Foranstaltninger til genoprettelse af økonomien i medlemsstaterne i Central- og Østeuropa
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse for foranstaltningerne til genoprettelse af økonomien i medlemsstaterne i Central- og Østeuropa.
Joaquín Almunia
Hr. formand, mine damer og herrer! Den økonomiske krise har berørt hele Europa. Man kan sige, at den har berørt hele verden, men her i EU har den navnlig berørt landene i Central- og Østeuropa, de nye medlemsstater, og der er en række årsager hertil. For det første fordi de naturligvis er mere sårbare økonomier end de mere modne, industrialiserede og konsoliderede økonomier i Vesteuropa, og også fordi der er tale om økonomier, som ikke har et finansielt system, hvor krisen er blevet fremkaldt, og de har derfor været afhængige af en høj andel af direkte investeringer fra udlandet til finansiering af deres vækst. Da krisen brød ud, navnlig da krisen forværredes i 2008, stoppede investeringerne, og disse økonomier stod med et behov for midler til finansiering af deres vækst, som de var ude af stand til at erstatte ved at bruge af deres opsparing og deres interne ressourcer.
Når dette er sagt, er det også indlysende, at ikke alle økonomierne i de central- og østeuropæiske lande er blevet ramt lige hårdt. Nogle økonomier var bedre forberedt på at modstå krisens slag. Nogle økonomier havde været kloge nok til inden krisen at gennemføre politiske reformer, som har givet deres vækstmodel et mere solidt grundlag.
Under alle omstændigheder reagerede EU og Kommissionen som en del af de europæiske institutioner som helhed på krisen, navnlig med en række foranstaltninger, der svarede til en bestemt bekymring, som relativt set var mere gunstig for landene i Central- og Østeuropa.
Den europæiske økonomiske genopretningsplan, der blev vedtaget i 2008, er en plan baseret på finanspolitiske stimuli, som logisk set har været mere magtfulde i de store økonomier i euroområdet i Vesteuropa. Alligevel har disse stimuli ved at fremme det interne udbud i de vesteuropæiske lande gjort det muligt for markedet fortsat at være en kilde til vækst via ekstern efterspørgsel til de central- og østeuropæiske lande.
Ud over den europæiske genopretningsplan har beslutninger vedtaget af de europæiske institutioner øget Den Europæiske Investeringsbanks udlån. Tallene for 2009 foreligger naturligvis ikke endnu, men jeg kan forudsige, at Den Europæiske Investeringsbanks udlån ved årets udgang sandsynligvis vil ligge mere end 50 % over dens udlån i 2007, året inden krisen brød ud.
Den Europæiske Investeringsbank har især prioriteret finansiering af dens operationer i de central- og østeuropæiske lande i en række linjer og aktiviteter. For at kunne gøre dette har den anvendt instrumenter, som banken havde påbegyndt inden krisen, såsom Jeremie, Jessica og Jaspers og andre aktioner. Da Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling strengt taget ikke er en EU-institution, har den øget sin indsats under indflydelse af de europæiske lande og Europa-Kommissionen, som er aktionærer i banken.
Strukturfondene har også spillet en positiv rolle, som de altid gør for lande, der har brug for at nyde godt af samhørighedspolitikken, men da krisen begyndte, blev der f.eks. truffet beslutninger om at øge de ressourcer, som strukturfondene kunne udbetale til de lande, der nyder godt af dem, særlig til de central- og østeuropæiske lande.
Desværre støttede Rådet ikke et initiativ fra Kommissionen, der gik ud på, at Den Europæiske Socialfond skulle udbetale 100 % af støtten under krisen (2009 og 2010) til en række aktiviteter for at støtte arbejdstagerne og aktive arbejdsmarkedspolitikker.
Som bekendt var betalingsbalancefaciliteten et instrument, der ikke var blevet anvendt siden 1993. Dette instrument anvendes til at yde finansiering til lande, der har vanskeligt ved at sikre ekstern finansiering på grund af deres betalingsbalance, eller til lande, der har problemer med at finansiere deres budgetbehov. Dens loft er på Kommissionens initiativ, som Rådet godkendte, steget fra 12 mia. EUR til 50 mia. EUR, og ud af disse 50 mia. EUR er omkring 15 mia. EUR blevet anvendt til finansielle støtteoperationer til tre central- og østeuropæiske lande, som er medlemmer af EU, nemlig Ungarn, Letland og Rumænien.
Endelig vil jeg gerne nævne det såkaldte Vienna Initiative, som de europæiske institutioner fremmede og tilskyndede til sammen med internationale finansielle institutioner. Det har koordineret det private finansielle systems indsats, der i mange af disse lande grundlæggende er organiseret omkring vesteuropæiske banker, som har investeret i central- og østeuropæiske lande og har filialer og kontorer dér.
Vienna Initiative har betydet, at aktionen kunne koordineres, herunder opretholdelse af de positioner og risici, som private banker har taget i disse lande. Det har været muligt at opretholde et finansielt system på maksimalt niveau, som bidrager til at finansiere følgerne af krisen og de investeringer, der er nødvendige for at komme ud af krisen. Dette til trods for meddelelserne om de meget store risici, som nogle vesteuropæiske banker etableret i disse lande har løbet. Sandheden er, at vi indtil nu ikke har måttet sørge over nogen "ofre" blandt disse banker, men de har snarere opretholdt et rimeligt kapitaliseringsniveau og en rimelig finansiel aktivitet under de vanskelige forhold, som systemet fungerer under.
Vi ser allerede positive tegn. Vi ser naturligvis også betydelige udfordringer. Dette betyder, at vi ikke er færdige. Vi må fortsat være særlig opmærksomme på, hvordan vi bedst udnytter de instrumenter, der står til rådighed for de europæiske institutioner for at hjælpe disse lande til at slå ind på vejen til genoprettelse og komme ud på den anden side af krisen.
Hvis jeg må komme med et positivt eksempel, vil jeg fortælle om Polen, som er det eneste land i EU, der fortsat opretholder en positiv vækst og ikke har haft en negativ vækst på noget tidspunkt i løbet af krisen. Det eneste land i hele EU er et land i Central- og Østeuropa og en af de nye medlemsstater.
Endelig vil jeg gerne nævne euroens betydning som anker for strategierne til at modstå krisens kraftige slag og komme ud på den anden side af den. Euroen er et referencepunkt, der styrer passende strategier for at komme ud på den anden side af krisen. Der er et land i denne region, som tiltrådte euroområdet midt under krisen, nemlig Slovakiet, og i går afholdt de slovakiske myndigheder en konference i Bratislava, hvor de glædede sig over, hvordan euroen havde beskyttet dem mod de værste følger af krisen og hjulpet dem til at komme igennem den på en langt bedre måde, end det ville have været tilfældet, hvis de ikke tilhørte euroområdet.
Et andet land i regionen, Estland, ønsker at tiltræde euroområdet og integrere sin valuta i euroen i 2011. Indtil videre tyder indikatorerne og graden af overensstemmelse med kriterierne i Maastrichttraktaten, nu Lissabontraktaten, på, at dette mål er muligt. Vi vil ikke kunne garantere dette, før den tilsvarende konvergensrapport offentliggøres i foråret, men det er muligt, at Estland vil blive en del af euroområdet i 2011.
For landene uden for EU, der er en del af regionen, kandidatlande eller potentielle kandidatlande, er tiltrædelse af EU også et magtfuldt anker, som sikrer, at de har gennemført passende strategier og politikker.
Det er derfor korrekt, at der er mange problemer. Det er korrekt, at disse lande har mere sårbare økonomier. Det er korrekt, at konsekvenserne af en krise som den, vi oplever nu, er langt mere smertelige for borgerne i disse lande end konsekvenserne for borgerne i lande med sociale beskyttelsesordninger og med langt mere veletablerede, stærkere og mere konsoliderede velfærdssystemer.
Det skal dog siges, at de instrumenter, som de europæiske institutioner råder over, og den omstændighed, at de tilhører EU og har mulighed for at blive en del af Den Økonomiske og Monetære Union er en positiv faktor snarere end en hindring med hensyn til håndtering af en krise som den, vi oplever i øjeblikket.
Arturs Krišjānis Kariņš
for PPE-Gruppen. - (LV) Hr. formand, hr. Almunia! Der er to mulige strategier for at hjælpe til genoprettelsen af økonomierne i medlemsstaterne i Central- og Østeuropa. Man kan give dem fisk eller en fiskestang. Det er naturligvis bedst at give dem en fiskestang. Problemet ligger i at finde ud af, hvilken fiskestang det skal være. Hjørnestenen i og målestokken for genoprettelse er skabelse af nye arbejdspladser. Her er der behov for investering. En af de vigtigste hindringer for investering i regionen er den manglende klarhed omkring stabiliteten af den nationale valutakurs og indførelsen af euroen. I øjeblikket er indførelsen af euroen i de nye medlemsstater som et hestevæddeløb, hvor de enkelte lande forsøger at bryde ud af feltet og nå ind i euroområdet.
I denne krisesituation kan det ske, at nogle medlemsstater skader sig selv, f.eks. øger de arbejdsløsheden over det niveau, deres økonomier kan klare, ved hurtigt at nedbringe budgetudgifterne. Det kan også ske, at en medlemsstat, når den indtræder i euroområdet, kan skade økonomien i et naboland uden for euroområdet ved at tiltrække investeringer til sig selv og øge arbejdsløshedsniveauet i nabolandet. EU er oprettet på grundlag af solidaritetsprincippet. Da EU øgede antallet af medlemsstater i 2004 blev der udviklet og vedtaget en fælles strategi for modtagelse af disse medlemsstater i Europa. Jeg mener, Kommissionen bør genoverveje processen for indførelse af euroen og bør udforme en klar strategi for indførelsen af den, som ikke indirekte tilskynder medlemsstaterne til at skade sig selv eller deres naboer. Det er ikke nødvendigt at ændre stabilitetskriterierne, men en fælles plan og tidsplan bør udvikles for hele regionen, så vi kan indføre en fælles valuta i Europa ved hjælp af en fast procedure, der er klar for alle. Dette ville være fiskestangen, som ville bidrage til genoprettelsen af økonomierne i regionen ved at åbne døren for investering og oprettelse af nye arbejdspladser.
Sergio Gaetano Cofferati
Hr. formand, mine damer og herrer! Som kommissær Almunia med rette sagde, har lande verden over og naturligvis i Europa oplevet konsekvenserne af denne alvorlige finansielle og økonomiske krise. I EU er det de svageste lande, dem, vi drøfter nu, som er blevet hårdest ramt.
Det er lande, som for nylig tiltrådte EU, og som står uden for euroområdet. Det er derfor vigtigt at huske dem og påvise de mest effektive aktioner, så de kan blive en del af Europa som helhed og efterfølgende deltage i livet i Europa på lige fod med andre. Der er i denne henseende behov for monetærpolitiske interventioner begyndende med Den Europæiske Centralbanks interventioner, da de, hvis vi ikke hjælper til at øge deres BNP og investerer i deres produktionssystemer, ikke vil være i stand til at genoprette de ubalancer, der i øjeblikket tynger dem, leve op til Maastricht-kriterierne og tiltræde euroområdet. Det er som anført også vigtigt med andre aktioner såsom lettere adgang til de ressourcer, som de europæiske fonde stiller til rådighed, og til finansiering fra EIB.
Jeg mener dog ikke, at vi på noget tidspunkt må glemme, at disse aktioner skal gennemføres inden for rammerne af samtidige aktioner i andre svage lande i Europa også. Det er ikke blot et spørgsmål om de lande, vi drøfter i dag, som vi desværre alle er klar over, og af alle disse årsager kan vi ikke længere udskyde indførelsen af et europæisk finansieringssystem, der kan støtte investering med en detaljeret vision for Europa. Jeg henviser til oprettelsen af en fond finansieret af Eurobonds, som efter min mening er den eneste praktiske løsning for medlemsstaterne og EU.
Tiden er nu inde til at udvise politisk mod og fremsynethed med hensyn til ønsket om at overvinde krisen og skabe betingelserne for en konkurrencedygtig udvikling af Europa, en udvikling, som ville sikre alle europæeres velfærd.
Guy Verhofstadt
Hr. formand! Grunden til, at vi sammen med andre medlemsstater, der er til stede her, har anmodet om denne forhandling, er, at et nyt jerntæppe er opstået sammen med den økonomiske krise. Dette monetære jerntæppe adskiller dem, der står uden for euroområdet, og dem indenfor.
Mange problemer, der i øjeblikket påvirker størstedelen af f.eks. de baltiske lande - kommissæren nævnte Polen, men jeg kunne naturligvis nævne Bulgarien, Rumænien, Ungarn - skyldes, at de ikke er en del af euroområdet. De må derfor fortsat benytte deres lokale valuta, og dette giver nu anledning til skadelige, ødelæggende konsekvenser. Vi kan godt tale om en økonomisk genopretning, men i disse lande er der ikke nogen økonomisk genopretning i øjeblikket. I nogle af disse lande er arbejdsløshedssatsen på over 20 %, og lønningerne i den offentlige sektor er blevet nedsat med 20 %. Tallene for deres økonomiske vækst er virkelig meget negative.
Det er vigtigt, at vi giver dem mulighed for at tilslutte sig euroområdet snarest muligt. Men i øjeblikket lider de under de skadelige virkninger af denne situation. Det er helt klart ikke tanken at ændre betingelserne for stabilitets- og vækstpagten - det har ingen krævet. De bør ikke ændres, for som det med rette er blevet sagt, har euroområdet fungeret som et forsvar mod den økonomiske og finansielle krise. Alligevel må vi hjælpe disse lande på forskellig måde, ikke ved at ændre betingelserne for stabilitets- og vækstpagten, men ved at udligne de negative virkninger, de lider under, fordi de står uden for systemet. Hvis vi ikke gør det, vil der gå mange år, før de kan indtræde i euroområdet.
Vi har fremsat en række forslag, vi har udarbejdet en sekspunktplan og bedt Kommissionen tage hensyn hertil. Det er derfor nødvendigt, at Den Europæiske Centralbank, Europa-Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank samarbejder. Hvilke foranstaltninger skal der gennemføres i denne forbindelse? For det første skal Centralbanken stille likviditet til rådighed for lokale banker. Den har ydet likviditet til banker i Vesteuropa. Den har også indirekte stillet ressourcer til rådighed for f.eks. svenske banker, men nogle lokale banker har ikke modtaget noget fra Den Europæiske Centralbank.
Disse seks punkter omfatter andre forslag. Hvorfor ikke f.eks. øge andelen af EU-finansiering og nedbringe andelen af statsstøtte til social- regional- og samhørighedsfonde og så videre? Medlemsstaterne har ikke i øjeblikket budgetressourcer til finansiering af visse projekter. Vi kunne derfor bevæge os i retning af f.eks. 75 % finansiering fra Europa og 25 % fra medlemsstaterne, navnlig i de baltiske lande.
Jeg har blot nævnt to af de seks meget praktiske idéer, som vi har fremsat, og som Den Europæiske Centralbank, Kommissionen eller Den Europæiske Investeringsbank kan træffe beslutning om. Det er det, landene har brug for. Personligt ser jeg det ikke som et fremskridt, at Den Internationale Valutafond griber ind i disse lande og dikterer, hvordan de skal opføre sig. Efter min mening er det op til Europa at beslutte, hvad der skal gøres.
Det er den anmodning, vi har fremsat. Under alle omstændigheder har jeg besøgt disse lande, og jeg har været chokeret over, at disse mennesker føler sig forladt af EU i deres daglige kamp. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at komme tilbage med en troværdig plan for landene i Central- og Østeuropa, mere specifikt for de baltiske lande.
Tatjana Ždanoka
Hr. formand! Jeg kommer fra Letland, et land, der er hårdt ramt af finanskrisen. På grund af højreregeringernes uansvarlige politik risikerede Letland at gå fallit uden finansiel støtte udefra. Nu taler vi om forskellige finansielle og økonomiske løsninger, der kunne ændre situationen til det bedre. Vi må naturligvis drøfte alle løsningerne ordentligt, herunder en hurtig indførelse af euroen. I mellemtiden er jeg bange for, at det finansielle og økonomiske perspektiv kun er en side af denne sag. Vi må også drøfte det sociale perspektiv.
Nu opfatter mange indbyggere i Letland EU-institutionerne som de "onde". De onde, som får vores stakkels regering til at skære i pensioner og ydelser, de onde, som får skylden for social udstødelse og fattigdom. Der er mange politikere, som dyrker denne opfattelse, hovedsageligt inden for regeringskoalitionen, for, hvis folk tror, at den aktuelle sociale krise er vores regerings fejl, vil regeringen ikke overleve det kommende valg.
Tror jeg, at Letland og andre lande i regionen har behov for en hjælpende hånd fra EU hurtigt? Ja, jeg gør. Men jeg er fuldt overbevist om, at vi har behov for en stærk kontrolmekanisme, og vi har behov for meget strenge betingelser på det socialpolitiske område. EU-midlerne bør først og fremmest gå til at redde almindelige mennesker, ikke bankerne eller det statslige bureaukrati. Derfor vil jeg benytte denne lejlighed til at opfordre alle mine kolleger til at underskrive skriftlig erklæring 0056/2009 om sociale betingelser for støtte fra EU, som repræsentanter for tre politiske grupper tog initiativ til.
Roberts Zīle
Hr. formand, hr. kommissær! Tak til hr. Verhofstadt for at have fremsat forespørgslen. Det kan dog forvirre EU-borgerne i Vesteuropa, at forespørgslen fremsættes under aftenens forhandling. "Hør nu her, vi lider også under den finansielle krise, fordi Central- og Østeuropa på grund af en klodset forvaltning har skabt disse problemer for sig selv og også for os." Et sådant synspunkt undergraver den allerede alvorligt skadede tillid til EU's samhørighedspolitik. Eksemplet de baltiske lande viser dog, at vi er i samme båd. Den skandinaviske banksektors forfølgelse af markedsandele og høje overskud pressede i praksis de baltiske landes nationale valutaer ud af lånemarkedet, navnlig markedet for kreditforeningslån. Med en fast national vekselkurs var lånernes civile ansvar over for udlånerne meget stort. Hele valutarisikoen ved et for dyrt lån blev båret af lånerne.
I slutningen af 2008 førte anspændte forhandlinger mellem den lettiske regering, Den Internationale Valutafond, Europa-Kommissionen og den svenske regering til en beslutning om opkøb af den næststørste kommercielle bank udelukkende ved hjælp af de lettiske skatteyderes penge og om at opretholde en stærk national valutakurs. Vi letter, der gennem mange år har mistet vores indtægter, vores konkurrencedygtighed og muligvis vores samfundskvalitet, reddede således den skandinaviske banksektor og andre investorer i det mindste i de baltiske lande, da dominoeffekten i tilfælde af bankkrak ville række langt ud over Letlands grænser og så langt som til skandinaviske pensionsfonde i deres egenskab af aktionærer i bankerne. Ja, Europa-Kommissionen har hjulpet os, og Den Internationale Valutafond finansierede dette valg, men størstedelen af lånet går til at stabilisere banksektoren.
Ved ikke at tillade en misligholdelse og ved at opretholde en stærk valutakurs har vi devalueret vores økonomi med 20 % af BNP, men i realiteten hjalp vi vores naboer, esterne, som naturligvis havde den fordel, at de havde haft en ansvarlig budgetbalance i mange år, til at indføre euroen så tidligt som 2011. Det forekommer endnu mere mærkeligt, at et eksempel som Estland er endog afgørende nødvendigt for den europæiske monetære union. Dette viser, at Maastricht-kriterierne for indførelse af euroen fungerer selv i krisetider. Det er ikke fordi vi ikke glæder os på esternes vegne, men vores offer ved at opkøbe banken var til en vis grad et udtryk for solidaritet, idet vi ikke væltede ulykke over på vores naboer og på aggressive investorer. Vi ønskede blot at se lidt solidaritet fra de europæiske finansielle beslutningstageres side, herunder med hensyn til hindringen for optagelse af nye lande i euroområdet.
Politikerne i Letland måtte træffe meget barske beslutninger, som størstedelen af mine kolleger i de gamle europæiske lande ikke ville træffe selv ikke i deres værste mareridt. Det står dog ikke i vores magt at fjerne valutarisikoen i forbindelse med privat gæld fra vores borgere, og vi ønsker ikke at opføre os som hooligans ved ensidigt at indføre euroen eller tillade euroen at være i omløb sideløbende med vores nationale valuta. Målet for vores demografisk aldrende samfund kan dog ikke være at bruge mange år på at omveksle hver anden lat, der tjenes, til euro for at tilbagebetale bankerne, samtidig med at vi i vores aftenbøn beder til, at laten vil kunne modstå euroen.
Alfreds Rubiks
Hr. formand! Tak. Efter min mening er der megen retorik forbundet med spørgsmålet om modernisering af socialpolitikken og bistanden til landene i Central- og Østeuropa, men der sker reelt ikke ret meget. En ny socialpolitik er ikke blevet fuldstændig indarbejdet i EU's makroøkonomi. Budgettet er lille og følger ikke med udvidelsen af EU. I sin stræben efter at udvide sit indflydelsesområde hjælper EU ofte lande uden for EU mere end de nye EU-medlemsstater. Det er derfor ikke noget tilfælde, at størstedelen af indbyggerne i f.eks. Letland i dag er dårligere stillet end før tiltrædelsen af EU. Over 90 % af pensionisterne overlever på en indkomst, der ligger under eksistensminimum.
Arbejdsløsheden i Letland er nået op på 20 %, bruttonationalproduktet er faldet med 19 %, statsgælden overstiger det årlige budget, og pensionerne er faldet med 10 %. Folk protesterer, forlader Letland, annoncerer ubegrænsede sultestrejker eller tilbyder at sælge deres organer for at få penge til at forsørge deres familier. Antallet af selvmord er stigende. EU's neoliberale socialsikringspolitik må ændres. Kapitalismen forårsagede krisen, men det er arbejdstagerne og pensionisterne, som betaler for at finde en vej ud af den. Store kapitalistiske multinationale selskabers og bankers investeringer i en løsning af de problemer, som krisen har medført, er minimale. EU tillader, at overklasserne og bankerne reddes med statens skatteindtægter, dvs. med folks penge.
Landene i Østeuropa ønsker en ligelig tildeling af støtte til landbruget, da støtten i øjeblikket er mere koncentreret omkring de gamle medlemsstater, hvilket samtidig forvrider det frie arbejdsmarked. Der må sættes en stopper for den ulige metode til beregning og betaling af direkte betalinger og for adskillelsen af disse betalinger fra fremstillingen af specifikke produkter. Europa-Kommissionen og Parlamentet må på demokratisk vis vedtage forordninger til beskyttelse ikke blot af de store producenters og bankers interesser, men også af de trængendes interesser i det rige, demokratiske EU.
Jaroslav Paška
Hr. formand! Den økonomiske og finansielle krise har en meget kraftigere virkning på landene under forandring i Central- og Østeuropa end på de stabile demokratier i Vesteuropa. Det er derfor rigtigt at se på metoder til at imødegå denne ugunstige økonomiske udvikling. Vi må dog ikke glemme, at mirakler kun sker i eventyr. Derfor er det primære og grundlæggende krav med hensyn til ændringer til det bedre en ansvarlig finansiel og økonomisk politik fra regeringens side og en moderne højrefløjslovgiver i alle de berørte lande. Kun da vil det være muligt via målrettede industrielle foranstaltninger at spille en rolle i den gradvise økonomiske udvikling.
Hvis en sådan bistand skal være effektiv, må de finansielle ressourcer ikke bruges på sociale goder eller forbrug, og de må heller ikke bruges på kunstigt skabte, intetsigende job. Det burde f.eks. ikke være muligt for en regering at anvende en sådan bistand på at genoptage driften af et gammelt termisk kraftværk, som giver anledning til flere emissioner end elektrisk energi, alene fordi det angiveligt skaber nogle få nye job.
Hvis vi virkelig ønsker at hjælpe de berørte lande, må vi kun støtte finansielle projekter, der har en høj grad af innovation, og som konsekvent beskytter miljøet. Lad os sørge for, at de midler, der investeres i disse støtteprogrammer, bidrager til en omstrukturering af virksomhederne og medfører langsigtede virkninger for de berørte lande og derved også for hele Europa.
Zoltán Balczó
(HU) Hr. formand! Vi bør først og fremmest finde en løsning for at undgå en tilsvarende krise i fremtiden. Alt det rod, som det globale finansielle system har forårsaget, fejer hen over verden og har en direkte indvirkning på realøkonomien, fordi virksomhederne ikke har adgang til kredit, hvilket er økonomiens vitale hjerteblod. Der kan drages en indlysende lære heraf. Det er klart, at vi må frigøre os fra den tillid, vi har til markedets selvregulering og overlegenhed, og acceptere og håndhæve statens regulerende rolle.
Vi taler om økonomisk genopretning, men det ultimative mål, som vi ønsker at nå hermed, er naturligvis at beskytte arbejdspladser. Dette betyder, at støtten til små og mellemstore virksomheder i Europa prioriteres, og at de rent faktisk leverer størstedelen af arbejdspladserne. Betingelserne for adgang til kredit er et grundlæggende spørgsmål. Banker har ganske vist handlet fornuftigt, som hr. Almunia sagde. Dette gælder f.eks. også i Ungarn, hvor alle de kommercielle banker er datterselskaber af udenlandsk ejede banker. Derfor har de med deres forsigtighed forsøgt at tilbageholde kredit på en sådan måde, at det også har lammet den hjemlige økonomi.
Der er tydeligvis også behov for direkte subsidier, som EU også tillader, men de bør ikke gives til de regeringer, der som den nuværende ungarske regering primært støtter etableringen af multinationale selskaber frem for oprettelsen af små og mellemstore virksomheder. I dag drøftede vi spørgsmålet om Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), da vi behandlede ændringen af Europa-Kommissionens budgetforslag for 2009. Kommissionen har i sit forslag truffet den væsentlige og drastiske foranstaltning at tilbageholde disse midler, selv om de netop var øremærket til opretholdelse af befolkningen i landdistrikterne.
Hvorfor taler vi om denne region separat? Årsagen er, at den er blevet langt mere sårbar end den vestlige del af Europa. Vi må gå tilbage i tiden til 1990'erne, hvor det blev klart, at vores håb om, at vores økonomi i Ungarn også ville blive uafhængig i dette demokrati, var grundløst. Denne region har lidt under den til stadighed voksende byrde af rateafbetalinger på arvet gæld samt udtømning af dens billige naturressourcer og menneskelige ressourcer, mens alt dette gav anledning til meget betydelige finansielle indtægter i de vestlige lande. Derfor føler jeg mig foranlediget til nu med rette at sige, at denne region bør modtage mere støtte, da det er et spørgsmål om at opnå delvis kompensation.
Enikő Győri
(HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Krisen har vist, at landene i Central- og Østeuropa uden for euroområdet er meget mere sårbare end de lande, hvor den fælles valuta anvendes. På grund af deres afhængighed af en stærk eksport og udenlandsk kapital og befolkningens høje gæld i udenlandsk valuta foregår genoprettelsen også langsommere end i de lande, der nyder godt af euroområdets sikkerhed. Hvis solidaritet mellem medlemsstaterne ikke fungerer i praksis, men kun er et pænt slogan, vil EU's interne samhørighed mindskes, hvorved hele EU's aktivitet hindres.
Vi har dog ikke behov for nogen nye EU-instrumenter for at opnå denne solidaritet, særlig ikke almisser. De eksisterende muligheder og ressourcer skal udnyttes fornuftigt. I denne henseende kan Den Europæiske Centralbank hjælpe til ved konstant at opretholde bankernes likviditet i regionen. Den Europæiske Investeringsbank kan også hjælpe ved at yde målrettet kredit til regionens små og mellemstore virksomheder, mens EU-institutionerne kan hjælpe ved at tilpasse reglerne for anvendelse af midler fra samhørigheds- og strukturfondene tilpasset den ekstreme situation. Jeg vil navnlig gerne henlede opmærksomheden på den omstændighed, at mange mennesker gerne vil behandle de central- og østeuropæiske lande som et hele, selv om disse lande er meget forskellige med forskellige exitstrategier.
Efter næsten otte år med en inkompetent socialistisk forvaltning har Ungarn f.eks. opbrugt alle sine reserver. I øjeblikket er landet tvunget til at udøve mådehold, hvilket står i stærk kontrast til de praktiske foranstaltninger vedtaget i andre europæiske lande til håndtering af krisen baseret på et økonomisk genopsving. Mens de vesteuropæiske regeringer allerede tænker på at udforme deres exitstrategier, oplever nogle lande i Central- og Østeuropa, som er værst ramt af krisen, stadig en kraftig recession, også i 2010. Når det kommer til udformning af exitstrategier, er det derfor meget vigtigt, at der differentieres mellem landene.
EU's ledere bør ikke udforme standardregler, som kun vil forværre situationen yderligere i nogle lande og i deres befolkninger. Når der udformes nye forordninger om det finansielle system, må man fokusere på at sikre, at stramningen af kapitalkravene ikke giver anledning til uretfærdig konkurrence mellem banker. De banker i Central- og Østeuropa, som har vist sig at være sunde, har ikke modtaget nogen kapitalindsprøjtninger fra nogen. Dette betyder, at de kun vil finde det vanskeligere at håndtere de strenge forordninger om kapitalkrav end deres modparter i Vesteuropa. Dette ville resultere i et fald i deres ønske om kredit, som i forvejen ikke var særlig stort, og de små og mellemstore virksomheder bliver i sidste ende ofrene for denne situation. Vi må undgå dette scenario for enhver pris.
Ivari Padar
- (ET) Hr. formand! Jeg vil først varmt lykønske hr. Almunia med hans særdeles effektive arbejde indtil videre. For alle EU's medlemsstater er der mange fælles problemer, og samtidig har hvert land sin egen økonomiske politik og sine egne specifikke problemer, og vi skal bestemt være selvkritiske her. Argumentet om, at kun EU's nye medlemsstater er blevet særlig hårdt ramt af krisen, er ikke sandt. Se på de lande, hvor bankerne har haft brug for økonomisk støtte - de er hovedsagelig de gamle medlemsstater, ikke de nye. På samme måde er skatteproblemerne større i euroområdet end uden for det.
Samtidig er det klart, at banker med grænseoverskridende aktiviteter ikke har skabt en øget risiko. Situationen var præcis den modsatte. Banker med aktiviteter i flere lande var de mest sikre, og de kunne stabilisere situationen i mange modtagende partnerlande. De banker, der havde problemer, var de banker, der simpelthen havde truffet dårlige kommercielle beslutninger, som f.eks. Royal Bank of Scotland.
Kristiina Ojuland
- (EN) Hr. formand! Jeg vil gerne ligesom den forrige taler takke kommissær Almunia. Han har et klart syn på forskellene i de forskellige lande i Central- og Østeuropa og den aktuelle status for deres økonomiske og finansielle situation.
Kommissæren nævnte Estland. Jeg kommer fra Estland, og det har ikke været nemt at opfylde vores forhåbninger om at komme med i euroområdet, men én ting, som jeg tror, vi måske deler med de andre lande, er eget ansvar. Jeg har indtil videre ikke hørt ordet "eget ansvar" i Parlamentet under denne forhandling. Der høres kun ordet "solidaritet". Hvordan kan vi forvente solidaritet, hvis vi har store konkurrenter, som f.eks. Kina og Indien, der drøner frem? I EU bør vi efter min mening være meget mere pragmatiske og overveje, hvad vores nationale regeringer bærer ansvaret for.
Det er vanskeligt at gennemføre besparelser i disse tider. I Estland har det været vanskeligt at sænke de offentlige udgifter, men vi har alligevel gjort det i årevis. I de gode år - i fremgangsårene - kunne vi spare op, og ingen anden - kun medlemsstaternes regeringer - bærer ansvaret for det.
Ryszard Czarnecki
- (PL) Hr. formand! Jeg repræsenterer Polen - et land, der måske ikke behøver bekymre sig over krise på sammen måde som f.eks. Ungarn eller Letland, men i mit land stiger arbejdsløsheden også markant trods propaganda fra regeringen, og der blev i dag afholdt en demonstration i Warszawa med deltagelse af protesterende skibsværftsarbejdere, der netop har modtaget den sidste del af deres fratrædelsesydelse.
I henhold til en analyse gennemført af den polske centralbank var recessionens dynamik i de ni lande i Central- og Østeuropa betydeligt stærkere end i de vesteuropæiske lande. Endnu værre er det, at forskellene mellem de enkelte lande i vores region er større end forskellene i det "gamle" EU. Det er til dels et resultat ikke kun af den større stabilitet i de 15 gamle landes økonomier, men - og lad os sige det direkte - af deres bedre evne til at bruge eller tilpasse visse finansielle instrumenter, som EU teoretisk set har forbudt.
Kommissionen og fru Kroes vendte det blinde øje til den hjælp, som Berlin gav de tyske skibsværfter, men fordømte Polen for at gøre det samme og beordrede en tilbagebetaling af EU-støtte, der var blevet givet til polske skibsværfter. Det viser sig i praksis, at nogle er mere lige end andre, og at dobbeltmoral er udbredt. Den franske bilindustri må modtage mere statsstøtte end bilindustrien i de "nye" EU-lande. Dette forstærker kun skævhederne.
Kommissæren talte om euroens gavnlige rolle, men det var vist en vittighed. Polen har ikke indført euroen, og krisen har ramt os i mindre grad end Slovakiet, som har indført euroen, og hvor konsekvenserne af krisen er alvorligere end i Polen. Jeg opfordrer til solidaritet, som repræsentanten for Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) talte om, men jeg har det indtryk, at han i denne henseende er en hykler. I denne sammenhæng er hykleri ikke en dyd.
Joe Higgins
- (EN) Hr. formand! Jeg havde forventet, at kommissær Almunia og helt sikkert hr. Verhofstadt måske ville give os en forklaring på og en analyse af årsagerne til den katastrofe, der har ramt de fleste lande i Central- og Østeuropa på det økonomiske område. For 20 år siden havde vi en heltemodig arbejderbevægelse i disse lande, der bragte den stalinistiske stenstøtte til fald. I stedet for at erstatte denne stenstøtte med ægte demokratisk socialisme blev kapitalismen genindført. Men det var, hvad hele det politiske og kapitalistiske establishment i Europa ønskede: EU, de store virksomheder og medierne lovede alle sammen, at kapitalismen ville skabe en helt ny æra for befolkningerne i Central- og Østeuropa.
Markedet skulle være Gud, og konkurrencen skulle være kongen. Så har vi indførelsen af den neoliberale dagsorden, som kommissæren holder så meget af: masseprivatiseringen af offentlig ejendom - faktisk røveriet af offentlig ejendom - og underkastelse af disse landes økonomier for hajerne på de internationale finansielle markeder. Vi har endda oprettet en særlig bank for denne proces, og den har været en absolut katastrofe. De baltiske lande er i frit fald: Letland faldt med 18 % i tredje kvartal, arbejdsløsheden er 20 %.
Hvad tilbyder Kommissionen og hr. Verhofstadt? Den Internationale Valutafonds og de vestlige bankers recept. Ødelæg arbejdernes levestandarder. Ødelæg de offentlige tjenester. I Letland risikerer vi derfor, at halvdelen af landets hospitaler lukkes ved året udgang.
De politikker, der føres af EU's establishment, er et mareridt for de almindelige borgere i disse lande - truslen om barbariske forhold for de almindelige borgere. Jeg opfordrer derfor befolkningerne i Central- og Østeuropa til at afvise denne fatale recept fra EU's establishment, nationalisere deres banker, sætte dem under demokratisk kontrol, så de investerer for mennesker og for arbejdspladser, nationalisere eller renationalisere de vigtigste sektorer i økonomien, men denne gang under arbejdernes kontrol, så de kan planlægge økonomien for folket og ikke selv blive kastet for hajerne, Europas virksomheder og det finansielle Europa, som har påført befolkningerne i denne region denne frygtelige katastrofe. Le De bare, hr. kommissær, men jeg afventer Deres svar.
Nikolaos Salavrakos
- (EL) Hr. formand! Tak, fordi De har givet mig ordet, og tak til kommissær Almunia for hans meget detaljerede erklæring til Parlamentet. Det glædede mig især, at Kommissionen vil slække på stabilitetspagten i erkendelse af, at de strenge Maastrichtkriterier, som f.eks. de 3 %, er meget vanskelige at opnå i tider med så alvorlig økonomisk krise, som vi oplever i øjeblikket.
Jeg vil først og fremmest fremhæve, at det land, som jeg kommer fra, Grækenland, i de seneste dage og uger er blevet angrebet af et bestemt kreditvurderingsbureau, et konsulentfirma, hvad angår kreditværdighed. Det får mig til at spørge, om vi ikke alvorligt skulle overveje at etablere et EU-agentur til at løse denne opgave, så enhver ikke kan løse den, og så den ikke betinges af skjulte eller andre konkurrencebetingede dagsordener.
Jeg beklager, at EU hjælper mange tredjelande mere end sine egne medlemmer. Jeg opfordrer til, at der udvises den solidaritet, som mit land, Grækenland, skal bruge for at løse sine problemer.
Iliana Ivanova
- (BG) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at den fornuftige politik for bekæmpelse af krisen i landene i Central- og Østeuropa skal baseres på sociale markedsøkonomiske principper i modsætning til den forrige talers forslag. Derfor kan kun en stærk økonomi, der respekterer den frie ejendomsret, retsstatsprincippet og personligt ansvar, garantere omkostningerne for den bæredygtige socialpolitik, som vores samfund fortjener.
Jeg er overbevist om, at vores indsats og ansvar skal fokuseres på en række grundlæggende søjler. For det første stabile offentlige finanser. Et alarmerende antal medlemsstater har høje niveauer af statsgæld. Vi skal være meget årvågne og disciplinerede. Vi skal sigte mod budgetunderskud, der er inden for grænsen på 3 % af BNP, og vi skal gøre vores yderste for at opnå afbalancerede budgetter.
Som en del af stabilitets- og vækstpagten skal Kommissionen og Rådet nøje overvåge medlemsstaterne med hensyn til manglende makroøkonomisk balance.
For det andet skal vi støtte de små og mellemstore virksomheder. Det skyldes ikke kun, at de tegner sig for mere end 65 % af beskæftigelsen i Europa, men også, at de tilbyder størst fleksibilitet og dynamisk vækstpotentiale, navnlig i krisetider.
For det tredje er det vigtigt, at vi støtter de arbejdsløse og de mest udsatte grupper i samfundet, og at vi tilvejebringer tilstrækkelige investeringer i uddannelse, erhvervelse af kvalifikationer og forskning. Det sidste punkt og den sidste prioritet for medlemsstater, der er tiltrådt for nylig, er udvidelsen af euroområdet.
Jeg anmoder om Deres støtte, jeg takker mine kolleger, og jeg opfordrer indtrængende Kommissionen og medlemsstaterne til at genoverveje deres holdning, hvad angår udvidelsen af området. Vi har brug for Deres forståelse og solidaritet, navnlig i lande som Bulgarien, som jeg kommer fra, og som har ydet en stor indsats for at overholde Maastrichtkriterierne. Bulgarien har et af de laveste budgetunderskud i EU og en særdeles disciplineret skattepolitik.
Det er efter min mening vigtigt, at vi fortsætter vores fælles koordinerede indsats for at bidrage til genopretningen af vores økonomier, så de kan komme stærkere ud af krisen end nogensinde før.
Edit Herczog
- (HU) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg vil indlede mit indlæg af et minuts varighed med at takke mine kolleger fra landene i euroområdet, fordi de har fundet det vigtigt at deltage i denne forhandling. Selve deres tilstedeværelse i denne forhandling er, hvor solidaritet begynder.
Uden at glemme medlemsstaternes eget ansvar, som min kollega sagde, står de nye medlemsstater over for generelle vanskeligheder, der for os uden tvivl er objektive vanskeligheder. En sådan vanskelig er den pålagte procedure for den 20 år lange tiltrædelsesproces, der har skabt alvorlige økonomiske problemer for disse lande, og som har krævet ægte social solidaritet fra deres indbyggere. En anden er disse landes mangel på den forsvarsmekanisme, som euroområdet udgør. Det har betydet, at de befandt sig i en betydelig mere forsvarsløs position, da krisen ramte dem. Endelig er der andelen af små og mellemstore virksomheder og de mennesker, som de beskæftiger i disse lande, sammenlignet med tallene for EU.
Alt i alt er jeg overbevist om, at vi skal forene kræfterne og opfylde en trestrenget målsætning, der omfatter beskæftigelse, økonomisk balance og økonomisk vækst, for at opnå økonomisk genopretning i EU og Central- og Østeuropa. Pakken vedrørende små og mellemstore virksomheder indeholdt efter min mening nogle af disse elementer. Vi bør under alle omstændigheder på en eller anden måde overvinde de finansielle vanskeligheder i sektoren for små og mellemstore virksomheder. Vi har tydeligvis brug for Den Europæiske Centralbanks hjælpeforanstaltninger for at opnå dette. Jo mindre en virksomhed er, jo vanskeligere er det for den at få adgang til EU.
(Formanden afbrød taleren)
Vilja Savisaar
- (ET) Hr. formand! Jeg vil først og fremmest henlede Deres opmærksomhed på de tre baltiske lande, hvis situation måske er den alvorligste af alle i denne region. Her er nogle eksempler. Estlands økonomiske output er faldet med mere end 15 %, mens EU-gennemsnittet er -4,1 %. I ingen andre europæiske lande end de tre baltiske lande har der været et fald i det økonomiske output på mere end 10 %. I alle de tre baltiske lande er arbejdsløsheden nu steget til mere end 15 %.
Jeg håber inderligt, at de nye forslag fra Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa om at genoplive økonomien og forbedre den finansielle situation vil modtage meget konkret opmærksomhed og en reaktion fra Kommissionen. Sidste år måtte Estland tre gange foretage nedskæringer i budgettet og sænke de offentlige udgifter, og yderligere nedskæringer vil forværre den allerede alvorlige sociale situation. Jeg har store forhåbninger om, at Estland vil komme med i euroområdet den 1. januar 2011, så der kan skabes et område for økonomisk vækst, og så de finansielle vanskeligheder kan løses.
Paul Rübig
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi befinder os i øjeblikket midt i en finansiel og økonomisk krise, og likviditet er efter min mening den vigtigste faktor i en krise - ikke kun for banker og virksomheder, men navnlig for medarbejdere. Kreditværdighed er naturligvis altid en forudsætning for likviditet, og derfor er drøftelsen af virksomheders, bankers og medarbejderes kreditværdighed særlig vigtig.
Kreditværdighed er naturligvis baseret på indtjening, uanset om man er en medarbejder, virksomhed eller bank. Hvis man ikke tjener noget, har man naturligvis ingen kreditværdighed og ingen likviditet, og det er her, den negative spiral begynder.
Det er derfor meget vigtigt, at vi sikrer, at der i fremtiden ikke lægges yderligere afgifter på handel med råvarer. Vi skal i stedet overveje, hvordan vi kan indføre en skat på finansielle transaktioner for transaktioner, der er rent finansielle, og som ikke er baseret på tjenesteydelser eller handel med råvarer. Denne afgift kunne bruges til at refinansiere bankerne og de nationale budgetter og kunne derfor danne grundlaget for skabelsen af nye arbejdspladser
I virkeligheden er arbejdsløshed fuldstændig uacceptabel. Den er i sidste ende hovedfaktoren bag den nuværende finansielle og økonomiske krise.
Silvia-Adriana Ţicău
- (RO) Hr. formand! I henhold til Lissabontraktaten er EU's økonomi en social markedsøkonomi. Vores prioritet skal være at skabe nye arbejdspladser, mindske arbejdsløsheden og komme ud af den økonomiske krise. Medlemsstaterne i Central- og Østeuropa står over for enorme underskud. De skal stimulere skabelsen af nye arbejdspladser og samtidig opretholde en langsigtet, bæredygtig skattepolitik. Uddannelse, sundhed, landbrug og udvikling af transport- og energiinfrastrukturen er stadig de vigtigste prioriteter for disse medlemsstater. Det er vigtigt, at landbrugstilskud i disse lande er på samme niveau som i de ældre medlemsstater. Tilskud fra EU kan over en periode på fem år ydes til betalingsbalancen, hvis de modtagende medlemsstater forpligter sig til at reformere deres skatte- og afgiftssystemer, eller hvis de vedtager foranstaltninger, som kan forbedre deres administrative kapacitet med henblik på at forøge og opnå maksimal absorption af europæiske midler. Disse medlemsstater skal også støttes i indsatsen for at forbedre deres meget forurenende industrisektorer med det formål at reducere emissionerne og samtidig bevare arbejdspladserne og sikre den økonomiske udvikling. Til sidst vil jeg tilføje, at støtte til disse medlemsstater kræver, at samhørighedspolitikken for perioden 2014-2020 fortsat hjælper de europæiske regioner, som er mindre veludviklede økonomisk.
Diogo Feio
- (PT) Hr. formand! Jeg vil først lykønske initiativtagerne til denne forhandling, fordi det er meget vigtigt, at vi drøfter situationen for de økonomisk svagere lande og landene uden for euroområdet. Det er særlig vigtigt på et tidspunkt, hvor vi drøfter strategier for at komme ud af krisen, og hvor vi skal være opmærksomme på de forskellige situationer, som de forskellige lande befinder sig i. Situationen er vanskelig i mange økonomier i Central- og Østeuropa, men tingene er nu også begyndt at blive vanskelige i mange økonomier i den vestlige del, som er inden for euroområdet. Mit land, Portugal, er et eksempel. Strategien skal tage højde for de forskellige situationer, der varierer fra land til land.
Der kan vælges forskellige ruter. Det er overordentlig vigtigt at have en passende budget- og pengepolitik. Det skal om muligt være en politik, der i stigende grad baseres på politiske kriterier, som tager hensyn til behovet for likviditet til virksomheder samt små og mellemstore virksomheder, der ikke skaber eller foreviger hindringer, som er vanskelige at overvinde for lande uden for euroområdet, og som lægger pres på regeringerne med henblik på at gennemføre de nødvendige reformer på mellemlang og lang sigt. Endelig skal vi omsætte vores ord til handling. Samhørighed skal være effektiv.
Elena Băsescu
- (RO) Hr. formand! Takket være den vellykkede gennemførelse af den europæiske økonomiske genopretningsplan vil vi opleve en mindre forbedring næste år, 2010, for EU's medlemsstater.
Landene i Central- og Østeuropa er blevet ramt af den økonomiske krise på forskellige måder. Polen har på den ene side oplevet en mindre økonomisk vækst og har dermed undgået krisen, mens Rumænien og Ungarn er blevet hårdt ramt af den økonomiske krise.
Rumænien har oplevet en hidtil uset økonomisk krise i år, som også er blevet forværret af den alvorlige politiske ustabilitet, som blev udløst af socialisterne, der ønskede at forlade regeringen og valgsamarbejdet i forbindelse med det kommende præsidentvalg. Det skete kun to måneder før præsidentvalget. Efter socialisternes afgang fra regeringen og et forslag om mistillidsvotum i parlamentet havde Rumænien i to måneder en midlertidig regering med begrænsede beføjelser, som ikke kunne færdiggøre og vedtage et budgetforslag i Parlamentet.
Som følge deraf udskød Den Internationale Valutafond udbetalingen af den tredje tranche af et lån på 1,5 mia. EUR til os. Den schweiziske regering besluttede dog at yde os et lån på ca. 120 mio. EUR, der ikke skal betales tilbage. Mit land har en negativ økonomisk vækst på 8 % og et arbejdsløshedsniveau, som ligger to point under EU-gennemsnittet. I fremtiden kræver EU en strategi, der er fokuseret på at få regeringerne til ikke at støtte deres nationale økonomier. I Rumænien bliver dette dog først muligt i 2010, da vi ikke kan gøre det i henhold til den aftale, der er indgået med Den Internationale Valutafond.
Petru Constantin Luhan
- (RO) Hr. formand! Jeg er enig i det ordsprog, der siger, at man skal lære folk at fiske i stedet for at fodre dem med fisk. Vi skal dog vide, at vi skal lære dem at fiske. Jeg henviser her til de lande, der for nylig er kommet med i EU, og som stadig har brug for at lære. De kan dog ikke lære på egen hånd. Vi skal give dem de finansielle ressourcer til dette. Jeg mener personligt, at en sund økonomi primært består af mellemstore virksomheder. Som følge deraf skal de økonomiske, sociale og territoriale samhørighedspolitikker primært søge at fordele europæiske samhørighedsfonde til denne type økonomi. Jeg vil tilføje, at EU's økonomiske, sociale og territoriale samhørighedspolitik på det seneste er blevet forsømt i fastlæggelsen af EU's prioriteter.
(Formanden afbrød taleren)
Victor Boştinaru
(RO) Hr. formand! Efter at have lyttet til fru Băsescu kan jeg kun sige: "O, les pauvres! Hvilken enfoldighed i Parlamentet".
For at komme tilbage til de mere seriøse forhold har den økonomiske nedgang i landene i Centraleuropa antaget dramatiske proportioner. Ulighederne vokser mellem disse lande og de rige lande i Vesteuropa. Disse landes kapacitet til at skabe økonomiske og finansielle incitamenter er stadig på et så lavt niveau, at den næsten ikke kan spores. Jeg vil henlede Kommissionens opmærksomhed på, at disse landes kapacitet til at yde samfinansiering til projekter med EU-finansiering også er mindsket som følge af de sociale omkostninger, den betydelige stigning i arbejdsløsheden og uhyre budgetnedskæringer. Alle disse faktorer vil måske fordømme landene i Centraleuropa ...
(Formanden afbrød taleren)
Lajos Bokros
- (ES) Hr. formand! Jeg har et par meget enkle spørgsmål til hr. Almunia uden oversættelsesproblemer. Hvad mener Dem om at ændre Maastrichttraktatens kriterier, så de måske omfatter et nyt kriterium vedrørende betalingsbalancen, men en maksimumsgrænse for underskuddet på de løbende poster og udlandsgælden?
Hvad mener De om valutapolitikken? Er det bedre med en fast eller fleksibel valutakurs under en recession?
Hvad angår de lande, der har indført euroen uden at være medlem af EU, er dette en fordel eller ulempe for dem i forhandlingerne om at påtage sig euroområdets forpligtelser i fremtiden?
Csaba Sógor
- (HU) Hr. formand! Influenza rammer alle med et svagt immunforsvar. Derfor har landene i Central- og Østeuropa ikke kun brug for en "vaccination", men også for noget, der kan forbedre deres forsvar. De ved, hvad jeg taler om. Et regimeskifte skal støttes - ikke kun økonomien, selv om den naturligvis også skal støttes. Årsagen er, at økonomien, medierne og politikken i mange af landene i Central- og Østeuropa stadig er i hænderne på dem, der systematisk har ødelagt regionen gennem de sidste 40 år.
Vi skal derfor støtte det, vi kalder de europæiske værdier, så et land ikke drøfter behovet for en sproglov - i det flersprogede Europa - og et andet ikke forsøger at få den kollektive skyld til blot at blive en fodnote i traktaten, i stedet for europæiske værdier. Landene i Central- og Østeuropa skal derfor ...
(Formanden afbrød taleren)
Zigmantas Balčytis
- (LT) Hr. formand, hr. kommissær! På et tidspunkt i 2006 forsøgte vi litauere faktisk også at indføre euroen, men vi manglede desværre én hundrededel for at opfylde kriterierne. Alligevel vil jeg takke kommissæren for det gode arbejde, han har udført i den forgangne periode, og for det meget gode samarbejde.
Hvad angår dagens problem, mener jeg, at forholdene har ændret sig, og at der virkelig var gode forslag om revision af en række elementer. Jeg mener på ingen måde Maastrichtkriterierne, men nogle meget grundlæggende elementer, der vil give hvert land mulighed for at regulere priserne. Der er de forskellige valutamekanismer og mange andre ting.
Jeg vil anmode Kommissionen om at overveje dette forslag, og jeg takker hr. Verhofstadt, der foreslog, at vi i fremtiden sætter os ned og roligt drøfter, hvordan vi kan hjælpe landene i Østeuropa, de baltiske lande, fordi arbejdsløsheden virkelig ...
(Formanden afbrød taleren)
Joaquín Almunia
Hr. formand! Mange tak til hr. Verhofstadt, som har taget initiativ til denne forhandling, og til alle talerne. Jeg er Dem meget taknemmelig for Deres bidrag og idéer.
Jeg vil begynde med et udtryk, som hr. Verhofstadt brugte. Han sagde, at det faktum, at der er lande i Central- og Østeuropa, som ikke er med i euroområdet, betyder, at der er et "rideau de fer" (et jerntæppe). Jeg er ikke enig, fordi nogle af de central- og østeuropæiske lande, der endnu ikke er med i euroområdet, befinder sig i en ekstraordinær vanskelig økonomisk situation, mens der er andre, hvis økonomiske situation ikke er vanskeligere end situationen for de mere modne, mere udviklede økonomier. Sidstnævnte har været medlem af EU i meget længere tid, har modtaget finansiering fra Den Europæiske Investeringsbank og strukturfondene i meget længere tid og er med i euroområdet, og de har lige så alvorlige eller nogle gange alvorligere problemer end mange af økonomierne i Central- og Østeuropa.
Problemet er derfor ikke et jerntæppe, der ikke har eksisteret i 20 år, og det er ikke, at instrumenter, som er tilgængelige for EU, ikke bruges i den region, fordi de bruges, som jeg sagde i min indledende tale. Nogle af Dem har hentydet til dette, mens andre tilsyneladende ikke ved, at instrumenter bruges i langt højere grad, end vi havde forestillet os, da denne krise begyndte i 2007.
Med al respekt så er problemet ikke, hvordan kriterierne for at indføre euroen fortolkes, og vi har drøftet dette mange gange i Parlamentet. Det er ikke problemet. Der har i Parlamentet været rejst kritik af dem, der på daværende tidspunkt besluttede at tillade nogle af de nuværende medlemmer af euroområde adgang til det, da det ikke var meget tydeligt, om betingelserne var blevet opfyldt. Det, som vi oplever nu, er, at de økonomier, der ikke var forberedte på at modstå en krise som denne, er dem, der lider mest, både i og uden for euroområdet. Det er det problem, som vi burde drøfte.
Skal vi samarbejde mere? Ja, naturligvis. Skal vi styrke de europæiske instrumenter? Ja, naturligvis. Kommissionen anmoder Rådet og Parlamentet om at gøre det. Parlamentet anmoder også Kommissionen om at gøre det, og jeg anmoder Parlamentet om at anmode Rådet om at gøre det, fordi Kommissionens forslag om, at Den Europæiske Socialfonds foranstaltninger i 2009 og 2010 skal være 100 % finansieret af europæiske ressourcer i de lande, der modtager støtte fra Den Europæiske Socialfond, endnu ikke er blevet godkendt af Rådet. Jeg ville være meget taknemmelig, hvis De ville sige dette til Rådet.
(FR) Dette er sidste gang, jeg er her som kommissær for monetære og økonomiske anliggender, og jeg vil viderebringe Deres holdning, som også er min egen, til Rådet for Økonomi og Finans. Jeg mener faktisk, at det er vigtigt i tider som disse at bruge strukturfondene og Samhørighedsfonden på en anden måde end under normale omstændigheder. Jeg vil nu fortsætte på mit modersmål.
(ES) Jeg er enig. Jeg er enig i mange af de idéer i de seks punkter, som hr. Verhofstadt nævnte, og som han anførte i et brev til formanden for Kommissionen og formanden for Den Europæiske Investeringsbank. Vi er enige i mange henseender. I mange henseender handler vi allerede i overensstemmelse med de punkter, han har fremsat. Jeg citerede disse direkte, da jeg talte første gang.
Hvis man tror, at man kan undgå at gennemføre vanskelige tilpasningsforanstaltninger for at håndtere konsekvenserne af en recession som denne ved at bruge europæiske instrumenter, har man ikke forstået dybden af den recession, vi oplever både i og uden for euroområdet, i Central- og Østeuropa og i Vesteuropa. Den har været så dyb, at vi kan forestille os, hvordan f.eks. Irland har foretaget særdeles vanskelige tilpasningsforanstaltninger, ikke fordi Den Internationale Valutafond sagde det, eller fordi det var blevet pålagt fra Bruxelles, men fordi de irske myndigheder fandt, at det var bedst at tilpasse økonomien så hurtigt som muligt og arbejde videre med den drivkraft, landet havde før krisen.
De sociale konsekvenser af disse tilpasningsforanstaltninger bekymrer os og bekymrer mig personligt, lige så meget eller måske endda mere end de bekymrer Parlamentet. Som det er alment kendt, kan jeg oplyse Dem, at Kommissionen ved hjælp af betalingsbalancemekanismen har reduceret mange af regeringernes justeringer i de lande, der modtager disse ressourcer. Det vil vi fortsætte med at gøre. Vi har også så vidt muligt forsøgt at bevare beløbene i de nationale budgetter med henblik på sammen at kunne finansiere de europæiske fonde, fordi en reduktion af de investeringer, der ellers ville være blevet anvendt til at samfinansiere europæiske fonde, ville have haft meget negative konsekvenser i disse lande.
Vi ser dog positive tegn, hvilket også skal fremhæves i en forhandling som denne. Det kunne vi ikke have sagt under en tilsvarende forhandling i oktober 2008. I december 2009 skal det siges, at der er positive tegn, at vi så småt kan se lyset for enden af tunnelen, også i de lande, der er værst ramt af denne krise, som f.eks. Letland, Litauen, Estland og Irland.
Vi står stadig over for betydelig usikkerhed, og de hindringer, vi skal overvinde, er meget store, men der er lys for enden af tunnelen.
Når recessionen er overvundet, vil vi så gå tilbage og gøre tingene på samme måde som før recessionen? Det håber jeg ikke! Da dette er min sidste tale i Parlamentet som kommissær for økonomiske og monetære anliggender, vil jeg komme med fem punkter, som ikke er blandt hr. Verhofstadts seks punkter, men som vi bør drøfte.
Vores erfaringer fra denne krise viser for det første, at landene i Central- og Østeuropa har brug for en meget mere afbalanceret vækstmodel. De kan ikke alene og udelukkende basere sig på finansiering fra udenlandske investeringer. Mange talere nævnte små og mellemstore virksomheder, og jeg er enig. De kan ikke alene og udelukkende eller næsten udelukkende basere sig på udenlandske banker, fordi det, når det gælder tilsyn med de finansielle systemers aktiviteter, er meget vanskeligt at have tilsynsmyndigheder og en finansiel politik, der tjener hvert lands interesser, hvis praktisk talt alle banker ikke kommer fra det pågældende land og træffer strategiske beslutninger ud fra deres oprindelseslands interesser. Når det er sagt, skal det også siges, at de udenlandske banker i disse lande optræder på en særdeles passende måde, som jeg allerede har sagt.
Vi skal øge strukturfondenes udnyttelsesgrad. I de aktuelle finansielle overslag har vi fremlagt et meget stort beløb af ressourcer til Deres godkendelse, som kan kanaliseres gennem strukturfondene under det finansielle overslag for denne periode. I mange tilfælde lykkes det ikke for landene at anvende disse ressourcer, og der er stadig mulighed for foranstaltninger - i nogle lande op til 4 % af deres årlige BNP. 4 % af det årlige BNP, og pengene bruges ikke tilstrækkeligt.
Vi skal yde meget mere støtte til integrationen af infrastrukturer, og vi skal fortsat drøfte, hvordan det skal gøres. Der er flaskehalse i dele af regionen, som endnu ikke er overvundet ved hjælp af infrastrukturer, der i tilstrækkelig grad kan integrere deres økonomiske område og produktion i Vesteuropa.
Endelig mærkes konsekvenserne af krisen socialt mere i de lande, der ikke har tilstrækkelige sociale sikringsordninger eller en velfærdsstat. Dette skyldes til dels, at de ikke har et tilstrækkeligt niveau af vækst, indtægter eller velstand, men det skyldes også, som det er blevet sagt, at der i nogle af disse lande i årene før krisen blev ført en "less is more"skattepolitik, og når der er brug for penge til at finansiere offentlige foranstaltninger, så er der ingen, fordi der ikke er nogen skatteindtægter. Det er også noget, der skal overvejes i fremtiden.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Skriftlige erklæringer (artikel 149)
Elena Oana Antonescu  
Mens den globale økonomiske krise stadig berører Europa, mærker landene i Central- og Østeuropa dens virkninger mere intenst som følge af de eksisterende uligheder i den økonomiske udvikling mellem de gamle medlemsstater og de medlemsstater, der tiltrådte under de sidste tiltrædelsesrunder. Den økonomiske krise forstærker disse uligheder og lægger yderligere pres på regeringerne i disse lande, som skal håndtere strenge makroøkonomiske betingelser og de sociale virkninger af krisen, samtidig med at de skal løse de problemer, der opstår som følge af det finansielle systems sårbarhed og bæredygtigheden af de offentlige sundheds- og socialsikringsordninger. På baggrund af disse økonomiske og socialpolitiske begrænsninger håber jeg, at Kommissionen vil vedtage en integreret plan med fokus på de specifikke problemer i denne region. Det skal være en plan, der støtter disse landes indsats for at opretholde en økonomisk og social balance. Landene i Central- og Østeuropa har optaget lån fra Den Internationale Valutafond, Verdensbanken og EU i et forsøg på at overvinde deres nationale problemer. De finansielle ressourcer ydes dog ikke i den takt, der er nødvendig for at indføre de foranstaltninger, som regeringerne har vedtaget. Jeg opfordrer derfor til, at disse ressourcer hurtigere stilles til rådighed, og at der vedtages en plan, som vil støtte økonomierne i regionen.
Sebastian Valentin Bodu  
Rumænien og Bulgarien mærker den fulde konsekvens af den globale økonomiske recession, som har ramt de to nyeste medlemmer af EU, på baggrund af uligheder i forhold til de øvrige medlemsstater. Den seneste Eurobarometerundersøgelse viser, at befolkningerne i de to lande anfører, at de er meget bekymrede over deres landes økonomiske udvikling og over krisens konsekvenser for den enkelte borger. Oven i konklusionerne af Eurobarometerundersøgelsen bliver krisens konsekvenser midt på vinteren kun værre. De nationale regeringer er forpligtede til at vedtage de foranstaltninger, der bedst kan føre dem gennem vinteren uden drastiske sociale konsekvenser. Den Internationale Valutafond og Kommissionen har begge bidraget til at hjælpe Rumænien og Bulgarien, både finansielt og ved at yde ekspertise, ved at fastlægge visse makroøkonomiske indikatorer. Hvis Kommissionen involverer sig yderligere i indsatsen for at stabilisere de rumænske og bulgarske økonomier, vil det have en gavnlig virkning i hele EU, som ikke har råd til større skævheder i øjeblikket. Alle EU's medlemsstater påvirkes af krisens forskellige aspekter. Det er dog tydeligt, at de nye medlemsstater gennemlever vanskeligere tider end de veljusterede økonomier i de gamle medlemsstater. Solidaritet er en af EU's grundlæggende værdier, og en økonomisk recession er en god lejlighed til at udvise solidaritet.
András Gyürk  
I begyndelsen af året bemærkede vi med glæde, at mere end 3 mia. EUR var øremærket til energiforbedringer som en del af den økonomiske vækstpakke, som blev introduceret på daværende tidspunkt. Kommissionen anerkendte med rette, at det var nødvendigt med støtte til både etablering af alternative forsyningsruter og sammenkobling af energinet. Vores glæde er dog blandet med en vis skuffelse. Hvis vi ser på de konkrete støttebeløb, kan vi se, at støttepakken overser Central- og Østeuropa, netop den region, der er den svageste, når det gælder energiforsyning. Gasledningen mellem Frankrig og Belgien får mere støtte end ledningerne i Central- og Østeuropa. Mens ledningen mellem Frankrig og Belgien bliver den syvende, som forbinder de eksisterende seks, mangler netop denne type infrastruktur ofte i de nye medlemsstater. Det var desuden meget skuffende, at energieffektivitetsforanstaltninger fuldstændig var udeladt fra støttepakken. Dette var netop det område, hvor pakkens hovedformål kunne have været nemmest at opnå, nemlig skabelse af arbejdspladser. Som følge af de nævnte mangler er der efter vores mening to punkter, som er af afgørende betydning. For det første skal fremtidige støtteplaner fokusere på de regioner, hvor energiinvesteringer kan skabe den største merværdi. For det andet må energieffektivitet, som ofte nævnes i EU-kredse, ikke ignoreres i fremtidige budgetbeslutninger, især hvis vi ved, at mere effektiv energiudnyttelse kan sikre absolut spektakulære resultater på kort sigt.
Tunne Kelam  
Jeg lykønsker Kommissionen med dens indsats for at hjælpe de europæiske økonomier. Det faktum, at EU tilvejebringer foranstaltninger for dem, der har størst behov, bekræfter og sikrer, at vi alle vil komme stærkere ud af denne krise end nogensinde før. Jeg vil understrege vigtigheden af afskaffelsen af alle de nuværende hindringer for økonomi, handel og fri bevægelighed på arbejdsmarkedet. Fuldendelse af integrationen af det europæiske indre marked skal være hovedmålet på kort sigt. Kun det kan hjælpe os med effektivt at modstå kriser i fremtiden. Et af EU's stærkeste incitamenter er medlemskabet af euroområdet. Euroen er et vigtigt incitament for investeringer og økonomisk vækst, hvilket mindsker sårbarheden. Jeg håber inderligt, at mit eget land, Estland, kan opfylde kriterierne for at komme med i euroområdet. Estland er et af landene i Europa med den laveste udlandsgæld og har kunnet afsætte tilstrækkelige reserver under økonomisk vækst, så landet nu kan modstå krisen med egne midler. Jeg er endvidere overbevist om, at de aktuelle midler fra de europæiske fonde og udsigterne til snart at komme med i euroområdet vil sætte os i stand til effektivt at mindske arbejdsløsheden næste år.
Wojciech Michał Olejniczak  
Mere end et år efter det største chok for det amerikanske samfund eller 11. september, konkurserklæringen mod Lehman Brothers Bank, er vi endnu klogere og har høstet yderligere erfaringer. Det, der er sket i de sidste 12 måneder, er et tydeligt bevis på de neoliberale politikkers fejlagtige forudsætninger og har, som det var tilfældet med den 11. september, fået os til at se på verden med andre øjne. Den økonomiske krise har ramt praktisk talt alle dele af verden, men vigtigst for mig har den ramt millioner af europæere. Verdensbankens rapport, som blev offentliggjort for nogle dage siden, efterlader ingen tvivl om, at EU's medlemsstater i Østeuropa har brug for hjælp - ikke kun med hensyn til deres indre anliggender. Hvis krisen kan føre 11 mio. indbyggere i Østeuropa og Centralasien ud i fattigdom, og yderligere 23 mio. vil følge efter inden udgangen af 2010, kan vi under ingen omstændigheder være selvtilfredse. Finansiel støtte er afgørende, men det samme er intellektuel støtte med henblik på at etablere passende sociale programmer i de lande, der mærker konsekvenserne af krisen mest. Under tidligere kriser kunne familier redde sig selv ved at emigrere eller have flere job. Dagens krise har en global dimension, som gør en sådan løsning umulig. Hvis vi ikke vil se flere konsekvenser af begivenhederne for et år siden, skal vi mobilisere betydelig flere europæiske midler, søge at fremme beskæftigelsen og styrke det internationale samarbejde. Alle disse foranstaltninger skal fokusere på én ting - socialpolitik.
Czesław Adam Siekierski  
Landene i Central- og Østeuropa har mærket konsekvenserne af den økonomiske krise i usædvanlig alvorlig grad. Faldende økonomiske indikatorer var en kendsgerning sidste år i mange lande, ikke kun i vores region. Det skal dog fremhæves, at forskellige lande håndterede krisen med forskellige grader af succes. Den klare leder af landene i regionen med gunstige resultater er Polen. Som hr. Almunia indrømmede under forhandlingen, er Polen det eneste land, der har undgået en recession, og som har opretholdt positiv vækst under krisen. Selv om den økonomiske situation i regionen langsomt stabiliseres, skal vi overveje, hvilke foranstaltninger der bør iværksættes for at genoprette den økonomiske vækst og undgå lignende turbulens i fremtiden. På kort sigt skal regeringerne i de berørte lande vedtage mere resolutte strategier for at komme ud af krisen. De skal skabe balance i budgetudgifter, aktivt bekæmpe arbejdsløshed og social udelukkelse og skabe betingelser for udviklingen af virksomheder på den ene side og betingelser for øget efterspørgsel på den anden. Lige så vigtig som foranstaltninger på nationalt plan er ekstern hjælp. Europæiske og internationale finansielle institutioner skal etablere en særlig kreditmulighed for små og mellemstore virksomheder og for støtte til infrastrukturprojekter. Disse foranstaltninger vil ganske givet sikre vækst i beskæftigelsen og en forbedring af den sociale situation. Optagelse i euroområdet og etablering af forudsætninger for afbalanceret og stabil vækst er på lang sigt de bedste løsninger.
Csaba Sándor Tabajdi  
I det sidste år er kampen mod krisen primært blevet ført på medlemsstatsniveau ved hjælp af nationale instrumenter. EU's medlemsstater har valgt primært at iværksætte foranstaltninger på nationalt plan i stedet for EU-plan, hvad angår økonomisk genopretning, hjælp til virksomheder og sikring af arbejdspladser. I nogle tilfælde manglede selv det niveau af koordinering, enighed og samarbejde, der som minimum kunne forventes. De gamle medlemsstater udformede med deres stærkere økonomier og større budgetmæssige manøvrerum pakker, som primært fokuserede på deres nationale markeder, og i mange tilfælde blev der anvendt protektionistiske og konkurrenceforvridende instrumenter. Et iøjnespringende eksempel var den franske præsident Nicolas Sarkozys støtte til virksomheden Peugeot, på den betingelse, at arbejdspladser skulle bevares i Frankrig, mens afskedigelser skulle ske på virksomhedens mere effektive fabrik i Slovenien.
Tilsvarende diskrimination ses i forbindelse med den finansielle sektor i Centraleuropa og den baltiske region, idet vestlige moderselskaber stadig omdirigerer overskud, der genereres i deres datterselskaber i denne region. Kreditkrisen har en særlig alvorlig indvirkning på de små og mellemstore virksomheder, som tegner sig for de fleste arbejdspladser, og som afskediger medarbejdere i hobetal som følge af nedgangen på eksportmarkederne og mindskelsen af udviklingsmuligheder. Det betyder, at den økonomiske krise uundgåeligt udvikler sig til en beskæftigelsesmæssig og social krise. Jeg opfordrer derfor endnu engang EU15-regeringerne til at gøre deres yderste for at blokere protektionistiske foranstaltninger og gå imod de nationale banker, der krænker principperne for det indre marked.
Iuliu Winkler
skriftlig. - (HU) Den globale økonomiske krise har haft forskellige indvirkninger på EU's forskellige medlemsstater. De nye medlemsstater i Central- og Østeuropa har vist sig at være mest sårbare. Den aktuelle situation har vist, at medlemsstaterne har haft ulige adgang til instrumenterne i den europæiske økonomiske genopretningsplan. Vi har også bemærket, at medlemsstaterne i euroområdet har haft den bedste beskyttelse mod krisen. Det er intet tilfælde, at konsekvenserne af krisen mærkedes tydeligere i de lande, der ikke fik del i genopretningsinstrumenterne og ikke var medlem af euroområdet. Lissabontraktatens ikrafttræden har markeret slutningen på EU's periode med institutionel reform.
Nu kræves der en fælles indsats for at styrke EU's samhørighed. Dette er en afgørende forudsætning for, at EU kan komme ud af krisen som en styrket og afgørende global aktør. Indvirkningen af den sociale og beskæftigelsesmæssige krise vil være størst i 2010. De nye medlemsstater er ganske givet dens største ofre. Vi har brug for en økonomisk genopretningsplan, der rent faktisk er lige tilgængelig for alle medlemsstater. Desuden skal betingelserne for at komme med i euroområdet gøres mere fleksible. Disse indlysende foranstaltninger vil bidrage til skabelsen af et stærkt Europa og vil gøre det til et samfund med en halv milliard borgere, der bekender sig til de samme værdier og ledes af de samme idéer.
