Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Pex
Hr. formand, tillad mig at stille et spørgsmål til præsidiet på foranledning af protokollen. Under Deres gode ledelse blev der i går eftermiddags stemt om min betænkning, og jeg takker medlemmerne for de 225 afgivne stemmer, hvoraf 168 var for min betænkning. Ved morgenmødet ser man, at mere end 400 deltagere i denne samling var til stede ved afstemningen. Jeg husker, at jeg ofte har stemt kl. halv to og også kvarter i to. I går blev der inden afstemningen sagt, at afstemningen sluttede kvarter over et. Nu vil jeg gerne spørge, om det er Præsidiets hensigt at indføre skiftende afstemningstider? Den en gang stemmer vi til kl. et, den næste til kvarter over et og derefter til halv to. Det virker lidt vilkårligt. Jeg føler mig som offer for, at afstemningen afsluttes kvarter over et. Jeg anmoder Præsidiet om at fremsætte et konkret forslag om at anvende faste afstemningstider, så sådan noget undgås.

Formanden
Vi har faste afstemningstidspunkter men ikke faste emner for afstemningsperioden: Vi dækker så mange emner i afstemningsperioden, som vi kan, men hvis vi løber tør for tid, behandles de betænkninger, der ikke kunne stemmes om, på den næste afstemning.

Fontaine
Hr. formand, blot for at præcisere en ting, som hr. Pex måske er gået glip af. Vi har nu i nogen tid kunnet læse følgende i dagsordenen: «torsdag aften, kl. 17.30, afstemning om aktuelle og uopsættelige spørgsmål samt fortsættelse af formiddagens afstemning«. Jeg kan godt forstå, kære kollega, hvis De ikke har bemærket det, men jeg anser det for meget vigtigt, og vi bør fremover planlægge vores arbejde ud fra dette.
Formanden for mødet torsdag formiddag, der teoretisk kunne afbryde vores arbejde præcis kl. 13.00, men som takket være en vis smidighed fra Parlamentets side kunne forlænge det indtil kl. 13.15, håbede af hele sit hjerte, at der kunne blive stemt om betænkningen af Pex. Dette var ikke tilfældet. Alle var dog godt klar over, at hvis det ikke skete før kl. 13.15, ville det ske samme aften.
(Protokollen godkendtes)

Oomen-Ruijten
Hr. formand, ingen bemærkninger til protokollen, men jeg vil anmode om Deres opmærksomhed, ikke kun Deres, men også kollegernes her i Parlamentet, fordi vi i dag har en person i vores midte, der fejrer rund fødselsdag. Det er fru Ursula Schleicher, der også ofte har beklædt formandsposten om fredagen. Jeg mener, det ville være godt, hr. formand, hvis vi også her lader denne venlige og sagkyndige kollega indlede jubilæumsåret med en varm klapsalve.

Formanden
Tak, fru Oomen-Ruijten. Tillykke med fødselsdagen, fru Schleicher.

Afstemning
Graefe zu Baringdorf
Ændringsforslag 1, der er vedtaget og forelagt af Landbrugsudvalget, og ændringsforslag 5 af Fantuzzi modsiger hinanden, de er ikke forenelige. Jeg foretrækker ændringsforslag 1, der er vedtaget af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter. Kommissionen har ladet forstå, at den ganske vist ville kunne leve med dem begge, hvis jeg har forstået det rigtigt, men at ændringsforslagene ikke er forenelige og heller kan suppleres. Derfor bliver vi nødt til at beslutte os, og jeg går ind for ændringsforslag 1.
Efter afstemningen om ændringsforslagene

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, inden afstemningen om den lovgivningsmæssige beslutning vil jeg lige endnu en gang sikre mig, at de ændringer, som Kommissionen har foretaget i ændringsforslag 2 og 3, ikke er af substantiel, men af redaktionel art - i hvilken forbindelse et ændringsforslag udgør et supplement til den eksisterende retstekst - at disse ændringer følgelig er i harmoni med det, vi stemmer om her, så at vi som det næste får en fælles holdning fra Parlament og Kommission. Hvis De nikker nu, kan vi stemme!

Formanden
Kommissionen har nikket.
(Parlamentet vedtog den lovgivningsmæssige beslutning) Betænkning (A4-0129/98) af Graefe zu Baringdorf på vegne af Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Kommissionens beretning til Rådet og Europa-Parlamentet om implementering af Rådets forordning (EF) nr. 1467/94 af 20. juni 1994 (KOM(97)0327 - C4-0492/97)
(Parlamentet vedtog beslutningen)
Van Dam
Hr. formand, Kommissionen vil udvide virkningsområdet for konkurrencebestemmelserne til de internationale luftfartsforbindelser. Hvis Rådet vedtager denne beslutning, får Kommissionen eneret til at vurdere samarbejdsaftalerne mellem europæiske og udenlandske luftfartsselskaber. Denne kompetence deler Kommissionen nu med medlemsstaterne. De nuværende forhold skaber ifølge Kommissionen retsusikkerhed hos luftfartsselskaberne.
De europæiske konkurrenceregler for luftfarten har til formål at undgå, at konkurrencen mellem luftfartsselskaberne på det liberaliserede indre marked begrænses uretmæssigt. Prisaftaler er således ikke tilladt i det indre marked.
På verdensplan er der imidlertid ikke tale om et liberaliseret marked. Tværtimod. Den internationale lufttrafik hviler som regel på detaljerede bilaterale traktater. Anvendelse af konkurrenceregler på sådan et marked er udelukket. Endvidere er luftfartssektoren ved bilaterale forhandlinger ofte kun en del af en helhed. Normalt indgår man "package deals«.
Efter min mening bør man foretrække de nuværende forhold, hvor kompetencen deles mellem medlemsstaterne og Kommissionen. Medlemsstaterne beholder herved inden for visse grænser kompetencen til at indgå luftfartsaftaler med tredjelande. Kommissionen kan i henhold til traktatens artikel 89, efter samråd med den pågældende medlemsstat, gribe ind, hvis aftalen i for høj grad begrænser konkurrencen.
Retsusikkerheden for luftfartsselskaberne kan også formindskes kraftigt, hvis medlemsstaten og Kommissionen arbejder bedre sammen. Jeg tilstår, at dette samarbejde i øjeblikket ikke er godt. Men det skyldes, at både medlemsstaterne og Kommissionen i den nye situation, der er skabt af alliancerne inden for luftfarten, er i færd med at afgrænse deres kompetenceområder. Jeg forventer, at samarbejdet mellem medlemsstaterne og Kommissionen i fremtiden vil blive bedre. Derfor har jeg stemt imod Kommissionens forslag.

Donnay
 - (FR) De ved, hvor stor en betydning vi tillægger subsidiaritetsprincippet, som overlader det til medlemsstaterne selv at varetage de anliggender, som vedrører dem, når deres aktion er mere effektiv end et indgreb fra de europæiske institutioner.
Spørgsmålet om aftalerne mellem medlemsstater og tredjelande om lufttransport kræver efter min mening og i henhold til ovennævnte princip ikke en særlig stor udvidelse af Kommissionens beføjelser.
Med disse to forslag til forordning ønsker Kommissionen imidlertid at råde over supplerende beføjelser for at kunne anvende Fællesskabets konkurrenceregler på lufttransport mellem Fællesskabet og tredjelandene.
Jeg vil gerne minde Dem om, at Rådet i øjeblikket kun har givet Kommissionen beføjelse til at undersøge sager vedrørende den lufttrafik, der finder sted inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
At vedtage Kommissionens forslag i deres nuværende form er ensbetydende med at styrke dens beføjelser med hensyn til forholdet mellem medlemsstaterne og tredjelandene.
Jeg mener dog, kære kolleger, at man foregriber tingene lidt ved at udvide Kommissionens beføjelser på denne måde. Der findes således ikke i øjeblikket nogen fælles udenrigspolitik inden for luftfartssektoren. Realitetsbehandlingen af dette emne har desuden kun medført et begrænset antal forhandlingsmandater.
Jeg vil desuden gerne gøre opmærksom på, at der endnu ikke er indgået nogen aftale med et land, der ikke er medlem af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
Det vil derfor være meget beklageligt, hvis Kommissionen gennem sine forslag til forordning således forsøger at udvide sine beføjelser på en måde, som jeg ville betegne som »skjult«, for at kunne intervenere på et område, der i øjeblikket er underlagt staternes suveræne kompetence, undtagen i de tilfælde, hvor Kommissionen har et forhandlingsmandet.
Jeg anser det derfor for mere passende i første omgang at begrænse udvidelsen af Kommissionens beføjelser til de lande, hvortil Rådet har givet Kommissionen et forhandlingsmandat.
Betænkning af Graefe zu Baringdorf (A4-0128/98)
Souchet
Kommissionens forslag giver mulighed for en forenkling af proceduren for certificering af frø beregnet til formering. De påtænkte retningslinjer medfører, at producenterne i højere grad inddrages i kontrolprocedurerne. De officielle afprøvninger, der udføres af certificeringsmyndighederne, skal delvis erstattes med afprøvninger, som producenterne selv overtager ansvaret for.
Vi kan kun glæde os over selve princippet i denne forenkling. Det er dog nødvendigt at kontrollere, at denne selvkontrol gennemføres korrekt for at undgå en eventuel forskelsbehandling mellem producenterne i de forskellige medlemsstater. Det er derfor absolut nødvendigt, at de landmænd, som er ansvarlige for at kontrollere gennemførelsen af denne selvkontrol, anvender en procedure, der er den samme i alle medlemsstaterne. Der skal desuden kunne pålægges alvorlige sanktioner, såfremt der konstateres uregelmæssige eller manipulerede afprøvninger. Man skal sørge for dels at styrke inspektørernes personlige ansvarsbevidsthed, dels at undgå, at de udsættes for pres fra virksomhederne eller landmændene selv.
Vores gruppe støtter samtlige ændringsforslag, herunder især ændringsforslaget om tilsyn udført af autoriserede inspektører. Fordi produktionen af landbrugsvarer er meget sæsonpræget, og fordi det er nødvendigt at anvende midlertidig arbejdskraft til at foretage denne selvkontrol, er det således nødvendigt, at autoriserede inspektører fører tilsyn. Det er i virkeligheden den eneste måde, hvorpå man i tilfælde af svig eller manipulation med kontrollen kan styrke tilsynets personlige ansvarsbevidsthed.
Jeg ønsker ligeledes at gøre opmærksom på et punkt, hvor der er en mangel på konsekvens. Efter med Rothley-betænkningen om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser at have vedtaget princippet om såsæds patenterbarhed samtidig med, at man begrænsede »landmandens priviligium«, skal vores Parlament i dag stemme om en betænkning om, at konservering, karakterisering, indsamling og anvendelse af genetiske ressourcer inden for landbrug overføres til fællesskabsplan. Betænkningen, som vi beskæftiger os med i dag, har til formål at fremme oprettelsen af centre til beskyttelse af de genetiske ressourcer og informationen på fællesskabsplan. Vil man således ikke, på den ene side, forhindre eller nedbringe produktionen af såsæd til landbruget, og på den anden side finansiere og fremme centre til beskyttelse af de genetiske ressourcer, der kun er til gavn for de multinationale frøproducenter?

Kriminalitet i forbindelse med betalingskort
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0164/98) af Schmid på vegne af Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om udkast til en fælles aktion vedtaget af Rådet på basis af artikel K3 i Traktaten om Den Europæiske Union om ordninger med henblik på bedre udveksling af information vedrørende kriminalitet i forbindelse med betalingskort mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder og mellem disse myndigheder og betalingskortindustrien, hvor sådan information er nødvendig for efterforskningen i anledning af lovovertrædelser (5683/98 - C4-0136/98-98/0906(CNS))

Schmid
Hr. formand, kære kolleger, ud over arbejdsløsheden er frygten for kriminalitet i mellemtiden blevet en af de store bekymringer, mange mennesker nærer. I den sammenhæng registreres organiseret kriminalitet i stigende grad som et problem. Ganske vist er den ikke helt rigtige antagelse vidt udbredt, at organiseret kriminalitet hovedsagelig giver sig udslag i iøjnefaldende kapitalforbrydelser. Lige så udbredt er den fejltagelse, at organiseret kriminalitet hovedsagelig skulle blive begået af organisationer, som ikke er af vores egen nationalitet, men som stammer fra udlandet. Begge dele er forkert!
Organiseret kriminalitet er i grunden ikke andet end det systematisk tilrettelagt at begå også mindre lovovertrædelser, der kan gentages, med henblik på økonomisk gevinst. De fleste tænker i den forbindelse på handel med narkotika. Handelen med narkotika hører bestemt hjemme her, men er kun en del af det, det drejer sig om. Dertil hører f.eks. også systematiske tyverier eller systematisk forfalskning af betalingskort. Det vil jeg illustrere med et eksempel. Når der begås et lommetyveri, f.eks. i Bruxelles, kan det på den ene side dreje sig om, at f.eks. en narkoman skaffer sig penge til at købe stoffer for. Men det kan også dreje sig om, at folk, der er specialister i lommetyverier og bliver fløjet til denne by, arbejder systematisk dér en hel dag. Om aftenen sidder de igen i flyet undervejs til et andet kontinent. De stjålne kort bliver fløjet ud til et eller andet sted i Asien. Dér bliver de brugt til at købe ind med, og de indkøbte varer gøres via hælerbander til penge igen. Så har vi organiseret kriminalitet.
Den findes i stigende grad i forbindelse med betalingskort. Efter politimyndigheders skøn beløber skaden sig til ca. USD 1 milliard om året. Det er mange penge! De teknikker, der bruges, går fra misbrug - forfalskning af underskrifter - over ændring af betalingskort til total forfalskning.
Den ene milliard USD, jeg talte om, sluses så i første omgang igen ind i det kriminelle pengekredsløb, og efter hvidvaskning lander den på et eller andet tidspunkt i angiveligt helt seriøse foretagender.
Nu har den britiske regering fremsat et forslag til en fælles foranstaltning for at lette politiets arbejde på dette område. Forslaget går ud på, at informationer om kriminalitet i forbindelse med betalingskort, f.eks. om nye modi operandi o.l., skal kunne udveksles hurtigere. Denne udveksling af informationer skal ikke kun foregå hurtigt mellem politimyndighederne, der skal også være en bedre gensidig information mellem betalingskortindustrien og politiet. Begge dele er et rigtigt tiltag. Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender er derfor gået ind for denne foranstaltning. Men samtidig siger vi, at der ikke er megen fornuft i nu at opbygge et særskilt informationssystem for hver enkelt type af forbrydelser inden for den organiserede kriminalitet. Det ville være mere logisk - hr. Schulz vil senere komme ind på det - så hurtigt som muligt at lade Europol tage sig af denne sag i stedet for at opbygge parallelstrukturer. Det skaber blot forvirring.
For det andet: Det, der er blevet foreslået, er godt, men det er ikke tilstrækkeligt. For at kunne gribe effektivt ind mod kriminalitet i forbindelse med betalingskort har vi brug for mindst to yderligere foranstaltninger. For det første skal sikkerhedskendetegnene på betalingskort gøres ens. Noget, som vel kun de færreste af Dem ved, er, at hvert betalingskort har særlige sikkerhedskendetegn, ved hjælp af hvilke man kan konstatere, om der er tale om en forfalskning eller ej. En del af dem kan ikke ses, nogle af dem kan ses under ultraviolet lys, atter andre kendes kun af de indviede. Problemet er her, at hver enkelt betalingskortorganisation, som udsteder kort, anvender kendetegn, som ikke ligner de andre. Det betyder, at de, som i en forretning tager imod betalingskort, skulle lære 8, 10 eller endnu flere forskellige sikkerhedskendetegn udenad, og det er der ingen, der gør. Det, vi har brug for, er en harmonisering som for pengesedler, hvor der findes to eller tre kendetegn, som enhver, der er beskæftiget ved kassen, kender. Med henblik herpå skal vi i hvert fald i Den Europæiske Union have forslag fra Kommissionen, det skal fastslås ved lov.
Mange tror endvidere, at betalingskortindustrien af sig selv gør alt, hvad tænkes kan for at forhindre misbrug af betalingskort. Men i virkeligheden foretages der en cost-benefit-analyse i lighed med den, De måske selv foretager, når De overvejer, om det kan betale sig at tegne en forsikring, eller De måske hellere selv skal betale en eventuel skade, fordi det på længere sigt er billigere end at betale en forsikring. Det samme gør betalingskortorganisationerne. Derfor har vi til dato ikke fået det sikreste, som egentlig findes, nemlig at man ikke betaler med sin underskrift, men at fremgangsmåden er den samme som ved en pengeautomat, at der findes en chip på plastickortet og at De underskriver med en række bestående af fire cifre, som kun De kender, altså chip og PIN-kode.
Det forudsætter imidlertid, at der i restauranter og forretninger findes apparater, som koden kan tastes ind i. I Frankrig er det for længst blevet almindeligt ved anvendelsen af carte bleue , men ikke i andre lande. I Frankrig har man heller ikke gjort det af sikkerhedsgrunde, men for at opsuge markedet. Det er imidlertid ligegyldigt, resultatet er vigtigt. Betalingskortindustriens argument for ikke rigtig at ville være med til det er, at en sølvbutik i Indien ikke ville have råd til at købe sådan et apparat. Det ville ødelægge den videre udbredelse af betalingskortene, dersom man ville indføre noget sådant.
Industrien er således ikke pr. automatik interesseret i den bedste sikkerhedsstandard. Men der er en samfundsmæssig interesse. Vi er nødt til at være interesserede i, at organiseret kriminalitet bekæmpes overalt, hvor det er muligt, fordi den i sidste instans udgør en fare for samfundet. Også af den grund har vi brug for lovforslag på området.
Til slut siger jeg endnu en gang: Det, den britiske regering har foreslået, er et skridt i den rigtige retning, men det er ikke nok, og Kommissionen opfordres til at omsætte vores mere vidtgående krav til handling.

Schulz
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne sige tak til hr. Schmid for fremlæggelsen af denne betænkning. Hans redegørelse viser, at vi her har en mand, der kender emnet til bunds. Jeg vil indlede mit indlæg med en spøg og sige, at jeg efter at have læst Gerhard Schmieds betænkning uden videre ville være i stand til at gå over til noget andet end at være medlem af Europa-Parlamentet, og hvis det ikke havde været ulovligt, ville man kunne tjene en masse penge på det!
Hr. Schmid har analyseret de tekniske forudsætninger for denne form for kriminalitet meget nøje. Hans betænkning gør opmærksom på en meget væsentlig risiko, nemlig at på grundlag af det tekniske fremskridt, og det gælder også det pengeløse samfund, opstår der overalt, hvor der ad den vej tilsyneladende opnås forenklinger, samtidig nye risici for misbrug, hvis man ikke klart definerer, inden for hvilke grænser og rammer der udvikles sammenlignelige standarder, som gør det muligt at kontrollere den nye tekniks anvendelighed, ikke kun for brugeren, men også for dem, der står for de tekniske forudsætninger. Dermed har hr. Schmid gjort opmærksom på et væsentligt punkt.
Betalingskortindustrien - med Frankrig som eksempel - har en interesse i, at forbrug gøres nemmere med betalingskort og at så mange mennesker som muligt - det er jo meningen med betalingskortene - lader sig tiltrække af at kunne forbruge på en stadig nemmere måde i en økonomi, der internationalt bliver mere og mere integreret, og dermed netop også forføres til at forbruge. Men så skal den side, der har størst gavn af det, også sørge for, at forbrugerne beskyttes tilstrækkeligt. Hr. Schmid har netop med et klassisk eksempel illustreret, hvorledes et medlemslands hermetiske lukning af markedet på det indre marked på den ene side ganske vist gavner medlemslandet selv og også forbrugerne dér, men på den anden side ret beset er en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler. Hvoraf man kan se, at udviklingen af en ny integreret økonomi i Den Europæiske Union medfører et hav af risici.
En af de risici, jeg vil tage op, er, at vi til dato endnu ikke har opbygget et kohærent sikkerhedssystem i Den Europæiske Union. Dersom de registreringer af data, der er nødvendige til at skabe sammenlignelige sikkerhedsstandarder, nu igen skal opføres i et nyt særskilt system, er det i mellemtiden det x'te system, vi opbygger i EU. Til beskyttelse mod organiseret kriminalitet findes der jo ikke kun et sikkerhedssystem på betalingskortområdet, men f.eks. også Schengeninformationssystemet eller toldinformationssystemet. Dertil kommer det europæiske informationssystem, som registrerer en række data fra de andre systemer.
Der er således - og det blev ved flere lejligheder kritiseret i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender - fare for, at der opbygges flere forskellige systemer, som imidlertid til dels registrerer de samme data. I det foreliggende tilfælde ville det være langt mere fornuftigt, om vi overdrog beskyttelsen og udviklingen af strategier til beskyttelse mod misbrug til den institution, som ret beset har kompetencen på dette område, nemlig Europol. Hvis Europol virkelig skal opbygges som den instans, der registrerer data, og som den organisation i Den Europæiske Union, som skal stå for udveksling af data under nøje kontrol med, at bestemmelserne om databeskyttelse overholdes, er det meningsløst, dersom Europol af alle sager ikke beskæftiger sig med bedrageri i forbindelse med betalingskort, som er en hastigt voksende gren af den organiserede kriminalitet. Derfor kræver jeg som et væsentligt supplement til det, hr. Schmid sagde, følgende: I stedet for hyppigt at overbebyrde Europol med emnekredse - f.eks. smugling af nukleart materiale - som virkelig ikke optager megen tid, fordi den ikke har det omfang, man først antog, ville det være bedre at overdrage Europol f.eks. kompetencen til det af hr. Schmid beskrevne område.

von Habsburg
Hr. formand, allerførst vil jeg gerne takke hr. Schmid hjerteligt for en fortrinlig betænkning. Det er for øvrigt intet under, han kommer jo fra Bayern, og det, der kommer derfra, er jo altid ret så udmærket.
Denne betænkning gør igen en gang sektor hele problematikken i forbindelse med den internationalt organiserede kriminalitet inden for en særlig tydelig. Denne kriminalitet har en afgørende fordel. I en tid, hvor der rent faktisk foregår en eksplosiv vækst i vores viden, hvor der praktisk talt daglig dukker nye teknikker op, findes der stadig regeringer, der i sådanne tilfælde altid kommer for sent ligesom Pærekøbings landeværn. Først, når sagen allerede for længst er afsluttet, begynder man at låse af. Men hesten er allerede stjålet, inden man har fået døren låst. Det er det egentlige problem, og det er godt, at man netop på et område, der direkte vedrører borgeren, nemlig betalingskortområdet, gør opmærksom på det.
Vi har i dag en helt ny dimension med en international kamp mod internationalt organiseret kriminalitet, som de politiske forhold imidlertid stiller sig hindrende i vejen for. Før anden verdenskrig fandtes der måske tyve stater, som virkelig betød noget.
I dag har vi alene i FN 190. Mange af os - jeg ved det, jeg sad tidligere i Udvalget om Udvikling og Samarbejde - kender ikke en gang deres navne. Den internationale kriminalitet og visse farlige sekter holder nu i stadig højere grad og helt bevidst øje med disse stater og køber dem, og dermed opstår der en ny situation i de samlede internationale relationer.
Derudover har vi også problemet med den store internationale spekulationskapitalisme. Ifølge en rapport fra Verdensbanken råder disse grupper i dag over en sum på mellem USD 8 milliarder og 1 trillion. Skal man tro nyhedsudsendelserne, vil der derfor inden længe igen komme en stor international krise mage til den i 1992. Derfor skal vi gå frem over en bred front. I dag drejer det sig om at skabe sikkerhed på betalingskortområdet.
Men vi skal ikke lade det blive ved det, vi skal gå videre, for der venter os endnu langt større farer. Der kommer en meget stor international kamp imod internationale kræfter, som er kriminelt organiserede og ikke retter sig efter nogen lov, da de altid er hurtigere end dem, der opfører sig anstændigt. Jeg siger hr. Schmid tak, fordi han gjorde opmærksom på det.
(Bifald)
Rübig
Hr. formand, kære kolleger, efter aktionen "sign against crime« , hvor vi beskæftigede os med kriminaliteten her i Bruxelles, kommer vi i dag til "vote against crime« . Vi vil gerne give hr. Schmids betænkning vores fulde støtte. Jeg mener, det er påtrængende nødvendigt konsekvent at gribe ind over for organiseret kriminalitet. Vi skulle jo også i denne uge have haft en debat her, som imidlertid blev udsat på grund af et andet emnes uopsættelighed. Jeg tror bestemt, at vi kan føre denne debat med Råd og Kommission på den næste session i Strasbourg.
Fra Tyskland har vi hørt, at børnebander fra Rumænien er blevet slæbt med til Tyskland med ordre til at begå lommetyverier. Hvis de om aftenen ikke havde begået et vist antal lommetyverier, fik de læberne brændt med cigaretter eller blev snittet på underbenene med barberblade. I dette tilfælde blev bagmændene fanget. Vi ser, at hvad lovovertrædelser angår, venter der vores byer helt nye farer. I forbindelse med disse lommetyverier bliver der naturligvis også stjålet betalingskort, som der så begås bedragerier med, hvorved store summer går tabt, hvilket er helt uacceptabelt for os.
Derfor også mit forslag om - og når man rejser meget, ser man det f.eks. i ASEAN-staterne - automatisk at forsyne betalingskortene med et foto af kortindehaveren, således som man gør ved partoutkort til de tyske forbundsbaner, hvor man straks kan se, om den, man står over for, også er indehaver af det pågældende kort. Desuden bør man måske også forsyne disse kort med fingeraftryk, så at skolede kræfter foruden ved hjælp af underskriften meget hurtigt kan konstatere, om et betalingskort fremlægges af den retmæssige indehaver.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen er af to grunde glad for drøftelsen i dag om hr. Schmids betænkning. For det første er det vigtigt, at Europa-Parlamentet allerede inden Amsterdamtraktatens ikrafttræden kan udtale sig om spørgsmål vedrørende retlige og indre anliggender.
For det andet turde hr. Schmids betænkning og de ændringsforslag, den indeholder, i kraft af deres kvalitet give Rådet anledning til en omhyggelig undersøgelse. Kommissionen hilser kort sagt dette forslag til en fælles foranstaltning velkommen. Den bør ses som et praktisk middel, som gør arbejdet nemmere for alle dem, som i medlemsstaterne er beskæftiget med undersøgelser i forbindelse med bedragerier begået med betalingskort, med skyldig hensyntagen til privatlivets fred og menneskerettighederne.
Vi er navnlig glade for, at dette initiativ bygger på et projekt, som er blevet finansieret med budgetmidler fra Den Europæiske Union, mere nøjagtig udtrykt med midler, som Parlamentet og Rådet har stillet til rådighed som støtte til initiativer inden for retlige og indre anliggender. Derudover vil jeg gerne gøre opmærksom på følgende: Dette initiativ skal opfattes som en konkret foranstaltning til gennemførelse af Den Europæiske Unions handlingsplan til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet, som Europa-Parlamentet har drøftet indgående. Kommissionen er for øjeblikket ved at være færdig med sine overvejelser i forbindelse med den opgave, den fik overdraget inden for handlingsplanens rammer, om udarbejdelse af forslag til foranstaltninger imod bedrageri og imod forfalskning af betalingsmidler af enhver art, altså inklusive betalingskort, og i den forbindelse en undersøgelse af bl.a. indførelse af ensartede straffe for bestemte handlinger.
Alle disse initiativer, hvortil også hører ikratfttrædelsen endnu i indeværende år af Europol-konventionen, hvorved Europol så omsider kan blive fuldt ud handledygtigt, viser, at Den Europæiske Union er indstillet på beslutsomt at gribe ind over for kriminelle transaktioner på Den Europæiske Unions område.
(Parlamentet vedtog den lovgivningsmæssige beslutning)

Gahrton, Holm og Schörling
Vi synes selvfølgelig, det er vigtigt at handle for at bekæmpe kriminaliteten inden for betalingskortindustrien. I motiveringen til betænkningen fremgår det klart og tydeligt, at forslaget bl.a. skal koncentreres på områderne omkring fremstilling af betalingskort, distribution af dem, produktion af kortlæsere og andre betalingskortrelaterede tjenester; alle områder er vigtige.
Det spørgsmål, vi stiller os, er, om dette er et specifikt EU-relateret problem. Det mener vi ikke. De foranstaltninger, der nævnes her, er alle internationale. Betalingskort forekommer absolut ikke kun i EU-lande.
Af denne årsag mener vi ikke, at Europol skal tage sig af disse spørgsmål, men derimod at Interpol, det internationale mellemstatslige politisamarbejde, skal tage sig af dem. Betalingskortbedragerier er internationale og derfor en opgave for Interpol. Vi har derfor stemt nej til lovgivningsbeslutningen.

Anvendelse af antibiotika i dyrefoder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
B4-0286/98-0-0075/98 af Olsson for ELDR-gruppen til Kommissionen om regulering af anvendelsen af antibiotika i dyrefoder; -B4-0287/98-0-0082/98 af følgende medlemmer: Aelvoet, Roth, Schörling, Gahrton, Hautala, Graefe zu Baringdorf, Lindholm, Holm, Lannoye og Tamino for De Grønne i Europa-Parlamentet til Kommisionen om anvendelsen af antibiotika i dyrefoder; -B4-0289/98-0-0084/98 af Barthet-Mayer og Vandemeulebroucke for ARE-gruppen til Kommissionen om antibiotika i dyrefoder; -B4-0388/98 - O-0098/98 af følgende medlemmer: Cabrol, Pasty, Azzolini og Santini for UPE-gruppen til Kommissionen om antibiotika i dyrefoder; -B4-0463/98 - O-0102/98 af følgende medlemmer: Sonneveld, Goepel, Böge, Funk og Schierhuber for PPE-gruppen til Kommissionen om bestemmelser om anvendelsen af antibiotika i dyrefoder; -B4-0468/98 - O-0113/98 af Souchet for I-EDN-gruppen til Kommissionen om lovgivningen om anvendelsen af antibiotika i dyrefoder; -B4-0470/98 - O-0115/98 af følgende medlemmer: Roth-Behrendt, Fantuzzi, Iversen og Hulthen for PSE-gruppen til Kommissionen om anvendelsen af antibiotika i dyrefoder.
Olsson
Hr. formand, hr. kommissær, vi ved, at problemet med antibiotikaresistente bakterier bliver stadig større. Det er et problem i den menneskelige sygepleje, især hvor tidligere ganske harmløse sygdomme i dag har en tendens til ind imellem at blive meget svære at helbrede ved hjælp af normal antibiotika.
En af årsagerne til, at det er sådan, er, at vi har et stort antibiotikaforbrug både i den menneskelige sygepleje og i dyresygeplejen. Men det skyldes også det faktum, at vi ofte bruger antibiotika systematisk for at forebygge sygdomme eller for at kurere »små« sygdomme, ved at blande antibiotika i foderstoffer og dagligt give det til dyr. Vi kan i stedet bruge en god dyreomsorg og et godt dyremiljø. Så kan man udelukke brugen af antibiotika i dyrefoder. Det vil også være rimeligt, at vi ikke får lov til at dække over et dårligt dyremiljø ved dagligt at kurere dyrene med en dosis antibiotika. Det er en bagvendt måde at håndtere vores muligheder på.
Ud over at det er formålstjenligt, altså af dyrebeskyttelsesårsager, at fjerne antibiotika, må vi begrænse brugen så meget som muligt for i fremtiden at kunne bruge antibiotika til bekæmpelse af bakteriesygdomme hos mennesker. Målet må således være at forbyde den regelmæssige brug af antibiotika og også andre medicinske præparater i foder såsom vækstfremmere for at forebygge sygdomme.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi på dette område får mere forskning og fremskaffer flere beviser. Allerede i dag ved vi ganske meget, men man kan aldrig blive sikker nok. Et argument, jeg ofte hører, er, at det ikke er klart bevist. Men selvom en del synes, at vi ikke ved nok, så burde anvendelsen af forsigtighedsprincippet gælde i denne sammenhæng, det vil sige den blotte mistanke om, at dette på længere sigt fører til store problemer for menneskets sundhed, burde indebære, at vi nu fjerner brugen af antibiotika i foderstoffer.
Nogle medlemslande har for længe siden indført denne form for forbud. Vi ved af erfaring, at det er gået godt; man kan få en lige så effektiv produktion, selvom man er mere forsigtig med dyremiljøet.
Jeg vil gerne igen rette spørgsmålet til Kommissionen og til kommissær Fischler: Hvad har Kommissionen tænkt sig at gøre for at forøge kendskabet til forbindelsen mellem foderantibiotika og antibiotikaresistente bakterier? Har Kommissionen til hensigt at forberede foranstaltninger for at reducere eller forbyde brugen af foderantibiotika i Unionen?

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, mine damer og herrer, antibiotika er et godt eksempel på, hvorledes en velsignelsesrig opfindelse kan blive til en tidsindstillet genetisk bombe. Opfundet under anden verdenskrig og, i første omgang af allierede, anvendt som en god hjælp til de sårede, dernæst anvendt mod alvorlige sygdomme og i forbindelse med operationer, hvor det sikrede menneskeliv, ved at der blev sat et medikament ind "mod liv« - antibiotikum = anti liv - senere også anvendt i behandlingen af dyr og til slut udskrevet på recept i så enorme mængder, at lægerne griber til antibiotika ved den mindste smule forkølelse. Det interessante er netop, at de farlige bakterier nu ikke f.eks. trækker sig tilbage og ikke i længden sættes skakmat af dette middel. Disse bakterier reagerer tværtimod, de reagerer med mutationer, de reagerer med modstand. Reaktionen derpå har så altid været udvikling af nye antibiotika, og den karrusel drejer hurtigere og hurtigere.
Og så bliver det helt forrykt: Nu er man begyndt på at bruge dette for sårede og syge så livsvigtige middel profylaktisk, altså forebyggende i dyrefoder, fordi dette middel holder latente sygdomme i husdyrbesætninger borte, navnlig i de besætninger, som holdes på en uøkologisk måde, der ikke er i overensstemmelse med dyrenes naturlige måde at leve på, og hvor der begås grove fejl i den måde, hvorpå dyrene holdes. Her har disse antibiotika deres maksimale virkning, hvad angår en forøgelse af ydelsen, fordi de nemlig undertrykker sygdomme, der ellers ville bryde ud. Nu drejer karrusellen endnu hurtigere. Også her, hos dyrene, kan vi registrere resistenser på det profylaktiske område.
Opfindelsen af nye antibiotika sker stadig hurtigere og med stadig kortere mellemrum. Vi har et kæmperegister af antibiotika, som i dag overhovedet ingen virkning har på de fleste af de sygdomme, der rammer dyr. Her tikker en tidsindstillet bombe, da der mellem antibiotika til dyr og antibiotika til mennesker ganske vist ikke er nogen direkte, men dog en indirekte forbindelse sådan at forstå, at "liv« bliver resistent mod de medikamenter, der anvendes, og så trues vi af sygdomskim.
Hr. kommissær, det kunne få samme udbredelse som BSE. Jeg mener, det er stærkt påkrævet, at Kommissionen går i gang med det videnskabelige arbejde, og at den i første omgang gør, hvad Sverige allerede har gjort, nemlig forbyder den profylaktiske anvendelse i dyrefoder, og at vi udarbejder videnskabelige grundlag for også at kunne klare os under WTOforhandlingerne.

Barthet-Mayer
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, ca. 80 % af alt antibiotika, der fremstilles i verden, og som er beregnet til dyr, distribueres efter sigende gennem dyrefoder. Dette er konklusionen i en rapport fra det tværfaglige og tværministerielle dyrefoderudvalg i Frankrig. Med andre ord er næsten alt fuldfoder til brugsdyr tilsat antibiotika.
Efter kogalskabskrisen forstår forbrugerne ikke, at dyrene stadig systematisk fodres med foderstoffer, der alle uden undtagelse indeholder antibiotika, når dette medfører en åbenlys risiko, hvilket påvises i de seneste undersøgelser fra WHO, der viser, at den systematiske anvendelse af antibiotika i opfedningsfasen - som det allerede er blevet sagt - kan have negative konsekvenser, f.eks. forekomsten af bakteriestammer, der bliver modstandsdygtige over for antibiotika, og som er meget svære at udrydde.
Kommissionen opfordres således i den fælles beslutning til at udnytte de erfaringer, man har høstet i de medlemsstater, som har forbudt visse antibiotika, for at kontrollere, at samtlige antibiotika, der anvendes i dyrefoder, er ufarlige. Kommissionen anmodes ligeledes om samtidig at definere en række strenge videnskabelige normer med henblik på eventuelt at forbyde disse produkter som levnedsmiddeltilsætninger, eller som lægemidler, men også om at gennemføre dette forbud over for import fra tredjelande. Alt dette ud fra det tvingende nødvendige princip om forsigtighed, som direktivet i forbindelse med revisionen udtrykkeligt skal foreskrive bliver overholdt for både at garantere forbrugernes sundhed og sikkerhed og producenternes interesser.
Dette er indholdet af denne beslutning. Jeg vil dog gerne tilføje, at det, hvis man til tage konsekvensen fuldt ud, ikke er nok ikke længere permanent at anvende antibiotika i foderstoffer med henblik på at garantere forbrugernes sundhed og sikkerhed, man bør også lade direktivet gælde for maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer i kød. Man kan udmærket godt undlade regelmæssigt at fodre dyrerne ved hjælp af foder tilsat antibiotika for dog at overskride de maksimalt tilladte doser, når det drejer sig om at behandle disse dyr.
Det er derfor nødvendigt ligeledes at øge kontrollen med restkoncentrationer af antibiotika i kød og slagtekroppe inden for Den Europæiske Union og ved importen fra tredjelande. Dette problem er på linje med det, vi har i forhold til de lande, der f.eks. fortsat tillader hormoner som permanente væsktfaktorer inden for opdræt, hvilket den europæiske forbruger ikke ønsker. Jeg mener således, at det ville være en god ide at støtte de ændringsforslag, der supplerer beslutningen i denne retning.
Afslutningsvis vil jeg gerne stille et spørgsmål til kommissær Fischler. Jeg mener at vide, hr. kommissær, at Kommissionen har fået foretaget undersøgelser om mikroorganismers antibiotikaresistens og om antibiotikarester i kød, og dette, såfremt mine oplysninger er korrekte, i forbindelse med løfterne om gennemsigtighed på det veterinære område. Disse løfter blev afgivet i forbindelse med det arbejde, der blev udført af undersøgelsesudvalget om BSE. Kan De, hr. kommissær, udlevere disse rapporter til os?

Pasty
Hr. formand, kære kolleger, efter de store ødelæggelser, som kogalskaben forårsagede, og det betydelige røre, som det med rette skabte hos vores europæiske medborgere, må vi ikke længere gå på kompromis med det såkaldte forsigtighedsprincip. Det er absolut nødvendigt, at seriøse undersøgelser fremskyndes med henblik på at fastslå den rolle, der kan tilskrives de antibiotika, der anvendes i foderstoffer men også på sygehuse og af læger, for så vidt angår de tilfælde af antibiotikaresistens, der er opstået, og som bekymrer os. Vi må således desværre for hele Europa konstatere et stadig stigende antal tuberkulosetilfælde og en vis videnskabelig bekymring. Hvis der i morgen opstod en betydelig bakteriel epidemi, ville vi måske ikke længere have midlerne til at bekæmpe sygdommen og de risici, den medfører.
Det er derfor nødvendigt at fremskynde de undersøgelser, Den Videnskabelige Komité for Foder i øjeblikket har iværksat. Ligeledes burde hvert land, inden et europæisk regelsæt træder i kraft, iværksætte en epidemiologisk overvågning af antibiotikaresistenserne afhængig af anvendelsen af antibiotika inden for opdræt, for således, inden der indtræder en strengere lovgivning, at fremme en mere fornuftig brug af antibiotika, at begrænse de samlede mængder, der anvendes, som anbefales af WHO, og især for at forbedre hygiejneforholdene ved opdræt, som vores kollega Olsson så udmærket sagde det for lidt siden. Man bør ikke anvende antibiotika udelukkende for at kompensere for dårlige driftsmetoder.
Det er desuden ligeledes nødvendigt at kontrollere lægernes anvendelse af antibiotika inden for sygehusvæsenet, eftersom vi alle ved, at den samlede mængde antibiotika, der anvendes inden for humanmedicin, langt overstiger de mængder antibiotika, der anvendes som tilsætningsstoffer i dyrefoder.
Vi bør ligeledes sørge for, at de påtænkte foranstaltninger sætter en stopper for de konkurrenceforvridninger, der i dag hersker på det indre marked. Fru Barthet-Mayer henviste meget passende til behovet for at lade kontrollen med reststofferne i kødet gælde generelt for hele Europa. Vi bør selvfølgelig også gøre en indsats inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen for at de krav, vi stiller for at beskytte den menneskelige sundhed, ikke kun finder anvendelse i Europa men også i de tredjelande, der forsyner os med kød og dyrefoder.
På disse betingelser, og eftersom vi deler disse programpunkter med alle de kolleger, der har udtrykt sig, agter vores gruppe, der er medunderskriver af den fælles beslutning, at støtte denne fælles beslutning og de ændringsforslag, der er fremsat af Gruppen af Uafhængige for Nationernes Europa, og som fru Barthet-Mayer gav sin støtte til tidligere på dagen.

Gillis
Hr. formand, jeg deltog fuldt ud i udarbejdelsen af dette fælles beslutningsforslag om antibiotika i dyrefoder. Jeg håber, at Parlamentet vil give forslaget sin fulde støtte efter forhandlingen.
Foderlægemidler eller foder med iblandede antibiotiske tilsætningsstoffer har et meget konkret formål i store bedrifter: behandling af syge dyr. Denne form for foder bør kun anvendes til behandling; den bør kun bruges med tilladelse og under nøje overvågning. Det er den eneste praktisk anvendelige behandlingsform i tilfælde af sygdomsudbrud i store bedrifter. Det ville f.eks. være næsten umuligt at behandle en bedrift med avl og opfedning af eksempelvis 5.0-10.000 svin på anden vis end gennem foder og drikkevand. Det ville ikke være muligt at fange tusindvis af svin hver dag i måske en uge for at give dem indsprøjtninger. Derfor er behandling via foderet i praksis den eneste løsning. Der må imidlertid gælde skrappe regler og adfærdsregler for denne form for behandling. Jeg er glad for at kunne sige, at dette system allerede finder anvendelse i de fleste medlemsstater, jeg kender til.
En sådan adfærdskodeks består af mange elementer, og nogle af disse kan skitseres på følgende måde. Præparerede færdigblandinger kan kun fremstilles af registrerede blandere mod fremvisning af en recept fra en dyrelæge med en detaljeret opgørelse over antallet af dyr, der skal behandles, tilbagetrækningsperioder samt størrelsen på bedriften. Der må kun sælges den mængde, der er anført på den officielle recept. Registreringsnumrene på et sådant parti medicinsk foder skal nøje registreres fra producenten frem til leveringen på gården og bruges for at sikre maksimal mulighed for sporing. Der må ikke være medikamenter i dyrefoderet den seneste måned, inden dyrene skal slagtes. Der skal benyttes aflåste beholdere hos producenten og på gården, hvor foderet skal opbevares og bruges. Alle transportanlæg, lastbiler og opbevaringsbeholdere skal renses grundigt, inden de genbruges til foder uden medicin. For at sikre den størst mulige fødevaresikkerhed skal veterinærmyndighederne udføre restkoncentrationstests, præ mortem via urin- og blodprøver og post mortem via prøver fra nyrer og kød.
Brugen af foderlægemidler af forebyggende eller vækstfremmende årsager kan ikke fortsat finde sted, sådan som det i øjeblikket er tilfældet i nogle fodersystemer og i nogle medlemsstater. På disse gårde skal man have en begrænset tidsfrist til at ændre denne praksis og finde andre løsninger. Foderlægemidler må ikke anvendes til at støtte eller underbygge dårlig landbrugsdrift, dårlig velfærdsstandard eller en dårlig sundhedstilstand hos dyr.
Det skal bemærkes, at overdreven brug og misbrug af antibiotika ikke kun finder sted hos landmænd i landbrugsindustrien: Der er mange tilfælde, hvor lægestanden ikke har rene hænder, hvad angår overdreven receptudskrivning. Ikke desto mindre må man aldrig gå på kompromis med menneskers sundhed eller bringe denne i fare på grund af brug af antibiotika i husdyrhold. Misbrug af antibiotika i forebyggelse eller behandling kan aldrig erstatte god forvaltning.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, anvendelsen af antibiotika i husdyrproduktionen kan forekomme på to måder: tilsætning af antibiotika i dyrefoderet og anvendelse af antibiotika som behandling på det veterinærmedicinske område.
Hvad angår lovgivningen findes der et direktiv, hvormed fastsættes listen over produkter, der er tilladte som tilsætningsstoffer i dyrefoder, samt en forordning, hvormed fastsættes en fællesskabsprocedure, der gør det muligt at fastsætte maksimumgrænser for veterinærmedicinske reststoffer i levnedsmidler af animalsk oprindelse.
Eftersom det er meget sandsynligt, at en overdreven brug af antibiotika kan medføre bioresistenser hos både dyr og mennesker, er det derfor nødvendigt at iværksætte en politik, der gør det muligt at begrænse anvendelsen til det mest nødvendige. Til dette formål skal man ikke alene kontrollere anvendelsen af antibiotika i foderet, men også anvendelsen til terapeutiske formål. Det er således nødvendigt at tage højde for maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer af farmakologisk virksomme stoffer i levnedsmidler af animalsk oprindelse, herunder kød, fisk, mælk, æg og honning. Disse maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer skal fastsættes med udgangspunkt i forsigtighedsprincippet for at beskytte den offentlige sundhed.
På dette punkt vil jeg gerne rette en anklage mod den tvetydige holdning, der i øjeblikket gør sig gældende i Den Europæiske Union. Således er f.eks. visse antibiotika, der er tilladt i henhold til de gældende fællesskabsregler som coccidiostater, forbudt i Sverige som tilsætningsstoffer til dyrefoder, men tilladt som veterinærmedicin uden at man behøver overholde fællesskabsreglerne vedrørende evalueringen af maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer. Disse maksimalgrænseværdier er imidlertid af stor betydning, hvis man vil kontrollere den korrekte anvendelse af veterinærmedicin ud fra dyrlægens recept, hvor anvendelsen af tilsætningsstoffer på den anden side er underlagt reglerne og kontrolleret i foderet.
Vi opfordrer derfor på det kraftigste Kommissionen til at kræve anvendelsen af disse maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer i samtlige medlemsstater. Det er ligeledes nødvendigt at kræve anvendelsen af disse normer for al import af levnedsmidler af animalsk oprindelse fra tredjelande, herunder for kød, fisk, mælk, æg og honning. Disse normer for restkoncentrationer skal være klart defineret inden for rammerne af internationale aftaler, især af WTO. Jeg gør opmærksom på, at husdyrproduktionen udgør en meget stor andel af det europæiske landbrug, og at vi ikke må pålægge vores producenter nogle produktionskrav, der gør dem ude af stand til at være konkurrencedygtige i forhold til produkter fra tredjelande, der ikke respekterer samme betingelser eller pålægges samme krav.
Det er derfor i denne sag yderst vigtigt ikke at begrænse sig til udelukkende at tage højde for anvendelsen af antibiotika i foderstoffer, men vi bør have en mere global indfaldsvinkel og lade analysen gælde antibiotika, der anvendes inden for veterinærmedicin. Hvis de videnskabelige undersøgelser påviser en udvikling af bioresistenser som følge af anvendelsen af antibiotika i husdyrproduktionen, vil det være væsentligt, hr. formand, at kræve overholdelse af alle normer for modstandsdygtighed, det vil sige ikke kun af producenterne i samtlige medlemsstater, men også ved al import fra tredjelande, for således at beskytte de europæiske landmænds interesser og beskytte de europæiske forbrugere.

Iversen
Hr. formand, under mødeperioden i Strasbourg i februar blev der taget et vigtigt skridt på området for sundere fødevarer. Det blev sikret, ved at Europa-Parlamentet stemte for et ændringsforslag - som jeg var forfatter til - til Poisson-betænkningen om et forbud mod bl.a. at anvende antibiotika i foder med særlige ernæringsformål. De gentagne rapporter om de mulige konsekvenser for sundheden er alt for alvorlige til at blive ignoreret. Ved brug af antibiotika er der - som det også er sagt tidligere i denne debat - fare for, at bakterier bliver resistente. De bliver resistente over for de lægemidler, der anvendes til at helbrede syge mennesker. Vi risikerer at ende i en situation, hvor mange mennesker vil dø af sygdomme, vi før nemt har kunnet behandle med antibiotika. Yderligere er det et anerkendt faktum, at hvis landmanden sørger for god staldhygiejne, er brugen af antibiotika totalt unødvendig.
Et vigtigt punkt for den fremtidige reform af landbrugspolitikken bliver derfor at sikre, at reglerne for staldenes standard bliver af en sådan art, at brugen af antibiotika bliver overflødig. På nuværende tidspunkt har flere medlemsstater allerede forbudt brugen af antibiotika i foder, bl.a. på baggrund af de analyseresultater, der foreligger fra WHO. Disse analyser påpeger, at brugen af antibiotika kan have store omkostninger for behandling af sygdomme hos mennesker. WHO anbefaler derfor, at man ophører med at bruge antibiotika.
En af EU's mærkesager er den fri bevægelighed for bl.a. varer. Alle medlemsstater skal frit kunne afsætte deres varer inden for EU. Det betyder, at vi har et ansvar og en pligt til at sikre forbrugerne, at varerne er produceret på en forsvarlig måde. Forbrugerne skal trygt kunne vælge EU's produkter uden at skulle bekymre sig om, at produktionen foregår på en måde, der kan medføre katastrofer for borgernes sundhed, katastrofer, der kan vise sig at medføre langt flere dødsfald og blive langt mere omfattende end BSE-krisen. Man må i denne forbindelse ikke glemme, at EU også er del af verdensmarkedet. Det er bekymrende, at der mange steder i verden bliver anvendt store doser af antibiotika i foder som vækststimulerende stof til dyr. Det er selvfølgelig vigtigt at få strammet op på reglerne i EU. Vi skal også arbejde målrettet på at få bedre regler på verdensmarkedet.
Jeg har tre hovedpunkter på min ønskeseddel. Det første er at bede Rådet om at tage Europa-Parlamentets anbefaling om et forbud mod at anvende bl.a. antibiotika i foder med særlige ernæringsformål til efterretning. Det andet hovedpunkt er, at Kommissionen så hurtigt som muligt får udarbejdet en liste over de mest skadelige typer af antibiotiske vækstfremmere og får dem forbudt. I sidste ende skulle det gerne ende med, at alle disse typer antibiotika kommer på listen over forbudte stoffer, så vi kan få sat en stopper for anvendelsen af disse sundhedsskadelige stoffer. Jeg vil gerne opfordre kommissæren og Kommissionen til at påbegynde et målrettet arbejde for alternative metoder for husdyrhold, der kan erstatte og overflødiggøre det nuværende forbrug af antibiotiske vækstfremmere. Disse skridt må tages, hvis vi skal kunne se de europæiske forbrugere i øjnene. Europa-Parlamentet skal være med til at sikre, at sunde fødevarer ikke bliver et hult begreb.
Lad mig så til sidst sige, at jeg gerne vil bede kommissæren om for det første at svare på, hvad man har til hensigt at foretage sig for at fremme en mere bæredygtig og human animalsk produktion. For det andet: Hvornår kan vi forvente konkrete resultater af forskningen i anvendelsen af antibiotika i dyrefoder? Hvilke former for kontrol og forebyggende foranstaltninger har Kommissionen indført i mellemtiden? For det tredje: Er Kommissionen for øjeblikket i gang med en revision af det gældende direktiv om anvendelse af antibiotika i dyrefoder? For det fjerde: Overvejer Kommissionen i øjeblikket som følge heraf at foreslå et forbud mod anvendelsen af antibiotika i dyrefoder?
Det, vi gør i dag, er, at vi stemmer om et fælles beslutningsforslag. Det vil jeg gerne opfordre alle til at gøre. Det er et noget forsigtigt skridt, vi tager, men det er et skridt i den rigtige retning på vejen frem mod bedre og sundere fødevarer. Det helt afgørende er imidlertid, at Kommissionen også forstår, hvad det her handler om, og kommer med et positivt svar.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, tak, fordi De i dag giver mig lejlighed til at redegøre for Kommissionens standpunkt, hvad angår problematikken med medicinrester i animalske levnedsmidler samt anvendelsen af antimikrobielle midler - jeg taler således her om en større gruppe af midler, ikke kun om antibiotika - i dyrefoder. I spørgsmålene er den nyeste rapport fra National Consumer Council med titlen "Farm policies and our food - the needs for a change« blevet nævnt. Vi kender den og den studeres for øjeblikket ned til den mindste detalje af Kommissonens forskellige tjenestegrene.
Om foranstaltningerne til kontrol med visse substanser og visse rester i levende dyr og animalske produkter er der, som De ved, fastsat bestemmelser i Rådets direktiv 23/96. I henhold til det skal medlemsstaterne årligt opstille restplaner til påvisning af veterinære medikamenter, herunder antibakterielle stoffer, pesticider og miljøkontaminanter. Inden for rammerne af disse kontrolplaner skal det påses, at de for hele Fællesskabet fastsatte maksimalværdier for ovennævnte stoffer overholdes.
Specielt hvad angår brugen af antibiotika i dyrefoder, fastsætter direktivet målrettede kontrolforanstaltninger. I artikel 8 i dette direktiv fastsættes det, at medlemsstaterne fra 1998, altså i år, skal offentliggøre resultaterne af undersøgelserne med henblik på rester. På grundlag af de resultater, der indløber fra medlemsstaterne, vil Kommissionen til næste år forelægge Parlamentet og Rådet en beretning. Overskrides de fastsatte maksimalværdier i animalske levnedsmidler, der importeres fra tredjelande, fastsættes det i Rådets direktiv 675/90, at der skal foretages en øget og målrettet kontrol af flere på hinanden følgende sendinger med samme oprindelse ved Fællesskabets ydre grænser.
Og nu de antimikrobielle midler i foderstoffer. Det forbud mod antibiotika, som Parlamentet kræver, er allerede udtrykkelig taget med i forslaget til et direktiv om foderstoffer til særlige ernæringsformål, således at bestemmelserne om brug af antibiotika i dag udelukkende findes i direktiv 524/70 om tilsætningsstoffer. Det er i mellemtiden allerede blevet ændret fem gang med henblik på at forøge forbrugernes sikkerhed. Jeg vil ikke i detaljer gå ind på de mange, af og til komplicerede bestemmelser, som er blevet fastsat for produktion, distribution og anvendelse af tilsætningsstoffer.
For det spørgsmål, vi drøfter i dag, gælder én ting helt klart: Producenterne skal i deres ansøgning ud over tekniske informationer også give oplysning om rester samt om, hvorvidt anvendelsen af antibiotika kan give risici for menneskets sundhed. Inden Den Stående Foderstofkomité stemmer for anvendelsen deraf, gennemgås ansøgningerne fra producenterne også af Den Videnskabelige Foderstofkomité.
På fællesskabsplan er der for øjeblikket givet tilladelse til følgende midler til nogle dyrearter: pacitracin, spiramycin, virginiamycin, flavofosfolipol, thylosin, monensin, salinomycin og avilamycin. Virginiamycin til grise, pacitracin til høns under opfedning og til grise samt avilamycin til kalkuner kan medlemsstaterne give tilladelse til, men de skal ikke.
Hvad angår anvendelsen til disse dyrearter, opfylder de tre stoffer ganske vist endnu ikke alle kriterier, men der er til dato intet, der tyder på, at de nævnte stoffer udgør en risiko for dyrs eller menneskers sundhed. Kommissionen har allerede tidligere vist, at den forbyder tilsætningsstoffer, når der foreligger en videnskabelig begrundet mistanke om en risiko for mennesker eller dyr. Det viser sig bl.a. ved, at vi siden 1970 har forbudt i alt 16 antibiotika. De sidste var, som De ved, avoparcin og artacin.
Kommissionen vil også fremover omhyggeligt undersøge alle holdepunkter for, om der kan opstå resistenser og om de kan overføres fra dyr til dyr eller fra dyr til menneske. Den seneste ændring af direktivet om tilsætningsstoffer foreskriver, at alle stoffer, som der er givet tilladelse til inden 1988, fra september 2000 skal underkastes en ny systematisk undersøgelse. Det gælder for seks af de i alt otte nævnte stoffer. Pr. 1. oktober 1999 vil der også kun blive tale om tilladelser med en frist på højst 10 år gældende for hele Fællesskabet. Nationale tilladelser i lighed med dem, der for øjeblikket er mulige til virginiamycin, pacitracin og avolamycin, vil så ikke mere forekomme.
Finland fik i tiltrædelsestraktaten tilladelse til at opretholde forbuddet mod spiramycin og tylosin indtil 1997. Sverige kan i henhold til tiltrædelsestraktaten bibeholde sit generelle forbud mod antibiotika og andre antimikrobielle stoffer i dyrefoder til udgangen af indeværende år. Inden fristens udløb træffer Kommissionen på grundlag af de videnskabelige begrundelser, som Finland og Sverige skal indsende, afgørelse om et eventuelt forbud gældende for hele Fællesskabet. Desværre må jeg meddele Dem, at de begrundelser, Finland indtil nu har givet Den Videnskabelige Foderstofkomité, ikke har været overbevisende. De begrundelser, Sverige har indsendt for et generelt forbud i dyrefoder, gennemgås for tiden af den tværfaglige arbejdsgruppe om antimikrobielle stoffer.
På grundlag af beskyttelsesklausulen i artikel 11 i direktivet om tilsætningsstoffer er virginiamycin i januar i år blevet forbudt i Danmark. Samme artikel 11 fastsætter imidlertid, at de pågældende medlemsstater skal indsende relevante og udførlige begrundelser for disse forbud, hvorefter Den Stående Foderstofkomité træffer afgørelse derom.
Kommissionen er klar over, at hverken de landmænd, der har dyr under opfedning, eller producenterne af tilsætningsstofferne vil acceptere et forbud uden en relevant videnskabelig begrundelse. De, der feder dyr op, vil føle, at konkurrencen fra ikkeeuropæiske lande påfører dem ulemper, og producenterne ville overvælde os med en bølge af søgsmål, hvis det ikke kunne bevises, at vores indvendinger holder stik. Også den internationale ret forpligter os til at anlægge videnskabelige kriterier.
På samme måde skal der tages henyn til forbrugernes ængstelse. Derfor har vi brug for en videnskabelig korrekt basis for vores afgørelser. I begrundede tvivlstilfælde kan Kommissionen sikkert anvende forsigtighedsprincippet, således som den allerede har gjort i tilfældet med avoparcin. Kommissionen tilskynder i sine forskningsprogrammer videnskaben til at udvikle alternativer, som for fremtiden kan træde i stedet for disse antibiotika i dyrefoderet. Jeg nævner her stikordet probiotika. Det første projekt, der er indsendt ansøgning om, gennemgås for øjeblikket af de kompetente eksperter.
Jeg venter mig endvidere en hel del af forbedrede vilkår for dyrehold. Hvis disse nemlig gøres så gode som overhovedet muligt, ville anvendelsen af antibiotika i dyrefoder heller ikke længere være af videnskabelig interesse. Foderstofindustrien har allerede for at tage hensyn til forbrugernes voksende betænkeligheder erklæret sig rede til at gennemføre et program til kontrol med udviklingen af resistens over for bakterier. Denne monitering, som indledes i disse dage, undersøger, om og i hvilken udstrækning der hos landbrugets husdyr sker en forøgelse af bakterielle resistenser over for midler, der for en dels vedkommende anvendes også i veterinærmedicin og af hvilke nogle hører til samme familie som antibiotika, der er tilladt i medicin til mennesker. Der stilles i indeværende år ca. ECU 900.000 til rådighed til dette formål.
I april 1998 vedtog Den Videnskabelige Styringskomité i Kommissionen at nedsætte en tværfaglig arbejdsgruppe om emnet udvikling af resistens og den vil sandsynligvis forelægge de første resultater ved årets udgang. Arbejdsgruppen vil især beskæftige sig med problemet øgede resistenser som en tværfaglig opgave. Den vil bestå i kritisk at undersøge alle anvendelsesområder, hvor stoffer med antibiotisk virkning kan sættes ind, nemlig i human- og i veterinærmedicin samt i dyrefoder.
Arbejdsgruppen vil bl.a. undersøge følgende spørgsmål indgående: For det første anvendelse og misbrug af antimikrobielle midler i veterinær- og humanmedicin, for det andet anvendelse og misbrug af antimikrobielle midler som tilsætningsstoffer, dernæst spørgsmålet om resistente og multiresistente kim og til slut, hvilke faktorer der er skyld i de øgede resistenser.
Styringskomitéen følger med dette initiativ den retningslinje, som Verdenssundhedsorganisationen angav om dette emne på sin konference i oktober 1997 i Berlin. Arbejdsgruppens afsluttende videnskabelige evaluering vil så sætte Kommissionen i stand til at bedømme de forskellige medlemsstaters ansøgninger om at forbyde antibiotika i dyrefoder på en solid videnskabelig basis. På samme måde vil arbejdsgruppen prøve at finde et svar på de betænkeligheder, som repræsentanter for sundhedssektoren og for forbrugerne nærer, hvad angår udviklingen af bakterielle resistenser. I de tilfælde, hvor den videnskabelige vurdering af risikoen er usikker eller mangelfuld, vil Kommissionen under alle omstændigheder lade forsigtighedsprincippet råde.

Formanden
Jeg må meddele de besøgende, at det i henhold til vores forretningsorden ikke er tilladt at fremkomme med nogen form for tilkendegivelser fra tilhørerlogen. Jeg må derfor bede Dem om at være stille og ikke fremføre Deres tilkendegivelser, hverken for eller imod. Ellers vil jeg være nødsaget til at bede Dem forlade logen. Jeg er overbevist om, at der var tale om en meget spontan tilkendegivelse, og jeg regner med Deres tavshed i løbet af Deres tilstedeværelse her.
Jeg har modtaget otte beslutningsforslag til afslutning af denne forhandling.
Afstemningen finder sted efter forhandlingen.

Hardstaff
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke kommissæren for hans redegørelse. Der er imidlertid stadig meget at gøre for at dæmpe den voksende bekymring blandt borgerne i Den Europæiske Union over bakteriestammer, der er resistente over for de fleste typer antibiotika på grund af overforbrug hos både dyr og mennesker.
Da jeg skrev udtalelsen fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om Kommissionens grønbog om fødevarelovgivning, kom denne bekymring til udtryk derved, at der ikke blot manglede modstand mod mit forslag, men at ordlyden faktisk blev styrket i udvalget. Man blev enige om, at det er nødvendigt med høje standarder for dyrevelfærd og - hold for at eliminere behovet for en sådan forebyggende brug af antibiotika.
For PSE-gruppen er menneskets helbred det primære frem for de eventuelle virkninger på kødmarkedet. Vi har alle set, hvad der kan ske med kødmarkedet, når forbrugernes sikkerhed tilsidesættes, angiveligt for at beskytte markedet.
Min gruppe var imidlertid villig til at godkende den fælles beslutning i sin helhed, inklusive punkt 5, skønt vi ikke var helt tilfredse med dette punkt, for at opnå størst mulig konsensus. Da Gruppen Nationernes Europa imidlertid har brudt denne konsensus ved at fremsætte en række ændringsforslag, føler PSE sig berettiget til at stemme imod punkt 5, så den fælles beslutning koncentreres om det reelle spørgsmål for Parlamentet - behovet for at mindske brugen af antibiotika i dyr i den menneskelige fødekæde for at minimere behovet til behandling af særlige sygdomstilfælde hos enkelte dyr og flokke, mens der forskes videre og finder en yderligere informationsudveksling sted.

Piha
Hr. formand, også jeg takker kommissær Fischler. Der findes vel ikke noget bedre end meget lange videnskabelige redegørelser til at overbevise mennesker - dog forbliver der tvivl.
Det er et faktum, at antibiotika i vidt omfang anvendes overalt i EU både som dyremedicin og som vækstfremmere for dyr. Som det er konstateret, bliver bakterierne efter flere års brug vant til og resistente mod antibiotika. I de senere år er der fremsat en hypotese om, at disse resistente bakterier kan overføres til mennesker, som spiser kød fra disse dyr, og svække også menneskers immunforsvar mod smitsomme sygdomme.
Selvom der på det videnskabelige niveau er strid om dette problem, som det er svært at forske i, skal vi gribe fat i det allerede nu. En del af dyrlægerne mener, at anvendelsen af antibiotika som vækstfremmere absolut skal forbydes. En fuldkommen holdbar påvisning findes dog ikke endnu. Det er dog sikkert, at mennesket, som befinder sig på fødekædens øverste trin, i virkeligheden ikke ved, hvor mange dåser antibiotika han eller hun nyder sammen med en bestilt chateaubriand-bøf eller en hamburger på McDonalds.
Ved tilslutningsforhandlingerne fik Finland og Sverige dispensation til at forbyde anvendelsen af nogle antibiotika i dyrefoder. I flere andre lande bruges alligevel såkaldte ufarlige antibiotika, som Kommissionen har en liste over. Kommissionen finder, som også kommissæren sagde, at den ikke kan forbyde brugen af alle antibiotika uden tilstrækkelige beviser for alvorlige sundhedsgener. Men hvem er så i stand til at vurdere, hvilken gene der er tilstrækkelig alvorlig for menneskets helbred? Er mistanken om risikoen ikke nok?
Unionsborgere bevæger sig frit fra land til land, foretager forretnings- og fornøjelsesrejser. Det er svært at tro, at kun finner og svenskere har høje krav til madkvaliteten. Vi bør ikke sætte forbrugerne i en uensartet situation i forskellige lande. Jeg mener, at EU absolut bør efterleve forsigtighedsprincippet, specielt, når der er tale om sikring af medborgernes helbred, og stejle over for brugen af antibiotika i dyrefoder.

Virrankoski
Hr. formand, hr. kommissær, debatspørgsmålet om brugen af antibiotika i dyrefoder stillet af hr. Olsson og andre, kommer i rette tid. Finlands og Sveriges dispensationstid i denne sag er ved at løbe ud, og det er nødvendigt at tage stilling til dette problem i hele EU-området. Jeg vil takke kommissær Fischler for hans grundige og prisværdige svar.
Antibiotika er mediciner, som er dette århundredes bedste opfindelser til bekæmpelsen af sygdomme. Hele menneskeheden har haft stor nytte af dem. Mikrober har dog den egenskab, at de hurtigt kan udvikle bestande, som er resistente mod visse antibiotika. Derfor er det nødvendigt hele tiden at udvikle nye mediciner for at overvinde problemet med de resistente bestande.
Dyrene i det moderne landbrug med stordrift opdrættes under svære forhold. Det sker temmelig ofte, at opdrætsenhedene er meget store og der er pladsmangel, ideelle forhold for sygdomsspredning. Derfor søges sygdomsspredningen bl.a. forhindret ved at tilføje antibiotika til dyrefoderet, allerede før der har vist sig nogen sygdomme. Den form for planløs brug af antibiotika er almindelig i EU, men specielt i lande med et industrialiseret stordriftslandbrug som i USA. Deraf følger, at brugen af antibiotika er så omfattende, at resistente mikrobebestande opstår med stigende fart med betydelige folkesundhedsmæssige gener til følge. Derfor er meget vigtigt netop nu at rejse dette spørgsmål.
Spørgsmålet indeholder en egentlig stillingtagen til en fornyelse af hele landbrugspolitikken i EU og en udformning af europæisk landbrug. Spørgsmålet er, om vi vil forsøge at kopiere den amerikanske landbrugsproduktion, som bl.a. indebærer en omfattende brug af antibiotika og hormoner. Herved bliver de folkesundhedsmæssige hensyn nødtvungent tilsidesat. Eller vil vi udvikle et europæisk landbrug, som bygger på et økologisk og etisk bærbart grundlag, og som producerer sunde fødevarer af høj kvalitet, med en metode, som har en bred accept? Disse alternativer vil blive overvejet i Agenda 2000-forhandlingerne.
Brugen af antibiotika i dyrefoder er et stort problem, som knytter sig til den løbende udvikling. Det er et klart eksempel på, hvorledes man med den i dag eksisterende grådighed, i dette tilfælde i håb om billigere fødevarer, bringer de kommende generationers chancer for at bekæmpe sygdomme, som skyldes mikrober, i fare. Det er derfor, jeg er for det fælles beslutningforslag.

Seppänen GUE/NGL)
Hr. formand, der er tale om et problem i det industrialiserede landbrug med stordrift. Produktionen foregår i store enheder, og da er de økonomiske værdier ofte vigtigere end menneskets helbred. I EU-området er det hollandske svine- og hønseopdræt specielt problematisk. Vi taler nu om brugen af vækstantibiotika til opfedning af dyr. Vi har påvist, at videnskabelige begrundelser er sat til side i overvejelserne om brugen af væksthormoner til opfedning af dyr. Brugen af væksthormoner er forbudt i EU-området, men der sælges for ECU 1, 5 milliarder af dem. I disse sager er den nordiske linje bedre end EU's officielle linje. Det indre marked sikrer ikke menneskets helbred. Vi er nødt til at erkende, at Kommissionen ikke har ressourcer til at løse dette problem. Kontrollen ligger først og fremmest hos medlemslandene, og Kommissionen kan ikke forhindre det.

Schörling
Hr. formand, vi ved jo, at antibiotika er vores vigtigste medicin og ofte den eneste til at helbrede bakterielle sygdomme. Nu er en af de store trusler mod folkesundheden i verden, og også i EU, bakterier, der har udviklet resistens mod antibiotika, på grund af en forkert og meget rundhåndet brug af antibiotika, især når det gælder dyrehold, men naturligvis også når det gælder mennesker. Bakterierne er blevet modstandsdygtige over for antibiotika og spredes fra dyr til mennesker, også via fødevarer.
Jeg forstår ikke rigtig, hvorfor Kommissionen ikke kan bruge samme argumenter, når det gælder antibiotika i dyrefoder, som man bruger om hormoner i diskussionen med WHO, det vil sige, at det er forsigtighedsprincippet, der skal gælde. Vi ved jo alle, hvor utrolig svært det kan være at bevise noget med forskning, det vil sige, at der skal foreligge solide beviser, som kommissæren sagde. Alligevel er der fremkommet rapporter, bl.a. fra WHO i efteråret 1997, hvori der peges på fire modstandsdygtige bakterier, bl.a. salmonella- og kolibakterier, som forårsager store folkesundhedsproblemer. Man siger, at disse bakterier altså har fået for meget antibiotika og har udviklet et forsvar og forandret sine arveanlæg. Vi har altså fire meget, meget alvorlige bakterier, som florerer her i Europa.
Vi ved tillige, at den svenske regering og svenske forskere med støtte fra internationale kolleger har påvist, at mindst en af disse bakterier, enterokokkerne, beviseligt har fået sin modstandskraft på grund af antibiotika i dyrefoder. Nu har jeg også læst, at det britiske parlaments landbrugsudvalg har præsenteret en rapport for ganske nylig, hvor man anbefaler et direkte forbud mod antibiotika i dyrefoder. Man siger, at man har fået så godt som fuldstændige beviser for, at resistente bakterier kan overføres til mennesker. Jeg mener, at Kommissionen her har en chance for at benytte sig af forsigtighedsprincippet, hvilket jeg synes burde gøres. Der er ingen grund til, at vi, efter BSE osv., skal acceptere de store risici, som antibiotika i dyrefoder indebærer.
I Sverige har brugen af antibiotika været forbudt i ti år. Hvad har bønderne der så været tvunget til at gøre? Jo, de har været tvunget til at investere og arbejde på langt sigt for at forbedre dyrenes miljø og pleje. Kommissæren nævnte ikke straks dyreholdet i Europa. Det er nemlig der, hele problemet ligger: det industrielle syn på, hvordan vi behandler dyr, de dårlige miljøer, de store besætninger. Det er naturligvis på dette område, arbejdet skal begynde. Det synes jeg, at Kommissionen skal stå i spidsen for, hvis vi skal have tillid til Deres landbrugspolitik for forbrugerne og for dem, der skal spise de produkter, som landbruget leverer.

Blokland
Hr. formand, det store forbrug af antibiotika i landbruget giver anledning til bekymring. Mikrobiologerne har allerede længe advaret mod faren for, at der opstår resistente bakterier, der ved indtagelse af kødprodukter ender hos menneskerne. Derved kan menneskene blive ufølsomme over for humane antibiotika. Særligt ved sygdomme, hvor der kun findes én gruppe af virksomme antibiotika, er det en meget foruroligende udvikling.
Det er derfor meget vigtigt, at anvendelsen af antibiotika inden for landbruget reduceres. Jeg ved godt, at der ikke vides ret meget om de eventuelle risici ved bestemte lægemidler. Men den nuværende viden om resistensrisikoen ved brug af et middel som avoparcin giver anledning til også at være meget forsigtig med andre lægemidler. Selvfølgelig skal man kunne bruge antibiotika ved bekæmpelsen af sygdomme. Men den konstante anvendelse af lægemidler i dyrefoder skal sættes til debat. Det gælder særligt for lægemidler, der er beslægtede med humane antibiotika.
En begrænsning af brugen af antibiotika i dyrefoder skal gå hånd i hånd med fremme af undersøgelser af foderbesparende alternativer. Vi må ikke glemme, at foderbesparende stoffer spiller en nyttig rolle. Undersøgelser har vist, at det nederlandske kvægbrug uden foderbesparende stoffer producerer 6, 5 % mere kvælstof og fosfat. Endvidere forringes væksten og foderomdannelsen med 4-8 %. Sektoren er imidlertid selv begyndt at udvikle alternativer som f.eks. oligosacharider. Denne form for undersøgelser skal støttes kraftigt af EU. Endvidere er det vigtigt, at man går over til mindre intensivt kvægbrug, der er mindre afhængigt af den konstante brug af lægemidler.
Det er også nødvendigt, at godkendelsesproceduren for brug af antibiotika skærpes. Det er i lyset af denne diskussion mærkværdigt, at det stadig er tilladt at anvende antibiotika til forebyggende brug, uden at resistensrisikoen undersøges. Om det nu drejer sig om forebyggende eller helbredende anvendelse, det er og bliver antibiotika, der er behæftet med en resistensrisiko. Hvis det alligevel er nødvendigt at anvende antimikrobielle vækstfremmere til bekæmpelse af infektioner, går jeg ind for, at de registreres som veterinærmidler, så der gennemføres en undersøgelse af resistensen.
Til sidst, kampen mod resistente bakterien er ikke tabt på forhånd. Undersøgelser har vist, at en reduktion i anvendelsen af antibiotika fører til et fald i antallet af resistente bakterier. Men vi må gå hurtigt til værks. Det er der af hensyn til sundheden al mulig grund til.

Wibe
Hr. formand, fra socialistgruppen hilser vi denne beslutning med tilfredshed, selvom vi synes, at den kunne gøres både lidt strengere og lidt strammere. Der er jo mest blevet talt om risiciene for mennesket i denne debat, at der overføres restprodukter fra antibiotika til mennesket, men naturligvis er det dyrenes sundhed, som er det største problem her.
Der er mindst tre grunde til at begrænse brugen af antibiotika. Den første grund er i princippet blevet behandlet af alle talere her, nemlig at hvis man bruger antibiotika for meget, så kan der udvikles resistente bakteriestammer. Det er fuldstændig klart medicinsk bevist.
Der er imidlertid også en anden grund, som der bør fæstes opmærksomhed ved. Det drejer sig om indvirkningen på immunforsvaret både hos dyr og mennesker. F.eks. har der kunnet konstateres en stigende forekomst af allergier hos mennesker i de sidste årtier. Man kender ikke nøjagtig årsagerne til dette, men en tænkelig teori er, at det skyldes den forøgede brug af antibiotika, mens børnene er små. Det betyder, at sygdomme, som man tidligere lod kroppens immunforsvar nedkæmpe, nu overlades til antibiotika. På denne måde svækkes immunforsvaret. Det er klart, at de langsigtede effekter af dette er helt ukendte.
Den tredje grund mod brugen af antibiotika er mere spekulativ, men man er faktisk begyndt at overveje, om ikke disse også på langt sigt kan påvirke genopsætningerne. Der er naturligvis ingen direkte påvirkning fra antibiotika på generne, men der er en indirekte forbindelse, ved at antibiotika kan påvirke den naturlige udvælgelse, det vil sige naturens egen evolutionsproces. De langsigtede konsekvenser af dette er fuldstændig ukendte.
Som mange talere har sagt her, så har Sverige og Finland jo, meget klogt og for mange år siden, indført et forbud mod antibiotika i dyrefoder. Jeg savner faktisk i denne beslutning nogle rosende ord om denne kloge politik. Det eneste, der er med i denne beslutning, står i punkt 5, hvor der er et forslag fra UPE, om at Kommissionen skal undersøge, om vores forbud ikke har skadet markedet for kød. Jeg må jo nok sige, at dette punkt, som vi socialister vil stemme imod, helt klart indebærer, at vi først og fremmest ser på markedets bedste; folkesundheden kommer i anden række. Det er selvfølgelig sådan, at både vores borgere og alle her mener, at folkesundheden skal komme i første række.
Jeg vil afslutte med at sige, at der er en klart voksende opinion inden for den medicinske videnskab mod brugen af antibiotika. Det bedste er et generelt forbud mod brugen; det næstbedste er, at i det mindste de lande, der har dette forbud, også kan beholde det i fremtiden.

Thors
Hr. formand, hr. kommissær, som mange har sagt, tror jeg, at vi debatterer en sag, som medfører større risici for sundheden end BSE. Ud over at vi taler om bakteriers resistens, kan vi også mærke, at de i visse tilfælde er blevet mere aggressive, f.eks. sygehusbakterierne. Økonomien skal ikke gå forud for sundheden.
Kommissæren havde både gode og dårlige nyheder i sin udtalelse. De gode var, at vi endnu en gang fik at vide, at forsigtighedsprincippet skal gælde. Spørgsmålet er dog, hvornår og hvordan det konkret vil komme til at gælde. Jeg synes, det er vigtigt, at vi fornyer direktivet om tilsætningsstoffer i foder med udgangspunkt i det, vi efterlyser i beslutningen.
For det andet var det godt med det tværvidenskabelige udvalg, som skal arbejde indtil slutningen af dette år og se på misbruget af antibiotika. Jeg håber bare, at man ikke begraver sagen der, og at vi dermed får en forsinkelse af revisionen af tilsætningsstofdirektivet.
Den dårlige nyhed var, at kommissær Fischler endnu en gang gentog, at Finland desværre ikke har fremlagt tilstrækkelige beviser. Kære kommissær! Kan vi ikke også på dette område bruge forsigtighedsprincippet, når det drejer sig om Finlands og Sveriges fortsatte forbud?
Det var også dårligt, som den foregående taler netop sagde, at det gode dyremiljø ikke blev nævnt. Er det ikke en værdi i sig selv, at vi har det godt dyremiljø? Det er en politisk beslutning, vi skal tage. Historien gentager sig: På et generelt verbalt niveau taler vi om en god dyresundhed og om forsigtighedsprincippet, men når det drejer sig om penge og love, så gælder det ikke længere.
Vi har hørt en meget omfattende opremsning af forskellige muciner. Men vi skal ikke glemme, at der også er en risiko for krydsresistens. Vi kan ikke tro på en sådan teknisk opdeling, at visse kan forbydes, og visse kan tillades.
Endelig vil jeg takke alle andre grupper, som har sluttet så godt op om min kollega Olssons og ELDR-gruppens initiativ til denne debat, så vi sammen kan lægge pres på Kommissionen i denne sag.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg sige mange tak, fordi det standpunkt, jeg her har fremlagt på Kommissionens vegne, har givet anledning til så mange positive reaktioner. Jeg mener, at Kommissionen allerede med den politik, den har ført i de forløbne år, har bevist, at den er rede til at tage hensyn til forsigtighedsprincippet. Det vil den naturligvis også fortsat gøre.
Jeg vil gerne ganske kort komme ind på et par ting. For det første: flere talere har rejst spørgsmålet om multiresistens og krydsresistens. Jeg vil i den sammenhæng gøre opmærksom på, at netop disse fænomener jo også i meget høj grad har noget at gøre med den måde, hvorpå antibiotika håndteres inden for humanmedicin, hvilket f.eks. hr. Graefe zu Baringdorf så rigtigt gjorde opmærksom på. Vi skal nok gøre det klart, at det drejer sig om at undgå, at der opstår en ekstra risiko, når sådanne stoffer anvendes i foderet. Man bør imidlertid ikke give det indtryk af, at anvendelsen af antibiotika i foderstoffer er den eneste årsag til de problemer, vi i dag står over for.
For det andet vil jeg gerne minde om - jeg redegjorde allerede for det i min stillingtagen - at bedømmelsen af det, som Finland og Sverige fik tilladelse til i tiltrædelsestraktaten, er indledt, og at en endelig bedømmelse vil foreligge i løbet af i år.
For det tredje vil jeg gerne minde om, at Den Videnskabelige Styringskomité har nedsat en tværfaglig arbejdsgruppe, som inden årets udgang skal aflevere videnskabelige resultater. Derefter vil Kommissionen naturligvis så hurtigt som muligt forelægge Parlamentet en samlet bedømmelse af de videnskabelige komitéers stillingtagen. Naturligvis står også alle videnskabelige resultater til Deres rådighed. Vi vil være transparente, og derfor er der ingen problemer med det.
Jeg mener ikke, at vi på nogen måde skal give det indtryk af, at vi nu vil sætte videnskabsmændene under pres, for videnskabsmændene har brug for en vis tid til at foretage denne evaluering. Og den tid skal vi give dem.
Endelig vil jeg gøre opmærksom på, at vi netop ved eksemplet avoparcin viste vores vilje til at handle, som der er behov for, så snart der dukker mistænkelige momenter op, som gør det nødvendigt at handle. Vi ville imidlertid være ilde faren, hvis vi ville handle uden en videnskabelig basis, fordi vi sandsynligvis kunne ville frembringe en fiasko og dermed tilføje landbruget og tillige næringsmiddelindustrien stor skade.
Til slut vil jeg lige gøre opmærksom på følgende: Vi bør i forbindelse med alle overvejelser om, hvorvidt sådanne tilsætningsstoffer må anvendes, ikke tabe den egentlige årsag til problemet af syne, som til dels skal søges i masseproduktionen af husdyr. Vi vil derfor i forbindelse med de forslag, vi har fremlagt i Agenda 2000 om investeringsstøtte til landbrugsbedrifter, især være opmærksomme på det princip, vi har forankret dér, nemlig i højere grad at yde støtte til særlig dyrevenligt dyrehold med vægt på, at dyrene behandles i overensstemmelse med deres art, når der udvikles og udarbejdes programmer til udvikling af landdistrikter. Dette tiltag bliver vi nødt til så vidt muligt at tage hensyn til i fællesskab, fordi anvendelsen af sådanne antimikrobielle stoffer så set ud fra en økonomisk synsvinkel bliver stadig mere uinteressant.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, jeg vil gerne have lov til at stille endnu et kort spørgsmål til kommissær Fischler. Jeg vil gerne have at vide, om den tværfaglige arbejdsgruppe, som nedsættes af styringskomitéen, også skal beskæftige sig med det problem, at der som følge af gentekniske manipulationer så at sige som et affaldsprodukt bevidst eller ubevidst fremkaldes en resistens mod antibiotika? Der findes jo undersøgelser, der viser, at der i forbindelse med forarbejdning af mælk målrettet udvikles en resistens hos bakterier mod antibiotika, for at rester, der måtte findes i mælken, ikke begynder at virke. Vil også disse problemer blive undersøget af arbejdsgruppen?

Olsson
Hr. formand, hr. kommissær, først vil jeg gerne takke kommissær Fischler for svarene. Jeg synes, de var ganske udtømmende og på visse punkter ret tilfredsstillende. Når det gælder restsubstansproblematikken, tror jeg, at vi i hovedsagen er enige. Jeg vil også takke alle kolleger, som har fremført meget positivt i denne debat. Det føles, som om vi har en stor forståelse i Parlamentet for det, vi arbejder med.
Samtidig er jeg dog lidt bekymret. Derfor vil jeg gerne stille et spørgsmål til kommissæren. Han sagde nemlig, at et godt dyremiljø kan gøre, at vi ikke behøver at bruge antibiotika. Jeg har stor respekt for videnskabelig forskning og deler kommissærens opfattelse af, at vi må have det, men valget mellem at have et godt dyremiljø eller bruge forskningen er egentlig et politisk valg. Vi må fremme denne sag fra vores side i Parlamentet og fra Kommissionens side. Er kommisæren ikke enig i det?

Iversen
Hr. formand, jeg vil gerne bede kommissæren svare på følgende spørgsmål. Hvis nu Sverige og Finland - og også Danmark, hvor man også har gjort sig disse overvejelser - vil fastholde et forbud mod antibiotika, vil Kommissionen så lade EU-Domstolen afgøre disse ting, eller hvad har man tænkt sig? Jeg har indtryk af, at man ikke er så åben over for at bruge forsigtighedsprincippet.

Fischler
Hr. formand, først vedrørende hr. Graefe zu Baringdorfs spørgsmål: Det fastlægges i disse dage definitivt i den tværfaglige arbejdsgruppe, hvilke emner der som helhed kan og skal behandles. Der findes allerede et omfangsrigt emnekatalog. Et af de emner, der skal belyses, er: Identification of the factors involved in the increase in antimicrobial resistance . Man kunne udmærket behandle det emne, De nævner, under dette punkt. Jeg skal give det videre til de ansvarlige tjenestegrene i GD XXIV.
For det andet: Vi er ikke ude på at lade Den Europæiske Domstol træffe afgørelsen, men vil først lade forskerne bedømme både den svenske og den finske ansøgning. Vi bør ikke foregribe resultatet, men afvente, hvad resultatet af denne videnskabelige bedømmelse bliver.
Og nu til hr. Olssons spørgsmål: Jeg tror ikke, at det i særlig grad er et spørgsmål om nødvendig forskning. Jeg mener, at der ret beset allerede findes megen indsigt, hvad angår de vilkår, husdyr holdes under. Det drejer sig her i højere grad om, at man skaber et økonomisk miljø, som gør det muligt for landmændene at omsætte de dyrevenlige måder at holde husdyr på til praksis. Efter min vurdering forholder det sig således: Jo mere husdyr holdes under vilkår, der er i overensstemmelse med deres art, desto lavere bliver udgifterne til dyrlæge. Men der skal ganske vist foretages større investeringer. Når vi derfor i Agenda 2000 fastsætter øget støtte til sådanne former for dyrehold i sammenligning med andre former for dyrehold, så er også incitamentet til at skifte til sådanne former for dyrehold større. Men hvis der er behov for yderligere forskning inden for rammerne af de løbende forskningsprogrammer, hvis der altså indsendes projekter herom fra medlemsstaterne eller fra de forskellige forskningsinstitutioner, er der naturligvis intet i vejen for, at der gennemføres yderligere undersøgelser.

Formanden
Mange tak, hr. Fischler.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
Fælles beslutningsforslag om anvendelse af antibiotika i dyrefoder
(Det fælles beslutningsforslag vedtoges)

Foranstaltninger i forbindelse med Tysklands forening (Revisionsrettens beretning)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0144/98) af Garriga Polledo for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 4/97 om revision af visse aspekter af de foranstaltninger, der blev gennemført efter Tysklands forening, og som omfattede udbetaling af godtgørelser og eksportrestitutioner over EUGFL, med Kommissionens svar (C4-0348/97).

Fabra Vallés
Hr. formand, hr. Garriga er af helbredsårsager forhindret i at være til stede i dag, hvorfor det bliver mig, som med hans godkendelse forelægger hans betænkning om Revisionsrettens særberetning om revision af visse aspekter af de foranstaltninger, der blev gennemført efter Tysklands forening, og som omfattede udbetaling af godtgørelser og eksportrestitutioner i 1992.
I Revisionsrettens særberetning analyseres de foranstaltninger, der er gennemført med henblik på at integrere landbruget i den tidligere Tyske Demokratiske Republik (DDR) i den fælles landbrugspolitik inden for tre områder, nemlig udryddelse af enzootisk kvægleukose, eksportrestitutioner - oksekødssektoren - og reduktion af mælkeproduktionen.
Revisionsretten når til den konklusion, at der først er sket kumulering af støtte i de tre tilfælde, selvom mængden af denne kumulering ikke specificeres. Et enkelt eksempel på denne kumulering af støtte fås ved at analysere og sammenlægge tallene for støtte til foranstaltningerne til udryddelse af kvægleukose, EBL.
Lad os gennemgå eksportrestitutionerne til oksekød og godtgørelser for reduktion af mælkeproduktionen som følge af anvendelsen af kvotesystemet: Det syge dyr slagtes, og der modtages en godtgørelse. Dyrets slagtning bogføres som reduktion af mælkeproduktionen, og der inkasseres igen for dette. Da dyret ikke havde udviklet sygdommen og betragtes som egnet til salg uden for Den Europæiske Union, eksporteres det til sidst - for at undgå prisfald på fællesmarkedet - og der inkasseres endnu en gang eksportstøtte.
Endvidere omtales uregelmæssigheder i programmerne til udryddelse af kvægleukose. Ved den finansielle kontrol med udryddelsesprogrammet for EBL i de nye tyske delstater viser det sig, at programmet omfatter dyr slagtet før 1991, der fremlægges forslag til støtte for ikke-slagtede dyr, der fremlægges forslag om dobbeltgodtgørelser for samme dyr, og der fremlægges forslag for dyr slagtet uden for fristen. Jeg fremhæver, at Kommissionen fastsætter de nødvendige finansielle korrektioner herfor.
Til analysering af situationen må der henvises til Parlamentets beslutning af 4. april 1990, der fremhæver den rolle, som Kommissionen bør spille for at lette foreningen, og dens deltagelse i udgifterne til genopbygningen af DDR's økonomi samt solidaritet med den østtyske befolkning.
Revisionsretten glemmer det politiske mål, der er vedtaget af Tyskland og godkendt af Kommissionen og Rådet, nemlig at integrere de fem nye delstater i Fællesskabet. Dette indebærer gennemførelse af den fælles landbrugspolitik i hele dens omfang, uden overgang og med total tilbagevirkende kraft, og alt sammen med den mindst mulige omkostning for Fællesskabet og uden at skabe uro på fællesmarkedet.
Markedssituationen i DDR var alvorlig, især inden for oksekødssektoren. Ikke så nem en opgave, men med en enkelt løsning: Operationen lykkedes. Og programmerne for udryddelse af kvægleukose er blevet undersøgt, de nødvendige bøder er indført, og der er også indført finansielle korrektionsforanstaltninger for eksport og andre uregelmæssigheder.
Med hensyn til kumuleringen af støtte er der ingen indsigelser mod godtgørelse for slagtning af et dyr og efterfølgende eksport af kødet. I det første tilfælde går støtten til ejeren, i det andet til eksportøren. Og endvidere at bogføre slagtningen af dyret som reduktion af mælkeproduktionen. De tre tilfælde omfatter støtte fra forskellige foranstaltninger. Det er en tilfældighed, at de er sammenfaldende, men det er klart, at hver støtteforanstaltning har sit retsgrundlag og sit formål.
Endelig bemærkes i hele Revisionsrettens beretning en meget snæver synsvinkel, alt for snæver. Mange specifikke betragtninger er undgået, f.eks. den manglende overgangsperiode og visse foranstaltningers tilbagevirkende kraft. Derfor, hr. formand, må man - da det ønskede politiske mål er opfyldt - lykønske den tyske stat og de europæiske institutioner.

Wemheuer
Hr. formand, kære kolleger, i dag, den 15. maj 1998, beskæftiger vi os med en historisk begivenhed, som ligger godt otte år tilbage i tiden: Tysklands forening. Det er og bliver en historisk begivenhed. Lad os beskæftige os med et ganske lille biaspekt, der kun kunne opstå på den måde på grundlag af den situation. Vi har allerede ved flere lejligheder beskæftiget os med ting, som ligger langt tilbage i tiden. Men det giver egentlig kun mening, hvis der er fare for, at den begivenhed, vi beskæftiger os med, vil optræde igen og igen i en lignende form, fordi der er tale om en systemfejl.
I det foreliggende tilfælde eksisterer den fare ikke ifølge Kommissionens og Revisionsrettens oplysninger, som vi har drøftet længe og grundigt i Budgetkontroludvalget. Revisionsretten har selv på et spørgsmål fra udvalgets formand meddelt, at det var meget usandsynligt, at der endnu en gang forekommer en lignende situation. For så vidt har det hele historisk betydning, selvom denne betænkning ikke helt når op på den historiske betydning af Tysklands forening, uden at jeg dermed vil træde ordføreren for nær. Det, vi beskæftiger os med, er fortid.
Et par bemærkninger ganske vist, men snarere til Revisionsretten end til Kommissionen: Når man beskæftiger sig med et sådant tilfælde - man kan jo ikke feje alt ind under gulvtæppet, blot fordi det var en særlig historisk situation - skulle man måske færdiggøre beretning og betænkning noget hurtigere. Det er betegnende, at vi først nu beskæftiger os med det. Det skyldes jo ikke, at vi har været så langsomme, men at det varede uendelig længe, inden det fra den første kritik af hændelserne, som ikke kan benægtes, kom til en beretning fra Revisionsretten og indtil denne betænkning så blev færdig og forelagt os. Det forekommer temmelig tit, derfor vil jeg egentlig kun kritisere dette punkt.
Hvis Revisionsretten vil bidrage seriøst til vores arbejde, må det som Parlamentet have en interesse i, at vi drøfter hændelserne så hurtigt som muligt, efter at de er foregået, for at berettiget kritik ikke tilbagevises med det argument, at det jo skete for lang tid siden og i mellemtiden har alting ændret sig. Det er ikke altid så enkelt at kontrollere som i dette tilfælde, om alt i mellemtiden har ændret sig.
Jeg vil gerne takke ordføreren, selvom han ikke er til stede i dag, for det arbejde, han har gjort. Vi kan kun alle i fællesskab drage de samme konklusioner deraf: Havde vi fået beretningen noget før, ville vi kunne have beskæftiget os med den noget før og så ville interessen måske have været noget større, end den er i dag. Betænkningen blev vedtaget enstemmigt i udvalget. Der er ikke stillet ændringsforslag til den. Jeg vil sige, at hr. Fabra Vallés har redegjort udførligt for sagen, og det kan vi kun tilslutte os.

Seppänen
Hr. formand, jeg forstår, at Tyskland er en stor nettobetaler til EU. Jeg forstår godt, at Tyskland vil have flere tilbagebetalinger af deres finansielle bidrag. Det er naturligt, at hvis der overføres ECU 11 milliarder af tyskernes penge til andre, vil de gerne betale mindre finansielle bidrag til EU-budgettet.
Jeg forstår til gengæld ikke, at Tyskland narrer midler fra EU med forkerte begrundelser. Revisionsretten påstår, at der er udbetalt dobbeltgodtgørelser for de samme køer. Jeg synes, at ordføreren, hr. Garriga Polledo, er spidsfindig med hensyn til denne sag. Han siger, at det ikke nødvendigvis behøver at være de samme, som modtog dobbeltgodtgørelserne. Det grundlæggende problem er, at der er udbetalt kumuleret støtte for de samme køer. EU-reglerne skal også gælde ved iværksættelsen af politiske begrundelser.
Det er mig stadig uklart, om kødet fra leukosekøer er solgt til Rusland eller til andre af DDR's tidligere handelspartnere. Dette er ikke dementeret hverken af Revisionsrettens særberetning eller af betænkningen. Hvis dette er sket, hvilket jeg har mistanke om, er sagen etisk set én af de mest fordømmelige. Det ville jeg have haft opklaret i betænkningen.
Vi ved, hvordan der fra England efter BSE-slagtningerne er eksporteret kød, som EU flere gange har udbetalt kompensation for. På grund af svinepest i Holland er der slået ti millioner svin ihjel og millioner af svin i Tyskland. Jeg undrer mig over, hvad der er sket med kødet efter svinepestslagtningerne. Har Kommissionen kontrolleret anvendelsen af dette kød behørigt? Jeg værdsætter hr. Fischlers arbejde meget og vil gerne overlade ham opklaringen af, hvad der sket med kødet efter svinepestslagtningerne.
Jeg forstår ikke, at betænkningen foreslås godkendt i en mangelfuld form. Ordføreren er nemlig ikke klar over, hvorfor Tyskland ikke skal tilbagebetale ECU 11 millioner, som Kommissionen har krævet, men kun ECU 1 million. Denne sag bør opklares inden godkendelsen af betænkningen.

Lukas
Hr. formand, det skal uden tvivl fremhæves, at bestemte mål, som denne afbalancerede betænkning opregner, blev nået uden større ekstra udgifter for Fællesskabet. Fællesskabet har her - og det vil jeg gerne fremhæve - ydet et glædeligt bidrag til integrationen af de nye delstaters landbrug i den fælles landbrugspolitiks strukturer. Det er meget glædeligt, at Fællesskabet således har deltaget i udgifterne til omstruktureringen af DDR's økonomi og bevist sin solidaritet med DDR's befolkning.
Så meget desto mere beklageligt er det, at Revisionsrettens beretning alligevel også på dette meget subtile område påviser visse tendenser til dårligt management fra Kommissionens side. Ud over betydelige forsinkelser i forbindelse med kontrolforanstaltningerne og forkert udbetalte tilskud er ikke engang de enkelte støtteprogrammer blevet korrekt afpasset efter hinanden. Revisionsretten kritiserer derfor i sin beretning, at landmænd for slagtning af et dyr ville kunne have søgt om tre forskellige tilskud, hvilket naturligvis kunne have åbnet mulighed for flerdobbelt støtte.
Netop i betragtning af de enorme organisatoriske udfordringer, som Unionen i nær fremtid kommer til at stå over for, skal sådanne kumuleringer af støtte absolut undgås for fremtiden. Hvorledes skal borgerne i medlemsstaterne ellers få tillid til Den Europæiske Union på baggrund af de misforhold, der forekommer igen og igen?

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne sige mange tak til hr. Garriga Polledo for hans betænkning om Revisionsrettes særberetning om revision af de foranstaltninger, der blev gennemført i 1990 og 1991 efter Tysklands forening.
Jeg behøver ikke at fremhæve, hvor vanskelig og kompleks Tysklands forening som helhed var. Men jeg behøver vel heller ikke at fremhæve, at foreningen var den eneste rigtige afgørelse i denne historisk set unikke situation. Vi var nødt til at integrere de nye tyske delstater i fællesskabsretten uden overgangsperiode. Det var netop også for den fælles landbrugspolitiks vedkommende alt andet end nemt, som De kan tænke dem. Jeg takker hr. Garriga Polledo, fordi han også i sin betænkning udtrykkelig har anerkendt denne kendsgerning.
Med henblik på integrationen af det tidligere DDR blev der vedtaget i alt tre foranstaltninger. For det første: Finansieringen af programmet til slagtning af okser, der led af kvægleukose. For det andet: Indførelsen af bestemmelser om udnyttelse af kødet ved hjælp af en særlig eksportrestitution, da dette kød jo absolut er egnet til konsum. For det tredje: Udbetaling af kompensation for slagtning af køer med henblik på at overholde mælkekvoten. Disse foranstaltninger var helt i overensstemmelse med Parlamentets beslutning om Tysklands forening fra april 1990.
Nu er Revisionsretten i sin beretning af den opfattelse, at der som følge af en overlapning af foranstaltningerne skulle være sket en kumulering af støtten samt være forekommet uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af programmerne. Den kritiserer derudover, at der i forbindelse med eksportrestitutionen ikke blev differentieret ud fra kvalitetsaspekter. I den sammenhæng skal der imidlertid tages hensyn til, at den østtyske kvægbestand simpelthen var for stor til fra starten at muliggøre en overholdelse af bestemmelserne om mælkekvoten. Desuden led en del af bestanden netop af kvægleukose. Kommissionen var nødt til at blive herre over den vanskelige situation i en fart og gennemførte de tre foranstaltninger, jeg har nævnt. For de tre foranstaltninger gjaldt der forskellige betingelser for støtte. Klart nok var antallet af ramte dyr ikke altid det samme, og heller ikke modtagerne af støtten var de samme.
Den kendsgerning, at alle tre foranstaltninger kom nogle af dyrene til gode, er ikke nogen overtrædelse af Fællesskabets retsforskrifter. Efter Kommissionens opfattelse passer Revisionsrettens konklusion, at der skulle være sket en utilstedelig kumulering af støtte, derfor overhovedet ikke. Med hensyn til uregelmæssighederne - det gælder også for punkt 5 i beslutningsforslaget - har Kommissionen efter at have taget hensyn til alle til rådighed stående data for Tysklands vedkommende fastsat en finansiel justering på DM 6, 9 millioner. Kommissionen er netop i færd med at indkassere dette beløb fra den tyske forbundsregering og trak allerede i december 1997 halvdelen af beløbet - helt konkret DM 3, 4 millioner - fra betalingerne for afviklingsprogrammerne for 1996. Den anden halvdel trækkes nu i andet halvår af 1998 på samme måde fra betalingerne for afviklingsprogrammerne for 1997.
Hvad angår den manglende differentiering af eksportrestitutionerne ud fra kvalitetsaspekter, gør Kommissionen opmærksom på, at den sunde og gængse kvalitet er det eneste eksisterende kriterium for eksportrestitutionen, hvorfor en mere vidtgående differentiering ikke var påkrævet, som skrevet står. Det glæder mig, at ordføreren i vidt omfang er enig i de fleste af Kommissionens argumenter, navnlig for så vidt angår den af Revisionsretten nævnte kumulering, og tilslutter sig dem.
Med henblik på at få sat en stopper for forsinkelserne i forbindelse med finanskontrollen på stedet inden for rammerne af programmerne om slagtning af de bestande, der var ramt af kvægleukose, indførte Kommissionen, efter at den havde hørt om mulige uregelmæssigheder på dette område, omgående særlige kontrolforanstaltninger. Desværre står der kun begrænsede midler fra samfinansierede programmer til kontrol på stedet til Kommissionens rådighed. Den har imidlertid selv sat sig ærgerrige mål på dette område. Desuden vil jeg gerne tilføje, at der til stadighed gennemføres systematiske administrative kontrolforanstaltninger, som navnlig består i en sammenligning af medlemsstaternes tekniske beretninger med de endelige finansberetninger.
Til slut vil jeg gerne sige mange tak til ordføreren, fordi han fremhævede de problemer, som Kommissionen skulle løse i den vanskelige situation, som integrationen af det tidligere DDR i den fælles landbrugspolitik var.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Kombineret kraftvarmeproduktion
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0145/98) af Estevan Bolea for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om en fælleskabsstrategi til fremme af kombineret kraftvarmeproduktion og til fjernelse af hindringerne for udvikling af den (KOM(97)0514 - C4-0596/97).

Estevan Bolea
Hr. formand, mine damer og herrer, kombineret kraftvarmeproduktion betyder samtidig produktion af elektricitet og varme eller elektricitet og damp, og jeg mener, at den kombinerede kraftvarmeproduktion er meget vigtig for de problemer, som vi konstant behandler her i Parlamentet, f.eks. forureningen af atmosfæren, som er det skrøbeligste af jordens økosystemer og afgørende for vores liv.
Kombineret kraftvarmeproduktion giver mulighed for store energibesparelser, og, mine damer og herrer, jeg vil bemærke, at den reneste energi er den, der ikke forbruges. Europa må derfor øge den kombinerede kraftvarmeproduktion.
Denne teknik har været i brug i mange år. Papirindustrien har benyttet sig af kombineret kraftvarmeproduktion i over 50 år. Men det, der har ændret sig nu, er teknologien. Vi har nogle meget mere avancerede teknologier med meget højere udbytte, og dette giver os mulighed for at sige, at vi virkelig bør styrke den kombinerede kraftvarmeproduktion.
På den anden side forsøger vi i Den Europæiske Union at fremme forbruget af gas af mange årsager, f.eks. fordi det er en renere teknologi end kul og olie, fordi vi må købe gas fra de nye producenter, f.eks. Rusland, Aserbajdsjan og De Forenerede Arabiske Emirater, fordi der er store reserver i verden, og fordi udbyttet er højere.
På nuværende tidspunkt udgør den kombinerede kraftvarmeproduktion i Den Europæiske Union 9 %. Kommissionen stiler i sin meddelelse efter at nå op på 18 % om nogle år, ca. omkring 2005. Det er ikke nemt, mine damer og herrer. Det er disse hindringer, som vi skal fjerne. Og hvis det har så mange fordele, fordi energiudbyttet er højt, og vi sparer forurening og energi, hvorfor er det så ikke mere udbredt? Det er, fordi det ikke er spor nemt i nutidens komplekse verden med globalisering, økonomisk udvikling, liberalisering af elektricitets- og energimarkederne, og følgelig må vi se på, hvordan alt dette kan fremmes.
Der er mange egenproducenter, men elektricitetsselskaberne har også deres egen kraft, og hvad er så nøglen til det hele? Nøglen er, som altid mine damer og herrer, priserne. Tidligere har priserne på disse kilowatt-timer været meget høje, over gennemsnitsprisen, for at fremme disse teknologier - der, som jeg siger, har alle fordelene og næsten ingen ulemper. Men elektricitetsselskaberne har naturligvis deres anlæg, som de heller ikke kan stoppe for kun at bruge egenproducenternes energi.
Derfor vil jeg henlede opmærksomheden på afsnit 8 i betænkningens beslutning, hvor der står to ting, som jeg finder meget vigtige. Den første, hr. formand, er, at elektricitet fremstillet på disse industrianlæg skal have fortrin på de liberaliserede elektricitetsmarkeder, men der står samtidig, at det skal være til markedspriser uden støtte, for vi støtter allerede den nationale kulenergi, vi støtter de vedvarende energikilder, vi støtter andre aspekter i forbindelse med elektricitetspriserne. Egenproducenterne, dem, der står for den kombinerede kraftvarmeproduktion, skal altså konkurrere på markederne.
Vi har netop på det sidste møde i Bruxelles godkendt direktivet om liberalisering af gassen. Elektricitetsmarkedet er også blevet liberaliseret. Og det er på dette marked, at egenproducenterne skal operere.
Gas er en ren energikilde - ikke så meget som f.eks. vandkraftenergi eller andre vedvarende energikilder som vindenergi - og der er behov for et incitament fra Kommissionen. Der er også behov for et incitament for de vedvarende energikilder. Alle de fremlagte ændringsforslag blev godkendt i Energiudvalget, hr. formand, undtagen ét, som fru Ahern nu igen fremsætter, og som jeg ikke vil støtte, fordi det er urealistisk. Vi kan naturligvis fremføre, hvad det er, vi ønsker. Men hvis det ikke er fysisk realistisk, er der ikke meget mening med det. De Grønnes ændringsforslag til afsnit 11 vil jeg derfor ikke støtte, men gerne de øvrige.
Og jeg vil sige, at blandt den kombinerede kraftvarmeproduktions fordele er én, som er meget vigtig, nemlig afsaltningen af havvand. Elektricitetsselskaberne får allerede stort udbytte af gassen ved anvendelse af kombinerede kredsløb, som er den anden del af den kombinerede kraftvarmeproduktion, men vi bør udnytte gassen og disse teknikker til afsaltning af havvand. Her er der et stort teknologisk marked for Den Europæiske Union. Middelhavsområdet og hele verden vil have behov for vand, som vil blive det 21. århundredes store problem.

Elchlepp
Hr. formand, også min gruppe hilser Kommissionens hensigt velkommen om at fremme den kombinerede kraftvarmeproduktion yderligere. Teknikken har jo været kendt længe. Den har ganske vist i lang tid kun været benyttet som nødaggregatteknik på hospitaler osv., og den har været alt for lidt udbredt inden for byplanlægning og kommunernes bebyggelsesplaner; her støder den på grund af visse minimumsløbetider stadig på forhindringer.
Men fordelene er nemme at få øje på. Ud over det nødvendige krav om fornyelige energier er dette et udmærket bidrag til bedre at nå energimålene fra Kyoto. Det er så rigtigt blevet sagt, at den kombinerede kraftvarmeproduktion er fornuftig, fordi den fører til en bedre udnyttelse af primærenergien og til en reduktion af de skadelige stoffer i luften. Den frembyder navnlig interessante nye muligheder i landbruget, i industrien og især for de små og mellemstore virksomheders vedkommende med henblik på en kombination med udnyttelse af biomassen. Det er et særdeles interessant perspektiv, idet det vil reducere den byrde, som udgifter til energi er for de små og mellemstore virksomheder, og bidrage til selvforsyning med energi også i tredjelande.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der findes særdeles interessante modeller til en bedre udnyttelse af landbrugsaffald, navnlig fra vindyrkningen, i en teknologi, som kombinerer udnyttelse af biomasse med den kombinerede kraftvarmeproduktion.
Det glæder mig, at der nu har kunnet opnås enighed om, at de, der driver de kombinerede kraftvarmeanlæg, anerkendes som kvalificerede producenter af elektricitet. Kære kolleger fra PPE-gruppen, jeg beklager, at De for kort tid siden afviste det i forbindelse med gasdirektivet, da det drejede sig om at få dette lovfæstet.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, Kommissionens meddelelse om at fremme kombineret kraftvarmeproduktion i EU-området er et vigtigt initiativ. Jeg vil også takke ordføreren, fru Esteva Bolea, for hendes præstation ved udarbejdelsen af betænkningen. En ekstra udnyttelse af den kombinerede produktion er en effektiv måde at nærme sig de mål på, som er fastsat i Kyoto. Tiden er altså endelig inde til at gøre dette produktionsområde til et strategisk spørgsmål på EU-niveau, specielt fordi vi ikke har råd til at lade nogle tilgængelige midler til reducering og bekæmpelse af drivhuseffekten gå til spilde.
En hindring for udviklingen af kombineret kraftvarmeproduktion er den endnu mangelfulde åbning på elmarkedet. Elproducenterne kan stadig begrænse nye konkurrenters adgang til markedet. Dette får flere ellers forretningsmæssigt fornuftige projekter til at blive urentable. Desuden bør kombinerede kraftvarmeværker i alle størrelser have en ret til at få gas fra det frie marked. Adgangen til fri gas er en central rentabilitetsfaktor for byggeri af private og mindre kraftværker.
Til kombineret kraftvarmeproduktion kan biomasse, kul eller gas benyttes som brændstof. Unionen bør dog bestræbe sig på, at den kombinerede produktion fremmes som helhed og at lade markedet tage beslutning om det mest konkurrencedygtige brændsstof. Kombineret kraftvarmeproduktion siges at reducere drivhusgasemissionerne ved at anlæggets totale udnyttelsesforhold forhøjes. Vi bør huske på, at dette specielt sker, hvis og når der anvendes fornyelig, kuldioksidneutral biomasse. Det er ikke nok bare at anvende gas som brændstof. Desuden er det hensigten med gasdirektivet at begrænse tilgangen af mindre anlæg på markedet.
Kombineret kraftvarmeproduktion har været anvendt i industrien i over 50 år. I øjeblikket anvendes den i hvert fald i et vist omfang i hele EU. Dog er det kun i Finland, Holland og i Danmark, at produktionen med kombineret kraftvarmeproduktion er på over 30 %. Fremme af kombineret kraftvarmeproduktion er kraftigt knyttet sammen med de nationale mål i de forskellige medlemslande. Desuagtet har vi brug for Fællesskabets indsats og en kontribution fra industrien. Som det konstateres i betænkningen er kombineret kraftvarmeproduktion en sådan taktik på elområdet, som på kort eller mellemlangt sigt mærkbart og omkostningseffektivt kan fremme en effektiv energianvendelse i Den Europæiske Union og have en positiv virkning på miljøpolitikken i EU.

Seppänen
Hr. formand, i EU-området kan der bemærkes nogle megatrends på energiområdet. For det første vokser efterspørgslen efter energi med måske én procent pr. år. Det betyder, at forskellige emissioner tager til, hvis vi ikke gør noget. For det andet går EU-områdets energiselvforsyning ned fra de nuværende 70 % til ca. 30 % inden år 2010. For det tredje stiger andelen af el, som allerede nu udgør 40 % af energiproduktionen. For det fjerde er det realistisk at forvente, at anvendelsen af gas, navnlig importeret gas, tiltager hurtigt.
Alle disse megatrends kan påvirkes ved at øge den kombinerede kraftvarmeproduktion. Den vil forbedre effektiviteten af energianvendelsen og spare energiressourcer, reducere emissioner og voksende afhængighed af energiimport i EU-landene.
Energiproduktion hører dog ikke til EU's arbejdsområde. Nøglepositionen har medlemslandene, hvis foranstaltninger kan støttes af Kommissionen. Støtten har foreløbig været beskeden, og den fremkommer stort set kun i form af meddelelser og taler. CARNOT-programmet, som stiler efter en forbedring af energieffektiviteten, har ingen ressourcer, og propagandering for kraftvarmeproduktion har endnu mindre ressourcer. I disse sager er EU kun en papirtiger - ansvaret ligger hos medlemslandene.

Weber
Hr. formand, kære kolleger, jeg er temmelig skuffet over det forslag til beslutning om kombineret kraftvarmeproduktion, som vi får forelagt, og over de forhindringer, der stadig opstår.
Hvad skal der til for at fremme den kombinerede kraftvarmeproduktion? Der bør for det første foreligge en garanti for adgang til nettet med elektrisk energi, der fremstilles ved kombineret produktion, og for det andet en garanti for minimumspris. Vores beslutning omfatter udelukkende en garanti for adgang til nettet, men til konkurrencedygtige priser.
Jeg kan med glæde oplyse Dem om, at Luxembourg, der er mit hjemland, allerede har en meget progressiv lovgivning på dette område, eftersom vi i 1994 vedtog en lov, der giver de alternative energikilder, det vil sige solenergi, vindmølleenergi osv., samt den kombinerede kraftvarmeproduktion mulighed for adgang til det net, der forvaltes af det luxembourgske elektricitetsselskab Cegedel, med en garanteret mindstepris fra dette selskab. Desuden giver den luxembourgske stat 1 franc pr. kilowatt/time.
Jeg mener, at det er et rigtig godt eksempel på, hvorledes vi i Den Europæiske Union kunne fremme den kombinerede produktion, og jeg kan kun opfordre Kommissionen til at modarbejde den lobbyvirksomhed, der udøves af olieproducenterne, som naturligvis ikke bryder sig så meget om kombineret kraftvarmeproduktion, fordi de ikke længere vil kunne sælge lige så meget brændstof. Hr. formand, jeg kan kun opfordre Kommissionen til at støtte os, således at de producenter, der investerer i kombineret produktion, også får en prisgaranti.

Kronberger
Hr. formand, vi befinder os i slutningen af et århundrede, i hvilket der er ødslet flere energiressourcer bort end i hele menneskehedens historie forud for dette århundrede. Om disse ressourcer er der blevet og bliver der ført krig. Følgerne for miljøet er allerede i dag umiskendelige. Det er på høje tid, at vi foretager en radikal omlægning af hele vores energisystem. Om det lykkes, bliver helt bestemt et af de centrale spørgsmål i det næste århundrede. Europa er for øjeblikket afhængig af fremmed energi for 50 % af energiens vedkommende, en tilstand, som ikke kun er et problem i økologisk og social, men også i fredspolitisk henseende.
Udbygningen af systemet med kombineret kraftvarmeproduktion er derfor et væsentligt skridt i den rigtige retning hen imod selvforsyning med energi i Den Europæiske Union. Foranstaltningernes energipolitiske effektivitet vil ganske vist kun nå til fuld udfoldelse, hvis der i forbindelse med denne udbygning lægges vægt på, at vedvarende former for energi får fortrinsstilling frem for fossile former for energi med det fjerne mål, at de førstnævnte fuldt ud træder i stedet for de sidstnævnte. Det skal frem for alt sikres gennem afgiftsmæssige incitamenter og gennem en retfærdig adgang til elmarkedet.

Rübig
Hr. formand, hr. kommissær Fischler, mine damer og herrer, i går behandlede vi i Parlamentet energipolitikken som et uopsætteligt anliggende, og vi drøftede sikkerhedsspørgsmål på kernekraftområdet. Vi ved alle, at på det indre marked skal acquis communautaire anvendes, og derfor påhviler afgørelsen om drift af atomkraftværker hver enkelt medlemsstat selv.
Men jeg anser det for vigtigt, at Europa-Parlamentet igen og igen gør opmærksom på sikkerheden og navnlig i forbindelse med energiproduktionen sætter sit engagement til fordel for alternative energiformer i centrum. Vi mener, at fremtidens energiudvinding er et helt specielt tema, som vi bliver nødt til at vise langt mere opmærksomhed. Dertil hører nu også den kombinerede kraftvarmeproduktion. Jeg vil gerne sige mange tak til fru Estevan Bolea for hendes betænkning, som på udmærket vis fremhæver, hvor vigtig produktionen er på dette område og tillige indsatsen i kraftvarmeværker. Jeg mener, at der på dette område er mulighed for helt nye dimensioner.
Udsigten til at øge den kombinerede kraftvarmeproduktions nuværende andel af den samlede bruttoproduktion af el i Fællesskabet fra 9 til 18 %, det vil sige en fordobling, gør mig optimistisk, hvad angår den økonomiske og hensigtsmæssige udnyttelse af vores ressourcer. Den vej, Kommissionen slog ind på i sin hvidbog om energipolitikken i Det Europæiske Fællesskab, kan jeg derfor kun støtte.
I den sidste tid er der derudover sket en meget intensiv liberalisering på det indre marked for el. I de sidste dage har der ikke blot eksisteret et indre marked for energi, men tillige et liberaliseret marked for naturgas. En kombination af de to områder åbner naturligvis helt nye muligheder. Denne ramme skaber en i det store og hele fri adgang til markedet og en konkurrence, der må hilses velkommen. Denne konkurrence giver erhvervslivet talrige fordele. Jeg mener, at Europa dermed kan blive væsentlig mere konkurrencedygtig i international sammenhæng, og at der dermed også er en chance for at skabe talrige nye arbejdspladser. I den forbindelse skal der imidlertid især lægges vægt på den kombinerede kraftvarmeproduktion.
Netop den kombination af elenergi og varme, som jo opstår i forbindelse med forbrændingen i motorer, giver netop den fordel, der ligger i en dobbelt udnyttelse, og har derfor et meget højt energiudbytte. Derfor skal distributionsvirksomhederne også først og fremmest aftage denne form for energi, og netop den passus i betænkningen anser jeg for særlig betydningsfuld. Den kombinerede kraftvarmeproduktion sikrer en effektiv og økologisk energiproduktion. Alle økonomiske, juridiske og administrative hindringer, som står i vejen for udviklingen af den, skal fjernes så hurtigt som muligt for at sikre den den plads, der tilkommer den, og tillige en tilstrækkelig markedsandel på det indre marked.
Men jeg vil ikke undlade at gøre opmærksom på, at de vedvarende former for energi som helhed ligesom energibesparelser udgør et helt centralt spørgsmål og er en helt ny chance for Europa.

Fischler
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne sige tak til ordføreren, fru Estevan Bolea, for det vigtige bidrag, hun har ydet til drøftelsen af den meddelelse fra Kommissionen, der nu forhandles om.
De globale klimaændringer stiller os over for nye omfattende politiske udfordringer. I Kyoto, det har flere talere så rigtigt sagt, opnåedes der i december 1997 enighed om at intensivere engagementet på dette område gennem en fastsættelse af kvantificerede mål for en reduktion af emissionerne. Den Europæiske Union har forpligtet sig til frem til tidsrummet mellem 2008 og 2012 at reducere emissionerne af drivhusgasser med 8 % i forhold til niveauet i 1990. For at nå det mål bliver Fællesskabet nødt til at udnytte alle de muligheder, der står til dets rådighed. Den kombinerede kraftvarmeproduktion er en af mulighederne for at forbedre energieffektiviteten og dermed reducere emissionerne.
Den kombinerede kraftvarmeproduktions kapacitet med hensyn til produktion af el i Europa er imidlertid hidtil kun blevet udnyttet i ringe grad. Den kombinerede kraftvarmeproduktions andel af den samlede bruttoproduktion af el andrager for øjeblikket kun 9 %. Kommissionen har foreslået, at denne andel skal fordobles inden 2010. Hvis Fællesskabet virkelig vil nå dette mål, er den strategi, der fremlægges i Kommissionens meddelelse af den allerstørste betydning. Både det indre marked for el og det indre marked for naturgas er lige ved at være gennemført. Europa-Parlamentet har ydet værdifulde bidrag dertil.
Alt i alt må det påregnes, at liberaliseringen vil få en positiv indvirkning på den kombinerede kraftvarmeproduktion. Ganske vist kan der opstå visse problemer for dem, der driver de anlæg, der arbejder efter princippet kombineret kraftvarmeproduktion, som følge af den øgede konkurrence og de lavere elpriser, der bliver en følge deraf. Det vil derfor i de kommende år være absolut nødvendigt at holde nøje øje med følgerne af de nye konkurrenceregler, der kommer til at gælde på energimarkederne, og i givet fald indlede passende foranstaltninger.
Kommissionen er glad for, at ordføreren samtykker i det forslag, at der skal fastsættes et foreløbigt mål. Det er et af hovedelementerne i strategien for kombineret kraftvarmeproduktion. Det nøjagtige tal kan vi stadig nå at tage op til drøftelse. For Kommissionen gælder det om at have et mål, som både er ærgerrigt og realistisk. Den idé frem til 2010 ikke som foreslået af Kommissionen at doble op, det vil sige øge til 18 %, men at øge til 25 % forekommer os derfor at være for ærgerrig.
Jeg er også glad for at kunne konstatere, at ordføreren er enig med Kommissionen i, at fremme af den kombinerede kraftvarmeproduktion skal foregå, uden at principperne for det indre marked på nogen måde krænkes. I den sammenhæng er der en række forskellige instrumenter og procedurer, ved hjælp af hvilke den kombinerede kraftvarmeproduktion kan fremmes, uden at der sker nogen konkurrencefordrejning.
Hvad angår det ændringsforslag, der er stillet, gør jeg opmærksom på, at i den foreslåede forordning om regionalfonden prioriteres energieffektivitet og fremme af vedvarende energiformer højt. Men at definere disse prioriteter for mål-1områderne er medlemsstaternes opgave, idet det er dem, der skal forelægge Kommissionen deres konkrete forslag, og ikke omvendt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Vi går nu over til afstemning.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Formanden
Mine damer og herrer, vi er nået til slutningen af dagsordenen. Protokollen for dette møde vil blive fremlagt til godkendelse i begyndelsen af næste mødeperiode.
Før vi afslutter vores arbejde, lad mig så udøve den behagelige pligt at takke Parlamentets tjenestegrene - dørvogterne, tolketjenesterne, oversættelses- og publikationstjenesterne, som befinder sig længere væk, og Parlamentets sekretariatstjenester - for deres samarbejde og indsats.
Mine damer og herrer, der er ikke tvivl om, at denne måneds to plenarmøder, i Bruxelles og her, uden overdrivelse tilsammen kan beskrives som historiske. Vi har med stort flertal åbnet døren for den fælles valuta, og ligeledes med stort flertal blev Den Europæiske Centralbanks Direktion vedtaget. Ingen kan være uvidende om, hvor vigtigt dette er. Men som vores formand, hr. José María Gil-Robles, har sagt med meget enkle og direkte ord, vil de europæiske borgere fra nu af bære Europa i lommerne, og vi ved alle, hvor vigtigt det er at bære Europa i lommerne. Men mine damer og herrer, vi mener, at dette, selvom det er nok så vigtigt, ikke er tilstrækkeligt. Vi må tilstræbe, at alle europæere også bærer Europa i hjertet, og til dette formål, mine damer og herrer, må vi fortsætte det fælles arbejde med store flertal for ikke at svigte målene om borgernes demokratiske deltagelse og social retfærdighed.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at vi vil fortsætte arbejdet i den retning, og jeg tager derfor afsked med Dem med ønsket om en god og velfortjent weekend.

Afbrydelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.
(Mødet hævet kl. 12.00)

