samme, nemlig at overbevise arbejdsmarkedets parter i medlemsstaterne og EU-borgerne om, at de skal acceptere forandringer. Risikoen er - tilfældigvis er vi, samtidig med at vi genoptager gennemførelsen af Lissabon-strategien, også ved at diskutere reformen af stabilitets- og vækstpagten - at vi står med en reform, der ikke fremmer konvergens mellem landene i euroområdet, og som vil overføre større økonomisk og finansiel risiko til medlemsstaterne. Medlemsstaterne får brug for politiske ledere og vilje til at indføre reformer.
Tjenesteydelsesdirektivet, som Kommissionen foreslog som et væsentligt redskab til at gennemføre Lissabon-målene, er også blevet mødt med stærk modstand. Desværre er Kommissionen villig til at gøre indrømmelser. På den anden side er der ved at gennemføre Lissabon-strategien en risiko for at gå i fælden med overregulering på EU-niveau, og derfor skal vi sikre, at subsidiaritetsprincippet bliver overholdt, og at der foretages en regelmæssig evaluering af virkningen af EU's lovgivningsinitiativ, hvis hovedmål er at sikre europæiske virksomheders konkurrenceevne.
En af de store risici, som jeg også vil nævne, er den ideologiske debat, vi hører igen i dag, om betydningen af Lissabon-dagsordenens søjler. Man har i denne debat tendens til at vende tilbage til den tidligere allerede overbelastede dagsorden. En af fordelene ved denne periode er, at udvidelsen af EU med 10 nye medlemsstater er et gunstigt øjeblik. Frygten for, at arbejdspladser bliver flyttet til de nye medlemsstater, for billig arbejdskraft og skattemæssig konkurrence inden for EU, tvinger i sig selv politikerne til at overveje reformer, og gør samfundet mere åbent for forandring. Med udvidelsen af EU er tiden inde til aktiv konkurrence og forandring. Det er det rette tidspunkt at genoplive Lissabon-strategien. 
Bobošíková (NI ).
   - Hr. formand for Kommissionen, Deres gennemgang af Lissabon-strategien indeholder udtalelser, der er stærkt vildledende, ikke kun for Parlamentet, men også for lederne af de 25 medlemsstater. De siger, at vi skal undgå den type jobløs vækst, der har spoleret resultatet af den amerikanske økonomi. Jeg ved ikke, om det var vaskeægte antiamerikanere, kommunister eller måske fagforeningsmedlemmer, der narrede Dem til at tage denne forkerte udtalelse med, men jeg vil gerne understrege, at tal fra Eurostat viser, at den amerikanske økonomi vokser hurtigere end den europæiske økonomi, og at arbejdsløsheden ikke blot er lavere i USA, men at den falder næsten dobbelt så hurtigt som i EU.
Jeg vil anmode Dem om at afstå fra at bruge forkerte økonomiske oplysninger, og jeg vil særlig anmode Dem om ikke at give efter for pres fra socialister, der ikke vil indrømme, at størst mulig frihed for iværksættere og mindst mulig statslig intervention er den eneste måde at opnå fremgang på. Jeg beder Dem om at se sandheden i øjnene og handle. Det er den eneste måde, De kan råde bod på det, De sagde, da De tiltrådte i sommer, nemlig at Europa først skal gøre sig fortjent til en velfærdsstat. 
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, vi har nu en beslutning, om hvilken man efter min mening med fuld ret kan sige, at den er afbalanceret og indeholder alle de elementer, der er af betydning for Lissabon-strategien. Den sender også virkelig en impuls med hensyn til at sætte nyt liv i Lissabon-strategien.
Alle tre elementer, både aspektet vækst og arbejdsmarked og områderne social- og miljøpolitik, er nævnt i en passende ramme, og i min gruppe lægger vi særlig vægt på, at vi også har fremhævet sammenhængen mellem disse søjler. En fornuftig miljø- og socialpolitik kan kun lade sig gøre, hvis der er økonomisk vækst, og arbejdsmarkedet fungerer. Tingene er tæt forbundet med hinanden, og det ene er en forudsætning for, at man kan føre en vellykket politik på det andet område. Det er afgørende, at dette også bliver gjort klart i beslutningen.
Der er et aspekt, som jeg især vil fremhæve, fordi jeg på den korte tid ikke kan komme ind på alle punkter, og dette punkt er af central betydning for mig i denne beslutning. Det drejer sig om gennemførelsen af den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning fra december 2003. Jeg har nu gennem et år konstateret, at dette ikke fungerer godt nok. Særligt spørgsmålet om kontrol af loves konsekvenser og spørgsmålet om at inddrage de berørte i forberedelsesfasen for et forslag i Kommissionen er utilfredsstillende.
De debatter, som vi må føre f.eks. om tjenesteydelsesdirektivet og om Reach, skyldes også, at der ikke har været nogen eller kun en utilstrækkeligt vurdering af loves konsekvenser, og at de berørte kredse heller ikke har været inddraget nok i forberedelsesfasen. Det skal ændres, og det betragter jeg også som et af de centrale punkter, der er taget fat på med denne beslutning.
Lad mig til slut kort kommentere den rolle, som de andre grupper i Parlamentet har. Jeg er meget taknemmelig for, at Den Socialdemokratiske Gruppe og De Liberale nu har besluttet at støtte dette forslag. Det var jo ikke helt tilfældet i styregruppen, men jeg er glad for, at denne beslutning nu er truffet, for vi har brug for et bredt flertal. Det er af afgørende betydning, at alle er med til støtte Lissabon-processen. Jeg har lidt problemer med holdningen hos De Grønne, som har besluttet deres afvisende holdning på et parallelt møde i Luxembourg uden at afvente resultatet af forhandlingerne i styregruppen. Det virker lidt mærkeligt. Måske skulle De Grønne læse teksten en gang til og overveje, om ikke de alligevel skulle stemme for. Ellers får de vanskeligheder med at forklare, hvorfor de er imod. 
Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, kommissionsformand Borrells initiativ om at invitere repræsentanter for de nationale parlamenter til en forhandling under ét om Europas økonomiske, sociale og miljømæssige fremtid bærer allerede frugt. I de fleste nationale parlamenter er Lissabon-strategien endelig blevet et politisk tema. Også Europa-Parlamentet har bestræbt sig på at stille mindre ideologiske, mere afbalancerede forslag, som ligger tættere på hverdagens virkelighed for vores 455 millioner medborgere.
Vores forslag til beslutning kan selvfølgelig forbedres. Der er eksempler på øredøvende tavshed, f.eks. den fuldstændige forbigåelse af behovet for at tilpasse stabilitetspagten. Heldigvis har regeringerne uanset deres politiske farve en mere realistisk tilgang til tingene end visse af vores konservative og liberale kolleger. F.eks. går Økofin-Rådet nu i retning af en tilpasning af pagten, på trods af vanskelige forhandlinger.
Jeg tør godt vædde med, at det på forårstopmødet lykkes at ændre et ret ineffektivt budgetovervågningsinstrument til et vækstfremmende økonomipolitisk instrument. Med en begrænset inflation, historisk lave rentesatser, en overvældende opsparing og mere end rentable virksomheder er det ikke stabilitet, men vækst, Europa og især euroområdet mangler. 
Først og fremmest skal indenrigsefterspørgslen stimuleres, især i euroområdets store lande Tyskland, Frankrig og Italien. Kun i kraft af en stigning i de offentlige og private investeringer og forbruget kan der skabes vækst og flere job i Unionen. 
Midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien bør udmønte sig i, at midlerne koncentreres omkring de prioriterede mål: investeringerne i uddannelse, erhvervsuddannelse, forskning og infrastruktur.
Der er brug for færre rapporter og flere konkrete tiltag for at skabe dette fortræffelighedens Europa, som socialdemokraterne bønligt anråber om. At forsvare et fortræffelighedens Europa er ikke at forsvare status quo. De høje sociale og miljømæssige standarder kan og skal være en del af et økonomisk vinderprogram. I en verden, hvor kapitalen bliver mere og mere mobil, er Europas mest værdifulde konkurrenceaktiv dets veluddannede arbejdskraft, som har den nødvendige selvstændighed til at kunne reagere på konstante ændringer.
Det er ikke tilfældigt, at de skandinaviske lande, der med meget stor overbevisning vedtog Lissabon-strategien med hensyn til social og miljømæssig fortræffelighed, er blandt de økonomisk mest konkurrencedygtige europæiske lande. De har bestræbt sig på at levere den form for virkelig sikkerhed i ansættelsen, der tager udgangspunkt i evnen til at vedligeholde en konstant faglig udvikling.
Moderne, konkurrencedygtige rammer kræver, at fleksibilitetskonceptet tages op til fornyet overvejelse. I en verdensøkonomi i hastig udvikling er det de mest fleksible virksomheder, der klarer sig bedst. Dem, der satser på skiftende hold af midlertidig arbejdskraft, taber terræn over for de virksomheder, hvis ansatte motiveres af sikkerhed i ansættelsen og anstændige arbejdsforhold.
Arbejdsmarkedspolitikken og de industrielle systemer skal styres i retning af foregriben og ændringsstyring for at skabe en dynamisk europæisk økonomi og overbevise den europæiske arbejdskraft om, at ændring ikke er en trussel, men en mulighed. Vi har brug for en moderne arbejdsorganisation og aktive arbejdsmarkedspolitkker.
Det samme gælder politikkerne for social sikring, der spiller en afgørende rolle, og som appellerer til en styrkelse af politikkerne om bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse.
Hr. formand, jeg skal slutte af med at sige, at fortræffelighedens Europa er en reel mulighed. EU er i øvrigt langt bedre, end den har ry for at være. Set udefra er Unionen den politiske enhed i verden, der har den højeste levestandard, ikke blot ud fra et økonomisk, men også ud fra et socialt og miljømæssigt synspunkt. 
Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil gerne tilslutte mig takken til kollegerne, særligt til hr. Lehne og hr. Goebbels. Det har været et meget konstruktivt samarbejde, som jeg takker hjerteligt for.
Nu fem år efter starten på Lissabon-strategien står vi ved en skillevej. Jeg vil benytte lejligheden til endnu en gang principielt at pege på situationen i Europa. Europa er ramt af strukturel arbejdsløshed, som vi sidste gang så det i 1930'erne i forrige århundrede. I Tyskland er arbejdsløsheden større end nogensinde tidligere i Forbundsrepublikkens historie. I Nordrhein-Westfalen alene - min og kommissær Verheugens hjemegn - er den nu på over 1 million. Samtidig kan vi konstatere en voksende gældsætning i mange medlemsstater og afvandring af videnskab og forskning, mens de åndelige, moralske og politiske konsekvenser af massearbejdsløsheden griber om sig. Faldende valgdeltagelse, generel utilfredshed med politikerne, voksende racisme, antisemitisme, højre- og venstreekstremisme - det er konsekvenser af massearbejdsløshed, som vi må se i øjnene.
Efter fem spildte år, hvor vi ville det hele og intet nåede, må Europa beslutte sig. Har vi modet og styrken til endelig at tage kampen op mod massearbejdsløsheden? Har vi modet og styrken til at foretage en kovending i retning af mere beskæftigelse og vækst? Har vi modet og styrken til at holde op med kun at koncentrere os om dem, som stadig har arbejde, og langt om længe få øje på dem, som gerne vil arbejde, men ikke kan? Mit svar er klart. Vi skal finde modet og styrken, og det er lige så klart, at det kræver vores fælles anstrengelser og en absolut koncentration om større konkurrenceevne. Lad os nu langt om længe forstå den, som det den er, nemlig en uundværlig forudsætning for mere vækst og beskæftigelse. Og vækst og beskæftigelse er forudsætningen for at nå de ambitiøse sociale og økologiske mål, som vi alle sammen støtter, som det kommer til udtryk i beslutningen.
Her vil gennemførelsen af det indre marked få en central rolle som udviklingsmotor. Vi må ikke længere ignorere, at der som følge af det indre marked i Europa er skabt over 2 millioner arbejdspladser siden 1993. Kan vi i denne forbindelse tillade os, at det europæiske marked for tjenesteydelser bliver ved med kun at findes på papiret? Skal vi ikke netop koncentrere os om den sektor, som efterhånden skaber 70 % af EU's bruttonationalprodukt? Der ligger et enormt vækstpotentiale i at nedbryde hindringerne for grænseoverskridende tjenesteydelser. Hvis man vil bringe Europa på vækstkurs og bekæmpe massearbejdsløsheden, må man starte her. Alt for længe har man i øvrigt i denne debat overladt slagmarken til de demagoger, som ikke kan finde ud af andet end at skabe angst. Her tænker jeg først og fremmest på den uhellige alliance, som i denne uge mødtes på den anden side af Rhinen, i Westfalen. D'herrer Chirac og Schröder fører en angstkampagne fyldt med halve sandheder og usandheder. Derfor er det rigtig godt, det vil jeg gerne sige helt klart, at Kommissionen nu har taget kampen op mod denne polemik. Jeg vil gerne gratulere Charlie McCreevy med hans lidenskabelige plaidoyer i går. Lad os finde dette mod til at føre kampen mod massearbejdsløsheden. I øvrigt mener jeg, at denne debat bør føres i Bruxelles, ikke i Strasbourg.
Harms (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Lehne, fordi De udtrykkeligt nævnte det, det er ikke rigtigt, at De Grønne har taget let på behandlingen af denne tekst. Som De husker, kom vi med mange ændringsforslag til diskussionen i vores koordinationsstruktur omkring Lissabon. Men på de punkter, hvor vi mener, det er nødvendigt med en konkretisering af teksten, har vi ikke holdt os tilbage med også at formulere nogle brudpunkter. Jeg vil minde Dem om, at dengang vi begyndte at diskutere denne tekst i styregruppen, var vi enige om, at det ikke ville føre til noget kun at tale på et generelt niveau igen, men at det er nødvendigt, at Lissabon-processen også bliver mere konkret i Parlamentet. Det holder De Grønne fast i.
Vi betragter det f.eks. som virkelig nødvendigt, at vi når til en forståelse omkring tjenesteydelsesfriheden i EU. Mit indtryk er, det vil jeg gerne sige helt åbent, at Bolkestein-direktivet i grunden forholder sig til virkeligheden i det gamle EU, og at de store udfordringer med den sociale konvergens, bl.a. den store udfordring med at forhindre, at der sker social dumping, at disse store udfordringer, som vi står over for efter skabelsen af dette store EU, overhovedet ikke bliver berørt af Bolkestein-direktivet.
Derfor tager jeg det, som den tyske kansler og hr. Chirac sagde, alvorligt. Jeg mener, at direktivet skal trækkes tilbage, og jeg tror, at vores ændringsforslag vil få støtte af Socialdemokraterne i Parlamentet. Hvis man ikke ønsker, at f.eks. polakkernes, tjekkernes eller slovakkernes håb om at opleve en social fremgang i EU skal blive skuffet, hvis man ikke ønsker, at EU i Vesten kun vil blive opfattet som social tilbagegang, så kan man ikke stemme for Bolkestein-direktivet i den foreliggende form. Det er for os et brudpunkt i denne tekst. Vi havde forventet, at Parlamentet ville tale konkret om det.
For mig som miljø- og energipolitiker er det meget glædeligt, at mange generelle tekstsegmenter om bæredygtighed er kommet med i det forslag, som skal til afstemning i dag. Men jeg nægter at acceptere, at disse tekstsegmenter kun kan bruges til søndagstaler om Lissabon og er glemt igen, når vi taler om Reach, om forskningsrammeprogrammet eller om genetisk modificerede organismer i landbruget.
Derfor mener jeg, at vores afvisning, De Grønnes afvisning, er konkret begrundet, og vi vil fortsætte debatten om fremtiden for social retfærdighed, økologisk fornuft og innovationer med Dem i de kommende måneder på grundlag af disse konkrete projekter. 
Markov (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, kære kolleger, i forbindelse med midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien og de deraf følgende konklusioner ligger forskellen mellem Parlamentets flertal og min gruppe i, at de principielt vil fortsætte ad den vej, man er slået ind på, med en udbudsorienteret økonomisk politik med skærpet konkurrence, mens vi siger, at dén vej er forkert!
I Parlamentet er vi enige om målene for Lissabon-strategien, men vi har helt forskellige opfattelser af vejen dertil. Hovedopgaven er at skabe arbejdspladser, og det opnår man kun, hvis efterspørgslen efter produkter stiger, og erhvervslivet ser sig nødsaget til at investere i udvidelser for at kunne dække det voksende behov. Tallene burde få selv den mest neoliberale økonomiske tænkning til at acceptere, at skattesænkninger ikke skaber nye arbejdspladser, hvis der ikke er nogen efterspørgsel, men at disse tværtimod enten bliver tilintetgjort af rationaliseringer, eller den højere indtjening ikke bliver geninvesteret eller tilført statskassen via skatterne.
Lissabon-strategien må netop ikke være ensbetydende med en konkurrence om at opnå størst indtjening, men konkurrence om højtkvalificerede arbejdspladser, fremragende uddannelse, produktkvalitet, høj miljøstandard og høj forbrugerbeskyttelse. Det betyder også, at de laveste indkomstgrupper, hvis opsparing ikke stiger, selv om det ofte bliver hævdet, enten skal have højere lønninger eller lavere skatter - især da der er tilstrækkeligt politisk spillerum, eftersom produktiviteten i de seneste år er vokset meget hurtigere end lønstigningerne.
Det ses i øvrigt også af den positive handelsbalance i flertallet af EU's medlemsstater. Trods store sociale overførselsydelser kan der tilbydes produkter, som klarer sig på verdensmarkedet. Lavtlønsarbejdspladser eller deltidsarbejdspladser bidrager ikke til at bekæmpe arbejdsløsheden. Hvis vi vil være det stærkeste økonomiske område i verden i 2010, skal vi i første omgang tage os af det sociale og økologiske EU. Det er den bedste form for erhvervsfremme, vi kan yde. 
Blokland (IND/DEM ).
   - Hr. formand, det kommende forårstopmøde overskygges af, hvad folkeafstemningerne om den europæiske forfatning kan medføre i de kommende måneder. Det er uheldigt for en god beslutningsproces om økonomiske reformer. Beslutningsprocessen på det kommende topmøde giver desuden næring til angst for, at den får konsekvenser for velfærdsstaten. Det er jo blevet tydeligt siden efterårstopmødet, da Wim Koks rapport blev drøftet her.
Jeg vil imidlertid opfordre til at se anderledes på de økonomiske reformer. Er det socialt acceptabelt, at mennesker, der er fyldt 58, ikke længere må deltage i arbejdsprocessen? Er det socialt acceptabelt at belemre de unge af i dag med byrderne fra vores system, der er blevet ubetaleligt, mens de aldrig selv kan få gavn af det?
Jeg opfordrer derfor Kommissionen til sammen med medlemsstaterne at arbejde på de nødvendige strukturelle reformer. Der er behov for vækst for at opretholde Europas sociale model, som det samtidig er nødvendigt at revidere. Den, der stadig hævder, at strukturelle reformer ikke er nødvendige, er en farlig demagog. 
Kamiński (UEN ).
   -  Hr. formand, mine damer og herrer, vi støtter hr. Barrosos initiativ, og vi glæder os over, at Kommissionen tager skridt til at nå Lissabon-målene i sin helhed. Vi finder det uforståeligt, at hr. Barroso er blevet kritiseret for Lissabon-strategien, da det trods alt ikke er Kommissionens skyld, at Lissabon-strategien endnu ikke er blevet gennemført. Man kan bebrejde medlemsstaterne, at Lissabon-strategien stadigvæk er et papirtankeværk i stedet for et element i Europas reelle økonomiske liv, da det er dem, der ikke havde mod til at reformere EU's økonomier.
Jeg kommer fra et land, hvor man i over 45 år forsøgte at forhekse økonomien verbalt. Det er en umulig opgave, da der i økonomier er brug for konkret handling. Netop fordi Kommissionen går ind for en sådan handling, vil vi støtte det. Jeg vil gøre det meget klart på nuværende tidspunkt, at der ikke er store chancer for, at vores forpligtelser i forbindelse med Lissabon-strategien bliver indfriet, eller at der opnås reel vækst i Europa, hvis medlemsstaterne ikke har det nødvendige mod. Det er det samme mod, som de mangler, når det gælder tjenesteydelsesdirektivet, der for tiden diskuteres.
Forudsætningerne for vækst i Europa er lavere skatter, mindre regulering og mere økonomisk frihed. Virkeligheden banker på, og Europa er ikke alene i verden. Vi er helt klar over, at Asien oplever en meget hurtig vækst, og at USA også oplever vækst. Før eller senere banker denne økonomiske virkelighed på vores dør. Vi vil derfor ønske Dem held og lykke, hr. formand, med at nå Lissabon-målene. 
Belohorská (NI ).
   - Hr. Verheugen, det er vigtigt i dag, når vi skal foretage en midtvejsevaluering af Lissabon-strategien, at vi ikke forsøger at finde færdige formler, men at vi først og fremmest påviser mulige fiaskoer.
I første række er samarbejdet mellem institutionerne slået fejl. Det Europæiske Råd fastsatte målene, og det behøvede kun at koordinere og gøre opfyldelsen af dem lettere, da disse mål i de fleste tilfælde hører under nationalstaterne inden for rammerne af subsidiaritet.
Jeg opfordrer derfor nationalstaterne og direkte borgerne i disse stater at påtage sig et større ansvar i forbindelse med vedtagelsen af idéerne i Lissabon-strategien. EU skal sørge for kontinuerlig overvågning og mere konsekvent sikre et fleksibelt og effektivt centers rolle, som det f.eks. har gjort i forbindelse med kontrollen og opfyldelsen af Maastricht-kriterierne. De enkelte medlemsstater har ikke gennemført de sociale reformer, der er nødvendige for at løse problemet med social integration.
Hvad angår bedre beskæftigelsesmuligheder, kræver opfyldelsen af dette mål, at arbejdsstyrken får større mobilitet. På dette punkt sakker vi imidlertid bagud med hensyn til anerkendelsen af kvalifikationer og færdigheder, og særlig i forbindelse med strømlining af denne procedure. Arbejdsstyrken, og især den højtuddannede del, synes at bevæge sig fra Øst til Vest, hvilket øger forskellene i de mindre udviklede regioner endnu mere.
Nationalstaterne har ikke været opmærksomme på befolkningens aldring, og det er gennem sociale reformer ikke lykkedes at sikre disse borgeres, dvs. en hel generations, sociale integration. Hovedproblemet er her den kvalitative erstatning for dette økonomisk store tab. 
Grossetête (PPE/DE ).
   - Hr. formand, De ved, at man for at få succes først skal drage konsekvensen af tidligere fiaskoer. Lissabon-strategien, som blev lanceret i 2000, har ikke gjort det muligt at gøre de forventede fremskridt. Vi må konstatere, at væksten stagnerer, og at antallet af nye job er utilstrækkeligt. Den første grund er indlysende: Denne alt for uklare, alt for opsplittede strategi lignede en slagplan uden hærfører. Hidtil har størstedelen af vores medborgere i øvrigt slet ikke fundet ud af, hvad strategien går ud på.
Europa skal altså slå på sin evne til at skabe merværdi og samtidig bevare sin sociale model via prioriterede handlingsprogrammer med nøjagtige tidsplaner. Vi ved, at vores virksomheder ikke længere kan klare sig med hensyn til klassisk konkurrenceevne over for lande som Kina og Indien. Vores trumfkort er innovation, kvaliteten af vores uddannelse og miljø samt fremhævelsen af vores knowhow. Vores vigtigste kort er miljøvenlig innovation og højteknologi, når vi skal tilfredsstille en efterspørgsel efter produkter med meget høj merværdi, som vores konkurrenter ikke er i stand til at efterkomme.
Unionen skal også lade være med at skyde sig selv i foden ved hele tiden at kvæle sin økonomi, som står over for de udfordringer, der er forbundet med befolkningens aldring. Det er derfor, vi har stillet krav om, at hvert enkelt lovgivningsmæssigt forslag underkastes en analyse af dets økonomiske, sociale og miljømæssige indvirkning. Det er dét, "bedre lovgivning". Det at give økonomien nyt liv, at forbedre beskæftigelsen, er at styrke iværksættertiltagene ved at hjælpe vores store virksomheder med at blive førende på verdensmarkedet, sikre vores SMV'er midlerne til at ekspandere og give vores medborgere et samfund i bevægelse.
Lad os mobilisere os og gøre Europa til en fortræffelighedens pol, som De sagde, hr. Barroso. Det kræver, at vi har et skattesystem, der er enkelt, retfærdigt og med så få forhindringer som muligt, offentlige og private partnerskaber, et indre marked uden social dumping, et klart engagement til fordel for de unge i kraft af anerkendelse af eksamensbeviser og flere udvekslinger, udnævnelse af en hr. eller fru Lissabon i hver enkelt hovedstad og medlemsstaternes engagement med hensyn til de finansielle overslag.
Verdenskortene er blevet omfordelt. Alle kontinenter har gode kort på hånden. Lissabon bør være Europas vinderkort, men lad os ikke glemme, hvad Churchill sagde, og det bør være vores grundsætning: Strategien er smuk, det er en kendsgerning, men husk også at se på resultaterne.
Rasmussen (PSE ).
   - Hr. formand. Hr. Barroso, hr. GünterVerheugen. Jeg vil gerne i dag glæde mig over den positive modtagelse, som man har givet vores beslutningsforslag om Lissabon-processen. Jeg betragter det i virkeligheden som en fremstrakt hånd til samarbejde, og jeg betragter det som et udslag af, at man har lyttet, og vi har jo også haft hårde drøftelser undervejs, men det er jo sådan, at efter enhver hård diskussion skal der drages en konklusion, og den konklusion, der bliver draget i dag, er, at det nu er tid til handling.
Jeg vil gerne sige, at jeg var meget glad for Jean-Claude Junckers bemærkning for nogen tid siden, da han sagde: "Lad os nu standse den debat om, hvad der kommer først, og lad os fastholde, at i Europa kommer tingene samtidig, vi forbedrer vores konkurrenceevne, vi laver sociale reformer - også på arbejdsmarkedet - og vi laver miljøreformer samtidig". Jeg vil gerne sige, at vi jo i Skandinavien har vist, at det kan lade sig gøre, og det er vel også det, vi forstår ved den europæiske dimension. Men det er ikke en hvilken som helst form for kombination, vi går ind for. Vi har brug for reformer, og vi har brug for investeringer.
Hr. formand for Kommissionen, jeg føler i dag, at den allerstørste investering, vi har brug for, er investeringer i mennesker de næste fem år. Når Kommissionen og Vladimír Špidla taler om fleksibilitet, er vi fra det socialistiske europæiske partis side ikke imod fleksibilitet. Det kommer an på, hvilken fleksibilitet vi taler om. Jeg føler selv, hr. formand for Kommissionen, at vi kan skabe en reform, som siger, at mennesker skal have mulighed for at bevæge sig fra det gamle job til det nye job i social tryghed og i konstant forvisning om at blive dygtigere, at blive bedre kvalificeret og at blive mere uddannelsesminded. Hvis vi gør det, har vi en chance for at lave en "new deal", hvor vi siger til folk: "Vi sikrer jeres tryghed i det 21. århundrede på et nyt arbejdsmarked med nye job". Vi forpligter os til, hver gang vi mister 1 000 job til Asien, til Indien, til den tredje verden, at skabe 1 500 nye job i Europa. Vi siger med andre ord, at vi er her for at skabe nye job, der kan træde i stedet for de gamle, og vi sørger for, at man kan tage de nye job.
Må jeg slutte med indtrængende at sige til det luxembourgske formandskab og til Kommissionen, at vi har brug for større efterspørgsel i Europa, at vi har brug for makroøkonomisk koordination af investeringer, for jeg forsikrer for, at uden stor økonomisk vækst, får vi ingen folkelig forståelse for reformer, og uden reformer får vi ingen holdbar økonomisk vækst. Kan vi samles om det under det luxembourgske formandskabs udspil til Det Europæiske Råd, er vi nået meget meget langt. Jeg vil ønske jer held og lykke med jeres arbejde under det luxembourgske formandskab. Jeg synes, man gør en stor indsats for at sikre balancen, og vi vil være der hele tiden, som Martin Schulz har sagt det i dag, for at sikre den balance, som er den europæiske identitet.

Lehideux (ALDE ).
   - Fru formand, kære kolleger, den foreliggende tekst er bygget på den nødvendige ligevægt mellem Lissabon-strategiens tre dele: det økonomiske aspekt, selvfølgelig, men også det sociale og miljømæssige aspekt.
Det er på denne måde, vi skal vise vores medborgere vores vilje til at skabe et Europa, som er konkurrencedygtigt, men som også er bygget op omkring social samhørighed samt genskabelse og opretholdelse af et sundt miljø.
Teksten udsender i øvrigt en række klare budskaber, som jeg gerne vil understrege. Først et budskab til de unge, eftersom teksten støtter fire medlemsstaters fælles initiativ til fordel for ungdommen, som fremgår af Kommissionens meddelelse til forårets Europæiske Råd.
Et andet budskab bekræfter de jobskabende og innoverende SMV'ers vigtige rolle i en voluntaristisk og afbalanceret industripolitik, som er rettet mod de store, men også og måske endda især mod disse små virksomheder, som endnu en gang er det væsentligste element i den europæiske jobskabelse.
Et tredje budskab understreger det åbenlyse behov for at give forskningen et frisk pust i hele Unionen. 
Endelig bekræfter teksten et grundlæggende punkt, som De, hr. næstformand i Kommissionen, nævnte for et øjeblik siden, nemlig at Lissabon-strategiens ambitioner ikke har nogen værdi, hvis ikke der stilles tilstrækkelige ressourcer til rådighed, hvilket bl.a., som De ved, indbefatter et europæisk budget, som er på højde med de efterstræbte mål.
Fra og med i dag afhænger Lissabon-strategiens fremtid naturligvis af de europæiske politiske myndigheder, men i mindst lige så høj grad og måske endda i endnu højere grad af de nationale politiske myndigheder og alle de økonomiske aktører i de 25 medlemsstater. Lissabon-strategiens succes afhænger af medlemsstaternes evne til at føre deres politikker i den retning, strategien kræver, og til i videst muligt omfang at inddrage den europæiske befolkning heri. Denne inddragelse af befolkningerne er kun mulig, hvis offentligheden generelt er tilfreds med Unionens og dens institutioners arbejde. 
Det skal Kommissionen forstå og leve op til. Hvis vi holder os til visse nylige udtalelser om virksomhedsudflytninger eller hr. McCreevys udtalelser fra i går om direktivet om tjenesteydelser, så frygter jeg, hr. formand for Kommissionen, at De må fortsætte Deres arbejde inden for rammerne af Nice-traktaten. Bid mærke i det! 
Karas (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, EU's merværdi består i, at vi skaber fred, giver sikkerhed, sørger for vækst, beskæftigelse og konkurrenceevne, garanterer sikkerhed og økologisk bæredygtighed. Det er det, vi arbejder for. Nu har vi et nyt projekt, nemlig konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse.
Hvad skal vi gøre? For det første må vi fylde den europæiske samfundsmodel med den økosociale markedsøkonomi med liv, konkretisere og gennemføre den, for markedet er for os ikke et mål i sig selv, men et middel til at nå målet.
For det andet må vi gøre det indre marked til et hjemmemarked for alle. Derfor siger jeg, at uden et indre marked for tjenesteydelser kan den nye Lissabon-strategi ikke opfyldes.
For det tredje bør vi gøre de fire friheder til virkelighed for alle borgere i Europa, for virksomhederne og forskningen.
For det fjerde skal vi fylde stabilitets- og vækstpagten med nyt liv. Hvad betyder det? Konsekvent vilje til at nå vedtagne mål, at lade Kommissionen udøve de rettigheder, den har fået overdraget, ikke gøre synderne til dommere og gøre sit hjemmearbejde i stedet for at skyde skylden på Bruxelles.
Samme model gælder for Lissabon-strategien. Vi må ikke gentage fejlene fra stabilitets- og vækstpagten i Lissabon-strategien.
For det femte har vi brug for lederskab fra Kommissionens side. Derfor skal vi bruge en europæisk handlingsplan, en europæisk tidsplan, en europæisk initiativliste og dialog mellem Kommissionen og medlemsstaterne om udarbejdelsen af de nationale handlingsplaner samt Kommissionens kontrol.
Hr. formand for Kommissionen, De er træner og anfører for Europa-holdet. Medlemsstaternes regeringer er spillerne på Deres hold. Derfor bør alle stats- og regeringschefer og ikke kun ministrene for det indre marked igen gøre Lissabon-strategien til deres projekt - dvs. vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse. Når jeg hører forhandlingen i dag, må jeg spørge mig selv, hvad det er, EFS vil demonstrere mod ved topmødet i Bruxelles. Mod det, som De har fremlagt i dag? Mod konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse? Jeg opfordrer EFS til at afblæse demonstrationen mod vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse og som PSE vende tilbage og arbejde for vækst, beskæftigelse og konkurrenceevne. 
Prets (PSE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, Rådet satte sig i 2000 et ambitiøst mål, nemlig at Europa i 2010 skal være det økonomisk stærkeste videnbaserede samfund. Det ville være godt, hvis vi kunne klare at blive måske ikke absolut det stærkeste, men et stærkt, socialt - det mål skal også med - økonomisk og videnbaseret samfund.
Midtvejsevalueringen viser desværre ikke noget positivt mellemresultat. Derfor er det på høje tid konsekvent at gennemføre allerede eksisterende og nye strategier. Ud over socialt sammenhold, vækst og beskæftigelse er uddannelse hjertet i Lissabon-strategien, som det hele bygger på. Der skal flere investeringer i uddannelse, videnskab og forskning til, men de skal følges op af reformer, som giver svar på ændringerne på både det tekniske og det samfundsmæssige område. Konkret betyder det, at vi har brug for livsledsagende læring - ikke livslang, det lyder som en straf - fremme af mobiliteten inden for arbejde, videnskab og forskning, grænseoverskridende uddannelsesmuligheder, anerkendelse af eksamensbeviser, som stadig mangler mange steder, og adgang til uddannelse for alle. Det betyder, at der ikke skal nedlægges uddannelser, at der ikke skal være studiegebyrer, at universiteterne ikke skal udsultes, at undervisningen ikke skal skæres ned, særligt inden for naturvidenskaberne. Det er nemlig netop det, der fremmer kreativiteten, og som derfor er nødvendigt for hvert enkelt menneskes personlige og erhvervsmæssige udvikling.
Et stærkt socialt samfund skal også tage højde for kønsaspektet. Derfor må Rådet på sit forårstopmøde også behandle spørgsmålet om lige løn for lige arbejde, som det også blev nævnt i går på kvindernes internationale kampdag. Lige muligheder hører også med. 
Maaten (ALDE ).
   - Fru formand, der er naturligvis allerede sagt meget om Lissabon-strategien under denne forhandling, og jeg vil derfor begrænse mig til tre punkter.
For det første må Lissabon-strategien blive EU's næste store succes efter euroen, udvidelsen og forfatningen. Vi har ikke noget valg. Det er imidlertid en forudsætning, at vi giver borgerne tillid og mulighed for at udvikle nye initiativer og tage nye udfordringer op. Min nabo i Rijswijk er perfekt i stand til selv at træffe fornuftige beslutninger om sin fremtid, og de nederlandske myndigheder, for slet ikke at tale om EU, behøver ikke fortælle ham, hvad han skal gøre.
Det bringer mig til mit andet punkt. Vi bør være mere kritiske, hvad angår myndighedernes rolle inden for rammerne af Lissabon-strategien. Spørgsmålet er, om myndighederne skal løse problemet, eller om de måske sommetider netop selv udgør problemet. Selvfølgelig skal myndighederne holde øje med tingene og stille visse betingelser, men vi ser alt for ofte, at myndighederne står i vejen for nye initiativer i stedet for at tilskynde til dem. Efter min mening skal deregulering, en formindskelse af de administrative byrder og en begrænsning af bureaukratiet derfor stå centralt i Lissabon-strategien, hvis vi virkelig vil opnå denne yderst nødvendige forstærkelse af Europas konkurrenceevne.
For det tredje er jeg naturligvis fuldstændig enig med de medlemmer, som synes, at Europa kan være stolt af den unikke europæiske model, men vi må også være klar over, at denne sociale model kun kan opretholdes, hvis vi igen skaber økonomisk vækst. Mine kolleger på venstre side opretholder alt for ofte myten om, at socialpolitik og økonomisk vækst er i modstrid med hinanden, hvad enten det nu drejer sig om Lissabon-strategien eller om tjenesteydelsesdirektivet. Gang på gang antyder de en fejlagtig modsætning mellem en fri, fornyende og dynamisk videnøkonomi og socialpolitik. Jeg synes derfor, at det var uforståeligt, at Den Socialdemokratiske Gruppe hverken stemte for eller imod i den parlamentariske koordinationsgruppe i sidste uge. Især fordi de andre grupper virkelig havde gjort, hvad de kunne, for at nå frem til et bredt, acceptabelt kompromis. Jeg er derfor glad for, at ordførerne fra den gruppe nu siger, at denne tekst fortjener bred støtte. Det gør det endnu mere mystisk, at gruppen i sidste uge hverken stemte for eller imod, men lad os bare betragte det som øget indsigt.
Der findes ikke en mere social politik end en politik, som skaber flere og bedre job og muligheder for udøvelse af selvstændige erhverv. Vi får at se, om der virkelig er flertal for at støtte Kommissionens politik. Hvis det er tilfældet, er det en kærkommen udvikling. 
Szájer (PPE-DE ).
   - Det er klart, at Parlamentet er enig med Kommissionen i, at fornyelsen af Lissabon-strategien skal være koncentreret om skabelse af arbejdspladser, hjælp til små og mellemstore virksomheder, vækst og forskning. Årsagen til de manglende resultater af strategien hidtil har overvejende været medlemsstaternes passivitet og kortsigtede tænkemåde. Derfor skal Parlamentet og Kommissionen i fællesskab lægge pres på medlemsstaterne for at nå de mål, der nu er klart og tydeligt fastlagt på ny. De skal lægge pres på dem, fordi EU's syvårige finansielle ramme garanterer de nødvendige midler til gennemførelse af målene om skabelse af arbejdspladser og hjælp til små og mellemstore forsknings- og udviklingsvirksomheder. Samtidig bør det ikke begrænse den nye samhørighedsfinansiering til nye medlemmer og til at hjælpe mindre udviklede regioner med at indhente de andre. Dette er af afgørende betydning for at bevare EU's enhed.
Vi skal sørge for, at alle har lige adgang til at gennemføre Lissabon-målene. Det er vigtigt, at tilskyndelsen når de berørte, og derfor skal der lægges pres på medlemsstaternes regeringer, således at de tilsidesætter kortsigtede politiske og budgetmæssige mål. I en række af de nye medlemsstater er der i dag stadig større budgetmæssige og bureaukratiske hindringer for, at små og mellemstore virksomheder og landmænd kan blive mere konkurrencedygtige i forhold til større virksomheder eller simpelthen for, at de kan få, hvad der tilkommer dem i henhold til loven. Derfor demonstrerer landmænd lige nu i Budapests gader mod Ungarns regering.
Støtte til videncentre med mere udviklede forsknings- og videnskabskulturer i de nye medlemsstater er også vigtigt, ligesom det er vigtigt, at de skal kunne deltage i gennemførelsen af Lissabon-strategien på lige fod. I dag er de nye medlemsstater på grund af manglende midler ikke i stand til at forhindre, at de mister deres bedste forskere. Hjerneflugten forbedrer hovedsageligt den amerikanske og ikke den europæiske konkurrenceevne. Arbejde, arbejde, arbejde: Det gør Europa konkurrencedygtigt, og de europæiske borgere rigere.
Hr. formand, medlemmerne af Parlamentet og af PPE-DE-Gruppen samt de nye medlemsstater er Deres allierede i denne kamp. Efter ordene skal der komme handling. 
Sacconi (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hvis jeg blev bedt om at nævne de to hovedårsager til, at jeg anser den enighed, vi ser i dag mellem rådsformandskabet, Kommissionen og Parlamentet, for at være vigtig, ville jeg svare, at den første årsag er, at de sociale og miljømæssige udviklingsaspekter rent faktisk anerkendes som faktorer, der fremmer konkurrenceevnen, og ikke som hindringer og begrænsninger. Den anden årsag er, at vi alle er enige om, at hvis vi virkelig skal sætte skub i Lissabon-strategien, er det nødvendigt, at selv de lokale aktører i høj grad inddrages, og man ikke mindst giver de nationale regeringer og parlamenter samt befolkningen et ansvar. Jeg er helt enig i dette punkt, og jeg håber, at det bliver omsat til konkrete foranstaltninger på Det Europæiske Råd.
Ved den lejlighed må jeg dog give udtryk for min uenighed med Monica Frassoni, når hun siger, at en af de grunde til, at hun forkaster beslutningsforslaget - som jeg til gengæld støtter - er, at man i et af punkterne i beslutningsforslaget rejser tvivl omkring Reach-forordningen.
Hr. formand, De ved, hvor stor vægt jeg lægger på denne forordning, og at jeg aldrig ville risikere at sætte spørgsmålstegn ved den ved at stemme for beslutningsforslaget. Jeg vil dog opfordre parlamentsmedlemmerne til ikke længere at betragte denne forordning som et symbol på noget godt eller noget dårligt, da en sådan polarisering forudsætter, at der i den sidste ende er vindere eller tabere. Jeg mener til gengæld, at det vil være en sejr for os alle, hvis vi bliver enige om denne forordning.
Daul (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, kære kolleger, jeg vil allerførst gerne takke de to ordførere, hr. Lehne og hr. Désir, men også især 33-gruppen, og her mener jeg også de kolleger, der sandsynligvis ikke deltager i afstemningen. Det beklager jeg en smule, men jeg kan sige, at arbejdsklimaet har været fremragende, at vi har arbejdet under ekstremt gode betingelser, og at jeg er en henrykt formand.
Det er vigtigt, at indgydelsen af ny livskraft til Lissabon-strategien er en ubestridelig prioritering, og for at sikre det skal vi mobilisere samtlige de berørte aktører. Parlamentet har således nedsat en koordinationsarbejdsgruppe med det ene formål at forbedre gennemførelsen af strategien ved at gøre Parlamentet til en mere synlig og mere indflydelsesrig partner i processen end tidligere. Blandt gruppens opgaver finder man udarbejdelsen af en henstilling til Formandskonferencen forud for forårstopmødet.
Hr. formand for Kommissionen, jeg håber, at De og alle kommissærerne tager hensyn til alt det, der er blevet sagt. Der mangler fortsat et lille afsnit, som jeg ikke har hørt nævnt, hr. formand for Kommissionen, om de tre formænds koordination. Det tror jeg er meget afgørende for tiden, der kommer. Hvad angår forslaget til beslutning, håber jeg altså, vi opnår et meget stort flertal ved dagens afstemning. Det er derfor, vi også skal identificere centrale foranstaltninger såsom servicesektorens betydning, særlig støtte til de private virksomheder, nødvendigheden af en ny forordning om kemiske stoffer og moderniseringen af arbejdsmarkedet.
En anden vigtig etape sættes i gang allerede i næste uge med afholdelsen af det første parlamentariske møde om Lissabon-strategien med de nationale parlamenter i Parlamentet i Bruxelles under ledelse af hr. Borrell. Det er meget vigtigt, at vi i langt højere grad foretager undersøgelser og arbejder sammen med de nationale parlamenter. Dette møde vil markere åbningen af en parlamentarisk dialog om Lissabon-strategien. Målet er at koordinere parlamenternes initiativer for at komme med et klart og sammenhængende budskab til stats- og regeringscheferne forud for Det Europæiske Råd.
Vi skal endvidere fortsætte vores arbejde med de øvrige elementer af vores mandat, dvs. det interinstitutionelle arbejde for et bedre lovgivningsprogram og forbedringen af gennemførelsen af de foranstaltninger, der træffes inden for rammerne af Lissabon-strategien på nationalt plan. Som det foreslås i Kok-betænkningen, ser vi gerne, at Parlamentet spiller en proaktiv rolle i forbindelse med overvågningen af strategiens resultater. 
Bullmann (PSE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, hr. kommissær Verheugen, med udvidelsen af EU træder vi objektivt set ind i en ny grundlæggelsesperiode. Sådan ser man også på os i andre egne af verden. Er vi i EU virkelig i stand til at være og forblive internationalt konkurrencedygtige i en ny tid og samtidig bevare og videreudvikle høje sociale standarder? Er vi i stand til at foretage økonomiske og teknologiske spring ind i den nye tid og samtidig fremstille den nye produktgeneration med meget høje miljøstandarder? Hr. kommissionsformand og hr. kommissær Verheugen har tilbudt os nogle meget modige perspektiver. Kommissær Verheugen talte om værdier, om værdier i virksomhedsledelsen, værdier i de sociale standarder, værdier om det sociale aspekt i virksomhederne og i samfundslivet og betegnede det som et middel til at drive denne moderniseringsproces fremad.
Det er jeg enig i, men jeg tror ikke, det svarer til det virkelige liv for mange mennesker. De er bange for usikkerheden, de er bange for, at disse mål ikke når frem til deres hverdag. Hvis vi vil bygge denne bro, skal vores instrumenter reformeres, og så skal denne bro også bygges, f.eks. i den økonomiske politiks grundlæggende principper. Jeg vil ikke læse flere forældede ideologier, men mere om menneskenes sociale virkelighed. Vi må reformere vores egne instrumenter, så vi kan gennemføre det, vi sammen arbejder for her. 
Coûteaux (IND/DEM ).
   - Fru formand, det, der så pompøst blev kaldt Lissabon-strategien, er ved at udvikle sig til den rene farce. For det første er målet om vækst og fremgang øjensynligt ikke blevet nået. Midtvejs er væksten så blodfattig, at OECD kalder euroområdet for det internationale opsvings sorte hul, som stagnerer med en vækst på 1,7 %, mindre i flere lande, mens den internationale vækst er på 5 %, og Europa som helhed - som prikken over i'et - har en vækstrate på 2,9 % takket være de lande, der lige præcis ikke sidder fast i euroens stupide gabestok. 
For vores medborgere er fremgang for øjeblikket nærmere synonym med usikkerhed, forringet købekraft, arbejdsløshed, hvilket de otte millioner arbejdsløse i den hårde tysk-franske kerne er et symbol på. 
Fremtidsudsigterne bliver mere og mere dunkle, især i euroområdet. Euroen har ikke holdt sine løfter. Den er åbenbart ikke en handelsvaluta, den er ikke en budgetdisciplinfaktor, men derimod en forsømmelighedsfaktor. Og for vores tidsfæller er den nærmere en inflationsfaktor.
Hvad angår stabilitetspagten, er den ved at splintres. Jeg forstår i øvrigt ikke, hvordan man kan være tilhænger af euroen uden at være tilhænger af stabilitetspagten. Der er i hvert fald en affattelsesmæssig uoverensstemmelse på det punkt, hvilket jeg klandrer Kommissionen for. Kommissionens irettesættelse er i øvrigt enkel. Udvidelsen af euroland skal udsættes, således at der blandt de 25 - snart 30 - kun er 12 lande, der er med i euroen. Det er naturligvis meget langt fra de erklærede mål.
Alt dette ville passe os fint, for det er en række argumenter til nejsigerne, hvis ikke man, ak, ak, ak, legede med den europæiske idé, der beklageligvis sættes på spil, og dette måske lang tid fremover i vores medborgeres bevidsthed. 
Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, da jeg blev medlem af Parlamentet for fem år siden, drejede en af mine første taler sig om den første Lissabon-strategi i april 2000. Jeg var forfærdet over, at gennemførelsen af det indre marked rangerede temmelig lavt blandt prioriteringerne i det oprindelige dokument, og i det omfangsrige dokument var der kun afsat en side til den.
Jeg takker Dem og Deres team, hr. Barroso, for at have sat det indre marked øverst på dagsordenen, hvor det hører hjemme. Hvis vi ikke gennemfører det indre marked, vil vi aldrig få grundlag for at skabe de job, den vækst og de social- og miljøpolitikker, som vi alle sammen ønsker. Det står helt klart, at den næste fase af det indre marked skal være tjenesteydelserne - det ved vi alle.
I sidste uge sagde jeg offentligt til Dem, hr. Barroso, at jeg troede, at De vaklede over dette forslag. De var her ikke i aftes, hvor vi hørte hr. McCreevy holde sin kunstfærdige tale. Den viste, hvor vigtigt dette direktiv er, og det er jeg ham meget taknemmelig for. Jeg kan forsikre Dem for, at denne side af Parlamentet vil støtte Dem i at få gennemført foranstaltningen, for det er den vigtigste foranstaltning for det indre marked siden 1992-programmet, og den er afgørende for job og beskæftigelse.
Små og mellemstore virksomheder drager allerede fordel af den. Det glædede mig at høre, at kommissær Verheugen vil forelægge et omfattende program for modernisering og forbedring af forholdene for små virksomheder. Det var en svaghed i forslaget. Det glæder mig, at den bliver afhjulpet, for hvis hver enkelt lille- og mellemstor virksomhed i Europa skaber et job mere i løbet af de næste fem år, vil vi have nået jobskabelsesmålet. Det vil først ske, når vi har erhvervsvenlige politikker og et miljø, hvor folk har lyst til at starte egen virksomhed, hvad enten det drejer sig om tjenesteydelser eller fabrikation og teknisk innovation. Det er nøglen til Lissabon-dagsordenens succes. Hr. kommissionsformand Barroso, vi er parate til at samarbejde med Dem om at nå de mål.
Paasilinna (PSE ).
   - Fru formand, det væsentlige i Parlamentets beslutningsforslag er definitionen af europæisk konkurrenceevne. Vi medtager social og miljømæssig bæredygtighed i konkurrenceevne. Kommissionen taler også snævert om konkurrence og beskæftigelse. Vi socialdemokrater kræver social og miljømæssig bæredygtighed. Det er, sådan, det skal være. På lang sigt bliver konkurrenceevnen ikke bæredygtig, hvis den ikke baseres på en social ramme og miljøet. Er det muligt? Ja, det er. Finland er f.eks. lige så konkurrencedygtig som USA, som vi ofte sammenlignes med. Samtidig har vi ulig USA kunnet bevare social og miljømæssig bæredygtighed. Følgelig er Finland et mere lige, mere sikkert og mere miljømæssigt bæredygtigt samfund. Konkurrence må ikke udelukkende blive en fordel for de få, fordi for enden af den vej venter et styret samfund, som for tiden er den digitaliserede styrings diktatur.
Som medlem af Lissabon-udvalget skuffede det mig, at man i betænkningen ikke kræver, at navnene på de medlemsstater, der ikke har gennemført Lissabon-lovgivningen, gentagne gange skal offentliggøres. Der er hele 1.500 love vedrørende det indre marked, som ikke er blevet gennemført, og processen er derfor gået i stå på grund af en slags ikke-solidaritetsbevægelse. Jeg opfordrer medierne til gang på gang at offentliggøre navnene på de medlemsstater, der med vilje unddrager sig gennemførelsen. På den måde kan befolkningen tilskynde til gennemførelse, når de har fået oplysningerne. Det ville være én metode til bæredygtig udvikling. 
Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Lissabon-udfordringen er det vigtigste projekt i de kommende år. Dette projekt lykkes udelukkende, hvis alle, både myndigheder, parlamenter og arbejdsmarkedets parter på europæisk, nationalt og regionalt plan, sammen vil trække det samme læs. Hvis vi vil opnå dette kombinerede samarbejde, men også dette engagement, er den vigtigste hurdle på vej mod succes allerede klaret. Jeg betror gerne Dem, hr. kommissionsformand Barroso, den vanskelige, men også centrale rolle som nøgleperson i denne proces.
Når vi ser på Lissabons mål, skabes der her en modsætning, som efter min mening er tåbelig. Der kan ikke drives en kile ind mellem EU's konkurrenceevne, socialpolitikken og økologien, for uden vækst kan vi heller ikke opfylde de økologiske forpligtelser. Vækst sikrer flere job, arbejde, indkomster og velfærd for borgerne. Flere mennesker i arbejde er den bedste garanti for finansiering af den sociale sikring og de stigende udgifter til omsorg og for en reform af betalbare og bæredygtige pensioner. Økonomi, økologi og socialpolitik er derfor uløseligt forbundet med hinanden.
Kommissær Verheugen henleder opmærksomheden på nye initiativer, en bedre og enklere lovgivning, en ny industripolitik og mere støtte til innovation. Ved disse initiativer savner jeg imidlertid én ting, og det er genuddannelse, efteruddannelse og omskoling. Uden permanent uddannelse af det disponible arbejdspotentiale kan vi ikke få de mennesker i arbejde, som nu befinder sig ude ved sidelinjen - hvad enten det nu er kvinder, minoriteter eller handicappede. Hvis vi altså vil opnå dette Europa , gælder også på dette punkt: ikke ord, men handlinger. 
Herczog (PSE ).
   - Jeg vil begynde med et spørgsmål, der er 20 år gammelt, nemlig hvad var COMECON's våbenskjold? (COMECON var de østeuropæiske landes organisation for økonomisk koordination). Svaret er: en grøn mark med 10 tynde køer, der malker hinanden. Jeg er overbevist om, at hvis EU ikke træffer en række afgørende beslutninger i løbet af et par år - og som medlemsstaterne vil gennemføre - kunne dette om 20 år også blive EU's våbenskjold med den forskel, at der vil være flere køer, og at de måske er endnu tyndere.
For at dette ikke skal ske, har vi brug for en helt anden strategi og en række modige skridt. Dette afhænger ikke af ens politiske overbevisning, om man er religiøs eller ateist, kvinde eller mand. I mit hjerte, mit sind og mine handlinger er jeg venstreorienteret. Som venstreorienteret tror jeg, at vores eneste chance er at bruge mulighederne i et fælles indre marked og lynhurtigt afskaffe alle hindringer for den fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, arbejdskraft og kapital. En øget europæisk konkurrenceevne vil være afgørende for vores fremtid. Hvis vi ikke ændrer retning, sakker vi ikke kun agterud i forhold til andre, men også i forhold til vores egne muligheder og drømme.
Vi skal indgå en alliance om at tilskynde os selv og de nationale regeringer og bestræbe os på at omvende den offentlige mening til at acceptere disse forandringer, at underordne regeringernes fireårige valgpropagandamaskiner og deres individuelle interesser EU og de millioner af mennesker, der lever i Europa. Vi skal være i stand til at gøre det. Vi afgør vores børns og børnebørns fremtid, og om de har arbejde om 20 år. Min yngste datter er ni år gammel. Jeg ønsker ikke, at hun skal sige: Mor, du forspildte chancen. Spørgsmålet er ikke, hvem der siger hvad, men hvem der gør hvad. 
Samaras (PPE-DE ).
   - Fru formand, udvikling er ikke en leg, hvor slutsummen er nul. Vi behøver ikke opløse vores samfund og ødelægge miljøet for at opnå høje vækstmål.
I marts 2000 besluttede vi i Lissabon at optimere Europas konkurrenceevne inden for de grænser, som bevarelsen af samhørighed og beskyttelsen af miljøet sætter. Det, som vi dengang kaldte Lissabon-strategien, beskrev alt det, vi ønskede, men ikke hvordan vi skulle opnå det.
I dag har vi udarbejdet vores prioriteringer. Konkurrenceevne er ikke længere summen af fromme ønsker. Det er en strategi bestående af et hierarki af prioriteter. Midvejsevalueringen sammenfatter således Lissabon-strategien i en simpel ligning:
Vægt på forsknings- og teknologiprogrammer + styrkelse af små og mellemstore virksomheder + opbygning af vigtige infrastrukturer + forbedring af menneskelige ressourcer + fremme af strukturelle ændringer = bevarelse af langvarig vækst og bæredygtig udvikling.
Disse mål bør vi give en særlig plads i budgettet, og vi må ikke undlade at finansiere disse mål. Vi må heller ikke glemme, at vi ikke kan opnå mere vækst med færre penge, ligesom vi ikke kan opnå budgetstabilitet med mindre vækst. 
Ayala Sender (PSE ).
   - Fru formand, dette er vores første lejlighed til at anerkende aftalen mellem Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet om at relancere og især konkretisere den indsats, der er nødvendig for endelig at opnå et mere konkurrencedygtigt og innovativt Europa uden at give afkald på det, der fortsat er dets bedste og mest skattede merværdi: den europæiske samfundsmodel, livskvaliteten og de europæiske borgeres sociale rettigheder.
Jeg glæder mig især over kommissær Verheugens understregning af innovation og finansiering, for indsatsen for at forberede de unge europæeres, arbejdstagernes og arbejdsgivernes uddannelse og kapacitet og for at opnå en større deltagelse af kvinderne på arbejdsmarkedet med samme rettigheder, samtidig med at de kan tilgodese familielivet, alle disse indsatsområder, som vi i dag forsvarer som medlemmer af Europa-Parlamentet, er utilstrækkelige, hvis vi ikke er i stand til at fremme de nødvendige offentlige og private investeringer, der forsyner Europa med de infrastrukturer, der er så basale for den økonomiske udvikling og for at sikre den frie bevægelighed for varer, tjenesteydelser og personer på kryds og tværs af EU.
Dette udmønter sig for øjeblikket i de 30 transeuropæiske netværksprojekter, der ligesom Lissabon-strategien indtil videre har lidt under en vis apati og finansieringsproblemer fra medlemsstaternes side.
Europa-Parlamentet opfordrer og anmoder Kommissionen om at fordoble indsatsen for at overbevise medlemsstaterne - vi tilbyder den også vores støtte og bistand i denne forbindelse. Vi opfordrer den desuden til at anvende alle de disponible midler for at blive mere kreativ og til at identificere de synergier, der kan skabes mellem de tre typer af net, dvs. transport-, energi- og telekommunikationsnet - for at reducere omkostningerne og opnå tilstrækkelige ressourcer.
Vi støtter også ændringsforslaget vedrørende en bæredygtig transportmodel, der efter vores mening er meget vigtig, herunder teknologisk fornyelse og innovation for transporten. 
Radwan (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, en af de mest succesrige kommissionsformænd regnes for at være Jacques Delors, som havde en vision med skabelsen og gennemførelsen af det indre marked. Visionen for denne Kommission kunne være Lissabon-strategien. Jacques Delors havde imidlertid bl.a. med regeringschefer som Kohl og Mitterrand at gøre, som også havde en vision og et mål for Europa. For den ene eller anden af de regeringschefer, vi har i dag, kan vi måske spørge, hvilke prioriteter Europa har for dem. Det er et af Deres mest grundlæggende problemer, hr. kommissionsformand, at overvinde dette og lade Lissabon blive til virkelighed, så vi ikke skal ende med at sige, , men der kom ikke noget produktivt ud af den for os. Det er det afgørende. Kommissionen kan yde et stort bidrag til det. Jeg ser her kommissær McCreevy, som kan gøre meget for det på sit område. Jeg håber, at De vil kunne sætte Dem igennem over for medlemsstaterne på de steder, hvor det er fornuftigt at føre Europa frem. Det er nødvendigt at pege på, hvad medlemsstaterne skal gøre. Det handler om gennemsigtighed og sammenlignelighed.
Vi oplever jo i øjeblikket, at gældende ret ikke bliver anvendt i forbindelse med stabilitets- og vækstpagten, og derfor tvivler jeg på, at fremskridtsberetninger er tilstrækkeligt. Man bør sammenligne helt klart og anvende benchmarking for at konstatere, hvem der laver den bedste arbejdsmarkedspolitik i Europa. I forbindelse med Lissabon-strategien skal vi fremover være opmærksomme på, at økonomi, økologi og sociale mål ikke er i modsætning til hinanden, men tværtimod alle skal underordnes målet for Lissabon-strategien. Desto vigtigere er det, at man i den nationale gennemførelse er opmærksom på at forbedre lovgivningen. Der findes medlemsstater - jeg kommer selv fra en af dem - som hele tiden sørger for at stramme tilsvarende. Det vigtigste vil være at få menneskene i Europa til at tro på, at målet for Lissabon-strategien kan blive til virkelighed. Vores største problem er, at visse dele i Europa har mistet troen på, at vi kan klare os over for amerikanerne. Hvis De kan opnå det, har vi opnået meget i Europa. Parlamentet støtter Dem! 
Titley (PSE ).
   - Fru formand, Lissabon-strategiens kerne må være job. Derfor må vi have aktive arbejdsmarkedspolitikker, der sikrer, at arbejde lønner sig, at de arbejdsløse får hjælp til at komme i arbejde, og at erhvervsuddannelse og omskoling er centralt for alt, hvad vi gør.
De tre institutioner skal udarbejde love, der er lette at forstå og håndhæve, og nå deres erklærede mål uden skadelige bivirkninger. Kommissionen skal leve op til forventningerne på dens ansvarsområder, navnlig hvad angår gennemførelsen af det indre marked.
Jeg glæder mig over hr. Barrosos tilsagn til tjenesteydelsesdirektivet. Vi har brug for det, men det må give klare fordele og ikke tab. Udgangspunktet for tjenesteydelsesdirektivet er, at det undersøges, om der findes lovgivning i medlemsstaterne, som forhindrer tjenesteydere i at etablere sig. Det behøver vi ikke et direktiv til. Medlemsstaterne kunne gøre det nu. Hvis de virkelig var engagerede, ville de gå i gang med det. Det centrale i debatten om Lissabon-strategien er, om medlemsstaterne er villige til at holde deres løfter.
Lissabons succes afhænger af Dem, hr. Barroso. Vil De i Deres forbindelser med medlemsstaterne være mand eller mus? Svaret på det vil være afgørende for Deres Kommissions og Lissabon-strategiens succes.
Graça Moura (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, henstillingen bærer retorisk præg af en række velkendte almindelige principper lige præcis dér, hvor en systematisk oversigt over konkrete foranstaltninger havde været på sin plads. Man kan sige, at alle er enige om målet, men at kun få ved, hvad der skal gøres for at nå dem.
En videnøkonomi forudsætter, som teksten siger, en højt kvalificeret arbejdsstyrke, men der nævnes intet om, at den på sin side forudsætter undervisning, der også er af høj kvalitet, og dét lige fra de allerførste skoleår. Da man jo ved, at der er diverse mangler på grundskole- og gymnasieniveau i de fleste lande, er det synd, at henstillingen ikke opfordrer landene til at sætte ind på dette punkt og hurtigst muligt finde løsninger på problemerne. Teksten handler om fremtiden, men fremtiden kommer ikke, uden at disse løsninger findes.
Derudover er det stadig mere nødvendigt at mobilisere den europæiske offentlighed, så den bliver overbevist om det rigtige i Lissabon-strategien og giver den sin støtte, men teksten har ikke ét om ord om kulturpolitik, hverken på europæisk eller på nationalt plan. Der tales om dialogkultur, men ikke et ord om dialog mellem kulturer. Den enkelte borgers overbevisning om det nødvendige og rigtige i Lissabon-strategien er jo først og fremmest et spørgsmål om vedkommendes kulturelle indstilling. Kulturen er ikke kun en afgørende bestanddel af demokratiet, men er også den ramme, der gør det muligt at måle den afstand, der er mellem fiasko og succes i en strategi som den, der blev besluttet i Lissabon, ikke mindst hvis vi ønsker at bevare den europæiske sociale model.
En videnøkonomi forudsætter en verdensopfattelse, som kun kulturen kan give. Der må derfor lyde en opfordring til Rådet, Kommissionen og regeringerne om en særlig og målbevidst indsats også finansielt - jeg gentager: også finansielt - for at gennemføre EU's kulturpolitiske initiativer. Uden dem forbliver Lissabon-strategien stadig blot en pæn liste over gode hensigter. 
Berès (PSE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, jeg mener, at vi i Lissabon-strategien virkelig har det, der inkarnerer en merværdi for EU, dvs. en langsigtet vision, et mål. Men vi har også det, der nogle gange inkarnerer alle EU's unoder, nemlig store ambitioner og midler, der ikke er på højde med de fastsatte mål. Det er det, vi har måttet erfare gennem de seneste fem år.
Så lad os prøve at ændre situationen i de kommende fem år. Hr. formand for Kommissionen, hr. næstformand, det glædede mig derfor at høre Dem sige her til morgen, at vi står ved indledningen til og ikke afslutningen af strategiens revision, at vi ikke ser resultatet af Det Europæiske Råd som et mål i sig selv.
Efter dagens møde venter der os efter min mening mindst to vigtige møder. Først i forbindelse med vedtagelsen af de finansielle overslag, og det, De netop sagde, går øjensynligt i den rigtige retning. Dernæst er der reformen af stabilitetspagten, som kun få har nævnt her til morgen, men som ikke desto mindre støder på det, vores kollega hr. Poettering nævnte, da han efterlyste stabilitet og fleksibilitet. Men hvor har man det fra, at man kan genskabe lederskab hvor har man det fra, at man genskabe tillid ved at sige til borgerne, at intet skal ændres, bortset fra at de skal være mere fleksible i deres arbejde? Det er ikke på den måde, vi når Lissabon-strategiens mål.
Så hvis vi virkelig vil gennemføre denne strategi, har vi også brug for en omfattende reform af stabilitetspagten.
Herrero-Tejedor (PPE-DE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, spørgsmålet om, hvorvidt det er muligt at skabe 6 millioner nye arbejdspladser frem til 2010, kan besvares med et "ja". Spørgsmålet om, hvorvidt det er et for ambitiøst mål, kan besvares med et "nej". Og spørgsmålet om, hvorvidt vi er i stand til at opnå det, kan besvares med "det afhænger af, hvad vi gør, og hvad vi ikke gør".
Hvad er det, vi ikke skal gøre? Vi skal ikke følge eksemplet fra de lande, der har ladet være med at gennemføre strukturreformer og har øget de offentlige udgifter. Vi skal gøre lige det modsatte og opnå større vækst.
Og lad mig i denne forbindelse, idet jeg som eksempel henviser til den politik, som Aznar-regeringen gennemførte i Spanien - og som ikke kan beskyldes for at være ineffektiv - foreslå fire konkrete foranstaltninger.
For det første skal vi gøre arbejdsmarkedet mere fleksibelt for at øge arbejdsstyrken. For det andet skal vi sørge for, at budgetbevillingen til samhørighedspolitikken for perioden 2007-2013 er stor nok til at opfylde behovet. For det tredje skal vi opmuntre til iværksætterinitiativer ved at reducere de skattemæssige og administrative byrder. For det fjerde skal vi støtte foranstaltninger i forbindelse med forbedret uddannelse og livslang læring.
Vi bør også se på det indre marked og prioritere liberaliseringen af telekommunikations-, energi- og finansmarkedet. Endelig skal vi åbne den europæiske økonomi over for omverdenen og være særlig opmærksomme på vækstlandene.
Men der er ikke noget af dette, der er muligt, mine damer og herrer, medmindre vi råder over et passende budget - den af Kommissionen fastsatte grænse på 1,24 % af fællesmarkedets BNP er udmærket - og medmindre vi involverer medlemsstaterne direkte i processen, da de er de primære aktører i Lissabon-strategien.
Hvis nogle af disse stater bruger Lissabon-strategien til at foreslå besparelser i fællesskabspolitikker, der har været vækstfremmende, eller til at svække stabilitetspagten, vil jeg, mine damer og herrer, vædde et stykke spansk tortilla og en belgisk øl på, at vi styrer lige mod fiasko. 
Andersson (PSE ).
   - Fru formand, Det glæder mig, at det ser ud, som om vi får et stort flerrtal i Parlamentet for denne beslutning. Et bredt flertal er Parlamentets eneste mulighed for at opnå politisk indflydelse.
Jeg mener, at vores indflydelse består i, at vi havde succes med at bevare det, som er grundlæggende for Lissabon-processen, dvs. balancen mellem de tre søjler vækst, socialt sammenhold og økologisk bæredygtighed. I det oprindelige dokument fra Kommissionen mener jeg ikke, at det er lykkedes. Man sagde, at vi behøvede vækst for at opnå velfærd og økologisk bæredygtighed. Det er sandt, men det gælder også omvendt, dvs. at vi skal have socialt sammenhold og foretage investeringer, der er holdbare på længere sigt, for at opnå vækst på længere sigt. Det er samtidigheden, der er det vigtige her. Kan vi i Parlamentet bidrage med dette over for Rådet, og hvis det bliver politikken fremover, så er det lykkedes os.
Sonik (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Kommissionen, på et tidspunkt, hvor EU lige er blevet udvidet, og vi hver dag konfronteres med kæmpestore forskelle i landes og regioners udvikling, er det umuligt at betragte EU's opgaver isoleret fra de enkelte medlemsstaters foranstaltninger og bestræbelser. Hele pointen i integration og mulighederne i Lissabon-strategien er at handle solidarisk for at støtte mindre udviklede regioner og hjælpe dem med at indhente de andre.
Den oprindelige forudsætning for Lissabon-strategien var at give et svar på de interne og eksterne udfordringer, som vi for tiden står over for. I det sidste år har vi imidlertid ikke set tegn på nye idéer eller debatter om, hvordan vi skal genoplive Lissabon-processen. Jeg tror, at den hovedårsagen til, at Lissabon-strategien endnu ikke er blevet en succes, er, at både Kommissionen og medlemsstaterne, der tilsluttede sig strategien i 2000, ikke har haft den politiske evne til at gennemføre ændringer. Sidstnævnte er en forudsætning for at gennemføre strategien og især en vidtrækkende liberalisering af arbejdsmarkedet, et lavere niveau for sikring af sociale ydelser, en grundig gennemgang af lovgivningsmæssige barrierer og større nedskæringer i de offentlige penge, der viderefordeles. Lissabon-strategien er kommet i karambolage med bureaukratiet, som er blevet den største hindring for at fremme innovation.
For at nå de mål, det har sat sig, skal EU skabe nye visioner og gennemføre fælles aktioner, der forener alle EU-medlemsstaterne. Vi skal prioritere at forbinde principperne i Lissabon-strategien med instrumenterne i samhørighedspolitikken og de midler, der er afsat til disse instrumenter. Finansieringen skal ikke have form af gaver til velgørende formål fra de rige til de fattige. I stedet skal den være et instrument til at øge de regionale økonomiers konkurrenceevne, udvikle den menneskelige kapital samt tilskynde til innovation og overførsel af teknologi fra videnskaben til EU's industri. De nye medlemsstater har givet De 25 vitaliteten i et liberaliseret marked, en stærk iværksætterånd, en kritisk holdning til overregulering, en omfattende overholdelse af fællesskabslovgivningen og hurtige produktionsstigninger samt synergien i og lighederne mellem Lissabon-målene og de strukturændringer, som vi har gennemgået de seneste år.
Endelig vil jeg sige, at det grundlæggende princip i en økonomisk udviklingspolitik skal være, at det ikke er meningen, at målene om økonomisk vækst og jobskabelse skal nås samtidig. Det er svært at nå det andet mål uden at have nået det første. 
De Vits (PSE ).
   - Fru formand, jeg vil støtte det beslutningsforslag, som sættes under afstemning om lidt, fordi, som kommissionsformand Barroso sagde, de tre børn efter min mening nu behandles på lige fod. Det ene er ikke en følge af det andet, men de skal forstærke hinanden.
Jeg giver min fulde støtte til den politik, som kommissær Verheugen har skitseret, nemlig at økonomien skal konkurrere på kvalitet og ikke på udgifter, for det ville føre os ud på en vej uden ende. Jeg vil gerne bede om en diskussion om metoden til at føre målsætningerne ud i livet, for jeg tror, at målsætningerne kun kan nås, hvis denne metode fortsat er EU-orienteret.
Til sidst anmoder jeg Dem om at overveje Parlamentets anmodning om, at der skabes juridiske rammer for forsyningspligtydelser sammen med et revideret tjenesteydelsesdirektiv. Det vil lette arbejdet her i Parlamentet enormt. 
Doyle (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg vil sige til kommissionsformand Barroso, at det er rigtigt, at de første fem år af Lissabon-strategien ikke har ført til ret meget, og de fleste medlemsstater, som bærer det endelige ansvar for gennemførelsen af Lissabon-dagsordenen, har været meget længe om at overtage ejerskabet. Det er også rigtigt, at det, at vi fokuserer på den økonomiske dagsorden, ikke er ensbetydende med, at vi nedprioriterer andre dagsordener, hvad enten det drejer sig om miljødagsordenen eller den sociale dagsorden.
Jeg vil sige til kommissær Kroes, at konkurrence er målet og ikke problemet. Vi kan ikke have et kapløb til bagenden af køen, fordi medlemsstaterne iler af sted for at undgå at tiltrække investeringer udefra af skræk for at få et rap over fingrene fra Bruxelles. To højprofilerede eksempler fra Irland - Intel og Ryanair - har med al mulig tydelighed vist, hvordan en urimeligt anvendt konkurrencepolitik kan modarbejde konkurrence.
I forbindelse med beskatning vil jeg understrege over for kommissær Kovács, at "hvis det ikke er i stykker, så lad være med at reparere det", og frem for alt "lad være med at ødelægge det"! Medlemsstaterne skal have den fleksibilitet, der er påkrævet, for at de kan gennemføre de løsninger, der er brug for, for at de kan nå deres Lissabon-mål, forhåbentlig ved at stimulere beskæftigelsen gennem nedsættelse af de direkte skatter, navnlig nedsættelse af arbejdsmarkedsskatterne.
Jeg vil understrege over for kommissær Potočnik, at det er helt afgørende, at fællesskabsfinansieringen til forskning øges væsentligt under det syvende rammeprogram. Grundforskning er vigtig, men vi skal også lette anvendelsen af forskning og udvikling i europæiske virksomheder og fremme innovation.
Jeg vil sige til kommissær McCreevy, at fremme af den frie bevægelighed for tjenesteydelser er den nøgle, der skal til for at lukke op for den europæiske arbejdskrafts potentiale og sætte skub i den europæiske økonomi. Som De nævnte i går, hr. kommissær, er det altid lettere at finde grunde til ikke at gøre noget. Tjenesteydelserne tegner sig for 70 % af det europæiske BNP, og jeg opfordrer Dem indtrængende til at gå videre med tjenesteydelsesdirektivet. Det er især vigtigt for vores nye medlemsstater, som er blevet nægtet fordelen ved fri bevægelighed for personer, varer og tjenesteydelser så længe. Vær venlig at udskille sundhedstjenesteydelser, at overveje benchmarking af god lovgivning og at behandle dette særlige område mere hensigtsmæssigt.
Til sidst et par ord til hele kommissærkollegiet. Lad os få mindre lovgivning, bedre lovgivning, enklere lovgivning, gennemtænkt lovgivning og risikovurderet lovgivning. Vi skal tilpasse Reach, tjenesteydelsesdirektivet og forordningen om ernærings- og sundhedsanprisninger til Lissabon-strategien.
Vi er altid en handlingsplan væk fra handling. Kommissær Barroso og kolleger, kast Dem ud i det!
Hökmark (PPE-DE ).
   - Fru formand, i lyset af de fejl og mangler, som prægede Lissabon-processen, er der grund til at understrege, at de vigtigste spørgsmål ikke handler om, hvad vi vil opnå, men om, hvordan vi vil opnå det. Det handler ikke om, at andre er bedre inden for forskellige områder, men hvorfor de er det. Selv når vi roser os selv allermest for den sociale model, ser vi nemlig arbejdsløshed, social udstødelse, stagnation og modsætninger. Vi skal også spørge os selv hvorfor, og hvilke beslutninger vi skal træffe for at ændre dette.
Det, som hr. Doyle sagde for lidt siden, er korrekt. For hvert område, hvor vi modvirker konkurrence, bliver resultatet dårligere konkurrenceevne. De, der nu bekæmper tjenesteydelsesdirektivet med et frit og åbent tjenestemarked, modarbejder dermed fremtidens nye job og europæiske vækst. Der er ikke nogen modsætning mellem det indre marked og borgernes sociale tryghed, da der ikke er noget, som er så afgørende for social tryghed som et arbejde og en indkomst. Der er ikke noget, som er så afgørende for socialt sammenhold som mulighederne for nye virksomheder og nye job.
Den vigtigste integrationsproces i EU er i gang lige nu, mens vi sidder her. Det handler om en strøm af mennesker, varer og tjenesteydelser, som bærer viden og idéer over grænserne. Derfor skal vi spørge os selv, om vi i den proces vil gøre det muligt for allemedlemsstater at udnytte deres forskellige konkurrencefordele. De gamle medlemsstater formåede i omkring 50 år at udvikle deres samfundsøkonomier og konkurrenceevne i frihed og fred. De nye medlemsstater har i den samme periode lidt under undertrykkelse og fattigdom. Det indre marked skal være præget af, at alle kan udnytte deres konkurrenceevne. Det er Kommissionens pligt at se og fremhæve, at det handler om solidaritet, integration og alles mulighed for at skabe velfærd. Derfor er tjenesteydelsesdirektivet vigtigt, og derfor er det vigtigt at huske på, at det handler om en integration i Europa, som er afgørende for konkurrenceevnen. Det skal vi gennemføre.
Novak (PPE-DE ).
   - (Fru formand, kære kommissærer, Lissabon-strategien har givet os en opgave, som ikke er let, nemlig at skabe nye arbejdspladser af højere kvalitet og samtidig give EU-borgerne et tilsvarende eller højere niveau for social sikring. De fleste lande afsætter betydelige midler til at betale for en hær af arbejdsløse. Mange unge bruger alt for lang tid på at søge forgæves efter deres første job, således at de kan få den nødvendige erfaring.
Imidlertid har mødre ud over deres faste job ansvar for moderpligter og arbejder derfor dobbelt. Samtidig er der i Europa en aldrende befolkning, da kvinder ikke længere vil tage så stort ansvar for den normale reproduktion af befolkningen, som de gjorde førhen. Ligestilling på uddannelsesområdet har givet kvinder bedre muligheder med hensyn til beskæftigelse og erhvervsmæssig forfremmelse, hvis de naturligvis ikke har børn eller udsætter at få børn indtil senere.
Nu til dags kan vi ikke længere bede kvinder om at få flere børn for samfundets skyld og hellige sig moderskabet og også forvente, at de skal tage alle de økonomiske følger på sig. Tilsvarende kan vi ikke forvente, at arbejdsgiverne frivilligt betaler for ekstra fordele til mødre.
Derfor skal EU-landene systematisk formulere, hvilken form for beskæftigelsespolitik, herunder økonomiske incitamenter og goder, der kan tilskynde arbejdsgiverne til at skabe arbejdspladser, der passer til mødre, uden at det har negative konsekvenser for hverken arbejdsgiveren eller moderen selv. På denne måde behøver mødre ikke at vælge mellem en karriere og moderskab, men kan kombinere begge dele i samfundets interesse, til gavn for deres egen udvikling og til deres egen fordel. At spare på bekostning af moderskab er en dårlig investering i samfundets fremtid. 
Mauro (PPE-DE ).
   - Fru formand, kære kolleger, hr. formand for Kommissionen, jeg har en bemærkning af praktisk karakter, der skal være med til at løse det, som efter min mening er et af de væsentlige aspekter af vores problem, nemlig at vi skal gå væk fra principerklæringerne og på en eller anden måde nå frem til en mere konkret vurdering af vores strategi. Jeg vil tage udgangspunkt i spørgsmålet om menneskelig kapital, som alle betragter som strategisk for, at vi kan genskabe vores konkurrenceevne.
I sidste valgperiode konstaterede vi, at 94,5 % af de europæiske skoler var på internettet, men at kun 25 % af underviserne var i stand til at bruge den nye teknologi i undervisningen, og derfor håbede vi længe på, at der ville komme gang i e-learninginitiativet. Parlamentet gav udtryk for ønsket om en indsats fra de nationale regeringers side. De skulle gøre god brug af midlerne - som man forestillede sig ville nå op på 30 milliarder euro - via et prioriteringssystem, der gav dem mulighed for at løse problemet med menneskelig kapital.
Da vi blev klar over regeringernes passivitet, blev det besluttet, at Kommissionen skulle gribe ind med et program. Så blev milliarderne til millioner og nærmere betegnet til 44 millioner, som er et latterligt lille beløb, hvis dette problem skal løses. Dermed står vi stadig med en principerklæring, og der er stadig tale om en ideologisk prioritering, som aldrig er blevet til en budgetprioritering.
Når det er sagt, vil jeg bede Kommissionen om at stille regeringerne til ansvar og fremme indsatsen til fordel for menneskelig kapital, så det undgås - eftersom vi ifølge EU-budgettet med rette skal bruge 50 % på landbruget - at Europa udelukkende bliver dyrekapitalens vogter og ikke en drivkraft for menneskelig kapital. 

Fajmon (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, i begyndelsen af februar fremlagde Kommissionen en revideret udgave af Lissabon-strategien, som medlemsstaterne vedtog en måned senere. Trods det blomstrende sprog kan man imidlertid ikke kommer udenom, at vi ikke når Lissabon-målene. I den reviderede udgave af Lissabon-strategien er der fastsat færre mål, og samtidig forsøger man at klassificere disse mål, og økonomisk vækst og større konkurrenceevne bliver klart prioriteret. Det er i sig selv udmærket, men det giver desværre ikke et svar på den selvmodsigelse, der ligger i projektet, nemlig at de problemer, som EU kæmper med, skyldes overregulering af alle områder inden for den økonomiske aktivitet. Virkningen af denne overregulering er simpelthen ødelæggende, og den medfører lav vækst - eller i nogle medlemsstater nulvækst - i BNP og høj arbejdsløshed.
Hovedproblemet i EU er det alt for store skattetryk, og at der er alt for mange regler, som den private sektor og investorerne skal slås med. Liberalisering i form af de fire friheder har altid været grundlaget for Fællesskabet, og man skal derfor være omhyggelig med at sikre, at al lovgivning, der vedtages, tjener til at fremme effektiv liberalisering og frihed i stedet for overregulering.
I Lissabon-strategien nævnes heller ikke en række indlysende problemer, der er opstået som følge af udvidelsen af EU med 10 nye medlemsstater. Disse problemer vedrører primært forskelsbehandling af arbejdstagere fra de nye medlemsstater på de 12 gamle medlemsstaters arbejdsmarkeder. En sådan forskelsbehandling er en krænkelse af de europæiske principper og de fire friheder, og den er en stor trussel mod den økonomiske produktivitet i EU som helhed.
I Lissabon-strategien omtales den fælles landbrugspolitik heller ikke nærmere, selv om dette program sluger de fleste EU-midler. Det er endnu et tilfælde, hvor der findes to standarder i EU. Der gælder én regel for de gamle medlemsstater, hvis landmænd får fuld støtte, og en anden regel for de nye medlemsstater, hvis landmænd ikke får fuld støtte før i 2013. Der bruges også et latterligt stort beløb på landbrugspolitikken. Generelt har EU brug for mindre regulering, færre tilskud og øget fri bevægelighed for arbejdstagere, tjenesteydelser, virksomheder, investeringer og kapital. 
Schmit,
    Hr. formand, jeg mener, at drøftelserne i tilstrækkelig grad har vist, at Lissabon er en afgørende etape, og på samme tid skal vi se, at vi til en vis grad står over for et paradoks. Europa er verdens førende handelsmagt, visse medlemsstater er førende eksportører, som næstformand Verheugen i øvrigt sagde det, mange europæiske virksomheder er verdens førende inden for deres sektor, og ikke desto mindre har man lidt indtryk af, at vi er forfalden til en form for endeløs pessimisme.
Den europæiske industri har inden for luftfart, rumteknologi, som Galileo er et eksempel på, vist sin evne til at indhente sine forsinkelser. Det skal også bemærkes, at vi lige nu oplever udvidelsens succes. De nye medlemsstater udviser en dynamik, en eksemplarisk europæisk dynamik. Kløften mellem de nye og de gamle EU-medlemsstater mindskes: 5 % vækst i de nye og omkring 2 % i de gamle. Det viser, at Europa er i besiddelse af en utrolig skaberevne. Det viser også, at Europas tilbagegang hverken er en realitet eller en fatalitet.
På et tidspunkt, hvor vi beklager os, på et tidspunkt, hvor vi har indtryk af, at vi gennemgår en nedgangsperiode, bekymrer verden sig i øvrigt over de amerikanske underskud, handelsunderskud og offentlige underskud. Men Amerika skaber vækst, forskning og beskæftigelse. Og når alt kommer til alt, er det dér, vi finder Europas svagheder. Og så skal jeg endda være forsigtig, når jeg tager spørgsmålet op, for når vi taler om Europa, varierer situationen fra land til land. Der er forskel på medlemsstaterne. Der er stater, hvor beskæftigelsen er et mindre alvorligt problem, hvor væksten er en realitet.
Men overordnet set har vi svært ved at nå en vækstrate, der er tilstrækkelig høj og tilstrækkelig vedvarende til, at vi kan skabe de job, Europa har behov for, for at nedsætte den alt for høje arbejdsløshed på mærkbar og varig vis. Men som jeg allerede har sagt, er der ingen grund til at forfalde til pessimisme, under forudsætning af at relanceringen af Lissabon-strategien ikke blot består i en smuk erklæring, men virkelig ligger til grund for ny fremgang, den nye fremgang, vi har brug for, som de europæiske borgere har brug for, og som de virkelig forventer. 
Ny økonomisk vækst er bestemt ikke synonym med sløjfning af den europæiske sociale model. At tro, at man kan skabe vækst ved at sløjfe det sociale sikringssystem, er efter min mening ikke seriøst. Den er heller ikke synonym med ubegrænset og respektløs udnyttelse af naturressourcerne, for det ville på en måde være det modsatte af en sand kvalitetsvækst. Det er i øvrigt heller ikke den måde, vi vil sætte skub i reformstrategien, Lissabon-strategien, på. Social udstødelse skaber hverken øget vækst eller flere job.
Men vi skal være bevidste om, at en mindre og mindre konkurrencedygtig økonomi, som ikke længere skaber et tilstrækkeligt antal job, uundgåeligt medfører social udstødelse og undergraver selve fundamentet for den europæiske sociale model. Derfor anbefaler formandskabet en vækst til fordel for den sociale samhørighed, da social samhørighed og økonomisk vækst går hånd i hånd og beriger hinanden gensidigt.
Jeg mener, at Europa-Parlamentets beslutning i denne henseende er et vigtigt bidrag til det store reformprojekt, den fornyede lancering af Lissabon-strategien er. Vi har hørt Deres budskaber: Mere forskning, bedre omsættelse af forskning og innovation til nye produkter og nye tjenesteydelser, bedre adgang til og større udbredelse af de nye teknologier og nyskabelser med henblik på at forankre den nye viden bedre i økonomien og samfundet - et videnøkonomiprojekt i diametral modsætning til et samfund, som marginaliserer store dele af befolkningen - stadig hurtigere udvikling af de miljøvenlige teknologier, hvorved Europa kan bekræfte sit lederskab i sine fremtidige aktiviteter.
Endelig kan jeg fuldt ud tilslutte mig det, næstformand Verheugen sagde om den fremtrædende rolle, de små og mellemstore virksomheder spiller. De er det jobreservoir, Europa har brug for. Men for at få udviklet dette net skal vi overveje nye finansieringsmetoder. Det er desværre ofte alt for vanskeligt at finde finansielle ressourcer til at starte egen virksomhed. De bureaukratiske og administrative forhindringer gør nogle gange, at de unge mister modet til at kaste sig ud i det eventyr, det er, at skabe sin egen virksomhed. Der skal derfor gøres en koncentreret indsats for at få en bedre lovgivning, mindske de bureaukratiske forhindringer dér, hvor de let kan mindskes, og få udarbejdet en mere tilgængelig, lettere forståelig europæisk lovgivning. Jeg mener, det er et spor, der skal følges mere energisk i fremtiden.
Men den sociale nyskabelse, investeringerne i menneskelig kapital, den livslange uddannelse kan også bruges til at sikre, at fleksibilitet, et udtryk, der hersker bred enighed om, ikke udelukker den nødvendige grad af sikkerhed. Usikkerhed er ikke en kilde til tillid i fremtiden, tværtimod. Et dynamisk Europa, som ikke lider under globaliseringen, men er en aktør i globaliseringen, en sand aktør, som er med til at give denne globalisering form, det er på sin vis målet med en ny Lissabon-strategi. Vi vil ikke have et samfund i flere etaper, vi vil, at alle skal deltage i væksten, den økonomiske udvikling og videnudviklingen.
Når vi ved, at denne periode er af afgørende betydning for økonomien, for Unionens økonomiske udvikling, ville det være selvbedrag at tro, at vi kunne relancere Lissabon-strategien med succes uden at kunne nå til enighed om en omfattende tilpasning af stabilitets- og vækstpagten. Det ville være som at slå et slag i luften. Det er ikke muligt at sige til medierne: "Ja, det er lykkedes os at relancere Lissabon-strategien, men stabilitetspagten hersker der fortsat uenighed om". Det er ikke en løsning.
Europa har brug for strukturreformer, ligesom det har brug for makroøkonomiske rammer, der fastlægger en sund balance mellem stabilitet på den ene side og vækst og beskæftigelse på den anden side. Ukontrollerede underskud er i denne henseende bestemt ikke nogen løsning. Men på samme tid kan fremtidens investeringer ikke bære følgerne af en rent regnskabsorienteret tilgang, som ikke har noget at gøre med god økonomipolitik.
Endelig tilslutter jeg mig næstformand Verheugens opfattelse af, at der er en direkte forbindelse mellem de finansielle overslags succes og relanceringen af Lissabon-strategien. Hvor stor troværdighed ville EU have, hvis den i marts besluttede sig for at relancere forskningen, at fremhæve foranstaltningerne til fordel for konkurrenceevnen, at udvikle politikker, der var mere forenelige med den økologiske balance, og som så knap tre måneder senere ikke kunne nå til enighed om Fællesskabets finansiering af dens politikker med 0,0X % af dens BNI. Det er altså ikke seriøst. Det er ikke realistisk.
I de kommende to uger er Unionen under skarp observation. Det kan lykkes for den at skabe en veritabel ny dynamik. Det kan også mislykkes, hvorved den tager store risici med hensyn til dens fremtidige udvikling, med hensyn til dens tillid til Unionens økonomi, og det, der måske er endnu værre - og det har enkelte talere været inde på - med hensyn til den store opbakning, den skal have fra borgerne, hvis det skal lykkes. Formandskabet vil, i tæt samarbejde med Kommissionen og efter behørig høring af Parlamentet, gennemføre dette omfattende partnerskabsprojekt, vi er i færd med at stable på benene. Det regner med opbakning fra Parlamentet, som i næste uge afholder et storstilet møde om Lissabon-strategien med de nationale parlamenter.
Lissabon-strategien, det er også et spørgsmål om demokrati, et spørgsmål om opbakning og støtte i vores samfund. Hvis ikke vi har denne støtte, er der ikke noget at gøre. Jeg mener, at vi i dag har evnerne til at frigøre den energi, frigøre den kreativitet, frigøre den innovations- og initiativånd, Europa bugner af, men lad os tage hånd om tingene, lad os åbne nye perspektiver for europæerne, så ser jeg lyst på fremtiden. 
Barroso,
    Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne takke Dem varmt for disse meget engagerede og især meget righoldige drøftelser, som så mange af Dem har deltaget i.
Deraf udleder jeg, at Parlamentet giver den nye Lissabon-strategi sin fulde opbakning. Det glæder mig. Vores meget positive drøftelser viser, at Kommissionen kan se Europa-Parlamentet som en veritabel partner i forbindelse med Lissabon-strategiens gennemførelse. De har givet et positivt svar på min forespørgsel fra i morges, da forhandlingerne blev indledt.
I sit indlæg var fru Ek tæt på at fortale sig, da hun talte om Parlamentets beslutning og nær havde sagt revolution. Så langt vil jeg ikke gå, det er ikke en revolution, men det er en sand reform, vi er i gang med at gennemføre. Det er også en revolution med hensyn til vores partnerskab. Vi skal arbejde sammen, og vi er alle - Parlamentet, Kommissionen og Rådet - i stand til at skabe en dynamisk enighed, ikke en inaktiv eller lammet enighed, men en dynamisk enighed om de nødvendige ændringer i Europa. Det er nødvendige ændringer for en voluntaristisk reform, men med mådehold og ligevægt.
Derfor vil jeg gerne besvare et konkret spørgsmål stillet af hr. Turmes fra De Grønne. Hr. parlamentsmedlem, De spurgte mig, hvor jeg var, da man i Rio i 1992 udarbejdede den globale strategi for bæredygtig udvikling. Tjah, jeg var i Rio, men jeg lå hverken på Ipanema- eller Copacabana-stranden! Jeg repræsenterede EU's formandskab, som dengang var på portugisiske hænder. Jeg arbejdede altså sammen med Kommissionen og medlemsstaterne, og det var Europa, der ledte forhandlingerne om bæredygtig udvikling på Rio-konferencen.
Når jeg siger det, er det for at vise Dem min personlige og Kommissionens hengivenhed over for målene om bæredygtig udvikling. Der må ikke skabes modstrid mellem social samhørighed, bæredygtig udvikling og vækst og konkurrenceevne. Det er efter min mening en åbenlys konklusion på vores drøftelser. Som vi altid har sagt, er det ikke modstridende mål, men mål, der kan styrke hinanden.
Når det er sagt, skal det også siges, at vi nu alle er bevidste om, at Europas vækstniveau skal øges hurtigst muligt. Vækst og jobskabelse er særligt presserende mål. Derfor understreger vi berettigelsen af at koncentrere vores kortsigtede mål inden for dette område.
Jeg er naturligvis meget glad for disse drøftelser, da vi har vist, at det er muligt at nå til enighed. Men enigheden skal række videre end til de europæiske institutioner og brede sig på nationalt niveau i de nationale parlamenter og regeringer. Deres positive svar øger vores fælles ansvar. Kommissionen vil for sin del gøre alt, hvad der står i dens magt, for, at den nye Lissabon-strategi bliver en succes.
Kommissionen ved nu, at den kan regne med Europa-Parlamentets støtte til at nå dette mål. Men Parlamentet skal være en aktiv partner, som tager højde for Kommissionens krav. Kommissionen og de europæiske institutioner må ikke glemme, at tiden er inde til at handle. I denne forbindelse vil jeg gerne understrege den støtte, jeg har mødt i Parlamentet, med hensyn til prioriteringen af det indre markeds udvikling.
Uden et velfungerende indre marked får vi ingen vækst i Europa. Tjenesteydelserne udgør 70 % af vores økonomi. Vi har ét indre marked for varer, men vi har fortsat 25 forskellige markeder for tjenesteydelser. Derfor skal markedet for tjenesteydelser integreres, men det skal selvfølgelig gøres under hensyntagen til de legitime bekymringer, der blev givet udtryk for under forhandlingerne om direktivet om tjenesteydelser. Kommissionen vil således gerne høre, hvad De mener. Den vil arbejde sammen med Dem. Og jeg vil gerne understrege, at vi støtter alt det, kommissær McCreevy sagde i går om direktivet om tjenesteydelser. Vi vil arbejde sammen med Dem i denne ånd. Vi mener, der skal etableres et indre marked for tjenesteydelser, og at det er muligt på samme tid at løse de problemer, direktivets gennemførelse evt. måtte medføre. 
Vi er i øvrigt meget opmærksomme på det, der er blevet sagt om menneskelig kapital og prioritering af menneskelig kapital. Mange parlamentsmedlemmer, især hr. Rasmussen, har understreget vigtigheden af menneskelig kapital, uddannelse, forskning, innovation, og ligesom hr. Graça Moura vil jeg også føje kultur til listen. Vores opfattelse af menneskelig kapital er ikke en teknokratisk vision. Kulturen er også en del af vores videnøkonomiske mål. Vi har derfor to konkrete forslag: det europæiske teknologiske institut og det nye forskningsprogram. Vi har konkrete programmer til fremme af vækstøkonomien i Europa, men også til fremme af en videnbaseret økonomi.
I denne forbindelse skal jeg besvare et konkret spørgsmål fra hr. Daul, som jeg gerne vil takke for hans arbejde som formand for 33-gruppen, ligesom jeg gerne vil takke alle de ordførere, der har gjort det muligt at nå frem til bred enighed om Deres beslutning. I Kommissionen er vi indforstået med at afholde et trepartsmøde om Lissabon-strategien mellem de tre institutioners formænd. Jeg er selv klar til at deltage, og jeg håber, Parlamentets og Rådets formænd støtter idéen.
Som De ved, er vores mål på mellemlang sigt, at de tre institutioner skal arbejde sammen. Lissabon-strategien ville imidlertid vinde meget ved, at vores respektive institutioners tilpasningssans var mere fremskreden, mere vidtrækkende.
Nu vender vi os mod Det Europæiske Råd i forventning, ja, jeg tør godt sige i forvisning, om, at det vil være i stand til at give det nødvendige politiske skub for at relancere Lissabon-strategien og udarbejde en europæisk strategi for vækst og beskæftigelse. 
Flere af Dem - hr. Karas, hr. Radwan, hr. Watson, hr. Titley, hr. Harbour - har understreget, at det nu er vigtigt, at medlemsstaterne engagerer sig. Kommissionen føler sig naturligvis styrket i kraft af Europa-Parlamentets støtte til den nye Lissabon-strategi.
Nu skal vi sørge for, at vores og Europa-Parlamentets forslag ikke bliver svækket på gennemførelsestidspunktet, at også medlemsstaterne engagerer sig, og at de nationale offentligheder forstår, at den nye Lissabon-strategi ikke er en pyntegenstand, men det centrale element i reformprogrammerne for økonomi, social samhørighed og bæredygtig udvikling i Europa. 
Til slut vil jeg gerne sige, at den overordnede konklusion på disse drøftelser er denne stærke vilje til at arbejde sammen, muligheden for at opnå dynamisk enighed, den omfattende støtte til den nye Lissabon-strategi og - ud over støtten - den kendsgerning, at strategien i de kommende fem år er forankret i centrum for vores institutioners arbejde og i centrum for de reformer, vi skal gennemføre i vores medlemsstater. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget tre beslutningsforslag(1), jf. forretningsordenens artikel 103.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.30.
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning. 

Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg har et mundtligt ændringsforslag. Jeg foreslår, at anden halvdel af punkt 11 lyder som følger: "understreger, at opførelsen af Den Europæiske Udviklingsfond på EU's budget bør ledsages af en styrkelse af Den Blandede Parlamentariske Forsamlings politiske rolle med hensyn til opfølgning og kontrol af de midler, der anvendes som led i AVS-EU-partnerskabet".
Bowis (PPE-DE ),
   Hr. formand, det har jeg ingen problemer med, og jeg vil med glæde acceptere det.


Sánchez Presedo (PSE ),
   Hr. formand, i dette ændringsforslag, og i de to efterfølgende, som er helt magen til, idet de foreslår at udelade tre ord, vil jeg foreslå, at vi fastholder ordet "systematisk".


Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, Den Socialdemokratiske Gruppe trækker ændringsforslag 32 tilbage til fordel for ændringsforslag 27 af hr. Méndez De Vigo og hr. Lehne, da målene er de samme, og vi opfordrer derfor vores kolleger til at stemme for dette ændringsforslag 27. 
Formanden.
   - Dette ændringsforslag trækkes således tilbage til fordel for et andet, vi skal udtale os om senere. 
Lehideux (ALDE ).
   - Hr. formand, når De nævner ændringsforslagene, angiver De meget høfligt gruppenavnene. Jeg beder Dem notere, at Parlamentet ikke længere har nogen liberal gruppe, men en gruppe, som hedder Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa. 
Formanden.
   - Det skal jeg med glæde notere, især da Mødetjenesten har rådet mig til ikke at angive gruppenavnene, som jeg gør, for at være så kortfattet som muligt. Jeg skal derfor gøre, som De anbefaler.
Désir (PSE ).
   - Hr. formand, hvad angår ændringsforslag 29, vil jeg gerne påpege, at der har indsneget sig en fejl i visse sprogversioner. Det er den originale version, altså den engelske, som er gældende. Den er affattet som følger: 
 "opfordrer Kommissionen til at fremlægge et nyt initiativ om liberalisering for at sikre …" 
 - og ikke som der står i den franske udgave , da der er fuld enighed om, at ændringsforslaget lige nøjagtig har til formål at lade bl.a. disse ord udgå. 
Formanden.
   - Hr. Désir, jeg er helt enig med Dem, for det er en fejl, at ordene står i den franske udgave. Det ville jeg lige gøre opmærksom på, samtidig med at jeg gør opmærksom på, at dette ændringsforslag, ændringsforslag 29, bortfalder.
Teksterne bliver under alle omstændigheder tjekket efterfølgende, men ændringsforslaget bortfalder som følge af vedtagelsen af en af de to dele af ændringsforslag 5.
Désir (PSE ).
   - Her mener jeg ikke, at vedtagelsen af første del af ændringsforslag 5 fra De Grønne gør, at ændringsforslag 29 ikke kan sættes under afstemning. 
Formanden.
   - Det er de samme ord, hr. Désir, nyt initiativ og initiativ. Så ændringsforslag 29 er ugyldigt, men Deres rettelse var korrekt, og det vil vi gøre status over på mødet.
Lehne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, efter aftale med medordføreren Harlem Désir vil jeg gerne stille et mundtligt ændringsforslag, som efter vores mening dækker emnet bedre. Jeg vil gerne læse det højt. Efter - jeg citerer på engelsk: 
 (opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at udvikle de nødvendige detaljerede foranstaltninger i form af som en måde at supplere eksisterende nationale pensionssystemer).
 Det nye er anvendelsen af ordene (supplerende finansieringsordninger). Jeg beder Parlamentet tilslutte sig dette mundtlige ændringsforslag, som er aftalt mellem de to ordførere. 
Désir (PSE ).
   - Jeg skal takke min medordfører, hr. Lehne, for at have stillet dette mundtlige ændringsforslag, og som han skal jeg opfordre Parlamentet til at støtte ændringsforslaget.

Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, vi står over for en anmodning om delt afstemning om anden del, som har til formål at slette to ord. Den socialdemokratiske gruppe trækker disse to ord tilbage, hvilket forhåbentlig giver os mulighed for sammen at stemme for en mere bæredygtig transportpolitik. 
Formanden.
   - Jeg sætter derfor ændringsforslag 30, som kun indeholder en del, under afstemning.

Queiró (PPE-DE ),
    Det forhold, der har udviklet sig mellem EU og landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet, fortjener vores anerkendelse og vores bifald. Af både historiske årsager og som udtryk for international ansvarlighed har disse lande en særlig og afgørende betydning for et stort flertal af medlemsstaterne i særdeleshed og for hele EU i almindelighed.
Dette forholds betydning og formål, som det afspejles i Den Blandede Parlamentariske Forsamlings aktiviteter, fordrer, at EU ærligt og konsistent fastholder de principper, som vi står for og regelmæssigt kræver respekteret. Det gode forhold mellem begge parter er ikke blot ønskeligt, men nødvendigt, men det lader sig kun virkeliggøre - og har kun et formål - hvis det hviler på en vilje til at forsvare de værdier, som vi tror på, og hvis EU ikke tøver med at påtale og drage de nødvendige konsekvenser af de tilfælde, hvor de givne lande ikke opfylder deres forpligtelser både internationalt og i forhold til deres egne borgere. Sådan har det været i det store og hele trods den uenighed, som vi har haft anledning til at udtrykke i tilfælde som Cuba eller Angola. Alligevel stemmer jeg for. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Den enstemmige tilslutning, som denne betænkning har fundet i det korresponderende udvalg, viser den stigende betydning, som Europa-Parlamentet fra højre til venstre side tillægger forholdet til AVS-landenes parlamenter og deres medlemmer, hvilket er afgørende for et Europa, der ønsker at være åbent over for omverdenen, og lægger vægt på øget dialog med dets strategiske partnere på baggrund af de historiske bånd.
Jeg konstaterer med glæde de betydelige fremskridt, som Den Blandede Parlamentariske Forsamling har oplevet i det forløbne år, hvad angår intern organisation, ekstern indsats og institutionel indflydelse, og jeg håber, at de fortsætter og styrkes.
Jeg glæder mig over, at det anerkendes, at problematikken om post-konfliktsituationer skal ses som en helhed, og jeg takker for den tillid, der er vist mig som medordfører for dette spørgsmål.
Trods de nævnte grunde til tilfredshed vil jeg dog gerne, endnu en gang, påtale det forhold, at brug af portugisisk og mulighed for tolkning til og fra sproget - der jo er det tredje mest udbredte europæiske sprog i verden - jævnligt tilsidesættes på Den Blandede Parlamentariske Forsamlings møder til fordel for andre sprog (der i AVS-sammenhæng er deciderede minoritetssprog), hvilket hindrer de portugisisktalende parlamentarikere i at deltage på samme betingelser som Forsamlingens øvrige medlemmer.
Jeg har stemt for. 

Andersson, Hedh, Hedkvist Petersen, Segelström og Westlund (PSE ),
    Undertegnede stemte ja til betænkningen i sin helhed, da der er mange dele heri, som indeholder vigtige forbedringer af Kommissionens oprindelige forslag, f.eks. afskaffelsen af kravet om dobbeltbehandling osv. Derimod har vi indvendinger mod ændringsforslag 31 (artikel 13, punkt 1), eftersom vi mener, at den generelle præferenceordning er et instrument til at reducere fattigdommen i verden og ikke skal anvendes til at beskytte vores europæiske tekstilindustri. 
Gollnisch (NI ),
   Ordningen med generelle toldpræferencer for udviklingslandene er endnu en ordning til fordel for de generelle handelspræferencer med tredjelande, endnu en toldnedbrydning i EU.
De hævder, at ordningen er god for de begunstigede lande, men De indrømmer, at den i dag foreslåede reform ikke tager udgangspunkt i nogen evaluering af den foregående ordnings funktion og effektivitet.
Til gengæld er de negative konsekvenser for industrien og landbruget i EU forudsigelige:
- De ikke-eksisterende eller præferentielle toldafgifter gælder endnu flere produkter, hvilket forværrer konkurrencen på verdensmarkedet for mange sektorer, herunder landbrug og fiskeri.
- Den markedsandel, ud over hvilken et land ikke længere er berettiget til at drage fordel af toldpræferencerne, er så høj, at den tilintetgør flere hele sektorer i vores industri. Især tekstilsektoren rammes, da den samtidig lider direkte under kvoternes bortfald.
- Bevarelsestiltagene er fortsat utilstrækkelige, bureaukratiske og bliver aldrig gennemført ...
Men som sædvanlig er det den yderligtgående handelsfremmende ideologi, der tæller for Kommissionen. Det er ikke ved at gøre Europa fattigere og skabe arbejdsløshed, at landene i den tredje verden bliver mere udviklet. Derfor stemmer vi imod denne betænkning. 
Guerreiro (GUE/NGL ),
    Den nuværende generelle toldpræferenceordning (GSP) hviler på en logisk selvmodsigelse, nemlig at udvikling fremmes ved liberalisering af verdenshandelen - en model, der fremmer eksport, reguleret på verdensplan, med et "centrum" og en "periferi".
Det er en tankegang, der går imod retfærdige internationale forbindelser og bistand til udvikling af de økonomisk mindre udviklede landes egne kræfter, uden hvilke de - klemt mellem udlandsgældens tyveri og de store amerikanske, europæiske og japanske multinationale selskabers interesser - vil forblive i en perifer og underordnet position.
Handel er en del af udviklingen, men langtfra den vigtigste.
GSP sikrer en præferentiel adgang for varer fra ca. 178 lande. Det aktuelle forslag indebærer en hurtigere ikrafttræden og åbner GSP for varer, der er særlig følsomme for Portugal (tunkonserves, tomatkoncentrat, tekstiler og beklædning).
Tekstiler og beklædning rammes i særlig høj grad, især fordi denne sektor har en høj gradueringstærskel. Dette og andre negative aspekter må ændres, da de ellers vil få meget alvorlige følger for den portugisiske fremstillingssektor, med de deraf følgende sociale og økonomiske konsekvenser. 
Louis (IND/DEM ),
   Kommissionen har fremskyndet reformen af ordningen med generelle toldpræferencer og hævdet, at økonomierne i de lande, der blev ramt af flodbølgen den 26. december sidste år, hurtigst muligt skal støttes. Den nye ordning skal træde i kraft den 1. april.
Men over for denne katastrofe har de europæiske privatpersoner og stater vist, at man kan regne med deres gavmildhed. Kommissionen derimod kræver, at hele dens flottenheimeri skal betales af de vanskeligt stillede sektorer i den europæiske industri, især tekstilsektoren.
Tekstilindustrien, som allerede er hårdt medtaget af den tiltagende illoyale kinesiske konkurrence, skaffer ikke desto mindre mad på bordet til 2,5 millioner arbejdstagere i Europa og har en omsætning på 230 milliarder. Ved for disse produkter at kræve en tærskelværdi på 12,5 % af Fællesskabets import, før et land mister retten til GSP, vil Kommissionen indføre konkurrence - med lavere toldsatser - med den indiske tekstilindustri, som dog er konkurrencedygtig i henhold til det nuværende GSP, dér, hvor en tærskel på 10 % ville gøre det muligt at opretholde toldafgifterne, altså lige konkurrence på trods af lønforskellene og de sociale afvigelser.
At få betalt prisen for offentlig støtte via en økonomisk sektor er antiliberalt, på samme tid at fjerne flere hundrede tusinde job i Europa er antisocialt. 
Martinez (NI ),
   Ordningen med generelle toldpræferencer er over 30 år gammel. Dens filosofiske inspiration er endnu ældre, da det kan føres tilbage til UNCTAD i 1963, som indførte konceptet om udlignende uligheder - det, man i dag ville kalde positiv tolddiskrimination. Det har de fattige lande som Peru og Colombia tydeligvis vundet ved, da de kan sende os deres asparges og rejer uden toldafgifter. Også selv om der har været tilfælde af ulovlig handel i kraft af de oprindelige reglers uklarhed. 
Når man tænker over det, er GSP ligesom alle de øvrige systemer inden for GATT og WTO baseret på et uegnet paradigme, nemlig at nedsætte toldafgifterne for senere helt at ophæve dem. Det ville være mere nyskabende at fratrække toldafgifterne. I så tilfælde ville eksportøren i importlandet nyde godt af en toldkredit, som var lig med de afholdte toldafgifter, og som kunne fratrækkes de køb, der blev effektueret i importlandet. Sådanne toldkreditter kunne mobiliseres på en børsterminsforretning. Dermed ville problemet med økonomisk og social asymmetri være løst, og verdenshandelen ville være neutral. 
Queiró (PPE-DE ),
    Den generelle toldpræferenceordning (GSP) skal ses som både et konkurrencepolitisk instrument og som et instrument til fremme af udvikling, eftersom den internationale handel helt afgjort er en af de vigtigste drivkræfter for udvikling og vækst i enhver økonomi.
"GSP skal derfor være i overensstemmelse med målsætningerne for udviklingspolitikken og forenelig med Doha-programmet", som ordføreren så rigtigt siger det i sin begrundelse.
Doha-runden er således et vigtigt skridt i retning mod en mere åben og mere retfærdig verdensøkonomi, og en forståelse heraf må derfor, som ordføreren foreslår, være til stede i GSP.
Endelig mener jeg, at den hurtige ændring af GSP bør bifaldes for at imødegå følgerne af tsunamien.
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Den indførte gradueringsmekanisme gør det muligt ikke at lade GSP omfatte lande, der er konkurrencedygtige på EU's marked, og som ikke mere har behov for præferenceordningen for at fremme deres eksport. Mekanismen har også den væsentlige funktion at regulere samhandelen med tekstil- og beklædningsvarer, hvilket er af overordentlig stor betydning for beskyttelsen af den europæiske tekstilindustri efter afskaffelsen af kvoterne den 31. december 2004.
Jeg mener derudover, at en af de måder, som bæredygtig udvikling kan fremmes på, er at forbedre udviklingslandenes økonomiske situation, især for de lande, der er mindst integreret i det internationale handelssystem. Jeg glæder mig derfor over, at de udviklingslande, der er mest sårbare, og som har særlige problemer og et særligt ansvar i forbindelse med ratificering og effektiv gennemførelse af de væsentlige internationale konventioner om menneskerettigheder og arbejdstagerrettigheder, skal omfattes af supplerende toldpræferencer.
Endelig vil jeg gerne fremhæve den forenkling, der er opnået ved at mindske antallet af ordninger fra fem til tre, idet der nu er en almindelig ordning, en særlig ordning for bæredygtig udvikling og god regeringsførelse og en særlig ordning for de mindst udviklede lande ("Alt undtagen våben").
Jeg har stemt for. 

Dover (PPE-DE ),
    Mine britiske konservative kolleger og jeg har støttet hr. Dombrovskis' betænkning om retningslinjerne for 2006-budgettet, fordi vi mener, at den er et skridt i den rigtige retning. Vi støtter en mere effektiv anvendelse af bevillingerne, kravet om mere klarhed i opdelingen af de enkelte budgetforslag og erklæringen om, at det koster over 200 millioner euro om året, at Parlamentet har hjemsted i Bruxelles og Strasbourg. Dette er et groft misbrug af skatteydernes penge!
Det er imidlertid afgørende at reformere EU's budget. Svig og fejl og forsømmelser kan kun afhjælpes, hvis de rigtige strukturer er på plads, og dette er indtil videre sket langsomt og uhensigtsmæssigt. Der skal være større oplysningspligt og gennemsigtighed, hvad angår alle EU-institutionernes anvendelse af bevillingerne, og medlemsstaterne skal forpligte sig til at gøre ordentligt rede for alle udgifter til EU-programmer.
Martin, David (PSE ),
    Jeg mener, at det er helt afgørende, at vi afsætter tilstrækkelige midler på områder, hvor politiske beslutninger kræver et stort økonomisk engagement, med det formål at overflødiggøre ændringsbudgetter og overførsler. F.eks. bør budgettet til den parlamentariske dimension af WTO dække alle udgifter for Europa-Parlamentets delegationer til WTO's ministerkonferencer og udgifterne til tilrettelæggelsen af den parlamentariske konference om WTO.
Queiró (PPE-DE ),
    Jeg har stemt for Dombrovskis-betænkningen (A6-0043/2005) om retningslinjerne for 2006-budgetproceduren for sektion II, IV, V, VI, VII, VIII (A) og VIII (B) og foreløbigt forslag til Europa-Parlamentets budgetoverslag (sektion I), fordi jeg i alt væsentligt er enig i de vurderinger og forslag, som betænkningen rummer, især hvad angår konsolideringen og forberedelsen af den næste udvidelse og en effektiv og rationel anvendelse af bevillingerne.
Jeg vil også gerne fremhæve, at jeg støtter synspunkterne om, at der bør træffes særlige uddannelsesforanstaltninger, især med hensyn til oversættelse og tolkning. Jeg finder det afgørende at sikre, at Europa-Parlamentets medlemmer aktivt kan deltage på deres modersmål, hvilket er en forudsætning for, at alle medlemmer behandles lige.
Endelig vil jeg gerne henlede opmærksomheden på Europa-Parlamentets øgede ansvar i lovgivningsprocessen, hvilket selvsagt gør det nødvendigt at forvalte de nuværende midler bedre, men at bevilge flere midler til støtte for vores arbejde. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Den foreliggende betænkning udpeger de områder, hvor det er vigtigst at sikre øgede bevillinger og en rationel anvendelse af de eksisterende. Det er indlysende, at udvidelsen fordrer en vedvarende og målrettet indsats, der skal få de nye ansatte integreret i institutionernes strukturer så hurtigt som muligt - med den hurtighed, som vi forventer af generalsekretæren - og som skal sørge for midler til flere tolke og bedre generelle arbejdsbetingelser i udvalgene i form af flere lokaler og it-faciliteter.
Forslagene om at præcisere kontoplanerne i de øvrige institutioners budgetter bør støttes. Posternes gennemsigtighed og forståelighed er - som jeg har sagt det ved andre lejligheder - en uomgængelig forudsætning for en ansvarlig og effektiv budgetbehandling.
Jeg glæder mig også over forslagene om økologiske effektivitetskriterier i den administrative forvaltning og en væsentlig mere ambitiøs informations- og kommunikationspolitik. Det sidste er jo et punkt, som jeg altid er gået i brechen for i de forskellige budgetforslag, eftersom jeg finder det særdeles vigtigt at bringe Europa - dets projekter, visioner og handlinger - endnu tættere på borgerne. 

Villiers (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil gøre Parlamentet opmærksomt på to sager, som Udvalget for Andragender behandler for øjeblikket.
Den første vedrører Mike og Ann Radford, to af mine vælgere fra Chipping Barnet, som købte en ejendom i Cypern i 1980'erne, og som i 14 år har forsøgt at få erstatning fra deres bygningshåndværker for en defekt støttemur. Dette er en sag, som Udvalget for Andragender behandler. Jeg vil på det kraftigste opfordre udvalget til at gøre alt for at løse de problemer, der opstår for hr. og fru Radford, deres naboer og mennesker, der befinder sig i lignende situationer i mange dele af Europa. Forbrugertvister af denne art er dybt problematiske og smertelige for de involverede mennesker, og jeg håber, at Udvalget for Andragender kan hjælpe.
For det andet har min vælger, Arthur White, hvad angår Equitable Life indgivet et andragende om de lovgivningsmæssige fejl, der blev begået i forbindelse med Equitable Life. Igen vil jeg indtrængende anmode Udvalget for Andragender om at fremskynde behandlingen af denne vigtige sag og gøre alt for at sikre, at andragerne opnår retfærdighed og oprejsning.
Queiró (PPE-DE ),
    Et godt demokrati forudsætter, at borgernes rettigheder respekteres helt og fuldt, rettigheder, der også omfatter borgernes mulighed for at indgive andragender til de parlamentariske forsamlinger. Denne ordning, der undertiden kan synes af temmelig beskeden nytte, er først og fremmest et signal om demokratisk ydmyghed og vilje til at lytte til borgerne, hvilket er af allerstørste betydning i et demokratisk samfund.
At Udvalget for Andragender findes, fortjener derfor ligesom det arbejde, det udfører, vores offentligt udtrykte anerkendelse. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Den mest almindelige kritik af tingenes tilstand i den europæiske integrationsproces går på svælget mellem beslutningstagerne og borgerne, det såkaldte demokratiske underskud. Udvalget for Andragender er parlamentarisk set en frugtbar måde til at intensivere kontakten med befolkningerne, og dets virkefelt bør derfor styrkes, ligesom den folkelige deltagelse i de europæiske forhold bør fremmes ad den vej. Jeg mener, at det vil indebære den dobbelte gevinst, at befolkningerne på den ene side kan give udtryk for deres virkelige bestræbelser og bekymringer, og at Parlamentets medlemmer på den anden kan redegøre for deres arbejde over for dem, der måtte ønske det, og vise deres vilje til at arbejde for medborgernes reelle behov.
I denne sammenhæng beklager jeg, at der ikke blev taget passende hensyn til det andragende, i hvilket der blev anmodet om, at præamblen til forfatningstraktaten skulle indeholde en henvisning til den kristne arv, hvilket er i klar modstrid med det ønske, som mere end 1 million medunderskrivere gav udtryk for.
Endelig mener jeg, at Udvalget for Andragender kunne være tjent med øgede midler og med en effektiv og afbalanceret støtte ikke kun fra Kommissionen, men også fra Rådet. 

Fernandes (PSE ),
    Ligesom Den Socialdemokratiske Gruppe i øvrigt og det store flertal i Europa-Parlamentet har jeg stemt for denne beslutning, fordi den foreslår retningslinjer og foranstaltninger, der kan puste nyt liv i Lissabon-strategien, forbedre dens gennemførelse og indfri de mål, der blev opstillet i 2000.
Jeg har således altid forfægtet det synspunkt:
- at ikke blot Europa-Parlamentet bør inddrages mere i beslutningerne og gennemførelsen af dem ("der udvikles en reel dialog med Parlamentet"), ved siden af Kommissionen (med hvilken der skal etableres et "stærkt partnerskab") og Rådet (der foreslås trepartsmøder mellem de tre institutioner), men også de nationale parlamenter (med hvilke Europa-Parlamentet også skal etablere et "stærkt partnerskab") ligesom de regionale og lokale myndigheder, 
- og at budgetmidlerne på både nationalt og europæisk plan bør modsvare de målsætninger, som ønskes indfriet efter Lissabon-dagsordenen, hvilket bør afspejle sig i de finansielle overslag for 2007-2013 og i strukturfondene, som de blev omformuleret i reformen af samhørighedspolitikken.
En således revideret Lissabon-strategi vil også udgøre et instrument i den ønskværdige ændring af den økonomiske og sociale udviklingsmodel, der hidtil er blevet fulgt på Madeira. 
Gollnisch (NI ),
   Lissabon-strategiens erklærede mål var at gøre Europa til "verdens mest konkurrencedygtige videnøkonomi" inden 2010. En total fiasko. Til gengæld er det lykkedes Bruxelles at gøre EU til verdens mindst dynamiske økonomi, med en særlig bemærkning om euroområdet, som er endnu mindre effektivt.
Nej, det er selvfølgelig ikke Bruxelles' skyld. Det dér Europa drager aldrig sig selv i tvivl. Men hvad skal vi gøre for at rette op på det? Endnu mere Europa, selvfølgelig. Mere liberalisering af markederne, flere normative krav til virksomhederne, færre offentlige tjenester, mere konkurrence i Europa og på verdensplan, mindre offentlig finansiering, mindre social beskyttelse ... Det er slut med den første Lissabon-strategis sociale og miljømæssige mål. Giv plads til "fuld konkurrence", "fuld produktivitet". Mennesket er en vare. Markedet omplacerer det og tager sig af arbejdsløsheden.
Det, Barroso-kommissionen foreslår, er et mareridt. Ja, selvfølgelig, forslaget er meget "soft". Det drejer sig kun om et program og nogle mål, nogle gange om sund fornuft. Men her i Parlamentet er vi vant til at se på den virkelige tekst i de direktiver, som gennemfører disse programmer og forsøger at nå disse mål. Det er Bolkestein-direktivet et emblematisk eksempel på! 
Goudin, Lundgren og Wohlin (IND/DEM ),
    Dette beslutningsforslag er en uoverskuelig tekstmasse, hvor alt det, som civiliserede mennesker kunne forestille sig gennemført, tages op uden det mindste hensyn til principperne for subsidiaritet og proportionalitet. Ingen kan være imod, at man modarbejder fattigdom og arbejdsløshed med henblik på en snarest mulig afskaffelse heraf. Ingen kan have indvendinger mod, at skatterne bør være ukomplicerede og retfærdige snarere end komplicerede og uretfærdige. Men subsidiaritetsprincippet, som skal være ledestjernen for EU-samarbejdet, indebærer, at medlemsstaterne skal have ret til at gøre sig forskellige overvejelser i de målkonflikter, som den demokratiske styreform skal håndtere. Det bagvedliggende formål med dette forslag er at flytte endnu flere af de politiske beslutninger fra medlemsstaterne til EU's institutioner.
Junilisten har mandat fra sine vælgere til at modsætte sig en sådan centralisering af magten i Europa og stemmer derfor nej til forslaget i sin helhed. Vi stemte desuden nej til flere andre ændringsforslag, som vi i princippet skulle støtte i Sveriges rigsdag, men som vi modsætter os på EU-niveau af hensyn til folkestyret i medlemsstaterne. Det gælder f.eks. ændringsforslag 32. 
Kirkhope (PPE-DE ),
    Mine konservative kollegers og min beslutning om at stemme for beslutningen om midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien er baseret på behovet for en økonomisk reform, større fleksibilitet på arbejdsmarkedet, mere konkurrencedygtige skattepolitikker og færre hindringer for vækst i beskæftigelsen, navnlig den overdrevne lovgivning, der gennemsyrer mange europæiske økonomier.
USA klarer sig naturligvis stadig bedre end Europa, og de konkurrencemæssige udfordringer fra Asien, navnlig Kina og Indien, er stigende, uden at de nationale kapitaler i EU reagerer særlig hurtigt. Rådets formandskab må ikke lade sig distrahere af opfordringer til at bevare den fuldstændigt forældede "europæiske sociale model". Det er netop, fordi så mange regeringer har undladt at gennemføre reformer, at Lissabon-processen hidtil beklageligvis har været en fiasko på afgørende områder.
Konkurrencedygtige skattepolitikker, fleksible arbejdsmarkeder, mindre bureaukrati og vilje til at vende strømmen til fordel for dem, der skaber velstand, er den eneste vej ud af Europas relative økonomiske nedtur. De ting er bandlyste for socialdemokrater, men livsvigtige for os alle. Vi har stemt imod en række ændringsforslag, der ville skade markedet og erhvervsrettede politikker, som en revideret Lissabon-dagsorden efter vores mening bør forsvare.
Martin, David (PSE ),
    Jeg går fuldt ud ind for Lissabon-målene om styrkelse af beskæftigelsen, økonomisk reform, øget konkurrenceevne, gennemførelse af det indre marked, social samhørighed og miljøbeskyttelse som katalysatorer for en bæredygtig, vækstorienteret økonomi.
For at opbygge en bred koalition for forandring må Lissabon-strategien forstås som en strategi, der vil sikre fordele for alle, og som vil blive delt og udviklet i samarbejde med alle relevante socio-økonomiske aktører. Jeg mener, at det bør være en strategi, som søger at udvikle arbejdsmarkeder, der fremmer både dynamik og sikkerhed, som vil modernisere og ikke svække den sociale sikring og som betragter høje sociale og miljømæssige standarder som en del af Europas konkurrencemodel.
Jeg mener, at der kun kan gives ny styrke til Lissabon-strategien, hvis der tages fat om den manglende opfyldelse af de mål, der blev fastlagt i marts 2000. Jeg glæder mig over denne mulighed for at støtte idéen om nationale handlingsplaner til gennemførelse af Lissabon-strategien, hvor hver regering udpeger en minister, der skal koordinere indsatsen.
Queiró (PPE-DE ),
    Mellem illusionen om, at det er nok at sætte sig et mål for at nå det, og en virkelighed, der viser, at den europæiske økonomi ikke har været i stand til at klare verdensøkonomiens aktuelle kritiske situation, finder vi et EU bestående af forskellige økonomiske og sociale realiteter, der jævnligt erklærer en række gode hensigter, men som har vist ringe evne til at løse sine problemer.
Når det er sagt, skal det samtidig erkendes, at Europa er det bedste kontinent i verden at leve i.
Hvis Europa rent faktisk vil være den mest konkurrencedygtige økonomi, er vi nødt til at justere den politiske kurs, vi har ført indtil nu, men det skal være på en sådan måde, at vi fastholder det bedste og det væsentligste, vi står for, og under hensyntagen til de forskellige europæiske landes historiske og kulturelle mangfoldighed og udviklingsniveau.
Jeg mener derfor, at den foreliggende beslutning i alt væsentligt udtrykker den rigtige opfattelse. Bæredygtig vækst og beskæftigelse bør nemlig være EU's mest påtrængende opgaver, og det er herigennem, at der skal skabes miljømæssige og sociale fremskridt. Der er ingen europæisk social model uden en europæisk økonomi, men en konkurrencedygtig økonomi, der ikke er til gavn for borgerne, har ingen mening. 
Ribeiro e Castro (PPE-DE ),
    Den fremlagte midtvejsevaluering bærer præg af det seneste forårsmøde i Det Europæiske Råd i Bruxelles, som konkluderede, at der kun var opnået beskedne resultater i forhold til de opstillede mål. Den stagnation, der har ramt den europæiske økonomi siden 2000, har bestemt heller ikke hjulpet. Bortset herfra begrænser den foreslåede tekst sig til - ud over at opfordre Kommissionen til at udvise stærkere lederskab - at gentage de principper, der har været styrende for den oprindelige strategi.
Bæredygtig udvikling, social samhørighed, bedre forhold på arbejdsmarkedet og øget beskæftigelse, livslang eller dynamisk læring og en konkurrencedygtig økonomi er lige så aktuelle retningslinjer som tidligere, men det er desværre også den afstand, som mange stater og borgere stadig føler i forhold til samme.
Jeg beklager derfor, at man på det seneste Økofin-møde har forskertset endnu en mulighed for at kombinere budgetdisciplin og stram budgetpolitik med nødvendige overvejelser om de offentlige udgifters natur og kvalitet.
Endvidere skal lovgivningen og lovgivningsprocessen forbedres gennem en forenkling.
Sluttelig ønsker jeg en væsentlig mere realistisk vision, der ikke bare jamrer over fiaskoer og igen og igen lægger skylden for hele miseren på medlemsstaterne og disses angiveligt manglende motivation og effektivitet. Der er brug for opfindsomhed, lederskab og beslutsomhed, som er det mest fremtrædende ved dette forslag til beslutning, og som gør, at jeg stemmer for. 
Roure (PSE ),
   I dag skal vi udtale os om midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien. 
På et tidspunkt, hvor 68 millioner af vores medborgere i EU fortsat lever i fattigdom, kan vi kun bekræfte Lissabon-strategien fra 2000 og endnu en gang bekræfte målet om udryddelse af fattigdommen.
Der er sket fremskridt som f.eks. de nationale planer for social integration og opførelsen af målet om bekæmpelse af fattigdommen i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Men det er ikke nok. Vi skal holde kursen, det skylder vi vores medborgere, som efter vores løfter forventer, det understreger jeg, at alt sættes ind i denne henseende på forårstopmødet. 
Schierhuber (PPE-DE ),
    Det glæder mig, at Lissabon-strategien også omfatter anvendelse af alle former for alternativ energi. Det betyder imidlertid også, at de skal have den nødvendige støtte. Ud over den velkendte miljøbeskyttelse og det vigtige bidrag til Kyoto-protokollen er forbedret konkurrenceevne, regional værdiskabelse og arbejdspladser i landdistrikterne bare nogle af de positive effekter af at anvende vedvarende energi.
Det glæder mig derfor, at Europa-Parlamentet i sit beslutningsforslag betragter anvendelse af vedvarende energiformer som en forudsætning for en konkurrencedygtig og bæredygtig europæisk økonomi. 
Silva Peneda (PPE-DE ),
    På grundlag af det realistiske scenario, som Wim Koks midtvejsrapport tegner, har Kommissionen besluttet at gøre status og foreslå en reform af Lissabon-strategiens målsætninger.
Man har omdefineret de prioriteter, der blev opstillet i 2000, ud fra de europæiske borgeres aktuelle bekymringer, der jo drejer sig om vækst og beskæftigelse.
Ud fra denne nye virkelighed udpeges ansvarlige for de enkelte foranstaltninger, konkrete tidsfrister opstilles, og der sker evaluering af fremskridt. Gennemførelsen skal nu foregå i form af et nationalt enhedsprogram og ved udnævnelse af en "Lissabon-repræsentant" i hver enkelt medlemsstat, ansvarlig for at overvåge de tiltag, der sættes i værk efter Lissabon-strategien, og for at forenkle evalueringsmetoderne.
Da det er et mellemstatsligt område, afhænger "Lissabon-strategien" næsten udelukkende af medlemsstaternes evne og indsats med hensyn til at gennemføre dybtgående strukturreformer.
Den reviderede strategi, de klarere prioriteter og den strammere tidsplan skaber de nødvendige forhåndsbetingelser for, at medlemsstaterne kan gøre Lissabon-strategien til en succeshistorie.
For de fleste EU-borgere forekommer Lissabon-strategien nok ret utopisk. EU's historie er rig på den slags eksempler. I 1980'erne var der ikke nogen, der troede på, at det indre marked og den fælles valuta ville blive en succes.
Jeg ønsker "Lissabon-strategien" en tilsvarende succes.
Toussas (GUE/NGL ),
    Europa-Parlamentet har vedtaget beslutningsforslaget om midtvejsevaluering af Lissabon-strategien med tilslutning fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, Den Socialdemokratiske Gruppe, Den Liberale Gruppe og andre konservative politiske kræfter, som satte mindre uoverensstemmelser tilside og samledes om det strategiske mål i Lissabon-aftalen.
I EU-økonomiens (dvs. dens monopolers) konkurrenceevnes navn har man iværksat et angreb uden fortilfælde på arbejderklassens arbejdsmæssige og sociale rettigheder. Der er tale om tvungen omfordeling af arbejderindkomsten til gavn for kapitalen med reduktion af arbejdstagernes og de kommende pensionisters løn, afskaffelse af sociale ydelser og forringelse af understøttelse, privatiseringer osv. Ved hjælp af såkaldte "aktive beskæftigelsesformer" forsøger man at udvide fleksible arbejdsformer og forlænge arbejdslivet, dvs. skabe en billig, fleksibel arbejdskraft, som er et nemt bytte i monopolernes ustraffede udbytning.
KKE's gruppe i Europa-Parlamentet har stemt imod beslutningsforslaget, som accepterer det frontale angreb på arbejderklassen og de nederste befolkningslag og viser EU's klassemæssige orientering. Der kan ikke herske nogen illusioner om Lissabon-strategiens betydning. Organiseret modstand og ulydighed hos flertallet af EU's nederste befolkningslag i kampen mod den arbejderfjendtlige Lissabon-strategi er den eneste vej frem. 
Wijkman (PPE-DE ),
    Beslutningen om Lissabon-strategien indeholder meget godt. Jeg havde gerne set en stærkere understregning af vægten af , dvs. at vækstinitiativer skal ske på måder, som nøje tager højde for de sociale og miljømæssige konsekvenser. Disse tre dimensioner af udviklingen skal støtte hinanden. Tanken om "vækst først, og derefter klarer vi resten" er forkert, og den repræsenterer en kedelig tilbagevenden til de forhandlinger, som fandt sted før vedtagelsen af EU's bæredygtighedsstrategi i Göteborg i 2001.
EU står foran en række vanskelige udfordringer på miljøområdet. Særligt alvorlig er risikoen for uigenkaldelige forandringer i klimasystemet. Hvis vi skal tage hånd om dette problem, skal vi omstille energi- og transportsystemerne i Europa. Denne omstilling skal først og fremmest ske gennem en kraftig satsning på innovation og udvikling af ny teknologi. En sådan satsning skal stimulere væksten og skabe nye arbejdspladser. Samtidig skal de europæiske virksomheder udvikle spidskompetencer på et område, hvor hele verden råber på nye løsninger. Hverken Kommissionens forslag eller Parlamentets beslutning lægger tilstrækkelig vægt på disse aspekter. Jeg håber, at Rådet ved mødet den 22. marts vil give disse spørgsmål langt større opmærksomhed.
Formanden.
   - Stemmeforklaringerne er afsluttet, og mødet udsættes.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om forberedelse af Det Europæiske Råd (Bruxelles, 22.-23. marts 2005).
Schmit,
    Hr. formand, det er aftalt, at Det Europæiske Råd den 22. marts, som vi diskuterede i morges, skal koncentrere sig om Lissabon-strategien samt stabilitets- og vækstpagten, selv om det stadig er muligt, at spørgsmålet bliver afklaret, før Det Europæiske Råd begynder sit møde. Det skal ligeledes drøfte strategien for bæredygtig udvikling samt Kyoto-protokollen. Da Lissabon-strategien blev diskuteret i morges på plenarforsamlingen, vil jeg ikke vende tilbage til den nu. Jeg vil koncentrere mig om et par andre emner.
Først vil jeg nævne stabilitets- og vækstpagten. Rådet har allerede i et stykke tid drøftet en reform af stabilitets- og vækstpagten, og for nogle er det måske lidt for længe. Under det nederlandske formandskab har man allerede diskuteret reformen ved flere lejligheder, og det luxembourgske formandskab har taget spørgsmålet op på hvert møde i Økofin-Rådet som et hovedpunkt.
I betragtning af denne dybtgående debat og de ændringsforslag, som finansministrene har ønsket, fremlagde formandskabet på mødet i Økofin-Rådet den 8. marts et dokument, der på en afbalanceret måde skal opfylde medlemsstaternes behov ved at foreslå et kompromis, der er baseret på økonomisk sund fornuft, som vi også talte om i morges. Dokumentet opfylder det egentlige behov for større fleksibilitet i vanskelige tider og opfordrer til en strammere budgetdisciplin i tider med vækst og fremgang.
Da Økofin-Rådet på mødet den 8. marts ikke kunne nå til enighed om en rapport til Det Europæiske Råd, fortsætter formandskabet sine høringer for at finde en løsning, som alle kan acceptere, og som kan forelægges for stats- og regeringscheferne. Der er indkaldt til et nyt møde i Økofin-Rådet den 20. marts, dvs. to dage før mødet i Det Europæiske Råd begynder.
Jeg sagde i morges, at den manglende enighed indebærer en reel og betydelig risiko. Det er uheldigt, at den nuværende pagt ikke blot bliver anvendt, som om intet var sket, og at den manglende enighed desværre ikke styrker den nuværende pagts troværdighed. Et kompromis for enhver pris, en slags discountkompromis, er imidlertid heller ikke en god løsning.
På dette område er Europa under nøje overvågning, særlig fra borgernes side, som forventer af beslutningstagerne, at de er i stand til at føre en økonomisk politik og en budgetpolitik, der hverken ofrer vækst frem for stabilitet eller stabilitet frem for en mere eller mindre kortvarig vækst.
Vi skal dog endnu ikke affinde os med fiaskoen, da det stadig er muligt at finde en afbalanceret og troværdig løsning. Hvis vi finder den, hvilket vi håber, har Kommissionen et klart mandat med hensyn til de forbedringer, som medlemsstaterne er blevet enige om at indføre i pagten. Derefter kan man påbegynde de nødvendige procedurer i forbindelse med den formelle revision af forskrifterne i pagten. En revision af de to forordninger skal ske ved hjælp af et forslag fra Kommissionen og inddragelse af Parlamentet i henhold til bestemmelserne i traktaterne, som for øvrigt er forskellige for hver af de pågældende forordninger.
Jeg vil nu gå over til spørgsmålene om bæredygtig udvikling og Kyoto-protokollen, der selvfølgelig også har forbindelse med Lissabon-strategien, da vi i morges blev enige om, at miljødimensionen i Lissabon-strategien skulle bibeholdes, ja, endog styrkes. Det er således naturligt, at spørgsmålene om bæredygtig udvikling og Kyoto-protokollen forelægges for Det Europæiske Råd. For formandskabet er bæredygtig udvikling et overordnet begreb, og Det Europæiske Råd skal afklare, hvordan man fremover skal behandle omlægningen af strategien for bæredygtig udvikling.
Hovedprincipperne for bæredygtig udvikling kunne f.eks. nedfældes i et charter, der særlig skulle omfatte en række relevante indikatorer, som senere skulle anvendes i de forskellige politikker. Kommissionen kunne stille et forslag i denne forbindelse til Det Europæiske Råd i juni.
Det haster imidlertid, og det ville efter vores mening være hensigtsmæssigt, hvis den nye strategi for bæredygtig udvikling kunne færdiggøres og forelægges inden årets udgang. Vi er alle enige om, at klimaændringerne er en af de største udfordringer for menneskeheden og har stor indflydelse miljømæssigt, økonomisk og socialt. Derfor glæder vi os over Kyoto-protokollens ikrafttrædelse, og at Den Russiske Føderation har ratificeret protokollen.
Vi er fast besluttet på at give de internationale forhandlinger et nyt afsæt. I den forbindelse skal mulighederne for en ordning efter 2012 først undersøges som led i FN's proces til sikring af det bredest mulige samarbejde fra alle lande. Mødet i Rådet (miljø) i denne uge vil tage dette op og burde kunne vedtage konklusioner. Derefter skal der udarbejdes en langsigtet EU-strategi, hvis formål skal være at forhindre, at emissioner overstiger de famøse to graders stigning i temperaturen, og at reducere de samlede emissioner fra 30 til 15 % inden 2020 i forhold til niveauet for 1990. Endelig skal der udarbejdes en cost-benefit-undersøgelse af de planlagte foranstaltninger. Som De kan se, er Rådets dagsorden righoldig. Der behandles spørgsmål af afgørende betydning for EU's fremtid, men den er også medvirkende til at give europæerne en følelse af, at EU bekymrer sig om deres nuværende problemer og om deres fremtid.
Barroso,
    Hr. formand, ærede medlemmer, her til formiddag diskuterede vi detaljeret den nye strategi for vækst og beskæftigelse, og vi nåede frem til en perfekt enighed mellem Parlamentet og Kommissionen.
Også på dette område vil det kommende møde i Det Europæiske Råd være af central betydning, hvis denne ambitiøse strategi skal føres ud i livet, og vi må virkelig ikke fortabe den lejlighed. Mødet foregår på et meget vigtigt tidspunkt, fordi vi netop har fået både et nyt Parlament og en ny Kommission, der nu er ved at komme op i fart og definere deres arbejdsform for de næste år. Det Europæiske Råd foregår også på et tidspunkt, der udmærker sig ved den meget brede debat, som ratificeringen af forfatningen har sat i gang, en debat, der handler om, hvilken slags Europa vi ønsker, og hvilken slags Europa vi kan opbygge for vores borgere.
Det er derfor af stor betydning, at vi på det kommende møde i Det Europæiske Råd viser, at EU faktisk arbejder, og at EU med succes kan lancere nye initiativer, der fører til konkrete resultater for de europæiske borgeres tilværelse. 
 Lad mig fremhæve to vigtige resultater for dette Europæiske Råd. For det første er det nødvendigt at relancere Lissabon-strategien og igen sætte fokus på vækst og beskæftigelse for at bringe vores bredere økonomiske, sociale og miljømæssige mål inden for rækkevidde. Dette kræver mere end bare ord. Borgerne har brug for at se, at medlemsstaterne virkelig engagerer sig. Det er derfor, at vores nye tilgang om at arbejde for at støtte medlemsstaterne i at nå Lissabon-målene er afgørende.
For det andet må vi sikre, at en stærkere stabilitets- og vækstpagt med større troværdighed bliver et resultat af topmødet. Begge disse mål er helt klart inden for rækkevidde, og jeg vil tale om dem hver for sig.
Hvad angår Lissabon, vil jeg blot understrege betydningen af at tilføre reformprocessen ny dynamik. Derfor bør Det Europæiske Råd give et klart tilsagn til de nye styringsmekanismer, de nye integrerede retningslinjer og Lissabon-programmerne på nationalt plan og fællesskabsplan, med simpel rapportering og bedre koordinering af reformer på nationalt plan. Lanceringen af og opfølgningen på den fornyede Lissabon-strategi skal forberedes i et tæt samarbejde mellem Kommissionen, Rådet og Parlamentet.
Nu vil jeg tale om stabilitets- og vækstpagten. 
 Hr. formand, mine damer og herrer, vi ved alle, at der for nylig har været problemer med gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten.
Forskellige fortolkninger af traktaten og stabilitetspagten har medført usikkerhed om måden, budgetterne overvåges på. Vi har brug for en fortolkning, der sikrer pagtens effektivitet og troværdighed, uden at det er nødvendigt at skrive selve pagten om.
Drøftelserne i Økofin-Rådet i går førte ikke til en konklusion. Formandskabet har besluttet at holde et nyt møde med ministrene før Det Europæiske Råd. Jeg håber alligevel, at man på forårstopmødet kan finde frem til en fornyet og mere troværdig pagt, der er baseret på en komplet, sammenhængende og afbalanceret løsning.
Kommissionen vil fortsat kæmpe for de principper, den har fremsat, særlig i forbindelse med en reform af pagten. Referenceværdierne i traktaten for underskud og gæld skal fortsat respekteres som hjørnestenen i systemet. Den forebyggende side af pagten kan forbedres, særlig ved at definere mellemlange budgetmål for det enkelte land.
I perioder med højkonjunktur skal budgetpolitikken blive ved med at være sund. Store underskud skal identificeres klart, og der skal hurtigt rettes op på dem. Ikke desto mindre kan der i fristen for at rette op på dem tages hensyn til økonomiske faktorer. Kommissionen gør stadig sammen med formandskabet og medlemsstaterne, alt hvad den kan for at få en aftale i stand, men ikke for en hvilken som helst pris.
Rådets konklusioner kommer også til at omfatte andre vigtige spørgsmål. Det er også vigtigt at nå frem til en aftale for visse af dem, f.eks. bæredygtig udvikling og klimaændringen, hvis vi skal kunne anvende Lissabon-reformerne til at sikre en bæredygtig vækst. Jeg afventer med interesse et politisk initiativ fra Det Europæiske Råd med henblik på et europæisk charter om bæredygtig udvikling, som Kommissionen helt sikkert vil arbejde videre på og give sin støtte.
Endelig vil vi bestemt gennemgå den seneste udvikling i Mellemøsten og Irak og status for forberedelsen af den næste udvidelsesrunde samt eventuelle fremtidige forhandlinger.
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil slutte med at sige, at dette topmøde er en lejlighed, som vi skal udnytte. Det skal angive tonen for kommende reformer til genoplivning af Lissabon-strategien og styrke troværdigheden af stabilitets- og vækstpagten. Som det blev sagt i morges, er de to ting forbundet.
Det er vores troværdighed og den måde, vi viser EU-borgerne, at vi bekymrer os oprigtigt om Europas fremtid, og at vi vil arbejde videre i den retning, der står på spil.
Borgerne, dvs. vælgerne, vil simpelthen ikke kunne forstå, hvis det ikke lykkes for os at få et gennembrud, eller hvis topmødet ikke ender med et godt resultat, men med vindere og tabere. Flertallet af EU-borgerne lægger ikke mærke til de enkeltheder, som vi kunne ønske at tilføre på områder, såsom hvilken institution der gør hvad, eller om den nye Lissabon-strategi ligger til venstre, højre eller i midten. For dem drejer det sig om Europa og ikke om den ene eller den anden institution eller et bestemt aspekt. Det er derfor meget vigtigt at sende et kohærent budskab og vise, at vi virkelig arbejder sammen for i Europas interesse.
Hvis man udstråler manglende harmoni mellem institutionerne eller sender et tvivlsomt eller pessimistisk budskab om Europas fremtid, vil det have en negativ indflydelse på den offentlige mening, hvilket er særlig farligt på et tidspunkt, hvor forfatningstraktaten er ved at blive ratificeret. Jeg mener dog, at der er en stor chance for, at det lykkes. Vi har et ansvarligt og fast besluttet formandskab. Vi har en Kommission, som gør, alt hvad der står i dens magt. Vi får i dag en stor sejr ved at vise vores fælles beslutsomhed på at nå frem til en ny Lissabon-strategi. Vi har i dag vist, at det virkelig er muligt at opnå en styrket og dynamisk konsensus.
Det er således vigtigt at vise Det Europæiske Råd, at vi kan hjælpe Europa med at skifte til en højere hastighed. Vi kan indlede reformprocessen, vi kan begynde at mobilisere opinionen til fordel for en europæisk fornyelse. Udfordringen på forårsmødet i Det Europæiske Råd er at sørge for, at vores vision udmønter sig i handling.
Spautz,
    Hr. formand, kære kolleger, på mødet i Økofin-Rådet i begyndelsen af ugen nåede man ikke frem til en definitiv afklaring af den fremtidige vurderingslogik for stabilitetskriterierne. Jeg håber inderligt, at fagministrene alligevel vil nå til enighed før Det Europæiske Råd.
Selv er jeg fortsat overbevist om, at stabilitets- og vækstpagten ikke må rystes i sin grundvold. De eksisterende grænseværdier på 3 % ny gældsoptagelse og 60 % eksisterende gæld, målt i forhold til bruttonationalproduktet, er så tæt forbundet med euroens valutakursafhængige skæbne, at de må fastholdes for at bevare den fælles valutas stabilitet og styrke. Til pagtens grundvold hører også, at statens budget bliver betragtet som en helhed ved vurderingen af, om kriterierne er overholdet. Det foreskriver ikke kun den generelle budgetlovgivning, det er også sund fornuft. Et fælles samlet budget kan man ikke samtidig vurdere plus eller minus hele udgiftskategorier. Derfor må det heller ikke komme dertil, at udgiftskategorier, som nogle medlemsstater betragter som særlige belastninger, bliver undtaget ved beregningen af, om stabilitetskriterierne er overholdt.
I sidste ende er det i pagtens ånd, som også indeholder en vigtig vækstkomponent, at et nationalt budget kan få en nuanceret vurdering i lyset af de aktuelle konjunkturer. Derfor er det nødvendigt at bevare de aktuelle procedurer, men gøre deres detaljerede forløb og deres konsekvenser afhængige af den budgetpolitiske virkelighed, fordi pagten, som jeg også sagde her for et par uger siden, netop er en stabilitets- og vækstpagt og en alt for rigid stabilitet ikke må føre til, at væksten bliver hindret i stedet for fremmet.
I Økofin-Rådet ligger der en liste med mulige udgangspunkter for en mere nøjagtig vurdering af de nationale stabilitetsanstrengelser. Jeg håber meget, at elementer på denne liste vil kunne være nøglen til en definitiv enighed før topmødet den 22. og 23. marts.
Nu en kort bemærkning om Lissabon-strategien. De middelmådige resultater efter den første halvleg skyldes i vidt omfang en for stor spredning af målene. Derfor er det for de næste fem år nødvendigt at koncentrere sig om nogle essentielle mål, hvis der endelig skal komme håndfaste resultater. Derfor støtter jeg også en fremgangsmåde, som i højere grad end hidtil bygger på en national gennemførelse af Lissabon-målene. Det åbner for en vis konkurrence om den såkaldte bedste praksis, som kun kan være gavnlig for strategiens samlede succes. Fremover bør vi i Europa forsøge at holde de helt store proklamationer lidt mindre, hvis det er alt andet end sikkert, at det er sandsynligt, at de vil kunne gennemføres.
Swoboda,
   Hr. formand, kære rådsformandskab, kære hr. formand for Kommissionen, jeg vil blot komme med en kort bemærkning om stabilitets- og vækstpagten. Når jeg ser på det som økonom, som jeg er uddannet, så er der mange lande, som ikke har stabilitetsregler - USA bliver ofte nævnt - og som har gode resultater. Der findes lande, som har en striks overholdelse af stabilitetsregler med liden succes og omvendt. Økonomisk betragtet findes der altså forskellige veje. Der er imidlertid gode grunde til, at et samfund, som kun er ved at udvikle sig til et samfund og vil skabe et fælles marked, har givet sig selv en sådan vækststabilitetspagt, særligt indførelsen af euroen. Trods mange skeptiske røster også fra Parlamentet har vi fået en stærk euro, ja, næsten en for stærk euro. Derfor er det absolut på tide at regulere tingene, men ikke ved at opgive at have en stabilitets- og vækstpagt, men ved at tage højde for de økonomiske forhold i de enkelte lande.
Det drejer sig ikke om særregler for Tyskland. Det drejer sig om at anerkende særlige økonomiske forhold, som kan opstå i alle lande. Efter denne ændring gælder det naturligvis, at alle lande, både Tyskland og andre, skal holde sig til den. Man bør også tage en lille smule hensyn til, at Tyskland trods alt er den største bidragyder til EU. Derfor mener jeg også, at forslagene fra det luxembourgske formandskab er meget værdifulde, og jeg håber, at De vil få succes med denne vej. Jeg håber, at Kommissionen og kommissionsformanden kan yde et bidrag til, at vi nu virkelig får en løsning, for efter denne løsning og efter at der er sat gang i Lissabon-processen, har vi brug for to ting. Vi har brug for en endnu stærkere koordination mellem de enkelte lande i deres vækstpolitik og økonomiske politik generelt, og vi har brug for en løsning på de finansielle overslag, helst allerede under det luxembourgske formandskab. Jeg ved, at der hviler en stor byrde på Deres skuldre, som måske ud fra landets størrelse er små skuldre, men jeg håber, De kan løse det. Vi ønsker i hvert fald, det siger jeg også på vegne af min gruppe, det luxembourgske formandskab held og lykke. Det har gode forudsætninger for at tilvejebringe en løsning, særligt med en ny, fornuftig reform af vækst- og stabilitetspagten. 
De Sarnez,
   . Hr. formand, med Lissabon-strategien og stabilitets- og vækstpagten bliver spørgsmål vedrørende økonomisk politik det centrale på det kommende forårsmøde i Det Europæiske Råd.
Med en arbejdsløshed på 9 % i Europa og en forventet vækst på kun 1,6 % i euroområdet kan vi ikke længere nøjes med at tale om det, men der skal handling til for at få gang i væksten og beskæftigelsen. Vi har brug for fælles budgetdisciplin. Vi skal bekræfte det klart og tydeligt, således at der ikke er tvivl om det. Det er den enkelte medlemsstats ansvar at forvalte de offentlige udgifter, at reducere underskuddet og stabilisere, ja, endog begrænse gældsbyrden. I modsat fald bliver det de kommende generationer, der kommer til at betale gildet, og jo mere medlemsstaterne forsøger at omgås de regler, som de selv har indført, des mere ustabilt bliver systemet.
Når vi har regler, skal de selvfølgelig også overholdes. Ellers tjener de ikke noget formål. Når der først er opnået enighed om disse grundlæggende og fornuftige principper, kan man begynde at overveje eventuelle ændringer af pagten. De skal tage højde for konjunkturforløbenes art og den nødvendige skelnen mellem driftsunderskud og investeringsunderskud.
Der er et andet problem, som er endnu vigtigere. Spørgsmålet er, om vi på lang sigt kan leve med en fælles budgetdisciplin og samtidig føre forskellige økonomiske politikker. Efter min mening er svaret nej. Vi skal snart beslutte at koordinere vores økonomiske politikker, da vi ellers aldrig bliver i stand til at skabe vores egen vækst.
Vi er så heldige at have en formand for Det Europæiske Råd, der samtidig er formand for Eurogruppen. Det skal vi benytte os af. Det er nu eller aldrig, hvis vi skal indføre den samfundsforvaltning af økonomien, som EU i så høj grad mangler, og tage initiativer, der endelig sætter gang i tingene. Vi foreslår, at de fremtidige store investeringer skal ske på europæisk plan. Jeg tænker f.eks. på forsvaret, forskningen eller de større infrastrukturer. Vi er langt bagefter på dette område, og det er på tide at gøre - eller i det mindste forsøge at gøre - en ende på det.
Mine damer og herrer, det kræver selvfølgelig stræben, beslutsomhed og mod, men jeg er sikker på én ting, nemlig at det ikke vil lykkes, hvis vi handler alene og isolerer os i hvert sit hjørne. Hvis vi vil skabe vækst og beskæftigelse, hvis vi fortsat vil have en innovativ samfundsmodel, er det eneste svar at gøre mere på EU-plan. 
Jonckheer,
   .Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, fru næstformand, hvad angår stabilitets- og vækstpagten støtter vores gruppe uforbeholdent det luxembourgske formandskabs bestræbelser og særlig idéen om en liste over relevante faktorer, som hr. Juncker nævnte. Jeg mener, at man skal forsøge at opnå en større differentiering af de nationale økonomier, særlig i forhold til gældsniveauet og de behov, som de skal opfylde. Vi går derfor ind for en klar liste over faktorer, der - sagt med Romano Prodis ord - gør det muligt at foretage en politisk og mere intelligent vurdering af stabilitetspagten.
Når dette er sagt, mangler der i forbindelse med en revision af pagten stadig en europæisk koordination af budgetpolitikkerne, som fru De Sarnez lige har hentydet til. I den forbindelse vil jeg sige til Rådet, at de bemærkninger, som jeg har læst efter Økofin-Rådet og særlig, at en aftale mellem de 12 lande i euroområdet ikke nødvendigvis bliver vedtaget af alle 25 medlemmer af Rådet, efter min mening er et yderst foruroligende politisk signal at sende.
På baggrund heraf giver den trekant, som hr. Juncker nævnte ved det luxembourgske formandskabs begyndelse, da man diskuterede Lissabon-strategien, stabilitetspagten og de finansielle overslag, mening. Fortolkningen af stabilitetspagten skal efter min mening afspejle medlemsstaternes vilje til at gøre en yderligere budgetindsats for at få finansielle overslag og et EU-budget, der passer til opgaven, og som kan opfylde de mål, vi gerne vil nå.
Derfor er den politiske timing ikke særlig god, da man opfordrer til, at der på forårsmødet i Det Europæiske Råd nås til enighed om Lissabon-strategien og stabilitetspagten, og at debatten om de finansielle overslag evt. udskydes til juni. Jeg tror imidlertid, at faren for en opsplitning mellem de nye og de gamle medlemsstater er en politisk risiko, der ikke må undervurderes i hele denne debat.
Endelig er jeg med hensyn til bæredygtig udvikling ret overrasket over, hvor overfladiske udtalelserne er. Kommissionen har forelagt en rapport om en EU-strategi for bæredygtig udvikling, der følgelig vedrører EU's sektorpolitikker. Rapporten er meget kritisk. Den er ærlig nok til at være meget kritisk. Hvis den store politiske tilskyndelse, som hr. Barroso forventer, og som vi også forventer af Rådet, består i at sige: vi vil udarbejde et europæisk charter om indikatorer, vil vi sige: er det alt? Man kan blot henvise til rapporterne fra Det Europæiske Miljøagentur. Her har De Deres indikatorer.
Vi forventer mere, vi forventer, at der fastsættes meget mere forpligtende mål for transportpolitikken, energipolitikken og Kyoto-forpligtelserne. Det er ikke længere nok at blive ved med at vende tilbage til spørgsmålet om indikatorer og om morgenen sige, at man vil have færre indikatorer og om eftermiddagen, at man vil have flere. Hvad er det præcis, vi ønsker? Vi ønsker effektive politikker, og at Kommissionen og Rådet reelt overholder forpligtelserne fra Göteborg. 
Musacchio,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg synes ærligt talt, at forhandlingen her i Parlamentet er lidt paradoksal, eftersom vi på en usammenhængende måde behandler spørgsmål som Lissabon-strategien, de finansielle overslag, det kommende Europæiske Råd og forslagene til en reform af stabilitetspagten, hvilket i øvrigt er et spørgsmål, hvor alle gør en indsats undtagen Europa-Parlamentet.
Jeg mener tværtimod, at disse aspekter bør behandles under ét. Social samhørighed og en kvantitativ og kvalitativ vækst i beskæftigelsen er så afgjort ikke blevet fremmet af laissez faire-politikker, hvor der fokuseres på konkurrenceevnen, men heller ikke af de monetaristiske politikker, som ligefrem forherliges i den nye forfatningstraktat, der historisk set er det eneste eksempel på en forfatning, som medtager en monetær traktat.
Vi står over for det paradoks, at Europa har en meget stærk valuta, men en svag økonomi i voksende krise og et samfund i store vanskeligheder. Der bliver stadig flere risici for en forværring af situationen, f.eks. de risici, der ligger i Bolkestein-direktivet, i nedskæringerne på EU-budgettet og i den falske fleksibilitet i stabilitetspagten, som efter nogles mening kun skal tage sigte på modreformer på pensionsområdet. Dermed får vi et Europa, som er præget af social splittelse, virksomhedsflytninger og en uundgåelig forringelse af den europæiske social- og kulturmodel.
Vi er nødt til at gå nye veje, hvor vi bryder med laissez faire-økonomien og monetarismen, og hvor vi tager udgangspunkt i en opadgående harmonisering af rettigheder og lønninger og sætter gang i kvalitetsudviklingen. Derfor er det nødvendigt, at vi fra venstre frigør os fra stabilitetspagtens spændetrøje og i de enkelte lande - men også direkte på EU-plan - investerer i forskning, innovation og alt, hvad der kan fremme udviklingen. Vi har brug for et andet Europa, nemlig et socialt Europa og det Europa, som vi vil forlange på den europæiske demonstration den 19. marts i Bruxelles. 
Bonde,
   - Hr. formand. Jeg vil gerne takke Kommissionen for tilsagnet om fuldstændig åbenhed omkring 3 000 arbejdsgrupper. For første gang kan vi nu se fortegnelsen over grupperne. Der kan findes på Kommissionens hjemmeside eller, hvad der er noget lettere, downloades fra min hjemmeside på bonde.com. Kommissionens næstformand, Margot Wallström, gav i går tilsagn om, at vi også kan få navne på deltagerne. Tak, så kan vi snart se, om de, der rådgiver Kommissionen om rygning, kommer fra tobaksindustrien eller kræftens bekæmpelse.
Jeg vil også takke Kommissionen for tilsagnet om, at vi fremover kan få alle bidrag fra Kommissionen til Ministerrådet og dets arbejdsgrupper. 85 % af al lovgivning færdigbehandles i 300 arbejdsgrupper og i Coreper. Vi har hidtil været holdt uden for hovedparten af denne lovgivning. Nu har vi fået løfte om den hidtil største åbenhedsreform. Jeg glæder mig som en lille dreng til juleaften, for jeg har arbejdet for den åbenhed i mange år. Tak, det er næsten for godt til at være sandt.
Nu er det jeres tur ovre i Rådet. Kære Ministerråd, kan det luxembourgske formandskab ikke bede kollegaerne om at åbne for Parlamentet i de 300 arbejdsgrupper, som forhandler lovene? Det er en ydmygelse som folkevalgt altid at skulle tigge om dokumenterne i en korridor eller fra en lobbyist eller fra en student fra en af de faste repræsentationer eller fra ambassadøren eller ministeren selv. Når vi sidder i udvalgene og behandler lovforslagene, har vi officielt kun det oprindelige forslag fra Kommissionen, mens Rådets arbejdsgruppe sidder med udgave nr. 17, som vi ikke kan få legalt. Embedsmænd og praktikanter bag os sidder i udvalgsmøderne med den seneste udgave af lovforslaget, men hvad med medlemmerne. Vi har stemmerne fra vælgerne, men vi mangler Ministerrådets tillid. Nu vil vi få Kommissionens nye forslag under lovbehandlingen. Hvornår får vi lejlighed til at takke jer i Rådet for det mest selvfølgelige af alt. I demokratier er den udøvende magt ansvarlig over for de folkevalgte, i demokratier er der ingen over eller ved siden af vælgerne og deres direkte valgte repræsentanter. Tak hr. formand, især hvis Rådet vil give os lidt mere at takke for. 
Crowley,
   Jeg vil takke rådsformanden og kommissionsformanden, hr. Barroso, for deres redegørelser.
Parlamentet har ofte haft et meget snævert syn på den fremtidige udvikling af den europæiske økonomi og den europæiske sociale model, selv om erfaringen burde have lært os, at enhver handling, vi udfører, omgående får indflydelse på andre områder. Derfor kan vi ikke længere tale om udelukkende at have en social model, der fungerer i henhold til den gamle ideologi om høje skatter og høj grad af social beskyttelse. Der kan heller ikke være et simpelt, frit marked, hvor alle kan gøre, lige hvad de vil uden nogen begrænsninger. Vi har brug for regler og bestemmelser for at sikre, at Europa fungerer godt for ikke bare forbrugerne og erhvervslivet, men, vigtigst af alt, også for de borgere, som vi leder. Det er derfor, at stabilitets- og vækstpagten er en god ting til trods for de fejl og misforståelser i dens funktion, som på det seneste er blevet fremhævet. Det er godt, at den fortsat eksisterer, og at den kan ændres og tilpasses til nye forhold.
Jeg vil imidlertid advare imod at foretage omfattende ændringer eller begrænse magtfaktorerne i stabilitets- og vækstpagten. Vi må ikke glemme, at vækstpagten ikke kan ses isoleret. Den skal også ses i sammenhæng med de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, der er fastsat. Der er tidligere blevet grebet ind over for en regering - den irske - på grund af dens såkaldte manglende opfyldelse af visse kriterier i henhold til de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Fejlen var ikke, at pagten fandtes, men at den ikke blev håndhævet over for andre lande, der bliver ved med at bryde de retningslinjer og ikke overholder de overordnede politikker for hensigtsmæssig forvaltning og drift af økonomier og finanspolitikker.
Endelig er Lissabon-strategien, som vi stemte om i dag, en strategi for god regeringsførelse, god økonomisk vækst og, frem for alt, jobskabelse, som er det bedste redskab til bekæmpelse af fattigdom, sociale ulemper og isolation. Den vil sikre, at vi i Europa kan tilbyde alle vores borgere de allerhøjeste standarder for job, uddannelse og, hvad der er vigtigst, social beskyttelse.
Vanhecke (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne henlede Rådets opmærksomhed på den kendsgerning, at det tyrkiske politis brutale optræden mod demonstranter for nogle dage siden førte til meget berettigede protester i hele Europa og endda, omsider havde jeg nær sagt, til noget mere åbne spørgsmål om, hvorvidt et land som Tyrkiet overhovedet kan være medlem af EU eller kandidatland. I sig selv er det naturligvis lidt ejendommeligt, for vi har jo i nogen tid vidst, at Tyrkiet absolut ikke tager det så tungt med menneskerettighederne og desuden i temmelig mange år har ført en rigtig folkemordspolitik mod etniske mindretal og ikke-islamisk religiøse trossamfund. Jeg synes, at episoderne for nogle dage siden faktisk er en god anledning for Rådet til hurtigst muligt at overveje hele spørgsmålet om Tyrkiet igen. Der er fundamentale grunde nok til det. 
Formanden.
   - Hr. Vanhecke, jeg vil bede Dem om at holde Dem til emnet for debatten. 
Vanhecke (NI ).
   - Jeg synes, hr. formand, at jeg som medlem af Parlamentet har ret til at henlede Det Europæiske Råds opmærksomhed på ligegyldigt hvilket emne, og det er ikke formanden, der skal blande sig i et parlamentsmedlems indholdsmæssige bidrag.
Jeg synes faktisk, at der er fundamentale grunde nok til at sætte dette spørgsmål på dagsordenen. Jeg gentager, at Tyrkiet hverken politisk, kulturelt, økonomisk eller historisk er et europæisk land, for slet ikke at tale om problemet med islam. Ingen kan benægte, at en mulige udvidelse med et land med 70-100 millioner muslimer risikerer at ændre vores samfunds karakter fundamentalt.
Jeg anmoder Rådet om på ny at overveje spørgsmålet om Tyrkiet hurtigst muligt, også af interne, demokratiske grunde. Den måde, hvorpå debatten om den tyrkiske tiltrædelse er umuliggjort i de forløbne måneder i alle europæiske lande, og den måde, hvorpå man er veget uden om og har undgået vælgernes og borgernes udtalelse derom, må jeg kalde totalitær og udemokratisk. Vores borgere er fornuftige nok til selv at træffe beslutning om det tyrkiske medlemskab gennem en folkeafstemning. Den, som fratager dem og os retten - og den, der her i Parlamentet, konstaterer jeg nu, fratager os retten - til på et hvilket som helst tidspunkt at henvende os til Rådet om dette fundamentale problem, gør EU en dårlig tjeneste og bringer os et skridt videre i retning af et totalitært europæisk regime, som vi under ingen omstændigheder kan tolerere. Det er Rådets pligt at behandle dette hurtigst muligt. 
Formanden.
   - Jeg beklager at måtte sige, hr. Vanhecke, at trods min anmodning har det, De sagde, ikke noget at gøre med emnet for debatten. Jeg takker Dem alligevel for Deres indlæg. 
García-Margallo y Marfil (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg er enig i kommissionsformandens konklusioner. Jeg synes, at Europa i dag befinder sig ved en skillevej. Europa kan komme ud i en krise, hvis ikke forfatningstraktaten bliver vedtaget, nu eller om nogle år, hvis vi er ude af stand til at definere et Europa, som bekræfter vores politiske og økonomiske identitet uden for EU. Det er det, vi skal gøre nu, og det falder sammen med den nuværende Kommissions og det nuværende Parlaments mandat.
For at kunne gøre det er der, fra et økonomisk synspunkt, og det er det, vi taler om i dag, brug for makroøkonomisk stabilitet. Det andet minimumskrav er at fremskynde Lissabon-reformprocessen med henblik på at skabe mere beskæftigelse og være mere produktive og konkurrencedygtige for på denne måde mindske afstanden til USA og for at kunne tackle konkurrencen fra vækstlandene.
Vi har talt om Lissabon-reformerne her til formiddag, så jeg vil vende tilbage til vigtigheden af stabilitetspagten. Efter min mening er vi nødt til at være oprigtige i dette spørgsmål. Vi skal reformere stabilitetspagten, ikke fordi den har mistet sin indre logik, det fundament, den støttede sig på, men simpelthen fordi der er for mange ting, der ikke bliver overholdt, primært fra de store landes side. Eftersom det er de store lande, der tvinger os til at reformere pagten, er vi nødt til at få at vide, hvad det er, de er indstillet på at gøre, og det har vi netop hørt.
De er indstillet på at acceptere, at pagtens forebyggende aspekt bliver ændret, og at gøre en indsats i de gode tider, simpelthen fordi de ved, at der ikke er nogen magt i verden, der kan tvinge dem til at overholde disse regler. Og på det forebyggende område ønsker de at lempe og bryde reglerne i en sådan grad - som en kilde fra det tyske socialdemokrati har sagt - at der ikke findes nogen regler overhovedet.
Der er derfor kun to muligheder - og kun to. Enten går vi i retning af økonomisk styring, økonomisk koordinering og en uafhængig opmand, der er ude af stand til at pålægge sanktioner, eller også fastholder vi den automatiske procedure.
Vi har ikke ønsket at gå videre i retning af økonomisk koordinering. Regeringskonferencen ødelagde de forsigtige skridt, som konventet var kommet med på koordineringsområdet, hvorfor vi nu befinder os i nøjagtig samme situation som tidligere. Vi ønsker heller ikke at fastholde den automatiske procedure. Alt, hvad vi vil opnå på dette og de kommende råd, er tilbageskridt. Problemet er at finde ud af i hvilket omfang og hvor hurtigt.
De undtagelser til reglerne, vi giver os selv, er med til at svække stabilitetspagten. Vores fremtidige troværdighed, vores økonomiske styrke afhænger af, hvor store tilbageskridt, De har tænkt Dem. Vi skal kort sagt undgå, at der i de kommende år kommer en økonomisk krise som den, jeg har beskrevet. 
Myller (PSE ).
   - Hr. formand, det kommende topmøde er interessant på to måder med hensyn til bæredygtig udvikling. På dagsordenen er midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien og den årlige revision af programmet for bæredygtig udvikling. De to hører sammen. Vi kan ikke opnå bæredygtig vækst og konkurrenceevne uden den størst mulige miljøbeskyttelse og sociale beskyttelse. I forbindelse med midtvejsevalueringen i år af programmet for bæredygtig udvikling skal der skabes en ambitiøs strategi, der rækker langt ind i fremtiden. Den skal være direkte forbundet med Lissabon-strategien, og den skal også være retningslinje for forskellige politikområder inden for EU.
Ånden fra Cardiff skal genoplives, og vi skal undersøge bæredygtigheden i EU's forskellige politikker nærmere og overveje faktorer, der medfører en ikke-bæredygtig udvikling. Vi skal være særlig opmærksomme på energiproduktion, transport, arealanvendelse og landbrug. Der skal tages nye, mere ambitiøse skridt for at forebygge klimaændringerne. Vi skal se frem til tiden efter Kyoto-protokollen og sætte os mål for 2020, som vi kan holde og styre.
Vi skal også sætte et prisskilt på bæredygtig udvikling. Vi skal vurdere, hvor meget det vil koste slet ingenting at gøre. Nu er al opmærksomhed selvfølgelig rettet mod, hvad miljøbeskyttelsesforanstaltninger vil koste.
EU skal fortsat være den organisation, der viser vej globalt i miljøpolitik. Ambitiøs lovgivning forbundet med de rette midler til økonomistyring er også en god kombination til at skabe efterspørgsel efter den nye miljøteknologi. 
Joan i Marí (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, under den folkeafstemning om EU's forfatning, som blev afholdt i den spanske stat, bekræftede baskerne og catalanerne tydeligt, at vi ønsker at blive inddraget fuldt ud i Europa. På det spanske landkort var procenten af nejstemmer afgivet i Baskerlandet og Catalonien tre gange højere end i Spanien. Europa må erkende denne politiske virkelighed, navnlig hvis målet er at opbygge et tættere og stærkere Europa, der har værdi for alle Europas befolkninger. 
Det ville være meget udemokratisk at fornægte de forskellige realiteter, der findes i Europas statsløse nationer. Vi kan ikke være så hykleriske, at vi kræver pluralisme i Europa og fornægter den internt. På et tidspunkt, hvor flere spanske medlemmer af Europa-Parlamentet har klaget over påstået diskrimination mod det catalanske sprog, forbød Manuel Marín, formanden for det spanske parlament, samtidig et catalansk parlamentsmedlem at sige nogle få ord på catalansk i sine indledende bemærkninger. Der kan ikke anvendes forskellige kriterier på ens situationer. Man kan ikke kræve rettigheder, retfærdighed eller andre moralske standarder, når man er i Europa, og samtidig insistere på en pragmatisk strategi af finansielle årsager, når man er i Spanien eller Italien.
Hvis vi virkelig går ind for flersprogethed, hvis vi ønsker, at det catalanske sprog skal anvendes på alle udvalgsmøder, pressekonferencer osv., må vi først være ærlige og værne om alles sproglige rettigheder, herunder catalanernes og baskernes og også f.eks. walisernes og irernes.
Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, som rådsformanden sagde tidligere, vil man på Det Europæiske Råds forårsmøde hovedsagelig beskæftige sig med stabilitets- og vækstpagten og med Lissabon-strategien, som vurderes at have slået fejl og derfor bør revideres. Det er nødvendigt med en revision, fordi der nu er 20 millioner arbejdsløse i EU, mens 70 millioner trues af fattigdom, kvindernes løn ligger gennemsnitligt 16 % lavere end mændenes, og der er således ikke opnået reel konvergens.
Desværre sætter Lissabon-strategien de sociale politikker i anden række. Med de ændringer, der foreslås til stabilitetspagten og til selve Lissabon-strategien, kan sidstnævnte ikke blive befolkningsvenlig. Det er paradoksalt og meningsløst, at vi på den ene side taler om at skabe den mest produktive økonomi i verden og på den anden side vil have budgetterne reduceret og således mindre samhørighed.
En række radikale foranstaltninger, herunder øgede midler til social vækst, er den eneste måde, hvorpå Lissabon-strategien kan blive en befolkningsvenlig strategi. 
Clark (IND/DEM ).
   - Hr. formand, før jeg går videre til stabilitets- og vækstpagten, har jeg et par bemærkninger om den finansielle situation i almindelighed. Jeg er lidt skuffet over, at hr. Barroso, kommissionsformanden, synes at være forsvundet, for han skal høre en kommentar fra en repræsentant for Det Forenede Kongerige, som er den næststørste bidragyder til EU's finanser.
Til dato har vi bidraget med ca. 180 milliarder engelsk pund. Vi har fået ca. 105 milliarder engelske pund tilbage gennem støtte af den ene eller den anden art. Vi tror, at der inden længe vil komme et parlamentsvalg i Det Forenede Kongerige, og jeg tror, at vælgerne gerne vil vide, hvad der er sket med de manglende 75 milliarder engelske pund i vores bidrag. Vil der komme et svar fra vores nuværende premierminister eller finansminister? Vil der komme et svar fra Parlamentet? Når vi minder dem om, at Den Europæiske Revisionsret for 10. år i træk har nægtet at underskrive regnskaberne, fordi milliarder af pund er blevet borte, kunne de meget vel lægge to og to sammen med hensyn til, hvad der er sket med vores 75 milliarder.
Har vi en stabilitets- og vækstpagt eller ej? Luxembourgs premierminister, Jean-Claude Juncker, sagde for nylig til journalister i Bruxelles: "Jeg er begyndt alvorligt at overveje muligheden for slet ikke at ændre pagten." Han tilføjede: "Vi udelukker ikke et scenarium, hvor pagten forbliver som den er. Det er nu en klar mulighed. Jeg har ingen planer om at erstatte en pagt, der ikke fungerer godt, med en, der synes at fungere, men slår fejl senere." Han havde tidligere udtalt, at pagten var død.
Så hvad med stabilitets- og vækstpagten? Er det ikke grotesk, at lande, der har opbygget et underskud på over 3 %, dernæst får en enorm bøde, som forværrer deres situation? Selvfølgelig er stabilitetspagten forfejlet. Den er uanvendelig! Skrot den!
Angelilli (UEN ).
   - Hr. formand, kære kolleger, på det kommende Europæiske Råd vil man drøfte de reformer, der er af afgørende betydning for EU's fremtid, bl.a. reformen af stabilitetspagten. Desværre er denne reform omgærdet af mystik. Man går nemlig fra generelle nyheder om 19 mulige punkter, der kan gøre pagten mere fleksibel, til forslaget om at lade pagten være uændret. I den forbindelse må det beklages, at Europa-Parlamentet er gået glip af en lejlighed, eftersom det ikke ønskede at tage debatten om betingelserne for en reform af pagten op her i Parlamentet. Det er Europa-Parlamentets formand og de store politiske grupper skyld i.
Det lader til, at vi som sædvanlig er ved at nå frem til et kompromisforslag, der er kendetegnet af taktiske manøvrer og politisk balancegang. Det er ikke det, som Europa har brug for nu. Vi har tværtimod brug for en mere modig og pragmatisk indfaldsvinkel, når det gælder nøglemålsætningerne for en saltvandsindsprøjtning til økonomien, nemlig investeringer i forskning, innovation, konkurrenceevne, infrastruktur og strukturreformer. Også derfor vil vi gerne gentage, at vi stiller os uforstående over for Kommissionens og det luxembourgske rådsformandskabs afvisende holdning over for den såkaldte gyldne regel, der kunne have gjort så meget for at sætte gang i vores økonomiske vækst.
Vi skylder navnlig vores unge en konkret indsats med hensyn til de økonomiske fremtidsudsigter. I den forbindelse er det nødvendigt med en egentlig pagt for ungdommen. De unge skal have udsigt til en fremtid med stabilitet, sikkerhed og social samhørighed takket være foranstaltninger, som hjælper dem med at komme ind på arbejdsmarkedet og med at kunne optage lån, men også foranstaltninger, der tager sigte på retten til et hjem og en familie.
Endelig er det efter min mening nødvendigt, at EU gør en kraftig indsats for at sikre Europas unge generationer reelle muligheder. Det er, hvad vi beder om, og hvad ikke mindst de unge forventer. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Hr. formand, det er let at have medlidenhed med Kommissionen og Rådet i denne stund, hvor de har travlt med at finde en fornuftig løsning på stabilitetspagten. De er blevet ofre for selvpiskning og selvbegrænsning i EU. Man indførte, især i Tyskland, stabilitetspagten ud fra meget gennemskuelige motiver, og netop dette land har så senere fået de største problemer med den. Jeg tror, at en af konsekvenserne for fremtiden må være, at man lærer ikke at sløse med sådanne ting, ikke indføre dem på denne måde, for skaden nu er større end den korte nytte dengang. Det hele ligner en ruin og har udløst endnu en tillidskrise i Europa.
Jeg ønsker virkelig for Dem, af hensyn til alle de unge mennesker og dem, som endnu med en vis eufori tror på Europa, at det nu vil lykkes Dem at løse denne gordiske knude. Det bliver meget svært, men der er gået meget tillid til spilde, selv om den oprindelige idé med stabilitetspagten var at skabe tillid. Derfor ønsker jeg Dem oprigtigt held og lykke ved det forestående Råd, og at det vil lykkes Dem at fjerne i det mindste denne hindring for EU. 
Kirkhope (PPE-DE ).
   - Hr. formand, forårstopmødet vil uden tvivl være domineret af midtvejsevalueringen af Lissabon-dagsordenen. Dette er et spørgsmål, som jeg har talt om ved flere lejligheder i de seneste uger, og det burde stå øverst på den europæiske dagsorden i de kommende år.
Jeg vil blot understrege De Europæiske Demokraters støtte til, at der gøres en stor indsats for at tilføre dagsordenen ny dynamik. Vi ønsker, at de nationale regeringer giver et stærkere tilsagn om reelle og varige økonomiske reformer. Kommissionsformanden har vores fulde støtte til et driftigt Europa, der stræber efter vækst og velstand.
Jeg vil imidlertid også gøre det klart, at vi er bekymrede over den seneste udvikling og understreger nødvendigheden af, at hr. Barroso ikke modererer sin holdning om liberalisering af EU-markedet ved på en eller anden måde at underminere tjenesteydelsesdirektivet, der er en vigtig del af Lissabon-dagsordenen, som han selv for kort tid siden har omdefineret. Der er også arbejdstidsdirektivet: Det forekommer mig mærkværdigt, at der stadig er politikere og regeringer, som mener, at lige vilkår er vilkår, hvor alle medlemsstater er lige lidt konkurrencedygtige. Det er afgørende for vores vision for Europa, at arbejdsgivere og arbejdstagere i videst muligt omfang selv træffer beslutning om deres egne vilkår og betingelser og arbejdstider og ikke har regeringer eller EU til at træffe beslutning for dem. Det er i modstrid med hele idéen om økonomisk liberalisering og fleksibilitet, som så mange af os tror på.
Rådet skal også behandle andre emner, herunder den internationale situation. Jeg vil kommentere et aspekt af den, nemlig genoplivningen af den transatlantiske alliance. Den amerikanske præsidents besøg i Europa i sidste måned varslede et nyt kapitel i verdens vigtigste geopolitiske partnerskab. Nu er der en reel udsigt til, at den forbindelse, som er afgørende for verdens sikkerhed, kan genoplives. Nogle kommentarer for nylig, bl.a. fra den tyske kanslers side, er meget vigtige og skal tages alvorligt. Hans antydning af, at NATO ikke længere var den afgørende drivkraft bag militært forsvar, er noget, som efter min mening bør undersøges nøjere, og som bekymrer mig.
Hvis Europa ønsker at være en seriøs partner for USA i bekæmpelsen af terrorisme og af spredning af masseødelæggelsesvåben, skal det arbejde tættere sammen med vores amerikanske venner.

Van den Burg (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også sige noget om stabilitets- og vækstpagten, for jeg synes, det er ærgerligt, at Økofin-Rådet ikke opnåede overensstemmelse derom tidligere på ugen. Jeg håber og tror på, at det lykkes hr. Juncker, som vil være til stede både på dette ekstra Økofin-møde og på topmødet, at fortsætte sit arbejde. Jeg er nemlig ked af at se, at reformen af pagten bliver gjort til en sag, der skal afgøres på topmødet. Jeg er bange for, at dette fører til, at der finder en ordinær studehandel sted mellem medlemsstaterne, især de store medlemsstater, som vi alt for ofte har oplevet. Det er på tide, at vores stats- og regeringschefer omsider udviser rigtig fremsynethed og lederskab.
Min gruppe har mange gange tilkendegivet, at den går ind for en revision af pagten for at skabe vækst uden at bringe euroens stabilitet i fare. Jeg synes derfor, det er godt, hvis de udgifter, som medlemsstaterne afholder via deres budgetter, vurderes kvalitativt. Det har vi også konstateret i formiddags under drøftelserne om Lissabon-strategien. Europa investerer for lidt i uddannelse og forskning til at blive den konkurrerende videnøkonomi, som vi gerne vil være. Det bør ikke være sådan, at pagten lægger hindringer i vejen for det.
I erhvervslivet ville en virksomhedsleder være ude af spillet, hvis han ikke foretog den slags investeringer i fremtiden. Men jeg vil sige Dem, at investeringer ikke afskrives på ét år i erhvervslivet. Hvorfor gør vi det så for pagtens vedkommende? Hvorfor skulle vi ikke også anvende en længere afskrivningsperiode for Lissabon-investeringer? Det ville være en indholdsmæssig revision, som skaber muligheder uden at bringe disciplinen i fare.
En anden ændring, som skal foretages, er, at vi skal tænke mere europæisk. Det er fuldt ud acceptabelt, at regeringerne har indflydelse på økonomien, men så skal det være på europæisk plan og ikke på nationalt plan. Det ser ud til, at regeringslederne på topmødet især ønsker at udarbejde et katalog over undskyldninger, som kan hjælpe dem med at slippe for disciplinen, og som de kan anvende på alle mulige politiske områder. Min gruppe går ind for, at Kommissionen skal spille en stærk rolle, og den synes, at spillereglerne og vurderingerne skal udarbejdes i fællesskab, ud fra et europæisk perspektiv. 
Isler Béguin (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg henvender mig til Rådet for at spørge, hvad der skete med Göteborg, og hvad der er tilbage fra Göteborg, for efter min mening er der ikke ret meget tilbage.
Hvis Rådet havde holdt sine løfter, ville det ikke, som det gjorde i morges og igen i aften, forsøge at finde et nyt afsæt for at fordrive europessimismen, fordi topmødet i Göteborg viste vej og gav fornyet håb ved at foreslå, at der hvert forår blev afholdt et særligt topmøde for at måle fremskridtene i forbindelse med bæredygtig udvikling. Fru Wallström ved, hvad jeg taler om. Hvad har De gjort med den entusiasme, der opstod i Göteborg, for at klare de nye trusler og udfordringer, der bekymrer vores medborgere? Hvad er Deres nyskabende, forpligtende og konkrete planer til bekæmpelse af klimaændringerne og modvirke nedgangen i den biologiske mangfoldighed? Hvilke fremskridt er der sket på fire år, og hvad er der blevet af den sociale harmonisering? Hvordan går det med de europæiske offentlige tjenester?
Jeg mener, at De har fordrejet målene fra forårstopmøderne, der skulle være et svar på alle disse spørgsmål og medvirke til en nyorientering af politikkerne. Og nu anmoder De om et charter om de nye kriterier! Disse kriterier eksisterer imidlertid, hr. formand, og De har fejet dem til side med en håndbevægelse, måske fordi de var for forpligtende og generende. Er f.eks. kriteriet om biologisk mangfoldighed nedsunket i glemsel i Kommissionen?
Hr. formand, det er ikke nødvendigt at genopfinde hjulet hver dag. Lad os vende tilbage til ånden fra Göteborg, lad os gøre dette nyskabende projekt, som borgerne venter på, og som vil få Europa ud af dødvandet, til et centralt punkt på forårstopmøderne. 
Manolakou (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, med midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien opstilles ikke nye mål, men den omrokeres, så den bliver mere konkurrencedygtig end USA. Der kræves tættere samarbejde og samordning mellem regeringerne, og at der føres opsyn med dem, så de kan overvinde forsinkelser, der skyldes deres modsætninger. Således forbereder man på Rådets forårsmøde nye storme mod arbejderindtægten og de øvrige folkelige landvindinger. Dette er det sikre endelige resultat af de første fem års gennemførelse af Lissabon-strategien, hvor der er skabt øget fattigdom, arbejdsløshed, ulighed, usikkerhed for arbejdstagerne og mere rigdom til oligarkiet.
Medlemsstaternes ledere vil beslutte at gå mere aggressivt og hurtigere frem for at gøre arbejdsrelationerne mere fleksible, skære ned på arbejderindkomsten og de folkelige landvindinger med en ny sikringsordning, fuld liberalisering af markedet og privatiseringer over hele linjen. Samtidig vil de træffe beslutninger, som fremskynder EU's politiske og militære tilstedeværelse i flere lande, og besegle USA's og EU's fælles front i krigen mod befolkningerne. Der er tale om foranstaltninger, som reducerer sociale rettigheder og arbejdsrettigheder for at øge den europæiske kapitals profit.
Det er denne middelalder med hensyn til arbejdsforhold, de forbereder, dette er EU's og EU's partiers politik. Man opfordrer arbejdstagerne til at bringe ofre, så deres liv forværres. Der findes imidlertid også ofre, som giver udsigt til et bedre liv. Nemlig en organiseret kamp mod EU's og regeringernes grusomhed og udbytning. 
Brunetta (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Rådet, hr. formand for Kommissionen, som det allerede er blevet sagt, er der to hovedemner på Det Europæiske Råds kommende forårsmøde, nemlig reformen af stabilitets- og vækstpagten og evalueringen af Lissabon-strategien.
Når man ser bort fra de aktuelle kompromiser, det uundgåelige hykleri og de trættende taktiske manøvrer fra dem, der går ind for strenghed, og dem, der går ind for fleksibilitet - eller harerne og skildpadderne - er spørgsmålet i debatten om stabilitets- og vækstpagten stadig den gyldne regel, nemlig hvordan vi kan gøre budgetforpligtelserne fleksible på en fornuftig måde uden at ty til opportunistiske eller listige metoder.
Det kompromis, der tegner sig, lader til at være nyttigt, men vil ikke løse alle problemer. En gylden regel, der anvendes bagefter, vil ikke gøre så meget for udviklingen, men risikerer at gå ud over vores troværdighed og omdømme. Det ville være bedre med en klar og forudgående strategi for underskud - - i forbindelse med europæiske målsætninger, men vi er nok ikke modne til at træffe et sådant valg endnu.
Det samme gælder for revisionen af Lissabon-strategien. Det nytter ikke så meget at opstille målsætninger, hvis instrumenterne stadig er subsidiaritet, den åbne koordinationsmetode, gruppepres og moralsk pres, navnlig i perioder med lavkonjunktur. Det er nødvendigt med direkte gennemførelsesinstrumenter såsom europæiske handlingsplaner, men det er vi heller ikke modne til endnu.
Jeg tror således, at det er nødvendigt med en større modenhed, hvis vi skal have mere Europa, dvs. hvis vi en gang for alle skal beslutte, hvilken økonomisk struktur vi ønsker for Europa, når man ser bort fra den nationale egoisme. Globaliseringens udfordringer giver os ikke længere så meget tid. 
Pittella (PSE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, hr. formand for Kommissionen, det dødvande, der er opstået i de sidste par dage med hensyn til revisionen af stabilitets- og vækstpagten, viser, at det er nødvendigt at administrere fleksibiliteten ordentligt. Den lange liste over væsentlige undtagelser, som det luxembourgske rådsformandskab har udarbejdet, og som ville muliggøre en midlertidig overskridelse af underskudskriteriet, har naturligvis åbnet for en sand Pandoras æske af nationale anmodninger.
På denne måde når vi ikke frem til noget resultat, og så affinder vi os med at beholde pagten, som den er, nemlig mere eller mindre tåbelig. Det er tværtimod nødvendigt at følge den indlysende løsning med én vigtig undtagelse, hvor der kun er mulighed for afvigelser til præcise og nøje afgrænsede europæiske initiativer på områderne for uddannelse, forskning og de store materielle og immaterielle infrastrukturnet. Derfor skal vi gøre enhver fleksibilitet i pagten betinget af en sand europæisk merværdi gennem investeringer.
Erfaringerne fra de sidste par dage viser os også, at det er nødvendigt med en reel samordning af EU's økonomiske politikker. Jeg har dog det indtryk, at medlemsstaternes regeringer er i gang med en strategi, hvor de langsomt svækker Kommissionens rolle en smule. Det får vi formodentlig også lejlighed til at se i juni måned i forbindelse med forhandlingen om de finansielle overslag, hvor det ikke er svært at forudsige et nyt angreb på EU's fællesskabsdimensions troværdighed i EU. 
Kelam, Tunne (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker Det Europæiske Råd held og lykke med revisionen af Lissabon-strategien. Der skal gøres en beslutsom indsats for at styrke konkurrenceevnen, ikke bare gennem gode programmer, men også gennem reelle økonomiske aktiviteter, for kun vækst kan skabe bæredygtig udvikling og flere job. Vi skal også forbedre Unionens troværdighed for iværksætterne og borgerne i almindelighed. Ikke bare regeringerne, men også disse mennesker skal opmuntres til at bidrage aktivt til, at vi kan nå Lissabon-målene.
En løsning går ud på at åbne EU's marked for tjenesteydelser. Hvis vi virkelig ønsker at forbedre effektiviteten og motivationen, må vi åbne det uden yderligere forsinkelser. Dette kunne vise sig at være en af denne organisations vigtigste og mest produktive reformer. Omvendt kunne en udvanding af tjenesteydelsesdirektivet være et knusende slag for principperne om lighed og solidaritet.
Det er blevet sagt i Parlamentet i dag, at fri bevægelighed for varer og kapital uden fri bevægelighed for tjenesteydelser er nonsens. I denne forbindelse skal oprindelseslandsprincippet ses som en uadskillelig del af direktivet.
Jeg håber virkelig, at den nye Kommission ikke vil moderere sin holdning til liberaliseringen af EU's marked. I stedet for at føre krig for at bevare den aktuelle, ulige status quo skulle vi fokusere på de fordele, som fri konkurrence ville give os alle, både nye og gamle medlemsstater, og fordele er der helt klart!
Jeg håber, at Det Europæiske Råd vil vise nok politisk vilje til at få vores borgere til at tro på, at medlemsstaterne seriøst ønsker at skabe betingelser for dynamisk vækst. Dette vil også blive en prøve på EU's solidaritet.
Lévai (PSE ).
   - Jeg vil gerne bidrage til denne forhandling som et medlem fra en af de nyligt tiltrådte medlemsstater, og som sådan finder jeg spørgsmålet om et socialt Europa særligt vigtigt. Vi ved alle, hvor store forskellene i levestandard er mellem de nyligt tiltrådte og de gamle medlemsstater. Vi ved også, at denne forskel er uacceptabel, og vi skal bestræbe os på at komme den til livs. Lissabon-strategien var et af de vigtigste vejledende dokumenter på vores vej til tiltrædelse. Det var meget attraktivt for os at kunne blive medlem af et Europa, der havde målsætninger som øget økonomisk konkurrenceevne og jobskabelse, hvor et socialt Europas værdier samtidig blev spredt til hele Europa.
En holdning, hvor øget økonomisk konkurrenceevne prioriteres, og den sociale dimension betragtes som mindre vigtig, er ikke acceptabel for de nyligt tiltrådte medlemsstater, hvor over en tredjedel af befolkningen lever i fattigdom. Det er rigtigt, at fattigdom bedst bekæmpes gennem øget økonomisk konkurrenceevne og jobskabelse, men det skal være tæt forbundet med social samhørighed, uddannelse, forskning og udvikling samt miljøbeskyttelse. Sociale spørgsmål hører ind under medlemsstaternes ansvarsområder, men en passende samordning mellem institutionerne på EU-plan er alfa og omega. Vi kan ikke acceptere, at vi lever i brutale markedsøkonomier - vi skal bestræbe os på at skabe et socialt sensitivt Europa. 
Busuttil (PPE-DE ).
   - Det er rigtigt, at Rådet vil fokusere på Lissabon-strategien og stabilitetspagten. Lad os dog bare indrømme, at spørgsmålet om de finansielle overslag vedrørende Lissabon-strategien og stabilitetspagten ligger og lurer i baggrunden af denne drøftelse, for i sidste ende er det de finansielle midler, som EU har til rådighed i de kommende år, som bestemmer, hvorvidt og i hvilket omfang vi vil være i stand til at omsætte den vision for Europa, som hr. Barroso omtalte, til handling. Her skal vi huske, at levestandarden stadig er lav i de nye medlemsstater, sammenlignet med det europæiske gennemsnit, men de nye medlemsstater forventes ikke desto mindre at gennemføre de reformer, der kræves med både Lissabon-strategien og stabilitetspagten.
Vi skal også huske på, at de nye lande er ret trætte af den fortsatte reformproces. Jeg vil nøjes med at sige, at de i adskillige år har haft reformer i gang - først som led i forberedelserne til EU-tiltrædelsen, og nu hvor de er tiltrådt, står de over for flere reformer, som denne gang drejer sig mere om budgettet og de offentlige finanser, som led i forberedelserne til indførelse af euroen. Som om det ikke var nok, er der nu behov for reformer som følge af reformstrategien. Alt i alt giver det en uophørlig reformproces.
Det betyder ikke, at reformprocessen skal standses. Det er langtfra tilfældet. Det betyder imidlertid, at der er behov for at give de nye lande følelsen af, at de ikke bliver overladt til sig selv i denne proces. De bør derimod føle, at nogen hjælper dem. Det er præcis, hvad EU's samhørighedspolitik kan gøre, og derfor vil de finansielle midler, som EU har til rådighed i de kommende år, bestemme, hvorvidt vi virkelig ønsker fuld integration af de nye medlemsstater, hvorvidt vi virkelig ønsker, at de indfører euroen og sætter gang i deres økonomiske udvikling samt skaber arbejdspladser, som Lissabon-strategien siger, vi skal gøre. Som hr. Barroso selv sagde, kan vi ikke få mere Europa for færre penge. 
Laschet (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære kolleger, som tysker er man i en særligt vanskelig situation, når man skal tale om det forestående rådsmøde og stabilitets- og vækstpagten, for De ved jo, hvor svært tyskerne har haft ved at skilles fra D-marken. Afskeden med D-marken kunne i det hele taget kun formidles til den tyske offentlighed med et klart løfte om, at der kom en stabilitets- og vækstpagt, som knyttede an til D-markens tradition og varigt kunne bevare en valutas stabilitet. Derfor er det naturligvis særligt vanskeligt, når nu lige præcis de store lande som Tyskland og Frankrig ikke overholder denne stabilitetspagt, som de fik fravristet de små lande, også i Sydeuropa, når de overtræder dens regler og sågar ændrer den, når de selv har problemer. Derfor kan jeg kun opmuntre det luxembourgske rådsformandskab til at stå fast ved sin holdning på dette topmøde og alle andre medlemmer af Det Europæiske Råd til det samme.
Man kan naturligvis godt overveje at ændre pagten. Vi har også hørt vigtige argumenter for, hvorfor man kunne anvende den på en anden måde i bestemte faser. Det dårligste er imidlertid at ændre pagten nu, i samme øjeblik som man selv har brudt reglerne og er sluppet fra det uden straf. Derfor er den liste på 16 punkter, som Jean-Claude Juncker har foreslået, den rigtige måde at reformere pagten på. Kommissionen skal styrkes, og den skal blive på banen. Det kan ikke overlades til medlemsstaterne, hvornår og hvor der skal anvendes hvilke særregler for stabilitetspagten. Det er vores holdning i dette spørgsmål. Kommissionen skal styrkes, nogle ændringer kan man diskutere, og det bør Det Europæiske Råd have in mente, når det træffer sin beslutning den 22. og 23. marts.
En sidste bemærkning, fordi dette Råd mødes i en speciel international situation. I Mellemøsten, hos vores naboer ved Middelhavet, er der meget, der rører sig. Det er vigtigt, at vi nu også dér står på demokraternes og menneskerettighedernes side. Derfor håber jeg, at dette Råd også vil komme med en klar udtalelse om terroraktiviteter, om Hizbollah og alt det, der følger med - til forskel fra, hvad vi hidtil har hørt her i Parlamentet fra Rådet. 
Schmit,
    Hr. formand, jeg tror, at debatten om stabilitets- og vækstpagten har vist, at der er behov for at handle. Jeg tænker særlig på bemærkningerne fra den sidste taler, der kom med et opmuntrende budskab. 
Det ville være meget alvorligt, hvis EU på et område som stabilitets- og vækstpagten delte sig op, f.eks. i gamle og nye medlemsstater. Det er efter min mening meget farligt. Vi skal tage fat på reformen af stabilitetspagten i en ånd, som også er en solidaritetsånd. Jeg mener, at enhver opdeling vil være yderst skadelig og farlig.
Jeg vil i øvrigt vende tilbage til en idé, som den sidste taler bl.a. nævnte, nemlig betydningen af det institutionelle aspekt. Kommissionen eller Kommissionens rolle i forvaltningen af stabilitetspagten må ikke svækkes, og der er for formandskabet ikke tale om, at Kommissionen skal trækkes ud af sin rolle i forbindelse med budgetovervågning. Dette aspekt er således efter min mening særlig vigtigt.
Formålet med formandskabets forslag, som der endnu ikke er opnået enighed om, er tydeligvis at indføre større fleksibilitet, da der fra nogle sider er behov for større fleksibilitet. Men samtidig er formålet med forslagene at skabe en mere præcis ramme for netop at gøre en vurdering af underskuddet mulig. Ét underskud betyder imidlertid ikke et andet underskud. Jeg mener, at vi alle er tilstrækkeligt godt inde i de økonomiske regler og love til at vide, at to underskud ikke nødvendigvis behøver at være af samme art. Et underskud, der skyldes privatforbruget, kan ikke betragtes på samme måde som et underskud, der stammer fra produktive investeringer eller investeringer i fremtiden. Jeg tror således, at det i virkeligheden er den ramme, som formandskabet ønsker at skabe for at muliggøre en mere nøjagtig vurdering, og undgå at henfalde til tilfældigheder.
Dernæst mener jeg, at pagten skal være tættere forbundet med konjunkturforløbene, og at det stadig skal være muligt at ændre et instrument til økonomisk politik på baggrund af erfaringer. De vedtagne regler skal kunne modstå en virkelighedstest. Når de testes i forhold til virkeligheden, kan det være nødvendigt at konstatere, at reglerne måske ikke altid er så hensigtsmæssige. Tilpasningen af pagten betyder ikke, at man for fremtiden kan lade underskuddet vokse. De personer, der tror, at det ikke bliver straffet at lade underskuddene udvikle sig, tager fejl, da konstant stigende underskud hurtigt bliver straffet med en rentestigning, der får indflydelse på de investeringer, som Europa har så hårdt brug for. Vi talte i øvrigt til overmål om det i morges i forbindelse med Lissabon-strategien, der netop er en strategi, som bl.a. er baseret på investeringer. Det er således klart, at man ikke på den ene side kan slå til lyd for en strategi, der er baseret på investeringer, og på den anden side tilskynde til en praksis, der medfører en rentestigning, og som modarbejder de samme investeringer.
Jeg tror, at det vi ønsker, er regler, der overholdes, og som alle kan overholde. For at alle kan overholde dem, skal der tages højde for visse økonomiske og politiske realiteter. Uden at nævne et bestemt land, som for øvrigt allerede er blevet nævnt, må vi erkende, at der i visse lande er sket ekstraordinære begivenheder, og det ville ikke være acceptabelt, hvis der ikke til en vis grad blev taget hensyn til sådanne ekstraordinære begivenheder.
Hvad angår bæredygtig udvikling, kan jeg sige til fru Isler Béguin, at vi i høj grad har understreget, at miljødimensionen skal bevares i Lissabon-strategien, og ikke kun, at den skal bevares, men at den reelt skal indarbejdes i alle politikker generelt. Bæredygtig udvikling er ikke et vedhæng til resten. Den skal være en drivkraft for alle politikkerne, og de skal vurderes i forhold til en målestok for bæredygtig udvikling. Jeg tror således ikke, at formandskabet vil se bort fra Göteborg eller nedsænke det i glemsel. Strategien for bæredygtig udvikling beholder for os hele sin værdi. Vi går ind for en horisontal strategi for miljøpolitikken, som det allerede er fastsat i traktaten og forfatningsforslaget. I den forbindelse mener vi, at et charter kan være hensigtsmæssigt, da det kan give os nogle ledende principper for gennemførelsen af forskellige politikker.
Endelig er formandskabet vedrørende Kyoto meget opsat på at følge op på Kyoto, og hvis der findes en dimension for bæredygtig udvikling, tror jeg, at det især skyldes dette aspekt, som er at forberede opfølgningen på Kyoto. Formandskabet ønsker i den forbindelse, at EU tager initiativet og går i spidsen for udviklingen og har en central rolle i forsvaret af vores jord.
Wallström,
    Hr. formand, jeg takker alle medlemmerne af Europa-Parlamentet for deres værdifulde bidrag til denne debat og også for deres konkrete idéer.
Denne debat har vist nødvendigheden af en sammenhængende og konsistent tilgang. Vi må sørge for, at politikkerne for stabilitetspagten, Lissabon-strategien og strategien for bæredygtig udvikling går hånd i hånd. Under debatten i formiddags om Lissabon-strategien understregede De også, at denne balance skal fastholdes i de meget konkrete forslag, som vi har diskuteret i nogen tid.
Vi skal gøre alt dette på den europæiske måde, som går ud på at sikre, at skabelse af vækst og beskæftigelse ikke sker på bekostning af overforbrug af naturressourcer eller af socialpolitikken. Vi skal sørge for, at vores politikker omfatter alle tre elementer, og at de styrker hinanden. Klimaændringerne er et eksempel, da de ikke kun er et miljøanliggende, men også er et anliggende med enorme økonomiske og sociale konsekvenser, der betyder, at vores politikker skal udformes i overensstemmelse hermed. Dette er lige netop, hvad inddragelsen af dimensionen af bæredygtig udvikling drejer sig om. Den bringer også fremtiden og resten af verden ind i billedet.
Jeg vil takke alle dem, der har rejst spørgsmål om Lissabon-strategien, og forsikre dem for, at Kommissionen vil tage alle disse spørgsmål behørigt i betragtning.
Hr. Bonde var den eneste, der sagde, at han var meget tilfreds. Det glæder mig, at han er tilfreds, for hans indlæg drejede sig om åbenhed og gennemsigtighed, som jeg også sætter meget højt. Jeg vil minde Dem om, at vi har forbedret gennemsigtigheden, hvad angår ekspertgrupper i forbindelse med forhandlinger om rammeaftalen. Der er en ny artikel om ekspertgrupper, og en liste over ekspertgrupperne, deres sammensætning, aktiviteter, programmer og dokumenter vil blive stillet til rådighed. Det er vigtigt.
Selv om nogle medlemmer af den gruppe stillede vanskelige spørgsmål, er de desværre ikke blevet her længe nok til at høre svarene, hvad angår f.eks. stabilitetspagten, der er et andet vigtigt anliggende.
Det virker, som om vi nogle gange glemmer, hvad der er opnået med stabilitetspagten. For blot nogle få år siden var den økonomiske situation i Europa helt anderledes. Pagten har hjulpet os med at genoprette finansiel stabilitet i Europa, og den har sat os i stand til at samarbejde i stedet for at lade vores valutaer kæmpe imod hinanden. Dette er en vigtig kendsgerning, som vi ikke må glemme. Hvis vi samtidig er rede til at øge vores reglers fleksibilitet, må vi også tage skridt til at forbedre kvaliteten af vores samarbejde på EU-plan.
Euroen har bragt vores økonomier tættere sammen, og de nationale økonomiske politikker er blevet et fælles anliggende. Hvis vi ønsker at opretholde et meningsfuldt finansielt overvågningssystem, må vi også styrke vores institutionelle rammer og give større incitamenter til samarbejde og sunde finanspolitikker i Europa.
Kommissionen vil fortsat arbejde konstruktivt sammen med det luxembourgske formandskab for at sikre, at det er muligt at foretage de fornødne ændringer, at modernisere og at udnytte de fremskridt, der er gjort for at styrke vores øvrige politikker. Tak for Deres bidrag til forhandlingen om stabilitetspagten, som efter Kommissionens opfattelse ikke behøver at blive skrevet om, men skal fortolkes på en måde, der garanterer dens effektivitet og troværdighed.
Kommissionen vil undersøge mulighederne for at skabe et charter om bæredygtig udvikling, der skal omfatte meget konkrete politikker og aktioner. Intet af det, der er blevet sagt om stabilitetspagten, Lissabon-strategien eller bæredygtig udvikling, vil føre til noget som helst, hvis vi ikke begynder at handle. Vores store udfordring drejer sig om gennemførelse. Vi skal opnå enighed, sikre den bedst mulige regeringsførelse og opnå de europæiske borgeres støtte til det, vi laver. Med disse tre ting in mente skal vi sikre et succesfuldt topmøde og forhåbentlig en succesfuld gennemførelse af det, der er blevet diskuteret her i dag.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om sundhedsarbejdere tilbageholdt i Libyen.
Schmit,
   Hr. formand, vedrørende de sundhedsarbejdere, der er tilbageholdt i Libyen, er Rådet meget bekymret for sikkerheden for de fem bulgarske sygeplejersker og den palæstinensiske læge, der blev dømt til døden den 6. maj 2004. Rådet har de seneste år fulgt sagen nøje. Rådet har flere gange grebet ind over for de libyske myndigheder på højeste niveau, særlig for at de kunne få en retfærdig og rimelig retssag, særlig i betragtning af at professor Montanier og Collezzi i deres endelige rapport om smitte med hiv-virus på hospitalet i Benghazi konkluderede, at de fem sygeplejersker og lægen er uskyldige.
Rådets bestræbelser er altid foregået i tæt samarbejde med de bulgarske myndigheder og med støtte fra andre internationale partnere. Bulgarien har udtrykt sin taknemmelighed over EU's indsats. I øvrigt mødtes jeg i går med den bulgarske udenrigsminister for endnu en gang at drøfte sagen med ham. Bulgarien kan også i fremtiden regne med Rådets hjælp til at finde en positiv løsning på sagen. I den forbindelse har Kommissionen sluttet sig til Rådet, således at EU kan handle i tæt samarbejde.
Uanset spørgsmålet om ansvaret for smitten på hospitalet i Benghazi, er det tydeligt, at den har fremkaldt stærke følelser ikke kun hos ofrenes familier, men også i befolkningen. Derfor har Rådet givet udtryk for sin dybe medfølelse med de personer, der er blevet smittet med virussen på hospitalet i Benghazi og har erklæret, at det er rede til at vise sin solidaritet i form af en humanitær indsats til fordel for dem. Derfor er Kommissionen ved at udarbejde en handlingsplan.
Rådet afventer nu en reaktion fra Libyen.
På mødet den 11. oktober 2004 opfordrede Rådet Libyen til at acceptere den forpligtelsespolitik, som EU har foreslået. Rådet insisterede i den forbindelse på, at Libyen reagerer på EU's bekymringer, særlig i sagen med det bulgarske og palæstinensiske lægepersonale. Rådet mener, at en fornyet undersøgelse af bevismaterialet vil få Libyen til at konkludere, at en hurtig frigivelse af de fem bulgarske sygeplejersker og den palæstinensiske læge vil tjene retfærdighedens sag.
Formandskabet forsikrer Parlamentet om, at Rådet fortsat vil prioritere denne sag højt og gøre alt, hvad der står i dets magt, i tæt samarbejde med de bulgarske myndigheder og under hensyntagen til de berørte myndigheders beføjelser for at finde en positiv løsning på sagen, som kun kan være frigivelse af de dømte personer. 
Frattini,
    Hr. formand, tak for denne lejlighed til at diskutere det meget vanskelige spørgsmål om de sundhedsarbejdere, der er tilbageholdt i Libyen, hvilket naturligvis kaster en skygge over de internationale forbindelser med landet. For at kunne gå i dybden med dette spørgsmål er det nødvendigt at udvide debatten til også at omfatte spørgsmålet om familierne i Benghazi, der er ramt af massehiv-smitte. Kommissionen mener, at det er to separate dramaer, men de er knyttet sammen af den dom, der blev afsagt i maj 2004 imod de bulgarske og palæstinensiske sundhedsarbejdere, som for øjeblikket sidder fængslet i Libanon. 
Jeg vil først tale om Benghazi-familierne. De står over for denne smitte, der direkte eller indirekte har berørt mange mennesker. Vi er netop blevet mindet om denne tragedie, fordi nogle af de smittede børn og voksne døde for nylig. EU har stor forståelse for de alvorlige følger af denne tilfældige massesmitte, der ramte Benghazi. Da vi har stået over for lignende tragedier i de europæiske lande, har vi udviklet programmer, der kan lette virkningerne af sådanne tragedier, og et system til at forebygge, at lignende udbrud gentager sig.
Vi kan bruge disse omfattende erfaringer til at hjælpe de libyske myndigheder med at håndtere denne situation og bidrage til at lindre smerten for de ramte familier i Benghazi. Kommissionen og EU har ved flere lejligheder givet udtryk for deres største medfølelse og solidaritet, hvad angår situationen i Benghazi. På grundlag af en teknisk vurdering, som Kommissionen gennemførte i august 2004, og Rådet godkendte, gennemfører EU nu en handlingsplan, som tager sigte på at løse nogle af de problemer, som Benghazi-familierne står over for, og også at forbedre den libyske sundhedssektors kapaciteter.
Gennemførelsen af denne handlingsplan er en solidaritetshandling, som har til formål at give udtryk for EU's medfølelse ved at opfylde specifikke, kortlagte behov i Libyen. Vi har alle sammen ansvar for, at handlingsplanen gennemføres hurtigt, fuldt ud og effektivt.
I november 2004 organiserede Kommissionen et internationalt møde for at iværksætte handlingsplanen, og den arbejder tæt sammen med Gaddafi-fonden om at gennemføre den. Succesen vil afhænge af forskellige offentlige og private donorer fra det internationale samfund.
Jeg vil nu tale om de fem bulgarske og palæstinensiske sundhedsarbejdere, der har siddet fængslet i Libyen siden 1999. EU har gentagne gange givet udtryk for alvorlige forbehold over det grundlag, som retssagen blev ført på, behandlingen af de tiltalte og forsinkelserne i processen. Derfor var det en stor skuffelse og kilde til bekymring, at de i maj sidste år blev dødsdømt af grunde, der efter Kommissionens opfattelse stadig er uklare og utilfredsstillende. Umiddelbart efter at dommen var afsagt, understregede EU og Kommissionen den betydning, som vi tillægger et tilfredsstillende og retfærdigt udfald af retssagen, og vi anmodede om fornyet behandling. Den libyske højesteret vil inden længe behandle en appelsag.
Kommissionen har fortsat sit samarbejde med de libyske myndigheder for at opnå et tilfredsstillende resultat i denne sag. EU tog to formelle initiativer på premierministerplan den 12. juni og 27. juni 2004. Den 3. oktober 2004 besøgte en tjenestemand i Kommissionen de bulgarske og palæstinensiske sundhedsarbejdere for at give udtryk for Kommissionens støtte til de fængslede og for at fremføre dens bekymringer over for de libyske myndigheder. Den 11. oktober 2004 udtrykte Rådet igen dyb betænkelighed over sagen med de bulgarske og palæstinensiske sundhedsarbejdere og anmodede Libyen om at overveje at løslade sundhedsarbejderne på grundlag af en fornyet undersøgelse af det eksisterende bevismateriale.
Kommissionen vil fortsat prioritere denne dramatiske sag højt og forsøger hele tiden at finde måder, hvorpå den kan bidrage til et positivt resultat. Den vil holde sig i forbindelse med de libyske myndigheder, Gaddafi-fonden og de bulgarske myndigheder.
Jeg er overbevist om, at alle de berørte gerne vil have sat punktum for denne tragedie hurtigst muligt. På grundlag af det eksisterende bevismateriale er det det, der skal gøres. Samtidig vil vi vedblive med at fokusere på muligheder for at afhjælpe Benghazi-familiernes lidelser og hjælpe de libyske myndigheder med at opbygge systemer, der kan forhindre en gentagelse af denne smitte.
EU har besluttet at iværksætte en aktiv politik over for Libyen og har allerede tydeligt anerkendt de betydelige skridt, som Libyen har taget for at blive reintegreret i det internationale samfund. Libyen er blevet opfordret til at tage skridt til at opnå formelle forbindelser med EU som en middelhavspartner og tæt nabo. I denne forbindelse er spørgsmålet om sundhedsarbejderne stadig et alvorligt problem, der skal løses på en acceptabel måde, hvilket Libyen er udmærket klar over.
Van Orden,
   Hr. formand, jeg vil takke rådsformanden og kommissær Frattini for deres meget nyttige redegørelser. Der udspiller sig en dobbelt tragedie i Libyen for øjeblikket. Dels er der en forfærdelig situation med hundereder af børn i Benghazi, som er smittet med hiv-virus. Vi har den største sympati for dem. Jeg bifalder stærkt, at Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) den 11. oktober 2004 besluttede at yde bistand til de libyske sundhedstjenester. Den omfatter medicinsk udstyr og hjælp til at oprette en pålidelig og sikker blodbank.
Den anden helt anderledes tragedie er, at de libyske myndigheder siden 1999 - i over fem år - har holdt bulgarske sundhedsarbejdere fængslet tiltalt for forhold, der angiveligt er forbundet med hiv-smitten. Denne situation blev forværret dramatisk den 6. maj sidste år, hvor en libysk ret dømte de bulgarske sygeplejersker til døden ved skydning.
De mest anerkendte internationale eksperter har bekræftet, at hiv-smitten skyldtes en intern smitte på hospitalet, som brød ud over et år før, bulgarerne blev ansat af hospitalet i Benghazi. Der er ingen gode grunde til fængslingen af de bulgarske sygeplejersker. De bør løslades omgående. Dette er, hvad Parlamentet opfordrer til i sin erklæring, som allerede er blevet underskrevet af over 100 medlemmer. Vi anmoder de øverste libyske myndigheder om at skride ind i denne sag, navnlig af humanitære årsager og billighedshensyn.
Der er også en meget praktisk grund til, at dette bør ske. I de seneste år er der taget vigtige skridt til at forbedre forholdet mellem EU og Libyen. Dette er sket, fordi de libyske myndigheder har truffet en række meget vanskelige beslutninger om at indstille det libyske program for masseødelæggelsesvåben og at kompensere ofrene for terrorangreb, som Libyen har været indblandet i.
Det overordnede mål for EU's engagement er Libyens fulde inddragelse i Barcelona-processen og efterfølgende skridt i retning af en associeringsaftale. Dette vil ikke ske, hvis Libyen ikke tager yderligere skridt til at finde en løsning med hensyn til spørgsmål, hvor vi har betænkeligheder. Den største betænkelighed er sagen med de bulgarske og palæstinensiske sundhedsarbejdere. Vi anmoder præsident Gaddafi om at løslade dem nu.
Martin, David
   , Hr. formand, ligesom andre talere føler jeg med de 400 børn, der er blevet smittet med hiv, og de forældre til 40 børn, som desværre er døde. Jeg bifalder stærkt det handlingsprogram, som kommissæren har skitseret i dag. Vi må gøre alt, hvad der står i vores magt, for at hjælpe den libyske befolkning.
Men de libyske myndigheders behandling af fem bulgarske sygeplejersker og en palæstinensisk læge gør det meget vanskeligt at tage Libyens erklærede ønske om at rehabilitere sig i det internationale samfund alvorligt. Vi må ikke glemme, at de mennesker var i Libyen for at hjælpe libyerne, for at give libyerne bedre sundhedspleje. De er blevet syndebukke for det libyske sundhedssystems mangler.
Det står klart, at smitten på hospitalet, som hr. Van Orden sagde, allerede fandtes. Den spredte sig på grund af dårlig hygiejne og genbrug af nåle. En række eksperter har bekræftet, at smittens natur gør det næsten utænkeligt, at den blev spredt forsætligt. I stedet for blot at acceptere kendsgerningerne har libyerne gjort en tragedie til endnu en tragedie og en parodi.
Først forsøgte de at give CIA og den israelske efterretningstjeneste skylden ved at sige, at det var en sammensværgelse for at underminere Libyen. Nu har de lagt skylden over på uskyldige bulgarske sygeplejesker, hvoraf i hvert fald nogle blev tortureret, før de blev stillet for en domstol. Retssagen var tydeligvis uretfærdig og blev ikke ført korrekt. Jeg støtter stærkt det, som Rådet har sagt, og jeg anmoder det om at vedblive med at presse den libyske regering til at komme til fornuft, løslade disse mennesker og blive en normal del af det internationale samfund.
Malmström,
   Hr. formand, jeg glæder mig over disse forhandlinger, som kom i stand på ALDE-Gruppens initiativ.
Situationen med de bulgarske sygeplejersker og den palæstinensiske læge er virkelig et mareridt. I seks lange år har disse mennesker, som vier deres liv til at redde liv og pleje medmennesker, været fængslet i Libyen under modbydelige forhold. Situationen er helt kafkask. Anklagerne mod dem er grundløse, hvilket forskerne også har bevist.
Den 29. marts skal en domstol tage endelig stilling til dødsdommen mod disse seks personer, og derfor er denne dato utrolig kritisk. EU skal gøre alt for, at de berørte personer bliver sat på fri fod. Om få år er Bulgarien medlem af EU, og vi har derfor et ansvar for disse medborgere.
I arbejdet med en successiv tilnærmelse mellem EU og Libyen inden for rammerne af Barcelona-processen er dette spørgsmål en kritisk test af, i hvilken retning relationerne mellem os kan gå. Hvis dødsdommene eksekveres, er et fremtidigt samarbejde efter min mening umuligt. Samtidig er det naturligvis en frygtelig tragedie for de aids-smittede børn og deres familier. EU kan gøre mere her. Jeg er meget glad for, at kommissærerne støtter handlingsplanen og ser mulighederne for at støtte Libyen på denne måde, således at hiv-smittede kan få en bedre pleje i fremtiden.
Hr. formand, dette er et utroligt vigtigt spørgsmål. Vi regner med, at Rådet og Kommissionen opprioriterer det og følger begivenhedernes gang meget nøje frem til den 29. marts, når domstolen igen skal tage stilling til sagen.
Dobolyi (PSE ).
   - Vi støtter EU's aftaler med Libyen, hvad angår hiv-epidemien, og vi opfordrer kraftigt til umiddelbar gennemførelse af de handlingsplaner, der påkaldte vores solidaritet med ofrene for epidemien på Benghazi-hospitalet (og tak til Kommissionen for pakken af interventionsplaner).
Først og fremmest vil jeg gerne give udtryk for vores bekymring over de bulgarske og palæstinensiske sundhedsarbejderes situation. For seks år siden kom de under mistanke, blev arresteret og dødsdømt. Vi er ikke de første til at gå ind i sagen, idet flere formandskaber for Kommissionen og Rådet har behandlet sagen på deres møder. Igen må vi dog understrege, at dødsstraf falder uden for EU's værdier og grundlæggende principper, og en fuldbyrdelse af dødsstraffen i disse tilfælde ville ophæve normaliseringen af forbindelserne mellem EU og Libyen. Vi håber, at Libyen reagerer positivt på EU's indsats for og bestræbelser på at fremme et tæt samarbejde på lang sigt. I lyset heraf håber vi på hurtige fremskridt i denne sag samt intet mindre end en retfærdig appelsag. At forsinke retfærdigheden er det samme som at fornægte retfærdigheden. Derfor opfordrer vi Libyen til at reagere på vores bekymringer hurtigst muligt, og vi anmoder Rådet om at iværksætte en ny undersøgelse af sagen. 
Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, standarderne for medicinsk behandling og pleje i Libyen lader meget tilbage at ønske. Der mangler lokalt sundhedspersonale, medicinsk ekspertise og uddannelse og ordentlige medicinske faciliteter og medicinsk udstyr. Problemet er mest udtalt på store, overbelagte byhospitaler, som betjener overvejende fattige, underudviklede byområder, f.eks. Al Fatah-hospitalet i Benghazi.
Det var på det hospital, at der i 1998 blev konstateret et udbrud af hiv-smitte, som ramte ca. 400 børn. Det udbrud var ingen overrraskelse for vestlige eksperter, da de vidste, at hygiejneforholdene på det hospital var elendige, og at det kun var et spørgsmål om tid, før en sådan større smittekatastrofe ville ske.
Den libyske regering havde brug for en syndebuk, som blev fundet i form af fem sygeplejersker fra Bulgarien og en læge fra Palæstina. I lande som Libyen er det ikke nogen vanskelig opgave at opnå underskrevne tilståelser under tortur og gennemføre iscenesatte retssager. Mens det internationale samfund så passivt til, blev disse seks sundhedsarbejdere, som tog til Libyen for at tilbyde deres tjenester til gavn for den libyske befolkning, dødsdømt i 2004. De blev fundet skyldige i den groteske tiltale at have smittet børnene på Benghazi-hospitalet forsætligt med hiv. Oberst Gaddafi påstod selv, at de gjorde det som et led i en CIA- og Mossad-sammensværgelse for at destabilisere landet.
Hvordan kan problemet løses nu? Allerførst må EU træffe konkrete foranstaltninger. Jeg forslår følgende tre skridt: For det første bør Europa-Parlamentets formand anmode Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om straks at sende en lille delegation til Libyen for at besøge de fængslede sundhedsarbejdere og mødes med oberst Gaddafi for at oplyse ham om Parlamentets stærke ønske om, at disse sundhedsarbejdere benådes og løslades omgående.
For det andet bør EU i samarbejde med Verdenssundhedsorganisationen omgående sende et hold medicinske eksperter til Libyen for at vurdere situationen i forbindelse med hiv-epidemien i landet, tilbyde ekspertbistand og hjælpe med at løse problemet.
For det tredje bør EU tage yderligere drastiske initiativer til hurtigt at føre Libyen ud af den isolation, som den vestlige verden bragte landet i fra 1992 til 2003.
Sådanne foranstaltninger ville, hvis de fungerer, være til fordel for både EU, som opnår øget samhandel, og Libyens befolkning, som opnår en bedre levestandard.
Muscat (PSE ).
   - Hr. kommissær, jeg tror ikke, De har behov for at blive belært om, hvad der skal gøres. Jeg tror, at De ramte målet, da De talte om, hvilken strategi der skal anvendes. Det vil jeg gerne have lov til at sige som indbygger i et land - nemlig Malta - som er nabo til Libyen og kun ligger 45 minutters vej fra den libyske kyst.
Da jeg hyppigt besøger Libyen og kender den libyske mentalitet, som hersker i disse lande, mener jeg, at pointen eller nøglen til en løsning er direkte kontakt med folk, især med ofrenes familier. De oplever en frygtelig tragedie. Jeg erklærer hermed højt og tydeligt, at jeg er imod dødsstraf - i Libyen, USA og alle andre lande i verden. Nøglen til en løsning på det hele er imidlertid ofrenes familier og det arbejde, der efter min mening skal gøres i Libyens sundhedssystem, men på en bestemt måde, også socialt og psykisk, med disse familier.
Vi må huske på, at aids-ofre i visse lande - endda i Europa, så vidt jeg ved, men især i visse andre lande - i høj grad er udstødt. Det betyder, at disse mennesker allerede har oplevet at miste en pårørende, i mange tilfælde en søn eller datter, de har oplevet et stort chok og tror - fuldstændig grundløst, må jeg sige - at det er disse fem mennesker, der har dræbt deres børn og været årsag til, at de er blevet udstødt på denne måde.
Derudover, hvis en domstol stadfæster disse menneskers skyld, men ændrer deres dom, mener jeg, at både Rådet og Kommissionen bør overveje en udveksling af fanger, så vidt fangerne i EU-landene er villige og parate til at afsone deres fængselsstraf i Libyen. Jeg mener, at det er en del af løsningen i forbindelse med det, der kan ske. 
Schmit,
    Hr. formand, jeg tror ikke, at jeg har særlig meget at tilføje til det, jeg tidligere har sagt, og til de forskellige bemærkninger fra de ærede medlemmer.
Jeg er helt enig med hr. Muscat. Vi står helt sikkert over for en virkelig tragedie. Problemet med smitte af børn med aids-virussen, særlig i et land som Libyen, hvor aids er endnu mere tabu end i de fleste europæiske lande, berører familier og hele befolkningen. Jeg tror, at vi også skal gøre en indsats på dette niveau. Vi skal tilbyde vores bistand til Libyen - og det er vi ved at forberede og iværksætte - til bekæmpelse af aids og forbedring af sundhedssystemet, således at det kan klare denne tragedie, der berører de pågældende personer.
Endvidere skal vi også sende et meget stærkt og klart signal til Libyen og lægge et vist pres på landet, for at retfærdigheden kan ske fyldest, og for at de pågældende sundhedsarbejdere kan blive løsladt. Libyen ønsker at udvikle og styrke sine forbindelser med EU. Det kan ikke lade sig gøre, hvis det fortsat ikke vil gøre noget med hensyn til de 5-6 personer, der uretfærdigt er blevet dømt til døden. 
Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil blot komme med to korte afsluttende bemærkninger.
EU har givet Libyen meget klare udsigter til et Middelhavspartnerskab. Vi har opstillet målsætninger, hvoraf nogle allerede er blevet nået, såsom embargoens ophævelse, mens andre målsætninger ikke er blevet nået endnu, hvilket f.eks. gælder 'ets fuldstændige indførelse.
Bulgarien vil om kort tid undertegne traktaten om tiltrædelse af EU, og Libyen er bekendt med den store politiske interesse i Europa for sagen om de seks bulgarske sygeplejersker og den palæstinensiske læge. De libyske myndigheder ved også, at beslutningerne om deltagelsen i Barcelona-processen bliver truffet enstemmigt på det næste Europæiske Råd, hvor Bulgarien og Rumænien har ret til at deltage og tale, selv om de ikke har stemmeret.
Europa vil fortsat holde direkte kontakt til Libyen, herunder besøg hos familierne i Bengasi. Jeg er enig med de parlamentsmedlemmer, som sagde, at vi skal støtte den aids-ramte civilbefolkning i Libyen. Vi vil naturligvis også fortsat besøge det fængslede sundhedspersonale, og i den forbindelse håber jeg, at den libyske regering bliver ved med ubetinget at give tilladelse til besøg i fængslet.
Til sidst kan jeg forsikre Dem for, at Kommissionens handlingsplan vil fortsætte. Vi vil fortsat gøre en positiv indsats over for Libyen, som vi betragter som en vigtig partner i Middelhavsområdet, og vi vil arbejde for at forbedre situationen, når det gælder de offentlige tjenesteydelser til borgerne - som sundhedsområdet kun er et eksempel på - for konkret at vise, hvordan forbindelserne med Europa kan være en reel merværdi for Libyen. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0019/2005). Vi behandler en række spørgsmål til Rådet. 
Formanden.
Hvordan bedømmer Rådets formandskab situationen i forberedelserne til afklaring af spørgsmålet om Kosovos status, og hvilke skridt kan der forventes under det luxembourgske formandskab? 
Schmit,
    Fru formand, Rådet er enig med hr. Posselt i, at udviklingen i situationen i Kosovo under FN's Sikkerhedsråds resolution 1244 bliver særlig vigtig i 2005.
Det luxembourgske formandskab støtter fuldt ud FN's bestræbelser samt indsatsen fra FN's generalsekretærs særlige repræsentant, hr. Jensen Petersen, med henblik på at gøre situationen i Kosovo mere stabil. Rådet kunne i øvrigt gennemgå situationen i Kosovo under overværelse af hr. Jensen Petersen på mødet den 21. februar.
Midtvejs i 2005 er der en første lejlighed til at foretage en fuldstændig vurdering af, om FN's standarder er blevet opfyldt. Hvis resultatet af denne vurdering er positivt, kan man gå videre til en proces, der skal fastsætte Kosovos fremtidige status i overensstemmelse med Sikkerhedsrådets resolution 1244.
EU har været tæt inddraget i denne proces under streng hensyntagen til den rolle, som FN har i fastsættelsen af Kosovos fremtidige status.
Topmødet i Thessaloniki har klart bekræftet, at det vestlige Balkan, herunder Kosovo, med forbehold af dets fremtidige status ønsker at blive medlem af EU. Følgelig kommer EU til at spille en vigtig rolle i undersøgelsen af Kosovos status, således at det kan sikre, at den bliver fuldt ud forenelig med den europæiske integrationsproces.
Rådet understregede i sine konklusioner af 21. februar, at Kosovo ikke skal vende tilbage til situationen fra før 1999. Kosovos fremtid kan kun ses som en multietnisk og demokratisk stat, der sikrer en effektiv beskyttelse af minoriteter, og som bevarer alle samfunds kulturelle og religiøse arv og respekterer flygtninges og forflyttede personers ret til at vende tilbage, og således bidrager til stabiliteten i regionen samt tilslutter sig EU's værdier og principper.
Rådet har opfordret generalsekretæren og den højtstående repræsentant samt Kommissionen til i tæt samarbejde med formandskabet og sammen med FN og andre relevante organer at undersøge, hvordan EU fremover kan bidrage til det internationale samfunds indsats i Kosovo for at gennemføre resolution 1244, og på hvilken måde det kan bidrage til den samlede vurdering af gennemførelsen af standarder og senere faser af processen, og derefter aflægge rapport til det. 
Posselt (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, i FN's resolution 1244 står der ikke et eneste ord om Kosovos fremtidige status. Resolutionen er allerede fem år gammel. Nu, hvor amerikanerne har annonceret, at de vil afklare statusspørgsmålet i år, er spørgsmålet, om EU vil tage et selvstændigt initiativ eller passivt vil afvente, hvad andre foreslår. I Kosovo er arbejdsløsheden på 70 %, og der vil kun komme investeringer, hvis fremtiden er afklaret i det mindste på lidt længere sigt. Derfor mit spørgsmål, om Rådet planlægger en eller anden form for aktiv forberedelse af denne beslutning, som jo åbenbart skal træffes i år.
Schmit,
    Den vedtagne fremgangsmåde er blevet døbt "standarder før status" eller "standarder for Kosovo", og den er stadig aktuel. EU er ligeledes i kontakt med alle de partnere, der har interesse i, at der findes en politisk løsning på situationen i Kosovo. EU venter således ikke på, at andre træffer beslutninger. Vi er i løbende kontakt med vores partnere, men jeg tror, at en hasarderet og forhastet løsning, der ikke tager tilstrækkelig højde for en række uløste problemer, i sidste ende risikerer at sætte den endnu meget skrøbelige stabilitet i Kosovo på spil. 
Martin, David (PSE ).
   - Er rådsformanden enig med mig i, at beslutningen truffet af Kosovos nu tidligere premierminister, Ramush Haradinaj, om at træde tilbage og samarbejde med Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien er et positivt tegn på øget politisk modenhed i landet? Nu er de etniske albaneres reaktion helt afgørende. Det er blevet rapporteret, at yderligere 1000 KFOR-soldater er blevet udstationeret i Kosovo på grund af frygt for stigende spænding.
Hvis Kosovo kan løse dette problem i de kommende dage, mener jeg, at det vil varsle godt for en endelig politisk løsning på Kosovo-krisen og give FN-administrationen mulighed for at trække sig ud. Er rådsformanden enig i det?
Schmit,
    Jeg kan fuldt ud tilslutte mig denne vurdering. Premierministerens beslutning om at tage til Haag er efter min mening fornuftig, der er tegn på en betydelig politisk modenhed. Den er også det rigtige budskab til de albanske indbyggere i Kosovo, nemlig at processen er normal, og at man nu skal berolige gemytterne. Jeg tror, at hvis man kan opnå dette, og hvis folk holder sig i ro, åbner der sig nye muligheder for Kosovo. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Fru formand, jeg vil gerne spørge formanden, hvad Rådet agter at gøre for at beskytte minoriteterne, idet de serbere og romaer, som er blevet fordrevet med vold, ikke er vendt hjem. Og hvordan Rådet tror, man under de kommende forhandlinger vil beskytte Forbundsrepublikken Serbien-Montenegros suverænitet og territoriale integritet, som der henvises klart til i FN's resolution 1244, som De nævnte, at Rådets fortsat støtter. 
Schmit,
    Hvad angår beskyttelsen af minoriteter, er det, som jeg tydeligt har sagt, en del af EU's strategi vedrørende en politisk løsning i Kosovo. Der bliver ikke en politisk løsning for Kosovo uden beskyttelse af minoriteter, og uden at alle flygtninge får ret til at vende hjem. Det er klart.
Det er netop på spørgsmålet om suverænitet, at man skal finde en politisk løsning uden at foregribe den. Vi er opmærksomme på, at spørgsmålet er meget komplekst og vanskeligt. Der skal forhandles om det på det rette tidspunkt. Jeg kan således ikke give Dem et klart svar, men vores retningslinjer i dag er resolution 1544. 
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 2 bortfalder. Spørgsmål nr. 3 trækkes tilbage.
Mordet på Libanons tidligere premierminister Rafik Hariri har vakt international frygt for destabilisering af Libanon og området generelt. Af erklæringer fra Rice fremgår det, at USA tillægger Syrien ansvaret for mordet. Syrien, der på sin side af USA's præsident er blevet karakteriseret som et land tilhørende "det ondes akse", har fordømt angrebet, idet det erklærede, at det ikke havde noget at gøre med mordet på Rafik Hariri.
Hvilke initiativer agter Rådet at tage for at undgå eventuelle ensidige handlinger fra USA's side imod Syrien? I artikel 19 i traktaten om Den Europæiske Union er det fastlagt, at de medlemsstater, der også er medlemmer af De Forenede Nationers Sikkerhedsråd, skal koordinere deres indsats; hvad agter de pågældende medlemsstater at gøre i denne forbindelse?
Schmit,
    Udsigterne til fred i Mellemøsten, der er blevet forbedret betydeligt, er imidlertid stadig skrøbelige, og der er brug for stor forsigtighed, hvis de ikke skal forsvinde. USA's og EU's fælles linje i denne forbindelse, der blev stadfæstet på stats- og regeringschefernes møde med den amerikanske præsident den 22. februar i Bruxelles, er en kilde til tilfredshed. EU og USA har samme holdning til fredsprocessen i Mellemøsten og til nødvendigheden af at gennemføre FN's Sikkerhedsråds resolution 1559 i sin helhed. En af EU's medlemsstater har sammen med USA taget initiativ til denne resolution. I resolutionen kræves det, at alle udenlandske styrker trækkes tilbage fra Libanon, at alle militser afvæbnes og opløses, og at der afholdes frie og lovformelige parlamentsvalg i Libanon uden indblanding udefra. Rådet har stærkt fordømt det attentat, der kostede Libanons tidligere premierminister Rafik Hariri livet. Vi har talt meget om det de sidste dage - i går og under den foregående samling. Det er endnu ikke blevet fastslået, hvem der har ansvaret for dette attentat.
Det internationale samfund og Rådet har anmodet om, at en international undersøgelse skal kaste lys over omstændighederne og ansvaret for attentatet. Rådet har opfordret de libanesiske myndigheder til at samarbejde fuldt og helt med undersøgelsesholdene, særlig FN's repræsentanter. Rådet har også opfordret alle lande i området til at opfylde deres internationale forpligtelser, særlig med hensyn til bekæmpelse af terrorisme. FN's generalsekretær har meddelt, at han i løbet af et par uger fremlægger en rapport om gennemførelsen af resolutionen. På baggrund heraf træffer Sikkerhedsrådet beslutning om de næste skridt. Det vil ske i tæt samarbejde mellem medlemmerne af Sikkerhedsrådet samt de EU-medlemsstater, der er medlem af Sikkerhedsrådet, og de andre medlemsstater. 
Papadimoulis (GUE/NGL ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, først vil jeg sige tak for svaret, og derefter vil jeg vende tilbage til et konkret spørgsmål: Kan Rådet ud fra de samtaler, EU har haft for nylig med USA's ledelse, forsikre mig om, at der ikke bliver tale om ensidige handlinger af negativ karakter fra USA's side i området på baggrund af den følsomme situation, der hersker i hele området?
Schmit,
   Som De ved, er jeg desværre ikke - eller heldigvis, jeg ved ikke - talsmand for Det Hvide Hus, og derfor kan jeg ikke give Dem et klart svar på dette. Som jeg lige har forklaret, giver EU's og USA's fælles strategi FN og en FN-resolution fortrinsret. For øvrigt kan man se nogle positive tegn fra det land, der tydeligt er blevet nævnt. 
Formanden.
Under mødet i Rådet (RIA) den 29. januar i år anmodede Tysklands og Nederlandenes repræsentanter Spanien om at gøre rede for den masselegalisering af indvandrere, som var bebudet, fordi de mente, at et sådant tiltag uvægerligt ville få konsekvenser for de øvrige EU-medlemmer.
Denne proces, som rent faktisk blev påbegyndt den 7. februar, og som skønnes at ville berøre ca. én million personer, har allerede resulteret i afskedigelser af indvandrere på grund af arbejdsgiverens frygt for at blive anmeldt, ligesom nogle af det spanske politis personaleorganisationer har advaret om dens tiltrækningseffekt over for nye indvandrere.
Princippet om udarbejdelse af en fælles politik for indvandring blev fastlagt allerede på Det Europæiske Råds møder i Sevilla og Thessaloniki, og Kommissionen erkender i sin nylige grønbog om styring af økonomisk indvandring, at "beslutninger om at give (…) tredjelandsstatsborgere indrejse har (…) betydning for andre medlemsstater", ligesom det bestemmes i artikel III-267 i forfatningstraktaten, at EU skal udforme en fælles politik for indvandring.
Hvordan vurderer Rådet på denne baggrund anmodningen om en redegørelse for, og kritikken af, den ekstraordinære legaliseringsproces, som den spanske regering har iværksat? 
Schmit,
   Rådet gør det ærede medlem opmærksom på, at det hører under den enkelte EU-medlemsstats kompetence at fastsætte, hvor mange vandrende arbejdstagere der skal have indrejsetilladelse, og jeg kan tilføje, at det fortsat kommer til at høre under den enkelte EU-medlemsstats kompetence, når forfatningen er trådt i kraft. Hvad angår den legaliseringsproces, som den spanske regering har iværksat, og som spørgsmålet drejer sig om, har Rådet ikke drøftet det formelt og er således ikke i stand til at svare.
Generelt opfordrer Rådet det ærede medlem til at henholde sig til udviklingen i det flerårige Haag-program, som Det Europæiske Råd vedtog på mødet den 4. og 5. november 2004. Da det vedtog dette program, baserede Det Europæiske Råd i forbindelse med det spørgsmål, som vi drøfter her, særlig sine konklusioner på tanken om, at undergrundsøkonomi og ulovlig beskæftigelse kan være en tiltrækningsfaktor for illegal indvandring og føre til udnyttelse.
Vedrørende det specifikke problem med forvaltning af økonomisk migration havde Rådet på mødet den 24. februar en første meningsudveksling om Kommissionens grønbog om en fællesskabsstrategi. På nuværende tidspunkt er der tale om et dokument, der omfatter en bred skala af emner, og i hvilket en række mulige løsninger overvejes. Den indledte undersøgelsesproces skal danne grundlag for Kommissionens udarbejdelse af et program vedrørende lovlig indvandring inden udgangen af 2005. 
Díaz de Mera García Consuegra (PPE-DE ).
   - Uanset om det var formelt eller uformelt, så har Otto Schily og Rita Verdonk fremsat denne protest.
Jeg har Kommissionens svar fra i går, som er i de samme vendinger, og jeg beklager at måtte sige til Dem, hr. rådsformand, at Kommissionens svar var meget klarere end Deres, for De har sagt, at omfanget af det ikke-regulerede arbejdsmarked ikke bliver reduceret, hvoraf kan udledes - og det sagde Kommissionen også i går - at det til en vis grad fremmer den illegale indvandring.
Baseret på mine egne erfaringer vil jeg gerne sige, at det ud over at fremme den illegale indvandring vil fremme den såkaldte "kaldeeffekt" og lette arbejdet for de mafiaer, der beskæftiger sig med menneskesmugling, styrke markedet for falske dokumenter og svække Schengen-området.
Hr. formand for Rådet, kuren er værre end sygdommen.
Schmit,
   Formålet med Haag-programmet, som jeg nævnte, er at bekæmpe illegal indvandring og også illegal beskæftigelse. Man må indrømme, at problemet er komplekst, fordi de illegale indvandrere, der allerede er her, er her. Hvad skal vi gøre ved det? De er her, og de arbejder illegalt. Vil vi acceptere, at de fortsætter med at arbejde illegalt? Det er spørgsmålet. Jeg tror, at den bedste løsning er, at der skal være mindre illegal indvandring og mindre illegal beskæftigelse. 
Masip Hidalgo (PSE ).
   - Vi må ikke glemme, at den forrige spanske regering unægteligt begik nogle alvorlige fejltagelser, der resulterede i 1 million illegale indvandrere i Spanien.
Jeg vil gerne tilslutte mig Kommissionen, og nu også rådsformanden, og - som en udvidelse af det forrige spørgsmål - spørge, om det spanske regulativ ikke netop er et forsøg på fremme en lovlig og reguleret indvandring, at styrke grænsekontrollerne og bekæmpe den sorte økonomi, som formanden så udmærket har sagt det. 
Schmit,
    Jeg mener, at det, der blev besluttet i en bestemt medlemsstat, hørte under denne medlemsstats kompetence. EU har en indlysende interesse i, at der gøres en ekstra indsats for at forbedre grænsekontrollen. Det er for øvrigt et af målene med det agentur, som vi er ved at få op at stå. Den illegale indvandring skal bekæmpes, men vi skal også fjerne mulighederne for illegal ansættelse af arbejdskraft. Her spiller en tiltrækningseffekt ind. Hvis der ikke var mulighed for at arbejde illegalt, ville de illegale indvandrere sandsynligvis være mindre tiltrukket af Europa. 
Muscat (PSE ).
   - Er formandskabet klar over, at den maltesiske regering ikke giver journalister, hverken lokale eller udenlandske, tilladelse til at besøge flygtningecentre, hvor indvandrere holdes indespærret? Er De klar over, at Europarådet forelagde belastende rapporter om disse indvandringscentres tilstand? Jeg er enig i tilbageholdelsespolitikken, men disse steders tilstand er ubeskrivelig. Mener De, at det er i orden, at journalister nægtes at rapportere, ikke bare uden begrænsninger, men også selv om de anmoder om tilladelse til at få adgang til de steder?
Schmit,
    Jeg tror ikke rigtigt, at dette spørgsmål har forbindelse med det foregående spørgsmål. Jeg kan kun sige, at alle lande, der har særligt udsatte grænser, skal gøre en indsats for at kontrollere disse grænser for at begrænse og effektivt bekæmpe illegal indvandring. Jeg overlader Europarådet det ansvar, der påhviler det, og som De har nævnt. 
Formanden.
Planlægger Rådet - som en del af planerne om et fælles europæisk luftrum - at oprette en operativ luftrumsblok, der inkluderer Kosovo? 
Schmit,
    Fru formand, jeg gør det ærede medlem opmærksom på, at i henhold til artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 551/2004 af 10. marts 2004 om organisation og udnyttelse af det fælles europæiske luftrum har Rådet ingen kompetence, hvad angår oprettelse af en operativ luftrumsblok, som den, parlamentsmedlemmet nævner i sit spørgsmål. 
Posselt (PPE-DE ),
   Fru formand, hr. formand for Rådet, jeg vil blot gerne stille det tillægspørgsmål, om ikke også dette tilfælde viser det, som vi diskuterede før, nemlig at Kosovos vanskelige problemer ikke kan løses med den gamle formel "standarder før status", men at statusspørgsmålet skal afklares endeligt. Standarderne bliver ikke opfyldt, hvis man ikke ved, hvordan status skal være i sidste ende.
Så har jeg også en bemærkning til forretningsordenen. Jeg markerede før, at jeg ville stille et spørgsmål, og det på et meget tidligt tidspunkt, men det blev åbenbart ikke set.
Formanden.
   - Hr. Posselt, det blev set. Men jeg må sige, at der var to kolleger, som var endnu hurtigere end Dem, og da jeg kun kan tillade to spørgsmål, gav jeg ordet til de andre kolleger. 
Schmit,
    Jeg er enig med Dem i, at fremgangsmåden med "standarder før status" har sine begrænsninger, og at den tid kommer, hvor man er nødt til klart at drøfte statusspørgsmålet. Dette tidspunkt nærmer sig ganske afgjort. 
Formanden.
Hvilke foranstaltninger agter Rådet at iværksætte på grundlag af rapporten (fra den 13. januar 2005) fra Rådet (retlige og indre anliggender) om fodboldhooligans og fodboldinformationscentre? 
Schmit,
    Fru formand, rapporten om situationen i medlemsstaterne med hensyn til hooliganisme mellem juli 2002 og juli 2003 bliver drøftet på det møde med medlemsstaternes eksperter, der er planlagt til sidst i april 2005.
Der vil særlig blive fokuseret på den forudsete udvikling på dette område, nemlig den stadig større internationalisering af fodbold, at urostifterne udvikler modstrategier for at imødegå de trufne foranstaltningerne til bekæmpelse af hooliganisme, løsninger til begrænsning, ja, endog afskaffelse af kontrollen ved de indre grænser i forbindelse med udvidelsen af EU, at der dukker yderliggående tendenser op i volden i forbindelse med sportsarrangementer, den stigende kommercialisering af fodbold, samt at hooliganer samler sig i grupper, der optræder som en enhed, og ikke som enkeltpersoner. 
Moraes (PSE ).
   - Hr. formand for Rådet, jeg fandt frem til denne rapport og havde et stærkt håb om, at De under Deres formandskab ville lægge yderligere pres på især UEFA og om nødvendigt FIFA for, at vi kan bevæge os i retning af en situation, hvor fodbold virkelig er en familiesport. For øjeblikket bliver fodboldens omdømme skadet af ikke blot hooliganisme, men også, som De sagde, racisme. Mener De, at UEFA idømmer tilstrækkeligt hårde straffe, især inden for international fodbold?
Hvad bliver der gjort ved fodbold på nationalt plan? Der bør lægges pres på lande som f.eks. Italien, Nederlandene, Tyskland og mit eget land, Det Forenede Kongerige, for at sikre, at fodbold virkelig er en familiesport. Er der noget, som De kan gøre under Deres formandskab for at gøre dette til virkelighed?
Schmit,
   Formandskabet tillægger faktisk disse fænomener, der forekommer på stadioner, stor betydning, og som skyldes hooliganisme, men også racisme. Vi skal i samarbejde med UEFA og de nationale fodboldsammenslutninger kæmpe beslutsomt mod disse fænomener, der ødelægger en ellers meget nyttig og populær sports omdømme. 
Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Vil Rådet som følge heraf kommentere fodboldmyndighedernes ligegyldige holdning til det, der skete i kampen mellem England og Spanien, hvor der var masser af racistisk taktfast råben? Det forekommer mig, at racisme og hooliganisme følges ad i fodbold. Det er den samme type gruppe af mennesker, som ikke er fodboldfans, der er ansvarlige for dette. Rådet lader ikke til at have mange meninger om emnet. Kunne det sige lidt mere om det?
Schmit,
    Der skal ikke udvises tolerance over for racistiske ytringer og tilkendegivelser, hvad enten det sker under sportsarrangementer eller andre arrangementer. Vi har brug for både overvejelse og handling på dette område. Personer, der deltager i sådanne racistiske tilkendegivelser, skal vide, at de bliver straffet, men også at de sætter videreførelsen af sportsarrangementer på spil.
Jeg tror, at det, vi delvis har gjort i forbindelse med hooliganer, skal vi også gøre med hensyn til alle racistiske ytringer og tilkendegivelser, der nu har tendens til at tage til uden for sportsarrangementer, og særlig fodboldkampe. 
Formanden.
Bestræbelserne på at løse konflikten i Uganda, som har varet i 18 år, er mislykkede, og volden er på ny blusset op. Konflikten har medført betydelige menneskelige lidelser, en massiv fordrivelse af befolkninger, sammenbrud af sociale og økonomiske strukturer og betydelige overtrædelser af menneskerettigheder. Oprørerne fra "Lord's Resistance Army" fortsætter med at udøve ekstrem vold mod civilbefolkningen i den nordlige del af Uganda og bortføre børn, der skal bruges som soldater eller sexslaver.
Hvilke foranstaltninger har Rådet truffet, eller agter det at iværksætte, i lyset af Europa-Parlamentets beslutninger om overtrædelse af menneskerettigheder i Uganda, med henblik på at garantere sikkerheden for befolkningen i Uganda, navnlig for børnene, og sætte en stopper for disse grusomheder? 
Schmit,
    Rådet er stadig meget bekymret over konflikten i det nordlige Uganda. Det har ved flere lejligheder fordømt de alvorlige krænkelser af menneskerettighederne og de grusomheder, der er begået mod civilbefolkningen, særlig af oprørerne fra Lord's Resistance Army.
Konflikten i det nordlige Uganda er af de centrale punkter i EU's politiske dialog med den ugandiske regering. Som led i denne dialog har repræsentanter for medlemsstaterne og Kommissionen løbende givet udtryk for deres bekymring over de gentagne krænkelser af menneskerettighederne i den nordlige del af Uganda. De har understreget nødvendigheden af at gøre en ende på civilbefolkningens lidelser ved hjælp af en fredelig, forhandlet løsning på konflikten.
Repræsentanter for EU og for andre internationale partnere har gentaget denne holdning over for den ugandiske regering. EU har endvidere givet udtryk for sin vilje til at støtte fredsprocessen og bidrage til den økonomiske genopbygning af det nordlige Uganda. Formålet med en betydelig del af EU's humanitære bistand til Uganda er at støtte de mest sårbare befolkningsgrupper i denne del af Uganda.
Trods genoptagelsen af kampene efter det nylige udløb af den våbenhvile, som regeringen erklærede, håber Rådet, at forhandlingerne med Lord's Resistance Army kan fortsætte. Det er ligeledes villig til at undersøge, med hvilke midler det kan øge presset på de to parter for at nå frem til en varig løsning på konflikten i Uganda. 
Van Hecke (ALDE ).
   - Jeg takker formanden for dette svar, og samtidig vil jeg udtrykke min overraskelse over, at man taler om en krig mellem to parter. Så vidt jeg kan vurdere, drejer sig her om 's terroraktiviteter, støttet af Sudans regering og rettet mod befolkningen i den nordlige del af Uganda. Mit spørgsmål lyder: Ville det ikke være hensigtsmæssigt også at optage spørgsmålet om og de massive krænkelser af menneskerettighederne i den politiske dialog med Sudan og ikke blot i den politiske dialog med Uganda? For det andet: Hvilke initiativer vil Rådet tage for at modvirke straffrihed i denne konflikt, nærmere bestemt hvad angår den klage, som er indgivet ved Den Internationale Straffedomstol i Haag? 
Schmit,
    Måske er den formulering, der anbringer regeringen og den såkaldte modstandshær på samme niveau, ikke helt hensigtsmæssig. Jeg tror imidlertid, at den eneste måde at nå frem til en løsning på denne konflikt er at presse den ugandiske regering og denne hær til at indgå i en dialog. Uden dialog er en fredelig løsning efter min mening ikke mulig.
Med hensyn til ansvar mener jeg, at man rent faktisk skal undersøge, i hvilket omfang ansvaret kan fastsættes, og alle muligheder skal undersøges, herunder Den Internationale Straffedomstol. 
Formanden.
Den 22. februar 2005 aflagde USA's præsident George Bush officielt besøg i Bruxelles og deltog i De 25's topmøde. Hvordan vurderer Rådet udviklingen i og det fremtidige perspektiv for de transatlantiske forbindelser? Under topmødet behandledes spørgsmål af afgørende betydning for EU, som fredsprocessen i Mellemøsten, forbindelserne til Irak, Iran, Syrien og Libanon og den bredere politik i Mellemøsten. Mener Rådet, at der er sket en tilnærmelse mellem USA's og EU's udenrigspolitiske holdninger i Mellemøsten generelt? Konstateredes der positive ændringer i den amerikanske holdning til Kyoto-spørgsmålet og i givet fald hvilke? 
Schmit,
    Præsident Bushs besøg i Bruxelles lige efter begyndelsen på hans anden præsidentperiode er et vigtigt politisk signal.
Den amerikanske præsident kom med to budskaber, nemlig at diplomatiets tid er kommet, og at USA betragter Europa, og særlig EU, som en vigtig partner.
Selv om regeringens ændrede tone synes at være sket med lynets hastighed, begyndte tonen i virkeligheden at ændre sig allerede for flere måneder siden. Det var meget tydeligt under det sidste meget vellykkede topmøde i Irland. Det er imidlertid efter valget i november, at tilbuddet om et nyt partnerskab med Europa og nærmere bestemt med EU er blevet fremsat klart og tydeligt.
En sådan ny start er selvfølgelig i Europas interesse, særlig hvis det sker i form af et ægte partnerskab og større lighed. Der er ikke egentlig uenighed om andre af vores tids større geostrategiske spørgsmål. Det er med hensyn til samfundsspørgsmål og multilateralismens forholdsmæssige betydning i forhold til den nationale suverænitet, at vi har forskellige holdninger. Hvad angår de væsentlige spørgsmål, der for tiden indtager den internationale scene, kan man konstatere, at der er meget stor overensstemmelse i holdningerne mellem USA og EU.
Det gælder selvfølgelig fredsprocessen i Mellemøsten, og det gælder nu stabiliseringen af Irak. Med hensyn til Iran er der enighed om de to hovedmål, nemlig at Iran ikke skal udvikle atomvåben og skal deltage aktivt i bekæmpelsen af terrorismen. USA er i tæt kontakt med EU for at finde en fredelig løsning på disse problemer. Hvad angår Libanon og Syrien, talte jeg om dem for lidt siden.
Hvad angår miljøet, er problemerne ganske vist ikke bragt ud af verden, men præsident Bush har erkendt eksistensen af det alvorlige problem med klimaændringen. Han har givet udtryk for et ønske om at samarbejde med EU for at finde løsninger, særlig inden for forskning og teknologi, og om at udvikle rene teknologier, samtidig med at nyopdukkede magter som Indien og Kina inddrages.
Uden at ville male et idyllisk billede af vores forbindelser, hvilket de langtfra er, og uden at udelade emner, som det er EU's pligt at vende tilbage til, synes det alligevel at være muligt at sige, at dette topmøde har gjort det muligt mere effektivt at påvise de vigtige punkter, der er enighed om, og som kan danne grundlag for den transatlantiske dialog. 
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. formand for Rådet, tak for Deres svar. Mit tillægsspørgsmål er, om der er truffet beslutning om et program for kontakt og samarbejde mellem EU og USA, så man mere konkret følger op på dette positive klima og samarbejdsgrundlag, der, som De sagde, er fremkommet med præsident Bushs besøg for nylig i Bruxelles. 
Schmit,
    De transatlantiske forbindelser er ikke begrænset til topmøder. Der er løbende kontakt om alle emner på alle niveauer, ikke kun på udenrigsministerniveau, men også på justitsministerniveau, og den er koncentreret om bekæmpelsen af kriminalitet og terrorisme. Det er programmet.
Endvidere har vi planlagt et nyt topmøde, som vi allerede arbejder på med en bredere dagsorden, som også kommer til at omfatte emner vedrørende økonomisk samarbejde. Topmødet finder sted i juni, og det vil efter min mening vise, at genoptagelsen af den transatlantiske dialog er betydningsfuld, og at den har meget klare mål. 
Martin, David (PSE ).
   - Hvis de transatlantiske forbindelser virkelig er blevet genoptaget, er det godt for fredsprocessen i Mellemøsten, for der kan ikke opnås fred i Mellemøsten uden både EU's og USA's deltagelse. Vil Rådet udnytte denne nye stemning til at sætte farten på kvartettens møder op, og hvad angår køreplanen for fred i Mellemøsten, for at sætte skub i den proces?
Schmit,
    Det er helt rigtigt, at det transatlantiske samarbejde har stor betydning for fredsprocessen i Mellemøsten. Der kan ikke findes en politisk løsning på konflikten mellem israelere og palæstinensere uden EU's og USA's deltagelse. Samarbejdet inden for kvartetten er således yderst vigtigt for gennemførelsen af køreplanen for fred, og genoptagelsen af kvartettens indsats for at iværksætte køreplanen for fred er netop i den forbindelse af stor betydning. 
Formanden.
Agter Rådet, inden der træffes endelig beslutning om fordelingen af de 1,2 milliarder USD, som hidrører fra Kommissionens aftale med Philip Morris vedrørende bekæmpelse af cigaretsmugling, at gennemføre en høringsrunde med Europa-Parlamentet, der som bekendt er den ene af budgetmyndighedens to grene? 
Schmit,
    Rådet kan oplyse det ærede medlem om, at Kommissionen og de berørte medlemsstater ikke er færdig med at diskutere, hvordan det nævnte beløb skal fordeles. Sagen er ikke blevet forelagt for Rådet. Det opfordrer det ærede medlem til at stille spørgsmålet direkte til Kommissionen. 
Staes (Verts/ALE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, De giver sandelig et meget diplomatisk svar, må jeg sige. Vi ved alle sammen, at denne aftale eksisterer, vi ved, at der allerede står penge på en luxembourgsk konto, og vi ved, at disse penge skal fordeles. Vi ved, at budgetmyndigheden består af to grene, Rådet og Parlamentet. Ville det faktisk ikke være ønskeligt, at Rådet og Parlamentet som budgetmyndighed i fællesskab når til enighed med Kommissionen om, hvordan disse penge skal fordeles?
Jeg synes ikke, at De bare kan sige, at jeg skal stille dette spørgsmål til Kommissionen. Det drejer sig om mange penge. Jeg har hørt, at 10 % nu går til Kommissionen og 90 % til medlemsstaterne, selv om den sædvanlige procedure i toldpraksis ved opkrævning af penge er, at 25 % går til medlemsstaten og 75 % til Kommissionen. Jeg synes derfor, at dette er en alvorlig sag, og at De ikke bare kan affærdige mig med et diplomatisk svar. 
Schmit,
    Jeg har noteret mig det ærede medlems kommentar også med hensyn til det diplomatiske svar. Jeg mener imidlertid, at der stadig foregår bilaterale drøftelser mellem Kommissionen og medlemsstaterne. De har mit ord på, at Rådet vil kontakte Kommissionen for at finde ud af, i hvilken sammenhæng vi kan finde en løsning, som selvfølgelig også er i overensstemmelse med Parlamentets budgetbeføjelser. 
Formanden.
Aflægger nogen af eller alle de 25 medlemsstater nogensinde rapport til Rådet om deres efterretningstjenesters - f.eks. den britiske MI6's - indsats med henblik på bekæmpelse af international organiseret kriminalitet? Hvilke efterretningstjenester drejer det sig i bekræftende fald om, og hvor ofte aflægger de rapport? 
Schmit,
    Rådet er ikke blevet informeret om eventuelle aktiviteter, som medlemsstaternes efterretningstjenester har udført med henblik på bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Der er ingen bestemmelser i afsnit VI i EU-traktaten om, at medlemsstaterne skal give Rådet sådanne oplysninger. 
Newton Dunn (ALDE ).
   - Jeg håber, at Rådet er meget chokeret over sit eget svar. Den organiserede kriminalitet krydser meget let grænserne i Europa, og vi må som medlemsstater og europæiske institutioner arbejde sammen for at bekæmpe den. Det, De fortæller mig, hr. formand for Rådet, er, at der overhovedet ikke finder nogen koordinering af medlemsstaternes efterretningstjenesters aktiviteter sted. Burde de ikke koordineres?
Schmit,
    Jeg mener ikke, at jeg sagde, at der ikke er noget samarbejde mellem efterretningstjenesterne. Som bekendt er der koordination mellem efterretningstjenesterne, bl.a. til bekæmpelse af terrorisme og organiseret kriminalitet, som netværkene også er forbundet for at bekæmpe.
Det, jeg sagde, var, at dette spørgsmål ikke falder ind under Rådets officielle område, da det ikke hører under EU's kompetence. 
Formanden.
I forbindelse med næsten alle afgørelser holder Rådet ikke-offentlige møder og befinder sig uden for offentlighedens søgelys. Trods dette bekendtgør rådsmedlemmer den ene gang efter den anden detaljer fra disse møder over for offentligheden.
Hvilke sanktioner risikerer rådsmedlemmerne i disse tilfælde?
Hvad gør Rådet for at skabe størst mulig gennemsigtighed, og hvorfor bliver mange flere møder - i det mindste når der er tale om lovgivningsmæssige beslutninger - ikke gjort offentligt tilgængelige?
Hvordan forholder Rådet sig til kritikken om, at der i forbindelse med mange af dets aktiviteter er tale om en udemokratisk institution, der fungerer og træffer afgørelser i al hemmelighed? 
Schmit,
    Rådet minder det ærede medlem om, at det er op til det enkelte medlem af Rådet at forklare hans eller hendes holdning på pressekonferencer efter Rådets møder og forklare de aspekter af debatten, som efter deres mening skal præsenteres for offentligheden for at forklare baggrunden for deres holdning. Rådet har ikke for vane at kommentere rådsmedlemmernes offentlige udtalelser.
Rådet understreger med hensyn til gennemsigtigheden i dets arbejde, at generalsekretariatet i overensstemmelse med artikel 11, stk. 6, i bilag II til Rådets forretningsorden stiller lovgivningsdokumenter vedrørende en retsakt til rådighed for offentligheden, efter at Rådet har vedtaget afgørelser i henhold til den procedure, der er nævnt i EF-traktatens artikel 251, eller efter at det endeligt har vedtaget den pågældende retsakt. Der er tale om dokumenter, der er blevet udarbejdet før en af sådanne afgørelser, og som ikke er omfattet af undtagelserne i artikel 4, stk. 1 og 2, og stk. 3, andet afsnit, i forordning 1049/2001.
På den pågældende medlemsstats anmodning stilles dokumenter, der er omfattet af disse kriterier, og som afspejler holdningen hos medlemsstatens delegation, ikke til rådighed for offentligheden. På den anden side forbeholder Rådet sig, når der foregår forhandlinger om et forslag til en tekst, ret til ikke at afsløre delegationernes identitet, hvis betingelserne i den nævnte forordnings artikel 4, stk. 3, er opfyldt.
Rådet overholder således både ordlyden og ånden i de officielle tekster, samtidig med at det sikrer størst mulig gennemsigtighed.
Med hensyn til offentliggørelse af selve afstemningerne minder Rådet det ærede medlem om, at på lovgivningsområdet offentliggøres de automatisk, og opfordrer ham til at se Rådets svar på særlig en række skriftlige spørgsmål i 2003 og 2004 vedrørende samme emne. 
Martin, Hans-Peter (NI ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, det er meget frustrerende. De har ikke besvaret et eneste af mine spørgsmål på nogen som helst måde. Jeg beder Dem ikke om dokumenter, det er et konkret spørgsmål: Når De har møder i Rådet, og én går ud og siger, at det og det er blevet sagt - hvilke risikerer rådsmedlemmerne i så fald? Hvad gør man med sådanne personer?
De to andre spørgsmål handler ikke om lovgivningen, den kender jeg udmærket, men om, hvad De egentlig har tænkt Dem at gøre for at imødegå disse beskyldninger om, at De er et hemmeligt selskab. Det handler altså ikke om, hvad der er lovgivningen, men om spørgsmålet: Hvad gør man konkret? Jeg anmoder Dem endnu en gang - i en meget bred offentligheds interesse - om at besvare dette spørgsmål: Hvad sker der med en minister eller et rådsmedlem, som siger, at den og den har sagt det og det i en fortrolig samtale på et lukket møde? 
Schmit,
    Retsligt er der ingen sanktioner. Det er helt klart. Og vi agter ikke at indføre sanktioner. Vi kan ikke både opfordre til større gennemsigtighed og samtidig i sidste ende straffe rådsmedlemmernes ytringsfrihed, selv om de af og til misbruger den. Jeg kan ikke se, hvordan vi kan indføre sanktioner i den henseende. 
Formanden.
Har Rådet kendskab til, at det særlige organ for EU-programmer (SEUPB), som fører tilsyn med EU-udgifter i Nordirland og Irland under Peace II-programmet, er fritaget for bestemmelserne i loven om informationsfrihed fra 2000 (Det Forenede Kongerige) og loven om informationsfrihed fra 1997 og 2003 (Irland) og er derfor som et offentligt organ fritaget for lovgivningen om informationsfrihed, som er gældende i begge jurisdiktioner? Er Rådet tilfreds med denne situation, navnlig eftersom en lovet adfærdskodeks om praksis for adgang til information for de gennemførelsesorganer, som hører under SEUPB, aldrig er blevet gennemført? I betragtning af omfanget af EU-midler, hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at rette op på denne helt utilfredsstillende situation? 
Schmit,
    Rådet erindrer det ærede medlem om, at hvad angår bestemmelserne om informationsfrihed, der gælder for det særlige organ for EU-programmer, som fører tilsyn med Peace I- og Peace II-programmerne i Det Forenede Kongerige og Irland og også med andre fællesskabsinitiativer, hører det under de pågældende medlemsstaters kompetence.
Rådet gør også det ærede medlem opmærksom på, at det er Kommissionens ansvar at sørge for, at Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene som ændret af Rådet den 24. januar 2005 om forlængelse af Peace-programmet gennemføres hensigtsmæssigt, da ansvaret for forvaltningen af disse fonde er delt mellem Kommissionen og medlemsstaternes regeringer på grundlag af et tæt partnerskab. 
Allister (NI ).
   - Det er naturligvis et problem for Rådet, når to medlemsstater slutter sig sammen om at udelukke et EU-overvågningsorgan fra deres egen lovgivning om informationsfrihed og dermed fritager det for bestemmelser om at give offentligheden oplysninger, som alle interne statslige organer i de stater stiller til rådighed. Burde det især ikke være et problem for Rådet, at de to stater i fem år har gjort sig skyldige i forsømmelse med hensyn til at udarbejde en frivillig adfærdskodeks for de gennemførelsesorganer, som hører under SEUPB?
Schmit,
    Jeg har ikke grund til at tro, at fællesskabslovgivningen er blevet overtrådt, og jeg går ud fra, at reglerne om information og overvågning er blevet overholdt. 
Formanden.
I Den Europæiske Union har der siden 2001 fungeret en interventionsmekanisme til assistance på civilbeskyttelsesområdet(1) mellem de 25 medlemsstater og Bulgarien, Rumænien, Island, Liechtenstein og Norge. Inden for rammerne af Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavsområdet foreslog jeg udvikling af et sådant samarbejde samt, at man som led i Barcelona-processen overvejede muligheden af at indføre et varslingssystem i Middelhavsområdet, og det blev vedtaget at tage spørgsmålet om naturkatastrofer og en mekanisme for civilbeskyttelse op på plenarmødet i Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavsområdet i Kairo den 12.-15. marts 2005.
Er Rådet enig i mit forslag? Hvad agter Rådet at gøre for at fortsætte indsatsen til imødegåelse af de risici, der lurer i Middelhavsområdet, og for at berolige borgerne at undersøge de bestående mekanismer, der vedrører forebyggelse, beredskab i nødsituationer samt information og deltagelse af offentligheden, med henblik på at fastslå, om de kan anvendes inden for rammerne af Euro-Middelhavs-partnerskabet? Hvordan vurderer Rådet pilotprogrammet for civilbeskyttelse, der blev finansieret gennem Meda-programmet? 
Schmit,
    Fru formand, Rådet opfordrer det ærede medlem til at se den erklæring om dette emne, der blev fremsat på den sidste plenarforsamling i Strasbourg i februar. I samme forbindelse erindrer Rådet det ærede medlem om, at det anerkender og deler hans ønske om etablering af et samarbejde om civilbeskyttelse i Middelhavsområdet, særlig ved evt. at indføre et varslingssystem i Middelhavsområdet som led i Barcelona-processen.
Endvidere glæder Rådet sig over, at dette spørgsmål bliver rejst på det første møde i Den Parlamentariske Forsamling for Euro-Middelhavsområdet den 12.-15. marts 2005 i Kairo. Rådet understreger, at med hensyn til forslaget fra forfatteren til dette spørgsmål om at finde en løsning på de farer, der truer Middelhavsområdet, blev dette spørgsmål drøftet den 9. februar 2005 af en ad hoc-gruppe om partnerskabsforanstaltninger, der er udpeget af ledende embedsmænd med ansvar for det politiske og sociale kapitel af Barcelona-processen. Den drøftede især sikkerhed til søs i dette område og civilbeskyttelse, særlig ved at forberede et mandat til udarbejdelse af bistandsplaner i tilfælde af en tsunami som led i det eksisterende midlertidige Euro-Middelhavs-program.
I den forbindelse er formålet med et seminar, der skal afholdes i Marseille i juni 2005, at samle de forskellige instrumenter og drøfte forebyggelse i Middelhavs- og Atlanterhavsområdet, operationel organisering i samarbejde med andre fora såsom de 5+5 eller Euro-Middelhavs-forummet, en særlig bistandsplan for Middelhavsområdet og et varslingscenter. Man vil også undersøge muligheden for at afholde frivillige fælles praktiske øvelser mellem medlemsstaterne i oktober 2005. Det luxembourgske formandskab tillægger dette initiativ, som det har lanceret og deltaget i, stor betydning. 
Trakatellis (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, mange tak for Deres tilfredsstillende svar. Jeg vil dog minde Dem om, at det tidlige varslingssystem er meget vigtigt, fordi der i dag bor 70 millioner ved Middelhavets kyster, uden at vi tæller turisterne med. Der må derfor ikke ske en gentagelse af katastrofen i Sydøstasien.
Derudover har vi mange brande, mange jordskælv og andre naturkatastrofer. Derfor kunne jeg godt tænke mig, at De - ud over det, De allerede har sagt, som jeg var meget tilfreds med - udtalte Dem, om vi virkelig er parate til at afsætte det beløb, der skal til, for det er et langt højere beløb end det, vi allerede har til "broprogrammet", og det beløb, som er budgetteret til ca. 12 millioner euro, til det tidlige varslingssystem. Der er altså tale om langt flere millioner euro, og jeg vil gerne vide, om EU er indstillet på at afsætte disse beløb. 
Schmit,
    Jeg tror ikke, at Rådet alene kan give et svar. Spørgsmålet skal forelægges alle organer med budgetmyndighed. Når først der er etableret et operationelt system, er vi også nødt til at finansiere det. De to organer med budgetmyndighed skal således nå til enighed, således at finansieringen i det mindst delvist kommer fra fællesskabskilder. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand, i forbindelse med katastrofer har vi altid det problem, at der allerede er forberedt hjælpeprogrammer, men der mangler netop markeds- og meningsforskning hos de berørte, og det er en meget vigtig forudsætning. Er det fremover også en del af handlingsplanen, at de berørte også bliver spurgt, hvilke virkelige behov de har i en katastrofesituation, så man ikke bare planlægger hen over hovederne på dem? 
Schmit,
   De beskriver den ideelle situation, og det ville bestemt være den bedste måde at spare en del penge og intervenere med de midler, der er absolut nødvendige. Desværre overrasker katastrofer os altid, og de forventede behov er ikke altid de behov, der i virkeligheden skal opfyldes. Vi skal helt sikkert sørge for at give det aspekt, som De nævner, så megen opmærksomhed som muligt. 
Formanden.
Hvad er Rådets holdning til spørgsmålet om den mulige tiltrædelse af central- og sydeuropæiske lande såsom Serbien og Montenegro, Bosnien-Hercegovina og Albanien inden for de næste 10 eller endnu flere år?
Kunne udvidelsen af Unionen med disse lande tænkes at komme til at ske forud for Tyrkiets tiltrædelse, hvilket ville forekomme logisk?
Schmit,
    Fru formand, Det Europæiske Råd stadfæstede i juni 2000, at alle lande i Vestbalkan er mulige kandidater til tiltrædelse af EU. Senere gentog Det Europæiske Råd i juni 2003, at det var fast besluttet på til fulde og effektivt at støtte EU-perspektivet for landene i Vestbalkan, der bliver en del af EU, når først de opfylder de fastsatte kriterier.
Det er derfor hovedsageligt op til de berørte lande at bestemme, med hvilken hastighed de vil nærme sig EU ved at tilpasse sig EU's og opfylde de kriterier, der blev fastsat på mødet i Det Europæiske Råd i København, samt betingelserne for stabiliserings- og associeringsprocessen. I dag har kun Kroatien og Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien officielt ansøgt om at blive medlem af EU. Efter Kroatiens ansøgning om medlemskab har Det Europæiske Råd besluttet at indlede tiltrædelsesforhandlinger i marts 2005, forudsat at Kroatien samarbejder fuldt ud med Den Internationale Krigsforbryderdomstol. Hvad angår Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, er Kommissionen stadig ved at forberede en udtalelse om dette lands ansøgning om medlemskab.
På mødet i Bruxelles den 16. og 17. december 2004 gentog Det Europæiske Råd, at det er fast besluttet på at gennemføre Thessaloniki-dagsordenen, hvilket understreger, at Balkanlandenes fremtiden ligger inden for EU. På de nylige ministermøder i EU-Vestbalkan-forummet vurderede man de opnåede fremskridt og fastlagde de kommende udfordringer.
Det Europæiske Råd understregede særlig, at i forbindelse med denne proces vil regionalt samarbejde fortsat være et væsentligt element i EU-politikken. Med hensyn til de finansielle aspekter af et kandidatlands tiltrædelse slog det også fast, at der skal tages hensyn til disse aspekter i den gældende finansielle ramme.
Følgelig kan de tiltrædelsesforhandlinger, der skal indledes med kandidatlande, hvis tiltrædelse kan få betydelige økonomiske konsekvenser, først afsluttes efter etablering af den finansielle ramme fra 2014 sammen med eventuelle deraf følgende finansielle reformer. 
Czarnecki, Ryszard (NI ).
   - Mange tak, fru formand. Jeg har både en god og en dårlig nyhed til Dem. Den gode nyhed er, at jeg er den sidste, der stiller spørgsmål til Dem i dag. Den dårlige nyhed er, at jeg har et tillægsspørgsmål til Dem.
Det første, jeg vil tage fat i, er, at De nævnte to lande, som ikke indgik i mit spørgsmål, nemlig Makedonien og Kroatien. Mit spørgsmål vedrørte de tre andre lande. Selv om mit parti og jeg stemte for Tyrkiets indlemmelse i EU, mener vi, at det ville være absurd, hvis Tyrkiet kom med i EU før andre lande, som klart hører til Europa. Det ville være umuligt at forstå for offentligheden i Europa, og det er bedst at undgå en sådan situation. Derfor mener jeg også, at samarbejdet med de pågældende lande bør omfatte udarbejdelse af en mere nøjagtig tidsplan for deres integration i de europæiske strukturer over de næste 10-12 år. Det er mit indtryk, at det ikke vil ske, og det er jeg noget skuffet over. 
Schmit,
   Jeg vil sige til det ærede medlem, at selvfølgelig kender både vi og han datoen for, hvornår der vil blive indledt forhandlinger med Tyrkiet, men vi kender ikke tiltrædelsesdatoen. For tiden er der ikke andre kandidatlande. De nævnte andre lande. Vejen er åben for dem, hvis de accepterer og opfylder kriterierne. Vejen vil så være politisk åben, dvs. at de faktisk bliver kandidatlande. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. formand for Rådet, De var selv inde på, at Kroatien bør søge samarbejde med domstolen. Jeg ville gerne vide, om der egentlig foreligger beviser, f.eks. fra Europol eller Interpol, for at den ansvarlige general faktisk stadig befinder sig i Kroatien. 
Schmit,
    Jeg har faktisk ingen oplysninger hverken fra Europol - for øvrigt er Europol som bekendt ikke et undersøgelsesorgan - eller fra Interpol, men rapporter, som anklageren ved Haag-domstolen har sendt til os, viser, at den pågældende person, general Ante Gotovina, under alle omstændigheder rejste gennem Kroatien. Er han stadig der? Det er et spørgsmål, som jeg ikke kan svare på. 
Formanden.
   - Kære kolleger, hr. formand for Rådet, vi har nu en meget sjælden situation. Vi har for det første behandlet alle spørgsmål og samtidig opfyldt planen en halv time tidligere end planlagt, hvilket er meget, meget sjældent. Jeg vil gerne takke alle.
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0046/2005) af Locatelli for Udvalget om Industri, Forskning og Energi om Videnskab og teknologi om retningslinjer for EU's politik til støtte af forskning (2004/2150(INI)). 
Locatelli (PSE ),
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, Det Europæiske Råd i Lissabon i 2000 var et vigtigt vendepunkt for europæisk politik i almindelighed og for forskningen og vidensamfundet i særdeleshed.
I Lissabon sagde vi ja til det forslag, som Prodi-Kommissionen - og navnlig kommissær Busquin, men før ham også den italienske kommissær Ruberti - havde stillet om at skabe et europæisk forskningsrum via en lang række aktioner. Dette skridt er afgørende for, at Europa kan blive verdens mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi.
Vi ved alle, at der i øjeblikket er en kløft mellem Europa og dets største konkurrenter i denne sektor, nemlig USA og Japan. Den procentdel af BNP, der bruges på forskningsudgifter, er 3,12 % i Japan, 2,76 % i USA, 1,99 % i EU-15 og 1,93 % i EU-25. Vi skal fjerne denne kløft, og det europæiske forskningsrum går i den rigtige retning. Dette projekt er inden for rækkevidde, men hvis vi skal føre det ud i livet, er det nødvendigt med samme beslutsomhed som den, vi udviste ved gennemførelsen af det indre marked og den fælles valuta.
Det europæiske forskningsrums vigtighed understreges af de nye kompetencer, som forfatningstraktaten giver EU på dette område, og derfor beder vi Kommissionen om at handle i overensstemmelse med det nye retsgrundlag.
Hvis vi gør status over resultaterne og ser på fremtidsudsigterne, vil jeg gerne gøre opmærksom på, at det er vigtigt med kontinuitet mellem det syvende og det sjette rammeprogram. Sidstnævnte rammeprogram skilte sig ud fra de foregående programmer, fordi målsætningerne heri var mere ambitiøse, og fordi der indførtes innovative instrumenter, som fremmer inddragelsen af et større antal aktører og samordningen af deres indsats.
Det syvende rammeprogram indeholder dog en nyhed, nemlig oprettelsen af Det Europæiske Forskningsråd. Her taler jeg også på vegne af Erika Mann, som ikke kan være til stede under forhandlingen i dag. Det Europæiske Forskningsråd opfylder et behov, som Europas videnskabsmænd i stadig større grad har givet udtryk for, nemlig et nyt organ, som fremmer grundforskningen.
Grundforskning er af afgørende betydning for en succesfuld innovation og vil skabe en europæisk merværdi. Hidtil er den europæiske merværdi blevet defineret gennem samarbejdet mellem forskningsteam i forskellige lande. Nu er det på tide - sådan som der står i Mayor-rapporten - at definere merværdien på en ny måde, så de enkelte forskere eller de enkelte team i et hvilket som helst EU-land får mulighed for at konkurrere med alle andre forskere på baggrund af de videnskabelige kvaliteter. Dette er den egentlige opgave for Det Europæiske Forskningsråd, hvis videnskabelige vurderinger skal være uafhængige, og som skal drives på en uafhængig måde og have tilstrækkelige ressourcer. I den forbindelse beder jeg Kommissionen om hurtigst muligt at stille et klart og præcist forslag om strukturen og sammensætningen af Det Europæiske Forskningsråds styrende organer.
I betænkningen lægges der særlig vægt på de menneskelige ressourcer, som i høj grad er EU's stærke side. Her skal vi skabe de rette betingelser for, at de europæiske forskere kan udfolde sig bedst muligt, og det er absolut nødvendigt, at vi fremmer deres mobilitet og sørger for, at den bliver en udbredt praksis på alle karriereniveauer. En gensidig mobilitet mellem virksomheder, universiteter og forskningscentre, harmonisering af arbejdsforholdene og karriereopbygningen samt oprettelsen af europæiske infrastrukturer er nødvendige forudsætninger for at skabe et frugtbart forskningsmiljø. Jeg anmoder om, at vi for at nå disse målsætninger styrker Marie Curie-aktionerne, der har vist sig at være effektive og at fremme mobiliteten inden for videnskabens verden.
Når det gælder de menneskelige ressourcer, vil jeg også minde om nødvendigheden af at fremme kvinders adgang til forskningssektoren og deres karriere. Vi ønsker flere kvinder på alle niveauer - også de højeste - og vi ønsker ligeledes kønsforskning.
Forskningens og Europas fremtid afhænger desuden af vores evne til at gøre forskning mere attraktiv for de unge. En tættere forbindelse mellem uddannelsesforløb og videnskabskarrierer er en forudsætning for, at vi får det antal forskere, der er nødvendigt for, at Lissabon-strategien bliver en succes.
Et andet punkt i betænkningen drejer sig om teknologioverførsel. I det syvende rammeprogram skal der lægges særlig vægt på teknologioverførsel, idet EU's forskningspolitik samordnes med industripolitikken. Teknologiplatformene og de fælles teknologiinitiativer er mekanismer, som er af afgørende betydning for denne målsætning. Samtidig skal vi øge finansieringen af de instrumenter, som specifikt er tilegnet de små og mellemstore virksomheder, hvilket også kræver en forenkling af kriterierne for at få adgang til projekterne og af bureaukratiet generelt, da dette ofte har været en hindring for de små og mellemstore virksomheders deltagelse i forskningsprogrammerne. Hvad det sidste spørgsmål angår, bør vi efter min mening følge henstillingerne i Marimon- og Ormala-rapporterne, ikke kun når det gælder de små og mellemstore virksomheder.
Til sidst vil jeg kort komme ind på de tematiske prioriteringer uden dog at gå i dybden med de enkelte punkter. Det bør efter min mening understreges, at disse tematiske prioriteringer afspejler de strategiske prioriteringer på Lissabon-dagsordenen. I den forbindelse vil jeg pointere, at hvis Lissabon-dagsordenen skal gennemføres, skal vi have en anden indfaldsvinkel til udgifterne end tidligere. Vi skal med andre ord gå væk fra den model med spredt støtte - som vi i Italien kalder - og gå over til en model, hvor vi privilegerer udgifter til investeringer, der har en multiplikatoreffekt, dvs. styrker væksten. Endelig vil jeg understrege, at Parlamentet ikke må give indrømmelser, når det drejer sig om forskningsmidler, og jeg håber, at Kommissionen er Parlamentets allierede i denne kamp.
Potočnik,
    Hr. formand, der kunne næppe være en bedre dag end i dag, hvor Parlamentet har givet udtryk for sin holdning til midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien, til at tage spørgsmålet om den fremtidige europæiske forskningspolitik op.
Jeg vil især takke ordføreren, fru Locatelli, og alle udvalgsmedlemmerne for det frugtbare og intense samarbejde i løbet af denne første måned af vores samarbejde. Jeg vil også takke alle, der er til stede på dette sene tidspunkt, for deres reelle interesse for og engagement i den fremtidige europæiske forskningspolitik.
Kommissionen tillægger vedtagelsen af Locatelli-betænkningen stor betydning. Den udgør Europa-Parlamentets formelle holdning til vores meddelelse fra juni 2004, og hvad mere er, vil den bane vej for udarbejdelsen af Kommissionens forslag til et nyt rammeprogram, som skal vedtages den 6. april 2005.
Før jeg fremhæver, hvad jeg anser for at være de vigtigste elementer i Locatelli-betænkningen, vil jeg fortælle Dem om nogle overvejelser om europæisk forsknings overordnede sammenhæng og vores planer med det syvende rammeprogram. Selv om nogle af Dem hørte dette under Parlamentets debat om forespørgslen om finansiering af det syvende rammeprogram for to uger siden, er sammenhængen klar. Vi ønsker og har brug for at relancere Lissabon-strategien. De voldsomme diskussioner i formiddags om midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien har givet os mulighed for at måle de udfordringer, der venter forude. Europa kan ikke konkurrere på grundlag af billig arbejdskraft og lave sociale standarder. Vi kan ikke konkurrere på bekostning af miljøet. Vi har ikke naturressourcer, der kan fastholde vores velstand. Vi har kun vores hjerner, intelligens og kreativitet. Viden i bred forstand er vores stærkeste konkurrencefaktor på det globale, stærkt konkurrenceorienterede marked.
I Europa skal vi være meget bedre til at producere viden gennem forskning, sprede viden gennem uddannelse og udnytte og anvende viden gennem innovation. Det betyder, at videntrekanten af forskning, uddannelse og innovation skal fungere på gunstige rammebetingelser, som belønner den viden, der bliver anvendt. Kommissionen arbejder allerede hårdt på at udvikle sådanne rammebetingelser for viden og innovation. F.eks. vil vi senere på året forelægge en revision af statsstøtteordningen, arbejde med skatteincitamenter for forskning og udvikling og innovation, retningslinjer for samarbejde mellem erhvervsliv og universiteter, reevaluering af europæiske forskeres profession og andre ting. Kun videnbaseret vækst kan tilføre de ressourcer, som er nødvendige for, at vi kan klare omkostningerne ved et samfund med plads til alle og med de høje standarder for pleje og beskyttelse, som europæerne stræber efter. Opbygningen af et vidensamfund er således sandsynligvis den bedste og måske den eneste måde at fastholde den europæiske samfundsmodel på, uden at vi er nødt til at foretage en afvejning mellem økonomisk vækst, social samhørighed og miljøbeskyttelse.
Det er i denne samme Lissabon-sammenhæng, at jeg vil stille vores forslag til det syvende rammeprogram. Som nogle af Dem med rette sagde under debatten om den mundtlige forespørgsel om forskningsbudgettet i Strasbourg for to uger siden, skal det syvende rammeprogram være rammeprogrammet for Lissabon-strategien. Jeg kunne ikke være mere enig. Jeg vil have det til at være programmet for vækst- og beskæftigelsesstrategien. Programmets varighed vil være syv år svarende til varigheden af de nye finansielle overslag. Men fordi vi har planlagt en midtvejsevaluering, får vi mere stabilitet, men også mere fleksibilitet. Begge dele er nødvendige.
Hvad angår strukturen, vil der blive lagt mere vægt på temaer og mindre på instrumenter. Samarbejdsprojekter, tidligere kendt som forskningssamarbejde, vil være mere fokuserede på erhvervslivets behov og vil derfor i højere grad støtte vækst. Jeg håber, at De alle vil værdsætte denne nye tilgang. Der vil blive lagt stor vægt på idéer, med aktioner vedrørende pionerforskning inden for rammerne af det europæiske forskningsråd.
Den "menneskelige" del af det syvende rammeprogram vil styrke de eksisterende og meget værdsatte mobilitetsforanstaltninger under Marie Curie. "Kapacitetsdelen" vil dreje sig om infrastrukturer, små og mellemstore virksomheder, regioner, alle medlemsstaternes forskningspotentiale samt videnskab, samfund og internationalt samarbejde.
Hvad angår forvaltningen af midlerne, som vil blive fordoblet, er jeg helt på det rene med de udfordringer, der venter. Men med deres forenkling og rationalisering på den side og moderniseret forvaltning og ekternalisering af nogle af aktiviteterne - f.eks. det europæiske forskningsråd, små og mellemstore virksomheder og mobilitetsforanstaltningerne - på den anden er vi klar til at møde denne udfordring.
Jeg vil nu tale om selve Locatelli-betænkningen, som vil være et værdifuldt bidrag til det kommende rammeprograms succes. Jeg vil indlede med at udtrykke min dybe taknemmelighed over al den støtte, som De indtil videre har givet til den foreslåede fordobling af midlerne til det syvende rammeprogram. Dette er helt i overensstemmelse med Kommissionens forslag til de nye finansielle overslag og er et klart forsvar af forslaget om, at EU's budget skal være over 1 % af BNP. Lad mig skyde en personlig bemærkning ind her. Jeg værdsætter virkelig denne støtte. Den er afgørende. Sammen har vi en reel mulighed for at begynde at ændre det europæiske budgets struktur til fordel for foranstaltninger, der er mere rettet mod vækst og konkurrenceevne.
Debatten om de finansielle overslag vil således blive sandhedens time for EU. Det vil blive på det tidspunkt, og ikke senere, at vi skal vise, at vi er rede til at klare de udfordringer, der venter os. Vi må ikke forpasse denne lejlighed til at bevise, at vi er rede til at investere i fremtiden i stedet for at se tilbage.
For det andet anmoder De med rette om enklere og mere gennemskuelige administrative procedurer for at forbedre effektiviteten og nedbringe omkostningerne for deltagerne, navnlig for små og mellemstore virksomheder og små aktører. Jeg har ved flere lejligheder understreget betydningen af forenkling, første gang under høringen i efteråret, og jeg glemte ikke det budskab, jeg fik for to uger siden her i Parlamentet. Lige siden det fjerde rammeprogram har vi fået at vide, at der ville ske en forenkling. Det er på tide, at der gøres noget. Kommissionen vil gøre alt, hvad der står i dens magt, for at opnå forenkling, og jeg forventer, at Parlamentet vil støtte den.
For det tredje vil jeg takke Dem for Deres støtte til, at der hurtigt nedsættes et europæisk forskningsråd. Jeg bruger Deres formulering. Lad mig understrege to grundlæggende principper, som jeg agter at følge energisk: selvstændighed og videnskabelig kvalitet. Jeg vil forsikre Dem for min faste beslutning om at garantere denne selvstændighed. Desuden vil selvstændighed være den bedste garant for det højeste niveau af videnskabelig kvalitet, som bør være det eneste kriterium for udvælgelse af de foreslåede projekter. Endvidere skal det europæiske forskningsråd på europæisk plan støtte forskning på alle videnskabelige områder, fra specifik erhvervsrettet forskning til samfundsvidenskabelig og humanistisk forskning. EU har brug for dygtige forskere på alle forskningsområder for at kunne vokse og konkurrere med USA, Japan og andre stærke parter. Hvad angår det europæiske forskningsråds struktur, er vores synspunkt for øjeblikket, at et gennemførelsesagentur bedst vil kunne støtte et sådant råd. Jeg kan love Dem for, at vi undersøger de forskellige alternativer, også dem, der er baseret på en strategi på mellemlang sigt, og vi vil informere Dem om vores beslutning, når den er truffet.
For det fjerde er betænkningen helt i overensstemmelse med Kommissionens hensigter, idet det anbefales, at finansieringen af Marie Curie-aktionerne øges betydeligt, og man glæder sig over Kommissionens forslag om europæiske teknologiplatforme og fælles teknologiinitiativer. Som bekendt vil dette være en vigtig del af det kommende forslag til rammeprogrammet. Europa mangler offentlige og private partnerskaber, og det skal der gøres noget ved. Det er meget vigtigt, at alle interessenters indsats koncentreres om nogle få velafgrænsede teknologiske nøgleområder, og det vil vi forsøge at udvirke.
Endelig lægges der i betænkningen stor vægt på den regionale dimension ved, at det understreges, at der er behov for, at regionerne deltager, for at investeringerne i forskning og innovation kan øges. Lad mig tilføje, at strukturfondene og den europæiske forskningspolitik har fælles mål. Forbindelsen mellem den regionale dimension og det syvende rammeprogram er vigtig forstået på den måde, at de bør styrke hinanden indbyrdes. Parlamentet er i sin gode ret til at gøre opmærksom på dette krav.
Lad mig til sidst sige, at jeg opfatter Locatelli-betænkningen som en stærk opmuntring til mine igangværende forberedelser af forslaget til det syvende rammeprogram. Det glæder mig, at vi på alle afgørende områder er meget enige. Dette er et godt tegn for den lovgivningsproces, der venter os. Jeg er overbevist om, at De vil sende et stærkt signal i morgen, når De stemmer om Locatelli-betænkningen. Vi har brug for dette stærke signal. Det vil og bør blive hørt vidt omkring. Det vil være et ekko af Deres brede støtte under debatten tidligere i dag til nye bestræbelser for Lissabon, et ekko af vores gensidige vilje til og beslutning om virkelig at skabe resultater.
Brunetta,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær, som skyggeordfører for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil jeg gerne takke ordføreren, fru Locatelli, for hendes arbejde, og jeg vil ikke mindst lykønske hende med, at det er lykkedes hende at nå en fælles indsats i den bedst mulige samarbejdsånd, idet hun har skabt et solidt grundlag for vores fortsatte samarbejde om europæisk forskningspolitik, mens vi venter på det efterhånden nært forestående syvende rammeprogram.
Forskning, der af kommissionsformand Barroso blev betegnet som en af prioriteringerne i den fornyede Lissabon-strategi, er det grundlæggende instrument i vidensamfundet. Det er ikke alene et strategisk skridt, men også et nødvendigt skridt, hvis vi skal fjerne den europæiske konkurrencekløft, når det gælder innovation og dermed også økonomisk vækst, beskæftigelse og bæredygtig udvikling.
Hvis vi hurtigt skal indhente disse forsinkelser, er vi nødt til at investere flere ressourcer og fordoble de midler, der var sat af i det foregående rammeprogram. Det er dog ikke tilstrækkeligt. I forbindelse med den mest ambitiøse målsætning, nemlig at give videnskaben, industrien og det europæiske samfund i det hele taget de instrumenter, der kan styrke og forbedre forskningskapaciteten, er det navnlig nødvendigt at bruge ressourcerne bedre, så vi skaber egentlige ekspertisecentre, der kan tiltrække vores forskere, som alt for ofte er nødt til at rejse til udlandet.
En styrkelse af det europæiske forskningsrum er ikke blot vigtig for vores forskere og deres mobilitet, men også for at tiltrække såvel offentligesom private investeringer fra Europa og lande uden for Europa. Det er et mål, som navnlig kan nås ved at rette ressourcerne mod EU's traditionelle strategiske sektorer. Med denne betænkning ønsker Europa-Parlamentet en tematisk fortsættelse af det sjette rammeprogram og en styrket samarbejdsånd på tværs af de nationale grænser. Det europæiske forskningsrum skal være katalysator for private investeringer.
Desuden blev der lagt stor vægt på de små og mellemstore virksomheder, og det er netop på grund af den særlige industrielle struktur i vores økonomi, som hovedsagelig kendetegnes af en industri bestående af produktionsområder, der er ude af stand til at udvikle selvstændige forskningsprojekter. Derfor er det vigtigt at styke dialogen mellem de små og mellemstore virksomheder - eller sammenslutningerne af små og mellemstore virksomheder - og vores universiteter samt de mange europæiske ekspertisecentre. Denne dialog skal føre til en mere effektiv og udbytterig teknologioverførsel.
Forslaget om at oprette et Europæisk Forskningsråd skal ses i denne sammenhæng. Jeg bifalder målsætningerne med dette råd, bl.a. målsætningen om at lede grundforskningen og sikre dens hensigtsmæssighed, men også dens kvalitet. Jeg stiller mig dog tvivlende over for både den potentielle overlapning af andre europæiske koordinationsorganers og -institutters kompetencer og de midler, der skal sættes af til rådets oprettelse og drift.
Hr. formand, jeg vil slutte af med en fælles udfordring, nemlig at forskning bliver et sandt pejlemærke for Europas konkurrence og giver sig udslag i en egentlig handlingsplan. Hvis Europa ikke træffer dette valg, risikerer vi at blive betragtet som en træt og tung kolos og som et kontinent, der fortaber sig i snak og alt for ofte udformer sine strategier efter medlemsstaternes særinteresser. Jeg håber, at dette årti bliver forskningens årti på samme måde, som det tidligere årti var det indre markeds årti.
Paasilinna,
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, mange tak til ordføreren, fru Locatelli, for det fremragende arbejde. Det er næsten ikke til at tro, at hun er ny her i Parlamentet. De Europæiske Socialdemokraters Gruppe går stærkt ind for betænkningen og sætter stor pris på det fremragende arbejde, der ligger bag.
Forskning er nøglen til gennemførelse af Lissabon-målsætningerne. Vi har ingen naturressourcer her i Europa - vores naturressourcer er oppe i vores hoveder. Derfor er det så vigtigt.
Der er problemer med grundforskning og teknologiplatforme, samarbejde og især finansiering. Det giver mening at finansiere europæisk forskning, når den skaber ægte merværdi i Europa. Derfor er det næppe hensigtsmæssigt at finansiere meget små individuelle grundforskningsprojekter. Støtten bør i stedet gå til projekter, som er for brede, for komplicerede eller for risikobetonede til, at de kan finansieres af en enkelt medlemsstat.
I forbindelse med teknologiplatforme og konceptet med samarbejde inden for ny industriforskning er antagelsen om, at den private sektor finansierer to tredjedele af omkostningerne, ikke altid realistisk. Private organer og institutioner vil næppe være villige til at yde en så stor del af støtten til organisationer, der sigter mod en fjern fremtid og den teknologiske revolution. Hydroteknologi og nanoteknologi er eksempler herpå. I de lande, som er EU's største konkurrenter, f.eks. USA og Japan, udgør den offentlige støtte op til 80 % i disse sektorer. Vi har under ingen omstændigheder råd til at forære konkurrencefordele væk til tredjelande på denne måde. Derfor skal vi være klar til om nødvendigt at yde offentlig støtte til projekter, som kun potentielt kan være nyttige på lang sigt. Reglerne om statsstøtte bør derfor reformeres.
For det andet skal forskning og udvikling indrettes til at gavne SMV-sektoren. Små og mellemstore virksomheder har ikke midlerne til avanceret forskning. De er dog fleksible, så de kan bruge resultaterne af forsknings- og udviklingsarbejde, og det kan være nøglen til at løse vores problem med arbejdsløsheden. Der er 19 millioner SMV'er og 16 millioner arbejdsløse. 
Prodi,
    Hr. formand, kære kolleger, jeg vil navnlig gerne takke kommissær Potočnik for hans udtalelser, som efter min mening er yderst vigtige. Som skyggeordfører for Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa vil jeg naturligvis også gerne takke Pia Locatelli for hendes arbejde og samarbejde.
I denne betænkning fremhæves tre nøgleelementer i det kommende rammeprogram for forskning, nemlig Det Europæiske Forskningsråd, de nye tematiske forskningsprioriteringer og teknologiplatformene. Dermed anerkender Parlamentet, at grundforskning har en betydning, der går ud over medlemsstaternes grænser, og at der i den forbindelse skal gøres en indsats på EU-plan inden for rammerne af Lissabon-strategien. Derfor er det nødvendigt at føre en sand udviklingspolitik ved hjælp af specifikke forskningsinstrumenter som teknologiplatforme, der navnlig finansieres af virksomhederne, men også af de offentlige institutioner, medlemsstaterne, regionerne og de lokale myndigheder.
Forskning bliver således et instrument og det hovedpunkt, som man skal udarbejde et generelt politisk forslag omkring foruden den monetære politik, der allerede er en realitet. På denne måde kan virksomhederne - navnlig de små og mellemstore virksomheder - opfylde deres forskningsbehov, så de bliver mere konkurrencedygtige. Der er tale om stærke og afgørende nye faktorer, som giver de europæiske virksomheder en saltvandsindsprøjtning, og som støtter de nye sektorer og innovationen, men som samtidig sikrer de konventionelle produktionssektorers konkurrenceevne.
Med disse retningslinjer slår Parlamentet fast, at det ikke ønsker at være passiv tilskuer til deindustrialiseringen af Europa, og den opfordrer Kommissionen og Rådet til at gøre en mere konkret indsats for at fremme europæisk forskning. Dette program er af central betydning i en udviklingspolitik. Det nytter ikke noget at overveje en ændring af stabilitetspagten. Det ville nemlig kun være et lindrende middel, men den sande kur er en økonomisk og social udviklingspolitik på EU-plan.
Hammerstein Mintz,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Potočnik for hans åbenhed og vilje til dialog og fru Locatelli og alle medlemmerne af Udvalget om Industri, Forskning og Energi, som har arbejdet meget konstruktivt og positivt med dette spørgsmål.
Jeg mener, at en tønde olie i dag er nået op på 55 dollars. Ifølge de økonomiske analyser er der ikke udsigt til, at olieprisen falder, og det udgør en trussel for økonomien. Vi har brug for hurtige svar. Vi har brug for dynamiske svar, der giver resultater i løbet af få år.
De Grønne mener, at det syvende rammeprogram skal indeholde disse svar i form af investeringer i energieffektivitet og vedvarende energi, da det vil hjælpe med at løse situationen på kort sigt.
Vi bekymrer os over, at fortidens farlige energi, der kan anvendes af den internationale terrorisme, f.eks. atomkraften, prioriteres så højt. Vi bekymrer os også over den massive fokusering på investering i energiprojekter som Fusion ITER, som ikke vil give en eneste kilowatt energi før om 40 eller 50 år ifølge forskerne selv.
Vi ønsker, at resultatet af det syvende rammeprogram forbedrer livskvaliteten, samfundet, folkesundheden og sundhedsforebyggelsen og fremmer den bæredygtige transport i vores byer og den samfundsvidenskab, der er nødvendig for at få et afbalanceret overblik over det, vi forsker i, og over det samfund, vi skaber. I denne henseende glæder vi os, hr. Potočnik, over den betydning, De tillægger samfundsvidenskaben.
Jeg tror, at forskning bliver meget vigtigt i fremtiden - og nu slutter jeg - hvis videnskaben bliver åben og tilgængelig for samfundet og hele den videnskabelige verden.
Seppänen,
    Hr. formand, hr. kommissær, Udvalget om Industri, Forskning og Energi har udarbejdet en initiativbetænkning om EU's forskningspolitik. Det er nærmet en indkøbsliste. Europa-Parlamentet er parat til at købe resultaterne af videnskabelig forskning på disse områder. Mit vigtigste budskab er, at vores gruppe går ind for at garantere yderligere midler til videnskabeligt forskningsarbejde. Kommissionens forslag om yderligere midler fra det syvende rammeprogram er berettiget. Inden for nogle områder vil finansiering fra fælles fonde være hensigtsmæssig. Det bør ikke kun være erhvervslivet, der nyder fordelene. Der er mange samfundsmæssige, politiske og etiske grunde til at støtte grundforskning på universiteterne, som ikke ligger under for store koncerners og våbenindustriens interesser.
Fælles forskningsprojekter kan bedst fremmes, hvis de fører til resultater, som falder inden for betydningen af det engelske ord . Det betyder, at man tilfældigt finder noget, man ikke vidste, at man i det hele taget ledte efter. Det gælder om at skabe de rigtige betingelser for et sådant lykketræf, og det gøres bedst i internationalt samarbejde. Det bedste eksempel på, at et fælles finansieret projekt skaber fælles fordele, er fusionsenergiforskningen under ITER-projektet. På dette område blander De Grønne fission og fusion sammen. Ingen EU-lande ville iværksætte forskning i fusion alene. Når der skabes et samarbejde, sættes der projekter i gang, som ellers ikke ville være blevet sat i gang. Alle deltagerne kan høste frugterne af resultaterne. I forbindelse med ITER gavner resultaterne også lande uden for EU. Vi skal bruge forskningsrammeprogrammet til at skabe de rigtige betingelser for . 
Lundgren,
    Hr. formand, når vi her i Parlamentet tager stilling til forskellige spørgsmål, skal vi altid begrunde, om disse virkelig bør afgøres på EU-niveau. Subsidiaritetsprincippet er ikke bare noget, som man kun skal referere til i højtidelige sammenhænge, men det skal være det styrende element i hele vores arbejde. Vi ved alle, at det slet ikke går til på den vis i Bruxelles og Strasbourg. Den politiske magt flyttes kontinuerligt fra medlemsstaterne til EU's institutioner. Der er drivkræfter bag dette, nemlig en stræben efter en superstat og en politisk principløshed. Flertallet af EU's tillidsvalgte og tjenestemænd ønsker at skabe en superstat. For dem er subsidiaritetsprincippet ikke en ledestjerne, men en besværlig forhindring. Den politiske principløshed indebærer, at Parlamentets medlemmer som oftest er parat til at medvirke til at træffe beslutninger, som de selv kan lide, selv når det er tydeligt, at det drejer sig om strengt nationale anliggender. Målet helliger midlet.
Locatelli-betænkningen negligerer også helt subsidiaritetsprincippet. Der stilles ikke nogen spørgsmål om, hvad EU bør gøre, når medlemsstaterne ikke kan klare opgaven selv. Det spørgsmål, der stilles, går på, hvordan EU skal fremme den ønskede forskning. Hvordan skal vi håndtere de små og mellemstore virksomheders behov for forskning? Hvordan skal vi vække de unges og kvinders interesse for videnskab? Hvordan skal vi styrke forbindelserne mellem forskere og erhvervslivet? Hvordan skal vi få de samlede forskningsmidler op på 3 % af BNP osv.? Alt dette er noget, som medlemsstaterne er bedre til selv at håndtere.
Finland og Sverige afsætter nu 3 % af BNP til forskning. Hvis andre lande vil afsætte lige så meget, kan de jo bare gøre det. Der bliver ikke flere midler til forskning, fordi medlemsstaterne sender dem via EU-myndighederne. Derimod opstår der mere bureaukrati og flere omkostninger.
Konkurrence mellem landene om at finde gode løsninger på denne type problemer fører normalt til hurtigere fremskridt end en central styring på højere niveau. I forskerverdenen kaldes dette for institutionel konkurrence. Det er vigtigt med konkurrence, og det gælder ikke bare mellem virksomheder, men også mellem institutioner. Konkurrence mellem lande på forskellige områder er en af de vigtigste forklaringer på den vestlige verdens store fremskridt i løbet af de seneste par århundreder.
Hr. Locatelli burde derfor have stillet spørgsmålet: Hvad kan EU-institutionerne gøre for forskningen i Europa, som landene ikke selv kan klare? Der findes mange lignende spørgsmål. De falder ind under fem rubrikker, nemlig grundforskning, fri bevægelighed for forskere inden for EU, stordriftsforskning på områder som fusionsenergi og rumteknologi, infrastruktur til forskningsnetværk samt fælles EU-sikkerhedsspørgsmål. Det forholder sig således, at EU's forskningspolitik bør begrænses til at være i overenssstemmelse med det subsidiaritetsprincip, som hyldes i festtaler og forfatningsudkast. EU's forskningspolitik befinder sig på det forkerte spor.
Janowski,
    Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, hverken investeringer i videnskab og forskning eller Lissabon-strategien som helhed er målsætninger i sig selv. Det betyder, at der skal udvises stor omhu ved udarbejdelse af beslutninger om videnskab og teknologi. Jeg vil gerne takke fru Locatelli og udtrykke min beundring for hendes grundige arbejde med udarbejdelsen af denne betænkning.
Det står klart, at meddelelsen om oprettelse af et europæisk forskningsområde i sig selv ikke vil ændre ret meget. Meddelelsen skal bakkes op af passende finansiel støtte til videnskab og forskning, hvilket ikke vil indebære nedskæringer i EU-budgettet. Desuden skal støtten anvendes på en fornuftig måde, hvilket jeg hermed understreger ekstra kraftigt. Der er flere forhold, som jeg vil berøre ganske kort. For det første skal der udvikles effektive metoder til at finde talentfulde unge, og der bør være passende legatsystemer. For det andet bør der indføres akkrediteringsstandarder for højere uddannelsesinstitutioner i overensstemmelse med retningslinjerne vedtaget i Berlin i 2003. For det tredje bør der være et enklere system til akademisk forfremmelse, stadig med gennemsigtige kriterier for tildeling af karakterer og kvalifikationer. For det fjerde bør andelen af finansiering fra den private sektor være større for anvendt forskning og grundforskning såvel som forskning inden for humaniora, som kommissæren nævnte.
Fru Locatelli sagde, at livet bliver lettere for de små og mellemstore virksomheder. Det kan godt være, men hvordan stemmer tiltag med henblik på indførelse af softwarepatenter overens med en sådan erklæring? Det siges, at viden er magt, men i betragtning af verdens tilstand i dag må det desværre tilføjes, at mindre viden ikke nødvendigvis betyder mindre magt. Mange tak. 
Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af Italiens nye Socialistparti. Først vil jeg gerne lykønske fru Locatelli med det glimrende arbejde, hun har udført.
Problemerne med EU's konkurrenceevne i forhold til de nye asiatiske giganter, hjerneflugten fra Europa til horisonter, der er rigere på muligheder, vanskelighederne med at nå Lissabon-målsætningerne, når det gælder beskæftigelse, udvikling og innovation, samt energiforsyning og sundhed er de spørgsmål, som vi beskæftiger os med i Parlamentet, og som vores økonomis og vores sociale systems fremtid afhænger af. Disse spørgsmål er nært forbundet med hinanden, og deres fællesnævner er udvikling af den videnskabelige og teknologiske forskning.
Forskning er nemlig ensbetydende med viden, beskæftigelse og økonomisk udvikling, og det er ensbetydende med en bedre livskvalitet. Derfor er det nødvendigt, at midlerne øges betydeligt, så forskningen bliver vores trumfkort. Forskning er dog andet end midler, instrumenter og infrastruktur. Der skal mennesker til at udføre forskningen. Enhver økonomisk indsats fra EU's og medlemsstaternes side bliver således forgæves uden en tilstrækkelig menneskelig kapital.
Her tænker jeg ikke på kvaliteten, eftersom vores universiteter og kandidater allerede er verdens bedste. Jeg tænker derimod på beskæftigelsen og på forsknings- og indtjeningsmulighederne. Selv om videnskaben og teknologien spiller en stadig mere afgørende rolle i verdensøkonomien i dag, går de unge paradoksalt nok uden om de videnskabelige fag, fordi beskæftigelsesmulighederne er begrænsede. Derfor er mange kandidater tvunget til at forlade Europa eller til at leve i flere år for studielegater, der overhovedet ikke svarer til leveomkostningerne, mens de venter på lykkens gudinde.
I de seneste år er antallet af unge europæere, som vælger at følge de videnskabelige studier, faldet. Inden for de videnskabelige fag har de europæiske universiteter ikke nok personale til at erstatte de undervisere, som går på pension, og der er stadig færre kandidater inden for de videnskabelige og teknologiske fag, der får arbejde som forskere, hvis man sammenligner med deres største konkurrenter i Europa.
Vi må for enhver pris vende denne tendens og allerede fra barnsben af gøre de unge interesserede i videnskab, pirre deres nysgerrighed og ikke blot give nogle få udvalgte, men alle dem, der fortjener det, mulighed for at stille deres viden til rådighed for Europa til gengæld for arbejde, karriere og ordentlige lønninger. Hvis vi ønsker en videnbaseret fremtid, er det nødvendigt, at vi satser på vores unge ressourcer, så vi uddanner dem, og så vi ikke mindst undgår at miste dem.
Niebler (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er kun min kærlighed til forskningen, der får mig til at deltage i de natlige forhandlinger i aften. Helt ærligt, så ville jeg hellere have set Champions League-kampen mellem FC Bayern München og Arsenal London. Også jeg vil gerne begynde med en varm tak til ordføreren. De har ikke bare fremlagt en god betænkning, kære fru Locatelli, De har også været indstillet på kompromis. Når vi i morgen sender et signal med en beslutning med et bredt flertal bag sig, så vil det sikkert også være den rette støtte for vores forskningskommissær.
I formiddags talte vi længe om Lissabon-strategien. Europa bliver kun konkurrencedygtig, hvis vi fremover investerer massivt i forskning og udvikling. Kommissæren taler altid om sandhedens øjeblik. Hr. kommissær, jeg er enig med Dem. Vi skal afsætte så mange penge til forskningen, at vi rent faktisk kan nå Lissabon-målene. Det er naturligvis ikke nok i sig selv. Offentlige midler er gode, men vi skal også få den private industri, den private sektor, til at investere massivt i forskning og udvikling og stille penge til rådighed til det. Jeg har i aften med glæde hørt, at De har planer om at fremlægge nogle retningslinjer for at forbedre samarbejdet mellem forskning og industri netop på dette område.
Bare et punkt mere, som jeg har været inde på flere gange, og som De også nævnte. Det giver kun mening at forhøje støttemidlerne, hvis disse midler så virkelig bliver brugt effektivt på forskningen. Her er det vigtigt at drage den rette lære af det sjette forskningsrammeprogram, af Marimon-betækningen og af kritikken af rammeprogrammet. Vi skal forenkle og afbureaukratisere programmerne. Her må Kommissionen og Parlamentet gøre deres hjemmearbejde. Vi skal sørge for, at de små og mellemstore virksomheder bliver en del af det europæiske forskningslandskab. Jeg glæder mig til den videre diskussion.
Riera Madurell (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil også gerne lykønske fru Locatelli med hendes fremragende indsats.
Jeg synes, at den debat, vi har haft i de seneste måneder om udformningen af den europæiske forskningsstrategi og om målene i det syvende rammeprogram har været meget berigende, og den vil utvivlsomt være til gavn for den europæiske videnskab.
De vigtigste målsætninger for at nå EU's mål på længere sigt er blevet klarlagt, og de instrumenter, vi råder over for at nå disse mål, er blevet analyseret, ligesom der er blevet foreslået nogle nye.
Hvis vi ønsker at opfylde Lissabon-strategiens og Barcelona-topmødets mål og tage hensyn til anbefalingerne i Kok-rapporten, er der derfor ingen tvivl om, at midlerne til det syvende rammeprogram bør forøges betydeligt inden for rammerne af de nye finansielle overslag. For at nå disse mål og for at skabe et europæisk forskningsrum er der også brug for en god koordinering, såvel på nationalt plan som på EU-plan, således at ressourcerne og aktionerne supplerer hinanden og skaber en multiplikatoreffekt.
For at opfylde Lissabon-strategien er det også vigtigt at støtte den sublime grundforskning, der er drivkraften bag teknologisk udvikling, vækst og konkurrenceevne, for at opfylde Lissabon-strategien. Det kræver, at vi gør Europa mere attraktivt for de bedste forskere, såvel de unge og som de kvindelige forskere, og forsøger at få nogle af de højt kvalificerede videnskabsmænd tilbage. Desuden skal vi fremme de små og mellemstore virksomheders deltagelse i alle de tematiske prioriteringer, i det transnationale samarbejde og i de teknologiske initiativer via finansiering af projekter af passende størrelse og anvendelse af særlige instrumenter afhængig af deres behov. På alle disse områder har vi opnået en betydelig enighed, og det vil jeg gerne endnu en gang takke ordføreren for.
Der er andre måske mere polemiske spørgsmål, som vi skal drøfte senere. Det gælder f.eks. forskningsprioriteringer, som efter vores opfattelse burde udvides med andre nye prioriteringer, der har et stort økonomisk potentiale for EU, f.eks. forskning i ... 
Ek (ALDE ).
   - Hr. formand, dette viser, at videnskab og forskning har stor værdi i det lange løb. Jeg vil fortsætte på svensk.
 Hr. formand, den beslutning, som vi vedtog, tilføjer europæisk merværdi til både forskningspolitik og økonomisk udvikling. Hele den resolution om Lissabon-strategien, som Parlamentet vedtog i dag med stort flertal, og som vi fra ALDE-Gruppen arbejdede meget på, er baseret på viden om, at en bæredygtig udvikling bygger på både økonomisk vækst, socialt sammenhold og miljømæssige hensyn.
Den forskningspolitik og den betænkning, som vi drøfter her i dag, bidrager til at opbygge en bæredygtig økonomisk vækst ved at satse på fortrin og teknikplatforme, bidrager til at skabe det sociale sammenhold, som vi ønsker, bl.a. mellem mænd og kvinder i et perspektiv af ligestilling mellem kønnene og mellem forskellige regioner. Desuden bidrager den til at generere de midler, som er nødvendige for vores sikkerhedssystem, og den sørger for, at vi kan fortsætte med at arbejde med en teknologisk udvikling, som er miljøorienteret.
Det glæder mig, at dette arbejde er lige så afbalanceret som den vedtagne Lissabon-beslutning, og jeg ser frem til rammeprogrammet.
Smith (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det er vanskeligt at overvurdere betydningen af denne debat i betragtning af den aktuelle hændervriden over Lissabon-dagsordenen. Sagen er, at hvis vi ikke investerer i forskning og, hvad vigtigere er, inddrager erhvervslivet i forskningsprocessen, vil vi ikke forbedre vores økonomier.
Koordineringen på tværs af Unionen giver en tydelig merværdi. Derfor er det endnu mere trist, at Kommissionens forslag - som jeg i store træk støtter - trues af min egen regering i Det Forenede Kongerige, som insisterer på, at EU's budget skal nedskæres, uden dog at gå i detaljer med, hvor øksen skal falde.
Jeg støtter hovedlinjerne i denne betænkning og tilslutter mig de øvrige parlamentsmedlemmers lykønskninger til ordføreren. Jeg har nogle forbehold over for enkeltheder, og jeg håber, at vores ændringsforslag vil styrke betænkningen i morgen.
Jeg vil i min støtte til Kommissionen især understrege betydningen af at forenkle procedurerne i det syvende rammeprogram, for det budskab, som jeg har hørt højt og tydeligt fra Skotland, er, at administrationen og bureaukratiet har været afskrækkende faktorer i tidligere rammeprogrammer.
Ud fra det, som kommissæren har sagt i aften, tror jeg, at budskabet er modtaget højt og tydeligt, selv om jeg ser frem til at modtage hans faktiske forslag.
Remek (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i dag for nøjagtig 27 år siden - og faktisk også dengang på aftenholdet - var jeg ved at forberede mig på at vende tilbage fra et kredsløb omkring Jorden efter over en uges forskningsmission til rumstationen Salyut 6. Dengang ville jeg aldrig have drømt om, at jeg så mange år senere ville stå og tale om den fremtidige udvikling i videnskab og forskning i Europa i et parlament som dette, og at jeg måske oven i købet selv kunne spille en aktiv rolle i udviklingen. Jeg vil derfor gerne rose alle de involverede, især fru Locatelli, som på fremragende vis har udarbejdet denne betænkning. Derfor stemmer jeg for under afstemningen i morgen. Det gør jeg også, fordi dette udkast til betænkning ret klart beskriver betydningen af udforskning af rummet og rumforskningens rolle i fremtidens Europa, eller rettere sagt betydningen for Europas borgere.
Jeg mener også, at projekter som Galileo eller GMS bør støttes. Jeg ved af erfaring, at sådanne projekter afføder muligheder på andre beslægtede områder og skaber hundreder, hvis ikke tusinder, af nye arbejdspladser. ITER-programmet bør også yde denne form for støtte til energiindustrien, som min kollega nævnte.
Jeg vil gerne slutte med en sammenligning. Det kan godt være, at vi er ved at træffe beslutninger som dem, de spanske regenter traf, da de besluttede, om de skulle støtte Christoffer Columbus-projektet eller ej. Med nutidige ord var hans rejse et videnskabeligt forsøg på at bevise, at Jorden var rund, men projektet ændrede ikke alene verdenskortet - det har også påvirket alt, hvad der er sket i verden siden da. Mange tak. 
Belder (IND/DEM )
   - Hr. formand, selv om jeg kan se, at videnskabelig forskning er nyttig og nødvendig, er det imidlertid et spørgsmål, om fremgangsmåden i Locatelli-betænkningen er den mest hensigtsmæssige vej mod et mere innovativt Europa.
For det første, hvor effektive kan foranstaltninger på europæisk plan være, hvis det er medlemsstaterne, der har beføjelser på de pågældende områder? I betænkningen foreslås det, at aktiviteter, som finder sted i medlemsstaterne, også finansieres med midler fra EU, f.eks. EU-finansiering af studenter, forskningsinstitutter og faciliteter, og kommunikation med borgere om videnskabens betydning. Disse emner varetager medlemsstaterne mange gange mere effektivt. Derfor kan europæiske penge bruges bedre på andre områder. Tænk på, at mange af de bureaukratiske og administrative byrder kan formindskes ved internationalt samarbejde og forskeres mobilitet.
For det andet savner jeg i Kommissionens meddelelse om retningslinjer for forskningspolitikken en strategisk udtalelse om forskning, som er strafbar i medlemsstaterne. Det er da uacceptabelt, at en sådan forskning støttes med penge fra Fællesskabet. Jeg tænker her på forskning, hvor humane embryoer ødelægges. Hvis Fællesskabet finansierer en sådan omstridt forskning, har det den konsekvens, at medlemsstater ikke kan drage lige meget nytte af de europæiske forskningsinitiativer. Kan kommissæren udtale sig herom?
Endelig fører de europæiske institutioners ambition om at markere sig på forskningsområdet ikke nødvendigvis til mere og bedre forskning i Europa. 
Libicki (UEN ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, denne betænkning fortjener helt sikkert vores ros, da det er på tide, at disse centrale spørgsmål bliver taget op. Vi bør også se positivt på, at disse spørgsmål drøftes i forhold til Lissabon-strategien. Jeg er nu alligevel bange for, at denne betænkning kommer til at dele skæbne med Lissabon-strategien, der ikke kunne skelne mellem økonomiske og sociale mål. Ingen af målene er således nået, selv om begge er af afgørende betydning. Vi er alle klar over, at økonomien halter, og at arbejdsløsheden er stigende. Desværre er videnskabelige mål alligevel smeltet sammen med ideologiske mål i denne betænkning.
Det er helt uforståeligt for mig, at betænkningen tre gange bemærker, at der er et særligt behov for at fremme kvinders rolle i forskningsverdenen. Det siger sig selv, at professorater bør gives til dem, der har de nødvendige kvalifikationer. Vi kan gøre vores bedste for at sikre, at kvinder opnår disse kvalifikationer, men det giver ingen mening at tvinge dem frem i modsat fald. Desuden må jeg sige, at jeg var overrasket over, at forskning på dyr var den eneste form for forskning, der blev beskrevet nærmere. Jeg holder meget af dyr, men betænkningen er ikke det rigtige forum til at behandle dette emne og udelukke alle andre. Jeg finder det også uacceptabelt, at de fattigere lande skal holde udgifterne inden for visse grænser. De fattigere lande har traditionelt nydt godt af de rigere landes resultater, og det bør fortsætte.
Hr. formand, det siges, at man ikke skal slå større brød op, end man kan bage. Hvis der fastsættes for mange målsætninger, bliver resultaterne ikke gode nok. Vi bør skaffe os et klart og detaljeret overblik over dette emne. Mange tak, hr. formand. 
Rutowicz (NI ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, den kraftige vækst i nogle asiatiske lande samt USA udgør en væsentlig økonomisk udfordring for EU. Det betyder, at der i EU er behov for øget økonomisk vækst baseret på videnskab og nye teknologier. Der bør formuleres en samordnet forskningspolitik til støtte heraf.
Betænkningen beskriver de vigtigste forskningsområder for EU som helhed. I betragtning af de store forskelle i forskningspotentiale mellem de enkelte medlemsstater samt regioner kræver de fattige lande og regioner særlig opmærksomhed, da de ikke har de nødvendige ressourcer, men har et enormt menneskeligt potentiale, for at sikre samhørighed mellem medlemsstaterne og en harmoniseret udvikling.
Visse grupper har givet udtryk for, at det ikke giver mening at investere i videnskab, hvis man ikke har de nødvendige ressourcer, og der bør gøres noget for at modbevise dette. Derfor skal der være særlig fokus på de pågældende lande og regioners forskningspolitik for at hindre, at forskellene i intellektuel kapacitet og udviklingsmuligheder øges i stedet for mindskes. Retningslinjerne for EU's forskningspolitik, som indgår i betænkningens forslag til beslutning, understreger de vigtigste områder, hvor forskningen skal udvikles. Det er helt korrekt, men vi må ikke glemme udviklingen af videnskab og teknologi i hele EU. Mange tak. 
Rübig (PPE-DE ).
   - Hr. formand, fru ordfører Locatelli, jeg takker for det virkelig fremragende arbejde, og jeg takker også vores ordfører, hr. Brunetta. Vi ved alle, at det er en kolossal udfordring at nå Lissabon-målene. Inden for forskningen vil vi nå 3 %, en tredjedel fra det private erhvervsliv. Det betyder, at hvis vi stiller dette krav til erhvervslivet, så skal vi vide, at 50 % af bruttonationalproduktet kommer fra små og mellemstore virksomheder. Hvad der er meget vigtigere, er, at to tredjedele af de beskæftigede arbejder i små og mellemstore virksomheder, dvs. i virksomheder med under 250 ansatte.
I det sjette rammeprogram er målet på 15 %, som ikke kunne udnyttes med de store horisontale projekter, mens energiprogrammerne var totalt overtegnede. Derfor beder jeg kommissær Potočnik om at overveje en strategi for, hvordan vi kan målrette forskningsaktiviteterne også inden for de små og mellemstore virksomheder.
Jeg tror også, at det inden for den akademiske forskning skal afklares, hvor ansvaret for effektivitet og evaluering ligger. Forskning producerer knowhow og skaber værdier, som skal måles og evalueres - vi har brug for større gennemsigtighed. Konkret kræver jeg også et e-forskningsprogram. Hvordan kan vi stille enkle metoder til rådighed på nettet, hvor man kan søge om og afregne forskningsprogrammer, og sikre, at også Kommissionen overholder -direktivet, som gælder for alle andre områder, men endnu ikke er blevet accepteret af Kommissionen?
Vi har brug for optimal automatisering og bedre værktøj for at gøre forskningsresultaterne mere tilgængelige.
Corbey (PSE ).
   - Hr. formand, allerførst vil jeg sige tak til ordføreren, Pia Elda Locatelli. Hun har forelagt en fremragende og interessant betænkning. Forskning inden for det syvende rammeprogram er vigtig for os, især inden for rammerne af Lissabon-strategien. Et godt forhold mellem forskningscentrene og erhvervslivet er væsentlig. Jeg vil tage tre ting op.
For det første skal videnskab naturligvis være autonom, men det er ikke det samme som uforpligtende. Videnskabelige prioriteter skal ikke være videnskabsfolks hobbyer, men de skal være efterspørgselsstyrede. Sociale problemer skal være en rettesnor for det offentlige forskningsprogram, og på det punkt er jeg fuldstændig enig med hr. Hammerstein.
For det andet er det unødigt bureaukrati, hvilket tidligere er sagt. Alt for ofte har det vist sig, at chancen for succes i det sjette rammeprogram er meget lille i forhold til de bestræbelser, der skal foretages. Især for små virksomheder og små institutioner er det en næsten umulig opgave at udfylde papirerne og besvare spørgsmålene. Derfor anmoder vi om en totrinsprocedure, der består af en kort beskrivelse af forskningsprojektet og derefter en udvælgelsesprocedure, således at deltagerne i anden runde har en rimelig grad af sikkerhed for, at deres forslag virkelig imødekommes.
For det tredje skal vi forene vores kræfter. Europæiske forskningsmidler er stadig kun en brøkdel af de nationale budgetter. Artikel 169 giver mulighed for at forene kræfterne. Vi har allerede gjort erfaringer med det, hvad angår kliniske prøver for udviklingssygdomme. Disse erfaringer kan vi bruge til at foretage fælles forskning i f.eks. indførelsen af en CO2-fattig økonomi, brintceller og forbedring af energieffektiviteten. En forening af kræfterne er også, hvad samfundet ønsker, og det må vi arbejde for. 
Chatzimarkakis (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg takker ordføreren for en særdeles god betænkning. Hr. kommissær Potočnik, det er nu op til Dem og Deres kolleger at gennemføre de centrale forskningsmål. Jeg vil her kun koncentrere mig om ét mål, som efter al sandsynlighed ikke vil være med i betænkningen i morgen, nemlig forsvarsforskningen. Jeg har efter aftale med min gruppe trukket et forslag herom tilbage på grund af den mulige forvirring også i forhold til Rådet. Hvorfor har jeg engageret mig i forsvarsforskningen? Vores kommende forfatning indeholder en videreudvikling af udenrigs- og sikkerhedspolitikken. På dette område vil vi til dels også være nødt til at forske i hemmelighed. Derfor skal vi være i stand til ligesom amerikanerne at beskytte enkelte projekter i en . Derimod bør vi styrke det transatlantiske forskningssamarbejde yderligere på andre områder, hvor forskningen er i alle menneskers interesse. Derved opstår der en forskningsdialog i øjenhøjde, som ikke kun er på sin plads i forhold til amerikanerne. 
Buzek (PPE-DE ).
   - Mange tak, hr. formand. Jeg vil gerne takke fru Locatelli for den fremragende betænkning og kommissær Potočnik for at stille op her. Efter min mening er de fleste af de tilstedeværende her i Parlamentet tidligere forskere, og derfor deler vi de samme synspunkter. Jeg tror dog ikke, at kommissær Potočnik nogensinde har arbejdet med forskning, og derfor har han en mere distanceret og noget mindre lidenskabelig tilgang til vores forslag. Jeg håber, at dette fører til et godt resultat.
Jeg vil gerne understrege, at det nuværende sjette rammeprogram er det første i EU's historie, der er udarbejdet og gennemført inden for rammerne af Lissabon-strategien. Der er dog mere nyt i det syvende rammeprogram, da det er udarbejdet og vil blive gennemført efter udvidelsen, hvor de 10 nye medlemsstater er involveret. Hvordan kan vi bruge udvidelsen til at sikre, at vores videnskabspolitik er effektiv, og til at gennemføre Lissabon-strategien, og hvad kan de 10 nye medlemsstater tilbyde EU som helhed? De kan tilbyde tre ting, nemlig en højt uddannet befolkning, hvis viden ofte går til spilde, lavere forskningsomkostninger og en tørsten efter succes efter et halvt århundredes isolation fra den vestlige civilisation og fra udviklingsmuligheder.
Hvordan kan vi udnytte disse muligheder bedst muligt, og hvordan kan vi forbedre udnyttelsen af forskningspotentialet i de nye medlemsstater? Jeg har fem forslag. Videnskabelig kvalitet bør ikke være det eneste kriterium i prioriteringen af støttens fordeling. Andre kriterier bør også overvejes for at give forskningscentre i de nye medlemsstater mulighed for at blive integreret. Disse centre har haft begrænsede muligheder for at gennemføre europæiske forskningsprojekter før i tiden. Dernæst regner vi med, at mindre projekter også bliver godkendt, da vores forskningscentre også er mindre. Desuden skal procedurerne forenkles. De nye medlemsstater har ikke ret meget erfaring med komplicerede procedurer og betragter dem som en stor byrde. Vi håber, at der indføres klare og gennemsigtige regler for investering i forskningsinfrastrukturer i de nye medlemsstater. Endelig indebærer integration også et fælles marked og fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser. Før det er opnået, kan vi ikke fremme forskningen eller opfylde Lissabon-strategiens målsætninger. Mange tak. 
Attard-Montalto (PSE ).
   - Hr. formand, hvem i alverden ville være uenig i, at det redskab, der kan fremme vækst og konkurrenceevne i Europa, er en bæredygtig forsknings- og udviklingspolitik? Det er ikke noget valg, det er blevet en nødvendighed. Europa har allerede overladt førerpositionen til Japan og USA. Det mål, som vi støtter, dvs. 3 % af BNP inden for fem år, er ambitiøst. Vi erklærer også, at to tredjedele af denne finansiering skal komme fra den private sektor - lad os håbe, at det sker. Men ligesom i alle andre af livets forhold, afhænger alt af penge. Det er her, den generelle debat om budgettet kommer ind.
Vi må imidlertid erkende, at hvis vi ikke investerer, vil de rige blive mindre rige, og de fattige vil blive fattigere. Politikken for investeringer i forskning og udvikling er ikke et spørgsmål om valg. Som sagt er den blevet en nødvendighed.
Vakalis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke min kollega, fru Locatelli, både for hendes omhyggelige arbejde og for det forbilledlige samarbejde, hun har haft med alle fløje. Jeg vil i mit indlæg holde mig til et enkelt ændringsforslag, som jeg gerne vil fremhæve.
Vi ved alle, at vi lever i en usikkerhed med et voksende antal masserisici, navnlig miljørisici. Den seneste katastrofe med tsunamien i Sydøstasien må have overbevist selv de mest skeptiske blandt os om, at det er påtrængende nødvendigt at beskytte vores kontinent mod denne form for ødelæggende naturfænomener.
De videnskabsmænd, som undersøger disse fænomener, kommer fra mange forskellige områder. Der er seismologer, geologer, havforskere, skovforskere m.fl. Jeg tror, det er meget vigtigt for de europæiske borgeres sikkerhed og velfærd, at der gøres en grundig indsats for at fremme disse forskningsgrene, som tilsyneladende også nærmer sig hinanden mere og mere i en model for risiko- og krisehåndtering.
Derfor mener jeg, vi bør omtale de naturrelaterede risici. Der er stillet et ændringsforslag herom fra Det Europæiske Folkepartis Gruppe, ændringsforslag 8. Endnu en årsag, som ikke er mindre vigtig, er forbindelsen til Lissabon-strategien. Både i Kommissionens meddelelse om midtvejsevalueringen af Lissabon-strategien og i det beslutningsforslag, vi har vedtaget i dag, fremhæves den betydning, økoinnovation har for bæredygtig vækst i Europa. Dette betyder, at miljøteknologier og høje miljøstandarder får en vigtig plads i den reviderede Lissabon-strategi.
Mine damer og herrer, det ændringsforslag, vi har stillet, angiver ikke bare endnu en tematisk prioritet, men tager sigte på at få en klar omtale af en forskningssektor, som passer ind i tankegangen bag den reviderede Lissabon-strategi. 
Liese (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, forskning og innovation er nøglen til at løse mange problemer, som vi står over for i Europa. Det er blevet understreget mange gange, og det er også blevet understreget mange gange, at vi vil øge midlerne.
Jeg vil blot gøre det klart, at det er en meget vanskelig vej. Det glæder mig, at Parlamentet og Kommissionen trækker på samme hammel i spørgsmålet om at øge midlerne, men når jeg hører de signaler, der kommer fra medlemsstaterne, så bliver jeg meget, meget bekymret. Når jeg eksempelvis hører, at den regering, der i øjeblikket sidder i Tyskland, officielt i finansministrenes kreds sågar har foreslået en nedskæring af de midler, som vi hvert år bruger af EU-budgettet til forskning, så mener jeg, det er uacceptabelt, det er netop det modsatte af, hvad vi må gøre.
Vi ønsker altså en forhøjelse, men jeg tror, at vi trods alt skal gøre os klart, at vi fortsat har meget store midler, som kommer fra det nationale forskningsbudget, og også medlemsstaterne skal jo forhøje deres forskningsbudget. I øjeblikket er forholdet mellem Kommissionen og de nationale forskningsbudgetter 5/95, måske vil det engang ligge på 10/90, men meget anderledes bliver det nok ikke.
Derfor skal vi være meget opmærksomme på den europæiske merværdi, når vi vælger vores prioriteter. Jeg beder Dem derfor støtte ændringsforslag 7 fra PPE. Jeg vil imidlertid gerne gøre det klart, at jeg ikke er enig med hr. Lundgren, som desværre ikke er her længere, i, at det, der hidtil er gjort, næsten ikke har givet nogen europæisk merværdi. Der er meget, Europa må gøre, og jeg ved bare fra det medicinske område, som jeg selv har arbejdet inden for på et universitet, at vi netop inden for bekæmpelsen af sjældne sygdomme og sygdomme hos børn har brug for europæisk samarbejde for overhovedet at kunne udrette noget, og derfor må vi støtte disse ting yderligere.
Gyürk (PPE-DE ).
   - Det 21. århundrede bliver videnskabens, forskningens og den teknologiske udviklings århundrede. Betænkningen tager udgangspunkt i denne erkendelse og fremfører ganske rigtigt, at EU skal gøre sit yderste på området, så EU kan holde stand over for skrappere og skrappere konkurrence. Derfor mener jeg, at betænkningen bør støttes.
I den korte tid, jeg har til rådighed, vil jeg dog gerne give udtryk for en bekymring. I forbindelse med dette emne vil jeg gerne citere Albert Einstein: (der er grænser for viden, men fantasien er ubegrænset). Nu hvor Lissabon-strategien er på dagsordenen, er det måske på sin plads at stille følgende spørgsmål: Hvordan kan det garanteres, at de ambitiøse målsætninger i denne betænkning ikke bliver i fantasiens verden, men danner grundlag for sand viden? Set fra Ungarns synspunkt er andelen på 3 % af BNP f.eks. udmærket, men synes meget fjern i dag, og det vil nok være tilfældet for de fleste af de nyligt tiltrådte medlemsstater.
Jeg er overbevist om, at denne bekymring kun kan omgås på en måde. Vi skal stimulere og støtte forskning og udvikling i de nye og gamle medlemsstater i overensstemmelse med deres individuelle forudsætninger. Således undgås en situation, hvor støtte til forskning og udvikling bestemmes ud fra det enkelte lands økonomiske udviklingstrin. Det ville fastholde de eksisterende forskelle og svække samhørigheden. Det er også rigtigt, at EU kun er så stærk, som dens medlemsstaters styrke og indsats gør den til. Først når der på dette område ikke er nogen lande eller regioner, der halter efter, kan vi sige, at Europa har klaret en af det nye århundredes største udfordringer. Og i så tilfælde var det indsatsen værd at udarbejde denne betænkning. 
Potočnik,
    Hr. formand, der er fire hovedområder, som skal behandles. Samarbejde er det vigtigste. Der skal være kontinuitet på dette område, en tematisk tilgang, men en tilgang, der i langt højere grad end tidligere er baseret på erhvervslivets behov. Det andet er idéer. Vi ønsker at skabe gode hjerner og revolutionerende idéer i EU, fordi vi virkelig har brug for dem. Det tredje er mennesker. Der foregår ingen forskning uden mennesker, og hvor gode vi vil være til at levere resultater og virkelig skabe noget, afhænger meget af, hvor godt vi gør det inden for forskning. Det fjerde er kapaciteter. Alle disse områder skal behandles seriøst, så vi opnår det bedst mulige for EU.
Alt skal gøres med mere fleksible instrumenter end dem, som vi har haft hidtil. De skal være gennemsigtige, forståelige, enkle og forhåbentlig effektive og baserede på en form for forbedret kontinuitet i fortsættelse af det sjette rammeprogram.
Nogle af Dem nævnte etiske spørgsmål. Det er rigtigt, at de ikke er lette. De er vigtige inden for videnskab, fordi folks opfattelse af videnskab er helt afgørende for, om det, vi diskuterer, bliver en succes. Det er bestemt ikke lette spørgsmål, der kan løses på kort tid, men jeg er enig i, at vi må diskutere dem åbent og tolerant. Jeg mener også, at vi skal gøre brug af det eksisterende etiske udvalg, som diskuterer og overvejer alle aspekter af disse vigtige og til tider vanskelige spørgsmål.
Små og mellemstore virksomheder er blevet nævnt. De er enormt vigtige, fordi EU har en anden struktur end nogle af vores konkurrenter. Vi har forholdsvis mange af dem, og de kan og bør deltage mere i forskning, end de gør i dag.
Jeg har to kommentarer til udvidelse og kapaciteter. Den ene er, at udvidelsen først skete inden for videnskab og forskning, da forskere fra de nye medlemsstater kunne deltage tidligere på disse områder end på mange andre. På den anden side er det vanskeligere at opnå fuld integration på disse områder end på f.eks. det politiske område, hvor folk kan sidde ved et bord og diskutere omstridte spørgsmål. Derfor må vi gøre alt, hvad vi kan, for at løse det problem, men vi må også være bevidste om, at der kræves tilstrækkelige midler, hvis det skal løses ordentligt. Jeg mener, at midlerne til videnskab og forskning først og fremmest skal anvendes til spørgsmålet om kvalitet. Vi skal have et meget konkurrencedygtigt EU. Kun hvis Unionen som helhed er konkurrencedygtig, kan vi stole på, at alle problemer vedrørende solidaritet bliver løst på en ordentlig måde.
Jeg har lyttet opmærksomt til alle Deres kommentarer. De har mit ord på, at jeg vil gøre mit bedste. Deres støtte er god for mig, selv om den ikke gør min opgave lettere. Vi har alle sammen store forventninger, og med rette, for EU's fremtid afhænger også i høj grad af den fremtidige udvikling af det videnskabelige område og forskningsområdet.
Formanden.
   - Forhandlingen om dette punkt er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørglser om overførsel af passageroplysninger:
- B6-0014/2005 af Ludford m.fl.;
- B6-0154/2005 af Buitenweg;
- B6-0156/2005 af Klamt, Cederschiöld og Coelho;
- B6-0160/2005 af Catania og Kaufmann;
og om opbevaring af data:
- B6-0017/2005 af Alvaro, Roure og Kreissl-Dörfler;
- B6-0020/2005 af Buitenweg;
- B6-0155/2005 af Klamt m.fl.;
- B6-0159/2005 af Catania og Kaufmann. 
Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, det er mærkeligt, at denne forhandling drejer sig om internettet og opbevaring af data på internettet, og alligevel vises den ikke som normalt på Parlamentets websted. Det vil jeg gerne klage over.
Formanden.
   - Kære fru Mastenbroek, de natlige møder er hidtil ikke blevet transmitteret på internettet i et eneste tilfælde. Her er der begrænset kapacitet. Hidtil er der ikke blevet transmitteret noget natmøde. Det er ingen undtagelse, det har hidtil været det normale. Hvis det skulle det, så måtte vi diskutere, om vi principielt vil ændre på det. 
Alvaro (ALDE ).
   - Hr. formand, jeg vil takke kommissær Frattini for i aften at deltage i denne debat, som er den første om databeskyttelse i denne valgperiode, på min gruppes, Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa, initiativ. Det er ikke første gang, Parlamentet drøfter spørgsmålet om PNR, men det er næsten nøjagtig to år siden, at Parlamentet for første gang tog spørgsmålet op. Debatten i aften har derfor til formål at gøre status over, hvad der er sket siden da.
Jeg er blevet udnævnt til ordfører for fire medlemsstaters initiativ vedrørende opbevaring af data. Derfor forelagde vi for nogle måneder siden to mundtlige forespørgsler om PNR og om opbevaring af data med det formål at få en offentlig debat om to spørgsmål, der rejser alvorlige bekymringer set ud fra et synspunkt om grundlæggende menneskerettigheder, og få flere oplysninger af Kommissionen om disse spørgsmål.
Kommissær Frattini, det glædede os at høre Dem sige under Europa-Parlamentets høringer af indstillede kommissærer, at De lægger stor vægt på beskyttelse af de grundlæggende rettigheder, og jeg ved, at De er personligt engageret i beskyttelsen af borgernes privatliv. Vi værdsætter den holdning, men vi ønsker også, at Kommissionen stiller de forslag om databeskyttelse under tredje søjle, som vi har fået lovning på så længe.
Europa-Parlamentet befinder sig i en temmelig vanskelig situation i forhold til andre EU-institutioner. Vi er meget uenige med Kommissionen og Rådet om PNR-spørgsmålet, og vi har indbragt deres beslutning for EF-Domstolen, men vi må desværre vente længe, før Domstolen træffer sin afgørelse. Hvad angår opbevaring af data, er jeg ikke overbevist af de fire medlemsstaters initiativ, hvad angår både indhold og retsgrundlag. Jeg ved, at Kommissionen har de samme betænkeligheder.
Generelt er Europa-Parlamentet ekstremt bekymret over disse bestemmelsers overensstemmelse med internationale og europæiske menneskerettighedsbestemmelser, f.eks. den europæiske menneskerettighedskonvention og den dermed forbundne retspraksis, og også med EU-lovgivningen. Det er derfor, at vi er her i aften.
Hvad angår opbevaring af data, ved vi, at Kommissionen har hævet undersøgelsesforbeholdet om, hvorvidt de fire medlemsstaters forslag har det korrekte retsgrundlag. Kommissionen mener, at tredje søjle-grundlaget ikke er korrekt, og at første søjle ville være det korrekte grundlag. Vi ville meget gerne se Kommissionens juridiske svar, eftersom jeg har de samme betænkeligheder og har anmodet Parlamentets juridiske tjeneste om at foretage den samme juridiske undersøgelse. Vi tvivler imidlertid også på behovet for og proportionaliteten af de europæiske bestemmelser om opbevaring af data. Derfor vil vi spørge Kommissionen, om den støtter de fire medlemsstaters initiativ, ikke bare hvad angår retsgrundlaget, men også hvad angår indholdet.
For det andet vil vi gerne vide, om Kommissionen vil anmode de fire medlemsstater om at tage initiativet tilbage, hvilket den ikke har gjort endnu. Vi vil også gerne vide, hvorvidt og hvornår Kommissionen vil foreslå et instrument under første søjle. Af Kommissionens arbejdsprogram for 2005 fremgår det, at Kommissionen i denne måned vil vedtage et direktiv om opbevaring af data med henblik på retshåndhævelse. Vil denne frist blive overholdt, og hvad vil indholdet af forslaget være?
For det tredje vil vi gerne høre, hvordan det går med det længe ventede databeskyttelsesinstrument under tredje søjle, som kommissær Frattini personligt lovede ville blive forelagt. Jeg vil understrege, at Artikel 29-arbejdsgruppen allerede har udarbejdet et forslag til principper for harmoniseret databeskyttelse under tredje søjle. Vi ville være beærede over at høre, hvad De har at sige om denne sag.
Hvad angår PNR-spørgsmålet, har Parlamentet stor interesse i og ret til at høre, hvordan det går med den verserende retssag ved Domstolen, hvor Parlamentet modsætter sig undertegnelsen af den internationale aftale af 28. maj 2004, der muliggør overførsel af flypassageroplysninger til USA. For det første har Parlamentet gang på gang anmodet om, at der udarbejdes et push-system, senest i det vedtagne ændringsforslag til 2005-budgettet. Kan Kommissionen oplyse Parlamentet om, hvorvidt der er sket noget nyt?
Kunne Kommissionen, hvad angår spørgsmålet om beskyttelse af europæiske flypassagerers privatlivs fred, oplyse Parlamentet om, hvor mange passageroplysninger myndighederne har adgang til, og hvorvidt der sker en effektiv filtrering af følsomme oplysninger? Er interne europæiske flyvninger undtaget?
Kommissionen har offentliggjort en meddelelse om en overordnet EU-strategi om PNR. Men Kommissionen følger tydeligvis ikke en samlet strategi, eftersom den på den ene side ikke har indgået den internationale aftale med Australien, mens den på den anden side er rede til at forhandle med Canada om standarder, som er helt forskellige fra dem, der gælder for USA. Vil Kommissionen følge op på den meddelelse, og vil den begynde at holde sig til en ægte overordnet EU-strategi?
Til sidst, hvorfor er Parlamentet aldrig blevet underrettet om forhandlingerne om PNR på ICAO-niveau? Den nuværende praksis er hverken demokratisk, gennemsigtig eller forsvarlig. Mange tak, jeg ser frem til at høre Deres svar.
Roure (PSE ).
   - Hr. formand, hr. næstformand i Kommissionen, jeg vil ikke gentage de spørgsmål, vi har sendt til Dem. På den anden side er det værd at gentage, at sidste år i april 2004 forkastede Parlamentet den aftale, der var forhandlet mellem Rådet, Kommissionen og USA og henviste sagen til EF-Domstolen. Jeg vil også minde om, at der i artikel 7 i direktiv 95/46 findes en udtømmende liste over omstændigheder, under hvilke det er tilladt at behandle personoplysninger. Tilladelserne skal forstås som tilladelser, der er fastsat ved fællesskabslovgivning eller en medlemsstats nationale lov, og ikke ved et tredjelands lovgivning.
Mener De ikke, at i mangel af en udtalelse fra EF-Domstolen og i betragtning af den negative udtalelse fra Parlamentet er automatisk overførsel af passageroplysninger til de amerikanske myndigheder en krænkelse af EU-borgernes ret til beskyttelse af deres privatliv? Jeg vil minde Dem om, at de amerikanske myndigheder ikke kan garantere det databeskyttelsesniveau, som vi kræver i Europa, og som vi også kræver af andre tredjelande, f.eks. Australien og Canada. Vi kan f.eks. ikke vide, hvem der har adgang til disse data.
Problemet skal løses med respekt for grundlæggende rettigheder og i overensstemmelse med de principper, som Parlamentet har fastsat. Vi skal således fastsætte, hvilke oplysninger der kan overføres automatisk, og hvilke oplysninger der kan overføres sag for sag. Vi vil gerne have en liste over alvorlige forbrydelser, for hvilke der kan fremsættes en yderligere anmodning, en liste over myndigheder og organer, der kan få adgang til oplysningerne samt vide, hvilke betingelser for databeskyttelse der skal være opfyldt. Vi vil gerne vide, hvor længe disse to typer data bliver opbevaret. Vi ved selvfølgelig, at oplysninger vedrørende alvorlige forbrydelser skal udveksles i henhold til aftalen mellem EU og USA om gensidig juridisk bistand og udlevering. Vi vil gerne være sikre på, at passagerer får mulighed for at rette oplysninger om dem selv. Mener De, hr. kommissær, at overførsel af passageroplysninger er i overensstemmelse med de principper om retskraftsvirkning og proportionalitet, som arbejdsgruppen vedrørende artikel 29 har fastsat?
Endvidere vil vi gerne have vurderinger og tal samt kendskab til resultaterne af denne praktiske erfaring. Mener De endelig ikke, at det haster så meget desto mere med at tage fat på problemet med databeskyttelse under den tredje søjle i form af en rammebeslutning? Frankrig, Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige har foreslået et initiativ vedrørende et forslag til rammebeslutning om opbevaring af data, og Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender arbejder for tiden også på det. Hr. kommissær, vi kunne godt tænke os at vide, om De støtter dette? Hvilke planer har De med hensyn til databeskyttelse? Ønsker De at stille Deres egne forslag? Vi i Udvalget om Borgernes Rettigheder er nødt til at vide, på hvilket lovgivningsgrundlag vi skal arbejde, og vi ville være taknemmelige, hvis De vil besvare alle disse spørgsmål nøje. 
Buitenweg (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne i aften bruge tid på at opfriske gamle minder om den forrige Kommission og dens løfter. Husker De måske stadig hr. Bolkesteins brev til den amerikanske minister Tom Ridge om overførslen af passageroplysninger? Deri citerede han endda Benjamin Franklin med det kendte citat: (de, der er rede til at opgive en væsentlig frihed for midlertidig sikkerhed, fortjener hverken frihed eller sikkerhed).
I dag vil vi vide, hvad der nu præcist sker med oplysningerne om vores borgere. Overførslen af følsomme oplysninger såsom om borgeres religion eller om deres helbredstilstand viste sig at være overordentlig kontroversiel under de forrige forhandlinger. Bolkestein lovede, at (indtil luftfartsselskaberne har installeret filtre, bør USA filtrere dem og derefter fjerne dem alle). USA får altså oplysningerne stillet til rådighed, men de må ikke se dem. Har Kommissionen i mellemtiden kontrolleret, om USA faktisk har overholdt denne regel, eller stoler De simpelthen på præsident Bush?
Hvordan står det til med udviklingen af disse filtersystemer til luftfartsselskaberne? Kommissionen mente sidste år, at hele Europa-Parlamentets retssag egentlig var overflødig, for de kunne godt få -systemet i gang inden for et par, eller højst seks, måneder. Hvordan står det til nu?
Interessen fra amerikansk side for vores borgeres personlige oplysninger kan ikke betragtes løsrevet fra deres bestræbelser for at nå frem til et (globalt computerovervågelsessystem). USA vil på verdensplan udarbejde en profilbeskrivelse om så mange borgere som muligt på grundlag af deres rejseadfærd og deres kreditkortindkøb. Kommissionen svarede den 11. marts 2004, at den på visse betingelser er rede til at medvirke til udviklingen af dette Capps II-system, og den sagde, at de amerikanske myndigheder i øjeblikket endnu ikke gennemfører prøver med vores passageroplysninger. Jeg spørger Kommissionen, om det nu, et år senere, måske i mellemtiden er kommet så vidt, at man tester vores passageroplysninger. Har De tjekket det? Hvordan går det med Capps II-systemet eller måske dets efterfølger? Er Kommissionen i mellemtiden i gang med samarbejdet med USA om dette emne? Det vil jeg gerne have et præcist svar på. 
Cederschiöld (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er overbevist om, at hr. Frattini læste vores spørgsmål og sikkert også vil besvare dem her i aften. Jeg er også overbevist om, at han ved, at Parlamentet støtter op om et afbalanceret synspunkt, når kriminalitetsbekæmpelsen møder integritetsspørgsmålet som i dette tilfælde med dataopbevaring.
Vi drøftede Lissabon-processen hele dagen og spørgsmålet om, hvordan vi skal blive mere konkurrencedygtige. Det kan ikke være det rigtige tidspunkt at pålægge virksomhederne, myndighederne og borgerne gigantiske omkostninger, som vi ikke engang har nogen konsekvensbeskrivelse af, dvs. ikke noget grundlag for. Det forekommer mig at være helt urimeligt og ulogisk at træffe en beslutning, før man har gennemført en vurdering heraf, samtidig med at man drøfter konkurrenceevne og Lissabon.
Det ville være urimeligt at lade borgerne betale for denne overvågning. Jeg mener, at det altid skal være den, der beder om oplysningerne, som skal betale. Ellers vil det være en støtte til "Big Brother-samfundet". Desuden er det ikke dokumenteret, at denne fremgangsmåde er nødvendig, hvilket skal være tilfældet, inden der kan træffes beslutninger. Hvis Kommissionen stiller et forslag, er det logisk, at medlemsstaterne må trække deres tilbage.
Jeg håber og tror, at hr. Frattini vil indse det kloge og nødvendige i at sørge for, at integritetsbeskyttelsen af borgerne i den tredje søjle bliver mindst lige så god som det, der findes i den tredje søjle. Jeg er enig i kollegernes synspunkter om, at det vil være interessant at høre, hvordan De har tænkt Dem at håndtere dette.
Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Hr. formand, når det gælder spørgsmålet om overførsel af passageroplysninger, vil jeg erklære mig enig i de spørgsmål og den kritik, som mine kolleger fra Verts/ALE-Gruppen og PSE-Gruppen fremførte. I min tale vil jeg koncentrere mig om spørgsmålet om opbevaring af persondata.
I det forslag, som nu ligger på Rådets bord, er der en meget klar konflikt mellem personlig integritet og respekt for den personlige integritet på den ene side og samfundets behov for overvågning på den anden side. Jeg mener, at dette forslag går alt for langt i krænkelsen af privatsfæren. Det bygger nemlig i praksis på, at mennesker overvåges, uden at der foreligger nogen mistanke om kriminalitet. Det bygger egentlig på en eller anden form for underliggende mistanke til alle. Dette er åbenbart i strid med Europarådets konvention om beskyttelse af menneskerettigheder, frem for alt konventionens artikel 8 om beskyttelse af privat- og familielivet samt bolig og korrespondance.
EU-medlemsstaterne underskrev Europarådets konvention med en formodning om, at EU som institution også ville gøre det. Mener vi det alvorligt, når vi samtidig kan vedtage en lovgivning, som er et åbenlyst brud på internationale konventioner? Det er et troværdigheds- og nøglespørgsmål, som Kommissionen skal tage op.
Et andet vigtigt punkt er den såkaldte Artikel 29-Gruppes hårde kritik af forslaget. Det handler om nogle af EU's førende eksperter, når det gælder databeskyttelse. Det ville også være interessant at høre Kommissionens kommentarer til Artikel 29-Gruppens kritik på dette område.
Det er i krisetider, at retsstaten skal stå sin prøve, og det er i krisetider, at der er allermest behov for retsstaten til at beskytte borgerne, også mod en uberettiget overvågning fra samfundet selv. Vi konstaterede i forbindelse med terrorhandlingen for nogle år siden i USA, at denne grænse kommer tættere på, når man overskrider den. Derfor er det vigtigt at kæmpe for retsstatens grundlæggende værdier, og her skal Kommissionen og Rådet være parat til at drøfte lovgivningen i tide. Vi har alt for ofte drøftet disse spørgsmål, og mange gange uden at få svar, hvorefter vi kunne konstatere, at det var for sent.
Reul (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, vi kan sikkert hurtigt blive enige om, at beskyttelse af data er en vigtig opgave. Lige så vigtigt og ubestridt er det, at bekæmpelse af forbrydelser netop i vores tid har stor betydning. Afvejningen mellem beskyttelse af data og mulighederne for at bekæmpe forbrydelser er uhyre vanskelig. Jeg er virkelig åben for dialog i dette spørgsmål. Hvad angår dette forslag om opbevaring af data, må jeg imidlertid konstatere, at det koncentrerede spørgsmål om dette forslags nødvendighed, som er blevet stillet i mange måneder, ikke bliver besvaret positivt. Derfor forstår og støtter jeg fuldt og helt det standpunkt, at alle grupper i det kompetente udvalg mener, at det er et meningsløst projekt.
Vi har brug for et klart svar fra Kommissionen. Hvis det er nødvendigt, kan man tale om sagen. Hvis det ikke er nødvendigt - og det går jeg ud fra i dag - så må vi gøre alt for at stoppe denne proces. Det bekymrer mig meget, at processen hele tiden kører videre, og vi i morgen eller overmorgen eller på et eller andet tidspunkt får et forslag, diskuterer videre om dette forslag og ikke kan komme ud af det igen, selv om hele Parlamentet mener, at dette er forkert. Derfor er jeg meget interesseret i at høre Kommissionens vurdering. Vi taler om Lissabon, vi vil have færre regler. Men nu er vi i fuld gang med at regulere noget, som ikke giver nogen mening, og som ingen ønsker ud over de fire medlemsstater, som har taget initiativet.
For det andet forventer jeg, når alle grupperne er enige og har ytret deres betænkeligheder, at Kommissionen også gør det klart over for Parlamentet, om den stiller et forslag, hvornår den stiller et forslag, og hvad indholdet vil være. Jeg vil også meget gerne hurtigt have at vide, hvad det er, vi må indlade os på, og hvem der skal betale. Fru Cederschiöld var netop inde på det. Hvem skal egentlig betale regningen - borgerne, industrien eller de, som har bestilt sagen, nemlig de medlemsstater, der har taget initiativet? De videre spørgsmål vil vi så behandle på et senere tidspunkt. 
Frattini,
   Hr. formand, Kommissionen deler den overordnede bekymring, som medlemsstaterne forsøger at tage hånd om med den foreslåede rammeafgørelse om opbevaring af data, der går ud på at sikre, at de retshåndhævende myndigheder kan få adgang til visse oplysninger om elektronisk kommunikation for at understøtte deres bestræbelser på at bekæmpe kriminalitet, herunder terrorisme og organiseret kriminalitet. Set ud fra et juridisk synspunkt blev det initiativ fra Frankrig, Irland, Sverige og Det Forenede Kongerige om opbevaring af data, der for øjeblikket er under behandling, forelagt i medfør af afsnit VI i traktaten om Den Europæiske Union.
Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at bestemmelserne i det udkast til instrument, der drejer sig om harmonisering af forpligtelser for leverandører af elektronisk kommunikation til at opbevare data i forbindelse med levering af elektroniske kommunikationstjenester, hører ind under EF-traktaten, navnlig i betragtning af de eksisterende fællesskabsbestemmelser om spørgsmålet. Som følge heraf vil Kommissionen tidligt på foråret 2005 stille et alternativt forslag om opbevaring af data baseret på EF-traktatens artikel 95. Jeg håber personligt, at de pågældende fire medlemsstater vil tage deres forslag tilbage.
Kommissionen er helt klar over de eventuelle omkostninger forbundet med forpligtelser til opbevaring af data, som leverandører af elektroniske kommunikationstjenester bliver pålagt. Der vil blive gennemført en konsekvensanalyse for at fastslå, i hvilket omfang forpligtelser til at opbevare data vil få økonomiske følger.
Hvad angår et generelt databeskyttelsesinstrument under tredje søjle, forventer Kommissionen at forelægge det første omfattende forslag i andet halvår af 2005, dvs. i oktober eller november. I den forbindelse har Kommissionen indledt høringerne af eksperter, som repræsenterer medlemsstaternes og Schengen-staternes relevante ministerier og databeskyttelseskontrolmyndigheder.
Hvad angår den fælles evaluering af overførslen af passageroplysninger til USA, er en række spørgsmål vedrørende overførsel af passageroplysninger - PNR-sagen - forbundet med de amerikanske told- og grænsekontrolmyndigheders overholdelse af forpligtelseserklæringen. Den erklæring indebærer, at de amerikanske myndigheder og Kommissionen, som bistås af repræsentanter for europæiske retshåndhævende myndigheder og databeskyttelsestilsynsførende, foretager en fælles evaluering af dens gennemførelse. Denne fælles evaluering vil ske i første halvår af i år, dvs. i løbet af det første år, hvor aftalen og den dermed forbundne forpligtelseserklæring, som trådte i kraft den 28. maj 2004, er gældende. Evalueringen skal give et klart billede af, hvordan forpligtelseserklæringen fungerer. Jeg vil informere Parlamentet om resultatet af denne fælles evaluering og om enhver afgørende udvikling i sagen.
Som jeg allerede har nævnt, vil nationale databeskyttelsesmyndigheder deltage i gennemførelsen af den fælles evaluering, som Kommissionen står i spidsen for. Dette skulle give Artikel 29-arbejdsgruppen mulighed for at deltage fuldt ud i vurderingen af, hvorvidt forpligtelseserklæringen overholdes. Det glæder mig at meddele Dem, at til trods for uenighederne om den amerikanske PNR-pakke har Artikel 29-arbejdsgruppen og Kommissionen et glimrende samarbejde om gennemførelsen af denne pakke.
Som et eksempel på det glimrende samarbejde mellem Artikel 29-arbejdsgruppen og Kommissionen kan jeg nævne, at arbejdsgruppen, hvad angår passageroplysninger, har udarbejdet en passageroplysningsmeddelelse, som luftfartsselskaber og rejsebureauer bruger til at informere flypassagerer om, at personlige oplysninger overføres til de amerikanske told- og grænsekontrolmyndigheder med henblik på forebyggelse og bekæmpelse af terrorisme og andre alvorlige forbrydelser.
Hvad angår overførsel af oplysninger til tredjelande, er ingen passageroplysninger i henhold til de informationer, vi modtog fra USA, indtil videre blevet overført til tredjelande. Dette spørgsmål vil naturligvis blive undersøgt under den fælles evaluering, som finder sted inden længe.
Hvad angår "Secure Flight" og CAPPS II, ved De nok, at den amerikanske transportsikkerhedsmyndighed, TSA, har opgivet sit kontroversielle computerstyrede passagerforscreeningssystem - også kaldet CAPPS II - til fordel for et nyt program ved navn "Secure Flight". Det program vil bruge passageroplysninger til forscreening af passagerer på amerikanske indenrigsflyvninger op imod en terroristovervågningsliste for at identificere potentielle terrorister. Til forskel fra CAPPS II er "Secure Flight" indtil videre begrænset til amerikanske indenrigsflyvninger, hvilket gør det meget mindre problematisk end CAPPS II set ud fra et nyt databeskyttelsessynspunkt. "Secure Flight" er kun i testfasen. Det er derfor, at der ikke er planlagt nogen forhandlinger for øjeblikket. Dette er noget, som der skal holdes godt øje med.
Hvad angår EU's overordnede plan for PNR-politikken, forelagde Kommissionen en meddelelse i december 2003 om EU's overordnede strategi for passageroplysninger, hvor den gik ind for en global og afbalanceret strategi. Kommissionen anførte i meddelelsen, at den ville fortsætte sine forhandlinger med andre tredjelande, der anmoder om passageroplysninger. Kommissionen har indledt forhandlinger med Canada og Australien. For Canadas vedkommende vil vi inden længe anmode om Parlamentets holdning til et dokumentudkast fra Kommissionen ledsaget af en international aftale. Forhandlingerne med Australien er godt i gang. I begge tilfælde har Artikel 29-arbejdsgruppen givet udtryk for en positiv holdning. Som De kan se, bliver den strategi, som Kommissionen redegjorde for i meddelelsen fra december 2003, fulgt.
Til sidst vil jeg sige, at Organisationen for International Civil Luftfart oprettede en studiegruppe om adgang til passageroplysninger i juni 2004 på initiativ af flere stater i organisationen. De opfordrede til, at der blev udviklet en række harmoniserede principper i ICAO-regi. Der bliver for øjeblikket udarbejdet retningslinjer. Kommissionen og flere medlemsstater deltager aktivt i studiegruppens arbejde. Jeg vil holde Dem informeret om den videre udvikling i det program.
Coelho,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. Frattini, jeg er glad for Deres svar om databeskyttelse og meddelelsen om Kommissionens initiativ, og jeg håber ligesom De, at de fire medlemsstater trækker deres initiativer tilbage.
Hvad angår spørgsmålet om PNR-oplysninger, har det jo har optaget Europa-Parlamentet meget de seneste to år. Som De ved, hr. Frattini, handler det ikke om behovet for større samarbejde inden for EU eller på tværs af Atlanten, så vi bedre kan bekæmpe terrorisme. Vi vil derimod gerne insistere på, at der må sikres en balance mellem sikkerhed, frihed og borgernes rettigheder. Vi fastholder, at overførsel af oplysninger kun må ske, hvis det givne tredjeland kan garantere et passende beskyttelsesniveau, ligesom det også er en uomgængelig forudsætning, at der findes sikre og legale betingelser for overførsel af PNR-oplysninger. Vi foreslår et "push"-system med de nødvendige filtre, som vi ønsker udstyret med de fornødne garantier for præcision, sikkerhed og kontrol med data. Hertil kommer også, at enhver udveksling af oplysninger med myndighederne i USA eller noget andet tredjeland altid skal hvile på gensidighedsprincippet.
Vi glæder os over Deres bemærkninger om relevansen af artikel 29 og om Deres vilje til fortsat at meddele Parlamentet alle oplysninger i denne sag. Vi håber bestemt, at de igangværende forhandlinger med Canada og Australien kan definere en standard, der kan følges af andre lande, ikke mindst USA.
I de oplysninger, som De har givet i Deres svar, har De ikke været inde på spørgsmålet om chip i pas. Det forlyder, at USA agter at indføje en ikke-krypteret fjernlæsbar chip, hvilket så vil være endnu et muligt stridspunkt i forhandlingerne om dataoverførsel mellem EU og USA. 
Kreissl-Dörfler,
   Hr. formand, kære kolleger, hr. kommissær Frattini, De har allerede meddelt, at der vil komme et initiativ fra Kommissionen. For mig er der stadig nogle spørgsmål til dette punkt med opbevaring af data hos telekommunikationsnet, som forhåbentlig vil kunne besvares i Deres forslag.
En af de vigtigste ting er udgifterne. Netop for mindre telekommunikationsvirksomheder er langvarig opbevaring en stor finansiel belastning. Forslaget fra Rådet og de fire stater indeholder ingen refusionsordning. Hvem skal betale det? Står nytteværdien i forhold til indsatsen i hele dette projekt? Det er nemlig helt sikkert ikke muligt at opnå større sikkerhed for borgerne gennem en længere opbevaring.
Databeskyttelseseksperter, ja, selv anklagemyndigheder som i Tyskland betvivler nødvendigheden af det initiativ, som er fremlagt i Rådets beslutning. Forbundsdagen har sågar afvist en minimumsopbevaringstid for teledata og opfordrer Forbundsregeringen til ikke at støtte forslaget. Hvordan skulle man også kunne opnå større sikkerhed, så længe der findes undvigemuligheder for terrorister og organiseret kriminalitet, som forslaget slet ikke tager med? Hvad med internetcaféer, flatlines, offentlige telefonbokse, telefoni via udenlandske udbydere? Hvem skulle kunne kontrollere og opbevare alt det? Beskyttelse af data er et andet meget, meget vigtigt spørgsmål, videregivelse af oplysninger til tredjemand.
En ting er også klar, nemlig at vi har brug for mere effektiv sikkerhed. Ingen er imod bekæmpelsen af international terror eller organiseret kriminalitet. Men vi har ikke brug for mere overflødig overvågning.
Jeg håber, at De også vil besvare alle disse spørgsmål. En ting er også klar, og det står vi også ved. Kontrol er godt, tillid til kontrol er bedre. Men det vil forslaget fra disse fire stater ikke opnå hos borgerne i denne form. 
In 't Veld,
   Hr. formand, hr. kommissær Frattini, det glæder mig at høre, at denne nye Kommission vil rette nogle af den forrige Kommissions fejl. Det er vigtigt, fordi der i mit land, Nederlandene, om et par måneder afholdes en folkeafstemning om forfatningen. Jeg vil gerne kunne se de temmelig skeptiske nederlandske borgere i øjnene og kunne sige, at denne forfatning, disse grundlæggende rettigheder og beskyttelse af personoplysninger, virkelig er seriøs og ikke bare hykleri.
Allerførst vil jeg komme ind på beskyttelsen af personoplysninger, som er en sag af almen interesse. De sagde, at De personligt er imod de fire landes forslag. Jeg vil gerne høre, hvad det betyder for institutionerne.
Hvad angår overførslen af passageroplysninger, PNR-spørgsmålet, som min forgænger, Johanna Boogerd, har arbejdet hårdt på og skrevet en betænkning om, bliver det også meddelt i , som De netop omtalte, hvor mange attentater der er forhindret, og hvor mange forbrydere der er anholdt? Det var i sidste ende det, det hele drejede sig om.
For det andet sagde De, at passagerer i mellemtiden informeres, men hvad med forpligtelsen til at bede passagererne om udtrykkelig tilladelse til overførsel af deres data?
Endelig vil jeg gerne have at vide, hvad Kommissionen indtil nu har gjort for at indføre -systemet. 
Lichtenberger,
   Hr. formand, hr. kommissær, Deres svar lod rigtig mange spørgsmål stå ubesvarede hen og skabte også nye spørgsmål. Jeg kan fortælle Dem, at borgerne i EU er meget kede af denne ordning, og at mange mennesker siger, at de ikke længere vil flyve til USA, fordi de ikke ønsker at blive behandlet som forbrydere. Det skal man tage til efterretning, det er en holdning, som efterhånden er udbredt hos borgerne.
Jeg har et par supplerende spørgsmål til Deres konkrete svar. De sagde, at der nu efter et år vil blive skabt et overblik, og at Parlamentet bliver orienteret. Skal jeg forstå det sådan, at De i øjeblikket ikke kan fortælle os, hvad der i mellemtiden sker med de oplysninger, som nu er blevet opbevaret, i dette år? Skal jeg forstå det sådan, at De ikke kan eller vil give os nogen informationer om, hvordan det i øjeblikket ser ud med opbevaringen, anvendelsen og filtreringen af disse oplysninger? Hr. kommissær, det er et stort problem i kommunikationen med borgerne.
Jeg begynder at spørge mig selv, hvordan man håndterer problemet med beskyttelse af personoplysninger, som europæerne lægger stor vægt på. Hr. kommissær, De må være mere åben over for Parlamentet, folk vil have informationer! 
Mastenbroek (PSE ).
   - Hr. formand, hr. Frattini, det er altid rart at se Dem. Jeg vil først sige noget om proceduren og derefter om indholdet. Proceduren er overordentlig vag. Europa-Parlamentet anmodes om at vurdere et forslag, som formelt endnu ikke eksisterer. Rådet har nemlig fremsat et forslag om tilbageholdelse af passageroplysninger, men der arbejdes stadig på det, og det er ikke tydeligt, hvordan forslaget i sidste instans ser ud.
Under den første søjle er der allerede aftalt et forbud mod tilbageholdelse af oplysninger, og det er overordentlig tydeligt, at nogle regeringer kun fremsætter dette forslag, fordi de ikke kan få det vedtaget i deres nationale parlamenter. På den måde misbruger Rådet det demokratiske underskud i EU, for som De ved, har Europa-Parlamentet kun lov at afgive en udtalelse herom. Jeg hørte Dem netop sige, at De er enig med os. Det er i hvert fald, hvad jeg udleder af Deres ord. Jeg vil imidlertid helt tydeligt sige, at EU ikke er beregnet til hvidvaskning af mislykkede nationale forslag.
Nu kommer jeg til indholdet. Det er Europa-Parlamentets opgave at bedømme det endelige forslags proportionalitet. Vi skal bedømme, hvor proportional denne indskrænkning af kommunikationshemmeligheden er på grundlag af, hvor nødvendig denne indskrænkning er. Hvordan kan vi bedømme proportionaliteten i et forslag, når dettes indhold endnu ikke er tydeligt, og når beviset på, at det er nødvendigt, endnu aldrig er givet?
De har netop sagt, at De, hvis Kommissionen skulle stille et forslag herom, ville vurdere de økonomiske konsekvenser af et sådant forslag. Det går ærlig talt lidt for hurtigt for mig. Jeg vil gerne først se beviset for et sådant forslag. Med andre ord, hvorfor er det nødvendigt? Dette er aldrig bevist. Af en nederlandsk undersøgelse fremgik snarere det modsatte. Denne undersøgelse er hemmeligholdt af den nederlandske regering, som imidlertid i sidste instans alligevel måtte fremlægge den på grund af loven om offentlighed i forvaltningen.
Jeg har en generel bemærkning om bekæmpelsen af terror. Mens jeg taler her, føler jeg mig ikke rigtig godt tilpas, for jeg har en fornemmelse af, at jeg er i færd med at forsinke bekæmpelsen af terror. Jeg synes, det er en vigtig kamp, og jeg synes, det er skandaløst, at Det Europæiske Råd bringer os i Parlamentet i en position, hvor vi er nødt til at slå bremsen i for forslag, som skal bekæmpe terror. På den måde misbruges vores stilling. Jeg vil gerne tale om, hvad vi bør samordne på europæisk plan, og jeg vil gerne gøre det på en demokratisk måde. 
Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke alle de parlamentsmedlemmer, som talte. Min første bemærkning er, at Kommissionen har til hensigt at forene to vigtige europæiske værdier, nemlig borgernes ret til sikkerhed og borgernes ret til beskyttelse af deres frihedsrettigheder og grundlæggende rettigheder. Jeg mener ikke, at disse to grundlæggende rettigheder er i modstrid med hinanden. I Kommissionen vil vi arbejde for at vise, at det er muligt at stille forslag, som giver større sikkerhed og mere frihed, dvs. en bedre varetagelse af den grundlæggende ret til beskyttelse af personoplysninger.
Jeg nævnte et databeskyttelsesinitiativ under den tredje søjle. Kommissionen vil naturligvis basere det på artikel 8 i EU's charter om grundlæggende rettigheder. Jeg kan allerede nu kort nævne nogle af principperne for Parlamentet, nemlig princippet om, at de behandlede data skal anvendes på en gennemsigtig måde og udelukkende til specifikke målsætninger, princippet om, at den berørte person skal give sit samtykke, princippet om, at retsgrundlaget først skal fastlægges i lovgivningen og således ikke må forblive usikkert, og endelig princippet om, at det er nødvendigt med kontrol fra en uafhængig myndigheds side.
Det er disse retningslinjer, som inden årets udgang vil gøre det muligt for Kommissionen at stille et forslag under den tredje søjle, hvor der gives en ny generation af garantier. Det er nødvendigt med flere garantier, hvor der tages højde for tiden og teknologiens udvikling.
Hvad angår de fire medlemsstaters initiativ med hensyn til første søjle, gjorde jeg opmærksom på, at vi har til hensigt at stille et alternativt forslag, da jeg ikke mener, at det retsgrundlag, som disse medlemsstater går ud fra, er korrekt. Derfor tilføjede jeg også, at jeg vil forsøge at få dem til at trække deres forslag tilbage.
Når det gælder spørgsmålet om biometriske oplysninger i rejsedokumenter og navnlig i pas, er jeg af den opfattelse, at det er nødvendigt med regler for at kryptere de mest følsomme data såsom fingeraftryk. Dette princip bliver fulgt i de aktioner og initiativer, som Kommissionen er ved at udvikle.
Endelig kan jeg på nuværende tidspunkt ikke fortælle Dem om resultaterne af den fælles revision, da den fælles revision endnu ikke er tilendebragt. Jeg er ikke selv blevet informeret om undersøgelsens udfald, men jeg kan bekræfte, at jeg vil informere Parlamentet herom, lige så snart det er muligt. Der går nok et par uger, og der går under alle omstændigheder ikke over halvanden måned.
Det sidste spørgsmål er PUSH-systemet. Vi arbejder på at overbevise så mange tredjelande som muligt om, at de bør indføre dette system, der efter min mening er det bedste. Som De sikkert ved, accepterede Canada under forhandlingerne at gå i gang med PUSH-systemet, og jeg nærer et vist håb om, at også USA - takket være en lille overtalelsesindsats - vil forstå, at dette system er det bedste.
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i april.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A6-0049/2005) af Auken for Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed om finansieringen af Natura 2000.
Auken (Verts/ALE ),
   - Hr. formand. Først og fremmest en tak til alle medlemmerne af Miljøudvalget for et godt samarbejde. Lige efter afstemningerne i mandags, synes jeg måske, at betænkningen var kommet til at ligne et juletræ. Første gang et nygift par skal sammenføre deres juletraditioner. Men efter et nøjere studium kan jeg godt se, at træet er både smukt og også har bevaret et gennemgående tema.
Først og fremmest er det nu slået fast, at Natura 2000 skal finansieres. Beløbet er ikke til forhandling. Vi har internationale forpligtelser, og indtil videre forfalder vores natur. Miljøagenturet i København har gang på gang gjort opmærksom på den alarmerende situation, og vi må vende udviklingen. Derfor er det også sagligt, at Kommissionens eget minimumsbeløb på 21,35 milliarder euro for 2007-2013 er kommet med i betænkningen, netop fordi det ikke er til diskussion. Vi ved kun, at hvis vi ikke kommer i gang med det samme, bliver det bare dyrere og dyrere dag for dag. Jeg har i Polen set, hvordan danske og amerikanske kæmpestore svinefarme breder sig i en fin og sårbar natur uden hensyn til biodiversiteten. I Danmark hamstrer mange landmænd forureningstilladelser i Natura 2000-områder. Så kan de tjene fede penge, når staten skal købe dem tilbage. Den slags må stoppes.
Det, der er til forhandling, er, hvordan pengene skal skaffes. Og her er det glædeligt, at udvalget står sammen om at integrere Natura 2000, ikke bare i landdistrikspolitikken, men også bredere. Ganske som Kommissionen har sagt: "Natura 2000 skal indarbejdes i alle EU's politikker". Men udvalget har været endnu mere realistisk end Kommissionen. Vi nævner generelt miljøhensyn og ikke kun Natura 2000, og vi ved, at hvis ikke der kommer bindinger med øremærkninger og betingelser ind i disse fonde, kan målet ikke nås. Hidtil har vi ikke set mange spor af den slags hensyn, selv om de allerede i dag kan integreres i fondene. Tværtimod modarbejdes naturen ofte. Hvis naturhensynet derimod er bundet ind i fondenes anvendelse, får brugerne interesse i miljø og naturvenligt landbrug og anden produktion i områderne og derved tjener de jo dobbelt. Jeg er overbevist om, at det vil skærpe sansen for, hvilken rigdom det er at have en mangfoldig natur, også økonomisk, som Kommissionen i øvrigt så rigtigt har påvist.
Der er mindre områder, som ikke kan hjælpes gennem fondene. Til dem skal vi bruge den særlige Life+-fond, som også skal sikre forvaltningen og andre organisatoriske opgaver. Flere gange understreger vi behovet for, at især landdistriktsfonden - altså den fælles landbrugspolitiks søjle 2 - øges betragteligt, hvis opgaven skal løses forsvarligt og i harmoni med dem, der skal gøre det. Vi kan selvfølgelig kræve nye penge på budgettet til dette formål, men det er mere nærliggende og realistisk at hente en betragtelig del af pengene i den fælles landbrugspolitiks søjle 1, hvor EU's rigtig store pengebeløb er bundet. Men vi må ikke glemme, at en væsentlig del af beløbet skal komme fra medlemsstaterne. Det er deres forpligtelse, og jeg tror, det er vigtigt, at vi understreger, at landene har en forpligtelse selv, at det ikke kun er noget, der skal finansieres af EU. Det ville jo være forfærdeligt, hvis vi udvidede denne evindelige væren på støtten, som vi jo kender alt for godt fra landbrugspolitikken til, at medlemslandene nu fik den opfattelse, at det hele stort set skulle betales af Fællesskabet. Nej, de skal betale det her selv. Medfinansiering fra EU's side er først og fremmest en vigtig håndsrækning, og vi regner med, at i hvert fald halvdelen af det vil blive dækket over EU's budgetter og altså først og fremmest over fondene.
Parlamentet må nu sætte sin lid til, at såvel Kommissionen som medlemsstaterne lever op til deres ansvar, lytter til Parlamentet og indarbejder Natura 2000 i alle de relevante politikker. Det har regeringscheferne forpligtet sig til i Göteborg og adskillige gange senere, og det skylder de både borgerne i EU og vores efterkommere. 
Brepoels (PPE-DE ).
   - Hr. formand, inden vi indleder denne forhandling, vil jeg lige spørge, selvfølgelig uden dermed at forklejne kommissær Frattinis kvaliteter, om De kender grunden til, at den kommissær, der er ansvarlig for miljø, ikke er til stede under denne meget vigtige forhandling om Natura 2000. Jeg kan kun beklage dette, og jeg finder det uacceptabelt. 
Formanden.
   - Jeg fik for sent øje på Dem før, kære frue.
Hr. kommissær, De står på talerlisten. Så kan De også straks besvare fru Brepoels spørgsmål. 
Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil bede det ærede parlamentsmedlem undskylde mig, men jeg kan kun sige, at den ansvarlige kommissær, hr. Dimas, har meddelt mig, at han på grund af personlige anliggender ikke kan være til stede i salen i dag. Jeg ved naturligvis ikke, hvilke anliggender der præcist er tale om, men jeg sagde med glæde ja til at være hans stedfortræder. Under alle omstændigheder tror jeg, at den tale, som jeg skal holde her i Parlamentet, er blevet udarbejdet af hans kontor og hans generaldirektorat, og at kommissær Dimas er helt enig i den.
 Den forpligtelse, som stats- og regeringscheferne indgik i Göteborg, om at vende tilbagegangen i biodiversiteten inden 2010 anerkendes som et hovedelement i EU's strategi for bæredygtig udvikling. Natur og biodiversitet indgår i nøgleprioriteringerne. Den succesfulde gennemførelse af Natura 2000-nettet vil være hjørnestenen i EU's indsats. At sikre, at Natura 2000 er tilstrækkeligt finansieret, er derfor en af de højeste prioriteringer. Det er i den sammenhæng, at Kommissionen den 15. juli 2004 vedtog sin meddelelse om finansiering af Natura 2000. I meddelelsen blev alle muligheder undersøgt, herunder oprettelsen af en separat fond, og det blev konkluderet, at den mest effektive strategi ville være at integrere finansieringen af Natura 2000 i eksisterende EU-finansieringsinstrumenter.
De nye strukturfondsforordninger, der for øjeblikket bliver behandlet i Rådet, yder finansiering af Natura 2000 og indeholder også mekanismer til, at Kommissionen kan vejlede om og kontrollere de programmer, som medlemsstaterne forelægger. Kommissionen er bekendt med, at Parlamentet er bekymret over, hvor højt medlemsstaterne vil prioritere Natura 2000, når de står over for konkurrerende krav om begrænsede budgetter. Der argumenteres med, at der er behov for fastere garantier og afgrænsning af midler. Kommissionen kan ikke støtte en sådan stiv tilgang. På nuværende tidspunkt kan det ikke lade sig gøre præcist at angive de beløb, der sandsynligvis vil blive brugt årligt på samfinansiering af Natura 2000-lokaliteter fra 2007 og fremefter.
Medlemsstaternes behov vil sandsynligvis være meget forskellige. Derfor vil det på grundlag af subsidiaritetsprincippet være op til de enkelte medlemsstater at træffe beslutning om deres Natura 2000-nets krav, når de udarbejder nationale programmer for forskellige finansieringsforordninger. Alligevel har Kommissionen foreslået en form for begrænsning, som vil hjælpe den anden Natura 2000-opgave, i forordninger om arealforvaltning eller udvikling af landdistrikter. Det kræver, at medlemsstaterne afsætter mindst 25 % af denne fonds samlede beløb til denne opgave, hvilket betyder, at der vil være mindst 22,75 milliarder euro til rådighed til arealforvaltning i perioden 2007-2013. Europa-Parlamentets støtte til at sikre det beløb vil være afgørende. 
Under udarbejdelsen af deres programmer for struktur- og landdistriktsudviklingsfondene skal medlemsstaterne anføre de prioriteringer, der skal identificeres i de strategiske retningslinjer, som Kommissionen vil forelægge efter vedtagelsen af finansieringsforordningen. Da Natura 2000 helt klart er blevet identificeret i et forslag om struktur- og landdistriktsudviklingsfonde, vil Natura 2000 blive opfattet som en fællesskabsprioritering i en strategisk retningslinje for den relevante fond.
Evans, Jillian (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg mener, at fru Aukens betænkning sender Kommissionen et meget stærkt signal om, at Parlamentet også prioriterer tilstrækkelig finansiering af Natura 2000 meget højt. Det glæder mig, at de vigtigste punkter i udtalelsen fra Regionaludviklingsudvalget er blevet inddraget i betænkningen.
Strukturfondene må være en del af finansieringsmekanismen for Natura 2000, men der må også være en klar forpligtelse til, at pengene bliver anvendt til specifikke, godkendte mål, med andre ord at pengene er øremærket, og at udbetalingen af dem er betinget af, at der findes nationale Natura 2000-finansieringsplaner i medlemsstaterne.
Det er vejen frem at integrere miljøhensyn i alt EU's politiske arbejde. Jeg går ind for Kommissionens integrerede tilgang. Et af de vigtigste træk ved Natura 2000 er, at det afspejler den integrerede tilgang. Det sætter mennesker i centrum for processen, og navnlig mennesker, der bor og arbejder i vores landdistrikter. Samtidig med at formålet med Natura 2000 er at stoppe tilbagegangen i biodiversiteten i Europa, skaber og opretholder det også job, det støtter landbrug, skovbrug og udvikling af landdistrikter, og det giver muligheder inden for turisme og uddannelse. Men sandheden er, at støtten fra strukturfondene eller budgettet til udvikling af landdistrikter alene ikke vil være nok til at finansiere Natura 2000. Det er derfor, at den skal suppleres med Life+ og en separat fond.
Vores største bekymring er, at vi har effektive finansieringsmuligheder til at sikre, at denne ambitiøse ordning, som skal beskytte og støtte Europas naturarv, faktisk når målet.
Olajos,
    Natura 2000 er et net af beskyttede områder med udpegede naturtyper samt dyre- og plantearter af fælles betydning. Europa-Parlamentet skylder Europas borgere at standse tilbagegangen i biodiversiteten i Europa. Opfyldelse af denne målsætning koster imidlertid penge - som alle andre store projekter. Alle medlemsstaterne samt Rådet og Kommissionen var enige, da de udarbejdede direktiverne om beskyttelse af vilde fugle og bevaring af naturtyper. Vores beslutning om at opbygge et europæisk net med henblik på naturbeskyttelse var lige så enstemmig. Derfor skal vi nu sætte handling bag beslutningen og ved fælles indsats også skabe de væsentlige betingelser for det!
I Folkepartiet og i Miljøudvalget tog vi godt imod Kommissionens henstilling om finansiering af Natura 2000-nettet. I dette tilfælde ville den integrerede tilgang blive finansieret af Regionaludviklingsfonden, strukturfondene samt den supplerende Life+-fond, alt efter hvad der passer bedst. Det kan lade sig gøre, hvis (1) de nævnte fonde reelt ville prioritere målsætninger om naturbeskyttelse, (2) der indarbejdes behørige garantier i de forskellige finansielle instrumenter, og (3) disse fonde får ekstra midler på grund af ekstra opgaver. Derfor tager vi det for givet, at de enkelte medlemsstater deltager i passende omfang i finansieringen heraf, og at faren for, at mere økonomisk konkurrencedygtige projekter kommer i vejen, ikke truer programmer med sigte på beskyttelse af biodiversiteten.
Kommissionens svar på vores spørgsmål har imidlertid styrket vores betænkeligheder over, hvorvidt den integrerede tilgang er effektiv. Derfor mener Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, at vi skal tage denne finansieringsløsning op til fornyet overvejelse og overveje et finansielt instrument, der er skræddersyet til formålet. Jeg vil gerne takke Margrete Auken for hendes store indsats med at udarbejde en dybtgående ekspertbetænkning og for hendes fulde samarbejdsvilje. Vores henstillinger om kompromisændringsforslag vidner om, at i en sag af fælles interesse bevæger alle partigrupper og specialudvalg sig i samme retning. 
Hegyi,
   Hr. formand, for kort tid siden præsenterede den ungarske nationalforsamling en skulptur med navnet "Det genopdagede Europa" som en gave til Europa-Parlamentet. Denne skulptur minder os endnu en gang om, at Europa ikke bare er et kontinent, eller en politisk og økonomisk enhed, men også er en imaginær person. Europa har ikke bare brug for konkurrence, udvikling og infrastruktur, hun har også, som enhver anden kvinde, brug for pleje for at kunne bevare sin skønhed og sine naturværdier. Mange naturværdier såsom søer, floder, skove og marker er allerede blevet ødelagt af industri, byplanlægning og intensivt landbrug. Nu er det vores absolut sidste chance for at redde de resterende naturlokaliteter i vores medlemsstater. Derfor støtter Den Socialdemokratiske Gruppe Kommissionens Natura 2000-initiativ uforbeholdent. Vi går også ind for alle yderligere skridt til at styrke programmet. Vi har talt med mange ngo'er i Bruxelles og derhjemme, som beskæftiger sig med miljø, og vi har bygget deres forslag ind i vores ændringsforslag. Natura 2000 kan kun fungere med aktiv støtte fra lokalsamfund, ngo'er og almindelige mennesker - mænd og kvinder, unge og gamle, der bare kan lide naturens skønhed uden nogen politisk erklæring. Den Socialdemokratiske Gruppe har forpligtet sig til at sikre et rent, naturligt miljø for alle europæiske borgere.
I Kommissionens oprindelige meddelelse blev det foreslået, at der årligt skulle afsættes 6,1 milliarder euro til projektet. Det syntes vi var et modigt og opmuntrende skridt. Senere hørte vi, at medlemsstaterne som følge af medfinansiering skulle dække over halvdelen af det beløb. For nye medlemsstater som mit land, Ungarn, er det ikke let at skaffe penge, men vi er forpligtede til at gøre vores bedste for at redde vores enestående og uberørte naturlokaliteter. EU bør imidlertid garantere mindst halvdelen af beløbet, og derfor har jeg stillet et ændringsforslag for at sikre, at mindst mindstebeløbet på 3,05 milliarder euro om året, eller 25,35 milliarder mellem 2006 og 2013, garanteres af Kommissionen.
Mandag aften blev ændringsforslagene vedtaget enstemmigt i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Det er trist at se, at PPE-DE-Gruppen igen har ændret holdning og ønsker at slette henvisningen til et konkret beløb i betænkningen. Jeg er meget skuffet over den tilgang. Uden penge kan vi fortælle eventyr i 1001 nat, men ikke et eneste træ eller en kvadratmeter sø vil blive sparet for ødelæggelse.
Den Socialdemokratiske Gruppe holder sin sti ren, og vi ændrer ikke holdning fra den ene dag til den anden. Vi støtter betænkningen, eftersom den allerede er accepteret af Miljøudvalget, og vi anmoder andre grupper om også at sige nej til dem, der forsøger at begynde at skære ned på budgettet til naturen og til fremtiden for Europas naturværdier. Afstemningslisten for i morgen vil tale for sig selv.
Ries,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg beklager også, at kommissær Dimas ikke er her, men jeg vil takke kommissær Frattini, der har indvilliget i at være til stede under en debat, som ikke rigtig hører under hans ansvarsområde.
Jeg vil benytte lejligheden til på vegne af Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa at lykønske ordføreren, Margrete Auken, hjerteligt med kvaliteten af hendes betænkning og også, vil jeg gerne sige, med hendes vedholdende forsvar af vores fælles mål.
Jeg er sikker på, at alle forstår, at afstemningen i morgen er af afgørende betydning. Natura 2000 er det vigtigste redskab til beskyttelse af den biologiske mangfoldighed og truede arter i EU. Trods visse medlemsstaters langsommelighed er de lokale administrationer og aktører gået i gang. Natura 2000 omfatter i dag mere end 18.000 beskyttede områder, 64 millioner ha og næsten 15 % af Europas landmasse.
Hvad angår spørgsmålet om finansiering, ja, vi skal sikre bæredygtigheden i finansieringen, i samfinansieringen af Natura 2000 ved, som Kommissionen foreslår, at anvende de eksisterende sektorspecifikke finansieringsinstrumenter, såsom Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og strukturfondene. Den integrerede strategi er helt sikkert den mest logiske fremgangsmåde i denne henseende, og vi skal nu følge denne logiske vej til enden og sørge for, at det gøres obligatorisk at indarbejde Natura 2000 i de pågældende fonde. Det er også hovedkritikken mod Dem, hr. kommissær, fra aktørerne på stedet, og som støttes af ikke mindre end 15 medlemsstater og Parlamentet, nemlig at da Natura 2000 pr. definition er et konkret eksempel på lokalt selvstyre, er det klart, at hvis lokalpolitikere og lokale embedsmænd ikke bliver tvunget til udtrykkeligt at fremme bevarelsen af levesteder og arter i særlige områder, bliver pengene brugt til helt andre ting, f.eks. bygning af veje eller gennemførelse af sociale eller økonomiske udviklingsprojekter. Det er det, der står i punkt 8 i vores beslutningsforslag, som vores gruppe går stærkt ind for.
Endelig kan vi også tilslutte os punkt 5, hvori Kommissionen opfordres til at forpligte sig til at ændre det nye finansielle instrument Life+, således at der oprettes en særlig post for "naturbevarelse", og også til at sikre, at der afsættes et minimumsbeløb til Natura 2000 i de kommende finansielle overslag. Dette beløb skal ligesom i forbindelse med andre EU-politikker være på højde med vores ambitioner, som er, at vi alle skal bestræbe os på at beskytte miljøet.
Hr. formand, jeg har et indlæg til forretningsordenen, der vedrører den franske oversættelse, og som er vigtigt i forbindelse med afstemningen i morgen på plenarforsamlingen. Hvis jeg ikke tager fejl, og det tror jeg ikke, at jeg gør, mangler der noget i den franske oversættelse. Jeg tænker her på punkt 5, der er et vigtigt punkt, som jeg lige har sagt, da det vedrører finansiering og finansieringens omfang. Den engelske oversættelse, som jeg også har her, omhandler efter min mening dette, da den er syv linjer længere end den franske oversættelse, og de syv linjer beskriver specielt det, jeg lige har nævnt, bl.a. det foreslåede minimumsbeløb på 21,35 milliarder euro. Jeg mener derfor, at vi i morgen skal gøre opmærksom på, at der mangler syv linjer i slutningen af den franske tekst. Vi skal også have at vide, hvilken sprogversion der gælder. 
Formanden.
   - Fru Ries, tak for denne oplysning, det er noteret. Vi vil sørge for, at også den franske udgave er fuldstændig. 
Isler Béguin,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil også begynde med at lykønske Margrete Auken med hendes udmærkede betænkning, der rejser de egentlige spørgsmål vedrørende Natura 2000. I modsætning hertil er jeg ret forbavset - men jeg bærer ikke nag til Dem af den grund, hr. kommissær - over den tekst, De læste for os, og som giver udtryk for Kommissionens holdning. Jeg har indtryk af, at hr. Dimas har sendt Dem i kamp og vasker sine hænder, for når alt kommer til alt, har vi ikke fået noget nyt at vide, som kommissæren ikke fortalte os for et par uger siden.
Det emne, der behandles, og som er temaet for Margrete Aukens betænkning, er finansieringen af Natura 2000. I sin forklaring har Kommissionen imidlertid endnu en gang undladt at give en garanti for finansieringen af Natura 2000 de næste syv år. Vores kollega gør ret i at spørge om tallet. Der er ikke tale om fantasital, som er frembragt af ngo'er, der har taget sig visse friheder. Nej, tallet kommer fra Kommissionen, der har anslået udgifterne til forvaltning af Natura 2000 til mindst 6,1 milliarder euros om året. Jeg forstår ikke, hvorfor De ikke kan forsikre Parlamentet om, at Kommissionen til fulde vil garantere 3 milliarder om året i EU-finansiering. Det forslag, som De har stillet, garanterer ikke dette. Vi er således ikke nået længere i dag end for to uger siden, og vi vil gerne have et svar fra Kommissionen. 
Booth,
   Hr. formand, før jeg taler om selve Natura 2000, vil jeg gøre indsigelse imod den måde, hvorpå Regionaludviklingsudvalget blev trommet sammen til et hastemøde om dette spørgsmål mandag aften. Der var meget lidt tid til overvejelser. Vi fik at vide, at der ville være enorme udgifter på 6 milliarder euro, og nu siger kommissæren, at der vil blive stillet mindst 22,75 milliarder euro til rådighed for perioden 2006-2013. Sagen blev yderligere vanskeliggjort af, at der kun var en oversættelse til rådighed, nemlig den engelske. Jeg var skuffet over at se, at Regionaludviklingsudvalget stemte for, selv om det ikke gjorde det enstemmigt, som hr. Hegyi sagde, eftersom jeg og flere andre stemte imod.
Denne episode er en perfekt illustration af den nonchalante måde, hvorpå Parlamentet for ofte passer sit arbejde, og det er ikke noget at le ad i betragtning af den store indflydelse, som EU har på borgernes hverdag.
Natura 2000 er et godt eksempel. Selv om vi alle sammen ved, at miljøet er meget vigtigt, må menneskets levebrød være det vigtigste. Natura 2000 har haft en negativ virkning i denne henseende. Lad mig give et godt eksempel fra Den Tjekkiske Republik, hvor et område er blevet udpeget til at skabe fødesteder, der var fordelagtige for agerhøns og vagtler, og til at begrænse erosionen af jord og næringsstoffer. Mine tjekkiske kolleger fortæller mig, at dette har været meget godt for vagtlerne, men katastrofalt for de mennesker, der bor og arbejder i området! Også i Det Forenede Kongerige er græsklædte kalkbakker, tørvemoser og levende hegn blevet ødelagt i EU-standardiseringens navn.
Habitatdirektivet, som Natura 2000 hidrører fra, er et forsøg på at fastsætte en fælles ramme for naturbeskyttelse, som om vilde dyr og planter var underkastet en verdensfjern teori. Naturen kan pr. definition ikke standardiseres, og det kan virkelige menneskeliv heller ikke, og derfor modsætter Det Forenede Kongeriges Uafhængighedsparti sig EU's døde hånd, uanset hvor den tager fat.
Hegyi (PSE ).
   - Hr. formand, i min tale nævnte jeg Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed, som jeg er medlem af. Det udvalg vedtog enstemmigt betænkningen. Jeg nævnte ikke Regionaludviklingsudvalget, så jeg tog ikke fejl.
Bielan,
    Mange tak, hr. formand. Mine damer og herrer, der kan ikke være nogen tvivl om, at Natura 2000-programmet er en hjørnesten i EU's arbejde med at beskytte biodiversiteten. Den debat, der blev iværksat af Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed her i Parlamentet om programmets konsekvenser og finansiering, er derfor helt central.
De fordele, som programmet har for offentligheden, kan ikke diskuteres. De største fordele falder inden for folkesundhed, men vi må ikke glemme, at turismen også er øget, og at der er skabt arbejdspladser. Det anslås, at der alene i de 15 gamle medlemsstater er skabt 125.000 nye arbejdspladser. Det har imidlertid i en årrække været tydeligt, at udviklingen i Natura 2000-nettet ikke er bakket op af behørig finansiering til at oprette og vedligeholde nettet.
Kommissionen har ganske vist meddelt, at den vil følge en strategisk tilgang til finansiering af programmet. Det, der bekymrer mig, er imidlertid, at forslaget om samfinansiering af Natura 2000-nettet fra flere kilder, f.eks. Fonden for Udvikling af Landdistrikter, strukturfondene og Life+, som er det finansielle instrument på miljøområdet, vil gøre det umuligt at gennemføre nettet rettidigt på en omfattende og sammenhængende måde. Når potentielle støttemodtagere skal ansøge om midler fra forskellige fonde, bliver det utvivlsomt vanskeligere at opnå finansiering til specifikke beskyttelsesforanstaltninger. Det bliver også vanskeligere at overvåge den nationale gennemførelse af nettet. Ifølge de gældende kriterier er der visse områder, der ikke er berettiget til støtte i henhold til de forskellige strukturinstrumenter. Disse instrumenter har en række forskellige formål, som ofte vedrører forskellige typer arealanvendelse eller endda bestemte regioner.
Derfor kræves der separat finansiering, så Natura 2000-nettet kan blive oprettet. Hvis finansieringen ikke beskyttes, kan der komme huller i nettets finansiering i de næste finansielle overslag for perioden 2007-2013. Det kan betyde, at et stort antal beskyttelsesforanstaltninger ikke gennemføres. I mit land, Polen, er størstedelen af de arealer, der er dækket af Natura 2000-programmet, ikke berettiget til støtte fra de ovennævnte fonde, enten fordi arealerne hører ind under statsskovene, eller fordi de ikke dyrkes som landbrugsjord. Det er grunden til, at jeg håber, at en passende finansiering bliver øremærket til at understøtte oprettelsen af Natura 2000-nettet i arbejdet med de næste finansielle overslag. Mange tak. 
Gutiérrez-Cortines (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg beklager meget, at vi til trods for fru Aukens indsats for at forbedre dokumentet fortsat klarer os dårligt, for jeg har aldrig set, at et initiativ som Natura 2000, som bakkes op af alle parlamentsmedlemmerne og de politiske grupper, har givet anledning til så meget forvirring og til så mange tilfælde af modsatrettede holdninger. Hvorfor? Fordi dokumentet er dårligt i sig selv.
Det er et dokument, der udspringer af velvilje, men som teknisk set er ukomplet og forvirrende. Først og fremmest fordi vi ikke skelner mellem de forskellige kategorier i Natura 2000, f.eks. mellem skove, landbrugsarealer - som udgør størstedelen - hvor jorden dyrkes, eller hvor der er et beskyttet naturområde, og f.eks. floder, havet og havbunden. Det ville være det rene vanvid at tænke på at anvende udviklingen af landdistrikterne på havbunden. Hvordan skal det finansieres? Det samme gælder for floderne og vådområderne.
De forskellige kategorier er ikke afklaret, og det er finansieringsspørgsmålet heller ikke. Vi kan f.eks. se, at det ville være nødvendigt at ændre forordningen om strukturfondene for at kunne finansiere Natura 2000, men strukturfondene bygger på statitistiske principper og ikke på kvalitative begreber som Natura 2000.
På den anden side burde der for at finansiere udviklingen af landdistrikterne have været foretaget en forudgående oplysningskampagne, for miljø og landbrug er faktisk forholdsvis uforenelige, og fordi selve Natura 2000-politikken har betydet ekspropriering og begrænsning i mange ejendomsbesidderes aktivitet. Desuden er der ikke blevet gjort noget for at vurdere, i hvilket omfang udviklingen af landdistrikterne indeholder elementer, der kan bruges til at gøre landbrugerne mere entusiatiske, f.eks. i form af landskabs- og miljøbevarelsesprojekter.
Jeg beklager derfor, at dette dokument ikke er blevet sendt tilbage til Kommissionen til trods for den betydning, spørgsmålet har for Parlamentet, og den velvilje, det har udvist. Efter min mening fortjener Parlamentet og biodiversiteten et bedre dokument. 
Salinas García (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, for at sikre finansieringen af Natura 2000 er vi nødt til at være praktiske.
Vi har arbejdet længe på dette i Parlamentet, og vi er alle enige om, at vi er alvorligt bekymrede for Natura 2000's fremtid.
For tre måneder siden havde jeg lejlighed til at mødes med generaldirektøren for miljø, fru Day, som gjorde det helt klart, at hun ikke havde til hensigt at oprette en speciel fond for Natura 2000, uanset hvor berettiget Parlamentets ønske måtte være.
Socialdemokraterne støtter derfor det kompromis, som der blev enighed om i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed. Det er en aftale, der hverken afviser medfinansiering eller oprettelse af en speciel fond, men lader en meget interessant dør stå åben inden for det nye Life+, så det bliver muligt at dække alle de aktiviteter, der ikke i sig selv kan blive klassificeret under udvikling af landdistrikterne.
I denne forbindelse vil jeg gerne komme med en opfordring med hensyn til afstemningen i morgen. I min gruppe forstår vi ikke de ændringsforslag, som Gruppen Det Europæiske Folkeparti har stillet i sidste øjeblik. Vi forstår dem ikke, for vi synes ikke, at det er besværet værd at dele os i sidste øjeblik og ødelægge den store fælles indsats, som Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed har gjort. Det er nødvendigt at bekræfte denne holdning.
På den anden side glæder vi os også over, at den tekst, vi skal stemme om i morgen, indeholder en henvisning til proportionalitetsprincippet i forbindelse med fordelingen af midlerne. Det betyder, at det, eftersom nettet kommer hele EU til gode, ikke må indebære større omkostninger for de medlemsstater, der som min har den største biodiversitet og det største beskyttede areal.
Vi vil gerne minde Kommissionen om dette princip, men det står allerede i habitatdirektivet. Natura 2000 er en af de bedste satsninger, der er gjort, siden EU tog sine første skridt. Det er derfor nødvendigt, at vi bliver ved med at støtte det fra EU's side, i tæt samarbejde med medlemsstaterne. Vi er ikke imod medfinansiering, men vi er alvorligt bekymrede over dets fremtid, især fordi der lige nu er mange dele af nettet, der ikke nyder beskyttelse.
Jeg anmoder om Parlamentets støtte til Miljøudvalgets arbejde, især i punkt 5.
Grossetête (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, selv om jeg har al mulig sympati for Dem, må jeg sige, at jeg finder det meget beklageligt, at kommissær Dimas ikke er her, da vi under den sidste møderække i Strasbourg ikke var tilfredse med hans svar, og vi ville gerne endnu en gang have givet udtryk for vores utilfredshed over for ham.
Natura 2000 er en tvungen politik som led i bevarelsen af den biologiske mangfoldighed, og vi er forpligtet til at gennemføre den. Kommissionen foreslår at finansiere Natura 2000 ved at lade den indgå i EFRU og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne. Det er efter min mening en dobbelt fejl, for selv om transversalitet er et godt begreb, er det fuldstændig urealistisk i praksis. EU prioriterer med rette vækst og beskæftigelse, og man kan spørge sig selv, hvordan spørgsmål vedrørende biologisk mangfoldighed vil blive vægtet i forhold til økonomiske udviklingsprojekter.
Det er derfor urealistisk at lade finansieringen indgå i strukturfondene eller Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne. Hvordan kan vi sikre, at der bliver bevilget de nødvendige midler til Natura 2000? Medlemmerne af Landbrugsudvalget og Regionaludviklingsudvalget mener, at der er en risiko for, at dette også får en skadelig indvirkning på finansieringsgarantierne for disse fonde. Vi er således alle nået frem til den samme holdning, nemlig at Natura 2000 på disse betingelser ikke bliver korrekt finansieret.
Endvidere er nogle Natura 2000-områder hverken landbrugs- eller skovområder og er ikke omfattet af hverken strukturfondene eller Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne. I dette tilfælde får disse klassificerede områder ikke fællesskabsstøtte. Hvordan skal vi forklare ejerne af disse områder, som man har pålagt Natura 2000-klassificering, at de ikke nyder godt af de finansielle instrumenter?
Efter vores mening kan kun oprettelse af en særlig fond gøre det muligt at garantere, at alle områder, der er klassificeret under Natura 2000, kan få samfinansiering fra EU. Vi opfordrer til at oprette denne fond som led i det nye Life+-instrument, da vi ikke hele tiden kan tale om biologisk mangfoldighed som led i bæredygtig udvikling og samtidig i betænkelig grad bringe de få finansielle instrumenter i fare, der gør det muligt at handle for at fremme biologisk mangfoldighed. 
Pleguezuelos Aguilar (PSE ).
   - Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Auken med hendes fremragende indsats, især fordi hun har medtaget de fleste af Regionaludviklingsudvalgets forslag.
Hr. kommissær, vi er faktisk bekymrede over finansieringen af Natura 2000. Vi er enige i den strategiske fokusering, men vi vil også gerne sikre en passende finansiering af Natura 2000, og vi er bange for, at hvis der bliver tale om, at projekter af miljømæssig interesse skal konkurrere med projekter, der anses for at være af større samfundsøkonomisk interesse, så vil det gå ud over førstnævnte, især når - som De så udmærket har sagt - budgettet er begrænset.
Der skal ikke herske tvivl om, at vi støtter punkt 5, fordi det åbner døren for en passende finansiering af Natura 2000 med et specifikt instrument inden for Life+, eller naturligvis ved også at øge strukturfondene og fondene til udvikling af landdistrikter med en særlig post.
Derfor anmoder vi Kommissionen om at tage hensyn til denne betænkning, der medtager alle de faktorer, der giver stabilitet og reelt sikrer Natura 2000 en passende finansiering. 
Schierhuber (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der er vist enighed om, at Natura 2000 er et meget ambitiøst program med høje målsætninger, et program, som yder et meget vigtigt bidrag for naturen og miljøbeskyttelsen, og som også er velanset i befolkningen. Det er de europæiske land- og skovbrugere samt jordejere, som har skabt dette værdifulde kulturlandskab og nu også bevarer det. At hjælpe med at sikre dette kulturlandskab er også en vigtig opgave for Natura 2000. For at nå dette ambitiøse mål skal vi også sikre en ordentlig finansiering.
Natura 2000 har jo eksisteret i nogle år nu. Men det er først nu, man begynder at tænke over en passende finansiering på europæisk niveau, og jordejerne har allerede længe accepteret visse begrænsninger. Kommissionen foreslår en samfinansiering af Natura 2000-netværket fra Fonden for Udvikling af Landdistrikter og strukturfonden. Som ordfører for udviklingen af landdistrikterne vil jeg gerne sige klart, at vi må sikre, at Natura 2000 virkelig bliver finansieret fra begge fonde, og at det betyder, at vi skal bruge en forhøjelse af budgettet for udviklingen af landdistrikterne. Vi kan ikke tillade, at der gøres indgreb i vores landmænds og jordejeres ejendomsret, hvis vi ikke kan garantere fuld økonomisk kompensation. Hvis ikke vi varigt sikrer finansieringen, vil usikkerheden blive endnu større.
Hr. kommissær, efter beslutningerne i Bruxelles, hvor der blev sat et loft for landbrugsbudgettet til 2013, efter reformen af den fælles landbrugspolitik, som betyder, at midlerne flyttes fra første søjle til anden - altså i samfinansieringen for udviklingen af landdistrikterne, kan det kun handle om, at især jordejerne og landmændene får kompensation for deres ydelser. Vi landmænd går ind for et bæredygtigt landbrug. Med 25 medlemsstater får man ikke mere Europa for færre penge. 
Brepoels (PPE-DE ).
   - Det er tydeligt, at finansieringen af Natura 2000 stadig er meget usikker. Vi har, som De allerede har hørt, som sådan ingen problemer med den integrerede løsning, men så skal Kommissionen også sørge for faste garantier eller retningslinjer. De eksisterer ikke i øjeblikket, og hvis jeg har forstået kommissæren ret, vil de heller ikke komme. Finansieringen er trods alt meget vigtig. Europa-Parlamentet har gjort, hvad det kunne, for at overbevise Kommissionen om, at det er alt for let at lege Pontius Pilatus.
At gennemføre det i praksis er imidlertid noget helt andet er. Når vi på fredag tager hjem, og når en lokal bestyrelse, en landmand, en naturforening eller for den sags skyld vores nabo spørger, hvad vi nu egentlig har godkendt, hvad det nu konkret betyder for dem, og hvad der nu videre sker med det, så må vi blive vedkommende svar skyldig. Det er trods alt vigtigt, at offentligheden kraftigt støtter gennemførelsen af Natura 2000-netværket. Proceduren for gennemførelsen af fugle- og habitatdirektiverne er gennemført uden befolkningens indflydelse, og dette har medført, at offentliggørelsen af dem, i hvert fald i Belgien, endnu ikke har fundet sted, fordi det er et politisk særdeles følsomt emne.
Hvis vi vil give Natura 2000 en seriøs chance og ikke endnu en gang vil give folk indtryk af, at der igen er truffet en beslutning ovenfra og nedefter, er det vigtigt, at vi hurtigst muligt og så korrekt som muligt informerer dem om følgerne af denne beslutning. For befolkningen er det slet ikke vigtigt, om pengene kommer fra en særlig fond, en strukturfond eller en udviklingsfond for landdistrikter. Hvad de imidlertid vil vide, er, om de får erstatning og af hvem, hvis visse ting ikke længere er tilladt, eller hvis deres jord bliver mindre værd. Spørgsmål såsom om det stadig er tilladt at bygge, og, når det drejer sig om et landbrugsområde, om gødningsproblematikken vil bestemt blive rejst. Konklusionen er, at Kommissionen hurtigst muligt klart og tydeligt må kommunikere. Der hersker alt for stor usikkerhed, og det gavner i hvert fald ikke naturen. 
Frattini,
    Hr. formand, mine damer og herrer, jeg er sikkert ikke i stand til at give alle de svar, som parlamentsmedlemmerne forventer, men jeg vil i det mindste forsøge at komme med nogle forklaringer.
Kommissionen er naturligvis enig i, at det er nødvendigt med en passende finansiering af Natura 2000-programmet. Der er heller ingen tvivl om - sådan som ordføreren sagde - at Natura 2000 falder inden for rammerne af EU's medfinansiering.
For det første skal vi se, hvordan vi kan sikre denne finansiering. På Kommissionens vegne kan jeg forsikre Dem for, at finansieringen af Natura 2000 med de eksisterende midler vil blive endnu mere effektiv. Det bliver muligt, fordi prioriteringen af at finansiere Natura 2000 bliver medtaget i de strategiske retningslinjer for de forskellige midler, der sættes af til finansierng af de initiativer, som Kommissionen om kort tid fremlægger, og som medlemsstaterne skal bruge til præsentationen af deres programmer. Vi mener, at vi netop ved at medtage denne prioritering i de strategiske retningslinjer kan sikre denne finansiering på en passende måde.
For det andet skal vi se, hvordan Kommissionen kan bidrage til en tilstrækkelig anvendelse af de midler, der står til rådighed. Jeg kan fortælle Dem, at Kommissionen inden årets udgang vil offentliggøre en vejledning, der skal forklare finansieringsprocedurerne for Natura 2000, mens der i 2006 vil blive afholdt workshopper i de enkelte medlemsstater for at forklare finansieringsmulighederne. Kommissionen har forpligtet sig til at iværksætte disse initiativer, der tager sigte på at fremme præsentationen af programmer, som er effektive, og som således opfylder kriterierne for at modtage finansiering.
Nogle af talerne understregede muligheden for at anvende Life+-programmet. Dette program udelukker ikke finansiering af specifikke initiativer, der er omfattet af Natura 2000-nettet. Jeg kan nævne et par eksempler i den forbindelse. Visse aktioner kan efter Kommissionens opfattelse finansieres gennem Life+-programmet, f.eks. initiativer på kommunikationsområdet, støtte til etableringen af lokale partnerskaber til særlig fremme af områder og lokaliteter, der hører under Natura 2000-nettet, udarbejdelse af initiativer til fordel for havmiljøet, som er et yderst vigtigt aspekt, og innovative projekter til beskyttelse af dyre- eller plantearter. Dette er blot nogle eksempler, der viser, at også Life+ efter Kommissionens mening kan anvendes til finansieringen af Natura 2000.
Endelig vil jeg minde om muligheden for at yde finansiel støtte til havområder. Som De ved, nævner man i Kommissionens forslag om Den Europæiske Fiskerifond ikke specifikt Natura 2000-områderne. Kommissionen forstår dog, at dette forslag giver mulighed for at støtte aktiviteter, der tager sigte på at udvikle havmiljøet. I denne ånd vil man således også betragte muligheden for en finansiering af aktiviteter til gavn for havmiljøet.
Jeg tror, at disse oplysninger i det mindste vil bekræfte yderligere, at Kommissionen bestemt ikke har til hensigt at sætte spørgsmålstegn ved finansieringen af Natura 2000. 
Auken (Verts/ALE ),
   Hr. formand. Jeg vil blot sige, at nu blev det meget meget tydeligt, hvor forkert det er, at det ikke er Dimas, der er her. For her fik vi blot en opremsning af, hvilke muligheder der ligger inden for de eksisterende finansieringskilder. Jamen, det ved vi da godt. Det var jo klart allerede fra starten. Det, vi har gjort opmærksom på, er, at hvis ikke der kommer forpligtelser ind i det, virker det ikke, og alle tidligere erfaringer har vist, at man ikke benytter sig af disse muligheder. Det er ganske skuffende, at Kommissionen står her og giver os en belæring i, hvilke faktiske muligheder der er, i stedet for at svare på de spørgsmål, der er blevet stillet i løbet af forhandlingen. Jeg ved godt, at kommissær Frattini ikke er i stand til at gøre det, men at sende en kommissær, der ikke har området og derfor kun at sige almindeligheder, er ikke en rigtig måde at behandle Parlamentet på. 
Formanden.
   - Kommissær Frattini har som Natura 2000-ekspert også overbevist mig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen. 

