Godkendelse af protokollen
Giansily
Hr. formand, jeg vil bare sige, at jeg var til stede i går, men mit navn er ikke nævnt i protokollen.

Formanden
Jeg takker Dem. Er der andre bemærkninger?

Sisó Cruellas
Hr. formand, jeg vil sige, at mit navn ikke figurerer på tilstedeværelseslisten, selvom jeg var til stede på mødet i går. Mange tak.

Formanden
Jeg takker Dem. Også Deres bemærkning vil blive ført til protokols.

Schiedermeier
Hr. formand, det samme gælder for mig, jeg var til stede, men er heller ikke opført i protokollen.
(Protokollen godkendtes)

Giansily
Hr. formand, jeg vil gerne kende fristen for at fremsætte ændringsforslag til det forslag, som vi skal diskutere i morgen om Parlamentets afstemning om administratorerne, formanden og næstformanden for Den Europæiske Centralbank.

Formanden
Hr. Giansily, hvis jeg husker rigtigt, så var De til stede i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik på dets møde i går aftes; også jeg var til stede, og jeg kan huske, at formanden nævnte en frist, kl. 20.30 i går.

Giansily
Jo, jeg har rent faktisk fremsat et ændringsforslag klokken 19.45. I og med fristen var klokken 20.30, var det fremsat i tide. Der er bare det, at man fortæller mig, at det er nødvendigt med en bekræftelse fra mødet. Det er grunden til, at jeg beder Dem om at bekræfte det. Men jeg kan gå ind for Deres forslag, for så vidt som mit forslag er blevet fremsat i tide. Det er således ikke noget til hinder for, det gennemgås på mødet i morgen, og det takker jeg for.

Formanden
Hr. Giansily, jeg har kun refereret det, som jeg selv var vidne til i går aftes. Det er rigtigt, at formandens svar virkede en smule ironisk, da han sagde det kl. 20.32; men han sagde, at fristen var kl. 20.30. Men jeg tror måske, at formanden, hr. von Wogau, bedre kan forklare det end jeg selv.

von Wogau
Hr. formand, i aftes foreslog jeg, at fristen for at stille ændringsforslag fastsattes til kl. 20.30. Jeg er blevet klar over, at det nok ikke er en særlig god idé. Jeg vil imidlertid anmode hr. Giansily om at overveje, om han ikke kan opnå det samme enten gennem et mundtligt ændringsforslag eller en anmodning om særskilt afstemning. Det drejer sig jo kun om ordene "for otte år« og om, hvorvidt man kan stemme særskilt om dette spørgsmål. Dernæst ville jeg anmode om at få eksperterne i forretningsordenen til at undersøge, om denne mulighed er til stede. På denne måde ville der vederfares hr. Giansily retfærdighed, for det er helt legitimt, at han stiller dette krav. Vanskeligheden bestod i, at vi var nødt til at arbejde overordentlig hurtigt. En frist for ændringsforslag var derfor ikke nødvendig. Der er her ret beset tale om et væsentligt politisk problem. Jeg er derfor af den opfattelse, at hr. Giansily har ret til at give udtryk for sin mening om dette emne. Den stemmer i dette tilfælde, hvilket kun sker yderst sjældent, ikke overens med min mening, men jeg synes, det er legitimt, at denne mening kommer til udtryk.

Formanden
Normalt er der ved afstemninger om en kanditat tale om at stemme nej eller ja uden ændringsforslag. Jeg tror, at det forslag, som hr. von Wogau nu har stillet, kan støttes af hr. Giansily og andre kolleger, og at vi derfor kan gøre som foreslået ved at acceptere en slags anmodning om særskilt afstemning.

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Monti
Hr. formand, Kommissionen tilslutter sig de årsager, som Rådet har anført i sin begrundelse for at anmode om, at der forhandles uopsætteligt om disse kommissionsforslag. De er nemlig tæt knyttet til det femte rammeprogram i det omfang, at regler for deltagelse og spredning af forskningsresultater er nødvendigt for gennemførelsen af selve programmet.
Rådet af forskningsministre mødes den 22. juni, og hvis Europa-Parlamentet accepterer at afgive udtalelse på mødet den 27.28.-maj i Bruxelles i stedet for i juni-mødeperioden i Strasbourg, således som det i øjeblikket er planlagt, vil Rådet i tide få de nødvendige elementer til at kunne vedtage en fælles holdning.
(Uopsættelig forhandling vedtoges) .

Forligsproceduren på området investeringsservice
Formanden
Med hensyn til det mislykkede forsøg på at opnå forlig i forbindelse med forligsproceduren om investeringsservice, jf. forretningsordenens artikel 78, stk. 1, vil jeg gerne meddele følgende:
Siden traktaten om Den Europæiske Union trådte i kraft, har den fælles beslutningsprocedure stået sin prøve: den har givet Parlamentet og Rådet mulighed for sammen at vedtage retsakter i de europæiske borgeres interesse på mange vidt forskellige områder.
På indeværende tidspunkt har proceduren fundet anvendelse på 124 sager, hvoraf de 77 ikke er blevet behandlet i Forligsudvalget i henhold til traktatens artikel 189 B. Ved behandlingen af de 47 resterende tekster har Forligsudvalget måttet holde møde for at nå til enighed. I de forløbne fire år har der kun været uenighed i Udvalget én gang i juli 1994 i forbindelse med taletelefoni (ONP).
Endnu et forligsmøde har fundet sted, hvor denne uenighed blev endeligt fastslået. Medformændene i Forligsudvalget om forslag til direktiv om oprettelse af en komité om investeringsservice meddelte den 3. april 1998 skriftligt Parlamentet og Rådet, at Udvalget ikke havde kunnet godkende et fælles udkast inden for den gældende frist på højst otte uger.
På trods af en betydelig indsats var det ikke muligt at nærme de to institutioners holdninger til hinanden, især med hensyn til den form for komité, "komitologi«, der skulle indeholdes i retsakten.
Med hensyn til den videre procedure skal jeg meddele Dem, at Rådet har oplyst, at det ikke havde til hensigt at fastholde sin fælles holdning. I denne situation betragtes forslaget til retsakt som ikke-vedtaget i overensstemmelse med traktatens artikel 189 B, stk. 6. Selvom man kan beklage dette negative udfald i Forligsudvalget, bør man ikke glemme, at det er traktaten selv, der åbner mulighed for en sådan eventualitet. Ved ikke at fastholde sin fælles holdning har Rådet afstået fra at gøre brug af de rettigheder, som den nugældende fælles beslutningsprocedure tillader. Jeg glæder mig over denne afgørelse, som således foregriber anvendelsen af de nye procedureregler, som bliver bindende, når Amsterdam-traktaten træder i kraft.
Europa-Parlamentet og Rådet kan for første gang konstatere, at der ikke foreligger enighed i Forligsudvalget som et endeligt resultat af den fælles beslutningsprocedure. Dette understreger den paritet, de to institutioner har opnået, som de to grene af en egentlig lovgivningsmæssig autoritet i fællesskabssager, en paritet, der vil blive yderligere styrket, når de nye procedureregler træder i kraft.
Jeg må konstatere, at de to institutioner har indtaget stærkt divergerende holdninger i komitologi-spørgsmålet. Det er mit håb, at denne mangel på enighed vil stimulere dem til at finde et fælles udgangspunkt i drøftelserne om det nye forslag fra Kommissionen, som efter planen skal foreligge i begyndelsen af juni måned.
Parlamentet vil gøre sit yderste for at nå dette uden dog på nogen måde at fravige sine grundlæggende krav, nemlig en forenkling af komitéprocedurerne og nødvendigheden af, at de to grene af den lovgivende myndighed opretter en afvejet og effektiv form for kontrol med gennemførelsesakterne.
Siden EU-traktatens ikrafttrædelse har den fælles beslutningsprocedure vist sin levedygtighed og givet Parlamentet og Rådet mulighed for i fællesskab at vedtage lovgivningsmæssige tekster af interesse for de europæiske borgere i en række forskellige sektorer.
Der er tre talere, der har bedt om ordet, og jeg opfordrer kollegerne til opmærksomt at lytte til dem.

Fontaine
Hr. formand, én gang er ikke hver gang, men vi må konstatere, at vi ikke nåede frem til en forligsaftale vedrørende værdipapirudvalgets aktpakke, på trods af de forskellige bestræbelser, og jeg vil i særdeleshed gerne takke vores ordfører Christine Oddy, som gjorde alt, hvad der stod i hendes magt for, at det skulle lykkes. Hr. formand, kære kolleger, vi er stødte over, at Rådet så hårdnakket vil påtvinge os den type 3b forskriftsudvalg, hvis antidemokratiske karakter vi altid har modsat os, og som vi håber vil forsvinde i forbindelse med den generelle løsning, som Kommissionen omgående bør foreslå Europa-Parlamentet vedrørende komitologi.
Hr. formand, jeg omtaler naturligvis dette nederlag med fortrydelse, men uden bitterhed, og jeg er også klar over at Lidl personligt har udvist stor beredvillighed og også stor forståelse med hensyn til denne aktpakke. Egentligt er det element, som jeg lige omtalte, det som var afgørende for vores delegation. Kære kolleger, lige som vi står for at skulle finde en ny komitologisk balance, kunne vi ikke acceptere en løsning, som kunne binde os til et beklageligt fortilfælde, som endda ville kunne sætte fremtidige forhandlingsresultater over styr.
Af hele mit hjerte takker jeg medlemmerne af delegationen for, at de, på trods af andre vigtige bestræbelser, accepterede, at dette institutionelle aspekt går forud, og jeg takker vores institutionalister, i særdeleshed formanden for Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, De Giovanni, for den afklarede medvirken, som de har bidraget med i denne meget ømtålelige sag. Jeg ønsker at understrege, at vores delegation enstemmigt har gjort, hvad den måtte gøre.
Rådet har valgt ikke at bekræfte sin fælles holdning. Som formanden så ganske udmærket udtrykte det i sin erklæring, drejer det sig her om en vis beslutning, som vi kun kan tage til efterretning på en positiv måde, eftersom den foregriber anvendelsen af den nye artikel 251 i Amsterdam-traktaten, der, som vi ønskede det, fjerner den famøse tredjebehandling. Kære kolleger, nu kan vi bare håbe på, at der hurtigt kommer et forlig i stand, så forligsforhandlingerne en gang for alle slipper fri af dette horisontale problem, som vi på kedelig vis har i forbindelse med utallige aktpakker.
Vi håber, at Kommissionens store forståelse, og jeg regner her med kommissær Monti, vil hjælpe os med at gøre det klart for Rådet, at foranstaltningerne, hvad angår gennemførelsen også skal gennemføres med respekt for gennemsigtigheden og demokratiet.

Oddy
Hr. formand, jeg vil gerne udtale, at Forligsudvalgets beslutning var fuldt ud enstemmig. Jeg vil også gerne takke kolleger for den støtte og fasthed, de har udvist igennem nogle meget vanskelige forhandlinger. Jeg vil især gerne takke fru Fontaine og Parlamentets formand, der udviste en personlig interesse for sagen, og ligeledes personalet, der støttede mig og endog reddede mig fra nogle ubehagelige drømme.
Forliget mislykkedes af følgende grunde. For det første ønskede Parlamentet ikke at skabe præcedens. Det har aldrig accepteret type 3b-komitéer i forlig.
For det andet mener Parlamentet, at komitologi er udemokratisk, fordi man her i alt væsentligt går uden om Parlamentet og kan tillade ændringsforslag til direktiver, uden at Parlamentet bliver rådført. Den aktuelle modus vivendi er efter alt at dømme ikke tilfredsstillende.
For det tredje har Kommissionen bebudet en undersøgelse af udvalgsproceduren. Og det lå igen Forligsudvalget stærkt på sinde, at forhandlingerne om sagen ikke måtte skade denne undersøgelse af udvalgsproceduren, og som fru Fontaine har sagt, vil der komme en ny procedure med Amsterdam-traktaten.
For det fjerde var Kommissionen, om jeg så må sige, ikke særlig støttende. Da Parlamentet angav, at det var rede til at støtte Kommissionens holdning, tog Kommissionen ikke imod dette tilbud.
For det femte forhandlede Rådet, igen efter min egen ydmyge mening, ikke i virkelig god tro. Det ønskede, at Parlamentet skulle gøre alt arbejdet, og at det ikke selv skulle gøre noget af arbejdet.
Da COREPER for nylig har aflagt besøg i min valgkreds, kan jeg forsikre kollegerne om, at der ikke er sket nogen varig skade, og at det hjertelige forhold er genoptaget.
Det var også uheldigt, at den britiske minister af årsager, som hun ikke selv var herre over, ikke kunne være til stede ved det indledende møde. Hvis hun havde kunnet komme, så ville den sunde fornuft og de overtalelsesevner, hun ville kunne have gjort gældende, have været der lige fra begyndelsen af de otte uger. Jeg vil sige, at vi som princip aldrig bør starte en forligsprocedure i fremtiden uden en minister til stede, og vi bør ikke skabe en bindende præcedens.
Parlamentet har gjort det rette, og jeg vil gerne lykønske mine kolleger for at have støttet mig igennem nogle meget vanskelige otte uger.

Monti
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionen tilslutter sig den positive holdning, som De har givet udtryk for med hensyn til den fælles beslutningsprocedures effektivitet frem til i dag og navnlig det frugtbare samarbejde i de tilfælde, hvor Forligsudvalget har måttet tages i brug for at nå frem til en aftale.
Det er i denne positive sammenhæng, at Kommissionen finder det nødvendigt at undersøge færdiggørelsen af forligsproceduren om direktivforslaget om investeringsvirksomhed, og den vil gerne benytte lejligheden til at fremlægge to fortolkninger heraf.
På den ene side beklager vi at måtte konstatere, at det på trods af de involverede parters indsats ikke var muligt at nå frem til en aftale. Vi sætter stor pris på arbejdet i Forligsudvalget, der under fru Fontaines glimrende formandskab har gjort en stor indsats og ofret dette emne meget opmærksomhed. Jeg vil også gerne udtrykke min taknemmelighed over for den rolle, som ordføreren, fru Oddy, har spillet.
Kommissionen - tillad mig at minde Dem om det - har spillet sin rolle for at fremme en tilnærmelse mellem de to parters holdninger, navnlig ved at belyse den tekniske natur af de gennemførelsesfunktioner, som forslaget indeholdt, og ved at foreslå nogle kompromisløsninger, der ikke tilsidesatte det politiske ansvar, som traktaterne har tildelt Kommissionen som den myndighed, der er ansvarlig for gennemførelsesbestemmelserne.
På den anden side - og dette, hr. formand, er den anden fortolkning - mener jeg, at det mislykkede forsøg på at nå frem til en aftale om investeringsservice ikke må betragtes som et udelukkende negativt resultat. Dette resultat har gjort det muligt for de to lovgivningsmyndigheder og Kommissionen at konstatere og sort på hvidt i forbindelse med den konkrete sag se rækkevidden af de grundlæggende problemer i forbindelse med afgørelsen af december 1987 og dermed også at opfordre til en revision af denne afgørelse.
Afslutningsvis, hr. formand, bekræfter jeg, at Kommissionen i disse dage er ved at drøfte den endelige retning, som dens nye forslag om komitologien, der vil blive forelagt i starten af sommeren, skal gives.

Formanden
Tak, hr. kommissær, jeg tror, at det har været nyttigt og interessant for alle kollegerne at lytte til denne korte udveksling af synspunkter. Der er rent faktisk tale om en situation, som vi aldrig har været ude for før, og hvor det har vist sig ikke at være muligt at tage hensyn til Europa-Parlamentets ufravigelige krav som en fællesskabsinstitution

Kontrol med syntetiske stoffer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0157/98) af Pirker for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet om kontrol med nye syntetiske stoffer (designer drugs) (KOM(97)0249 - C4-0244/97).

Pirker
Hr. formand, mine damer og herrer, siden slutningen af 1980'erne og navnlig i de sidste år er forbruget af syntetiske stoffer steget drastisk. Det drejer sig her om amfetaminer og stoffer afledt deraf, om ecstasy og tillige om LSD, det vil altså sige om stoffer, der fremstilles på laboratorier af kemikalier og ikke af naturprodukter. Forsigtigt anslået bruger allerede 5 millioner unge i Den Europæiske Union sådanne syntetiske stoffer. I nogle lande er det allerede op mod 10 %.
Af beretningen fra Den Europæiske Narkotikaenhed fremgår det, at der i 1996 alene i Nederlandene blev beslaglagt 1, 5 millioner piller og 29.000 doser LSD; det svarer til en stigning til det tredive- hhv. halvfemsdobbelte i løbet af et eneste år! Situationen er alvorlig, mine damer og herrer. Men for mig at se er der en forklaring på stigningen, nemlig simpelthen den, at syntetiske stoffer kan fremstilles på simple laboratorier, i køkkener, hvor der laves kemiske forsøg, i garager og mobile laboratorier, fordi grundelementerne så at sige kan fås overalt, fordi de er billige at fremstille og virker i lang tid.
Disse syntetiske stoffer er blevet en del af ungdomskulturen på rave parties og i klubber. Men de er tillige blevet en vigtig del af den organiserede kriminalitets virkefelt, ganske enkelt fordi profitten er stor og risikoen minimal. Situationen er alvorlig for Europas ungdom. De unge ved ikke, hvad det er, de indtager. De er forsøgskaniner for skruppelløse profitmagere!
Den Europæiske Narkotikaenheds LOGO-databank har ganske vist undersøgt, klassificeret og katalogiseret 250 piller, men der kommer hver dag nye til. Når nye piller klassificeres som illegale, er de allerede forsvundet fra markedet igen. Hverken bi- eller langtidsvirkninger er undersøgt tilstrækkeligt. De unge er slet ikke klar over den fare, de svæver i. De opfatter i reglen heller ikke sig selv som brugere af narkotika.
På baggrund af denne alvorlige situation er der behov for massive foranstaltninger. Udvalget om Indre Anliggender har i en yderst saglig drøftelse beskæftiget sig med betænkningen, der går skarpt imod narkotika. Tre fjerdedele af udvalgets medlemmer stemte for betænkningen og udtalte sig dermed klart imod en legalisering af produktion af, handel med og forbrug af syntetiske stoffer. Jeg vil gerne sige tak til alle de kolleger, som har støttet denne omfangsrige pakke af foranstaltninger. Det er en pakke af pragmatiske foranstaltninger til beskyttelse af ungdommen.
Nogle af foranstaltningerne vil jeg gerne gå i detaljer med. En ting er den påtrængende nødvendige harmonisering af de strafferetlige bestemmelser om afsættelse af prækursorstoffer, om produktion af, handel med og indtagelse af syntetiske stoffer. En anden ting er trusler om straf, navnlig til forhandlerne, som også vil få en præventiv effekt. Vi har behov for, at myndighederne i Unionen operativt samarbejder om bekæmpelsen af organiseret kriminalitet. Det er den, der kører løbet. Vi har endvidere behov for en udvidelse af samarbejdet mellem de retshåndhævende myndigheder i Den Europæiske Union og i de central- og østeuropæiske lande. Det kan vi gøre ved hjælp af vores programmer Oisin, Falcone og Phare.
Vi har behov for, at der indføres et system, der sørger for en hurtigere registrering af nye syntetiske stoffer, et varslingssystem. Vi har behov for en effektiv kontrol med basisstofferne, som også skal gælde de central- og østeuropæiske lande, samt for et intensivt og praktisk muligt samarbejde mellem politiet og den kemiske industri. Og vi har navnlig behov for en intensiv forebyggelse, en vurdering fra Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika i Lissabon af, hvilke foranstaltninger der virker efter hensigten og hvilke der ikke gør det, brug af Internettet til oplysning af ungdommen samt indførelse af antinarkodiskoteker.
Men jeg foreslår også, og det skal være et centralt punkt, en ny forebyggende indsats. Skolerne i Europa skal på frivillig basis erklære sig for stoffrie zoner. Dermed når vi samtlige unge. Der er i den forbindelse ikke tale om at sætte politi ind, men om at gøre de unge bevidste og i stedet for at straffe dem informere dem og hjælpe dem med det formål at give de unge styrke til at modstå stoffernes tillokkelse og holde dem borte fra stofferne. Udgifterne til dette projekt er minimale, effekten kan blive enorm.
Jeg har allerede fundet skoler, der er rede til at arbejde med på disse planer - i Østrig, i Frankrig og i Tyskland. Repræsentanter fra disse skoler vil være til stede i Europa-Parlamentet ved middagstid i dag. Hvis De støtter mit ændringsforslag, som jeg stiller på PPE-gruppens vegne, kan planen, der bygger på frivillighed, om stoffri skoler i hele Europa realiseres.
Fem millioner unge i Europa bruger syntetiske stoffer. Kampen mod narkotika skal føres mere effektivt end hidtil. Mine damer og herrer, jeg anmoder Dem i europæisk ungdoms interesse om bred støtte til betænkningen.

Burtone
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke min tilfredshed med ordførerens arbejde. Jeg tilslutter mig den analyse, han har fremlagt her, og gentager på min side, at der er tale om et alvorligt problem i Europa.
Det er konstateret, at de syntetiske narkotiske stoffer er på markedet samtidig med, at vi er i en stadig vanskeligere situation: det bliver stadigt vanskeligere at forebygge, helbrede og undertrykke narkotikamisbruget. Derfor må vi yde en stor arbejdsindsats og især ikke undervurdere problemet.
Desværre er der, som ordføreren nævnede det, nogle - også personer af et vist omdømme i den videnskabelige verden - der har forsøgt at sprede meget alvorlige synspunkter, idet de anfører, at man må acceptere en slags lørdagsaften-narkotika. Sådanne holdninger er helt ude af trit med de potentielt meget alvorlige følger af narkotikamisbruget, ikke mindst de fysiske følger i form af ødelæggelse af hjerneceller. Nogle afviser endog at betragte de psykiske virkninger af disse narkotika på de unge som meget alvorlige, selv når brugerne efter en indledende euforisk periode straks efter rammes af voldsomme depressioner. Følgerne bliver endnu værre, når man tager hensyn til, at de syntetiske narkotika ofte konsumeres sammen med naturligt narkotika og alkohol. Der opstår en sammenblanding af flere forskellige forgiftninger. Konsekvenserne er især af social art: tænk bare på de umotiverede voldshandlinger fra de mange unge og ungdomsbander, færdselsulykker, især i weekenden, og endelig det forøgede antal selvmord.
Efter vores mening er spredningen af syntetisk narkotika et fænomen, vi er nødt til at tage meget alvorligt hensyn til. Vi tilslutter os forsøgene på at bekæmpe de kriminelle organisationer, men vi finder det også nødvendigt at skride ind med en begrænsning af efterspørgslen og dermed tænke på forebyggelsen, ikke mindst ved at understrege det positive og værdifulde i en naturlig form for afslapning frem for en kemisk opbygget afslapning.
Endelig mener jeg, at Europa-Parlamentet bør påtage sig en forpligtelse på dette område: mere end nogen sinde før ser vi i denne tid en stærk forandring i narkotikaforbruget, og det er derfor ikke muligt at sætte forbruget af de forskellige narkotika på forskellige formler. Vi er nødt til at udtrykke et klart nej til alle former for narkotika.

Heinisch
Den trussel, de syntetiske stoffer udgør, er, og det er det særegne i sammenligning med traditionelle stoffer, i vores samfund næsten udelukkende rettet mod de unges liv og helbred. Det er nærliggende, at jeg som repræsentant for Kulturudvalget, som jo tillige er et Ungdomsudvalg, i denne sammenhæng særlig beskæftiger mig med spørgsmålet om, hvorledes der kan sættes direkte ind over for de unge med forebyggende foranstaltninger.
Det må være et absolut nødvendigt skridt i højere grad at oplyse de unge om farerne ved at anvende syntetiske stoffer, at sætte ind med denne oplysning allerede over for børnene og især inddrage forældre, lærere, pædagoger, læger og apotekere i dette oplysningsarbejde. Der er i Kulturudvalget stillet mange ændringsforslag, som er baseret på det. En anden særlig egenskab ved syntetiske stoffer er, at de praktisk talt udelukkende anvendes i forbindelse med tekno- og raveparties, som for mange af de unge fra alle sociale lag er en del af deres kultur.
Der ligger en overordentlig stor risiko i, at medierne forherliger disse parties, navnlig på Internettet, hvor der i ordets bogstavelige forstand reklameres for bestemte nye stoffer. Denne skadelige virkning fra Internettet bliver vi nødt til ikke kun at modvirke, vi bliver nødt til at benytte Internettet til at starte oplysningskampagner dér.
Det er vigtigt, at dialogen med de unge føres lige så alvorligt som med de voksne. Et eksempel til efterfølgelse i mit land er de såkaldte antinarko-diskoteker. Men det skal samtidig gøres klart, at brug af stoffer altid vil medføre problemer. Det, der for mig som apoteker er blevet en selvfølge, nemlig at der ikke findes nogen medicin uden bivirkninger, gælder også i forbindelse med de såkaldte designer drugs. Allerede meget små doser af disse syntetiske stoffer kan rumme farer, og det, nogle kan klare uden men, kan anrette alvorlige skader i kroppen på andre.
Derfor støtter jeg især hr. Pirkers krav om den stoffri skole. Det er jeg gået ind for i tyve år, men jeg må sige, at vi ganske vist kan få en stoffri skole, men at eleverne alligevel ofte kommer i skole med stoffer i blodet.

d'Ancona
Hr. formand, den betænkning, som hr. Pirker har udarbejdet i forbindelse med Kommissionens meddelelse, efter min mening en meget afbalanceret meddelelse, om kontrollen med nye syntetiske stoffer, indeholder en række meget bemærkelsesværdige idéer. Idéer, som er opdelt i straffeforanstaltninger, information og kontrolsystemer, kontrol med prækursorerne, forebyggelse og begrænsning af skaden. En klar og logisk inddeling, som imidlertid også gennem ændringer i vores eget udvalg er kommet noget ud af balance, hvormed jeg mener, at der nu lægges for megen vægt på straffen og forebyggelsen, og at der lægges for lidt vægt på skadesbegrænsningen. Min gruppe har forsøgt at genoprette denne ligevægt gennem et par ændringsforslag, hvorom vi kan stemme om lidt kl. 12.00.
De nye syntetiske stoffers enorme popularitet blev taget op på en konference, som Parlamentet for nogen tid siden arrangerede sammen med Kommissionen og Rådet som den fjerde i en række narkotikakonferencer. Meget nyttige, meget interessante konferencer, kan jeg godt sige her, fordi vi ikke indledte en politisk strid med hinanden der, men kunne tale om dette vanskelige emne på en meget rationel måde, kommissæren genkender også, hvad jeg siger.
Vi fik der fortalt, at de syntetiske stoffers popularitet blev forklaret ud fra den kendsgerning, at de ikke er dyre, ikke er vanedannende, for det meste indtages under festlige omstændigheder og skaber illusion om, at man er accepteret af gruppen og har kontakt. I modsætning til vanedannende og hårde opiumholdige stoffer, som man associerer med sølle vrag og tabere, er dette narkoen for vinderne. Det er billedet, men virkeligheden er naturligvis noget mindre smuk. I kombination med andre stoffer eller alkohol kan brugere blive aggressive. Ved langvarig eller omfattende brug er virkningerne på helbredet måske farlige, men ikke så afskrækkende, som det her siges. For hvis det var så afskrækkende, ville de ikke være så populære. Jeg har talt med utallige unge mennesker, som følte sig overordentligt veltilpas, og som slet ikke fik kvalme eller blev depressive. Hvis det var tilfældet, ville det måske være godt, for så ville stofferne være mindre populære, end de er i øjeblikket.
Der er sket dødsfald, for at gøre dette billede endnu mere trist, end det er i forvejen. Der er sket dødsfald, fordi mennesker under indflydelse af ecstasy overskred deres grænser, eller fordi der blev indtaget farlige piller. Men også denne triste virkelighed har næppe formindsket disse stoffers popularitet, og dermed udgør de således en vigtig indtægtskilde for den organiserede kriminalitet. De sørger for et varieret udbud, der kan fremstilles nemt og i nærheden, og de unge, som uanset af hvilken grund har en umættelig trang til stadig flere stimulanser, sørger for efterspørgslen.
Den onde cirkel med udbud og efterspørgsel bør brydes gennem en afbalanceret række af foranstaltninger, som går fra forebyggelse til en fælles måde at gribe den organiserede kriminalitet an på med deraf følgende begrænsninger af risikoen for unge mennesker. Når denne balance er genskabt i betænkningen, vil vores gruppe kunne stemme for.

De Esteban Martín
Hr. formand, mine damer og herrer. Jeg vil for det første også gerne gratulere hr. Pirker med den fremragende betænkning, han har udarbejdet. Påny drøfter vi her i Parlamentet et fænomen, som har en ødelæggende effekt for vores borgere, såsom stoffer. Jeg er enig med ordføreren i fremhævelsen af de særlige risici, som forbruget af de såkaldte "syntetiske stoffer« medfører. Jeg siger syntetiske stoffer og ikke designer drugs, for efter min mening er "syntetisk« en mere rammende betegnelse, idet de positive konnotationer ordet "design« har, kan føre til forvirring, især blandt de unge, som er de største forbrugere af disse stoffer.
Faktisk er der opstået et fremherskende mønster inden for ungdommens stofforbrug, der er centreret omkring forbruget af disse syntetiske stoffer, og som i nogle tilfælde forbindes med forbruget af andre stoffer, især hallucinogener, amfetaminer, cannabis og kokain. Det drejer sig om et sporadisk forbrug, som hænger meget sammen med livsstil og fritiden i weekenderne, som er ved at blive et dominerende mønster blandt visse grupper af unge. Denne "konstellation« af forbrug er, sammen med et overdrevet alkoholforbrug, for tiden et alvorligt epidemiologisk og socialt problem, som kræver den største opmærksomhed.
Jeg er også enig med ordføreren i det særlige problem, disse stoffer udgør, ved at de så let undgår kontrol. Det er derfor nødvendigt at udvikle programmer og ensartede modeller, som fremmer effektive samarbejdsforanstaltninger mellem regeringsmyndighederne, og samtidig tror jeg, at det er vigtigt at fremme eksperternes forskning i kemiske stoffer, som kunne anvendes i produktionen af ulovlige stoffer med kontrol- og reguleringsformål, uden at man blandede sig i handelen eller den lovlige kommercielle og industrielle brug af disse stoffer.
Sluttelig, mine damer og herrer, bør vores indsats rettes specielt mod forebyggelse og undervisning med særlig vægt på at styrke de positive værdier og alternative holdninger, som må være udgangspunktet for at kunne give afkald på stofferne. Ved at give realistiske oplysninger om disse stoffers sundhedsfarlige virkninger og risiciene ved brugen heraf må vi bl.a. kunne opnå vores mål, som bør være et stoffrit samfund.

Schaffner
Hr. formand, kære kolleger, i dag vil en samfundsdebat endnu en gang så splid her i forsamlingen. En debat mellem forsinkede 68'ere, hvis jeg kan udtrykke mig på den måde, som under sloganet "det er forbudt at forbyde« blander frihed og løssluppenhed sammen og de, som bare ønsker, at virkelig frihed for de unge består i at tage hånd om deres skæbne.
Som vores kollega Pirkers betænkning minder om, så anvendes disse syntetiske stoffer i virkeligheden overhovedet ikke af unge, som er socialt eller følelsesmæssigt defavoriserede, hvis tilskyndelser man kunne forstå, men af unge, som er fuldstændigt integrerede, og som mener, at det er moderigtigt, at det er smart, at man til en rave- eller technofest skal tage ecstacy, LSD eller amfetamin, og det er ikke farligt, forsikrer de, som forsvarer et "gør som du har lyst til«.
Det er nemt at have den type holdninger, som der ikke er bevis for, og i særdeleshed at mørklægge visse videnskabelige betragtninger, som fremlægges i vores udmærkede kollega Burtons udtalelse, som er lavet på vegne af Udvalget om Miljøog Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. Som han sagde lige før, kan LSD give hallucinationer op til flere år efter indtagelsen. På dyr forårsager ecstacy alvorlige ændringer i hjernen.
Burde man ikke på dette område, som på så mange andre, der vedrører forbrugerens helbred, pålægge de samme forholdsregler? Hvordan kan man sige: Tag alle de stoffer, I har lyst til, men tag jer i agt for genetisk modificerede fødevarer? Hvor er logikken henne? Amfetamin kan jo medføre voldelig adfærd.
Det er en skam, at debatten om sikkerhed i byerne blev udsat. Man kan jo spørge sig selv, om ikke forklaringen på visse unges nogle gange uforklarlige voldelige adfærd ikke kunne være misbrug af denne type stoffer. Jeg tror, at det ville være nyttigt, hvis man lavede en medicinsk undersøgelse af unge, som er ansvarlige for den slags tragiske begivenheder.
På dette grundlag bakker min gruppe fuldstændig op omkring Pirkers fremragende betænkning - på den betingelse, at visse ændringer ikke får den til at se helt anderledes ud.

Wiebenga
Hr. formand, syntetiske stoffer er temmelig gamle. Det flotte og klassiske Beatles-nummer "Lucy in the sky with diamonds« er mere end 25 år gammelt. Det er noget mærkeligt, at opmærksomheden først nu rettes mod disse stoffer, og at der ifølge betænkningen også er så ringe kendskab til dem. Det er da kendt, at de syntetiske stoffer fremstilles og også indtages i store mængder inden for Den Europæiske Union. Mit land, Nederlandene, står i den forbindelse i forreste række.
Det foreliggende beslutningsforslag er et godt beslutningsforslag. Deri tales der med rette ikke om legalisering af disse syntetiske stoffer. Legalisering har vi talt om adskillige gange her i Parlamentet, og det fører ikke til en stor harmoni.
Ligesom i forbindelse med den generelle narkopolitik synes Den Liberale Gruppe, at det også i forbindelse med denne del af politikken skal dreje sig om en tredobbelt politik under mottoet: forebyggelse, bekæmpelse og behandling. Det betyder således en kombinationspolitik. Politikken med hensyn til syntetiske stoffer må være en del af den generelle narkopolitik og således ikke blive en særskilt delsektor.
Betænkningen anfører som de vigtigste politiske punkter - jeg resumerer kortfattet - flere undersøgelser foretaget af Overvågningscenteret for Narkotika, harmonisering af de pågældende strafferegler samt bedre samarbejde med de østeuropæiske lande. Den Liberale Gruppe kan udmærket tilslutte sig denne hovedlinje i betænkningen, og jeg vil dermed helhjertet give ordføreren, Pirker, en kompliment. Vi vil i princippet, således som det nu ser ud, kunne stemme for hans betænkning.

Pailler
Hr. formand, kære kolleger, jeg går ind for Kommissionens forslag, som giver udtryk for en rimeligt afbalanceret holdning, særlig med hensyn til kampen mod dealerne, hvilket er i fuldstændig overensstemmelse med indstillingen under de igangværende forhandlinger, jeg taler her om FN's konvention. Det drejer sig jo om klassiske dealere, men også om nye metoder, som selvfølgelig gør det muligt for leverandørerne af produkterne at lave disse nye stoffer.
Det er således sådan, at i lige så høj grad som jeg går ind for bekæmpe denne ulovlige handel, i lige så høj grad kan min gruppe og jeg selv ikke støtte dette beslutningsforslag, hvis vi bibeholder dets repressive karakter, som absolut ikke har nogen som helst advarende virkning på de unge. Det ved man. I Frankrig bliver man, på trods af at mange er imod, ved med at dømme folk for at tage stoffer. Stofmisbruget er imidlertid ikke faldet.
Man fortæller os, at disse unge er fuldstændig uvidende om faren. Måske er det netop, fordi de er klar over faren, at de tager stoffer. Når man taler om stofmisbrug, hvornår begynder man så at tage den uomtvistelige eksistens af social lidelse til efterretning af den grund, at misbruget uden tvivl er resultatet af en social sygdom, men det er også individer, som nogle gange, når de vil udtrykke sig, ikke har andet valg end viljen til at sætte deres liv på spil for netop at prøve at give det en mening, eftersom samfundet, familien og forældrene ikke har kunnet give dem lyst til at leve? Så lad os derfor holde op med denne afskrækkende påvirkning af misbrugeren!
Desuden kan min gruppe ikke acceptere, at man i præmisserne taler om mennesker, "som ikke har en rolle i det sociale landskab«. Det er uacceptabelt, og det er på den måde, at I presser de unge ud i kriminalitet.
Vores gruppe kan kun støtte denne beslutning, hvis visse ændringer fjerner den helt og aldeles repressive karakter, der forbindes med det at tage stoffer og i særdeleshed den foragtende holdning fra et samfund, der skaber unge, som nogle gange er nødt til at give sig i kast med fremtiden ved at udsætte sig for sådanne farer.

Cohn-Bendit
Hr. formand, i et parlament er det altid svært at få sandheden frem og få det egentlige til at lykkes. Så derfor kan I altid sige det ene eller det andet om syntetiske stoffer, og I kan tage repression til hjælp. De mennesker, som I vil beskytte, når I ikke, fordi de ikke vil vide af denne beskyttelse.
Det er ganske enkelt: Siden udbredelsen af LSD, har der været mennesker, unge og mindre unge, som håber, at de kan finde nydelse ved hjælp af visse typer stoffer. Det siger sig selv, at det er farligt at blande nydelse og stoffer sammen. Syntetiske stoffer og alkohol er farligt. Men det har vi vidst længe, ligesom vi ved, at både for os selv og for andre er det ekstremt farligt at køre efter at have indtaget LSD eller alkohol.
Jeres problem, problemet med denne betænkning, er, at I prøver at præke moral for et samfund, som ikke ser på det på den måde. Man har derfor et valg mellem to ting: enten må man acceptere meget strenge regler med hensyn til f.eks. tobak, alkohol, syntetiske stoffer eller f.eks. naturlige stoffer - eller man må indse, at her i livet er der mennesker, som opfatter verden på en anden måde, som har andre værdier og andre måder at være på - eller også vil man ikke indse det, og i parlamenterne bliver man ved med at holde taler, som ikke fører til noget.
Den repression, som man i betænkningen forøger, er ikke alene en fejltagelse, men har modsat virkning. I marginaliserer ikke de unge, som socialt befinder sig nederst, mentalt marginaliserer I hele den del af samfundet, som ikke godtager forestillingen om, at når der er et problem, er der kun en løsning, nemlig repression. Det er derfor, jeg siger til jer, at hvis I lader betænkningen være, som den er nu, hvis ikke der ændres ved den, så stemmer vi imod, fordi det er en forkert betænkning, fordi der står ikke noget i den, og fordi I modsiger realiteterne i samfundet.
(Bifald

Dupuis
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans gode beskrivelse af fænomenet i præmisserne. Jeg vil dog godt tilføje nogle enkelte nuancer. Han siger, at der er fem millioner, som tager syntetiske stoffer, hvilket ikke er så lidt. Han omtaler disse stofmisbrugeres meget specifikke sociale situation. Det har Daniel Cohn-Bendit netop talt om. Han omtaler de få ting, vi ved, om fænomenets farlighed. Det, synes jeg, er vigtigt. Han omtaler, og det er grundlæggende, hvor enkelt det er at fabrikere disse stoffer. Han omtaler også den kendsgerning, at visse lande allerede, uden for lovsystemet, har iværksat en kvalitetskontrol af disse forbudte stoffer.
Derimod kan vi ikke være enige i betænkningens konklusioner, som omhandler de foranstaltninger, vi skal bede Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne sætte i værk. Det siger sig selv, at man ikke kan gå i gang med at ansætte fem millioner politifolk, en i hvert køkken, på hvert loft og i hver kælder, eftersom det er sådan nogle steder, at man fabrikerer disse stoffer. Vi ved, at disse stoffer er yderst nemme at transportere, og at de ikke kan efterspores med de samme metoder, som man normalt anvender for at opspore andre stoffer. Ordføreren foreslår imidlertid at straffe misbrugerne, at straffe fabrikanterne, som ofte selv er misbrugere, og foreslår fuldstændigt ineffektive måder at bekæmpe den organiserede ulovlige handel på. Lad os bare gentage: Det er ikke, fordi vores venner fra PPE (Den Kristelig-Demokratiske Gruppe) og andre fra Very New Labour og skandinaverne er blevet klar over, at de har tabt den første krig mod de traditionelle stoffer, at de absolut skal til at opfinde en ny krig, som i øvrigt allerede er tabt, eftersom der allerede er fem millioner, som tager syntetiske stoffer.
For at kunne lave præventivt arbejde og for at kunne informere bør man hurtigt udtænke oprettelsen af et retssystem, som igen giver landene kompetence til at bringe dette fænomen under kontrol. For hvis problemet er, at man vil i gang med en ny krig, så opfordrer jeg Pirker og vennerne fra PPE til at føre krig mod faldskærmsudspring, der koster én livet for hver 80.000 udspring. Ecstasy og syntetiske stoffer koster én livet, for hver gang det tages 3, 4 millioner gange. Man må således sige til sig selv, at de, som vil have adrenalinen til at stige ved at springe i faldskærm, er langt farligere for samfundet og for sig selv end de, som tager ecstasy. Jeg tror, at det er på den måde, på en rationel måde, at vi skal begynde at se på tingene, og at vi skal bestræbe os på, at vores lande igen får bragt fænomener, der således som fem millioner misbrugere viser det i dag, er fuldstændig ude af kontrol, under kontrol igen.

Buffetaut
(FR ) Hr. formand, kære kolleger, Pirkers betænkning beskriver klart og præcist det foruroligende fænomen, som har med misbrug af nye syntetiske stoffer at gøre. Jeg vil gerne takke ham for det. Der er åbenbart nær ved fem millioner unge mennesker i EU, som tager disse nye syntetiske stoffer. Alt for ofte bliver de omtalt som et underholdende indslag, når man nu til dags holder fest med dans.
Ganske vidst ved man, at de kan have både sundhedsskadelige virkninger og give problemer med selvkontrollen - altså hjerteproblemer, blodtryksstigning, hallucinationer, depressiv adfærd, aggressivitet, men problemet med at bekæmpe disse stoffer har også at gøre med, at de er utroligt varierede og nemme at fabrikere. Vi mener derfor, at det er klart, at man skal bekæmpe disse stoffer ved på bedste vis at gøre brug af hele arsenalet af forholdsregler, både de restituerende og de repressive, og sørge for, at medlemsstaterne samarbejder bedre om denne kamp. Her i EU-Parlamentet har vi pligt til at være de bedste advokater, de bedste fortalere for virkelig frihed, rigtig frihed, det vil sige en ansvarlig frihed, hvis udøvelse får den menneskelige værdighed til at vokse.
Det ville være forrykt, hvis vi her i forsamlingen på den ene eller den anden måde kunne opmuntre til, at man frit kan tage stoffer, hvis første virkning er, at de, som tager det, mister selvkontrollen, hvilket er en af forudsætningerne for frie menneskers værdighed. Det er af disse grunde, at vi synes, at Pirkers betænkning, som anbefaler såvel præventive som repressive foranstaltninger, som i sig selv kan have en præventiv og pædagogisk virkning, virker afbalanceret og fortjener at blive bakket op omkring i den form, som den fremstår nu.
Afsluttende vil jeg gerne fortælle om, hvad jeg oplevede for nylig. Jeg var i Torino i sidste weekend, og ved Po-floden er der en kaj, som man kunne kalde narkotikakajen. Synet af de unge, som holder til der, og deres fornedrelse er et alvorligt tegn på, at vi skal i gang med kampen om at befri vores samfund fra stofferne.

Angelilli
Hr. formand, jeg tilslutter mig mine kollegers lykønskninger til hr. Pirker for den glimrende betænkning, der er meget indgående og på samme tid konkret.
Det fremgår således af betænkningen, at den traditionelle opdeling mellem bløde stoffer i form af marihuana og hash og hårde stoffer i form af heroin ikke er den mest realistiske opdeling. Den stadigt mere udbredte og forskelligartede anvendelse af syntetisk narkotika har fuldstændigt ændret billedet af de narkotiske stoffer. De syntetiske narkotika bruges stadigt mere af de meget unge, det er de stoffer, der er mest på mode, men også de, hvis negative virkninger for helbredet på langt sigt slet ikke er kendt. Der er behov for et mere gennemtrængende og energisk informations- og forebyggelsesprogram og især for en forpligtelse fra medlemsstaternes side til at slå ned på fremstilling og handel med disse nye narkotika.
Fra mit synspunkt er det imidlertid nødvendigt at bestride den logik, der følges af den frie narkotikas fortalere, der også, hvad de syntetiske narkotika angår, mener, at en legalisering vil begrænse skaderne og i hvert fald eliminere de ulovlige profitter, som om narkotikaproblemet kun drejede sig om et problem om offentlig orden.
I bekæmpelsen af narkotika er enhver løsning, der indebærer en resigneret accept, uacceptabel, fordi det ofte medfører tab af menneskeliv. Som det understreges i betænkningen om den fælles bekæmpelse af narkotika fra 1996-2000, er den eneste måde, hvorpå narkotikahandelen virkelig kan formindskes, at forsøge at fjerne årsagerne til efterspørgslen. Derfor bør man i stedet give de unge europæere et svar på deres problemer, give dem nye muligheder, arbejde, kultur og solidaritet. I hvert fald ikke legalisering!

Matikainen-Kallström
Hr. formand, jeg takker kollega Pirker for hans prisværdige arbejde med udarbejdelsen af denne særdeles betydningsfulde betænkning. Spørgsmålet om kontrollen med syntetiske stoffer (designer drugs) er livsvigtigt for hele den fremtidige bekæmpelse af narkotika. Hvis der ikke straks tages alvorligt fat på problemet, vil stofmisbrugerkredsen udvides ved hjælp af de syntetiske stoffer uden for de såkaldte marginalgrupper. Tærsklen hos de normale unge mennesker til at begynde at bruge syntetiske stoffer bliver lavere, når stoffet er billigt og nemt tilgængeligt, og det opleves som en del af en ungdomskultur, som det nu er tilfældet i flere lande. Vi må ikke række fanden en lillefinger, for brugen af de syntetiske stoffer sænker tærsklen til at begynde at bruge de hårde stoffer.
Sagen om bekæmpelsen af de syntetiske stoffer, som blev taget frem af Europarådet i Dublin, har brug for konkrete idéer og en hurtig udvikling af samarbejdsformer og -måder. Et særligt problem er kontrollen med syntetiske stoffer i den indledende fase af handelen, fordi den slags narkotika kan fremstilles hurtigt og tæt på markedet. Kontrolsystemerne bør være i stand til at reagere på samme måde overalt i Europa.
Et centralt problem er skabelsen af et realtidsdatasystem til told-, politi- og retsmyndighederne med mulighed for at indlæse aktuel information om syntetiske stoffer, som opdages på markedet. Det kan være vigtigt at begynde et afklaringsarbejde om, ved hvilke tekniske løsninger og i forbindelse med hvilket andet system det pågældende system bør indføres. En tilslutning af mellem- og østeuropæiske lande til systemet helt fra starten vil give processen troværdighed, ligesom udbygningen af et bredt samarbejde vil sikre den frie bevægelighed.

Andrews
Hr. formand, lad mig indlede med at sige, at vores gruppe fuldt ud støtter hr. Pirkers betænkning.
For nogle måneder siden var der et forslag fremme her i Parlamentet om at legalisere cannabis. Og nu antyder vi, at LSD og Ecstasy er forbrugsvarer, der bør distribueres som slik. Måske burde vi uddele landminer til alle i Parlamentet, for det er ikke meget forskelligt fra at sige, at narkotiske stoffer ikke er farlige.
I min egen by, Dublin, har vi set hele lokalsamfund ødelagt af narkotikaens svøbe. Jeg siger ikke, at hr. Dupuis, De Grønne og socialisterne har uret i at indlede denne diskussion. Tværtimod. De er i deres fulde ret til at give os deres mening om sagen, således at vi kan svar på den. Samtidig med at jeg hilser debatten velkommen - jeg hilser begge sider af den debat, der finder sted her i Parlamentet, velkommen - vil jeg sige til De Grønne, at jeg er meget skuffet over den type ændringsforslag, som de har fremsat for Parlamentet, der støtter reguleringen og den fri uddeling af narkotiske stoffer.
Det overordnede mål for næsten alle ændringsforslagene er unægteligt farligt. Hvor Pirkers betænkning taler for skærpede straffe for ulovlig handel, pushervirksomhed og forbrug af syntetiske stoffer, søger De Grønne at fjerne henvisningen til forbrug. De ønsker også, at disse stoffer skal reguleres. Med andre ord skal de være tilgængelige og kunne sælges i automater, supermarkeder og andre salgssteder.
Jeg anbefaler hr. Pirkers betænkning til Parlamentet uden forbehold. Jeg takker ham for det arbejde, han har gjort.

Lindholm
Hr. formand, jeg vil også lykønske Pirker med en god betænkning og er enig i meget, om end ikke i alt. Til Andrews og andre vil jeg pointere, at den grønne gruppe altså ikke er enig i synet på narkotika; der er forskellige meninger.
At kampen mod narkotika bygger på samarbejde og vilje, er vi sandsynligvis alle enige om. Hvad vi imidlertid ikke er enige om, er f.eks. en harmonisering af strafferetten, og at dette ville være ønskeligt. Det er efter min opfattelse et anliggende for de enkelte medlemslande. Jeg mener, ligesom åbenbart også Kommissionen, at artikel 129 ikke kan anvendes som grundlag for en harmonisering af love og politik på narkotikaområdet.
Jeg mener desværre, at Pirker forringer de syntetiske stoffers afhængighedsfremkaldende og farlige effekter samt også den sociale nedtur, som de beviseligt fører til. Jeg er heller ikke enig i, at de syntetiske stoffer hovedsagelig kun findes i musikkredse.
Vores målsætning her i Parlamentet og i medlemsstaterne må være et narkotikafrit samfund. De ændringsforslag, der direkte eller indirekte taler for en legalisering, håber jeg, at Parlamentet tager afstand fra.

Vanhecke
Hr. formand, jeg må sige, at hr. Pirkers arbejde har overrasket mig særdeles positivt, for Parlamentets omdømme med hensyn til narkobekæmpelsespolitik bestemmes i særdeleshed af et mindretal her i Parlamentet, som råber højest. Man husker nok stadig, at det blot er nogle måneder siden, at man her i denne sal med overordentlig store vanskeligheder afviste en betænkning, som selv for stoffer, som er mange gange mere skadelige end de syntetiske stoffer, der drøftes i dag, ville indføre en vidtgående tolerant politik efter nederlandsk eksempel. Hr. Pirker derimod beskriver meget berettiget de enorme risici, der er forbundet med al slags stofmisbrug, bekræfter narkohandelens meget kriminelle art og foreslår en række både forebyggelses- og straffeforanstaltninger, idet betænkningen med rette hævder, at straffeforanstaltninger ikke blot skal bebudes, men også virkelig anvendes. Det forekommer at være en selvfølge, men det er det ikke.
Endvidere vil jeg alligevel foretage en tilføjelse til den foreliggende betænkning. Jeg vil gerne gøre opmærksom på den traditionelle families væsentlige rolle i forebyggelsen af stofmisbrug. Jeg er stadig overbevist om, at temmelig mange af de store problemer i vores nuværende samfund skyldes bortfaldet af en stor del af familiens rolle som samfundets hjørnesten, som beskyttelse, skole og eksempel for børn. Måske skal der også engang komme en henstilling fra Kommissionen om at klage over, at familien materielt, moralsk og endda skattemæssigt går tilbage i mange medlemsstater.
Endelig forholder det sig naturligvis således, at det er overordentligt vanskeligt inden for Europa mellem de suveræne medlemsstater at indføre en sund form for samarbejde med hensyn til narkobekæmpelse, når en række medlemsstater, først og fremmest Nederlandene og nu desværre også min egen medlemsstat, Belgien, faktisk har indført en tolerant politik med hensyn til stofmisbrug.

Hager
Hr. formand, jeg har netop overvejet, hvor farlige narkotikaafhængige faldskærmsudspringere vel måtte være for samfundet. Hr. Dupuis beskæftigede sig jo med faldskærmsudspringere. Men nu bliver jeg alvorlig igen og vil gerne gratulere ordføreren hjerteligt med hans arbejde. Jeg er altid helt rolig, når jeg ved, at betænkninger om denne emnekreds er i hans hænder, fordi jeg mener, at han er garant for, at der ikke opstår nogen risiko for vores børn på grund af misforståede liberaliseringsbestræbelser.
De i betænkningen anførte særlige egenskaber og ledsagefænomener ved de syntetiske stoffer, navnlig tendensen til, at de, der - hvis jeg må have lov til at sige det på den måde - kun er afhængige af dem i deres fritid, alvorligt undervurderer virkningen af disse stoffer, er den særlige fare ved dem. At disse stoffer, der er in, oven i købet sælges erhvervsmæssigt i en ny økonomisk gren af kriminaliteten, gør de i betænkningen foreslåede foranstaltninger, navnlig et effektivt forebyggende arbejde, yderst påkrævede. Af alle disse grunde vil vi stemme for betænkningen.

Elliott
Hr. formand, som helhed har jeg ikke mange indvendinger imod Pirker-betænkningen. Det er vigtigt, at vi ikke falder i fælden og giver nogen form for social godkendelse til nogen former for narkotikaindtagelse. Når dette er sagt, så erkender vi forhåbentlig alle nu, at en udelukkende straffende tilgang ikke vil virke - og i sandhed heller ikke virker nu - og at vi må gøre en hel del mere inden for sundheds- og uddannelsesområdet og forsøge at få de unge væk fra narkotikakulturen.
Jeg har ét særligt problem med Pirker-betænkningen, og det er, at det er alt for optimistisk og alt for ambitiøst at tro, at vi på dette stadium kan harmonisere eller på nogen måde integrere narkotikalovgivningen i medlemsstaterne. Forestil Dem bare at skulle forsøge at forene den nederlandske tilgang med f.eks. den svenske. Det vil simpelthen ikke ske. Derfor mener jeg, at vi bør lade de enkelte medlemsstater selv klare dette spørgsmål på deres egen måde. Naturligvis bør der være en koordinering af aktiviteterne, og naturligvis bør der være samarbejde. Men ændringsforslag 21 fra Schulz og d'Ancona, der siger, at det ikke for nærværende er praktisk muligt at tale om harmonisering, er et fornuftigt ændringsforslag. Hvis det vedtages, vil jeg ikke have nogen som helst problemer med at støtte betænkningen. Men jeg er imod ændringsforslag 19 og 22, der ikke hjælper meget i den foreliggende situation.
Dette er et meget vanskeligt spørgsmål. Jeg kunne ønske, at denne betænkning var blevet drøftet samtidig med Anconabetænkningen - i en omfattende debat. Men dér er den. Betænkningen ligger foran os her til formiddag. Med de forbehold, jeg har nævnt, bør vi støtte den angivne linje.

Gradin
Hr. formand, det ærede parlamentsmedlem Pirkers udmærkede betænkning behandler et af de vigtigste problemer, vi har at kæmpe med i Europa i dag. Vi ved alle, hvordan de syntetiske stoffer nu breder sig som en løbeild blandt Europas unge. Tendensen er lige tydelig i alle EU's medlemsstater. Det kunne vi konstatere allerede i 1995 ved den narkotikakonference, som Kommissionen, Parlamentet og det spanske formandskab sammen arrangerede. Også de to sidste årsrapporter fra Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug i Lissabon har bekræftet vores værste bekymringer. Ingen behøver længere at tvivle på, at de syntetiske stoffer er blevet en af de alvorligste trusler mod unge menneskers liv og helbred i vores medlemslande.
Virkeligheden bag tallene er skræmmende. Vi taler her om en bevidst kampagne, der styres af stærke, internationalt organiserede kriminelle kræfter. Formålet er klart: at skabe et udbredt stofmisbrug blandt en ny generation af unge. Nye præparater deles gratis ud uden for skoler og ungdomscentre for at lokke nybegyndere til at begynde og til at prøve. Effekterne afdramatiseres og bagatelliseres. Taktikken er at associere syntetiske stoffer til en ny og attraktiv ungdomskultur, at forbinde dem med dans, musik og en stærk gruppefølelse. Væk er de ubehagelige sprøjter, de ildelugtende piber og den afslørende røglugt. Strategien har hidtil været effektiv.
EU's stats- og regeringschefer behandlede problemet ved topmødet i Dublin i 1996. Omgående derefter fremlagde jeg og mine tjenestemænd en række forslag til konkrete aktiviteter. Et af vores udgangspunkter var, at det i dag tager for lang tid at forbyde nye stoffer, der dukker op. FN-konventionerne er simpelthen ikke tilstrækkelige. Resultatet bliver så, at anklagere og politi har svært ved at arbejde effektivt.
Et andet udgangspunkt var, at der er behov for at forbedre samordningen mellem medlemsstaternes indsatser på dette område, ikke mindst med hensyn til at udnytte hinandens ressourcer og ekspertise. Konklusionen blev, at vi behøvede forbedringer på tre punkter: For det første må vi skabe et mere effektivt system til informationsudveksling mellem medlemsstaterne. For det andet har vi behov for at foretage fælles og videnskabeligt underbyggede risikovurderinger. For det tredje må vi sørge for, at de syntetiske stoffer hurtigt kan forbydes i alle medlemsstater; det duer ikke, at en eller nogle få medlemsstater handler, der er behov for fælles foranstaltninger.
Dette er også indholdet i det fælles indgreb, som Ministerrådet blev enigt om den 16. juni 1997. Det har været overordentlig glædeligt at se, hvor intensivt både Europol og Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug i Lissabon har arbejdet for at føre denne beslutning ud i livet. Resultatet i dag er, at vi har et velfungerende informationssystem. Før årets udgang vil også den første fælles videnskabelige analyse af en ny form for ecstasy kaldet MBDB være udført. Derefter vil Ministerrådet have en måned til at træffe passende foranstaltninger.
I Pirkers betænkning er der en henstilling om også at inddrage de øst- og centraleuropæiske lande i dette arbejde, hvilket er en tanke, som jeg helhjertet støtter. På mine mange rejser i ansøgerlandene har jeg gentagne gange fået bekræftet, at fremstilling og misbrug af amfetamin, metaamfetamin og ecstasy også der breder sig hurtigt. Det er derfor uden nogen som helst tvivl i vores interesse at så hurtigt som muligt og på alle måder inddrage disse lande i kampen mod narkotikaen. Idéen at associere ansøgerlandene til beslutningen om et fælles indgreb mod syntetiske stoffer vil også blive diskuteret ved rådsmødet allerede i slutningen af denne måned. Det er mit håb, at vi vil kunne komme længere end som så. Jeg er nu ved at identificere alle de aftaler, Ministerrådet har opnået inden for den tredje søjles område, og som ansøgerlandene kan tilslutte sig mere eller mindre omgående.
Et andet punkt, som Pirker tager op i sin betænkning, vedrører kontrollen af kemiske prekursorer. Også dette spørgsmål tog jeg op i meddelelsen om syntetiske stoffer fra 1996. Jeg påpegede da behovet for at forstærke kontrollen med de kemiske grundstoffer, der anvendes til fremstilling af de nye syntetiske stoffer. Jeg kan her nævne, at Kommissionen allerede har fremlagt forslag til justeringer af de to direktiver, som i dag regulerer fremstilling af og handel med disse grundstoffer. Disse forslag er for øvrigt allerede overdraget til Europa-Parlamentet for udtalelser.
Hr. formand, at EU på denne måde nu tager kampen mod de syntetiske stoffer op, har stor betydning for vores internationale troværdighed. Kampen mod kemiske stoffer vil som bekendt stå højt på dagsordenen, når De Forenede Nationer holder sin særsession om stoffer i juni i år. I dag sker en skræmmende stor andel af fremstillingen af både amfetamin, metaamfetamin og ecstasy inden for EU-kredsen. Det er derfor på tide, at vi forsøger at feje for vores egen dør.
Særsessionen i New York i begyndelsen af juni er efter min mening et af årets vigtigste FN-møder. Forberedelserne er nu i fuld gang i Ministerrådet, og som De ved, har Kommissionen bidraget til dette arbejde i form af en meddelelse, hvor vi har præsenteret vores tanker og idéer. Denne meddelelse granskes for øjeblikket her i Parlamentet, håber jeg. Jeg vil selv være til stede i New York sammen med min kollega kommissær Marin. Kommissionen vil sætte pris på, at også Europa-Parlamentet ville være til stede, når dette vigtige møde afholdes. Vi undersøger derfor nu muligheden for at inkludere repræsentanter fra Europa-Parlamentet i Kommissionens delegation. Så vidt jeg forstår, er der gode udsigter til, at dette vil kunne gennemføres.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Foreløbigt budgetforslag 1999 (forelæggelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens forelæggelse af det foreløbige budgetforslag for regnskabsåret 1999.

Liikanen
Hr. formand, den 29. april vedtog Kommissionen det foreløbige forslag til budget for 1999. På basis af dens retningslinjer fra januar og resultaterne af de budgetmæssige trepartsforhandlinger udgør Kommissionens forslag i alt 97 milliarder euro i forpligtelsesbevillinger og 86 milliarder euro i betalinger. Det foreløbige forslag til budget for 1999 er det første, der vil blive benævnt i "euro«. Sammenlignet med fællesskabsbudgettet for 1998 udviser disse samlede beløb en stigning på 6, 5 % for forpligtelsernes vedkommende og på 3, 4 % for betalingernes vedkommende.
Ved udarbejdelsen af det foreløbige forslag til budget for 1999 har Kommissionen været nødt til at forene to modstridende mål, nemlig dels at respektere forpligtelserne fra den interinstitutionelle aftale fra 1993, dels at fastholde en streng budgetmæssig linje.
Derfor er det foreløbige forslag til budget for 1999 præget af en stor og uundgåelig vækst inden for strukturaktionerne, der er på mere end 16 % i forpligtelser og 9 % i betalinger. Alle de andre kategorier tilsammen foreslås kun at stige med 0, 5 % i forpligtelser og betalinger.
Samtidig foreslår Kommissionen et tillægs- og ændringsbudget for 1998. Det vil gøre det muligt at tilbagebetale ECU 1, 3 milliarder til medlemsstaterne på grundlag af underforbruget i 1997 og højere skøn for traditionelle egenindtægter.
I denne tilbagebetaling er der medregnet den yderligere udgift til Socialfonden på ECU 450 millioner, til PHARE på ECU 150 millioner i forpligtelser og til humanitær bistand på ECU 150 millioner i forpligtelser og ECU 100 millioner i betalinger.
Det foreløbige forslag til budget for 1999 markerer en afslutning og en begyndelse. Det er det sidste foreløbige forslag til budget inden for rammerne af den interinstitutionelle aftale fra 1993, og det baner vejen for AGENDA 2000, der skal muliggøre den historiske udvidelse af Unionen med de central- og østeuropæiske lande, endog i det nuværende mere strenge klima for offentlige udgifter.
I den interinstitutionelle aftale fra 1993 vedtog Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen to finansielle hovedprioriteter for Fællesskabet indtil 1999. For det første at styrke grundlæggende finansiel støtte til Unionens økonomiske og sociale samhørighed i fortsættelse af 1988-aftalen og herved fuldt ud opfylde Maastricht-traktaten og for det andet at øge i særdeleshed de finansielle midler til samarbejdet udadtil. Efter de ambitiøse beslutninger, som Det Europæiske Råd traf ved sit møde i Cannes, blev denne indsats fortrinsvis rettet mod de central- og østeuropæiske lande såvel som tredjelande omkring Middelhavet.
Det var også klart, at de landbrugsreformer, der blev besluttet i 1992, ville kræve en betydelig budgetmæssig indsats, men at de skulle muliggøre en stabilisering af udgiftskravene på mellemlangt sigt.
Disse mål kan nås med fællesskabsbudgettet for 1999. Men en sidste større indsats vil der skulle tilvejebringes det fulde beløb af midler til strukturaktioner. I 1999-priser og omfattende virkningerne af fællesskabsudvidelsen vil disse udgøre 208 milliarder euro. I 1999 vil strukturaktionernes andel af de samlede forpligtelser for første gang være næsten den samme som for landbruget, det vil sige omkring 40 %. Den endelige indsats for 1999 er helt bestemt betydelig.
For samarbejdet udadtil vil de beløb, der er foreslået til PHARE og MEDA, være de beløb, der blev besluttet ved topmødet i Cannes. Når tillægsbudgettet for PHARE i 1998 medregnes, vil de tilsagn, der blev givet af stats- og regeringscheferne, være fuldt finansieret.
De nye størrelsesordener af den finansielle støtte til Unionens østlige og sydlige naboer har krævet grundlæggende ændringer i administrationen af disse programmer og i Kommissionens organisation. For blot at nævne nogle få eksempler: PHAREprogrammets nyorientering; og snart den nye forordning om samarbejde med det tidligere Jugoslavien; og på det organisatoriske plan etableringen af ressourcedirektorater og den nært forestående lancering af en fælles struktur for programmerne udadtil med henblik på at strømline administrationen af de operationelle aktiviteter udadtil. Disse foranstaltninger skulle forbedre den begrebsmæssige og organisatoriske understøttelse af samarbejdsprogrammerne udadtil i fremtiden.
Hvad den fælles landbrugspolitik angår, steg de finansielle krav med en tredjedel siden 1992, især til finansiering af reformens første runde. Men de skulle forblive stabile i 1999 for tredje år i træk. Medens målene i den interinstitutionelle aftale fra 1993 således kan nås, vil de kræve betydelig færre fællesskabsressourcer end forventet i Edinburgh. Det foreløbige forslag til budget for 1999 er blevet etableret med 1, 11 % af Fællesskabets BNP. Sammenholdt med loftet for de samlede betalinger fastsat i de finansielle overslag til 1, 24 % udgør dette egentlige besparelser på omkring 11 milliarder euro for medlemsstaterne alene i 1999.
Det er helt bestemt rigtigt, at ressourcerne fra de nye medlemsstater fra 1995, gunstige vilkår på verdensmarkedet for en række landbrugsprodukter og en maksimal indsats for at undgå overbudgettering af betalingsbevillingerne har bidraget betydeligt til dette resultat. Men det er ikke desto mindre også unægteligt frugten af en bevidst ændring af budgetstrategien. Kommissionen og budgetmyndigheden har haft held til at bringe fællesskabsbudgettet på linje med alle medlemsstaternes budgetmæssige bestræbelser som forberedelse til Den Økonomiske og Monetære Union, samtidig med at vi har respekteret hovedprioriteterne i den interinstitutionelle aftale.
I 1998 er væksten i fællesskabsbudgettet i betalinger på 1, 4 %. Når vi medtager tillægs- og ændringsbudgettet, vil den være på 2, 1 %. Samtidig stiger de offentlige udgifter i medlemsstaterne med 3, 2 %, hvilket betyder, at fællesskabsudgifterne ligger under gennemsnittet i medlemsstaterne. For 1999 angiver de for øjeblikket tilgængelige fremskrivninger en vækstrate i de offentlige udgifter på omkring 3, 6 % i medlemsstaterne. De 3, 4 %, der er foreslået i det foreløbige forslag til budget, er derfor "stort set på linje med væksten i de nationale budgetter«, som Europa-Parlamentet opfordrede til i dets forslag til beslutning om retningslinjerne for budgetproceduren for 1999.
En anden illustration af den ændrede budgetstrategi er margenerne i de finansielle overslag for interne, eksterne og administrative udgifter. Disse margener er mulige som følge af en politik med klare prioriteter. I kategori 3, interne politikker, er vægten atter lagt på beskæftigelses- og vækstskabende udgifter: Europa-Parlamentets beskæftigelses- og vækstinitiativ, det femte rammeprogram for forskning og styrkelsen af de transeuropæiske net.
Kategori 4, aktion udadtil, fokuserer som tidligere nævnt på konklusionerne af de tilsagn, der blev givet ved topmødet i Cannes. Det nye forslag for AVS-bananprodukter er også medtaget. Det er foreslået at forny de fleste eksterne samarbejdsprogrammer, men der er gjort bestræbelser på at integrere nogle genopbygnings- og rehabiliteringsprogrammer i de passende geografiske programmer.
Hvad de administrative udgifter angår, anmoder Kommissionen kun om de sidste 110 stillinger, der var forbundet med den sidste udvidelse. Internt gentager Kommissionen sidste års øvelse med at danne en pulje på 1 % af alle stillinger i hver afdeling og GD til potentiel omgruppering. Yderligere foranstaltninger er blevet truffet for at reducere antallet af ledige stillinger. Ekskl. pensioner vil Kommissionens administrative bevillinger kun stige med 1, 3 %. For de øvrige institutioner skønner Kommissionen en lige så streng tilgang. I betragtning af stigningen i pensionerne for alle institutioner på 6, 7 % ville dette gøre det muligt for væksten i kategori 5 at blive begrænset til under 2 %.
Endelig vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på, at Kommissionen i forbindelse med det foreløbige forslag til budget for 1999 har bekræftet sin hensigt om at foreslå yderligere 100 millioner euro til fællesskabsinitiativet PEACE. Kommissionen forventer, at de nødvendige bevillinger kan findes i den almindelige omprogrammering af fællesskabsinitiativet, som den vil foreslå under budgetproceduren.

Dührkop Dührkop
Tak, hr. formand. Tak, kommissær Liikanen, for Deres uddybende forelæggelse af det foreløbige forslag til budget for 1999. Jeg vil også gerne takke Dem, fordi De har gjort det muligt for os i år at arbejde med budgettet før tiden, idet De har forelagt Deres foreløbige forslag tidligere end planlagt. Det bevirker, at en treparts dialog med Rådet kan finde sted den 17. juli i stedet for ultimo juli, og at denne forsamling og de kompetente udvalg kan arbejde i ro med henblik på førstebehandlingen.
Jeg vil også gerne sige Dem, at dette Parlament i store træk allerede har givet udtryk for sine prioriteter for 1999-budgettet, og selvom vi er enige i nødvendigheden af at udarbejde et stramt budget, må der ikke blive skåret i de forpligtelser, Unionen har opnået til gavn for et nøjagtigt regnskab ved årets afslutning.
Under alle omstændigheder, hr. kommissær, er det ikke tidspunktet til at indlede en diskussion. Der vil jeg begrænse mig til at takke Dem for forelæggelsen og påpege, at der er detaljer, vi ikke kan være enige i, og som de kompetente udvalg skal udtale sig om. Ikke alt, hvad der skinner, er guld.
Der er et punkt, jeg gerne vil holde fast ved: De ved udmærket, hr. kommissær, at Deres tillægs- og ændringsbudget ikke løser problemet i 1999-budgettet med misforholdet mellem bevillings- og betalingforpligtelser. Jeg håber, at der under forhandlingerne findes frem til en løsning.
Ellers vil jeg takke Dem, hr. kommissær, for Deres samarbejde, og jeg tror, at vi - De, Parlamentet og også Rådet - vil få dette budget sikkert i havn.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.

Tobaksreklame
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om indstilling ved andenbehandling (A4-0150/98) af Cabrol for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse (C4-0034/98-00/0194(COD)).

Cabrol
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi skal udtale os om Rådets fælles holdning til forslaget til direktiv om - og jeg understreger titlen - indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse.
For at gøre kort proces med hensyn til emnet vil jeg først sige, at dette direktiv passer perfekt til at blive anvendt på artikel 100 A, eftersom det, som titlen siger, jo har til formål at fjerne de store forskelle mellem medlemsstaternes lovbestemmelser, store forskelle, som skaber hindringer med hensyn til frie tjenesteydelser på dette område, og som bevirker konkurrenceforvridning, der hindrer, at det indre marked fungerer. Jeg gentager, at hvad angår retsgrundlaget, er der ikke noget problem i denne sag. Parlamentets juridiske tjeneste har i øvrigt bekræftet dette i sin udtalelse af 27. marts 1998, selvom Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder forsøger at overbevise om det modsatte. Artikel 100 A er i øvrigt blevet godkendt som juridisk grundlag og accepteret af EU-Parlamentet under førstebehandlingen, og dette er ikke blevet imødegået af nogen af de institutioner, som deltog i den senere lovmæssige procedure. At fremlægge ændringsforslag, som bestrider retsgrundlaget, vil gøre andenbehandlingen til det rene nonsens, og jeg beder jer på det skarpeste om at forkaste sådanne ændringsforslag.
For det andet vil vi også gøre opmærksom på, at artikel 100 A frem for alt er fuldstændig egnet i dette tilfælde, for i artiklens stk. 3 fastslås det tydeligt, at når Kommissionen foreslår foranstaltninger i forbindelse med det indre marked, som har med sundhedsområdet og forbrugerbeskyttelse at gøre, så skal den som sit udgangspunkt have et højt forbrugerbeskyttelsesniveau. Og det er netop tilfældet med dette direktiv, der, for at gøre det tilnærmer de nationale love og bestemmelser, som på nuværende tidspunkt er forskellige, i retning af et forbud mod direkte eller indirekte reklamering for tobak, altså til fordel for en højere forbrugerbeskyttelse. For tobak slår ihjel: I EU betaler 500.000 personer prisen hvert år, i form af kræft i munden, i det øvre luftvejssystem, lungerne eller blæren eller i form af hjertesygdomme, pulsåresygdomme eller i form af sygdomme hos omgivelserne, f.eks. børn, som lider af kronisk åndedrætsbesvær, når forældrene ryger. Men tobaksreklamerne opfordrer dig til at ryge, til at foranledige denne absurde dødelighed. At opfordre til at ryge er simpelthen en opfordring til at slå ihjel, og grunden er alene tobaksindustriens økonomiske interesser.
Og for det tredje kunne man så sige, at denne fælles holdning er tilfredsstillende for Parlamentet, hvad angår de fleste ændringsforslag, der blev fremsat under førstebehandlingen. Det er rigtigt, at teksten ikke er perfekt, men den bibringer en betydelig fremgang på dette område. På samme tid som den forbyder direkte og indirekte reklamer for tobaksvarer, overlades det i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet til medlemsstaterne at lovgive inden for visse områder, og der fastsættes en frist på tre år med hensyn til de nationale bestemmelser. Forslaget tager også hensyn til en forlænget frist til pressen og sponsorer. På nuværende tidspunkt er det efter min mening således det bedst mulige kompromis, som muliggør de nødvendige økonomiske justeringer.
Som I ved, er denne tekst resultatet af vanskelige, meget vanskelige diskussioner, som har varet i næsten ti år. Derfor, for at undgå nye diskussioner, som risikerer at ødelægge denne skrøbelige balance og overdrevent forsinke eller udskyde dette direktiv på ubestemt tid, har vi bedt om, at teksten vedtages uden nogen form for ændringer. På trods af denne henstilling er denne fælles holdning imidlertid genstand for en veritabel strøm af ændringsforslag. Tag ikke fejl, kære kolleger, selvom visse af disse ændringsforslag er fremsat af parlamentarikere, som handler i god tro, som gør sig umage for at forbedre den fælles holdning, men som derfor risikerer at kuldsejle den, så er de fleste af ændringsforslagene fremsat af velbevandrede parlamentarikere, som under pres af visse pressionsgrupper, og som ikke i noget tilfælde, og det har jeg bevis for, har nogen folkelig opbakning i deres hjemlande, men er fuldstændigt bevidste omkring det, de vil opnå. Deres ændringsforslag er i realiteten undskyldninger for at få dette direktiv til at strande ved de efterfølgende procedurer.
Noget sådant er uacceptabelt. Denne indstilling er uforståelig for parlamentarikere, som er så krævende, når det drejer sig om at forsvare luft- eller vandkvaliteten, hvis ændringer helt sikkert er farlige, men i langt mindre grad end tobaksrygning. Så, kære kolleger, lad os ikke i et historisk perspektiv gøre os skyldige i dette massemord og lad os vedtage den fælles holdning, som den er, for at opnå den handelslovgivning for - og det understreger jeg igen - reklamerne, som nødvendigvis bør harmoniseres inden for EU, og for at opfordringer til en sådan selvdestruktion og en sådan absurd selvnedbrydning endelig får en ende.

Janssen van Raay
Hr. formand, min hosten kan ikke-ryger Janssen van Raay takke andre for, som ryger.
Jeg er enig i professor Cabrols lidenskabelige opfordring til at begrænse rygning. Han har opfordret Miljøudvalget til at indføre et generelt forbud mod tobak. Retsudvalget har overhovedet ikke talt om tobak. Retsudvalget har overhovedet ikke talt om folkesundhed. Retsudvalget har rejst spørgsmålet, om et fuldstændigt forbud mod reklame fremmer det indre markeds funktion eller ej.
Det er indlysende, at et forbud mod biler og alkohol er det modsatte af fremme af det indre markeds funktion. Artikel 100 A er således et ubrugeligt middel. Den Tyske Forbundsdag har allerede besluttet at forelægge det for Domstolen, ikke Parlamentet, ikke Kommissionen, ikke Rådet, men Domstolen, som altid følger reglen, når der står en særlig artikel i Traktaten om dette emne. Også denne benyttes og ikke en almen artikel. Med andre ord, hvis dette direktiv godkendes, vil Domstolen forkaste direktivet, fordi der ikke er noget retsgrundlag. Der er ganske vist et grundlag. Siden Maastricht har artikel 129 eksisteret med opfordringen til at fremme folkesundheden, og vejen for dem, som vil forbyde tobak, er Traktatens artikel 129.
Der er flere dødsofre, uskyldige tredjepersoner, på grund af bilen. Hvis man vil begrænse brugen af bilen på grundlag af folkesundheden ved at forbyde reklame, som begrænser handelen og hindrer det indre markeds funktion, så må man gøre det på grundlag af artikel 129. Professor Cabrol vil få min støtte dertil, men dette er absolut ubrugeligt. Derfor skal forslaget henvises til fornyet udvalgsbehandling. Også Rådets juridiske tjeneste har sagt nej.

Díez de Rivera Icaza
Hr. formand, nu har vi i næsten ni år, og på Parlamentets initiativ, formandskab efter formandskab, forsøgt at forbyde direkte eller indirekte reklame for tobaksvarer og sponsoreringer af sportsbegivenheder i Unionen til fordel for disse.
Tobakkens sundhedsskadelige virkninger, både for aktive som passive rygere, kender vi alt for godt, og de af medlemmerne, der har bestridet hvervet i næsten et årti, har gentaget det til bevidstløshed.
Tobak dræber, som professor Cabrol sagde. 30 % af cancertilfældene er forbundet med forbruget af tobak. Det er også den vigtigste årsag til en for tidlig død, mere end en halv million mennesker dør hvert år i Unionen på grund af denne skæbnesvangre vane, som man har tillagt sig gennem årene. Dertil skal lægges at der er tilsat ulovlige stoffer for at øge misbruget blandt børn og unge, nogle af disse kun fem år. Aldeles forfærdeligt, hr. formand.
Jeg vil undlade at henvise til irrationelle og begrebsmæssigt svage argumenter, såsom at biler også er farlige osv., for vi taler i dag om at værne om sundheden og livet, og ikke, som tobaksproducenterne, om at tilskynde til sygdom og sørgelige begivenheder for at tilfredsstille privatøkonomiske interesser.
Der er ingen tvivl om, at den direkte eller indirekte reklame og sponsoreringen af sportsbegivenheder har spillet og spiller en vigtig rolle i tobaksreklamer for unge, det ved vi alle. Men der er for mange økonomiske interesser på spil, hvilket er blevet klargjort ved de amerikanske tobaksproducenters forsøg på at indgå en aftale.
Den fælles holdning vi har under behandling nu, er det første skridt, et resultat af en ikke enkel forpligtelse, i den rigtige retning, og sådan godkender vi den med tilfredshed, men samtidig med forsigtighed, for det kan være svært at forstå, at man indtil 2006 fortsat vil acceptere sponsorering, eller at man i nogle områder fortsat vil støtte tobaksvarer, som er så sundhedsfarlige.
På trods heraf er det et første og ikke ubetydeligt skridt i bekæmpelsen af kræft; lad os stemme for.
Hr. formand, jeg vil ikke afslutte den historiske drøftelse uden at gratulere ordføreren, professor Cabrol, det nuværende formandskab og det tidligere luxembourgske formandskab, som alle har gjort det muligt at opnå denne aftale på det indre marked til trods for Retsudvalgets fordrejede fortolkning, hvilket også var tilfældet under førstebehandlingen.

Grossetête
Hr. formand, det, jeg vil sige, er, at vi i dag er konfronteret med et uhyre politisk emne, som ganske enkelt skaber uenighed mellem forsvarerne for tobaksindustrien og forsvarerne for folkesundheden. Det er mit ønske, at vores førsteprioritet i dette Parlament er at forsvare folkesundheden. Som kvinde giver det mig kuldegysninger at se unge gravide kvinder ryge. Man ved jo udmærket, at det er særdeles skadeligt for de ufødte børn, når man ryger under graviditeten, og at disse børn i øvrigt bliver født med nedsat vægt og lavere højde.
For at vende tilbage til reklamer for tobaksvarer, hvem henvender de sig så til? De henvender sig simpelthen til de unge, fordi tobaksindustrien har brug for, at der sker en fornyelse af den del af befolkningen, som ryger. Så man henvender sig til de unge og er så udmærket klar over, hvilken virkning reklamer har på påvirkelige unge mennesker, som er på udkig efter forbilleder, som gerne vil afstive deres personlighed. Når de unge først er begyndt, ved man, at de ikke længere kan holde op, og man ved også, at fra det øjeblik beskæftiger reklamerne sig ikke mere med dem.
Hvad gør de medlemmer, som ligger under for de multinationale i tobaksindustrien, når de bliver konfronteret med disse forhold? De kommer med juridiske argumenter. De henviser til artikel 129, som gør det muligt at træffe forholdsregler, som tjener folkesundheden. Man skal imidlertid ikke lukke øjnene. Hvis ikke man anvender 100 A som retsgrundlag, så ender man med konkurrenceforvridning, eftersom der i det indre marked er enorme forskelle mellem de nationale lovgivninger angående sponsorering og reklamering for tobaksvarer. Disse forskelle er i øvrigt af en sådan art, at de vil være til hinder for den frie handel, i særdeleshed inden for reklameverdenen. Artikel 100 A gør det muligt, at man inden for områder, som har med sundhed at gøre, vil kunne indføre et højt beskyttelsesniveau, og det er det, vi ønsker.
I øvrigt imødegår jeg argumenter, som går på, at man vil tage livet af de store sportskonkurrencer eller aktiviteterne i de små sportsklubber. Sådanne argumenter er krænkende for alle de andre sponsorer, som ud over tobaksindustrien gør en enorm indsats for at finansiere disse konkurrencer. Jeg kunne f.eks. nævne de store sejlsportskonkurrencer og navnet Fleury-Michon.
Et stort flertal af EU-borgerne, også i Tyskland, er for et forbud mod tobaksreklamer. De forventer, at de folkevalgte tager en politisk beslutning. Så er det, at jeg siger til de af mine kolleger, som har gjort alt for at stramme teksten op, alene for at den ikke går igennem: Jo, jeg er godt klar over, at visse tyske politiske møder sponsoreres af tobaksindustrien; jo, jeg ved godt, at man i Tyskland ikke troede, at Rådet kunne blive enig, ellers var man ikke gået ind i forhandlingerne om dette direktiv så sent. Det er denne strategiske fejl, Tyskland med alle midler prøver at råde bod på.
Jeg beklager, at min gruppe har fundet, det var en god idé at give ordet til flest medlemmer, som er for tobaksreklamer. Det synes jeg er ret ringe, foruden at det giver os et dårligt image. Lad os være frie medlemmer, som stemmer i vores EUmedborgeres interesse.
Man kan i dag læse i "Le Monde«, som er en særdeles seriøs avis, som I kender, at ifølge WHO er lungekræft den eneste form for kræft, som vil stige i fremtiden, simpelthen på grund af en stigning af tobaksforbruget. WHO præciserer i øvrigt, at tobak hvert år slår 3, 5 millioner mennesker ihjel i verden, og at dette tal vil være oppe på 10 millioner i år 2020.
Det er derfor, at jeg, imedens jeg vil lade jer tænke over disse tal, opfordrer jer til at efterkomme ordføreren, Cabrols, opfordring og stemme for den fælles holdning, som den er - uden at den bliver ændret.

Hermange
Hr. formand, hr. ordfører, kære kolleger, lad mig allerførst takke professor Cabrol for sit ihærdige og oprigtige engagement til fordel for et forbud mod tobaksreklamer og for hans betænkning, som entydigt anbefaler en godkendelse af Rådets fælles holdning vedrørende forslaget til direktivet om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse.
Jeg vil gerne forsikre ham om, at han har hele min opbakning, og på vegne af alt for mange, som direkte eller indirekte er blevet ofre for tobakken, som Grossetête lige sagde det, og på vegne af de 13.000 læger i EU, hvoraf ti har fået Nobelprisen, og som har underskrevet en underskriftsaktion, der støtter dette direktiv, vil jeg gerne takke for denne modige stillingtagen, som vi bør tage til efterretning.
Man skal jo vide, at tobak slår 548.000 EU-borgere ihjel hvert år, hvilket vil sige, at tobak koster flere livet end trafikulykker, alkohol, mord, narkotika og selvmord tilsammen. Man har ydermere kunnet konstatere, at tobaksreklamer har en betydelig indvirkning på unges adfærd - unge, som tilskyndes til at ryge, fordi de identificerer sig med en uvirkelig livsstil. Det er imidlertid disse unge mennesker, der er EU's styrke og fremtid, som vi skal beskytte og oplyse, så de bevidst og frit kan træffe deres valg her i livet.
Konfronteret med denne menneskelige virkelighed virker det, som om de argumenter, som tobaksindustrien fremkommer med i en smart sammenskruet lobbykampagne, har til hensigt at sno sig uden om den egentlige debat og afløse den med en debat om procedurer. For, kære kolleger, lad os ikke tage fejl, det er en politisk beslutning, som vi skal træffe, når vi skal stemme om Cabrol-betænkningen.
Hvis det kommer for retten, og hvis Domstolen skærer igennem angående retsgrundlaget, har den ret til det. Men Parlamentet, EU-borgernes stemme, kan ikke forbigå denne lejlighed til at forsvare EU's sundhed, som står vores medborgere nær, og på samme tid et viljekraftigt og pragmatisk billede på et EU, som for én gangs skyld lader en politisk beslutning veje tungere end den administrative forfrossenhed

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hele balladen om bestridelsen af retsgrundlaget er en manøvre, som vi ikke må lade os fange af. Juridiske tjenester fra både Parlamentet, Kommissionen og Rådet siger, at artikel 100 A er det rette grundlag. Det drejer sig her klart om en sag for det indre marked, ligesom der i Canada og Australien blev indført et føderalt forbud på grundlag af mediernes og reklametjenesternes frie bevægelighed på det harmoniserede marked.
Nu kommer jeg til indholdet. Nogle hævder, at reklame må kunne bruges, så længe et produkt sælges på lovlig vis. Et reklameforbud for et lovligt produkt er ikke noget nyt. I 1992 blev der indført et forbud mod reklame for lægemidler, vel at mærke på grundlag af artikel 100 A. Andre siger, at brug af tobak ikke reduceres gennem et reklameforbud. Af tal fra det britiske sundhedsministerium læser vi, at rygning er reduceret i Norge, Finland, Canada og New Zealand som følge af forbuddet mod tobaksreklame. Som liberal siger jeg, at beskyttelse af sundheden tillader begrænsninger for ytringsfriheden og den frie markedsøkonomis principper. Samfundet har til opgave at beskytte borgerne mod et produkt, som direkte er ansvarligt for mere end en halv million europæiske borgeres død om året. Det er for øvrigt også samme samfund, som får lov at betale udgifterne til sundhedsvæsenet.
Kære kolleger, det gælder endvidere også om at beskytte vores unge. De påvirkes let af den seje cowboy, som for øvrigt selv døde af lungekræft. Og til dem, som bruger beskæftigelsesargumentet: De økonomiske og sociale følger af dette direktiv begrænses af de lange frister for ikrafttrædelse, som står i det i Rådet opnåede kompromis.
Kære kolleger, kampen mod tobak føres ikke blot her, men også andre steder i verden. Vi kender tobakssektorens perverse holdning. Jeg vil opfordre mine kolleger til at stemme for den fælles holdning og imod alle ændringsforslag, selvom de siges at være stillet med den hensigt at beskytte folkesundheden endnu bedre.

González Álvarez
Hr. formand, vores gruppe støtter Miljøudvalgets og hr. Cabrols holdning - som er den samme - i den forstand, at vi forkaster alle de ændringsforslag, der kan svække Rådets aftale, for selvom ændringsforslagene fremsættes med den bedste vilje, kan man kun opnå, at Rådets holdning ikke forbliver den samme som oprindeligt. Beviset for, at der er medlemmer fra alle grupper, som i Miljøudvalget har stemt for betænkningen af Cabrol, som den foreligger i dag, og for Rådets fælles holdning, er, at 37 medlemmer i udvalget har stemt for betænkningens forslag.
Det er åbenlyst, at der forekommer enhver form for pression. Det er også åbenlyst, at anvendelsen af retsgrundlaget er et påskud for at forsøge at svække Rådets fælles holdning. Når man siger, at artikel 129 bør anvendes, glemmer man, at der i henhold til denne artikel ikke kan træffes foranstaltninger til harmonisering af medlemsstaternes lovbestemmelser og regler. Det er sådan, vi mener, man har forsøgt at undervurdere Rådets og Miljøudvalgets holdning.
Vi er også enige i de henstillinger, hr. Cabrol retter i slutningen af sin betænkning, hvor han anmoder om, at denne foranstaltning - forbuddet mod reklamer - ikke er den eneste. Etiketter på tobaksvarer skal revideres, tilsætningsstoffernes vanedannende evne skal kontrolleres, man skal også nærme sig harmonisering af afgiftsstigninger på tobaksvarer.
I den spanske presse kunne man for nylig læse, at en tobaksproducent - verdens største cigaretproducent, hvis navn jeg ikke vil nævne - i 1983 fik sit eget laboratorium til at undersøge de vanedannende virkninger ved nikotin. Da producenten modtog resultatet af videnskabsmændenes undersøgelse, som tydeligt viste, at nikotin var vanedannende, tilintetgjorde han undersøgelsen og nedlagde laboratoriet. Man snyder altså på bedragerisk vis, og især de unge, som træder ind i tobaksverdenen uden helt at vide, hvilken verden de træder ind i.
Vi støtter betænkningen af hr. Cabrol og vil således forsvare den her i plenarforsamlingen.

Tamino
Hr. formand, De Grønne går bestemt ikke ind for forbud over for stoffer som tobak, der anvendes til personlig fornøjelse for et stort antal mennesker. Men når man ser det betydelige antal kræfttilfælde og sygdomme i lungeog hjerte-kredsløbssystemet (ca. 500.000 mennesker dør hvert år i Europa på grund af tobaksrøg), så må der indføres en seriøs bekæmpelsespolitik, især gennem kulturel påvirkning og tilstrækkelig information. I en sådan logik virker det helt absurd, at Unionen bruger penge på forebyggelse, hvis denne indsats igen tabes på gulvet på grund af direkte eller indirekte reklamer og sponsorering.
Når dette er sagt, vil jeg gerne tilføje, at den fælles holdning klart kan forbedres, og at datoen for ikrafttrædelsen af forbuddet mod sponsorering af sportsaktiviteter - 2006 - er alt for langt væk i forhold til mange borgeres forventninger i betragtning af både det aktive og passive tobaksforbrugs alvorlige følgevirkninger. Vi er imidlertid klar over vanskelighederne, som dette forslag har mødt igennem de sidste ni år for at imødekomme de talrige krav fra borgerne, forbrugerne, kræftbekæmpelsesforeningerne, læger og organisationer, der er aktive i det forebyggende arbejde inden for kræft- og luftvejssygdomme. Jeg nævner kun nogle enkelte blandt mange: UNICEF, det europæiske hjemsted for WHO, det internationale kræftforskningsagentur i Lyon og det europæiske selskab for luftvejssygdomme. Dette er blot nogle eksempler, der viser, hvor omfattende problemet er, men jeg kunne citere i hundredvis af læger, der har gjort en aktiv indsats i denne retning.
For at imødekomme disse krav vil De Grønne følge ordførerens opfordring til at godkende den fælles holdning uden ændringsforslag og uden at ændre traktathenvisningen. Vi støtter dermed hr. Cabrols betænkning.

Pradier
Hr. formand, alle er enige om, at man skal beskytte ungdommen mod tobakkens skadelige virkninger. Alle er enige om, at man således skal modsætte sig at blive oversvømmet af cigaretreklamer. Vi stemmer således uden problemer for teksten, som udtrykker den fælles holdning.
Når dette er sagt, så bør vi være på vagt, for jeg frygter, at denne dydige holdning om at man bør beskytte ungdommen, som mange giver udtryk for, fører os ud på et moralistisk, repressivt, forbudsagtigt og politisk korrekt sidespor, som i modernitetens navn blindt følger USA's eksempel, som ellers selv er sendrægtig med hensyn til at tage hånd om samfundsproblemerne.
Lad os i stedet for forbuddene foretrække en mere praktisk indstilling, mere udholdende og mere beskeden for at uddanne vores unge. Glæden er ikke forbudt. Tobak, elastikspring, strejftog på motorcykel, kaffemisbrug, cannabis og alkoholforbrug, alt det er farligt. Men det skal vi gøre noget ved gennem en lang pædagogisk indsats. Vi skal hjælpe vores lærlinge frem ad den vanskelige vej mod visdom. Forbud skaber forbrydere. Vi skal nære mistillid til et samfund, hvor, ved hjælp af forbud, alt, der ikke er forbudt, er blevet til en pligt, og på den måde har man løst alle problemer.

Blokland
Hr. formand, der synes at komme en ende på en proces med næsten ti års tovtrækkeri. Forbuddet mod reklame for tobaksprodukter er næsten en kendsgerning, i det mindste hvis skibet ikke alligevel strander her i Parlamentet, i Rådet eller måske endda ved Domstolen. I denne diskussion har begrebet subsidiaritet hele tiden spillet en vigtig rolle. Det er et princip, som jeg er venligt stemt over for. Ved første øjekast er et forbud mod tobaksreklamer faktisk et anliggende, som man må overlade til medlemsstaterne selv. Hvis man imidlertid vælger den økonomiske indfaldsvinkel, så ser tingene anderledes ud. At gøre reklame er en ganske almindelig økonomisk aktivitet. Man må ikke forveksle det med ytringsfrihed. Hvis vi begynder på det, må vi henregne reklame til en af de fundamentale menneskerettigheder. Det vil ingen bryde sig om. Reklame er således en form for tjenesteydelse, som sommetider kan blive en uønsket form for tjenesteydelse. Derfor skal der også opstilles grænser for denne økonomiske aktivitet. Ligesom der skal sættes grænser for industrivirksomhed gennem miljølovgivning, således er reklametjenesteydelser forbundet med regler. I den forbindelse gælder det naturligvis hele tiden, at man dermed på den ene side fremmer folkesundheden, og at man på den anden side vil undgå konkurrenceforstyrrelser.
Med hensyn til forbuddet mod sponsorering og reklame for tobaksprodukter er det naturligvis fuldstændigt tydeligt, at man tjener et folkesundhedsformål med det, og det er ikke noget ringe formål. En halv million dødsfald i Den Europæiske Union som følge af tobaksmisbrug er ikke ingenting. Alligevel er denne reklamelovgivning som sådan en måde, hvorpå en "level playing field«, som det så smukt hedder, kan skabes for reklameudtryk for tobaksprodukter. Jeg mener således, at denne fælles holdning med rette er baseret på artikel 100 A, og jeg vil stemme for den. Jeg vil ikke støtte nogen af ændringsforslagene. Også alle ændringsforslag, som er stillet på vegne af I-EDN-gruppen, bør forkastes. Hvis dette direktiv vedtages, afgiver Den Europæiske Union et tydeligt signal om, at den frie markedsøkonomi er vigtig, men det skal være på visse betingelser.

Needle
Hr. formand, seks år efter, at disse forslag sidst blev drøftet og vedtaget af et overvældende flertal i dette Parlament, har vi igen i dag både nye og gamle stemmer, der skændes om principper og endnu mere om tekniske spørgsmål. Må jeg foreslå, at vi holder en lille pause. Lad os ganske simpelt spørge hvorfor, snarere end hvordan vi gør dette. Vi søger gradvist at afskaffe reklame for tobaksvarer, fordi dette er en foranstaltning, der vil gøre en reel forskel mellem liv og død for nogle europæiske borgere, og især dem, der er mest sårbare. Så lad os ikke slynge statistik omkring os som fornærmelser ved en fodboldkamp.
Et unødvendigt dødsfald på grund af rygning er et for mange, hvis vi kan forhindre den vildledende faldbyden af produkter, der kan forårsage det. Lad os ikke påberåbe os trusler mod den personlige frihed og mod pressefriheden. En baby, der indånder dræbende røg, har ikke frihed til at redde sig selv. Argumenterne om, at biler, alkohol eller endog slik bliver forbudt næste gang, strander alle imod realiteterne af virkningerne af passiv rygning, og vi har masser af andre sikkerhedsforanstaltninger for disse produkter.
Lad os ligeledes ikke sætte job op imod sundhed. Lyt til og se smerten hos den læge, der er nødt til at fortælle en ikke-ryger, at hun har kræft, fordi hun indåndede røgen fra en, der mente, at rygning så smart ud på en skærm eller på en side. Det er en meget anderledes smerte end den, man føler, når man får et opsigelsesbrev i en industri, hvis profit ofte overskrider staters rigdom. Lad os i stedet takke dem, der har arbejdet for at skabe en beskeden, seriøs, retlig og praktisk foranstaltning med en vigtig indvirkning, der vil hjælpe andre med at skabe mere effektive foranstaltninger i fremtiden. Vi bør være stolte og taknemmelige over for de kommissærer og ansatte, vores egne ordførere og ministre og forkæmpere og læger, der har kæmpet for dette øjeblik for deres faste overbevisning og deres mod til at gøre det rette. Lad også producenterne og promotorerne og deres hærskarer af advokater og apologeter gruble et øjeblik over deres skam, deres svigefuldhed og over den ødelæggelse, de har forårsaget. Fremtidige generationer vil undre sig over, hvordan de har kunnet trives så længe.
I morgen vil vores stemmer for hr. Cabrols modige og præcise betænkning, for den fælles holdning uden ændringsforslag, rent bogstaveligt bringe et pust af frisk luft til fremtidige generationer af europæiske borgere. Så dette er det sjældne prægnante moment i en hektisk verden: det er en markedsforanstaltning, der vil hjælpe med til at redde liv. Vi bør hylde den.

Florenz
Hr. formand, mine damer og herrer, bekæmpelsen af rygning i Europa er uden for al tvivl en af de mest iøjnespringende udfordringer. Det henstilles til os alle, at vi skal være med til at tage den op. En kollega sagde for et øjeblik siden, at vi efter seks års forløb igen drøfter forbuddet mod reklame for tobaksvarer. Hr. kollega, som ordfører for budgettet har jeg i de sidste seks år seks gange i træk forsøgt at få fjernet ECU 2 milliarder af støtten til tobak fra budgettet - hvor vi jo har beføjelse til det. Jeg har endnu aldrig været så alene i Europa-Parlamentet - heller ikke nu - som dengang det drejede sig om at få støtte til den idé. Og alle de, som har holdt kraftfulde taler her i de sidste timer, støttede mig dengang ikke i forsøget på at ændre ordningen med støtte til tobak.
(Tilråb) Nej, ikke alle, men størstedelen!
Mine damer og herrer, vi anvender hver dag ECU 5 millioner til støtte til den europæiske tobak, som ingen i Europa vil ryge! Så er de endda dristige nok til at sælge denne tobak uden for Europa, nemlig i den tredje verden. I samme åndedrag opkræver vi tobaksafgifter hos borgerne i Europa, 20 milliarder i f.eks. mit land! Og så tror vi oven i købet, at vi som det næste kan sige, at vi alligevel ikke kan acceptere reklamer for dette produkt. Jeg drøftede det engang med mine børn, som er mellem 13 og 20 år. De har overhovedet ingen forståelse for en sådan fremgangsmåde. Derfor anser jeg denne betænkning for et forkert udgangspunkt. Vi er enige om målet. Vi nærer for øvrigt den samme ængstelse, også jeg. Men når vi forfølger mål, bliver vi nødt til at benytte andre midler.
Hvad har da den indirekte reklame angående et nyhedsagentur i Benelux og et tobaksfirma i Europa fælles? Kan vi virkelig forbyde indirekte reklame så enkelt? Jeg tror ikke, det går så glat. Hvis det så endda blev ved tobakken, ville jeg såmænd have forståelse for det. Men dominoeffekten, hr. Flynn, den har de jo vist for lang tid siden, for det næste direktiv om forbud mod reklame for biler foreligger jo allerede i Kommissionen. Inden længe skal der drøftes alkohol osv. osv.
Jeg mener, at vi bliver nødt til at nærme os dette emne mere globalt. Hvis vi virkelig vil bekæmpe det, er oplægget for enkelt. Vi har brug for en samordnet indsats for virkelig at beskytte vores ungdom, for at ændre vores indstilling og for virkelig at fremme fjernelsen af støtten. Og vi har brug for en adfærdsnorm over for ikke-rygere. Naturligvis har vi brug for det. Det er mit indtryk, at mange tror, at de kommer videre, hvis de skyller det renvaskede barn ud sammen med badevandet. De vasker ikke en gang deres egne hænder i uskyld!

Kaklamanis
Hr. formand, kære kolleger, jeg har med opmærksomhed læst professor Cabrols betænkning. Jeg er ikke uenig med betænkningens videnskabelige påvisning af rygningens skadelige virkninger for sundheden. Desuden er jeg selv ryger og ved det derfor bedre end så mange andre. Men jeg har forbehold på følgende områder: For det første er tobakken et produkt, der- som hr. Cabrol så rigtigt bemærker - støttes af EU, har fri bevægelighed, og som frit kan produceres. Jeg må derfor spørge mig selv om, hvor stærk det retsgrundlag, som hr. Cabrol henviser til, er, eller om Parlamentet ikke vil komme i en vanskelig situation, hvis tobaksproducenterne risikerer at få ret, når de henvender sig til Domstolen. For det andet er den bedste måde at mindske tobaksforbruget ikke at forøge afgifterne eller forbyde tobaksreklamer, men at gennemføre sundhedsundervisning i skolerne lige fra første klasse. Men det hørte jeg ingen tale om her i salen i dag. For det tredje accepterer jeg ikke den påstand, som nogle af kollegerne har fremført, nemlig at de, der har forbehold over for denne betænkning, ikke er interesseret i sundhedsspørgsmål. For mange af de selv samme kolleger har støttet den frie bevægelighed for milde narkotiske stoffer, som om milde narkotika ikke udgør en sundhedsfare eller en fare for samfundet.

Monfils
Hr. formand, dette direktiv er dårligt af tre grunde: For det første er der retsgrundlaget. I og med alle de foregående talere har gjort det klart, at EU-initiativet er baseret på tobaksrygningens sundhedsrisici, burde direktivet have været baseret på artikel 129 i traktaten. Eftersom denne artikel kun giver hjemmel til opmuntrende foranstaltninger, og ikke harmoniserende foranstaltninger, kunne direktivet ikke fremlægges på den baggrund. Kommissionen har således valgt at anvende artikel 100 A som retsgrundlag, det vil sige harmoniseringen af det indre marked. Men så er direktivet absurd, eftersom det på den ene side ad den vej vil fjerne alle hindringer for den frie konkurrence, men på den anden side giver det mulighed for, at de enkelte lande selv kan vælge, om direktivets bestemmelser træder i kraft enten med det samme eller i år 2006.
Hvis man skal harmonisere markedet, så skal det være ens for alle lande, og et land skal ikke kunne forbyde sponsorering fra cigaretfirmaer af store sports- og kulturbegivenheder, medens nabolandet tillader det. Dét er konkurrenceforvridning, og det allermest ironiske er, at det er iværksat af et direktiv.
For det andet er der indholdet. Det er ikke acceptabelt at forbyde, at man reklamerer for et produkt, som sælges frit, og hvis produktion ydermere er bemyndiget og finansieret af EU.
For det tredje er forvirringen og hykleriet totalt i EU, hvad angår bekæmpelsen af afhængighed. Man kæmper vildt mod tobaksreklamer, man øger mobningen af rygere, men på samme tid udviser man i flere lande, bl.a. i mit eget, ligegyldighed i kampen mod narkotika i og med, at man tillader personligt forbrug, selv og i særdeleshed, når det gælder unge. Kort sagt er det farligt at ryge en cigaret, men det er naturligvis sundt at ryge en joint.
I virkeligheden rider dette direktiv med på modebølgen og den nemme dydighed. Det er på tide, at Kommissionen udviser det mod over for medlemsstaterne at definere en fornuftig politik, som er egnet til at bekæmpe afhængighed. Sådan som jeres direktiv ser ud nu, vil det i seks år tillade stor forvirring omkring organiseringen af sportslige begivenheder, min egen region, som har Francorchamps-banen, vil komme til at lide forfærdeligt under de katastrofale økonomiske konsekvenser af jeres direktiv, og værre endnu, så viser statistikker fra lande, hvor reklamering er forbudt, at dette direktiv ikke vil mindske tobaksforbruget. Det vil således være et nederlag på både det økonomiske og det sundhedsmæssige plan.

Ojala
Hr. formand, først vil jeg gratulere hr. Cabrol for hans elegance ved arbejdet med indførelsen af forbud mod reklamer for tobaksvarer. Ligeledes vil jeg gerne gratulere kommissær Flynn for Rådets fælles holdning. Jeg håber inderligt, at Rådets fælles holdning bliver godkendt, som den er.
Ofte høres den indsigelse, at der ikke findes videnskabeligt baseret viden om, hvorledes tobaksmodstand og reklameforbud påvirker reducering af rygningen. Vi finner har en meget god erfaring på dette område: reklameforbud er en effektiv måde at reducere forbruget af tobaksvarer på. En undersøgelse fra en international cancerunion viser, at reklameforbuddet mod tobaksvarer i Finland reducerede forbruget af tobaksvarer med 37 %. Det har for øvrigt også været muligt at konstatere, at et finsk oplysningsarbejde, som startedes allerede i 50'erne, tydeligt er til at se i statistikkerne, idet antallet af lungekræfttilfælde hos mænd er gået ned. Dette er et ubestrideligt bevis for, at reklameforbuddet er nødvendigt, og at det vil have en omfattende betydning for folkesundheden.

Ullmann
Hr. formand, hr. kommissær, sundhedspolitiske foranstaltninger som forbuddet mod reklame for tobaksvarer kan man ikke støtte på artikel 100 A, fordi det udtrykkelig forbydes i artikel 129. Det er den juridiske situation. Derfor mente et flertal i Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder, at Fællesskabet overhovedet ingen kompetence har til at fastsætte bestemmelser i dette anliggende. Det skyder naturligvis langt over målet. Med hensyn til grænseoverskridende reklametjenesteydelser har Unionen en kompetence, og den skal den benytte sig af efter min mening også mod reklame for tobaksvarer. Men et fuldstændigt forbud eller et forbud mod tilgift i medlemslandene er ikke dækket af artikel 100 A.
Derfor skal Kommissionen tage et initiativ i henhold til artikel 129, stk. 2, for at der udstedes et forbud i landene - så vidt det er muligt - af hensyn til sundheden. Og den, der i dette anliggende ikke vil tabe sagen ved Den Europæiske Domstol, skal i det mindste stemme for fru Roth-Berendts ændringsforslag.

Macartney
Hr. formand, det er ganske klart, at dette Parlament må støtte denne fælles holdning eller ingenting. Jeg har hørt sofisteri fra forskellige sider af Parlamentet, der stiller spørgsmålstegn ved retsgrundlaget, hvilket efter min mening blot er en afledningstaktik, og som stiller spørgsmålstegn ved tobakstøtten i Grækenland m.v. Det er ganske klart, at dette er sandhedens time, hvor vi står frem og bliver talt.
Der er en vældig stor interesse i denne debat og denne afstemning her i dag. Jeg har modtaget en hel postsæk, og det er jeg sikker på, at mange andre medlemmer ligeledes har fra alle dele af deres valgkredse og deres lande. Hvis jeg blot må citere en professor i medicin, der sagde, at hun i tyve år aldrig havde involveret sig i nogen politisk aktivitet eller lobbyvirksomhed, men hun følte, at hun måtte skrive i dag for at plædere, fordi hun var stærkt overbevist om, at et forbud mod reklame ville kunne reducere antallet af mennesker, der begynder eller fortsætter med at ryge. Hun fortsætter: "Jeg var meget skuffet over hr. Blairs beslutning om at undtage motorsporten fra forbuddet mod tobaksreklame, eftersom store antal mennesker, og især unge, ser på denne sport.«
Jeg mener, at der er to væsentlige ting at notere sig her. Jeg mener helt bestemt, at det britiske formandskab opfører sig skændigt ved at udvande indvirkningen af denne fælles holdning, men alligevel er det denne holdning eller ingenting. Hvis vi ikke stemmer for den fælles holdning, siger vi til unge mennesker: ja, det er OK, det er smart at ryge. Jeg mener, at der, hvis vi støtter dette forbud, vil brede sig en stille lettelse over hele Europa. Hvis vi forkaster den, vil de, der fejrer dette, ikke være de mennesker, der befinder sig på hospitalernes kræftafdelinger - det vil være de mennesker, der befinder sig i tobaksselskabernes bestyrelseslokaler.

des Places
Hr. formand, den tekst, som vi er i gang med at debattere, er resultatet af næsten 10 års uenighed.
Som professor Cabrol nævner det i sin betænkning, dør der i EU hvert år mere end 510.000 personer som følge af tobaksrygning. Som jeg allerede har forklaret i tidligere indlæg, er det derfor nødvendigt at begrænse reklamering for og promovering af tobak, men det skal gøres på en klog måde. Lad os derfor i denne sag begynde med at anvende traktatens artikel 129, som netop understreger, at "fællesskabet medvirker til at sikre en høj grad af beskyttelse af sundheden, i og med den tilskynder til samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt bakker deres handlingsplaner op«.
I min egenskab af tidligere medlem af undersøgelsesudvalget om BSE vil jeg alligevel præcisere, at jeg gerne havde set, at Kommissionen selv havde anvendt artikel 129 i denne særlige BSE-sag. Men det er en anden historie ... Hvad angår reklamering for og sponsorering af tobaksvarer, er det nødvendigt med en streng EU-lovgivning, som gælder for alle medlemsstater. F.eks. transmitteres et stort antal sportsbegivenheder over hele EU - nu skal vi ikke risikere at komme ud for, at reklamerne delokaliseres til de mest eftergivende medlemsstater. I Frankrig eksisterer der f.eks. en restriktiv lovgivning om alkohol- og tobaksreklamer. Og hvad oplever man så i dag? At der reklameres for franske mærker under europæiske sportsbegivenheder, hvor der deltager et fransk hold, men naturligvis i et andet medlemsland. Den slags kan ikke fortsætte, for der er ingen, som kan have sympati med et EU, som lader sig udnytte af nogle enkelte virksomheders profitgerrighed.
Jeg vil dog præcisere, at dette direktiv blot er et skridt på vejen, når det gælder kampen mod tobaksrygning i EU. Det er derfor nødvendigt, at direktivet tager udgangspunkt i en mere generel forholden sig til tobaksforbruget, som naturligvis både gælder lovgivning omkring mærkning af varer, som indeholder additiver, og som begrænser deres anvendelse, og som også harmoniserer forbrugsskatterne for at undgå smugleri og illegal handel.
Jeg vil benytte anledningen til at minde om, at jeg er imod enhver nedsættelse af tobaksproduktionen i EU. Jeg minder om, at EU er en stor importør af tobak, kvalitetstobak.

Roth-Berendt
Hr. formand, kære kolleger, de af Dem, der har kendt mig i mange år, ved, at der ikke er nogen grund til at tro, at jeg er under pres, således som fru Grossetête eller hr. Cabrol mente. Jeg er et frit medlem. Jeg tror, at alle, der kender mig, ved, at jeg er tilhænger af det frie og klare ord. Når jeg i dag i Europa-Parlamentet står som repræsentant for en overbevisning, der ikke er populær, er det, fordi det er min overbevisning!
Jeg er enig med Dem i, at cigaretter er farlige, og jeg drøfter i dag ikke spørgsmålet om retsgrundlaget, selvom jeg tror, at vi kommer til at blamere os over for Den Europæiske Domstol. Det er imidlertid ikke mit emne. Det er heller ikke mit emne, at der ydes støtte til tobak. Mit emne er: Hvorledes kan det være, at vi tillader, at et farligt produkt fremstilles legalt, når vi mener, det er så farligt? Når vi er overbeviste om, at cigaretter er farlige, dødsensfarlige, burde vi være modige nok til at forbyde fremstillingen af dem. Men når vi ikke har det - og det har ingen af Dem mod til - bliver vi nødt til at overveje, hvad vi skal stille op med legale produkter, der fremstilles legalt, og som er tilladte. Hvorledes kan vi begrænse markedsføringen af dem, når vi mener, at den skal begrænses?
Jeg er enig med nogle af Dem i den vurdering, at farlige produkter snildt kan blive nødt til at finde sig i begrænsninger. Vi bliver nødt til at sige, at markedsføring for min skyld kun kan foregå på bestemte steder. Vi kan sige, at der må ikke må findes cigaretautomater. Vi kan sige ingen reklamer i blade med de unge som målgruppe, eller hvor De vil. Dér har De mig på Deres side. Hvis De siger, der kan opstilles en art hierarki i forbindelse med et produkts farlighed og deraf afhænger det, hvorledes dette produkt kan markedsføres - art, omfang og udstrækning - er dette hierarki en mulighed og kan opstilles også sammen med mig. Men så gælder dette hierarki også for alkohol, hr. Flynn! Jeg imødeser med stor fryd, hvorledes De i Irland vil gå ind for, at der heller ikke mere må reklameres for Guinness og whisky, for jeg er leveringsdygtig i gode argumenter for, at whisky og alt andet også er farligt!
De af Dem, der i dag siger, at et forbud mod cigaretreklamer ikke vil få bare ét menneske mindre til at ryge, bør se på den tidligere østblok eller Grækenland. Dér er der lige så mange unge, der ryger, dér er der ingen reklamer. I østblokken var der nøjagtig lige så mange mennesker, der røg, dér var der ingen reklamer. Hvis vi vil være logiske, bliver vi nødt til at gå ind for begrænsninger og samtidig kræve oplysningskampagner.

Collins, Gerard
Hr. formand, nikotin anses for at være et meget vanedannende stof. Sandheden er, at meget få unge mennesker nogensinde holder op med at ryge i hele deres liv. Det er veldokumenteret, at hvis folk ikke begynder at ryge, inden de er 18, er der store chancer for, at de ikke bliver rygere overhovedet på et senere tidspunkt i livet. Derfor er det påtrængende nødvendigt i tobaksproducenternes perspektiv at lokke og drive teenagemarkedet op i en krog med nyskabende og indbydende former for reklame, der relaterer til forskellige cigaretprodukter.
I Europa alene bruger tobaksproducenterne et samlet beløb af 320 millioner pund om året på tobaksreklamer. Jeg er fast overbevist om, at vores unge bør beskyttes fra rygningens svøbe. Forbuddet mod reklame og salgsfremmende foranstaltninger for tobaksprodukter inden for Unionen er et positivt skridt i den rigtige retning, for at dette meget vigtige sociale mål kan nås.
De europæiske regeringer og EU-institutionerne må nu rette deres opmærksomhed mod at fremme sundhedsundervisningen i skolerne med henblik på at gøre unge bevidste om de farer, der er forbundet med at ryge. Tilstrækkelige finansielle ressourcer bør stilles til rådighed for at gøre denne proces lettere.
De europæiske lovgiveres opmærksomhed bør også rettes mod behovet for at sikre flere finansielle ressourcer til lægevidenskabelig forskning i forebyggelse af kræft og sundshedskonsekvenserne af passiv rygning. Kendsgerningerne taler for sig selv i denne henseende: over en halv million mennesker dør hvert år i Unionen som en direkte konsekvens af rygning. I mit land døde 6.000 mennesker i 1997 som en direkte konsekvens af rygning. En formindskelse af cigaretrygningen i Unionen tjener kun en positiv funktion ved at beskytte alle vores borgeres sundhed.
Den betænkning, vi har foran os i dag, bør støttes, for den er et reelt og positivt skridt i den rigtige retning.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg er Dem meget taknemlig, men vi sad i et møde ovenpå i Formandskonferencen om den aktuelle og uopsættelige debat, og solen skinnede på skærmen. Jeg tror, at det var grunden til, at jeg så mit navn noget sent. Undskyld.
Må jeg begynde med at bemærke, at jeg, for øvrigt efter nogen tøven, i hvert fald personligt, og det gælder også for en stor del af min gruppe og bestemt også for en stor del af den nederlandske delegation fra CDA, vil støtte forslaget om at begrænse tobaksreklamer. Jeg tror, og mange har samme opfattelse, at vi skal gøre alt for på alle mulige måder at nedbringe tobaksforbruget. Det betyder ikke, at forbuddet mod tobaksreklamer, således som det nu foreslås, ikke også volder en lang række problemer. Jeg ville derfor hellere have haft, at vi kunne nøjes med en adfærdskodeks, som fungerer udmærket i en række medlemsstater.
Når alt dette er sagt, og efter at have forklaret vores stemme, konstaterer jeg, at den fælles holdning i virkeligheden ikke hænger sammen. Den fælles holdning er, når man læser den igennem, simpelthen resultatet af et politisk kompromis. Jeg spørger derfor mig selv, hvilke muligheder Kommissionen stadig ser for enten ved hjælp af f.eks. gennemførelsesbeslutninger eller via Rådet at skabe nogen yderligere klarhed over en række punkter.
Jeg nævner f.eks. artikel 3, stk. 2 og 3, alt hvad der har at gøre med den indirekte reklame. Jeg tror, at den måde, hvorpå teksterne nu er skrevet op, i hvert fald ikke gør tingene overordentligt tydelige. Det eneste, som jeg også vil gøre, er at spørge kommissær Flynn: Hvordan tror De, at man på en ordentlig måde kan behandle det, som nu er nedfældet på papir i denne holdning?

Sichrovsky
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg mener ikke, at det er i overensstemmelse med EuropaParlamentets principper at kriminalisere en afvigende mening ved at henvise til indflydelse fra lobbyister. Det er en måde at ødelægge folks gode navn og rygte på, som vi burde holde os for gode til. Jeg tiltager mig her den ret - selv med fare for som ikke-ryger at blive stemplet som betalt agent for tobakslobbyen - at hævde, at det er statens opgave at beskytte forbrugeren og ikke at være hans formynder. Hvad angår kontrollen med indholdet af stoffer og disse stoffers giftighed og vanedannende virkning samt kontrollen med salg til unge, bør staten blande sig og også forsøge at beskytte de unge. Det kan ikke være statens opgave - som i "1984« af George Orwell - at være formynder for borgeren og beskytte ham ved at foreskrive ham, hvad han skal gøre.

Jensen, Kirsten
Hr. formand, på trods af den juridiske vejledning, som ligger til grund for forslaget, består der stadig en diskussion om retsgrundlaget. Jeg tror ikke på, at vi kan lægge den bold død ved at sende forslaget tilbage til Retsudvalget. Det består immervæk af politikere. Nej, sagen må vedtages, så den kan komme videre til Domstolens endelige afklaring, og jeg vil foreslå tobaksindustrien, at den sender sit juridiske responsum dertil.
Det skulle undre mig, hvis tobaksindustrien var den eneste kommercielle virksomhed, der reklamerer uden at ville opnå kontakt til nye kundegrupper. Men når man taler med lobbyisterne, får man at vide, at det forholder sig sådan. De siger, at de kun er ude på, at de etablerede rygere skifter mærke. Men de etablerede rygere er vel ikke alle så infantile, at de rappe ungdommelige reklamer appellerer til dem. Vi har allerede regler, som forbyder tobaksreklamer i tv. Derfor er det oplagt at begrænse reklamer for tobak i andre medier. Tobak fremstilles lovligt som mange andre ting, som man heller ikke ubegrænset kan reklamere for, f.eks. lægemidler, våben og giftstoffer. Tobakken er vanedannende og sundhedsskadelig, og den kan blive en katastrofe for den enkelte og pålægger samfundet uhyre sundhedsudgifter. Det er en af grundene til, at jeg altid har været imod, at EU giver penge til tobaksproduktion. Vi subsidierer jo heller ikke importeret tobak. ECU 1 milliard til tobaksproduktion og sølle ECU 11, 2 millioner til at bekæmpe kræft! En halv million mennesker dør af rygningsrelaterede sygdomme, imens EU støtter 135.000 tobaksdyrkere!

Thyssen
Hr. formand, for at det indre marked kan fungere ordentligt, kræver det en harmonisering af lovgivningen om tobaksreklamer, og at denne harmonisering så munder ud i vidtgående forbudsbestemmelser, stemmer overens med traktatens artikel 100 A, hvad enten man nu gerne vil have det eller ej. Når vi ved, at mere end en halv million mennesker i Den Europæiske Union hvert år dør af følgerne af nikotinmisbrug, at rygning absolut er en fare for folkesundheden, og at tobaksreklamer og sponsorering bestemt ikke kun er der for at fremme salget af mærker, men også for at fremme tobaksforbruget og tilskynde unge til at ryge, når vi ved alt dette, så må vi forhindre denne reklame i et harmoniseringsdirektiv. Vi ved det, altså hvad skulle der stå i vejen for os?
I hvert fald ikke nogle kollegers juridiske højteknologi, som bruges til at sætte juridiske konstruktioner sammen med kun ét formål: at få direktivet til at strande. Jeg respekterer deres juridiske sagkundskab, men konstaterer, at de ikke overbeviser mig om, at jeg skal afvige fra min juridisk baserede politiske overbevisning på tre områder. For det første er artikel 100 A som grundlag i orden. Vi har altså virkelig beføjelser. For det andet er der ikke nogen gyldig grund til at anmode om en fornyet høring. For det tredje er der særdeles ringe reglementerede muligheder for at foretage ændringer.
Vi kan kun nå frem til en anden beslutning, hvis vi ikke længere tog vores egen juridiske tjeneste alvorligt, jeg henviser til udtalelsen fra den juridiske rådgiver fra 1. april i år, eller hvis vi ignorerer vores egen afstemning den 2. december 1993 og lader, som om vi endnu ikke har forarbejdet Maastricht-traktaten, og hvis vi vil give verden et signal om, at Parlamentet ikke ser ligheden mellem dets egne ændringsforslag og den fælles holdning og heller ikke kender forskellen mellem minimale og vidtrækkende tekstændringer.
Kære kolleger, lad os fortsat være ærlige. Lad os bevidst kæmpe for folkesundheden, og lad os godkende den fælles holdning og følge ordførerens råd i denne henseende. Nu har vi chancen, senere får vi den måske ikke mere. Til de kolleger, som bruger subsidierne til tobaksdyrkningen eller stemmeretten i narkosager som argumenter, siger jeg: Det er ikke, fordi man opfører sig dumt to gange, eller ikke har klaret det to gange, at man igen skal opføre sig dumt den tredje gang, eller at man ikke skal fortsætte med at kæmpe for at gribe en tredje chance.

Marinucci
Hr. formand, for ti år siden repræsenterede jeg Italien ved en WHO-konference i Lissabon med navnet "Tobak og sundhed«. Den sidste dag var der en journalist, som havde fået til opgave at lede en debat mellem landenes repræsentanter om foranstaltninger for at mindske tobaksforbruget, der med højtidelig stemme oplæste en liste over de politiske ofre for kampen mod tobakken, nemlig de ministre, der havde mistet deres poster og aldrig havde fået den tilbage, fordi de i deres hjemlande havde fremmet love for at forbyde reklamer eller tobaksrygning på offentlige steder. Sådanne og andre trusler virker jo, det kan vi se af det forhold, at dette direktiv nu har måttet ligge i årevis uden at være vedtaget. I dag er derfor en stor dag, og vi må gøre alt, hvad vi kan for at undgå, at dette direktiv bliver yderligere forsinket, og for at sikre, at Kommissionens, Rådets og formandskabets indsats vil blive kronet med held.
En række andre foranstaltninger skal træffes, som ordføreren helt rigtigt understreger: afgifterne bør forøges for at modvirke forbruget, der skal gøres mere på det sundhedsuddannelsesmæssige område, for mange unge tror, at rygning ikke er skadeligt, og mange voksne - også lærere og læger - er et dårligt forbillede for dem, der skal være større opsyn med cigaretautomater osv. osv. Nogle indvender, at italienere, spaniere og grækere normalt ønsker fortsat støtte til de europæiske tobaksdyrkere, og det er også rigtigt, men der er ingen modsætning her: Hvorfor skulle vi acceptere, at vores økonomier rammes hårdere end producenterne i andre verdensdele? Det er således en kendt sag, at europæerne først og fremmest ryger amerikansk tobak, og det er bestemt heller ikke vores tobak, der anvendes i udviklingslandene. Af samme årsager er vi heller ikke indstillet på, endsige kræver det, at skade de europæiske øl- og alkoholproducenter; problemet er uddannelse, afskrækning og ikketilskyndelse, fordi det må undgås, at de unge falder ned i tobaksforbrugets fælde, der vil indfange dem på samme måde, som hvis det var alkohol eller alle andre former for rusmidler.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, som formand for Retsudvalget og retsordfører for PPE-gruppen, stemte jeg i udvalget sammen med de øvrige medlemmer fra alle de politiske grupper, som med flertal vedtog, at dette ikke var det rigtige retsgrundlag.
Stillet over for dette manikæiske princip vil jeg først tale på deres vegne: det er ikke et spørgsmål om at være for eller imod sundheden. Vi går ind for sundheden, for livet. Og vi ved udmærket godt, at tendensen i alle landene i Den Europæiske Union går imod en begrænsning af tobaksreklamer. Men frem for alt, hr. formand, går vi ind for de bestemmelser om sameksistens, som traktaten foreskriver, og for at de respekteres.
Hr. formand, selvfølgelig kan man ikke kalde det et mindre teknisk anliggende, at vi vil fremsætte et påskud gennem et procedurespørgsmål. Faktisk er der et teknisk problem, men det er noget andet, det er et spørgsmål om venire contra factum propium for selve Parlamentet, som to gange har udtalt sig til fordel for at anvende artikel 100 A som retsgrundlag, også efter Maastricht-traktaten i december 1993.
Retsudvalgets principper har været strengt politiske frem for juridiske, de har også været juridiske, men strengt politiske. Disse principper er en konsekvens af nogle så enkle spørgsmål som følgende: hvad er målsætningerne for de fremsatte foranstaltninger i forbindelse med Fællesskabets forpligtelser? Sundhed, er vi alle enige om. Altså må vi handle i overensstemmelse med dette.
Vedrører den foreslåede aktion et spørgsmål om Fællesskabets enekompetence eller medlemsstaternes fælleskompetence? Jeg tror, svaret er indlysende, det var det i det mindste for os.
Hvad er fællesskabsdimensionen i problemet, og hvilke foranstaltninger er der hidtil blevet truffet? Hvad er værditilvæksten ved den planlagte aktion, og hvad ville omkostningerne i forbindelse med en alternativ aktion være? Hvilken type foranstaltninger kan Fællesskabet træffe?
Og sidst: er det nødvendigt, er det muligt med et ensartet regulativ, som desuden nedlægger forbud? Det vil sige, at vi her harmoniserer den frie bevægelighed for nogle varer, som ikke vil cirkulere, fordi de ikke eksisterer. Eller er det nødvendigt i overensstemmelse med traktaten at iværksætte en foranstaltning - som kan være en foranstaltning, der berører alle medlemsstaterne - men en foranstaltning på baggrund af artikel 129?
Hr. formand, vi står her over for en af de situationer, som vi ofte ikke er i stand til at gennemføre på nationalt plan i medlemsstaterne. Vi ved af erfaring, at det er en dårlig behandlingsmåde, og at den ikke medfører andet end problemer. Problemer, fordi vi i sidste ende kan bruge 10 år på at diskutere dette anliggende, men det er meget sandsynligt - og det er Domstolens afgørelse - at dette direktiv bliver ophævet i løbet af to år, og så vil vi have spildt tiden.
Jeg mener, det ville være bedre at angribe sagen med traktaten i hånden og på et korrekt retsgrundlag vedtage nogle hensigtsmæssige tiltag, som tilsigter, at de mål, vi efterstræber, kan nås.

Lienemann
Hr. formand, kære kolleger, jeg håber, at Parlamentet vil godkende Cabrols betænkning. Han udfører her en stor politisk handling, som opfylder folkets forventninger. Jeg mener, at tobaksspørgsmålet er et af planetens store spørgsmål inden for folkesundheden. I øvrigt gjorde generalsekretæren for WHO under offentliggørelsen af årsrapporten opmærksom på, at bekæmpelsen af tobaksrygning ville være en af Verdenssundhedsorganisationens vigtige prioriteter. EU bør således også yde sin indsats. Der er naturligvis masser af ting at gøre, og man kan ikke stille sig tilfreds med bare at forbyde reklamerne. Jeg tænker på tobakspriser, tobaksafgifter og sundhedsoplysning. For mange af mine kolleger er disse punkter essentielle. Men at forbyde reklamer er et vigtigt skridt i den rigtige retning, og det er nemt at gøre, for så vidt som vi har retsgrundlaget til det - det er nemlig i det frie markeds navn, at vi kan forbyde reklamer, også selvom vores mål først og fremmest er folkesundheden.
I forbindelse med spørgsmålet om forbud mod reklamer vil jeg gerne råbe vagt i gevær, for der er visse af mine kolleger, som mener, at man bør gå videre endnu og sige: Eftersom I giver støtte til tobak, kan I ikke forbyde den, og så skal man heller ikke forbyde reklamer. Tobak er i sig selv ikke en forbudt vare, og der er ingen her, som ønsker, at den bliver det. For det første fordi al forbudspolitik har vist sig at være ineffektiv, og dernæst fordi der i sagens natur ikke er grundlag for et forbud. Det, som bør forbydes, er misbrug af tobak, og i den retning skal vi basere vores indgreb på oplyste borgeres individuelle ansvarlighed. Men reklamer narrer oplyste borgere. Reklame oplyser ikke om farerne ved tobaksrygning, den oplyser ikke om tobaksmisbrug, derimod fremstiller den et positivt image, der har som mål at få tobaksforbruget til at stige.
Jeg mener således, at den valgte metode er den rigtige. I øvrigt forholder det sig således, at man i mit hjemland Frankrig har vedtaget en lignende lov omkring alkohol. Den har vist sig at være effektiv. Alle undersøgelser viser, at man hos de unge kan iagttage en bevidstgørelse omkring farerne og nødvendigheden af at ændre adfærd. Det er mit ønske, at EU følger vores eksempel på det område.

Filippi
Hr. formand, dette emne medfører altid ret skematiske og nogle gange temmelig radikale holdninger. Efter min opfattelse er Parlamentet i fare for endnu en gang i lighed med fællesskabsinstitutionerne i almindelighed at forspilde en lejlighed til at indtage en ligevægtig holdning, hvor der på den ene side indgår en bekæmpelse af alvorlige problemer som de europæiske borgeres helbredssituation og på den anden side også de sociale og økonomiske virkninger af de afgørelser, som man træffer.
Efter min opfattelse har det forslag, som vi i øjeblikket diskuterer, ikke denne ligevægt i den forstand, at der ikke er taget tilstrækkeligt hensyn til de praktiske virkninger i økonomien og erhvervslivet af sponsorering og anvendelse af mærker, der henviser til cigaretmærker.
Jeg kommer fra et område, hvor virkningerne af tobaksproduktionen og sponsoreringen er af stor industriel betydning, fra et område, hvor man producerer tobak, hvor der er store tekstil- og beklædningskoncerner, der anvender mærker, der henviser til cigaretmærker, hvor man afholder grand prix'er i formel 1 og motorcykelvæddeløb, hvor man ikke bare fra den ene dag til den anden kan ændre de sponsoraftaler, som tobaksfabrikanterne står for; jeg tror derfor, at dette også er problemer, som vi er nødt til at forholde os til.
Hos os er der fagforeninger, der beder os om ikke at godkende dette direktiv, fordi de ved, at der kan og vil være alvorlige beskæftigelsesmæssige konsekvenser på kort sigt. Hvorfor imødegår vi så ikke dette problem på en mere organisk og ligevægtig måde? I stedet for at indtage en drastisk generaliserende holdning med krav om forbud og udvidelse heraf på områder, hvor den direkte reklame ikke forekommer, bør vi overlade det til medlemsstaterne gennem en henstilling af vælge, om de vil anvende mere restriktive kriterier i den indirekte reklame og i sponsoreringer, idet der må tages hensyn til den konkrete virkning af dette fænomen på det beskæftigelsesmæssige og det sociale område.
Efter min mening bør vi handle på denne måde. Jeg er derfor stemt for, at spørgsmålet, og det vil måske være den nemmeste løsning, sendes tilbage til Ministerrådet, således at Rådet kan lave et bedre forslag og give det det retsgrundlag, det i dag mangler, eller at man følger en anden metode. Men min målsætning er denne: subsidiaritet hvad angår indirekte reklame og sponsoreringer.

Apolinário
Hr. formand, Den Europæiske Union har en fælles fiskeripolitik, og jeg, der også er medlem af Fiskeriudvalget, kunne forleden med forbløffelse konstatere, at Den Europæiske Union bruger flere penge på tobaksproduktionen end på fiskerisektoren. Og at sidstnævnte selv i lande som Portugal, der er meget afhængige af fiskeriet, kun udgør 40 % af den finansielle bistand i sammenligning med tobak.
En dyb selvmodsigelse, hvis vi også peger på, hvad der er på spil for folkesundheden, så meget mere som det ikke giver mening at blive ved med at investere på sundhedsområdet og samtidig øge støtten til tobaksproduktionen.
Der er derfor et klart budskab: Vi skal gå videre med den gradvise nedsættelse af produktionsstøtten, og Rådet skal indtage en fælles holdning med hensyn til forbud mod tobaksreklamer. Der findes eksempler, om end kun et begrænset antal, der viser et fald i forbruget fra 14 % til 37 % på grund af restriktioner over for reklame.
Jo, for tobaksrygning forårsager årligt 540.000 døde i Den Europæiske Union, og at begrænse diskussionen til et juridisk spørgsmål, af nok så megen akademisk interesse, er ikke andet end et forsøg på at få omgjort beslutningen. At ændre Rådets holdning eller nægte at godkende direktivet på grund af Fællesskabets manglende magtbeføjelser ville betyde folkesundhedens renationalisering og ville så også være at gå imod selve traktatens mål. Henvisningen til subisidiaritetsprincippet er et desperat forsøg på at påvirke de nationale myndigheders holdning, når Rådets holdning faktisk repræsenterer disse myndigheders opfattelse gennem deres sundhedsministre, der på denne måde har ønsket en lovgivning til at regulere markedet for tobaksvarer, med krav om en høj grad af forbrugerbeskyttelse. Derfor stemmer vi for Cabrol-betænkningen.

Jackson
Hr. formand, jeg vil gerne indlede med at sige, hvor meget jeg opponerer imod og forkaster påstanden om, at nogen, der rejser sig og taler imod, eller rejser spørgsmål om, dette direktiv skulle være manipuleret af tobaksindustrien. Det er jeg ikke, og jeg tror heller ikke, at fru Palacio Vallelersundi var det, og tvivlen bør også komme alle andre, der er kommet med indvendinger imod direktivet, til gode, og de bør have lov til at udtale deres tvivl uden at blive anklaget, som jeg siger, for at være nogen, der blot taler på vegne af tobaksindustrien.
Jeg er for at sætte en stopper for tobaksreklamer og -sponsorering. Jeg så også gerne, at Den Europæiske Union ophørte med at støtte tobakken. En af de interessante ting, der er kommet ud af denne debat, er, at Den Europæiske Union bruger tre gange så meget på at støtte tobaksproduktionen, som tobaksvirksomhederne bruger på at reklamere for deres produkter inden for Den Europæiske Union.
Spørgsmålet for folk som mig, der ønsker at se en ende på tobaksreklamerne, er, om direktivet vil virke. Det rigtige svar er, tror jeg, nej, det vil det ikke, for det vil ende hos Domstolen med en masse tvivl og sikkert ikke noget direktiv overhovedet i sidste ende.
Der er helt klart et retligt problem. Det er noget, som den britiske regering ignorerer i formandskabet for Ministerrådet, for det ønsker en nem sejr. Det ville have været muligt for hr. Blair at få indført et forbud mod tobaksreklamer og -sponsorering i Det Forenede Kongerige, men han løb ind i et politisk stormvejr. Han er derfor løbet til Bruxelles for at komme ud af det, og - som jeg siger - for at få, hvad han tror er en nem sejr.
Der er et klart problem med afstemning med kvalificeret flertal. Jeg bryder mig ikke om idéen om at indføre et forbud, som vedtages af et meget snævert flertal. Men hvis De ønsker et direktiv, så vil De rent faktisk ikke være i stand til at få det i henhold til artikel 129, for medlemsstaterne vil aldrig gå med til det. Hvis De ønsker en henstilling, så vil heller ikke det forbyde tobaksreklamer, for man kan ikke bringe en henstilling i overensstemmelse med idéen om fælles regler for det indre marked.
Svaret ligger i to ting. Den ene er at søge at nå frem til en adfærdskodeks for tobaksreklame, som nogen har peget på, men det vil sikkert ikke give Dem noget omfattende forbud mod reklamer. Det vil lade det være op til den enkelte medlemsstat at gøre, hvad den ønsker. Eller De kan gøre, hvad vi rent faktisk gør. Vi siger "ja« til direktivet, og vi lader hr. Flynn tage sig af resten, for vi i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse har fundet ud af, at der er meget i vejen med direktivet. Det beskæftiger sig ikke særligt hensigtsmæssigt med idéen om anvendelse af etablerede varemærker på eksisterende varer; det gør helt særlige ting omkring verdenssponsorering. Derovre ser De hr. Flynn som den, der rent faktisk bliver anmodet om at gøre det arbejde, som parlamentsmedlemmerne ikke vil gøre, fordi vi bliver udsat for følelsesmæssig blackmail. Jeg beder tolkene undskylde.

Myller
Hr. Formand, reklameforbuddet mod cigaretter og tobaksprodukter er et spørgsmål om et omfattende folkesundhedsarbejde, forebyggelse af sygdomme, og det er efter min mening netop den retning, som den fælles sundhedspolitik i Den Europæiske Union skal føres i: mere rettet mod årsager end mod symptomer.
Har reklamering så en betydning? Jeg undrer mig over, hvorfor der ellers anvendes så enormt store midler, hvis den ikke havde en betydning. På samme måde virker også reklamerne for tobaksvarer, det vil sige reklamering med tobaksvarer forsøger helt enkelt at sætte forbruget og dermed antallet af rygere op.
Er det så muligt at målrette reklameringen mod en bestemt gruppe? Kan de unge holdes uden for reklameringen? Jeg synes ikke, at man kan, og når vi også kender de undersøgelsesresultater, som viser, at de unge er nemmere at påvirke gennem reklamer end de øvrige befolkningsgrupper, er denne indsigelse endnu sværere at begrunde. Specielt imagereklame er noget, som de unge hengiver sig til, og tobaksindustrien anvender netop imagereklamer ved sponsorering af begivenheder, hvor det er hensigten at skabe et billede om et liv med fart i.
Reklameforbuddet har virket. I Finland er rygningen reduceret takke være reklameforbuddet med 37 % i løbet af 20 år. Reklameforbuddet har en særlig betydning med henblik på de unge: før reklameforbuddet røg 35 % af 15-24-årige, efter reklameforbuddet var antallet af rygere 23 %.
Jeg håber virkelig, at Parlamentet kender sit ansvar og godkender Cabrols betænkning uden ændringer. Vi har nu en mulighed for at indføre er reklameforbud mod tobaksvarer, som omfatter hele Europa.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg anser ikke forbuddet mod reklame for tobaksvarer for det rigtige middel til at gennemføre sundhedsbeskyttelse. Den fælles holdning fastsætter ikke blot et totalt forbud mod reklame for tobaksvarer, men også et totalt forbud mod indirekte reklame, f.eks. for Camelboots eller Davidoff-kosmetik. Der er kun nogle undtagelser for Grækenland, det var prisen for Grækenlands ja og dermed for at få det krævede flertal i Rådet, hvor Tyskland og Østrig stemte nej, og Danmark og Spanien undlod at stemme.
Et forbud er i en liberal økonomisk orden det skrappeste af alle tænkelige midler. Inden lovforskrifter af den art udstedes, skal de undersøges med henblik på, om de overhovedet er egnede til virkelig at nå det erklærede mål, nemlig sundhedsbeskyttelse. Til et forbud mod reklame for tobaksvarer knyttes der forventninger og vækkes der forhåbninger, der ikke kan gå i opfyldelse. At det er skadeligt at ryge, og at man kan dø af det, er ubestrideligt. Det ville derfor være konsekvent, og det er jeg enig med fru Roth-Berendt i, at forbyde fremstillingen af så skadelige produkter som f.eks. cigaretter.
Reklamen udfører i en liberal økonomisk orden den vigtige opgave at informere og er et virkningsfuldt middel til effektiv konkurrence. Produkter, der fremstilles, sælges og forbruges lovligt, skal det principielt også være tilladt at reklamere for. Et totalt forbud mod reklame for tobaksvarer er et angreb på den liberale økonomiske orden. Falder denne første dominobrik, vil en hel række følge efter.
Jeg vil gerne stille det spørgsmål til hr. kommissær Flynn, om det er rigtigt, at der findes et kommissionsdokument med følgende udsagn: Biler er blandt de industrivarer, der frit kan købes, og som potentielt ofte forårsager dødsfald. Da der heller ikke i henhold til Amsterdam-traktaten vil være noget europæisk retsgrundlag for så vidtgående indgreb inden for sundhedspolitikkens rammer, griber Råd og Kommission imod bedre vidende til harmoniseringsinstrumentet reklame.
Vi vil opbygge et indre marked og vil afgøre politisk, hvem der må reklamere for varer, der udbydes frit, og hvem der ikke må. Det her får den stik modsatte virkning. De søgsmål fra medlemsstaterne, der må forventes ved Den Europæiske Domstol, må imødeses med spænding.

White
Hr. formand, jeg reagerer ikke sædvanligvis over for fru Jackson, men må jeg minde hende om, at denne diskussion af tobaksreklamer har foregået i over ti år, og vi blev først hørt igen om dette i februar sidste år. Hr. Blair, som hun hævdede er kommet løbende til Bruxelles, har været premierminister i Det Forenede Kongerige i langt kortere tid end dette. Det, vi har med at gøre, er et europæisk direktiv.
Må jeg lykønske hr. Cabrol med det arbejde, han har gjort med dette. Jeg ville personligt selv være gået meget længere, og jeg ville under normale omstændigheder have foretrukket at søge et forlig. Det er kun ordførerens kraftfulde overtalelsesevne, der får mig til at mene, at vi bør acceptere den fælles holdning, og jeg vil stemme i overensstemmelse hermed.
Må jeg også sige - og igen i hjemlig henseende - at der var opstået det indtryk i Det Forenede Kongerige i den engelsksprogede presse, at der var truffet en beslutning om at forbyde tobaksreklamer af den britiske premierminister og en ansvarlig for Formula One. Må jeg lige minde den engelsksprogede presse om, at det, vi behandler i dag, er et Europæisk Råds- og et Europa-Parlamentsdirektiv, og som altid ved fælles beslutningstagning, og selv ved andenbehandling, har dette Parlament det sidste ord at skulle have sagt, og det bør det også have.
Jeg vil også gerne sige, at jeg under mine overvejelser af, hvilken holdning jeg skulle indtage, ikke blot har konsulteret industrien, men også fagforeningerne. Jeg ville ønske, at vi ikke havde haft skænderiet om retsgrundlaget. Jeg kan ikke tro, at det er rigtigt, at Udvalget om Retlige Anliggender skulle komme ind i den anledning og fremsætte et andet synspunkt, og at Miljøudvalget, som er det førende udvalg under disse omstændigheder, skulle blive overtalt til ikke at indtage den holdning, det indtog ved førstebehandling. Jeg vil støtte dette, og jeg vil støtte det uden ændringsforslag ved andenbehandling. Jeg håber, at vi, når eftermiddagen er slut, vil have et forbud mod tobaksreklamer inden for Unionen.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg nærer al mulig respekt for dem, som er imod rygning, og som vil forbyde reklame for tobaksvarer. Men vi træffer i Parlamentet ikke afgørelse om vores overbevisninger eller om en politisk beslutning, men vi træffer afgørelse om et europæisk forslag til lovgivningsmæssig beslutning, om noget, der skal blive europæisk lov. Den Europæiske Union er et retsfællesskab. Det kan kun være retsstiftende, hvis det i traktaten har fået beføjelse til det. Efter de flestes mening, som har beskæftiget sig med det, findes der netop ikke noget retsgrundlag for dette direktiv i traktaten. Unionen tiltager sig således en ret, den ikke har. Det fremgår f.eks. af et responsum fra Rådets juridiske tjeneste fra 1993. Det hedder heri, at den juridiske tjeneste drager den konklusion, at direktivforslaget hverken kan vedtages på grundlag af artikel 100 A eller nogen anden artikel i traktaten.
Dette responsum er aldrig blevet tilbagekaldt. Derfor står dette direktiv på gyngende grund. Det ville også kun kunne støttes på artikel 100 A, hvis det drejede sig om harmonisering. Men det harmoniserer ikke, det forbyder. Også af proceduren fremgår det, at der er tale om et sundhedsdirektiv. Derfor sidder logisk nok kommissæren med ansvaret for sundhedsområdet her og repræsenterer det. Derfor overtog i Parlamentet Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse hvervet som korresponderende udvalg og ikke Konkurrenceudvalget.
Kort sagt, hvis dette direktiv bliver lov, gør vi som Parlament netop det, vi altid bebrejder Kommissionen, nemlig, at den tiltager sig beføjelser, som er medlemsstaternes sag. Derfor bør vi overveje det meget nøje!

Correia
Hr. formand, ærede medlemmer, uanset de juridiske vanskeligheder, der eventuelt gør sig gældende i forbindelse med vedtagelsen af dette direktivforslag, der sigter mod at afskaffe direkte og indirekte tobaksreklame, kan jeg ikke undlade at give udtryk for, at jeg er enig i de forudsætninger, der gør det helt rimeligt.
Nydelse af tobak er stadig et af de største sundhedsproblemer og er ansvarlig for mere end 500.000 dødsfald pr. år i Den Europæiske Union. Ca. 50 % af alle dødsfald på grund af cancer blandt mænd mellem 35 og 69 år skyldes tobak, og dertil kommer tobakkens rolle i akutte og kroniske hjerte- og lungesygdomme.
For at de forholdsregler, der her foreslås, skal have større virkning, er det dog nødvendigt at gøre dem til en del af en større strategi, der må og skal omfatte tobaksforebyggelse gennem kampagner, der skaber opmærksomhed omkring tobakkens skadelige virkninger - rettet især mod de unge - og ved ikke tilskynde til tobaksdyrkning i Den Europæiske Unions medlemsstater, men derimod ved at give producenterne støtte til at skifte til andre afgrøder.

Nassauer
Hr. formand, en bemærkning til forretningsordenen. Uden for mødesalen omdeles der materiale om direktivet om bioteknologiske opfindelser. Lige uden for mødesalen gøres der forsøg på at påvirke medlemmernes afstemning. Jeg vil gerne anmode Dem om at undersøge, om det er tilladt i henhold til forretningsordenens bestemmelser. Det tvivler jeg på!

Formanden
Mange tak, hr. Nassauer. Præsidiet har taget Deres oplysning til efterretning og vil undersøge sagen.

Hardstaff
Hr. formand, jeg lægger langt større vægt på lægers indtrængende bønner for deres patienters helbred end på tobaksindustriens indtrængende bønner, hvor de forsøger at retfærdiggøre deres reklamers bevidste satsning på at tiltrække nye unge kunder til et vanedannende stof, således at de kan erstatte de hundreder af tusinder af kunder, som de slår ihjel hvert år.
Jeg har ikke brug for nogen foredrag om støtte til tobaksproducenter, idet jeg konsekvent har opponeret mod disse, siden jeg blev valgt til dette Parlament.
Jeg afviser ligeledes indtrængende bønner fra virksomheder, der reklamerer for andre produkter under anvendelse af det samme varemærke som de store cigaretmærker. Her skildres smukke, sofistikerede og smarte unge mennesker ved siden af logoet for et cigaretmærke. Hvorfor anvender de ikke et uafhængigt logo til at promovere deres varer - et logo, der ikke forbindes med et produkt, der slår ihjel?
Det er absurd at hævde, at Fællesskabets regler kræver, at unge mennesker fortsat skal efterstræbes på denne måde gennem sportssponsoreringer og gennem smarte designerprodukter.
Romtraktaten siger, at Fællesskabet er til for at sikre borgernes trivsel. Vores borgeres sundhed må gå forud for multinationale selskabers profit.

Malone
Hr. formand, dette er efter min mening et meget ædelt initiativ, og det viser Europa, når det er bedst. Det viser os i kampen for alles velfærd, hvor vi afviser de meget velfinansierede og til tider næsten truende kampagner fra tobakslobbyen og mediemagnaterne.
Jeg er enig med Dagmar Roth-Behrendt og andre, der har talt her om, at voksne har en fri vilje til at begynde at ryge eller drikke, men det er beklageligt, at unge mennesker opfordres til at begynde at ryge som et resultat af reklameplakater og reklamer i al almindelighed.
Tobaksreklamer har en tendens til at kaste et romantisk skær over rygning, men der er ikke noget romantisk ved rygning, ved kræft, kronisk bronkitis og alle de andre tobaksrelaterede sygdomme, der slår mange millioner mennesker ihjel hvert år. Vores næste skridt må være at overbevise unge mennesker, og især unge kvinder, om ikke at vælge denne vej. Jeg ved fra de meget slående andragender, jeg har modtaget fra lægestanden - og det vil jeg gerne takke dem for - at flere unge kvinder rent faktisk nu lider af lungekræft. Så hr. Flynn, vores kommissær, skal lykønskes, og jeg vil inderligt anmode medlemmerne om at stemme for den fælles holdning.

Formanden
Mange tak, fru Malone.
Jeg vil gerne bede medlemmer om at indtage deres pladser og sørge for, at hr. kommissær Flynn kan blive hørt på bedste vis og med den respekt, som man skylder en kommissær.

Flynn
Hr. formand, jeg vil gerne takke alle dem, der har bidraget til denne meget vigtige debat i dag. Drøftelsen af det foreslåede direktiv om tobaksreklamer er i sandhed meget væsentlig, og der er stor offentlig interesse i denne drøftelse her i Parlamentet i dag. Det kommer efter en meget lang reflektionsperiode i Rådet, der endelig nåede frem til en fælles holdning den 12. februar. Teksten til den fælles holdning afspejler fuldt ud ånden i Kommissionens forslag, så Kommissionen var i stand til at acceptere den, som den ser ud.
Efter Kommissionens mening indeholder den fælles holdning de mest tilfredsstillende foranstaltninger, der er mulige til at behandle et så kompliceret spørgsmål som tobaksreklamer i en indre markedssammenhæng. Eftersom adskillige medlemsstater allerede har indført nationale begrænsninger eller forbud mod tobaksreklamer, er der opstået praktiske problemer med anvendelsen, efterhånden som muligheden for kontrol ved de indre grænser forsvandt. Derfor var det som i mange andre økonomiske aktivitetssektorer nødvendigt at finde frem til en fælles løsning.
Artikel 100 A i traktaten forpligter Kommissionen til at tage udgangspunkt i et højt folkesundhedsniveau, når den fremsætter forslag i relation til det indre marked. Jeg anser henvisningen til at søge et alternativt retsgrundlag som et vildspor, hvad dette forslag angår. Jeg vil gerne henlede parlamentsmedlemmernes opmærksomhed på, at dette retsgrundlag allerede er blevet anvendt i relation til de eksisterende direktiver om tobaksmærkning og om tjæreindhold. Det er også blevet anvendt til at forbyde TV-reklamer og indirekte reklamer.
Det er blevet anvendt til at forbyde markedsføring af snustobak. Det er blevet anvendt i relation til reklamer for andre medicinalprodukter, og det er i overensstemmelse med afgørelser truffet af EF-Domstolen om andre spørgsmål. Det er helt bestemt i overensstemmelse med de seneste råd fra Europa-Parlamentets retlige tjenestegren. En række medlemmer henviste til artikel 129, men jeg må sige, at denne artikel helt konkret udelukker enhver form for harmonisering af medlemsstaternes love og forordninger. Artikel 129 er ikke noget passende retsgrundlag og bør af denne grund afvises.
Desuden vedtog man, som De alle ved, et fuldstændigt forbud mod tobaksreklamer i TV i 1989. I forbindelse med dette væsentlige mål, der har relation til det indre marked, har Kommissionen været nødt til at tage hensyn til et højt sundhedsbeskyttelsesniveau. Dette kræves af os i vores forpligtelser i medfør af traktaten.
Dette fører mig til rygeforebyggelsesspørgsmålet, som var emnet for en meddelelse i december 1996. De foreslåede begrænsninger af tobaksreklamer bør ses som en del af en mere generel tilgang for Fællesskabet, når det gælder om at tage sig af noget, der helt bestemt er nummer et blandt de døds- og sygdomsårsager, der kan forebygges i Europa i dag. Jeg vil gerne have dette ført til protokols atter en gang. Spørgsmålet om støtte til tobaksavl er blevet rejst. Jeg har altid været imod støtte til tobaksavlere ...
... og jeg ser frem til den dag, hvor vi kan stoppe den. Jeg havde ikke held til at opnå fuld enighed, men jeg var i stand til at nå et vist fremskridt i den henseende. Jeg ser frem til den ikke alt for fjerne fremtid, hvor hele sagen vil blive behandlet igen, og hvor støtten til tobaksavl vil ophøre som en del af denne Unions politik.
Jeg behøver ikke at minde medlemmerne om rygningens enorme indvirkning på sundheden. Verdenssundhedsorganisationen anslår det årlige antal dødsfald som følge af rygning til at være mere end en halv million EU-borgere - så mange kræftofre som følge af tobakskonsum, det være sig rygning eller passiv rygning. Spørgsmålet for dette Parlament er: kan dette Parlament gøre noget på europæisk plan for at vende denne tendens? Det kan det ved at stemme for at støtte denne fælles holdning og nedstemme alle ændringsforslagene, som kun er en måde at komme rundt om situationen på og gøre det vanskeligere at nå det mål, vi alle støtter.
Hr. Needle kom med et meget sigende argument, da han sagde, at Parlamentet har en sjælden mulighed. Dette er sandhedens time for alle berørte, som støtter det, som dette forslag søger at nå. Og glem ikke, at industrien selv er registreret for at have sagt, at den ser de 14-24-årige som morgendagens cigaretkunder. Det er, hvad reklamen drejer sig om: at tiltrække unge mennesker til vanen, således at de kan fastholde deres marked og bevare deres profit. Det må vi sætte en stopper for her. Reklamer for produkter, der forårsager sådanne lidelser og så mange dødsfald, er helt klart uberettigede, hvilket mange medlemsstater allerede har afgjort. At handle nu på fællesskabsplan er efter min mening betimeligt, nødvendigt og står i rimeligt forhold til problemet.
Ved at vedtage denne foranstaltning vil Fællesskabet fjerne et incitament for unge til at begynde en vane, der vil føre til sygdom og for tidlig død. Dette initiativ til at fjerne tilskyndelsen til at ryge er så meget desto mere væsentligt, når vi betænker, at de fleste rygere tillægger sig vanen, inden de er 18, ja de gør det også langt tidligere. Vi har et ansvar over for denne Unions fremtidige borgere og bør tage det første skridt til at vende denne tendens imod kræftdødsfald forårsaget af rygning!
Ordføreren, hr. Cabrol, har allerede klart peget på den problematik, der ligger i tobaksreklamerne. Det gør han så fremragende i sin betænkning. Den blev vedtaget uden ændringsforslag af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse. Mange af dette udvalgs medlemmer bemærkede betydningen af at etablere en fællesskabsordning med det samme som foreslået i Rådets fælles holdning.
Jeg er fuldt ud enig i, at dette kompromis udgør en god og brugbar løsning. Det udgør en balance - en tilfredsstillende balance mellem de berørte interesser - og sørger for, at de, der p.t. er beskæftiget med markedsføring af tobak, får den nødvendige overgangstid til at træffe nye forholdsregler. Der er ingen grund til og ingen logik i at ændre Rådets tekst, som jo medtager de punkter, der er rejst af Parlamentet ved dets førstebehandling. Kommissionen vil derfor ikke støtte nogen ændringsforslag til denne fælles holdning, der, som hr. Cabrol og Miljøudvalget har sagt, er en acceptabel tekst, sådan som den ser ud nu.
Fru Oomen-Ruijten og fru Jackson rejste et spørgsmål om indirekte reklame. Målet for den fælles holdning med hensyn til indirekte reklame er en meget praktisk tilgang til et kompliceret spørgsmål - hvordan forhindrer man andre produkter i at blive anvendt til at markedsføre tobak, eller hvordan forhindrer man tobak i at blive markedsført ved brug af andre produkters navne. Den fælles holdning medtager også det særlige tilfælde med eksisterende produkter. I alle disse tilfælde fastsætter holdningen klare mål.
Som vi ved, vil dette direktiv blive omsat til national lovgivning i henhold til den tidsplan, der er fastsat. Det er Kommissionens ansvar at sikre, at disse nationale bestemmelser er i overensstemmelse med direktivets hensigt. Jeg bør sige til fru Oomen-Ruijten, at Kommissionen vil forelægge regelmæssige rapporter i henhold til artikel 6, og den vil gøre Parlamentet og Rådet ansvarlige og tage de skridt, der måtte være nødvendige for at sikre, at direktivet bliver omsat og gennemført, som det var hensigten.
Jeg vil slutte af med at opfordre alle de ærede medlemmer af dette Parlament til at vedtage dette vigtige spørgsmål uden ændringsforslag, da det vil have så stor betydning for vores unge nu og i fremtiden. Det er denne fælles holdning eller ingenting! Det er det valg, vi har her i dag og i morgen.
(Bifald) Europa-Parlamentet står over for at skulle gøre et betydningsfuldt og historisk gennembrud til støtte for dets indre marked og til beskyttelse af dets borgere. Jeg beder Dem om at handle i overensstemmelse hermed!
(Bifald)
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Killilea
Hr. formand, lige inden De begynder afstemningen, vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på dette Parlaments forretningsorden og på den lavine af lobbyister, der befinder sig i korridoren uden for denne mødesal. Ifølge bestemmelserne i forretningsordenen er det ikke tilladt at chikanere og afhøre medlemmer i døren ind til denne mødesal. Jeg vil spørge Dem som en højt respekteret seniornæstformand for dette Parlament og dets nuværende formand: vil De sørge for at få sikkerhedsfolkene til at fjerne dem fra døren?
Jeg kommer med denne bemærkning, fordi dette dokument blev proppet ned i min hånd, da jeg var på vej ind ad døren. Jeg er diabetiker, og var det ikke for bioteknologien fra leveren af et stakkels uskyldigt svin, ville jeg være en død mand i dag. Stop øjeblikkeligt dette nonsens ude i korridorerne til dette højtestimerede Parlament.

Formanden
Hr. Killilea, jeg har givet instruks om, at tilstedeværelsen af repræsentanter for de forskellige lobbygrupper skal undersøges, men jeg foretrækker naturligvis at tro, at ingen kollega i sidste ende lader sig påvirke af disse lobbyisters aktiviteter.

Perry
Hr. formand, jeg tager ordet om det samme punkt. Uden for dette Parlament var der folk, der bar en særegen form for uniform. Jeg kan måske nok forstå deres sag, men medlemmerne af dette Parlament bør virkelig være fri til at komme til dette Parlament, uden at lobbyister forsøger at fremme deres sag uden for døren, hvad denne sag end måtte være. Vi beder Dem og sikkerhedsfolkene i dette Parlament om at opretholde vores regler og vores forretningsorden.

Antony
Hr. formand, jeg vil gerne føje noget til det, som lige blev sagt. Jeg mener ikke, at det er første gang, at man deler løbesedler ud helt hen til mødesalens døre, men det går ud over forsamlingens værdighed.

Formanden
Hr. Antony, det vil vi undersøge.

Roth
Hr. formand, jeg vil for det første gerne have at vide, hvilken artikel i forretningsordenen hr. Killilea henviser til. For det andet vil jeg gerne have at vide, hvem det er, der er blevet forhindret i at komme herind.
Er da spørgsmål til medlemmerne en forhindring i at komme herind? Vil vi da nu lukke det levende demokrati ude, som også har noget at gøre med dialog? Når hr. Antony taler om Parlamentets værdighed, bliver vi nødt til at holde en lang pause og overveje, hvem det er, der truer Parlamentets værdighed.
(Bifald)
Formanden
Vi kan vist standse disse bemærkninger her.
Nu går vi over til afstemningerne.

Afstemning
Formanden
Jeg vil gerne bede om, at disse skilte fjernes fra mødesalen. Jeg bliver nødt til at afbryde mødet, hvis skiltene bliver fremme. Parlamentet er ikke noget teater.
(Mødet blev afbrudt, indtil transparenten var blevet fjernet)

Provan
Hr. formand, jeg har et spørgsmål til forretningsordenen. Jeg ønsker ikke at afbryde forhandlingerne, men jeg vil gerne spørge Dem, om De har givet det tv-kamera tilladelse til at være her, og hvis De har, hvem det er, og hvorfor de har fået tilladelse til at filme uregerlig adfærd i dette Parlament, der ikke er nogen god reklame for dette Parlament?

Formanden
Hr. Provan, jeg ved ikke, hvem der har givet tilladelse til fjernsynsoptagelser, men fjernsynsholdet har allerede trukket sig tilbage, og der er derfor ikke mere at sige i den sag.

Tamino
Hr. formand, jeg finder anmodninger af denne art helt uberettiget, fordi vi i mange tilfælde har set fjernsynskameraer her i mødesalen, og disse kameraer er, når der er givet tilladelse til det, en garanti for, at de borgere, der har valgt os, kan kontrollere det, der sker i denne mødesal. Den demokratiske garanti er en udgift, som vi må betale! Hvis nogen er nervøs for sine handlinger eller har behov for at skjule sig, så tror jeg ikke, at han handler i overensstemmelse med de stemmer, som han har fået. Hvis nogen her følger de multinationale virksomheders krav, er det klart, at han ikke ønsker, at man får at vide, hvad der sker her. Men efter min mening er det de europæiske borgeres ret at få det at vide!
(Blandede reaktioner)

Formanden
Hr. Tamino, der er altid fuld dækning af arbejdet i Europa-Parlamentet af de kameraer, der er opsatte på de dertil indrettede steder, og vi er alle i fuldt lys. Der er ikke behov for særlige optagelser, der er derimod regler, der skal overholdes.

Rack
Hr. formand, det er en afstemning i Europa-Parlamentet, og ser jeg rigtigt på det, er parlamentsmedlemmerne stemmeberettigede i Europa-Parlamentet. Der er åbenbart en trup af forklædte skuespillere i EuropaParlamentet. Jeg anmoder Dem om at tage afstand fra afstemningen ...
... eller vedgå, hvad De er, nemlig medlemmer af Europa-Parlamentet valgt ved frie valg og ikke et Mester-Jakel-teater!
(Bifald)
Formanden
Kære kolleger, denne debat skal afsluttes. Jeg kan ikke give ordet til mere end 2 eller 3 kolleger nu.

Giansily
Hr. formand, som formand for mødet er De dette skibs kaptajn. Skibet er imidlertid blevet overfaldet af pirater. Har De virkelig til hensigt at tillade, at man driver piratvirksomhed med vores stemmer, eller vil De gøre, hvad kaptajnen på et sejrende skib har at gøre - nemlig gå i gang med at fordrive piraterne.

Formanden
Hr. Giansily, jeg sætter ligesom kollegerne stor pris på den måde, hvorpå De har formuleret Deres bemærkninger.
Men transparenten er taget tilbage, og om kollegerne nu er blevet viklet ind i den er faktisk deres eget ansvar, det skal jeg ikke blande mig i.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, hvad der her er frygtelig ærgerligt er, at det store banner ganske vist er fjernet, men de små bannere stadig er her i salen. Jeg tror, at medlemmerne af De Grønne skal vide, at der er endnu flere mennesker her i salen, som er bekymrede over direktivet, således som det nu foreligger. Hr. formand, jeg anmoder Dem således om også at lade de små bannere fjerne.

Roth
Hr. formand, det gælder Parlamentets værdighed, som vi netop har hørt. Jeg vil gerne sige til en af dem, der havde ordet før mig: De skulle engang prøve at se en forestilling i et Mester-Jakel-teater, så ville De opleve, at MesterJakel-teateret virkelig er kultur. Jeg vil imidlertid gerne have, at hr. Ferber fremsætter en undskyldning i Parlamentet. Hvis han mener, at han kan betegne vores gruppe som sørøverpak, har det intet at gøre med værdighed, med demokratisk diskussion og med stil. Jeg forventer, at De beder om undskyldning, hvis ikke, taler det for sig selv!
(Bifald fra De Grønne)

de Vries
Hr. formand, jeg har et punkt til forretningsordenen. Jeg kom til dette møde i den forståelse, at vi var her for at stemme. Vi skal til at stemme om et meget vigtigt emne, og det bør vi gøre på en rolig, værdig og ansvarlig måde.
Det tjener intet formål at drøfte den måde, hvorpå forskellige medlemmer af dette Parlament går klædt. Det er enhvers personlige ret at gå klædt, som de har lyst til. Hvis folk ønsker at demonstrere, bør de gøre det udenfor, og ikke inden for i dette Parlament. Kan vi nu gå videre til afstemningen?

Formanden
Hr. de Vries, jeg tror, at vi er mange, der er enige med Dem her.

Pasty
Hr. formand, det som går for sig er aldeles forfærdende. Jeg foreslår, at De hæver mødet og beder vores kolleger om at opføre sig anstændigt.
Ændringsforslag 6 og 28

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, der herskede en vis irritation over disse ændringsforslag i går, da de blev drøftet. Det blev hævdet, at der ikke var tale om ændringsforslag fra Landbrugsudvalget. Nu er det under denne procedure slet ikke muligt for et udvalg, heller ikke Landbrugsudvalget, at stille ændringsforslag. Vi valgte derfor den fremgangsmåde, at jeg som ordfører i dette anliggende samlede personlige underskrifter fra medlemmer af udvalget, og de står på en liste bag ændringsforslagene.
Derudover har Landbrugsudvalget stilet en skrivelse til Retsudvalget, hvori der gives udtryk for, at vores interesser - det drejer sig her om landmændenes ret til at avle videre på dyr og planter - står på spil. Det var blot det, jeg lige ville gøre opmærksom på endnu en gang.
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)

Hr. Perry
Hr. formand, efter at være blevet belært om procedurerne af hr. Falconer forsøgte jeg at underrette Dem på forhånd. Jeg var til stede i dette Parlament under hele forhandlingen, men deltog ikke i den afstemning, da jeg ikke finder, at det var en fornuftig måde at afholde afstemning på i et demokratisk valgt Parlament. Jeg ville synes, at det var en stor skam, hvis den eneste måde, hvorpå vi kunne tiltrække os Deres opmærksomhed, var ved at være iklædt piratkostumer, og jeg håber ikke, at det er noget, dette Parlament vil synke ned til.

Formanden
Hr. Perry, vi kan ikke til stadighed påbegynde debatter, og jeg kan ikke hele tiden give ordet til kollegerne, men Deres bemærkning vil blive noteret.
(Flere medlemmer af De Grønne fremviser piratflag)

d'Aboville
Hr. formand, hvis ikke De er klar over det, så har den sorte fane en helt særlig betydning i international ret. Den er et symbol på lovvægring. Det er derfor, at jeg beklager, at visse af vores kolleger har valgt at udtrykke sig på denne måde her i Parlamentet, og det er derfor, jeg synes, det er skammeligt, at De i nærværelse af et sådant symbol har ladet afstemningen finde sted.
(Begejstret bifald)

Formanden
Hr. d'Aboville, enhver har ret til sin mening og indstilling.

Falconer
Hr. formand, eftersom hr. Perry har været så venlig at nævne mit navn, vil jeg gerne råde ham til, at han, hvis han skal følge og antage mine principper i disse sager, måtte ønske at gå videre. Det arbejdende folk i mit land, og jeg er sikker på, at det samme er tilfældet i alle europæiske lande, kan kende traditionelle konservative, for de er altid klædt i den samme uniform, og det er som regel nålestribede jakkesæt og dobbeltradede jakkesæt!

Formanden
Hr. Falconer, jeg tror ikke, at vi skal til at vikle os ind i tøjdebatter, men jeg er nu ikke helt sikker på, at De har ret, for der er også andre end de omtalte, der bærer samme jakkesæt.

Palacio Vallelersundi
Tak, hr. formand. Som de andre talere under påberåbelse af artikel 19 og artikel 109, selvom det er i utide, da afstemningen allerede har fundet sted, vil jeg blot tilføje til det, der er blevet sagt, at vi håber, ingen ved en senere lejlighed vil minde os om denne præcedens som hjemmel for at anvende ethvert andet symbol her i parlamentssalen.
Symbolerne har en værdi, hr. formand. Symbolerne er ikke en forklædning, de er ikke en måde at klæde sig på, de er symboler, og symboler kan læses, de er vores kultur og vores civilisation. Tak.

Cohn-Bendit
 Hr. formand, jeg vil bare bede alle de kolleger, som vil sige noget, om at gøre det. Det ville være en god ting for os alle. Bliv ved! Er der ikke flere, som vil give os en belæring! Vi har ikke helt forstået, hvad det er, I mener! Forklar det for os, så vi forstår, hvad det var, som ikke var godt. Jeg vil bede mine kolleger om at give sig tid og forklare os, hvad der ikke var godt i det, vi gjorde.

Roth
Hr. formand, jeg anmoder om tilladelse til at viderebringe en meddelelse, som er rystende, til Dem og alle tilstedeværende. Jeg har netop bragt i erfaring, at der for en time siden blev begået et attentat mod formanden for den tyrkiske menneskerettighedsforening, hr. Akin Birdal - mange af Dem har lært ham personligt at kende. Otte civilklædte bevæbnede mænd kom ind på foreningens kontor i Ankara. De skød på ham, kun på ham, og sårede ham livsfarligt; han er i livsfare og er blevet bragt på hospitalet.
Nogle af de kolleger, som for to uger siden var i Ankara med Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Tyrkiet, fik lejlighed til at hilse på hr. Akin Birdal. Jeg håber meget, at han overlever operationerne. Mange af Dem kender ham. Han er et symbol på et demokratisk Tyrkiet, på et Tyrkiet, der kæmper for menneskerettighederne. Vi håber alle, at han vil overleve attentatet, og at de skyldige vil blive fundet og stillet til ansvar.

d'Ancona
Hr. formand, jeg tror, at det i høj grad ville tjene et formål at stemme om denne sidste del, fordi arrangørerne af sådanne fester anmodes om at stille i hvert fald "chill rooms« til rådighed, koldt vand og lignende. Det er nødvendigt for at formindske risikoen for unge mennesker. Altså kan jeg ikke forstå, hvem der ikke skulle gå ind for dette.
Punkt 8

Aelvoet
Hr. formand, når man her i salen stemmer om et ændringsforslag, og dette ændringsforslag opnår flertal, så er det da vedtaget. Jeg har endnu aldrig oplevet, at man stemmer om et ændringsforslag her og så siger: Det er det oprindelige afsnit, som vi stemmer om. Det går ikke. Det er imod Parlamentets regler.

Formanden
Fru Aelvoet, der blev stemt om en del af ændringsforslaget, der ikke dækkede hele teksten. Ordføreren var af den mening, at også originalen skulle sættes under afstemning. Formanden har tilsluttet sig denne opfattelse.

Swoboda
Hr. formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at det ændringsforslag, eller den del af ændringsforslaget, som er blevet vedtaget her, skal inkorporeres i den oprindelige tekst.

Formanden
Hr. Swoboda, det var også min opfattelse.
(Forslaget til beslutning vedtoges)

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, hvis De tillader det, vil jeg gerne tale om to betænkninger, Palacios og Wijsenbeeks, på en gang. Faktisk har vores gruppe bakket op omkring de konklusioner, som der drages i betænkningerne, hvilket dog ikke er til hinder for, at jeg gerne vil give udtryk for visse forbehold.
Det drejer sig om en særlig situation, den, der i den portugisiske forfatning, omtales i artikel 157, om en immunitetsordning, som yder særlig beskyttelse af folkevalgte. I og med jeg minder om, at folkevalgte hverken kan afhøres som anmeldere eller som anklagede, uden at der er blevet givet bemyndigelse af nationalforsamlingen, så gives der faktisk i samme artikels stk. 2 lovpligtig bemyndigelse i det andet tilfælde, når der er tegn på, at der er blevet begået bevidst kriminalitet, som straffes med mere end tre års fængsel.
Parlamentet, som inden for dette område følger Udvalget for Forretningsordenen, vil meget gerne give udtryk for, jeg citerer: "den autonome karakter, som EU-parlamentarikeres immunitet bærer præg af i forhold til de nationale parlamentarikeres immunitet«. Man siger, at man vil lægge grund til en veritabel EU-immunitet, som bevirker, at medlemmerne er lige, uanset de national regler. Til det vil jeg gerne sige, at dette som så ofte før bare er et fromt ønske, og at størstedelen af Parlamentets deklarationer ikke på nuværende tidspunkt ville kunne fjerne den nationale karakter, som medlemmernes retsstilling har, og at immuniteten ikke har nogen EU-karakter eller autonom karakter. Sådan er det.
Denne holdning, og dette er min tredje indsigelse, får Udvalget om Retlige Anliggender til at foreslå en bestemmelse, som flertallet desværre netop har godtaget, hvilket overhovedet ikke er i overensstemmelse med vores forretningsorden. Artikel 6 stk. 4 i denne omfatter faktisk kun forslag, som vedrører godkendelse eller afvisning af forespørgslen om immunitet, anbefalingen kan eventuelt opsplittes, hvis der ligger flere anklagepunkter til grund for forespørgslen om ophævelse af immuniteten. Det understreges desuden, at "udvalgets betænkning i særlige tilfælde kan foreslå, at ophævelse af immuniteten udelukkende vedrører retsforfølgelse af den kriminelle handling, uden arrestationsforanstaltninger af nogen art, osv«. Det er absolut ikke meningen, hr. formand, at man gør det, vi netop har gjort, det vil sige at beslutte ikke at træffe beslutning angående forespørgslen og, for at kunne støtte sagen om ophævelse af immuniteten ikke at modsætte sig, at den kompetente dommer afhører Rosado Fernandez på samme måde som Campos.
I realiteten, og det er det, som vores gruppe har godkendt, har vi hævet immuniteten, som man gør det i henhold til den portugisiske forfatning, det vil sige, at vi har givet tilladelse til, at de pågældende bliver afhørt af de portugisiske retsmyndigheder. Vi har ikke sagt det, men det ændrer ikke ved, at det er det, vi har gjort. Det er ikke ved at formulere paragraf 2 ud af vores beslutning, at vi fjerner den type hævelse af parlamentarikeres immunitet.
betænkning af Wijsenbeek (A4-0152/98)
Theonas
En yderligere deregulering af bankmarkedet og en begrænsning af medlemsstaternes suveræne rettigheder er Kommissionens målsætning med dens fortolkningsmeddelelse om anvendelsen af det andet bankdirektiv, hvor den endda går så vidt som til at tilsidesætte den officielle lovgivningsmæssige procedure. Denne meddelelse indgår i EU's mere generelle politik som følge af færdiggørelsen af det indre marked og vedtagelsen af den fælles mønt.
Kommissionen tilsidesætter fuldstændigt de sædvanlige lovgivningsmæssige procedurer og indleder her en overskridelse af dens beføjelser og en tilsidesættelse af princippet om magtens deling, der er til skade for medlemsstaternes rettigheder. Dette skyldes, at Kommissionens ret til at udstede fortolkningsmeddelelser er begrænset til gennemførelsesbestemmelser, der falder ind under dens beføjelser (som f.eks. statsstøtte og konkurrenceregler), mens det er Domstolen, der har retten til at fortolke fællesskabsretten og den afledte ret. Vi frygter, når vi tænker på det forhold, at en tilsvarende fremgangsmåde også kunne følges for forsikringssektoren, at der vil blive et forsøg på rent faktisk at overskride visse retningslinjer og tilsidesætte medlemsstaternes reaktioner. Spørgsmålet er i endnu højere grad, om vi gør os klart, i hvilket omfang - som Kommissionen selv gør opmærksom på - dens erklæringer ikke binder medlemsstaterne og ikke skaber præcedens for Domstolens holdning.
Der er ikke tvivl om, at det teknologiske fremskridt og især udfordringerne i forbindelse med informationssamfundet skaber behov for at tilpasse lovgivningen. F.eks. gør udviklingen af tjenesteydelser over grænserne ved hjælp af elektroniske midler det nødvendigt at definere nærmere en række begreber, der gives en fleksibel fortolkning, og at vedtage klare kriterier for fastsættelse af for eksempel det "sted«, hvor tjenesteydelsen leveres. Disse kriterier kan imidlertid ikke fastsættes ensidigt og vilkårligt, de bør være et resultat af en enighed og ikke krænke grundlæggende principper i den private internationale ret på grund af de meget alvorlige konsekvenser for bl.a. fastlæggelsen af den anvendelige jurisdiktions- og beskatningsstat.
Vi er især foruroliget over Kommissionens og Domstolens opfattelser af bl.a. bestemmelserne om "samfundsmæssige interesser« og over den foreslåede ophævelse af notifikationsproceduren i tilfælde af tjenesteydelser.
Det andet bankdirektiv fastsætter, at det kreditinstitut, der udøver aktiviteter på en anden medlemsstats territorium inden for rammerne af gensidig anerkendelse, det vil sige i form af filialer eller under den frie etableringsret, skal bringe sig i overensstemmelse med de bestemmelser om samfundsmæssige interesser, som gælder i denne stat. Siden da har EU's kompetente institutioner været vidne til et systematisk forsøg på at skabe stadigt flere og mere komplicerede kriterier for evaluering af situationen i den nationale ret inden for sektorer, der ikke dækkes af fællesskabsreglerne.
Denne procedure, der endog overgår bestemmelserne og målsætningerne i direktiverne om liberalisering af banksektoren, fører til en alvorlig indskrænkning af modtagerlandets suveræne rettigheder i form af begrænsninger af dets tilsynsrettigheder og en reel overdragelse af deres lovgivningskompetence til bankerne og EU-organerne. På denne måde tilsidesættes selv det meget vigtige krav om ligebehandling, og de udenlandske banker gives grundlæggende bedre muligheder, fordi de fritages for forpligtelsen til at rette sig efter en række lovbestemmelser, som gælder for de banker, der omfattes af den nationale ret. Det er derfor bankerne i de medlemsstater, der stiller de færreste og de ringeste krav på det administrative og lovgivningsmæssige plan, der står sig bedst. I en fælles økonomi fører denne situation rent faktisk til en mindskelse af forbrugerens beskyttelse. På institutionelt plan fører denne procedure til indgreb fra EU i sektorer, der grundlæggende henhører under medlemsstaternes kompetence, som civilret, strafferet og handelsret, uden at der i forvejen er gennemført den nødvendige harmonisering og følgelig uden et retsgrundlag.
Efter vores opfattelse bør hver enkelt stat afgøre, hvilke regler der skal gælde for alle de, der udøver økonomiske aktiviteter på dens territorium, og samtidig bør den være i stand til at sikre en effektiv kontrol fra de kompetente tilsynsmyndigheders side som et middel til at sikre sit banksystems rette funktion og forsvare de samfundsmæssige interesser.
Vi er uenige med forslagene om en fleksibel anvendelse af notifikationsproceduren ved tjenesteydelser leveret i andre medlemsstater, og især er vi uenige i enhver tanke om at ophæve den. Vi mener endvidere, at hvervning af kunder til tjenesteydelser over grænserne må være omfattet af notifikationsforpligtelsen. Dette skyldes, at tilsynsmyndighederne bør være informerede, da dette kan lette deres kontrolopgaver og deres indsats. Desuden udgør ovennævnte aktiviteter ofte en indledning til en mere systematisk indtrængning på markedet i den pågældende stat.
Notifikationsproceduren skal overholdes også i de tilfælde, hvor tjenesterne afvikles uden flytning af værdier, f.eks. over Internettet. Selvom tjenesteyderen ikke befinder sig i køberens stat, er stedet for tjenestens "karakteristiske ydelse« denne stat, hvorfor der er tale om et klart tilfælde af levering af tjenester i en anden medlemsstat. En hvilken som helst anden fortolkning vil føre til en svækkelse af denne procedure på grund af den stadige udvidelse af tjenesterne over grænserne.
Af disse årsager, på grund af det uacceptable i den fulgte procedure og de retninger, der følges i fortolkningen af det andet bankdirektiv, er vi nødt til at stemme imod betænkningen.
indstilling ved andenbehandling af Rothley (A4-0170/98)
Breyer
Hr. formand, De Grønne i Europa-Parlamentet er enstemmigt gået imod Rothley-betænkningen. Vi anser det for etisk fuldstændig uforsvarligt, at der her banes vej for, at tusinder af gener - det være sig fra mennesker, planter eller dyr - må kommercialiseres. Parlamentet har givet grønt lys for et uhyre opsving i kommercialiseringen af det menneskelige legeme. Det er endvidere beskæmmende, at Parlamentet så tydeligt har givet efter for industriens massive lobbyinteresser. Endnu for tre år siden havde Parlamentet mod til at forkaste den samme betænkning.
I dag stemmer det for en næsten tilsvarende betænkning. Det er da en falliterklæring for et parlament, at der her nikkes samtykkende til Kommissionens oplæg, som fremsendes ud fra mottoet, vi lader Parlamentet stemme, indtil resultatet passer os. Jeg synes, at lobbyarbejdet i forbindelse med direktivet om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser har været et af de mest aggressive, Europa-Parlamentet har oplevet. Men det skal da ikke forhindre Parlamentet i at lade den etiske fornuft råde.
Parlamentet har således svigtet ynkeligt. Det har undladt at skabe en klar juridisk ramme, som sætter etiske grænser op for industrien. Det har legaliseret biopirateriet og banet vejen til biopirateri for de multinationale koncerner. De kan tiltage sig ret til at omfortolke gener fra planter, dyr og mennesker, som de blot har opdaget, til en opfindelse og betegne dem som deres ejendom.
Direktivet om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser vil medføre en uhyre privatisering af naturen, og det er beskæmmende, at bagdøren her også bliver holdt åben for kloning af menneskelige legemsdele samt for retten til at udtage patent på menneskelige fostre til forskningsformål. Det er beskæmmende, at det ikke engang lykkedes at udelukke det. Jeg mener, at dagen i dag er en sort dag for menneskerettighederne, når mennesket gennem dette direktiv om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser så tydeligt degraderes til et råstof til industrien.

Graefe zu Baringdorf
Hr. formand, når dette direktiv om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser, som nu vedtages af Parlamentet, er bedre end det, vi første gang behandlede i Parlamentet og så forkastede, skyldes det dem, der dengang hovedsagelig stemte imod dette direktiv.
Vi har sørget for forbedringer, og jeg er af den opfattelse, at den ordlyd, der nu er vedtaget, ikke kan sammenlignes med den, vi dengang forkastede i Parlamentet. Dog er jeg af den opfattelse, at vi burde have udnyttet proceduren og nu endnu en gang under andenbehandlingen bekræftet det, et flertal i Parlamentet stemte for under førstebehandlingen for dernæst at indlede en samrådsprocedure med Rådet, hvor vi stadig ville have betydelige muligheder for at præcisere og gennemføre holdninger, som et flertal i Parlamentet stemte for ved første gennemgang.
På det punkt har Parlamentet ikke udnyttet sine muligheder fuldt ud, og vi har bragt os selv i en dårlig position over for Rådet og Kommissionen, selvom vi da ellers altid er meget opmærksomme på, at Europa-Parlamentet styrkes i sin position. Det har vi undladt denne gang, og derfor har jeg også stemt imod.

Banotti
Hr. formand, jeg stemte for nogle af ændringsforslagene til dette direktiv. Jeg finder det meget stødende, at fru Breyer mener, at de, som støtter noget, der har noget med dette direktiv at gøre, på nogen måde skulle mangle moralsk dømmekraft i den henseende. Intet direktiv har givet mig flere bekymringer og flere kvaler, da jeg skulle nå frem til min beslutning om det, end dette.
Der er blevet udtrykt betydelig kritik af lobbyerne. Men af en eller anden grund er de, der udfører lobbyvirksomhed til fordel for fru Breyers gruppe, ikke lobbyister, og tilsyneladende er de, der har en anden holdning, lobbyister og bliver således fordømt.
Jeg har kontrolleret hos mange af de patientgrupper, der påstås at være imod dette direktiv, og de har kategorisk fortalt mig, at deres navne er blevet anvendt uden deres samtykke.
Der er mange områder i dette direktiv, der har givet os anledning til bekymring. Jeg mener ikke, at min stemme her i dag har gjort verden til et dårligere sted at leve. Jeg håber stærkt, at vi vil anerkende, at betydelige lægevidenskabelige resultater kan nås via bioteknologi. Også jeg har haft grund til at være taknemmelig for de bioteknologiske fremskridt, da jeg er en insulinafhængig diabetiker, og jeg bruger insulin. Jeg er glad for, at vi ikke behøver at slå 50.000 svin ihjel hver gang for at få insulin. Takket være bioteknologien produceres insulin nu på en meget sikrere, homogen og stabil måde. Det er jeg taknemmelig for.
Men jeg erkender, at vi har alvorlige etiske betragtninger i dette direktiv. I går blev jeg ved at lytte til kommissær Monti overbevist af hans forsikringer om, at det etiske udvalg for bioteknologi vil blive et seriøst udvalg, som vi som Parlament kan samarbejde med på regelmæssig basis.

Posselt
Hr. formand, jeg vil gerne have ordet til forretningsordenen. Jeg har netop henvendt mig ved Præsidiets bord, fordi jeg ville anmode om tilladelse til at afgive en mundtlig stemmeforklaring ikke kun om Pirker, men også om Rothley. Dér gav man mig den forkerte oplysning, at der kun kunne afgives skriftlige stemmeforklaringer. Men jeg går ud fra, at det, der gælder for kollegerne, også gælder for mig, og jeg vil gerne afgive en mundtlig stemmeforklaring.
(Formanden. No, no!) Jo, hr. formand, man har givet mig en forkert oplysning. Man sagde til mig, at der under andenbehandlinger kun kunne afgives skriftlige stemmeforklaringer. Men efter at fru Breyer, fru Banotti og flere andre har fået tilladelse til at afgive mundtlige stemmeforklaringer, lægger jeg vægt på i ligebehandlingens navn også at få lov til at afgive min stemmeforklaring mundtligt.

Formanden
Hr. Posselt, der er ikke nogen klar bestemmelse herom i forretningsordenen. Men der er en parlamentarisk praksis, og det har mine medarbejdere i formandskabet gjort Dem opmærksom på. Den parlamentariske praksis er, at der ikke forekommer stemmeforklaringer i disse tilfælde. Fordi der nu var tale om et så vanskeligt spørgsmål, og der var kolleger, der under alle omstændigheder ønskede at udtrykke deres mening, så tillod jeg mig en lidt anden fortolkning end den sædvanlige parlamentariske praksis. Denne ret har jeg, fordi der findes ingen artikel i forretningsordenen, der forpligter mig til at gøre det på den ene eller den anden måde. Normalt følger jeg den parlamentariske praksis. I dette tilfælde vurderede jeg imidlertid, at der var grund til at afvige herfra. Jeg skal derfor give Dem ordet, således som jeg også gjorde for Deres kolleger.

Hallam
Hr. formand, må jeg for det første få noteret i protokollen for Parlamentets forhandlinger her i dag, at mine kolleger fra De Grønne blev kritiseret en del for at have klædt sig ud som pirater. Men folk var pakket sammen i tilskuerlogen formentlig betalt af medicinalvirksomhederne og dem, der står til at tjene på dette, og de var iklædt uniformer, der proklamerede det groteske slogan "Patenter for livet«. Det blev der ikke henvist til. Det er forkert, at folk fik lov til at fremvise det slogan på den særlige måde.
Dette er en sort dag for Europa. Dette er det eneste europæiske patentdirektiv, og i dag har vi åbnet en Pandoras æske, som vores børn og vores børns børn vil komme til at beklage dybt. Vi har givet de store multinationale selskaber grønt lys til at plyndre og lege med verdens genetiske ressourcer. Atter og atter bliver vi i bibelen advaret imod det, der kaldes genetisk sammenblanding. Den beslutning, der er truffet i dag, giver grønt lys for en industrialiseret sammenblanding og forandring af gener fra arter, der ikke er beslægtede med hinanden.
Vi har ikke nogen etiske eller moralske rammer, som er brugbare. Vi har end ikke noget grundlæggende etisk udvalg. Vi vil i lang tid komme til at betale en høj pris for dette, medens visse kapitalistiske lande vil tjene kæmpemæssige beløb på dette.

Posselt
Hr. formand, som sagt ville jeg ikke kritisere nogen, men have lige ret for alle. Jeg er enig med hr. Graefe zu Baringdorf i, at det er lykkedes at forbedre dette direktiv på væsentlige punkter. Jeg mener, og går dermed videre end han, at det er lykkedes at forbedre den i ekstremt høj grad, og jeg er stolt over at være blandt dem, der dengang med et massivt pres gik imod det første tilløb. Dengang hed det, hvis vi siger nej, vil der aldrig komme et retsgrundlag, vil der aldrig komme et direktiv og hellere dårlige bestemmelser end slet ingen bestemmelser. Det har alt sammen vist sig at være forkert. Vi har i dag et betydeligt bedre direktiv.
Jeg havde dog hellere set, at vi på en række punkter, herunder navnlig de fire ændringsforslag om beskyttelse af fostre, havde gjort det, hr. Graefe zu Baringdorf foreslog, nemlig udnyttet proceduren fuldt ud. Jeg er af den mening, at vi burde have vedtaget en række ændringsforslag, og jeg har af den grund stemt for en række ændringsforslag.

Ahlqvist, Hulthén, Theorin og Wibe
Rothley-betænkningen er en overordentlig kompliceret betænkning med stor betydning for fremtiden. Den indeholder ikke blot muligheden for at koordinere EU-landenes patentsystemer til et, men også moralske og etiske risici, som efter vores mening har fået en alt for ringe behandling.
Vi havde ønsket, at kravet om en speciel etisk komité for bioteknologiske spørgsmål var blevet tilgodeset, vi mener, at effekterne for landene i den tredje verden stadig er uklare, og vi synes heller ikke, at der tages tilstrækkeligt hensyn til den biologiske mangfoldighed.
Vores skepsis indebærer ikke, at vi er imod, at der skabes et fælles europæisk patentsystem, men vi kan derimod også godt se behovet for det. Men med de spørgsmålstegn, som betænkningen stadig indeholder, er vi yderst skeptiske over for at støtte denne betænkning i sin helhed.

Andersson, Lööw og Waidelich
Vi konstaterer, at det overvejende antal ændringer, som EuropaParlamentet foreslog ved førstebehandlingen, er blevet accepteret af Rådet.
Vi støtter i denne afstemning to ændringsforslag, nemlig ændringsforslagene 10 og 25 om oprindelsesmærkning.
Vi synes ikke, det er nødvendigt at oprette en speciel etisk komité, men deler derimod Rådets opfattelse, at opgaverne kan udføres af den eksisterende komité.
Selvom disse ændringsforslag ikke skulle få det nødvendige flertal, vil vi ved den endelig afstemning støtte betænkningen og dermed Rådets forslag, da vi mener, det er vigtigt nu at få en regulering af patentretten på dette område.

Cushnahan
Tekniske opfindelser, og herunder bioteknologiske opfindelser, er beskyttet af patentlovgivning i alle vores medlemsstater. Formålet med det direktivforslag, vi har liggende foran os, er at harmonisere disse regler med hensyn til bioteknologiske opfindelser. Vi har behandlet forslagene i de sidste ti år og insisteret på garantier inden for en række følsomme områder. Parlamentets ønsker er nu blevet opfyldt.
Vi bad om, at kloning af mennesker blev forbudt. Direktivet forbyder kloning.
Vi har bedt om, at den kommercielle og industrielle udnyttelse af menneskelige fostre skulle forbydes. Dette er sket.
Vi ændrede forslagene for at understøtte biodiversiteten. Vores ændringsforslag er medtaget i direktivet såvel som henvisninger til Rio-konventionen om biodiversitet.
Vi vedtog et ændringsforslag, der søgte at styrke bestemmelserne om det såkaldte "farmers' privilege«, den regel, der giver retlig beskyttelse til landmænds praksis med at bruge sæd produceret på deres egne gårde. Direktivet styrker denne regel.
Vi bad om en etisk gruppe, der skulle holde øje med udviklingen inden for det bioteknologiske område. Sidste år nedsatte Kommissionen en sådan gruppe, og den består af fremtrædende jurister, videnskabsfolk og teologer.
Vi har rent faktisk opnået alle de ændringer og sikkerhedsforanstaltninger, som vi har bedt om.
Af alle disse grunde vil jeg stemme for direktivet.

Delcroix
 Den aktuelle opgørelse over bioteknologiske opfindelser er imponerende. Formålet med det foreslåede direktiv er at stimulere forskning, som forbedrer sundheden og fødevarer til mennesker, og at reducere negative eller uhensigtsmæssige virkninger, som kollektivt eller individuelt kunne true mennesker, men også den levende natur - planteeller dyrevækst.
Patentering er kun et middel. Vil det være effektivt, vil det være et klogt træk? Af to grunde er der ingen, som i dag kan besvare dette spørgsmål:
bioteknologien har i de seneste årtier været inde i rivende udvikling, og den er endnu ikke afsluttet. Hver eneste dag byder på nye landvindinger, og hver dag høster man nye resultater. Man skal således give forskerne lejlighed til at fortsætte deres arbejde og undgå, at et monopol støder mod de legitime interesser, som forskellige forskningsgrupper har, og som på verdensplan udveksler oplysninger, produkter og kilder i overensstemmelse med en deontologi, de frit har fastlagt, og som har båret frugt. Man bør naturligvis eliminere den rovdrift, som truer dem.-inden for levende kemi har diskretion og passiv beskyttelse af deres kunnen meget ofte været den eneste måde at beskytte sig på, og det har vist sig at være mere effektivt end et patent, som visse eksperter skruppelløst har gjort sig anstrengelser for at opnå.Når man tager det, som lige er sagt, til efterretning, tror jeg, at en godkendelse af det direktiv, som er blevet foreslået under andenbehandlingen, udgør et acceptabelt og rimeligt svar på det, som optager forskerne, og at en evalueringsperiode vil gøre det muligt at vurdere, hvilken relevans patentordninger har inden for bioteknologien.
Det er mit ønske, at denne evaluering bliver til noget, og det er derfor, at jeg i nuværende situation bakker ordførerens anbefaling op.

Graenitz
Den fælles holdning indeholder ganske vist forbedringer i forhold til Kommissionens første forslag. Men der mangler stadig bestemmelser om sikring af påvisningen af det gentekniske materiales oprindelse, hvilket er særlig vigtigt for arternes mangfoldighed og for dyrebeskyttelsen. Også på landbrugsområdet er der behov for forbedringer inden for avlen. Der mangler en artikel om en etisk komité nedsat specielt med henblik på bioteknologiske opfindelser. Jeg beklager, at for få parlamentsmedlemmer stemte for ændringsforslagene.

Lindqvist
Det er forkert at give patent på liv, på naturens bestanddele. Det er fælles menneskelige ressourcer, som alle skal have adgang til, og ingen skal have monopol på. Der er derfor ikke behov for noget EU-direktiv, der giver ret til patent på menneskelige gener, celler, planter eller dyr.
I Rådets fælles standpunkt er mange af Parlamentets ændringsforslag, som vi gennemgik i juli sidste år, blevet ændret til det værre. Rådets påstand, at man er gået med til Parlamentets hårdere formuleringer om nej til patent på liv, er således ikke sand.
Jeg har derfor stemt for, at Parlamentets oprindelige ændringsforslag om nej til patent på liv genindføres, præcis som jeg stemte ved førstebehandlingen.

Martin, David
Dette direktiv må finde en balance mellem industriens behov og den almindelige befolknings videre interesser.
Bioteknologien har potentialet til at gøre meget godt i behandlingen af genetiske sygdomme. Det arbejde, som RoslinInstituttet nær Edinburgh (i min valgkreds) har været banebrydende for, er et godt eksempel på dette. Indførelsen af et menneskeligt gen i et får programmerer dyret til at producere et menneskeligt protein i dets mælk, der har et stort potentiale i behandlingen af emfysem og cystisk fibrose. Den fælles holdning vil gøre det muligt for videnskabsfolk, forskere og dem, der finansierer dem, at få et fornuftigt afkast af deres investering. Det bør hilses velkomment.
Men jeg er ikke overbevist om, at den fælles holdning har gjort nok for at imødekomme de ægte bekymringer, der er blevet udtrykt med hensyn til udviklingerne inden for dette område. Jeg havde gerne set, at den fælles holdning var klarere omkring behovet for en klar sondring mellem opdagelse og opfindelse. Jeg mener, at vi bør have et særligt etisk udvalg til at se på patentansøgninger. Der er behov for en indforstået billigelse af materiale opnået fra menneskelige emner eller fra tredjeverdenslande.
Og endelig burde den fælles holdning have været klarere i sin erklæring om, at enhver lidelse hos dyrene bør stå i forhold til den realistiske nyttevirkning hos mennesker.
Jeg anerkender dens ægte forsøg på at nå et kompromis mellem konkurrerende interesser, men jeg kan ikke støtte den fælles holdning i dens nuværende form.

McKenna
Jeg stemmer imod dette forslag af mange grunde.
De Grønne har arbejdet ihærdigt på at afbøde de værste mangler ved dette direktiv, men den fælles holdning er uacceptabel i dens nuværende form. Ordføreren, Willi Rothleys afvisning af at indrømme nogen mangler i teksten på trods af det klare bevis, at Parlamentets ændringsforslag ved førstebehandling er blevet ignoreret eller forvansket, så de ikke er til at genkende, er højst foruroligende, og den demokratiske proces vil blive opfattet som havende forfejlet sit mål, hvis denne holdning opretholdes i plenum.
Ifølge læger og lægevidenskabelige forskere vil direktivet kvæle forskningen og forøge omkostningerne i forbindelse med behandling. Manchester Regional Genetics Centre har allerede modtaget krav om betaling af patentafgifter, hver gang det foretager tester for cystisk fibrosegenet.
Patenteringen af gener vil indskrænke samarbejdet mellem videnskabsfolk og øge omkostningerne for de velgørende foreninger, der bekæmper genetiske sygdomme, der er for sjældne til at være kommercielt interessante.
Koncerner, der ejer patenter, vil opnå et monopol på en del af vores menneskelighed.
Store koncerner har været involveret i unfair kampagneteknikker som f.eks. en gruppe protesterende i kørestole, der efter sigende har modtaget penge og "naturalieydelser« fra Smithkline Beecham.
Livet er ikke en vare, der kan købes og sælges.
Industrilobbyen hævder, at direktivet vil øge levnedsmiddelproduktionen. Der bliver allerede produceret tilstrækkeligt med levnedsmidler, og direktivet vil kræve, at landmænd betaler patentafgifter på såsæd og påtvinge dyrere landbrugsmetoder med dyrkning af kun én afgrøde.
Med direktivets nuværende ordlyd kan et patent kun bestrides, hvis der kan påvises sandsynlighed for, at et dyr lider fysisk. Selv bevis på et fysisk handicap vil ikke være tilstrækkeligt.
Menneskelige gener og fostre, dyr og planter vil alle blive patenterbare, det legaliserede tyveri af genetiske ressourcer fra udviklingslandene vil fortsætte, og landmændene vil blive meget ugunstigt stillet.
Artikel 5 "synes både at tillade og udelukke patentering af menneskelige gensekvenser«. Det er det synspunkt, som British Society for Human Genetics indtager. De er de kliniske udøvere, der vil skulle arbejde med denne tekst - og er et prima eksempel på den måde, logik og sund fornuft er blevet fordærvet.
Den eksisterende patenttraktat (artikel 52.4 i den europæiske patentkonvention) forbyder patenter på kirurgiske og terapeutiske behandlinger og diagnosemetoder af hensyn til den offentlige politik og lægefriheden. Selvom dette anerkendes i et punkt (35), benægtes det i et andet (42).
Artikel 6 vil forbyde patenter på "processer til kloning af mennesker«. Definitionen af sådanne processer er taget ud af artiklerne og indføjet under de (ikke-obligatoriske) punkter, hvilket er et mærkeligt sted for et sådant væsentligt og kontroversielt spørgsmål. Det lader døren stå på klem for patentering af kloningsprocesser af alt mindre end et helt menneske.
Parlamentet vedtog en klar udtalelse ved førstebehandling om, at alle metoder, hvori der bruges menneskelige fostre, bør gøres upatenterbare. Den fælles holdning har indskrænket dette til at sige, at det kun er industriel eller kommerciel brug, der ikke kan patenteres, og lader herved døren stå på klem for patenter på forskningsmodeller, der anvender fostre.
Biopiratvirksomhed er uautoriseret ekspropriering og salg af genetisk materiale uden donorens ordenlige indforståede billigelse. Billigelse til at donere genetisk materiale til lægevidenskabelig forskning er ikke det samme som at billige salget af eventuelle afledte produkter. Parlamentet anerkendte dette problem i dets ændringsforslag 76, der introducerede en ny artikel, der krævede frivillig og indforstået samtykke fra ophavspersonen som en forudsætning for en patentansøgning. Den fælles holdning har slettet denne bestemmelse og blot erstattet den med et dårligt formuleret punkt, der taler om "en lejlighed« til at give en sådan billigelse, idet den angiver databeskyttelsesproblemer som årsag til at forkaste Parlamentets tekst. Der er ikke nogen vejledning om, hvad der sker, hvis "lejligheden« ikke benyttes eller afvises.
Parlamentet stemte om at udvide ordlyden i landmændenes dispensation til at genbruge ubrugt sæd og avle på patenteret husdyrbesætning, idet Kommissionens oprindelige forslag var meget begrænset teknisk set. Den fælles holdning påtvinger atter de samme restriktioner til trods for landmændenes synspunkter. Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder ignorerede en anmodning fra formanden for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om at genindføre disse ændringsforslag.

Nicholson
Jeg anerkender, at den fælles holdning er en forbedring af det forslag, der blev fremsat for os sidste gang, vi drøftede bioteknologisk patentering, men jeg er bekymret over, at de etiske spørgsmål ikke er blevet løst fuldt ud. Når der er et spørgsmål med en etisk dimension, er det ikke nok blot at argumentere for en regulær balance mellem en given industris behov og moralske bekymringer. Balancen bør altid vippe i retning af disse moralske bekymringer. Derfor har jeg støttet ændringsforslagene, og især dem, der er fremsat af medlemmer af min egen gruppe, der søgte at styrke den etiske kontrol.
Som alle andre medlemmer har jeg sympati for de patientgrupper, der har ført kampagne for vedtagelse af betænkningen uden ændringsforslag. Det er forståeligt, at disse grupper ønsker at se sagen ordnet snarest muligt. Jeg beklager imidlertid, at jeg ikke kan acceptere argumentet om, at der ikke mere er behov for forlig. Det er klart fra det antal bekymringer, der er rejst, at den etiske dimension må være vandtæt, for ellers vil vi stå over for enorme problemer i fremtiden, problemer der ikke vil gavne nogen og mindst af alt de mennesker, som patientgrupperne repræsenterer.
Jeg deler det synspunkt, der er fremsat af mange medlemmer om, at landmændenes behov ikke er tilstrækkeligt imødekommet i den fælles holdning. Der synes at være en grundlæggende misforståelse af, hvordan man driver landbrug. Det er absurd at påtvinge landmændene en økonomisk sanktion, blot fordi de ønsker at fortsætte nyskabende praksis, som de har gjort i århundreder. Jeg er stærkt imod de bestemmelser, der udelukker det såkaldte Farmers' Privilege .

des Places
I mere end ti år har man diskuteret retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser.
Det er fuldstændig paradoksalt, at internationale institutioner, i særdeleshed Verdenshandelsorganisationen, mener, at retsbeskyttelse af bioteknologien er mulig, når den på samme tid ikke mener, at det er muligt i forbindelse med fødevarer, og det er uden at tage fabrikationsprocessen i betragtning. Vi har lige set det med hensyn til hormoner i kød, hvor et forbud mod import til EU er blevet fordømt.
Med hensyn til landbruget, så bør retsbeskyttelsen af bioteknologien ikke ske på bekostning af det, som man misvisende kalder "landmandens privilegium«. Det er i den forstand, at det ændringsforslag 6, som vores gruppe har fremlagt, skal forstås, og det er derfor, vi har medunderskrevet ændringsforslag 28, 29 og 30. Landmændene har jo altid haft ret til selv at tilså og har udviklet et særligt produkt, som man kalder "landmandsfrø«.
Kommissionen har her for nylig gjort støtten til produktionen af hård hvede afhængig af anvendelsen af certificerede frø og foranlediger hermed en forøgelse af landmændenes omkostninger. Som følge heraf kan man allerede konstatere en nedsat tilsåning med hård hvede i produktionsområder, som er såkaldt "utraditionelle«, og som kun får reduceret produktionsstøtte.
"Landmandens privilegium«, det vil sige, produktionen af frø til landbruget og hjemmeproduceret frø, er den bedst mulige barriere mod udviklingen af genmodificerede frø. Egentlig er det de lave produktionsomkostninger, der er forbundet med den type frø, som får frøvirksomhederne (multinationale virksomheder) til at misbruge deres førende position på markedet.

Sandbæk, Bonde og Lis Jensen
Vi har stemt for en række af ændringsforslagene til Rothleys betænkning om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser. Det gjorde vi i et forsøg på at få direktivet i Forligsudvalget, da vi mener, det er et dårligt udkast.
Der er mindst tre store problemer med direktivet, som det nu ser ud, efter at Parlamentet har forkastet alle ændringsforslagene: Kravet om oprindelsesbevis er ikke medtaget i en acceptabel form, Farmers' Privilege er ikke sikret, og muligheden for gennem artikel 5 at tage patent på gener - og ikke kun på anvendelse - er yderst kritisabel.
Hvert af disse problemer er i sig selv grund nok til at forkaste Rådets fælles holdning, men det lykkedes desværre ikke. Vedtagelsen af Rothleys betænkning er efter vores mening en uansvarlig handling.

Spiers
Jeg støttede de fleste ændringsforslag til hr. Rothleys betænkning.
Jeg har med respekt lyttet til mange af argumenterne til støtte for den fælles holdning, herunder anbringenderne fra min fagforening, M.S.F., og fra den britiske Bioindustry Association såvel som fra hr. Rothley og andre parlamentsmedlemmer. Jeg anerkender bioteknologiens potentiale, når det gælder om at kurere genetiske sygdomme og skabe job i Europa. Jeg er også klar over, at tildelingen af et patent ikke i sig selv tillader det patenterede produkt at blive anvendt.
Det meste af lobbyvirksomheden fra begge sider har været vildledende og endog i visse tilfælde uredelig. Det er lidet formålstjenligt både for lobbyisterne og for de parlamentsmedlemmer, der forsøger at nå frem til en holdning inden for et yderst komplekst område, der både berører jura, videnskab og etik samt mange politiske problemstillinger. Påstande om, at en godkendelse af den fælles holdning vil føre til helbredelser, der ellers ikke ville have kunnet lade sig gøre, eller om, at en afvisning af den vil ødelægge den europæiske industri, er ubegrundede. Ydermere har mange modstandere af direktivet overdrevet de praktiske konsekvenser af at tildele et patent og er kommet med argumenter, der lader forstå, at alle patenterede produkter er godkendt til anvendelse.
Alligevel kan jeg ikke støtte den fælles holdning, først og fremmest fordi kampen om direktivet er blevet til en politisk kamp om, hvorvidt bioteknologien skal undergå en hurtig og let reguleret ekspansion eller ej. Direktivets betydning går videre end til dets konkrete bestemmelser. Derfor var det vigtigt at nedsætte et troværdigt etisk udvalg som foreslået i ændringsforslag 11 og 12; at sikre folks rettigheder i udviklingslande; at sikre de såkaldte Farmers' Privileges ; og at beskytte biodiversiteten.
Idet det nu er givet, at magtfulde økonomiske og politiske kræfter vil søge at tjene penge på bioteknologien i udviklingslandene, er der en alvorlig fare for, at traditionelle rettigheder bliver undermineret, og at de fattigste folk i verden vil blive yderligere udnyttet. Ved at vedtage en bioteknologisk patenteringsmodel, der ligger tæt på den amerikanske model, skaber vi en magtfuld blok, der kan tvinge resten af verden til at acceptere bioteknologien.
Dette ville være uønskværdigt. Vi bør gå langsommere frem. Mine stemmer udtrykte min bekymring.

Telkämper
I dag forsøger Bayer, BASF, Hoechst og Boehringer at sikre sig retsbeskyttelse af forretningen med gener. Direktivet om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser skal gøre det muligt for koncernerne ved hjælp af patenter at rejse krav om eneret på udnyttelsen af biologisk materiale fra dyr, planter og mennesker. Dermed kunne koncernerne ganske vist quasi ejendomsret til genetiske informationer i patentform komme på udstilling - men garanteret sikre er dermed de af den bioteknologiske industri lovede arbejdspladser og helbredelsesmuligheder endnu langtfra. Dog er det sikkert, at europæiske bioteknologi-koncerner vil drage fordel af direktivet.
En stor del af den nordlige halvkugles ressourcer og viden vedrørende såkaldte bioteknologiske opfindelser og patenter derpå stammer fra lande i den tredje verden. 83 % af den genetiske mangfoldighed findes i Afrika, Latinamerika og Asien - og er, kombineret med de derboende indfødte befolkningers eller lokale fællesskabers traditionelle viden om anvendelsen af denne biologiske mangfoldighed, en kilde til enorme profitter. Det gælder navnlig for den traditionelle viden om medicin og landbrug. Hvert fjerde lægemiddel fremstilles allerede nu af tropiske planter. Disse medikamenter udvikles hyppigt af indfødte befolkningers traditionelle farmaceutika.
Indfødte befolkningers viden og biologiske ressourcer kommercialiseres som regel af multinationale virksomheder uden disse befolkningers samtykke eller endog imod deres vilje. Avancemargenen er betydelig: Bayer, Agr.Evo, BASF, KWS og Hoechst er med på agroindustriens og den veterinærmedicinske og farmaceutiske industris internationale toptiliste. Disse profitter vil blive mangedoblet i kraft af EU-direktivet om retsbeskyttelse af bioteknologiske opfindelser - uden at de, der berøres deraf, har bestemt det, sagt ja til det, fået retsbeskyttelse, kontrolleret det eller været involveret i det.
Også industriens adgang til menneskeligt genetisk materiale i EU bliver mulig, og det er ikke mere udelukket, at der kan gives patent på isolerede bestanddele af det menneskelige legeme. Isolerede genetiske informationer kommer til at gælde som et resultat af tekniske procedurer og dermed som opfindelser, der kan tages patent på. Det er allerede tidligere ved flere lejligheder blevet forsøgt at tage patent på indfødte befolkningers cellelinjer imod deres vilje.
I dag stemmer Europa-Parlamentet om tvangsekspropriation af genetiske ressourcer. Derfor stemmer jeg imod Rothleybetænkningen.
betænkning af Pirker (A4-0157/98)
McKenna
Der var en række årsager til, at jeg afholdt mig fra at stemme om denne betænkning. Hele narkotikaproblematikken i Europa og folks måde at tackle den på er meget foruroligende. Folk nægter at acceptere, at der findes narkotikamisbrugere derude, at der er folk, der lider af hang til narkotikamisbrug, og at der bør gøres noget for at sikre, at disse mennesker beskyttes og ikke kriminaliseres. De er ofre for folk, der udnytter dem. Vi er nødt til at gøre noget ved det.
Der synes at være to forskellige sider i dette Parlament. På den ene side er der dem, der siger, at narkotika bør legaliseres, og på den anden side er der dem, der nægter at beskæftige sig med spørgsmålet. Folk har en pligt til at beskæftige sig med livets realiteter, og en af disse realiteter er, at narkotikaen er tilgængelig, og at unge mennesker og sårbare mennesker bliver udnyttet af dette. Vi bør gøre noget ved dette problem og bør ikke løbe fra det. Selv d'Ancona-betænkningen skiltede for nogle måneder siden med nogle meget kyniske argumenter.
Vi må beskæftige os med livets realiteter. Vi må beskæftige os med den kendsgerning, at det ikke kun er ofrene for narkotikamisbrug, der lider. Det er også deres familier. Vi bør ikke kriminalisere disse mennesker, men forsøge at finde frem til måder at gøre noget ved grundårsagerne til problemet. Vi vil ikke finde nogen løsning, før vi beskæftiger os med dette og holder op med at løbe væk fra problemet. Grunden til, at jeg afholdt mig fra at stemme om denne betænkning, var, at der var nogle positive ting i den, men der var også en utilbøjelighed til at beskæftige sig med situationens virkelighed.

Posselt
Hr. formand, jeg vil blot kort sige Dem, at jeg er meget glad over det store flertal for Pirkerbetænkningen, fordi der her tegner sig et narkotikapolitisk vendepunkt, som allerede blev klart første gang under debatten om D'Ancona-betænkningen, der desværre blev henvist til fornyet udvalgsbehandling.
Pirker-betænkningen har definitivt gjort det klart, at der i Europa-Parlamentet er et bredt flertal for en hård og klar linje mod stoffer. Jeg mener, det gælder om også at få de enkelte stater til at foretage dette fuldstændige omsving. I Tyskland halter debatten stadig langt bagefter det stadium, vi har nået i dette spørgsmål i Europa-Parlamentet. Jeg ville ønske, at der også i den nationale politik herskede en sådan enighed om narkotikapolitikken og om kampen mod stoffer som i Europa-Parlamentet.

Ahern
Det er utænkeligt, at Europa-Parlamentet ikke skulle tage truslen mod liv og helbred fra de såkaldte 'designer drugs' alvorligt i en uge, hvor det støtter et forbud mod tobaksreklamer. Vi kender alle til de tragiske dødfald, der har fundet sted blandt unge på grund af ecstasy, men den snigende langfristede skade af hjerne og nervesystem er ikke så vidt kendt. Det er uheldigt, at fortalerne for Amsterdam-traktaten ikke har erkendt bagsiden af deres higen efter europæisk harmonisering.
Kriminaliteten har også fået grønt lys. Toldsteder på vores vestkyst, såsom Casteltownbere i Cork, er blevet nedlagt, netop som vi har behov for øget årvågenhed med den ulovlige handel med alle slags ulovlige stoffer. Cannabis er allerede lovlig i Holland, og der bliver gjort fremstød for at legalisere dette stof fra nogle medlemsstater i Den Europæiske Union, hvilket blot vil øge presset. Vi bør sige NEJ til Amsterdam-traktaten og NEJ til stoffer.

Ahlqvist, Andersson, Hulthén, Lööw, Theorin, Waidelich og Wibe
Vi vil fremhæve, at Pirkerbetænkningen er en udmærket betænkning, som støtter Kommissionens forslag om et early warning system for at opdage nye syntetiske stoffer. Vi er dog ikke enige i synspunktet, at en harmonisering af retsfølgerne af stofmisbrug skulle være ønskelig, da flere af EU's medlemslande i dag ikke kriminaliserer brugen af narkotika. En harmonisering ville kunne indebære, at Sverige risikerer at opgive dele af dets nuværende lovgivning.
Vi støtter ændringsforslaget om, at lovgivningen ikke udelukkende bør bygge på straf og forbud. Vi mener, at den svenske linje, som indebærer, at straf kan forvandles til pleje eller behandling, er vellykket og efterstræbelsesværdig. Endelig afviser vi bestemt alle forslag om legalisering og reguleret brug af narkotiske præparater.

Bébéar
Som ordføreren, vores kollega Hubert Pirker understregede det, så er den del af det globale stofmisbrug, som udgøres af såkaldt syntetiske stoffer - ecstasy, LSD og amfetamin - konstant stigende. Det haster således med at begynde at vægte dette fænomen, som i særdeleshed berører de unge i deres fritid.
De forskellige lovgivninger i de femten medlemslande, hvad angår den type stoffer, hvis præcise bestanddele man for det meste er uvidende om, udgør ikke et tilfredsstillende og homogent udgangspunkt. De er slet ikke et værn, som kan stoppe eller vende denne udvikling. På samme tid som vi iværksætter præventivt arbejde, er det vores pligt hurtigt at harmonisere bekæmpelsen af handel med og misbrug af stoffer.
Det er derfor, at jeg bifalder Pirker-betænkningen, særligt med hensyn til de advarende og præventive aspekter.
Den fremskridende ratificering af Amsterdam-traktaten giver os nye rets- og politimæssige midler til at tage kampen op mod denne særdeles strukturerede og velorganiserede kriminalitet. En genlancering af samarbejdet over grænserne kunne i særdeleshed være givende inden for dette område og ville kunne dæmme op for disse "Rave Parties«.
Vi sikrer på mange områder, at mindreårige og unge voksne bliver beskyttet. Vi bør ikke udvise ligegyldighed i forbindelse med dette område. Der ligger den samme logik til grund, som når det drejer sig om bekæmpelse af bander og beskyttelse af folkesundheden, såvel som bekæmpelse af såkaldt "klassiske« stoffer. Af de samme lægelige og sociale årsager, og som læge og parlamentariker, vil jeg ikke kunne acceptere en legalisering af stofferne.

Cushnahan
Hr. formand, jeg hilser hr. Pirkers udarbejdelse af denne betænkning velkommen.
Anvendelsen af de såkaldte designer drugs er øget stærkt, og det er yderst vigtigt, at EU koordinerer sine aktiviteter til imødegåelse af dette problem.
Al national lovgivning bør gennemgås grundigt for at sikre, at der ikke findes nogen huller, der gør det muligt at producere syntetiske stoffer blot ved at ændre den kemiske formel.
Dette bør ligeledes suppleres af et øget politi- og toldsamarbejde over hele EU, der er rettet mod kriminelle, der udøver dette nederdrægtige erhverv, og som lukrerer så stærkt på den menneskelige lidelse og elendighed, som de skaber. Profitmargenerne er betydelige. En ecstasy tablet koster 20-25 pence at producere og sælges ikke desto mindre for mellem fem og ti pund. Belønningen opvejer rigeligt de straffe, der udmåles. Det er derfor væsentligt, at EU-medlemsstaterne harmoniserer deres strafferegler for at sikre, at straffen svarer til forbrydelsen og virker præventiv.
Indsatsen på lokalt plan vil også have en betydelig rolle at spille. Det bør ikke glemmes, at disse stoffer fortrinsvis sælges på steder, der frekventeres af unge, såsom diskoteker og barer. Der bør lægges pres på ejerne af disse steder for at sikre, at de træffer alle mulige sikkerhedsforanstaltninger for at forhindre deres udbredelse. Det er bevist, at de bevidst har tilladt, at stofferne blev solgt i deres etablissementer, så det lokale politi og de lokale domstole bør skride til inddragelse af deres bevilling.
Det er derfor klart, at der, hvis vi skal have held til at imødegå den trussel, som de syntetiske stoffer indebærer, skal foregå en samtidig, stærk og koordineret indsats både på lokalt, nationalt og EU-plan.

Deprez
Den hurtige udvikling af misbruget af syntetiske stoffer inden for EU - man vurderer, at der i dag er nærved 5 millioner unge, som lejlighedsvist tager syntetiske stoffer - udgør både et nyt socialt fænomen og et nyt problem for folkesundheden.
Man ved jo, at misbrug af syntetiske stoffer kombineret med andre stoffer eller alkohol medfører særlige risici: mere eller mindre alvorlige bivirkninger, fare ved bilkørsel, fare for ubeskyttet seksualadfærd ...
Man ved også, at markedet for syntetiske stoffer er særdeles udbytterigt - det er nemt at fabrikere, apparaturet er billigt, der findes et utal af erstatningsprodukter ... Er det grunden til, at produktionen af syntetiske stoffer ofte varetages af store kriminelle organisationer?
Når jeg tager disse elementer til efterretning, må jeg give min støtte til vores kollega Pirkers betænkning, som lægger vægt på de forskellige aspekter, som hænger uadskilleligt sammen med bekæmpelsen af disse nye stoffer.
1.Nødvendigheden af kontrol med basisprodukterne. 2. Nødvendigheden af at bekæmpe produktionen af og handelen med nye syntetiske stoffer. 3. Nødvendigheden af at advare mod farerne ved at informere de unge og fremme mindre farlige "alternativer«.
Eriksson, Sjöstedt og Svensson
Undertegnede har ved afstemningen ladet sig vejlede af følgende grundprincipper:
Stofmisbrug af den her angivne type er en trussel mod menneskers sundhed og velfærd. Samfundet kan derfor ikke indtage en passiv eller tilladende holdning til sådant misbrug.-Samfundet bør have midler til at håndtere og behandle samt hjælpe stofmisbrugere.-Forbud mod brug af narkotika bør ikke føre til fængselsstraf, men til socialpolitisk begrundede aktiviteter, som bl.a. kan omfatte tvangsbehandling. Fængelsesophold er at betragte som en ineffektiv og for individet destruktiv metode til narkotikabekæmpelse.
Holm
Jeg støtter denne betænkning. I betragtning af at være i Europa-Parlamentet har den i større udstrækning end ventet en restriktiv indretning. Narkotika i deres forskellige former kan aldrig accepteres, og alle måder til forbedring af kontrollen er af det gode. Kontrol ved legalisering og krav om bedre "produkter« kan aldrig accepteres.
At Europa-Parlamentet efter Kommissionens forslag nu opfordrer medlemsstaterne til at agere på dette område, er godt. Et første skridt er at efterleve FN's konventioner på området.
Med hensyn til kontroller nævnes intet om, at EU nu er ved at fjerne alle grænsekontroller mellem medlemsstaterne, hvilket vil føre til, at ikke bare lovlydige mennesker, men også lovovertrædende, f.eks. smuglere af ecstasy m.m., får frit råderum. Det er slet ikke godt.
Det, jeg ikke kan støtte i betænkningen, er f.eks. punkt 5, hvor man mener, at en harmonisering af bestemmelserne om retsfølger for lovovertrædelser i forbindelse med syntetiske stoffer er efterstræbelsesværdig. Det mener jeg bestemt ikke. Jeg har derfor til hensigt at støtte ændringsforslag 21.
Med hensyn til punkt 30 savner jeg det eneste politisamarbejde, som i dag fungerer mellem EU-landene og de øst- og centraleuropæiske lande, nemlig Interpol, som er et mellemstatsligt samarbejde. I stedet lægger EU alt krudt i Europol, som er et overstatsligt EU-politi, og som vil "konkurrere« med mange af Interpols ansvarsområder, dog uden at de øst- og centraleuropæiske lande deltager.

Kirsten Jensen, Blak og Iversen
De danske socialdemokrater har i dag stemt for bedre kontrol af de såkaldte designer drugs i EU. Da kriminalitet er grænseoverskridende, finder vi et tæt samarbejde mellem medlemslandene til bekæmpelse af disse kriminelle grupper vigtig. Der skal dog ikke herske tvivl om, at vi står fast på det danske forbehold på det retslige område. Det betyder, at vi ikke støtter en harmonisering af medlemsstaternes strafferegler.

Le Gallou
Det er på høje tid, at man bliver klar over de skadelige virkninger, som fabrikationen og misbruget af såkaldt "klassiske« stoffer og såkaldt "syntetiske« stoffer har. Det er også i allerhøjeste grad på tide, at man går i gang med at tage alle de nødvendige repressive midler i brug for at bekæmpe fabrikationen og forbruget.
Vi kan ikke andet end være tilfredse med Pirkers betænkning, som, hvad angår kontrollen af de nye syntetiske stoffer (LSD, ecstasy og amfetamin), indtager en holdning, som er baseret på repression.
Jo, man skal forbyde forbruget af alle typer stoffer, beruselsesmidler, psykofarmaka, ecstasy, LSD og amfetamin.
Jo, man bør udvide politisamarbejdet for at bekæmpe handel med stoffer.
Af alle disse grunde bør man, som Front National i øvrigt gentager gang på gang, sige nej til en afkriminalisering af stoffer, sige nej til, at man straffrit kan tage stoffer, og sige nej til et stofsamfund for stofmisbrugere.
Det er nødvendigt, at man virkelig bliver klar over farerne, som er forbundet med syntetiske stoffer. Ud over ubehagelige bivirkninger såsom angst, hallucinationer og forstyrrelser kan de faktisk forårsage leverskader, kramper, apoplektiske anfald, koma og også død.
Disse stoffer, som i de fleste tilfælde tages af unge mellem 15 og 25 år til "rave parties«, er farlige. Det er yderst vigtigt, om ikke andet så af disse grunde, at de forbydes, og at salg og forbrug straffes hårdt.

Lindqvist
Syntetiske stoffer som ecstasy, LSD og amfetamin bliver stadig mere almindelige, især blandt de unge. Årsagerne til stigningen er, at disse præparater let kan fremstilles med eksisterende kemiske stoffer, samt at de er svære at opdage og kontrollere.
Der er behov for mere EU-samordning, men også for øvrig europæisk og international samordning med kriminalisering af fremstilling og salg samt forbedret kontrol. Jeg har stemt for forslag om dette i betænkningen.
Straffe er dog nationale anliggender og ikke noget, som EU behøver at harmonisere. Det er særlig vigtigt, hvis retsfølgerne skal være i overensstemmelse med den generelle retsopfattelse i hver enkelt medlemsstat.

Lucas Pires
Det dobbelte sorte marked for syntetiske stoffer - der er meget forskelligartede og uidentificerbare - er en af de største trusler mod vores unge. Pirker-betænkningen er et fremragende bidrag og en fundamental opfordring til kamp mod denne trussel. Jeg vil specielt gerne fremhæve to af de forslag, som betænkningen indeholder: anmodningen til Overvågningscenter for Narkotika i Lissabon om at intensivere dets kontrolopgave over for syntetiske stoffer og, især, forslaget om på europæisk niveau at igangsætte en kampagne for "skoler uden narko«, i øvrigt netop i dag, meget symbolsk, lanceret i Strasbourg. Det er en idé, som jeg finder meget positiv med henblik på en selvforsvarsbevægelse blandt de unge mod narkotika.

Novo
Vi finder, dog med visse forbehold - navnlig hvad angår dannelsen af særlige tværinstitutionelle enheder, et forslag, som vi finder specielt negativt, også for harmonisering af lovgivningen - betænkningen altovervejende positiv, eftersom den betragter forbruget af syntetiske stoffer som en del af den samlede narkotikaproblematik på verdensplan.
Idet betænkningen accepterer princippet om straf for indtagelse - selvom dette aldrig må betyde en kriminalisering af brugerne - og det nødvendige i af at bringe produktion og salg af disse stoffer til ophør, peger den ligeledes på, at det er bydende nødvendigt at fremme forskningen i de forhold, der er forbundet med brugen af disse stoffer, navnlig de sociale og sundhedsmæssige aspekter.
Man skulle dog på baggrund af det vigtige i at få taget fat på produktionen af disse stoffer og de interesser, der er forbundet med den, forvente en langt klarere og mere direkte tilgang - for ikke at tale om, at der blev plæderet for at aktivere de eksisterende retningsgivende politiske mekanismer, der desværre indtil videre kun er blevet implementeret i begrænset omfang.

Reding
Syntetiske stoffer er farlige, selvom de ofte banaliseres. Da de er atypiske og derfor ikke må slås i hartkorn med de traditionelle stoffer (heroin, kokain osv.), anses de ofte fejlagtigt for at være harmløse.
At det ikke er tilfældet, ved specialisterne. Men også de unge er udmærket klar over, at designer drugs og ecstasy på ingen måde er harmløse. Ifølge et rundspørge anså 95 % af de adspurgte unge de syntetiske stoffer for at være narkotika; 90 % angiver, at ecstasy er skadelig for sundheden; 77 % ved, at indtagelse af designer drugs medfører afhængighed.
Alligevel bliver talrige unge afhængige af disse stoffer. Da designer drugs for længst er blevet en del af en bestemt ungdomskultur, indtages de ved offentlige eller private dansearrangementer af de unge (hovedsagelig i aldersgruppen 17 til 25 år, men af og til også af helt unge på 13 år!). Det formodes, at 5 millioner unge i Unionen af og til eller regelmæssigt indtager syntetiske stoffer. I Luxembourg er fænomenet så akut, at "Centre de prévention des toxicomanies« har ladet udarbejde en rapport om syntetiske stoffer i Luxembourg.
Syntetiske stoffer fremstilles af kemiske stoffer i køkkenlignende laboratorier. Det er derfor også uomgængeligt nødvendigt at få kontrol med disse stoffer (som ofte stammer fra Central- og Østeuropa). Et forbud mod fremstilling af og handel med designer drugs og amfetaminer er stærkt påkrævet, og det gælder i lige høj grad i samtlige EU-stater. De nationale lovgivninger skal tilpasses den nye situation.
Med henblik på en begrænsning af skaderne er der hårdt brug for forebyggelse og information. Her er der i nogle medlemsstater indhøstet interessante erfaringer (bl.a. med diskoteksaftener og Internet), og de bør udbredes i så høj grad som muligt.
Det er endvidere vigtigt, at der forskes mere i virkning og bivirkninger af disse relativt nye stoffer, for at særlig farlige stoffer kan erkendes i tide.
Alt i alt gælder det om at erkende, at de nye stoffer er farlige, at bekæmpe fremstilling af og handel med dem og informere de unge, for at skaden kan begrænses.
(Mødet udsat kl. 13.45 og genoptaget kl. 15.00)

Kvaliteten af drikkevand
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0146/98) for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om kvaliteten af drikkevand (C4-0083/98-95/0010(SYN))) (Ordfører: K. Collins).

Grossetête
 Hr. formand, for os drejer det sig om at diskutere andenbehandlingen, efter førstebehandlingen, der fandt sted for et år siden. Vi kan således lykønske hinanden med ikke at have spildt tiden mellem første- og andenbehandlingen, hvilket ikke altid er tilfældet, som vi så det i morges.
Vi kan derfor glæde os over, at Rådets fælles holdning integrerer elementer, som Parlamentet mente, var overordentligt vigtige under vores førstebehandling af dette "drikkevandsdirektiv«, i særdeleshed med hensyn til kravet om at harmonisere prøveudtagningsmetoder til kontrol af blyindholdet i vand. På vegne af PPE fremlagde jeg under førstebehandlingen et ændringsforslag på det område, og det punkt er medtaget. Det kan jeg kun glæde mig over.
Også på et andet punkt er vi godt tilfredse. Det drejer sig om definitionen på konformitet. Rådet har bibeholdt det ændringsforslag, som blev fremsat under førstebehandlingen, og som definerede konformitetspunktet som værende den type vandhane, der normalt anvendes, når vandet er beregnet til mennesker, hvilket betyder, at man undgår at udføre konformitetskontrol med f.eks. vandhaner i haven.
Der er dog ikke desto mindre nogle punkter, som vi mener er problematiske, og jeg vil netop omtale det, som vedrører kobbers placering i bilagene. Allerede under førstebehandlingen gjorde jeg meget ud af dette problem - jeg minder om, at vi ønskede, at kobber blev flyttet fra bilag B, som vedrører kemiske produkter, til bilag C, som omfatter jern og mangan. Hvis man flytter kobber fra det ene bilag til det andet, vil det betyde, at hvis kobberindholdet i vandet er for højt, vil artikel 2, paragraf 8 kunne anvendes, som det er tilfældet for alle de stoffer, som opregnes i bilag C, og ifølge denne artikel skal medlemsstaterne iværksætte udbedrende foranstaltninger så hurtig som muligt for at genoprette vandkvaliteten, hvis der er problemer. Dette er efter min mening en grundlæggende garanti for drikkevandets kvalitet. Det er således derfor, at jeg i den grad insisterer på dette punkt, og vi er naturligvis mange, som ønsker, at dette ændringsforslag kan tages op igen.
Jeg vil også henlede opmærksomheden på, at ændringsforslagene har bibragt andre forbedringer, i særdeleshed hvad angår grænseværdierne for visse kemiske stoffer såsom trihalometan eller fysiske parametre som radioaktivitet, som bør tages i betragtning, når det gælder EURATOM-direktivet.
Med hensyn til anmodningen om undersøgelser af stoffer, der kan forårsage endokrine forstyrrelser, fastholder jeg den kendsgerning, at vi venter på, at Kommissionen iværksætter disse forskningsprogrammer, og at det går hurtigt, så vi kommer i besiddelse af alle de nødvendige elementer.
Hvad angår bly, som også har været genstand for en hel del diskussioner, skal alle medlemsstater fremlægge en rapport om bly i rørsystemets indflydelse på vandkvaliteten, og de har en frist på fem år til at udtænke en udskiftningsplan. I dette tilfælde drejer det sig om ændringsforslag 12, der efter min mening ville være en god løsning.
Ifølge den tekst, som Udvalget om Miljø fremlægger, har medlemsstaterne en frist på fem år for i første omgang at nå ned på 25 mikrogram per liter; herefter skal de opnå grænseværdien på 10 mikrogram per liter inden for 10 år og ikke 15, sådan som Rådet har fremstillet det.
Afsluttende vil jeg bare minde om, at man omhyggeligt må tage hensyn til de udgifter, som disse foranstaltninger vil medføre for de lande, hvor rørinstallationerne til drikkevand for det meste er af bly.

Baldi
Hr. formand, kære kolleger, dette direktiv om kvaliteten af drikkevand er et vigtigt initiativ: det er vigtigt, både fordi det er et forsøg på at øge den sundhedsmæssige beskyttelse mod skadelige stoffer i drikkevand, og fordi medlemsstaterne endelig vil få mere fleksible og bedre tilpassede lovgivningsmæssige rammer til rådighed end de, der i øjeblikket er i kraft, og som er godt 18 år gamle.
Direktivet giver mulighed for at gennemføre en fællesskabspolitik for drikkevandet og giver navnlig forbrugerne bedre informationsmuligheder. Medlemsstaterne skal gennemføre investeringer, der på hele fællesskabsområdet vil andrage ca. 100 milliarder euro. Direktivet er også vigtigt, fordi der vil blive iværksat programmer til at kontrollere og blive indført metoder til at måle og analysere drikkevandskvaliteten, hele forsyningsnettet for drikkevand vil blive underkastet en grundig kontrol, og der vil utvivlsomt også ske en fornyelse af de mere end 50 millioner af kilometer gamle rørledninger.
Desværre skaber skaderne på drikkevandet, selvom vand - og det vil jeg gerne minde om, ligesom hr. Florens under førstebehandlingen - også er en kilde til liv, en række problemer: vandet er ikke længere lugtfrit, farveløst og uden bismag. Det er derfor nødvendigt at rette op på denne situation ved at følge Verdenssundhedsorganisationens forskrifter. Der er et forhold her, som forekommer utroligt, og jeg forstår ikke, hvorfor man tager hensyn til WHO-værdierne på nogle områder og ikke på andre områder. Jeg tænker her på kobber, der stadig optræder i tabellen over kemiske parametre, som indeholder arsenik, cyanmetal, kviksølv, bly og andre giftstoffer. Selvom WHO har fastsat, at et niveau på 2 mg. kobber pr. liter drikkevand giver det nødvendige sikkerhedsniveau, selvom Europa-Parlamentet, som man husker, under førstebehandlingen udtrykte sig til fordel herfor ved at opføre kobber i tabellen over de vejledende parametre, selvom anvendelse af rørledninger med lavt blyindhold ville medføre betydelige besparelser for medlemsstaterne, selvom man endnu ikke har et alternativt system ...
(Formanden afbrød taleren)

Collins, Kenneth
Hr. formand, jeg undskylder, at jeg ikke var til stede, da debatten startede. Jeg førte forsædet ved Formandskonferencen, og jeg mestrer endnu ikke kunsten at være to steder på en gang.
Det prioriterede princip, vi behandler her i dag, er princippet om at sikre en forsyning af drikkevand af god kvalitet i hele Fællesskabet; vand, der ikke skader menneskenes sundhed, og som er af en høj miljømæssig kvalitet. Det direktiv, vi har for nærværende, er absolut ikke blevet gennemført særlig godt. Den forudgående taler har sagt det meget klart: det er komplekst, forvirrende, og desuden er det undertiden baseret på videnskabelig viden, der måske var OK dengang, men som nu er forældet.
Det forslag, som Kommissionen fremsatte i 1995 - og som er det, vi nu beskæftiger os med - etablerede parameterværdier, som medlemsstaterne skulle opfylde, og som var baseret på de seneste forskningsresultater og WHO-standarder. Vi mener, at det udgjorde en betydelig forbedring. Den fælles holdning var en yderligere forbedring af det oprindelige kommissionsforslag, og dette skyldes, om jeg så må sige, i det store og hele det arbejde, som Parlamentet gjorde ved førstebehandlingen, da vi f.eks. sikrede en sumgrænseværdi for pesticider og indrømmelser om at holde forbrugerne bedre underrettet.
Det forslag, vi har foran os i dag, er efter min mening et godt forslag. Årsagen hertil er, at det er produktet af samarbejdsvillig og åben beslutningstagning. Jeg vil gerne lykønske de mennesker, der har deltaget i det arbejde, der har ført til det dokument, vi har liggende foran os i dag. Det gælder også Kommissionen og dens stab; det gælder mange mennesker i vandindustrien, og det gælder mange af NGO'erne. Uden dem ville det ikke have været muligt at have det forslag, som vi har liggende foran os i dag.
Jeg vil blot rejse et par spørgsmål. For det første er Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse ikke spor glad for den fælles holdning, for så vidt som den beskæftiger sig med dispensationer. Vi ønsker at stramme dispensationerne op, og især hvad bly angår, hvor vi har reduceret det tidsrum, medlemsstaterne har til at gennemføre blyparameteret fra 15 til 10 år. Vi har også indført et krav om, at medlemsstaterne skal udarbejde en plan inden fem år, hvori de oplyser, hvordan de har i sinde at opfylde det blyparameter, der er fastsat i direktivet.
Jeg vil gerne gøre det klart, at vi ikke foreslår, at medlemsstaterne skal eliminere bly inden for et tidsrum af fem år. Det, vi siger, er, at medlemsstaterne skal udarbejde en plan, hvori de fortæller os, hvordan de vil gøre det på et eller andet tidspunkt ude i fremtiden.
For det andet er der spørgsmålet om kemikalier, der afbryder de endokrine funktioner. Vi har indført et parameter for sådanne kemikalier, og vi har anmodet om en undersøgelse. Vi finder dette nødvendigt på grund af den voksende politiske sensitivitet omkring dette over hele Fællesskabet.
For det tredje er der spørgsmålet om trihalomethaner. Vi har strammet parameteret for trihalomethaner op, og vi har indført et krav om, at medlemsstaterne skal udarbejde en plan; også her skal de give en nærmere beskrivelse af, hvordan de har i sinde at opfylde denne parameter.
For det fjerde er der spørgsmålet om radioaktivitet. Udvalget har støttet et ændringsforslag, der opfordrer til, at direktivet også kommer til at indeholde en radioaktivitetsparameter for at sikre, at drikkevandsforsyningen ikke bliver kontamineret.
For det femte er der spørgsmålet om kobber. Jeg har klart fremsat mine synspunkter om de lobbyaktiviteter, der er blevet udført af nogle mennesker med forbindelser til kobberindustrien. Jeg må sige, at de har været langt andet end ansvarlige i den måde, hvorpå de har opført sig. At ringe til min assistent om natten på hendes hjemnummer er ikke det, jeg forstår ved ansvarlig lobbyvirksomhed. Det er ikke hele industrien, men nogle områder af den. Det beklager jeg. Men udvalget tilsidesatte beslutsomt ændringsforslagene om kobber, der er blevet genfremsat for planarforsamlingen. Jeg følger udvalgets linje og vil derfor anmode mine kolleger om ikke at støtte disse ændringsforslag, nemlig ændringsforslag 31-34.
For det sjette har vi beskæftiget os med distribution og overensstemmende punkter. Vi har forsøgt at afklare sammenblandingen af definitionerne af de overensstemmende punkter og forskelle, der findes mellem offentlige og private anlæg. Vi har forsøgt at fjerne tvetydighederne dér.
Det sidste punkt, jeg gerne vil fremhæve, er, at udvalget har støttet min opfordring til at stoppe den praksis, der går ud på at lukke for vandforsyningen til private forbrugere. I den del af Fællesskabet, hvor jeg bor, er det allerede ulovligt. Det er ikke tilladt at lukke for vandforsyningerne i Skotland. I et civiliseret Fællesskab mener jeg ikke, at vi bør berøve vores borgere et af de mest grundlæggende midler til overlevelse - nemlig forsyningen af rent drikkevand.
Endelig er drikkevandskilderne i dette Fællesskab varierede. Nogle lande er afhængige af grundvand, andre af overfladevand. Drikkevandsdirektivet skal være i stand til at tillade desinficiering af vand fra alle mulige kilder for at gøre vand sikkert for menneskekonsum, medens der stadig er plads for fleksibilitet og respekt for subsidiaritetsprincippet. Dette er en vanskelig balancegang, som jeg mener, at dette direktiv klarer ganske godt.
Ændringsforslag 1-30 forbedrer direktivet. Jeg anbefaler dem for Parlamentet. Dette direktiv er en forbedring af dets forgænger.

Jensen, Kirsten
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Collins, for det eminente arbejde, han har udført med drikkevandsdirektivet. Det er godt at se, at Europa-Parlamentets ændringer er indarbejdet i den fælles holdning. Rent vand i Europa er ikke en selvfølge. De fleste lande må allerede i dag foretage en ordentlig teknisk eller ligefrem kemisk rensning af deres drikkevand. Strategien for Europas drikkevand skal derfor bygge på forebyggelse af forurening og kontrol med vandets kvalitet. Problemet med kontrol med vandet er imidlertid, at vi kun opdager det, som er genstand for vores målinger. Derfor er det rigtig godt, at drikkevandsdirektivet opstiller krav til kontrol med de stoffer, som vi mistænker for at være skadelige for mennesker. Jeg mener også, at det er vigtigt, at drikkevandet skal være fri for hormonlignende stoffer, som Ken Collins var inde på.
Jeg ser med tilfredshed, at sumgrænseværdien for pesticider i drikkevand er kommet tilbage i direktivet. Vi lever i en tid, hvor især landbruget må tage ansvaret for sin anvendelse af kemiske stoffer og konsekvenserne for de naturlige ressourcer. Jeg er glad for, at henvisningen til vand som en vare er taget ud af den fælles holdning. Jeg går ind for - som formanden for udvalget sagde - at medlemsstaterne skal fremlægge en plan for erstatning af blyrør og rørhaner i hjemmene inden fem år, og så mener jeg i øvrigt, at en hurtigere implementering af direktivet vil være nødvendig.

Dybkjær
Hr. formand, jeg kan stort set tilslutte mig de bemærkninger, som de to foregående talere, det vil sige ordføreren for Den Socialistiske Gruppe og formanden for udvalget, fremsatte. Det er et vigtigt forslag, vi behandler i dag. Hvis man ser på situationen i verden på dette område, er der utrolig mange børn, som går døden i møde, fordi de i virkeligheden ikke kan få tilstrækkeligt med rent vand, som er af afgørende betydning for deres opvækst.
Derfor er det selvfølgelig også vigtigt, at vi i Europa sørger for at bringe os i en situation, hvor rent vand er en selvfølge. Som den foregående taler sagde, er det ikke en selvfølge i en meget stor del af Europa. Derfor er det selvfølgelig vigtigt, at det de steder, hvor der i dag findes rent drikkevand, også fremover skal være muligt at få rent drikkevand. Jeg kan derfor på Den Liberale Gruppes vegne tilslutte mig de pågældende ændringsforslag.

Miranda
Hr. formand, vi har selvfølgelig også opmærksomt fulgt den vigtige problematik, der er emne for denne betænkning. Og vi gør i de store linjer de vurderinger og de orienteringer, som Miljøudvalget har antaget, til vores, hvad angår den fælles holdning til drikkevand.
Men der er et punkt, hvor dette dog ikke tilfældet: nemlig med hensyn til kobber. På dette punkt kan vi ikke tilslutte os opfattelsen hos Miljøudvalgets flertal, og vi foretrækker den holdning, som Parlamentets plenum gav udtryk for under førstebehandlingen.
Og det gør vi, fordi der ikke er nogen aktuel videnskabelig undersøgelse, herunder fra WHO, der berettiger til at inkludere kobber i bilag I, del B. Derfor forstår vi ikke, at man insisterer på denne klassificering, en insisteren, der giver anledning til en vis undren, når vi konstaterer fraværet af enhver forholdsregel over for det produkt, der normalt erstatter kobber i vandrør, skønt undersøgelsesresultater vedrørende dette produkt også er almindelig kendt.
Vi mener således, at det korrekte synspunkt er at bekræfte den holdning, som Parlamentet indtog ved førstebehandlingen, nemlig at inkludere kobber i bilag I, del C. Den eneste holdning, i øvrigt, der sikrer en stadig og streng opfølgning af kobbers virkning på drikkevandet.
Det er de vigtigste årsager til, at min gruppe - og jeg selv - har underskrevet et ændringsforslag - ændringsforslag 34 - ligesom også andre grupper og andre medlemmer har gjort det i denne sag.

Lannoye
De Grønne bakker fuldstændig op omkring Collins betænkning, som er glimrende. Afstemningen under førstebehandlingen var allerede fremragende, og den fælles holdning forbedrer i betydelig grad direktivet fra 1980.
Når dette er sagt, er der en hel del af de ændringsforslag, som blev genfremsat under andenbehandlingen, som efter vores mening er uomgængelige. Vi er specielt interesserede i ændringsforslag 25 og 26. Det første vedrører stoffer, som forstyrrer hormonsystemet. Man ved, i hvor høj grad disse stoffer, ifølge utallige forskere, selv i små doser kan have en ekstremt ødelæggende virkning på hormonsystemet.
I øvrigt er det andet ændringsforslag, som omhandler radioaktivitet, også et bevis på, at en hel del ting har ændret sig siden 1980. Vi ved nu, at der ikke er nogen nedre grænse, hvad angår radioaktivitets virkninger. Man kan således ikke tillade at acceptere, at drikkevand indeholder selv små doser radioaktivitet. Man skal formindske indholdet af radioaktivitet så meget som muligt, men vide, at det ikke er muligt at fjerne det fuldstændigt.
Jeg vil gerne henlede opmærksomheden på stoffet tritium, som er et supertungt hydrogen. Tritium har den dobbelte egenskab både at kunne danne tritieret vand og at kunne indgå forbindelser med organiske partikler. I den forbindelse, og når man tager den lange levetid i betragtning, kan det potentielt spille en meget alvorlig rolle som kræftfremkaldende stof. Forskerne er ikke enige på dette punkt, men jeg tror, at hvis man holder sig til forsigtighedsprincippet, ville det være ønskeligt, hvis man kunne vedtage de værdier, som Udvalget om Miljø har fastlagt.
Af den grund beder jeg Kommissionen om at støtte dette ændringsforslag, således at man kan stemme om et direktiv, som er væsentligt forbedret i forhold til det tidligere.

Kronberger
Hr. formand, når vi taler om vand eller om vandets kvalitet, skal vi være klar over, at der kun findes et vand i hele verden. En adskillelse af vand i vand, vi kan forurene, må forgifte, og som vi benytter til at få vores affald transporteret væk, og i vand, som vi skal bruge til vores livsfornødenheder, vil ikke være mulig i det lange løb. Vi bliver derfor nødt til at beskytte det samlede vandsystem overalt i verden optimalt, da jordens samlede vandsystem står i indbyrdes forbindelse.
Betænkningen - og her gentager jeg mig selv - er naturligvis det rigtige skridt i den rigtige retning. Navnlig historiske forkerte beslutninger som anvendelsen af blyrør, der udgør en fare for folks sundhed, skal korrigeres så hurtigt som muligt. Lige så betydningsfuld er indførelsen af grænseværdier for radioaktivitet. Da desinfektion af vand er en særlig god forretning for den kemiske industri, skal det også fremover påses, at tilsætningen af kemikalier reduceres til et absolut minimum.

Apolinário
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne give udtryk for min fulde støtte til Collinsbetænkningen, navnlig med hensyn til det, der har med drikkevandets kvalitet at gøre. Tilfælde som dem, som man for nogle år siden kom ud for i Storbritannien, i Cornwall, eller i Portugal, i Évora, har bragt spørgsmålet om drikkevandets kvalitet på forsiderne og på dagsordenen som et spørgsmål, der gør offentligheden opmærksom på miljøets problemer.
Og det perspektiv, som her understreges, med prioritering af vandforsyningen, med prioritering af beskyttelse af vandindvinding og rensning af forurenede søer og vandløb, med prioritering af drikkevandets kvalitet, er noget, som vi gerne vil støtte. Der opstår således et større behov for kontrol med trihalomethaner (jeg gør opmærksom på, at der er adskillige net, hvor disse analyser ikke foretages), ligesom et behov for udskiftning på sigt af vandrør af bly.
Det er således et godt forslag, der går herfra, ligesom det var et positivt forslag, der kom ud af førstebehandlingen. Min uenighed vedrører, ligesom ved førstebehandlingen, klassificeringen af kobber som kemisk parameter i stedt for som indikatorparameter. Vi mener, at Kommissionens holdning ikke har udviklet sig. Siden det første memorandum (KOM(94)0612), hvor Kommissionen mente - og jeg citerer - at "anvendelsen af kobbermaterialer i vanddistributionsnet ikke i sig selv er sundhedsskadeligt, idet der uden vanskelighed kan opnås en parameterværdi på 2 mg/liter med passende kontrol af drikkevandsfremstillingsprocessen«, og indtil nu har Kommissionen ikke udviklet sig.
Idet jeg citerer min kollega Collins, synes det, som om der har været større opmærksomhed over for andre lobbier, måske dem, der har med kobbererstatning at gøre, end over for en nøjagtighed i relation til de forefindende undersøgelser. Og derfor har vi igen underskrevet et ændringsforslag, der sigter mod at få gjort kobber til indikatorparameter inden for dette direktivs rammer.

Jackson
Hr. formand, som andre hilser jeg dette direktiv og betænkningen om det velkomment. Det er et vigtigt direktiv, fordi det forenkler det oprindeligt meget komplicerede drikkevandsdirektiv, og det strammer nogle af grænseværdierne meget betydeligt op, især hvad angår det blyindhold, vi tillader i vand.
Det spørgsmål, jeg vil stille, er et spørgsmål, der ikke rigtig er blevet fremhævet endnu i denne debat - og jeg ved, at ordføreren er fuldt ud bevidst herom - og det er spørgsmålet om, hvem der skal betale for dette. Det Forenede Kongerige er et af de lande, som har et problem med blyrør. "Friends of the Earth«, som er en miljøorganisation, anslog for nogle få år siden, at der var fire millioner husstande i England, hvor blykoncentrationen i drikkevandet overskred den grænseværdi, der er foreslået i dette direktiv. Nyhederne er endnu værre, hvis man bor i Skotland: for ikke nok med, at man har hr. Collins som sit parlamentsmedlem - eller et af dem - men der er også 589.000 husstande af et samlet antal af 2, 1 millioner, der har blyrør. Det må der helt klart gøres noget ved.
Mon Kommissionen viIle komme med en kommentar til ændringsforslag 12, som hr. Collins har fremhævet. Hr. Collins har tilføjet noget til direktivet, som ikke tidligere var i det, og som opfordrer til, at medlemsstaterne bliver forpligtet til at udarbejde en rapport og sende den til Kommissionen om anvendelsen af blyrør i husstande inden for deres områder og om inden for et tidsrum af fem år at fremlægge en plan om udskiftningen af blyrør i disse husstande. Med andre ord er det medlemsstaterne og ikke Kommissionen, der skal udarbejde planen. Det ville være interessant at vide, om Kommissionen bakker denne idé op, eller om Kommissionen selv har i sinde at tackle anvendelsen af ikke blot blyrør i vandforsyningsanlæg, men også blyrør i private hjem.
Ligger Kommissionen inde med ajourførte statistikker fra medlemsstaterne om, hvor meget dette vil koste? De tal, jeg har set, relaterer til 1993, og de beløb sig til 2 milliarder pund i England og Wales for udskiftningen af vandforsyningsselskabernes blyrør og 6 milliarder pund for udskiftningen af rørene i private hjem. Det er særdeles mange penge, og jeg ville være interesseret i at høre, om Kommissionen har nogen tal på dette.
Endelig bør vi behandle dette spørgsmål med vores øjne åbne over for de sandsynlige omkostninger. Vi har en forfærdelig rekord i denne henseende, nemlig nitratdirektivet, som er vedtaget af Parlamentet og er blevet generelt ignoreret, fordi medlemsstaterne ikke har råd til at gennemføre det.

Ephremidis
Hr. formand, direktivet er positivt, fordi der nu endelig sker en regulering af et vigtigt område for sundheden. Det er også positivt, fordi det forudsætter, at man i løbet af en femårsperiode erstatter de rørledninger af bly, der som bekendt har negative og farlige sundhedsmæssige virkninger. Men der er også negative elementer i direktivet. For det første er kobber stadigt opført i bilag 1B, selvom Kommissionens egen videnskabelige komité og WHO i sin gennemgang fra 1997 har fastslået, at der ikke er direkte sundhedsfarlige følger af brugen af kobber i rørledninger. På trods heraf står det stadig opført i 1B, og samtidig er der mærkeligt nok ingen henvisninger fra Kommissionen og Rådets side til bromioner, ionbromider og asbest, der som bekendt er kræftfremkaldende og også fremkalder andre sygdomme. Kommissionen selv og Rådet besluttede at rive deres bygninger i Bruxelles ned og erstatte dem med andre - med milliardudgifter til følge, fordi asbest er farligt, og nu medtager de det ikke her i listen over stoffer i vandledninger. Jeg frygter, hr. formand, og nu slutter jeg, at der er et ønske om at støtte nogle store interesser, hvilket er helt uacceptabelt. De kan afvise disse beskyldninger, hr. kommissær, ved at acceptere dels de fire ændringsforslag fra de fire grupper, der udelukkende ønsker, at kobber overføres fra 1B til 1C, for det er også den almindelige opfattelse, det er teknologisk let og billigt, og der er ingen anden alternativ løsning, og dels udelukke asbesten.

Myller
Hr. formand, i løbet af gennemgangen under andenbehandling i Parlamentet er Rådets fælles holdning om kvaliteten af drikkevand til mennesker blevet mærkbart bedre. Det vil jeg takke ordfører Collins for. I den foreliggende form svarer forslaget til kravene for menneskesundheden, selvom problemet, som det er konstateret, har været de for lange overgangsperioder. Det er dog det vigtigste, som det også er sagt her, at vi har sikkerhed for, at planerne om at bringe sagen i bedre orden senest kommer i løbet af fem år.
Det ændrede forslag sikrer en større fleksibilitet ved fjernelsen af forbehold i artikel 13. Den foreliggende forslagsform svarer også bedre til miljøkravene end den tidligere. I sin helhed betyder direktivet en gennemførelse af kvalitetskravene til drikkevand til mennesker i det rettte forhold jævnført med kravene til menneskesundheden. Man skal være parat til at betale for godt drikkevand. I så livsvigtige spørgsmål med en helhedspåvirkning af sundheden og sundhedsplejen har vi ikke råd til at tillade politik, som gennem forbehold med hensyn til kvalitetsstandard vil muliggøre et nedslag i kvaliteten af drikkevand.
Til sidst vil jeg sige om kobberspørgsmålet, at det først og fremmest bør ses som et spørgsmål om sundhed, og vi bør forholde os til det ud fra dette standpunkt.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, i et bilag til det aktuelle drikkevandsdirektiv er forskellige stoffer, som har indvirkning på drikkevandskvaliteten, klassificeret på basis af risikograden. Efter Parlamentets førstebehandling har Rådet ændret kobbers klassifikation, så kobber hører til den samme klasse som gifte, som arsenik. I Europa har kobber været et godt, sikkert og holdbart materiale til drikkevandsledninger i flere årtier. Hvis Rådets forslag bliver accepteret, og kobber klassificeres som værende giftig, får forbrugeren et helt forkert signal.
Det er sandt, at i for store mængder er kobber farligt, men vores organer har behov for kobber i små mængder, og dette har Kommissionen også før konstateret. Det er også videnskabeligt konstateret, at mangel på kobber er en større ulempe end en overdosis af kobber. I en redegørelse udført af Verdenssundhedsorganisationen i 1997 konstateres det, at der ikke findes noget videnskabeligt bevis for, at anvendelsen af kobber som materiale til vandrør har en skadelig virkning på drikkevandet. En undersøgelse i Stockholm i 1997 viste ligeledes, at kobberet ikke har en skadelig virkning på babyer. Hvis kobber klassificeres som et skadeligt materiale, vil det foranledige, at kobber erstattes med andre materialer, hvis påvirkninger er ukendte.
Det er godt, at vores drikkevand i verden i dag med alle mulige tillægs-, farve- og konserveringsstoffer kontrolleres, og betænkningen er en skridt i den rigtige retning, men der må være måde med alting.

Bjerregaard
Hr. formand, på Kommissionens vegne vil jeg gerne takke medlemmerne af Europa-Parlamentet for den omhyggelige gennemgang af Rådets fælles holdning. Jeg var også glad for de bemærkninger, som ordføreren, hr. Ken Collins, fremsatte om samarbejdet mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet. Også vi finder, at det har været godt, og at hele proceduren har været gennemført i fuld åbenhed og dermed også har givet mulighed for at inddrage NGO'erne, som hr. Collins fremhævede. Inden jeg kommer med mine bemærkninger til ændringsforslagene, vil jeg gerne fremhæve, at Rådets fælles holdning kom i stand efter meget vanskelige og også ganske langvarige diskussioner mellem Rådet og Kommissionen. Nogle af bestemmelserne er sådan set ikke helt til Kommissionens tilfredshed, men set i sin helhed finder jeg imidlertid, at det er et acceptabelt kompromis, som Kommissionen går fuldt ind for.
På denne baggrund kan følgende accepteres: Ændringsforslag nr. 6, 8, 15 og 19 kan accepteres fuldt ud. Ændringsforslag nr. 12, som fru Jackson specielt spurgte til, og 29 kan delvist accepteres. I princippet også ændringsforslag 13, 26 og 30. Kommissionen kan ikke acceptere følgende ændringsforslag: 1-5, 7, 9-11, 14, 16-18, 20-25, 27, 28 og endelig 31-34. Lad mig kort kommentere de vigtigste ændringsforslag, også fordi de naturligvis har spillet en rolle i debatten her i dag.
Først dispensationsordningen, og det vil sige ændringsforslag 16, 17 og 22. Kommissionen har accepteret de forslag, som Parlamentet fremkom med under førstebehandlingen, og indarbejdet dem i forslaget. Rådet har imidlertid siden ændret dem, da dette spørgsmål var blandt de vanskeligste under forhandlingerne. Jeg vil dog understrege, at der kun gives dispensationer, når der ikke foreligger nogen sundhedsfare. Dispensationer vil blive tidsbegrænset, og Kommissionen vil være involveret. Der er således taget hensyn til Parlamentets største betænkeligheder. Jeg tror desværre, at det ville være meget vanskeligt at genforhandle dette punkt med Rådet.
Så er der parametrene for radioaktivitet, og det drejer sig om ændringsforslag 23 og 26, som både ordføreren, hr. Collins, og hr. Lannoye var inde på. Det glæder mig at kunne meddele, at Kommissionen kan acceptere indførelsen af parametre for radioaktivitet i direktivets bilag 1, del C, som handler om indikatorparametre. Det er første gang, sådanne parametre indføjes i et direktiv, der ikke er omfattet af EURATOM-traktaten, så jeg vil gerne lykønske Parlamentet med dette ændringsforslag.
Så er der ændringsforslagene 8, 25 og 30, som vedrører de hormonlignende stoffer. Kommissionen har selvfølgelig omhyggeligt bemærket sig Parlamentets betænkeligheder på dette punkt, og jeg deler i øvrigt også selv disse betænkeligheder. Kommissionens tjenestegrene er for øjeblikket ved at undersøge spørgsmålet, og der vil i den nærmeste fremtid fremkomme retningslinjer for den politik, der bør føres. Jeg er opmærksom på fru Kirsten Jensens betænkning om hormonlignende stoffer, som er blevet forelagt Miljøudvalget den 22. april 1998, for den er også ved at blive gennemgået. Det samme gælder de spørgsmål, som ordføreren har stillet Kommissionen.
En henvisning i artikel 4, stk. 1, litra a, kan accepteres, men det er for øjeblikket for tidligt at indføre parametre i bilag 1, del B. Jeg hilser idéen med en undersøgelse vedrørende hormonlignende stoffer særdeles velkommen, forudsat selvfølgelig at de nødvendige budgetmidler stilles til rådighed og godkendes af Parlamentet. Det er imidlertid ikke nødvendigt eller hensigtsmæssigt at nedfælde denne idé i et direktiv.
Så er der endelig bestemmelserne om bly, det vil sige ændringsforslag 12 og 28, som især fru Jackson var inde på. Ordførerens idé med at kræve rapporter fra medlemsstaterne om, hvorledes blyproblemet skal gribes an, er interessant og kan accepteres med en fornøden omformulering. Ændringsforslag 28, hvori der foreslås 10 år til at overholde blynormerne, kan ikke accepteres. Kommissionen har foreslået 15 år, og det har Rådet accepteret. Denne periode er forhåbentlig en rimelig balance mellem hensynet til folkesundheden og de praktiske problemer med at få normerne overholdt, og måske skulle man dertil føje det, som navnlig fru Jackson var inde på, nemlig de omkostninger, som er knyttet til det foreliggende forslag.
Så er der endelig ændringsforslag 24 og 29, trihalomethaner, THM'er. Tanken med en rapport i lighed med den om blyparametrene accepteres også. Forslaget om en strengere værdi for THM kan imidlertid ikke accepteres. Lad mig også sige, at henvisningen til byggevaredirektivet 89/106 er en meget nyttig ændring, som kan accepteres i den foreliggende form.
Lad mig afslutningsvis fremsætte nogle bemærkninger om kobber. Som det også er blevet sagt af hr. Collins, så blev alle ændringsforslagene afvist af Miljøudvalget, og alligevel ser det ud til, at det spiller en rolle. Det har i hvert fald været fremhævet af ganske mange af de parlamentarikere, der har haft ordet her i dag. Kommissionen har i forslaget fulgt den grænseværdi for kobber, som Verdenssundhedsorganisationen, WHO, har foreslået. Under WHO's løbende revision, der fandt sted i Genève i april 1997, blev denne værdi ikke ændret. Da det er en sundhedsbaseret værdi, er det rimeligt at bibeholde den i bilag 1, del B. Såfremt der fremkommer ny dokumentation, som kan begrunde en ændring af kobbers klassificering, er det klart, at der vil blive taget hensyn hertil. Så vidt Kommissionens tjenestegrene ved, er der ikke for øjeblikket nogen ændring på vej i WHO's synspunkt. Derfor er vi ikke indstillet på at foreslå Rådet nogen ændring.
Med hensyn til den del af ændringsforslaget, som vedrører forudgående konsultation med Parlamentet, så er Kommissionen enig. Jeg vil imidlertid henlede Parlamentets opmærksomhed på, at dette allerede er dækket af artikel 11, stk. 1. For kobber og for alle andre parametre i bilag 1 kan der kun foretages en justering efter høring af Parlamentet, da der er tale om en artikel 189 C-procedure. Endelig vil jeg gerne citere ordføreren, Ken Collins' bemærkninger om, at der er mange bestemmelser i dette direktiv, som er vigtigere end dette ene punkt om kobber.
Hr. formand, dette var mine vigtigste bemærkninger til ændringsforslagene. Jeg siger tak for opmærksomheden.

Matikainen-Kallström
Hr. Formand, jeg vil bare præcisere, at i indlægget om kobber har det ikke været hensigten at ændre kobberets grænseværdi, men at ændre den fra gruppe B til gruppe C. Vi er helt enige om grænseværdien.

Formanden
Fru Matikainen-Kallström, det syntes mig mere en kommentar end som et spørgsmål. Jeg tror derfor, at vi kan gå videre i dette tilfælde, men der er også fru Baldi, der ønsker at stille et spørgsmål.

Baldi
Hr. formand, jeg vil gerne vide, om Kommissionen finder det berettiget at medtage kobber blandt de kemiske produkter - eller snarere giftstoffer - som arsenik, cyanmetal, kviksølv og bly, selvom WHO har erklæret, at et niveau på 2 mg. kobber pr. liter drikkevand er et passende sikkerhedsniveau.

Grossetête
Jeg vil bare spørge kommissæren, om det går op for hende, hvilken virkning hendes beslutning vedrørende kobber kan få. I rigtigt mange lande er rørsystemet til drikkevand på nuværende tidspunkt af kobber. Når man klassificerer kobber sammen med arsenik, forleder man befolkningen til at tro, at det er farligt. Det, mener jeg, er en virkelig alvorlig sag.

Ephremidis
Hr. formand, med udgangspunkt i det, som fru kommissæren sagde, kan jeg meddele, at jeg har det på skrift fra ansvarlige organisationer, at WHO's revision af 1997 fastslog, at der ikke er videnskabeligt grundlag for de omtalte oxidvirkninger af kobber i drikkevand, ligesom det karakteriserede den indstilling, det før havde givet, som midlertidig, og jeg afslutter spørgsmålet nu, Kommissionen har selv indrømmet, at anvendelse af kobbermaterialer i distributionsledninger til vand ikke i sig selv er sundhedsfarligt, hvilket fremgår af dokument KOM(94)0612. Jeg spørger, fordi fru kommissæren, uden at svare mig selv, har givet forskellige svar på forskellige spørgsmål, og vil det sige, at det er forkert, det der fremgår af dokumentet? Eller er det sådan, at fru kommissæren ikke er fuldt informeret og svarer på den måde for at forsvare, at hun ikke accepterer ændringsforslagene om, at kobber flyttes fra 1B til 1C, og af samme grund tav om det forhold, at asbest ikke er medtaget som et farligt stof?

Miranda
Hr. formand, stadig vedrørende kobber vil jeg gerne fremføre et spørgsmål, som jeg stillede i mit første indlæg, og som kommissæren slet ikke har besvaret. Spørgsmålet er dette: idet vi antager, at de oplysninger, som kommissæren har om kobbers farlighed, er korrekte, skal det erstattes af andre produkter. Og det spørgsmål, som jeg meget direkte vil stille, er følgende: Hvad er det for et produkt, som vi skal erstatte kobber med, og hvilke undersøgelse er blevet gennemført vedrørende disse erstatningsprodukter? Det er et konkret spørgsmål, som jeg gerne vil have svar på, eftersom det indtil nu ikke er blevet besvaret, hverken af Kommissionen eller af Miljøudvalget, og et sådant svar forekommer mig særdeles vigtigt. Så meget mere som jeg har den opfattelse, der allerede her er fremført, at WHO faktisk ikke tilskriver kobber den farlighed, som Kommissionen omtaler.

Formanden
Jeg giver hermed ordet til Flemming, men minder om, at der ikke kan ændres på spørgsmålene under andenbehandlingen.

Flemming
Hr. formand, det er blevet sagt, at kobber ikke skader sundheden. Det er simpelthen ikke rigtigt. Det kan udmærket give alvorlige skader hos små børn, dersom de er disponerede for det. Der findes helt konkrete tilfælde af skrumpelever hos små børn. I Østrig har der været et tilfælde, hvor en moder dagligt lavede sit lille barns te af det første vand, der kommer ud af rørene om morgenen, og som derfor indeholder kobber, som i nattens løb er blevet optaget fra kobberrørene. Barnet døde. En skærpende omstændighed var, at moderen brugte en kobberkedel til at koge vandet i. Små børn kan altså godt dø af det. Det skal klart frem her.

Collins, Kenneth
Hr. formand, jeg må sige, at denne mangel på diskussion i virkeligheden burde være i form af spørgsmål. Så jeg vil stille et par spørgsmål og holde mig til den normale procedure.
Vil kommissæren give mig ret i, at kobberindustrien bør lykønskes for den effektivitet, hvormed den har været i stand til at overbevise folk, der ellers ikke ved noget som helst om kobber, om sagens virkningsfuldhed?
Vil hun endvidere give mig ret i, at udvalget med stort flertal afviste ændringsforslagene om kobber, fordi det fandt, at det ikke var et spørgsmål om at forbyde kobber som et middel til at føre vand til husstandene, men som et middel til at sikre, at vi sørgede for ordentlige sundhedsstandarder?
Der er ingen, der foreslår, at kobber skal udskiftes i husholdningerne. Der er ingen, der foreslår, at det skal smides ud og erstattes med noget andet. Vi indfører parametre for bly. Vi beder f.eks. om undersøgelser af kemikalier, der afbryder den endokrine funktion. Vi er klar over, at der ikke er nogen perfekt måde at sikre, at husstandene forsynes med vand. Det, vi gør, er rent faktisk at sikre, at når husholdningerne modtager dette vand, så er det sundt.
Vil kommissæren give mig ret i denne vurdering af situationen og i, at Miljøudvalget - som i øvrigt ikke havde nogle af de folk til stede, som har rejst dette spørgsmål - og vil hun give mig ret i, at Miljøudvalget havde rigtigt fat i det?

Bjerregaard
Hr. formand, jeg skal nok lade være med at blande mig i, hvordan debatten i Miljøudvalget er foregået, og hvem der har stemt, og hvem der ikke har stemt. Det, jeg har noteret mig, er - som hr. Ken Collins fremhæver - at der skete en afvisning af forslaget. Jeg vil godt i forbindelse med de mange spørgsmål, der er stillet, sige, at det er klart, at det, vi har baseret os på i denne her sammenhæng, er WHO. Det har undret mig, at der har været adskillige talere her i dag, som har sat spørgsmålstegn ved de sundhedsbaserede retningslinjer, som er udarbejdet af WHO. Ud fra de mange erfaringer, vi har, er det min politiske holdning, at vi, hvis WHO vedtager sundhedsbaserede retningslinjer, da gør klogest i at følge dem. Jeg må sige, at vi i Europa jo ikke går længere end de lande, vi normalt sammenligner os med. Både USA og Japan har meget strenge normer på dette område, og i tilslutning til, hvad hr. Ken Collins sagde om kobberindustrien, må jeg sige, at vi ikke er vidende om, at de normer, man har i USA og Japan, har haft nogen større indflydelse på kobberindustrien i de pågældende lande, så derfor deler jeg heller ikke hans bekymring. Jeg kan derfor heller ikke støtte det ændringsforslag, der flytter kobber over i afsnit C i stedet for afsnit B.

Formanden
Mange tak, fru kommissær Bjerregaard.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Luftkvalitetsgrænseværdier - Bekæmpelse af forsuring - Svovlindholdet i flydende brændstoffer
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0161/98 af Pollack for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets direktiv om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogenoxider, svævestøv og bly i luften (KOM(97)0500 - C4-0662/97-97/0266(SYN)); -A4-0162/98 af Hulthén for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet: "EF-strategi til bekæmpelse af forsuring« (KOM(97)0088 - C4-0436/97); -A4-0174/98 af Hautala for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets direktiv om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer og om ændring af direktiv 93/12/EØF (KOM(97)0088 - C4-0283/97-97/0105(SYN)).
Pollack
Hr. formand, eksperter lader forstå, at mindst 40.000 mennesker over hele Europa lider under virkningerne af luftforureningen, og de, der lider af luftvejssygdomme, er i fare for at dø tidligt af den farlige cocktail af kemikalier i den luft, de indånder. Det forværrer lidelserne hos det meget store antal børn, der har astma.
Byboere lider naturligvis mest, eftersom forureningen fra trafikken bliver et større og større problem for hvert år, der går. Efterhånden som forureningen fra industrien bliver mindre, sikrer den blotte forøgelse af antallet af biler rent faktisk, at den rene luft er ved at blive en sjælden vare. Bortset fra sundhedsproblemerne bukker vegetationen i skovene, afgrøder og sårbare økosystemer under for den stadig større forurening, og vores kostelige europæiske kulturarv - bygninger og monumenter, der har stået i århundreder - bliver ædt væk af agressive kemikalier i vores luft.
Det direktivforslag, vi drøfter i dag, er et radikalt og vidtrækkende forsøg på at sætte en stopper for denne katastrofehistorie. Det er første gang, der er blevet fastsat retligt bindende grænseværdier for emissioner. Jeg vil gerne lykønske Kommissionen med dens forslag. Medlemmerne bør forstå, at de standarder, der bliver foreslået, er resultatet af enstemmighed i løbet af to år i bredt sammensatte arbejdsgrupper og er baseret på de seneste WHO-standarder til beskyttelse af menneskers sundhed. De er blevet underkastet cost-benefit-analyser og er meget strenge.
Fire forskellige luftforureningskilder bliver behandlet i dette første datterdirektiv, og flere vil følge i fremtidige direktiver. Disse fire: svovldioxid, nitrogenoxider, svævestøv og bly blev fastsat i et rammedirektiv som de første luftforureningskilder, der skal tackles.
Jeg kan ikke komme nærmere ind på forslagene her på den korte tid, jeg har fået tildelt. Hver enkelt forureningskilde har forskellige grænseværdier, og det hele er meget komplekst, men kort sagt fastsætter direktivet grænseværdier for emissioner, der skal være nået i 2005 og 2010. Det kræver offentligt tilgængelige regeringsgodkendte handlingsplaner for områder, hvor emissionerne for nærværende er højere end disse grænseværdier for at sikre, at der tages konkrete skridt for at overholde disse tidsfrister. Dette er meget vigtigt. I nogle tilfælde sørger det for tærskelværdier for forureningsvarsling, hvor offentligheden skal informeres om den luft, der indåndes, og der er en indbygget revision i 2003.
Det fastsætter også ensartede målekriterier og -teknikker. På grund af hullerne i den videnskabelige viden om virkningerne af nogle af disse forureningskilder er der planer om mere forskning. En af de ting, jeg har gjort, er at foreslå nogle særlige områder, hvor der er behov for forskning, og hvor der simpelthen ikke findes videnskabelige oplysninger for nærværende.
Kort sagt gør de væsentligste ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, følgende: for det første har vi forsøgt at øge informeringen af offentligheden ved enhver lejlighed. Vi har tilføjet tærskelværdier for forureningsvarsling for nitrogenoxider og svævestøv. Jeg ved, at Kommissionen finder det vanskeligt at acceptere idéen om en tærskelværdi for forureningsvarsling for svævestøv, og jeg accepterer, at WHO ikke fastsætter nogen sikkerhedsgrænseværdi og derfor ikke kan fastsætte et niveau, hvor offentligheden bør informeres. Jeg mener stadig, at vi bør forsøge dette. Det Forenede Kongerige har en sådan tærskelværdi. For nitrogenoxider har Miljøudvalget bedt om den tærskelværdi for forureningsvarsling, som anvendes i Frankrig. Den er lavere end den tærskelværdi, man har i Det Forenede Kongerige.
Vi har fastsat en lavere tærskelværdi for SO2 , hvilket jeg erkender er ret så optimistisk, men i betragtning af de alvorlige virkninger på menneskers sundhed af høje niveauer af SO2 selv over kortere tid håber jeg, at Kommissionen og Rådet vil finde en måde at reducere deres eksisterende tal, selvom de ikke mener, at de kan gå linen ud. Arbejdsgruppen om dette anbefalede ikke nogen grænseværdi på timebasis, men jeg mener, at det er mere realistisk at forsøge at reducere overskridelserne end at vælge den meget lavere grænseværdi, som nogle kolleger ønsker. SO2 -grænseværdierne bør vi se på igen i forbindelse med tilbageblikket i 2003, og vi må være klar over, at nogle medlemsstater har en lavere grænseværdi end den, der er angivet i teksten.
Der er et mindre problem med Kommissionens forslag om at beskytte økosystemer mod SO2 . WHO-retningslinjerne så på en række værdier for forskellige typer vegetation - afgrøder, skove, følsom vegation og lav. Miljøudvalget har besluttet at vælge den grænseværdi, der var fastsat for at beskytte lav, som er den mest følsomme vækst, og dette er betydeligt strengere end Kommissionens tekst. Jeg mener, at Kommissionen og Rådet bør se på dette igen og afgøre, om de ikke kan finde en bedre måde at fastsætte hensigtsmæssige grænseværdier. Det er ret så vanskeligt at vælge et tilfældigt antal, når man forsøger at beskæftige sig med fire forskellige ting.
Ændringsforslag 32 er en kompromistekst vedrørende placeringen af målestationer i små områder med følsomme økosystemer, hvilket jeg finder er en væsentlig forbedring i forhold til Kommissionens tekst. Vi har også, om end ret så modstræbende, åbnet døren for en række lokaliserede overskridelsestolerancer for bly, hvor nogle smelteværker for ikkejernholdigt metal simpelthen ikke vil være i stand til at overholde tidsfristen selv med den bedst tilgængelige teknologi. Det vil helt klart skulle overvåges meget omhyggeligt.
Kolleger fra De Grønne ønsker betydeligt strengere grænseværdier for nitrogenoxider og svævestøv. Disse ændringsforslag er velmenende, men totalt urealistiske, og blev alle afvist i Udvalget. Men vi bør se omhyggeligt på, hvor langt vi er nået i år 2003. Stofferne er farlige, og jeg deler deres ønske om at skride hurtigere frem. Men niveauerne i teksten betyder allerede en stor reduktion af nitrogenoxider og svævestøv, og for at nå det, de foreslår, må vi på det nærmeste forbyde biler og lukke industrien. Som Londonbo kender jeg kun alt for godt til problemerne med luftforurening forårsaget af trafik, og der findes ingen nemme løsninger. Men en række andre direktiver, der befinder sig på tegnebrættet, vil bidrage til dette.
Endelig vil jeg gerne takke Kommissionen, den britiske repræsentation, udvalgssekretariatet og mine egne assistenter for alt det hårde arbejde, de har gjort. Jeg håber, at de regionale og lokale myndigheder vil være i stand til at gennemføre de meget strenge grænseværdier, der er fastsat. Jeg anbefaler direktivet og ændringsforslagene for Europa-Parlamentet.

Hulthén
Hr. formand, forsuring er et kompliceret problem, da det rammer forskelligt. En del har aldrig set den sure regns effekter, andre kan stort set dagligt mærke forsuringens resultater. Det drejer sig således om mærkeligt voksende træer, døde grantræer, søer lige så klare som svømmebassiner og lige så tomme for liv, blomster, der er forsvundet for aldrig at komme igen, insekter og skaldyr, der har fået samme skæbne, samt fisk, som ikke længere kan formere sig. Der bliver en mærkelig form for stilhed over et område, der er ramt af forsuring; naturen bliver en kulisse uden indhold.
Det er imidlertid ikke altid let at vinde forståelse for problemer, som ikke er synlige for alle. Det er ikke så enkelt at finde en strategi for at gribe ind over for miljøkonsekvenser, der begyndte samtidig med den moderne industrialisme. Det kræver samarbejde og forståelse, ikke mindst fra dem, der ikke berøres. Derfor vil jeg også benytte lejligheden til at takke dem, der har bidraget i arbejdet, som har gjort sig overvejelser, og som har fremlagt ændringsforslag. Jeg vil også benytte lejligheden til at takke Kommissionen for et ganske udmærket arbejde.
Med denne meddelelse begynder vi på en strategi for i det mindste at standse forsuringen, selvom der skal mere til for at muliggøre en genoprettelse af de ramte økosystemer. Men det, der er godt, kan naturligvis altid blive bedre. Selvfølgelig kan de indgangsdata, der er indlagt i Kommissionens meddelelse, kompletteres, og der kan indkomme flere forslag. Selvfølgelig er det tillige sådan, at vi behøver konkrete aktiviteter, også med hensyn til søfarten samt, efter min opfattelse, også med hensyn til en grænse for flybrændstof. Vi behøver desuden en revidering, for så vidt angår direktivet om store forbrændingsanlæg. Ikke mindst må vi begynde på dialogen med de ansøgerlande, der har lignende problemer eller måske værre problemer end mange af os, som allerede er med i Unionen. Hvordan skal vi klare at omstille deres anlæg? Hvordan skal vi klare at få dem til at opnå de værdier, som vi stiller krav om i dag?
Selvom en del af os kan se, at det er nødvendigt at komme i gang med dette, er der andre, som føler uro over, at det går alt for hurtigt, at dette bliver et problem. Den klassiske konflikt mellem miljø og beskæftigelse vil da dukke op. Til dem, der føler denne uro, må vi sige, at selvom man ikke kan se forsuringen hos sig selv, kan man alligevel forstå, at det, der har forårsaget forsuringen, også har konsekvenser både for mennesket og for andre. Det, der rammer en fisk, er næppe heller godt for et menneske. Luftforurening er et problem for alle, ikke bare for dem, der rammes af forsuring.
Miljøforureningen kender ingen grænser. Derfor kan luftudslip vandre. Forurening, som kommer fra et sted, får effekter på natur tusindvis af kilometer derfra. Derfor må indgrebene ske i fællesskab. Ved hjælp af den strategi, Kommissionen har præsenteret, og de forslag, miljøudvalget har bidraget med, håber jeg, at vi snart kan se naturen live op, også på fjerntliggende steder som min egen hjemstavn. Jeg tror, at det forslag og den strategi, Kommissionen har valgt, er den fleksibilitet, der er behov for i landene, for at man skal kunne udforme de regler, der bedst passer for en selv, for at opnå et direktiv og et mål, som i den sidste ende kan gøre, at forsuringen standses fuldstændigt.

Hautala
Hr. formand, i februar har vi stemt for en nedsættelse af svovlindholdet i brændstoffer for at opnå renere udstødningsemissioner fra biler. Nu har vi Kommissionens forslag, hvis hensigt er at nedsætte svovlindholdet i de lidt tungere brændstoffer: her er det tale om tung fyringsolie og gasolie med et svovlindhold, som er flere klasser strørre. I Auto-Oil- programmet skal svovlindholdet reduceres med nogle milliontedele. Nu taler vi om procenter. Grundidéen er, at olieindustrien skal være i stand til at fjerne dette gule stof fra kredsløbet, så det ikke havner i luften. Det er teknisk fuldt ud muligt og med et omkostningsniveau, som er til at styre.
Kommissionens forslag er det første egentlige direktivforslag, hvorved det er hensigten at tage fat i forsuringen, som kollega Hulthén lige før talte om. Dette er vigtigt specielt af hensyn til miljøet, naturen og selvfølgelig også den menneskelige kulturarv. Mange værdifulde bygninger forfalder i øjeblikket, fordi svovlemissioner ødelægger dem. Det bør også understreges, at denne foranstaltning også betyder en del for den lokale luftkvalitet. Her taler vi igen om de spørgsmål, som kollega Pollack her har stillet.
Svovlemissioner fra flydende brændstoffer kan have en samvirkning med partikelemissioner, hvilket kan skabe alvorlige sundhedsrisici. Det skal konstateres, at dette slet ikke udelukkende er et forsuringsproblem i det nordlige Europa, men at alle samfund, alle tætbebyggede områder i Den Europæiske Union har problemer, som skyldes den lokale luftkvalitet og dens svovlindhold.
Jeg har gerne villet foreslå, at dette forslag også omfatter brændstoffer til skibe. Oprindeligt har Kommissionen også planlagt noget i den retning, men det findes alligevel ikke i dette dirketivforslag. Parlamentet vil sandsynligt acceptere forslaget fra Miljøudvalget om, at også Den Europæiske Union begynder at reducere svovlindholdet i brændstoffer til skibe. Dette virker særdeles begrundet. I og for sig har jeg den opfattelse, at efter Kommissionens egne beregninger er det muligt at reducere omkostningerne fra forsuringsstrategien med 15 %, hvis skibsbrændstoffer tages med i direktivet. Der er ført internationale forhandlinger i IMO, Den Internationale Søfartsorganisation, men der har man ikke opnået noget, og efter min mening skal vi heller ikke vente på disse forhandlinger. I den sammenhæng er der også aftalt, at Østersøen bliver et særområde, hvor det ikke er tilladt at anvende skibsbrændstoffer med et svovlindhold på over 1, 5 %, men der er sket en lapsus ved disse forhandlinger, da Nordsøen og Det Irske Hav er holdt uden for områderne med særklassifikationer. De bør absolut medtages der.
Så går jeg over til at behandle gasolie og lette brændstoffer. Denne sag er ikke bare meget vigtig for miljøet, men også politisk interessant, fordi Østrig, Finland og Sverige fik en overgangsperiode på fire år, hvor det ansloges, at de vil være i stand til at bevare deres strengere begrænsninger for svovlindholdet i gasolie. Udvalget er nu tilhænger af, at der bør tages udgangspunkt i en svovlbegrænsning på 0, 1 %, som allerede gælder i Østrig fra i år, og som er mindre, end Kommissionen foreslår.
Også Miljøudvalget er endt med at foreslå artikel 100 A som et retslig grundlag for dette direktiv. Som ordfører bliver jeg nødt til at sige, at jeg er var uenig i dette, fordi det vel kan begrundes som en miljøforanstaltning, hvor det er muligt at vælge 130 S. Det vil hjælpe Østrig med at holde fast i deres strengere begrænsning, såfremt Kommissionen ikke tager højde for det gældende svovlindhold i Østrig.

Lange
Hr. formand, kære fru kommissær, kære kolleger, i virkeligheden er der her tale om et problem, som vedrører det indre marked og miljøbeskyttelsen. For vi fastsætter ikke her grænseværdier for faste anlæg, for raffinaderier eller for kraftvarmeværker. Nej, vi fastsætter her grænseværdier for brændstoffer, som der frit kan handles med på det indre marked. Vi har nu allerede flere gange fået at vide, at brugen af disse brændstoffer er årsagen til forsuringen af vores skove og landskaber. Men i den forbindelse drejer det sig netop også om aspektet det indre marked. Direktivet om diesel og benzin vedtog vi med stort flertal den 18. februar, og også dér vil vi have svovlindholdet reduceret. Nu gælder det om at gøre det samme ved svær og let fyringsolie, fordi svovlindholdet dér for øjeblikket endog er væsentlig højere.
Kære kolleger, lad os da kæmpe for at få fælles normer for let og svær fyringsolie i Europa! For det kan efter min mening simpelthen ikke forklares, hvorfor man ikke kun for det indre markeds vedkommende, men også for miljøbeskyttelsens vedkommende tillader et kludetæppe. For hvad betyder det egentlig at sige, at medlemsstaterne selv kan bestemme, hvilke grænseværdier de vil fastlægge? Det betyder rent faktisk, at nogle går videre end andre, og det vil medføre en betydelig uligevægt på det indre marked for let og svær fyringsolie. Jeg fandt engang frem til tallene og skal gerne sende Dem til Kommissionen endnu en gang. I enkelte medlemsstater dækkes over halvdelen af behovet gennem import og eksport, og det er således virkelig ikke nogen lille andel, der vedrører det indre marked. Dertil kommer så yderligere det miljøpolitiske aspekt. Det kan jo udmærket være, at et land fastsætter indholdet af svovl i brændstoffet i den lette og svære fyringsolie til 0 %, men at andre netop ikke gør det. Desværre, desværre gør de skyer, der medfører forsuringen, jo ikke holdt ved grænserne. Det land, hvor 0 % gælder, rammes måske hårdere end før. Nej, vi har brug for fælles normer. Derfor er det et problem, der angår det indre marked. Derfor skal vi have artikel 100 A som retsgrundlag.
Næste aspekt: Vi bliver nødt til også at tage skibsdiesel med, fordi 14 % af alle N- og X-emissioner og 16 % af alle svovlemissioner stammer fra skibene alene. Netop på det punkt skal der gøres noget, også hvad angår udbygningen af gamle skibe!
Derfor, kære kolleger, lad os tage fat, lad os gøre Europas brændstoffer til en svovlfri zone!

Matikainen-Kallström
Hr. formand, Kommissionens forslag til en strategi om forsuring er vigtig og har en rigtig retning. Det koncentrerer sig om nedsættelse af forsurende emissioner. Strategien er dog endnu ikke færdig til beslutning. Før accept af strategien skal forældet og mangelfuld baggrundsviden absolut rettes.
På grund af forsuringen er det vigtigt, at reduceringen af emissioner sættes i første række i konvergensstrategierne for de lande, som ansøger om medlemskab i EU. I forbindelse med udvidelsen bør støtten til miljøforanstaltninger specielt rettes mod reduceringen af grænseoverskridende emissioner. Ved en overførsel af nye teknologier til disse lande kan betydningsfulde resultater opnås hurtigere og mere effektivt i hele Europa. Ligeledes skal direktivet om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer færdigbehandles så hurtigt som muligt, og der skal også indføres bestemmelser om faste brændsler og om anlæg, som anvender disse.
Da Den Internationale Søfartsorganisation, IMO, ikke har begrænset svovlindholdet i brændstoffer til skibe, skal de heller ikke tages med i EU-direktivet om flydende brændstoffer. En del af landene ved Østersøen er ikke underkastet EU-direktiverne. Det vil medvirke til, at skibene tanker op i landene uden for EU, hvis bunkerolien medtages i direktivet. Det vil ikke være til fordel hverken for Østersøen eller for Unionen. Vi bør anvende andre midler.
I forbindelse med olieraffinering opstår der på grund af arbejdets karakter en betydelig mængde forskellige ikke-kommercielle destillationsrester, som anvendes som brændstof hos raffinaderier. Det er ikke hensigtsmæssigt at fastsætte specifikke begrænsninger for raffinaderibrændstof. Der opnås lige så gode miljømæssige resultater ved at justere emissionerne fra olieraffinaderierne som ved at justere visse brændstoffers egenskaber. Det er vigtigt for den europæiske olieraffinaderiindustri at bevare fleksibiliteten ved valg af brændstoffer fra raffinaderier.

Bowe
Hr. formand, på De Europæiske Socialdemokraters Gruppes vegne vil jeg gerne hilse fru Hautalas, Hulthéns og Pollacks betænkninger velkommen, for de gør alle et væsentligt bidrag til at forbedre luftkvaliteten og beskytte menneskers sundhed i miljøet i Europa. Ved at fastsætte disse nye standarder for luftkvalitet i vores byer kan vi forpligte industrien til at begynde at træffe de nødvendige foranstaltninger til at tackle de nuværende kilder til luftforureningsproblemer i vores byer.
Især problemer med svovl og undertiden SO2 og selvfølgelig nitrogenoxider, NOx, i vores atmosfære, der stammer fra forbrændingen af forskellige forurenende brændstoffer i fabrikker, biler og fra andre kilder såsom skibe. Man bør ikke undervurdere omfanget af dette problem. I dets første stadium er det usynligt og meget gradvist i dets indvirkninger, men i sidste ende resulterer det i livløse vandløb, skove med rådnende træer og tusinder af tidlige dødsfald som følge af luftvejssygdomme. Dette er en pris, som vi ikke kan fortsætte med at betale, og derfor er disse betænkninger absolut nødvendige for at undgå yderligere skade, forrådnelse og dødsfald i Europa. Forslaget om at reducere svovlindholdet til 0, 1 vægtprocent i en række forskellige brændstoffer er teknisk muligt og kan gøres til en rimelig penge.
Andre foranstaltninger, der er værd at notere sig, er forslagene om at etablere et SO2 -emissionskontrolområde i Nordsøen. Dette forslag og de dermed forbundne foranstaltninger vil tage sig af en emissionskilde, der ikke tidligere har været omfattet af EU-lovgivningen. Især fru Hautalas betænkning stiller også spørgsmålstegn ved retsgrundlaget for dette forslag. Er det en markedsforanstaltning, eller er det en foranstaltning til miljøbeskyttelse? Mine tidligere bemærkninger viser, at for mig er der først og fremmest tale om en miljøbeskyttelsesforanstaltning. Men jeg er rede til at lytte til kolleger og acceptere, at der er meget reelle markedsindvirkninger i forslaget, der er nødvendige for at kontrollere svovl.
Endelig kan forslagene i denne pakke betragtes som nødvendige skridt, og jeg vil derfor anmode Kommissionen og Rådet om at godkende Parlamentets betænkninger og ændringsforslag i den sikre forvisning om, at floder, skove, store og små byer fra Middlesbrough til Milano vil blive sundere, renere og bedre steder at bo i i fremtiden.

Flemming
Hr. formand, fru kommissær, menneskene i Europa har brug for renere luft, og jeg finder det, Kommissionen her har forelagt os om skadelige stoffer i luften, storartet. Det er et meget, meget stort skridt. Når man kommer fra et land, som har meget skrappe grænseværdier, kan man ikke forvente, at alle stater i Den Europæiske Union straks kommer på højde dermed. Man er nødt til at være mere beskeden og taknemmelig, når vi skridt for skridt går videre.
Alligevel vil jeg gerne have lov til at komme med tre bemærkninger ud fra en østrigsk synsvinkel. Først om artikel 8 om oplysninger til offentligheden. Her er nogle grundlæggende overvejelser. I henhold til Kommissionens forslag skal oplysningerne med regelmæssige mellemrum gives til relevante organisationer. På grundlag af flere års erfaringer fra Østrig har det vist sig, at det ikke er nødvendigt aktivt at videregive disse oplysninger. De er ganske vist ved distributionens start stærkt efterspurgte, men så daler interessen for dem meget hurtigt.
I Østrig kan disse oplysninger til enhver tid fås via tekst-tv, Internet, telefon eller fax, og da alle i mellemtiden har fået adgang til en af disse oplysningskilder, foreslås det, at disse oplysninger ikke distribueres aktivt, men stilles til rådighed.
Om grænseværdien for svovldioxid: her fastsættes der en 1-times-grænseværdi på 350 mikrogram, som er afledt af WHO's 10-minutters-gennemsnitsværdi på 500 mikrogram. Ud fra østrigske erfaringer kan den 1-times-grænseværdi, der foreslås, imidlertid ikke sikre, at 10-minutters-gennemsnitsværdien overholdes. Med henblik på at få etableret det korrekte indbyrdes forhold foreslår vi, at 1-times-grænseværdien fastsættes til 250 mikrogram.
Om nitrogenoxiderne er der at sige, at en alarmtærskelværdi er vidunderlig, men en værdi på 800 mikrogram er virkelig alt for høj, fru kommissær. Selvom disse ændringsforslag ikke kan vedtages med det samme, håber jeg alligevel, at alle europæiske stater på et eller andet tidspunkt kan opfylde disse østrigske grænseværdier.

Cabrol
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Rådets forslag til et direktiv om reduktion af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer, i særdeleshed brændsels- og dieselolie, skal gøre det muligt at bekæmpe den type luftforurening, som man kalder "syreregn«.
Denne type forureningsvirkninger er velkendte, særligt i byområderne. Hvad angår resten, har jeg behandlet dette spørgsmål i min betænkning om Fællesskabets handlingsprogram for 1999-2000, der drejer sig om sygdomme knyttet til forurening fra svovldioxidudledninger. Men denne yderst legitime vilje til at beskytte miljøet bør ikke få os til at glemme den økonomiske side, og her især medlemsstaternes virksomheders konkurrenceevne. Faktisk er der store forskelle mellem dem. Nogle er storforbrugere af tunge brændselsolier, andre forbruger mindre. Det var derfor, at jeg sendte ændringsforslagene til udvalgsbehandling, så medlemsstaterne kan træffe forholdsregler, som garanterer, at tunge brændselsolier ikke kan anvendes inden for deres territorium, hvis svovlindholdet overstiger 2, 5 vol. % i stedet for 1 vol. %, som Europa-Kommissionen angiver.
Dette vil gøre det muligt at respektere konkurrenceevnen mere, men det ser ud til, at de krævede normer bliver strengere og strengere og risikerer at bringe de industrier i fare, som - og det mener jeg - har forstået, at det er i alles interesse at fastsætte rimelige normer. Der er fare for, at man på grund af denne strenghed sætter normerne ned.
Ikke desto mindre er Kommissionens forslag i det store hele acceptabelt. Derfor beder jeg jer om at respektere denne tekst og fjerne de mest strikse ændringsforslag - teksten, som allerede er meget krævende, bør undgå normer, som er endnu mere bindende og endnu mindre realistiske end ordførerens.

Eisma
Hr. formand, når jeg læser fru Hulthéns betænkning om strategien til bekæmpelse af forsuringen, må jeg tænke på mit eget land, Nederlandene. I Nederlandene er landbrugets emission af ammoniak i de forløbne fem år kun faldet med halvdelen af, hvad det egentlig burde, og hele dette skuffende resultat kommer desværre ikke som en fuldstændig overraskelse. Det gør det klart, at ekstra foranstaltninger er nødvendige for at nå de opstillede miljømål. Det glæder derfor mig og også min gruppe meget, at Kommissionen har udarbejdet en strategi til bekæmpelse af forsuringen, og vi vil derfor fuldstændigt tilslutte os skærpelsen i Hulthén-betænkningen.
Kommissionen foreslår nemlig, at den kritiske belastningsgrænse for forsuring, som blev overskredet i referenceåret 1990, skal halveres inden år 2010. Men jeg mener, at denne strategi godt må skærpes noget. Jeg er enig med fru Hulthén i, at dette mål, som vi stræber efter, skal fremskyndes til 2004. Og i 2015 bør de kritiske belastningsgrænser i landdistrikterne ikke nås nogen steder mere. Desuden bør landbrugssubsidierne sammenkædes med strengere krav for ammoniakemission. Det hedder integration af miljø på landbrugsområdet.
Bæredygtigt biologisk landbrug skal absolut stimuleres inden for disse rammer. Ellers opnår vi slet ikke noget. Jeg håber derfor, at kommissær Bjerregaards indflydelse på hendes kollega Fischler er stor nok til at nå dette mål. Selvom også hr. Fischlers kommissionsforslag, når vi læser Agenda 2000, er opmuntrende for miljøet, også på landbrugsområdet.
Endelig synes jeg, at det er meget vigtigt, at bekæmpelsen af forsuringen ikke holder op ved den nuværende Europæiske Unions grænser. Ansøgerlandene skal derfor hjælpes og forberedes på at imødekomme disse standarder.

Seppänen
Hr. formand, med hensyn til luftforureningen udgør ud over kraftværkernes forbrændingskedler også bilernes forbrændingsmotorer store risici for mennesker. Det skal vi erkende, selvom de, som stemmer på os, også har biler.
Man er i gang med at sætte grænseværdier for flydende brændstoffer bortset fra kerosen. Fastsættelse af grænseværdier er en positiv ting. De skal også strammes op for de faste brændstoffer, specielt for kul. Efter EU's energistrategi vil anvendelsen af naturgas og vedvarende energikilder vokse. En forbedring af brændeffektiviteten og en kombineret produktion af kraft og varme vil reducere emissionerne. Når energiforbruget alligevel vokser med 1 % pr. år, skal der for kulforbrændingen fastsættes samme grænser, som vi nu er i gang med at fastsætte for olien.
Der er tale om en forsuring af jordbunden. Specielt vil jeg minde kommissæren om, at de nordlige områder, Finland, Sverige og Østrig, skal have lov til at beholde deres gældende højere grænseværdier, og Den Europæiske Union skal fastsatte lignende grænseværdier også for de andre lande.

Gahrton
Hr. formand, de tre betænkninger, som handler om begrænsning af luftforurening, gør mig både glad og rasende. På den ene side drejer de sig jo om sådanne problemer, som EU burde vise meget mere opmærksomhed, problemer, der af sin natur er grænseoverskridende, og som kræver bindende international lovgivning. Generelt indebærer disse betænkninger en forstærkning af kampen mod luftforurening, selvom der er mangler; man har f.eks. glemt flybenzinen. Generelt har man dog alligevel været opmærksom på forsuringen, som er et større problem i mit land end i mange andre EUlande. Dette er således godt. Det får fuld støtte fra os i den grønne gruppe og også fra mit eget svenske miljøparti.
På den anden side har visse EU-parlamentarikeres evindelige magtambitioner imidlertid forårsaget en alvorlig skønhedsplet i Hautala-betænkningen - imod ordførerens egen vilje. Miljøudvalget kræver en ændring af det retlige grundlag fra artikel 130 S til 100 A, hvilket ikke har sit grundlag i omsorg for miljøet, men udelukkende i Europa-Parlamentets ønske om at ændre beslutningsprocessen fra samarbejds- til medbestemmelsesproceduren. Det kan naturligvis af og til være motiveret, men i denne sammenhæng indebærer det, at reglerne forvandles fra minimumsregler til total harmonisering, hvilket kan få miljønegative effekter i lande, som har strengere regler, bl.a. Sverige. Desuden forhindrer artikel 100 A EU-lande i at i fremtiden gå foran med strengere regler. En henvisning til 100 A. 4 er værdiløs, da alle ved, at det ikke er nogen miljøgaranti, men en stærkt beskåret dispensationsmulighed, som næsten aldrig kan benyttes; det bliver for øvrigt endnu værre i Amsterdam-traktaten. Det er altså godt, at Parlamentet vil skærpe kampen mod luftforurening, men det er skidt, at man i valget mellem miljøbeskyttelse...
(Formanden afbrød taleren)

Amadeo
Hr. formand, med hensyn til direktivet om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer synes Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse ikke at have fulgt ordførerens råd, idet denne foreslog at godkende det retsgrundlag, som Kommissionen havde foreslået; nu ønsker man i stedet artikel 100 A, der, hvis Rådet accepterer det, vil gøre denne lovgivningsmæssige tekst til en fælles beslutningsprocedure.
Miljøudvalget har insisteret på, at fordelene ved at formindske svovlindholdet i brændstoffer langt overgår de udgifter, som industrien vil få for at tilpasse raffinaderiudstyret hertil.
Vi håber, at der i forbindelse med den fælles beslutningsprocedure vil blive fundet en fornuftig løsning, og at der vil blive taget hensyn til det forhold, for nu at give et eksempel, at olie fra Nordsøen har et langt lavere svovlindhold end olie fra Middelhavet. Der er store forskellige problemer mellem de sydlige og de nordlige lande, og derfor skal man i forbindelse med en harmonisering tage hensyn til ikke blot de miljømæssige problemer, men også de beskæftigelsesmæssige problemer.

Graenitz
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, af de mange miljøskader, som mennesker udsættes for, føles luftforureningen af de fleste som den værste og som den, der er mest ubehagelig. Derfor er jeg meget glad for de betænkninger, vi drøfter i eftermiddag: en strategi mod forsuring, direktiver om grænseværdier for svovldioxider, nitrogenoxider, bly og svævestøv samt en begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer.
Jeg takker ordføreren, og jeg mener, at hendes arbejde er velegnet til også som et supplement til den under auto-olieprogrammet vedtagne lovgivning at gøre luften over og i Den Europæiske Union mindre belastet af skadelige stoffer og også til at gøre vandet renere, for vi skal hele tiden tænke på, at halvdelen af vandforureningen opstår på grund af skadelige stoffer, der hidføres gennem luften.
Luftforurening er grænseoverskridende, men også lokalt betonet, og begge dele kan virkelig reduceres ved hjælp af disse direktiver, for netop den luftforurening, der opstår på grund af det høje svovlindhold i flydende brændstoffer, bidrager navnlig i snævre dale i bjergene til, at luften forurenes lokalt, medens den grænseoverskridende luftforurening mærkes i langt højere grad andre steder, dér, hvor der er sletteland, eller hvor dalene er lange og flade.
Jeg mener, at det er meget vigtigt, at den industri, der stilles over for disse direktiver, når den omstiller, vælger nye teknologiske løsninger og ikke end of pipe- strategier, for dermed forbedrer vi ikke vores industri, men fordyrer blot produkterne. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at den by, jeg bor i, for ca. 15 år siden var den østrigske by, der havde de største luftproblemer, og at den ved hjælp af nye teknologier har opnået en forbedring, så der nu kun kommer 10 % skadelige stoffer fra industrien sammenlignet med før, og så går det oven i købet denne industri bedre nu end dengang.
Det er et vigtigt skridt i retning af forebyggelse af sundheden at få vedtaget disse direktiver, og jeg mener, at en strategi til forhindring af dannelsen af ozonlag i nærheden af jordoverfladen bør gå hånd i hånd med dem. Jeg håber endvidere, at ændringerne i Hautala-betænkningen, hvor Miljøudvalget stemte for en af de østrigsk-finsk-svenske grænseværdier for svovl og fyringsolie, accepteres af Kommissionen, og at der dermed tages yderligere et skridt til forbedring af luftværdierne i Den Europæiske Union som helhed.
Til slut vil jeg gerne anføre en ting. I middelalderen sagde man, at byluft gør fri. I det tyvende århundrede har man ofte været nødt til at sige, at byluft gør syg. Jeg vil gerne have, at man kan sige, at det er rart og godt at indånde luften overalt i Europa.

Grossetête
 Hr. formand, jeg vil ikke igen komme ind på de kendte beklagelser af det, som en forsuring af miljøet forårsager. Det har vi talt nok om.
Hvad angår en nedsættelse af svovlindholdet og betænkningen, som blev fremlagt af Hautala, så er jeg for en ændring af retsgrundlaget og for artikel 100 A om det indre marked og altså en harmonisering af de forskellige lovgivninger, så man undgår konkurrenceforvridning. Vi er udmærket klar over, at svovlindholdet er forskelligt, alt efter om det drejer sig om brændstof fra Nordeuropa eller Den Persiske Golf.
Jeg vil i øvrigt gøre opmærksom på, at stk. 4 i artikel 100 A gør det muligt for de medlemsstater, som af miljømæssige årsager ønsker at gennemføre langt strengere nationale regler, at gøre det. Det betyder således, at Østrig, Finland og Sverige fortsat kan pålægge langt striksere normer, og det er der ikke noget problem i.
Jeg vil imidlertid sige til Hautala, at jeg synes, hun går en smule for langt, og at man skal tage de økonomiske problemer, som betænkningen nævner, i betragtning. Jeg kan således ikke gå ind for, at forslaget udvides til at omfatte hverken tung brændselsolie, dieselolie eller kerosen til fly, som kun udgør 0, 2 % af den samlede svovlemission, og som kun berører de øvre atmosfæriske lag. På samme måde tror jeg, hvad angår skibsbrændstof, at det er at foretrække at afvente Den Internationale Søfartsorganisations forhandlinger om Marpol-konventionen, som snart er færdig, og som skal fastsætte svovlindholdet i skibsbrændstof og definere særlige beskyttelseszoner. Jeg mener, det er rimeligt at vente, til disse forhandlinger er afsluttet, og ikke forstyrre en god afvikling af disse forhandlinger.
Endelig vil jeg gerne, at man, stadigvæk af økonomiske grunde, ikke lægger sig fast på alt for korte frister for at mindske svovlindholdet, dels i tunge brændselsolier, dels i dieselolie. Når man beslutter at fastsætte disse reduktioner til 1999, selvom vi allerede er midt i 1998, mener jeg, at fristerne er usædvanligt korte, og at dette kan skade økonomien.

Virgin
Hr. formand, disse tre betænkninger, som vi debatterer, hænger jo i høj grad sammen. Pollackbetænkningen er indrettet på luftforurening, som er en trussel mod borgernes sundhed. Jeg er overbevist om, at det er fuldt ud muligt at stille strengere krav, end Kommissionen har gjort, i hvert fald på visse områder. Visse lande er allerede nået længere.
Jeg vil dog her koncentrere mig om Hulthén-betænkningen om en fælles strategi mod forsuring. Det er en god betænkning om et meget alvorligt miljøproblem. Miljøudvalget mener, at et mere ambitiøst mål for år 2015 er på sin plads. På visse områder vil den kritiske belastningsgrænse blive overskredet, men de områder bør være meget lette at tælle.
I Sverige er bevillingerne til kalkning af søer for at forhøje pH-værdien faldet. Man regner med, at alene denne handling kan være årsag til, at ca. 3.000 fiskebestande og 1 million bestande af hvirvelløse dyr forsvinder.
Mange steder i Europa finder vi betydelige skovskader på grund af de sure udslip. I 1993 stod brugen af kul for ca. 60 % af svovldioxidudslippene. Forslaget om ophævelse af nationale kulsubventioner er derfor vigtigt. Kul burde i stedet belastes med afgifter på svovludslippene.
Ordføreren har også taget andre effekter af forsurende udslip op, bl.a. helbredseffekterne. Hvis man bruger data fra Kommissionens egen eksterne rapport om forskellige energityper, kan man konstatere, at hvis vi i en tiårig periode erstattede atomkraften med kulkraft, ville Unionen have haft ca. 20.000 flere tilfælde af kræft, end det er tilfældet i dag. Vi bør også erkende, at den sikre vestlige atomkraft desuden giver os et stærkt bidrag mod både forsuring og mod drivhuseffekten.
Jeg er også overbevist om, at beregninger af de samlede omkostninger ved luftforurening viser, at det er meget rentabelt at forsøge at opnå Parlamentets mål, og de bør kunne støttes med effektive økonomiske styringsmidler.

Schleicher
Hr. formand, mine damer og herrer, igennem næsten 20 år har de europæiske og nationale foranstaltninger nu vist, at de modvirker luftforurening. Men en af hovedkilderne til forurening er nu som før trafikken. Et vigtigt princip for vores gruppe har fra begyndelsen været, at forureningen skal bekæmpes ved kilden. Det er også formålet med de to dirketiver, som er genstand for fru Hautalas og fru Pollacks betænkninger.
Vores gruppe støtter også væsentlige forslag til forbedring. Dog er det vigtigt for mig, at den nye lovgivning er i overensstemmelse med andre principielle bestemmelser, f.eks. med de IPPC-direktiver, der gælder for godkendelse af industrianlæg. Derudover er der i flere medlemsstater et problem med tidligere tiders forsømmelser i forbindelse med den brydning af malm, der har fundet sted i flere århundreder. Denne historiske forsømmelse bevirker, at der omkring de steder, hvor blyet blev udvundet ved smeltning, er en større belastning med skadelige stoffer, som næppe vil kunne nedbringes i det krævede omfang på den tid, der er afsat dertil, hvorfor jeg anser en snævert begrænset undtagelse gældende for dem for nødvendig. Det ændringsforslag herom, der er stillet af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse, er set ud fra mit synspunkt for vidtgående, idet det ville muliggøre undtagelser for praktisk talt alle byer. Jeg har derfor stillet et ændringsforslag. Derudover anmoder jeg Dem om at være opmærksomme på en problematik, der er typisk for grænseområderne ind til de tidligere østblokstater Ungarn, Tjekkiet og Polen. Alvorlige belastninger med skadelige stoffer, som i temmelig lang tid endnu vil komme svævende over til os med vinden, bør ganske vist registreres, men i forbindelse med bedømmelsen af emissionsgrænseværdier ikke lægges EU-staterne til last.
Jeg anmoder om støtte til disse ændringsforslag og vil endvidere gerne spørge Kommissionen, om den er rede til at overtage dem.

Schnellhardt
Hr. formand, mine damer og herrer, svovldioxidemissioner er et stort problem i Europa. For nogle regioner drejer det sig om skader på skovene, for andre giver den trussel, de udgør mod værdifulde bevaringsværdige bygningsværker, anledning til bekymring. Men for os alle drejer det sig om menneskenes sundhed i Europa. Der er behov for foranstaltninger på forskellige områder. En af de vigtigste er uden tvivl at få reduceret indholdet af svovl i brændstoffer til biler. Auto-olie-programmet, om hvilket Europa-Parlamentet med umisforståelig tydelighed har sagt det, der miljøpolitisk var nødvendigt, er for tiden inde i en vanskelig mæglingsfase i Rådet.
I dag drøfter vi et vigtigt supplement til auto-olie-programmet, om bestemte brændstoffer, som for en dels vedkommende har en betydelig andel i de samlede SO2 -emissioner. Det gælder navnlig for svære olier. De grænseværdier, som Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse går ind for, muliggør en forbedring af situationen uden at forlange for meget af nogen. Det sikres navnlig ved hjælp af den undtagelsesbestemmelse, som muliggør en overskridelse af grænseværdierne for svovl, når SO2 -belastningen er forsvarlig.
Det er ganske vist nødvendigt at modificere Kommissionens forslag på to punkter: Det kommende direktivs anvendelsesområde skal udvides til også at omfatte bunkerolie og skibsdiesel. I begrundelsen for sit forslag gør Kommissionen selv opmærksom på, at der her er tale om en betydelig emissionskilde navnlig i Østersø-området og i dele af Nordsøen. Det er imidlertid forkert først at ville afvente mulige resultater af internationale forhandlinger. Den Europæiske Union bør hellere udøve et vist pres, ved at den fastsætter grænseværdier inden for sit område.
Lige så vigtigt er ud fra mit synspunkt spørgsmålet om, på hvilket retsgrundlag direktivet skal baseres, på artikel 130 S eller 100 A. Vi ved alle, at det er et juridisk spørgsmål, som Den Europæiske Domstol har opstillet klare kriterier for besvarelsen af. Kommissionen har anført visse grunde for valget af artikel 130 S. Dem vil jeg ikke kommentere eller gå i detaljer med. Blot dette: I forbindelse med argumenterne for artikel 130 S er hidtil intetsteds det spørgsmål blevet berørt, hvorfor direktivet om auto-olie-programmet er baseret på artikel 100 A. Her har vi de samme betingelser, det samme grundlag. Ergo gælder her igen artikel 100 A.

Estevan Bolea
Hr. formand, jeg er enig i, at forsuringen skal bekæmpes, men jeg vil også sige, at Europa er meget forskelligartet, og at de svenske søer ikke er det samme som visse vandfattige områder i syden, og at man derfor, fru kommissær, skal udvise meget fleksibilitet i lovgivningsproceduren.
Fru kommissær, hr. formand, mine damer og herrer, problemet omkring miljølovgivningen bekymrer mig. Som regel bliver den ikke overholdt. Det ved De, fru kommissær. Den overholdes meget lidt. Jeg tror, at en del af problemt skyldes, at man ikke lovgiver hensigtsmæssigt.
Forsuringsstrategien er meget vigtig - reduktionen af svovlindholdet i brændstoffer - og jeg vil holde på, at man skal være opmærksom på visse områder. Jeg fremsatte nogle ændringsforslag - som ikke blev vedtaget af min gruppe - for olieraffinaderierne og cementanlæggene. Olieraffinaderierne underkastes direktivet, som begrænser emissioner fra store forbrændingskilder, og derfor mener jeg ikke, at der er nogen mening i en dobbeltregulering, især ikke når denne her, som er strammere, allerede eksisterer. Og cementanlæggene brænder alle former for brændstoffer, de tillader ikke svovloxid, for det tilsætter de i klinker, og det skal man være opmærksom på, fru kommissær.
Under alle omstændigheder er ethvert regulativ, som regulerer forsuringen, velkomment, men vær opmærksom på, at de ikke bliver overholdt, hvis de ikke er fleksible, og det giver anledning til stor frustration.

Bjerregaard
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke Miljøudvalget og især de tre ordførere, fru Pollack, fru Hulthén og fru Hautala, for det store arbejde, de har lagt i behandlingen af både forsuringsstrategien og de to forslag til direktiver, og jeg vil også gerne takke Energiudvalget, som også har været involveret i dette arbejde. Der er tale om teknisk komplicerede emner, men samtidig emner, der har stor betydning for beskyttelsen af miljøet og sundheden i Europa.
Jeg vil, selvom vi har behandlet de tre forslag sammen, alligevel dele det op i tre forskellige afdelinger, fordi der til to af forslagene er ganske mange ændringsforslag, som det kan være nødvendigt at kommentere, og derfor kommer det også til at tage nogen tid.
Først vedrørende betænkningen om forslaget om luftkvalitet. Forslaget er det første, Kommissionen har fremsat under rammedirektivet om vurdering og styring af luftkvalitet. Det fastsætter nye grænseværdier for svovldioxider, nitrogenoxider, svævestøv og bly. Disse grænseværdier er baseret på WHO's retningslinjer, der blev vedtaget i 1996 efter et samarbejdsprogram med Kommissionen. De skal give den størst mulige beskyttelse overalt i Den Europæiske Union og også beskytte miljøet. Der er mange områder, hvor Kommissionen er enig i udvalgets konstruktive ændringsforslag. Navnlig ændringsforslag 5, 18 og 19, der vil fastlægge en tærskelværdi for nitrogendioxid, er en værdifuld tilføjelse til forslaget. Den koncentration, udvalget foreslår, er baseret på en tærskelværdi for særlige virkninger og anvendes allerede i Frankrig som grundlag for forureningsvarsling til offentligheden. Jeg kan også acceptere ændringsforslag 1 og 2 i princippet, 3, 4, 6, 10 delvist, 12 og 14 i princippet, 16 delvist, 17 og 22 i princippet, 23, 24, 25, 26, 32 og endelig i princippet 36.
Jeg vil nu gerne kort oplyse om grundene til, at Kommissionen ikke kan acceptere de øvrige ændringsforslag. Med hensyn til partikler kan der ikke identificeres nogen koncentration, hvorunder der ikke kan forventes virkninger. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 7, 20 og 21. Indikatorerne for oplysninger til offentligheden bør bevares. Jeg kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 11 og 27. Jeg er helt enig i, at NGO'er skal informeres, men mener ikke, at det er nødvendigt at fastlægge detaljerede regler for, hvordan dette skal ske. En del af ændringsforslag 10 kan derfor ikke accepteres.
De luftkvalitetsværdier, der er foreslået, er ambitiøse, men opnåelige, og grænseværdierne til at beskytte menneskets sundhed bør overholdes overalt, hvor der er risiko for, at Europas borgere vil blive udsat. Ændringsforslag 8 og 34, der ville indføre en undtagelse for industrianlæg, der udleder bly, kan ikke accepteres. Nogle af disse anlæg ligger tæt på boligområder. På den anden side kan jeg heller ikke acceptere ændringsforslag 40, som går langt videre end WHO's retningslinjer.
Jeg kan heller ikke acceptere ændringsforslag 15, anden del af 16, 37, 38 og 39, der ville gøre grænseværdierne for svovldioxid strengere. De grænseværdier for beskyttelse af sundhed og miljøet, som Kommissionen foreslår, giver et højt beskyttelsesniveau. De stramninger, som foreslås, ville i nogle tilfælde ikke forhøje beskyttelsesniveauet væsentligt, og de ville være meget vanskelige at overholde i dele af Fællesskabet, især i de sydlige lande. Disse grænseværdier vil blive taget op til revurdering, når Kommissionen rapporterer om direktivets gennemførelse i 2003. Indtil da kan medlemsstaterne, eftersom vi har med artikel 130 S at gøre, selvfølgelig fastsætte strengere grænseværdier, hvis de mener, det er nødvendigt på grund af lokale omstændigheder.
Nogle dele af Unionen vil kunne overholde Kommissionens foreslåede grænseværdier for nitrogendioxid i 2010 som resultat af foranstaltninger såsom auto/olie-forslaget. Mange andre områder, især vores store byer, ville imidlertid skulle gøre en meget større indsats og træffe vanskelige valg. Dette tager tid, og Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 28.
Kommissionens forslag fastsætter ekstremt strenge grænseværdier for partikler. At overholde dem vil være en betydelig udfordring overalt i Unionen. Kommissionen anser udfordringen for berettiget i betragtning af partiklernes betydning for menneskets sundhed. Ændringsforslag 29, 30 og 31 er imidlertid fuldstændig urealistiske, og Kommissionen kan ikke acceptere dem.
Ændringsforslag 13 fastlægger de relevante forskningsbehov klart og grundigt. Dette forslag er imidlertid ikke det rette sted for en sådan liste, eftersom forskningsbehovene er omhandlet i det femte rammeprogram for forskning. Kommissionen accepterer ikke ændringsforslag 9, der ville begrænse mandatet fra det rådgivende udvalg, der er nedsat under rammedirektivet, om vurdering og styring af luftkvaliteten. Ændringsforslag 35 kan ikke accepteres, da grænseoverskridende forurening behandles i fællesskabslovgivningen på en anden måde. Endelig kan jeg ikke acceptere ændringsforslag 33 om IPPC, da der ikke er nogen forbindelse til bestemmelserne i forslaget.
Jeg tror, at vi som konklusion alle kan være enige om, at forslaget er et vigtigt skridt til at sikre europæiske borgere renere luft, som de har krav på i næste århundrede. Derfor glæder jeg mig til, at vi forhåbentlig hurtigt kan få forslaget vedtaget og gennemført.
Nu vil jeg så gerne gå over til forsuringsstrategien og dermed fru Hulthéns betænkning. Kommissionen har på Rådets anmodning forelagt - som det også er blevet nævnt - en ambitiøs strategi til at bekæmpe forsuringen i EU. Strategien opstiller et foreløbigt mål for 2010, og dette mål går ud på, at det areal, der modtager mere sur nedbør, end øko-systemet kan tåle, reduceres fra næsten 9 millioner ha til 4, 5 millioner ha. Til at opnå denne reduktion er de vigtigste virkemidler det foreslåede direktiv om svovlindholdet i flydende brændstoffer, som vi jo også behandler i dag, og så et forslag til direktiv om fastsættelse af nationale emissionslofter for forsurende stoffer, som Kommissionen vil fremsætte i begyndelsen af næste år.
Jeg er meget glad for den støtte, der har været til strategien her i dag, navnlig hvad angår den integrerede vurdering, det foreløbige mål og brugen af nationale emissionslofter, fordi det er vigtige midler til at nå målet. Jeg kan godt forstå, hvorfor Parlamentet allerede nu ønsker et nyt ambitiøst mål for 2015, der i princippet skal føre til, at den kritiske belastning ikke længere overskrides nogen steder. Kommissionen har til hensigt at revidere strategien i 2004 og vil i denne forbindelse have Parlamentets holdning in mente. Jeg har med stor interesse bemærket det antal foranstaltninger med hensyn til emissionerne fra skibe, som Parlamentet ønsker, at Kommissionen skal tage op. Det er et emne, som er på Kommissionens dagsorden, og vi har planer om at fremsætte forslag til foranstaltninger på området.
Med hensyn til idéen om en handlingsplan, hvorved tiltrædelseslandene inddrages i strategien, vil jeg gerne påpege, at den proces, ansøgerlandene skal følge for at bringe sig i overensstemmelse med Fællesskabets miljølovgivning, opfylder dette behov. Jeg tror, at det især var fru Schleicher, der var inde på det spørgsmål. Tiltrædelseslandene skal altså have bragt sig i overensstemmelse med Fællesskabets regelværk på tidspunktet for tiltrædelsen, og PHARE-programmet anvendes nu til at bistå dem med at opfylde denne forpligtelse.
Hr. Eisma stillede et spørgsmål om en samordnet strategi til mindskelse af de skadelige virkninger for landbruget. Jeg vil gerne ligesom hr. Eisma fremhæve, at der i den igangværende reform af den fælles landbrugspolitik lægges stor vægt på, at miljøhensynene integreres i landbrugspolitikken, og jeg tror, jeg kan sige, at det sker på en måde, som vi ikke har set det tidligere. Jeg er glad for, at der generelt er klar enighed om målsætningerne og hovedlinjerne i Fællesskabets strategi til bekæmpelse af forsuring. Denne støtte er værdifuld for Kommissionen i dens videre arbejde med strategiens forskellige elementer.
Endelig er der så fru Hautalas betænkning om svovl i visse brændstoffer. Forslaget er en af de 11 foranstaltninger, der er beskrevet i forsuringsstrategien. Formålet med forslaget er at nedbringe emissionen af svovldioxid, der - som det også har været fremhævet - er en af de største forsurende forureninger i EU som helhed, og vi gør det ved at indføre restriktioner for svovlindholdet i visse flydende brændstoffer. Forslaget forventes at nedsætte svovldioxidemissionen med ca. 1 millioner t om året af de i alt i forsuringsstrategien krævede 3 millioner. Jeg vil nu komme nærmere ind på de 28 ændringsforslag.
For det første kan jeg meddele, at Kommissionen kan acceptere 16 af ændringsforslagene enten helt, delvist eller i princippet, da de forbedrer forslaget. Jeg er især glad for, at Parlamentet har taget spørgsmålet om emissioner fra skibe op, sådan som ordføreren også understregede. Kommissionen havde håbet, at der på konferencen om bekæmpelse af havforurening i september 1997 ville blive truffet beslutning om en fornuftig løsning på spørgsmålet om svovldioxidemissioner fra skibe. Det var derfor meget skuffende, at det ikke var tilfældet. Jeg kan således acceptere princippet i ændringsforslag nr. 6 om bunkerolie, forudsat at der indsættes en artikel, hvori Kommissionen opfordres til at overveje yderligere foranstaltninger og i givet fald fremsætte forslag herom.
I øvrigt kan Kommissionen i fuldt omfang acceptere ændringsforslag 2, 3, anden del, 5, første del, 8, 13, 14, 15, første del, 19, første del, og 28, ændringsforslag 16, 17, 23 og 27 delvist, 3, første del, i princippet, 5, anden del, 6, 9, første del, 15, anden del og 26. De øvrige ændringsforslag må Kommissionen imidlertid afvise af følgende årsager: Ændringsforslag 1, 4, 7, 11 og 22 om ændring af retsgrundlaget til artikel 100 A, som flere talere selvfølgelig har været inde på under debatten i dag, betragter vi som uforenelige med forslagets miljøsigte og det forhold, at der som indgangsvinkel er valgt netop fleksibilitet og omkostningseffektivitet. Desuden ville - som flere talere har været inde på - ændring af retsgrundlaget betyde, at Østrig og Finland ville komme i en vanskelig situation, eftersom deres nuværende mulighed for at fastholde strengere grænseværdier ophører ved årets udgang.
Ændringsforslag 10, 12, 19, anden del og 24, anden del, kræver strengere grænseværdier, men det vil gøre forslaget mindre omkostningseffektivt. Den enkelte medlemsstat kan altid indføre en strengere grænseværdi, hvis den har behov for det, vel at mærke hvis vi beholder retsgrundlaget. Ændringsforslag 20 vil være et miljømæssigt tilbageskridt, da der for nogle raffinaderier allerede gælder strengere grænseværdier for gennemsnitsemissionen. Ændringsforslag 9, anden del, kræver, at Kommissionen skal fremlægge forslag om økonomiske instrumenter. Det er sådan set ikke nødvendigt, da direktiv 92/81 allerede indeholder rammerne for indførelse af differentierede punktafgifter. Kommissionen agter naturligvis at revurdere dette spørgsmål i forbindelse med den generelle revision af direktivet i år 2003.
Så er der ændringsforslag 21 og 25, som vi mener vedrører institutionelle spørgsmål, og som vi ikke synes hører hjemme i direktivforslaget. Og så er der endelig 18, anden del, og 24, første del, som indfører begrebet "EU's territorium«. Der tilføjes derved intet væsentligt, men det kan give anledning til juridiske forviklinger. Ændringsforslag 18, første del, er på grund af den korte tidshorisont uigennemførligt i praksis. Indførelse af nye normer for fuelolie inden 1999 er ikke muligt.
Hr. formand, det var en lang omgang, men der var mange ændringsforslag, og jeg synes, jeg skyldte Parlamentet at gå ind på dem alle.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Miljømærke
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0119/98) af Poggiolini for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til en rådsforordning om en revideret EU-ordning for tildeling af et miljømærke (KOM(96)0603 - C4-0157/97-96/0312(SYN)).

Poggiolini
Hr. formand, kære kolleger, fru kommissær, vi skal i dag til førstebehandlingen af ændringerne af forordning 880/92 om Fællesskabets miljømærke, en forordning, der vedtoges for fem år siden og vedrører det miljømærke, der gives for produkter med mindre miljøindvirkning.
I disse 5 år har systemet ikke fungeret særligt godt, og forholdsvis få unionsborgere har på deres supermarkeders hylder kunnet se produkter med dette europæiske mærkes logo, en blomst, hvis kronblade bestående af Unionens 12 stjerner er samlet om et "E« for Europa. De mange vanskeligheder og forsinkelser, de tydelige kompetencekonflikter og den overdrevne bureaukratisering af procedurerne har ført til, at der kun er fastlagt kriterier for 12 produktgrupper, hvorfra indtil slutningen af september 1997 kun 22 fabrikanter havde modtaget 40 tilladelser.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse gentager sin fulde støtte til Kommissionens målsætning om at opretholde og forbedre Fællesskabets miljømærke, men har indført vigtige og modige ændringer, der fremgår af de talrige vedtagne ændringsforslag.
For det første har jeg i betragtning af de vanskeligheder, der er forbundet med Kommissionens forslag om at oprette en europæisk miljømærkeorganisation med status af juridisk person og med den opgave at fastlægge kriterierne for hver produktgruppe, foreslået at erstatte dette nye agentur med et fagligt udvalg for miljømærket, der skal være et internt udvalg i Kommissionen og bestå af de kompetente nationale organisationer under forsæde af Kommissionen selv, der efter vores mening bør bevare sin vigtige rolle som politisk mægler og teknisk koordinator. Dernæst er der på ny stillet forslag om og styrket det samrådsforum, som Kommissionen uden forklaring havde fjernet, således at alle de berørte parter kan få mulighed for at deltage i beslutningsprocessen med størst mulig vægt.
Endvidere er forordningens anvendelsesområde udvidet til tjenesteydelser, hvilket er en vigtig mulighed for de små og mellemstore virksomheder og håndværksvirksomheder; jeg tænker f.eks på øko-autolakererier, der udelukkende anvender økologisk lak. Et andet vigtigt begreb er den tekniske troværdighed i forbindelse med produktets kvalitet. Vi bør således sikre, at de miljømærkede produkter også er af god kvalitet, og at forbrugerne bliver tilfredse og er rede til at købe dem en anden gang, for hvis de ikke er af god kvalitet, så er der fare for, at ingen køber dem, også selvom de er udstyret med et miljømærke.
Dernæst er der indført en nyskabelse, som modtagerne vil vide at sætte pris på: en nedsættelse med 50 % af udgifterne til de årlige rettigheder for små og mellemstore virksomheder og for udviklingslande. Med hensyn til logoet har Udvalget om Miljøog Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse valgt et mærke bestående af en enkelt blomst i forhold til det meget komplicerede system, som Kommissionen havde foreslået, hvortil man eventuelt kan knytte informationer om mindst et og ikke mere end tre miljøkriterier i form af begrænset luftforurening, energieffektivitet eller toksicitet.
Det sidste, men ikke mindst vigtige problem at løse i forbindelse med genlanceringen af det europæiske miljømærke er dets forhold til de talrige nationale systemer, der allerede eksisterer i de forskellige medlemsstater og er kendt og værdsat af mange europæiske borgere, f.eks den blå engel i Tyskland eller den hvide svane i de skandinaviske lande. Der er nu hele 8 europæiske systemer, som den europæiske blomst skal finde sig til rette sammen med. Kommissionen har i artikel 11 foreslået, at de nationale systemer inden 5 år efter denne forordnings ikrafttrædelse erstattes af det europæiske, men kun for de produktgrupper, hvor der er fastsat specifikke fællesskabskriterier.
Det er således ikke sandt, at man ønsker at ophæve de allerede eksisterende systemer, og min fulde støtte som ordfører til ændringsforslag 52, der er stillet af De Grønne og GUE/NGL-gruppen, men underskrevet af talrige kolleger fra andre grupper, beviser netop vores faste beslutning om at garantere komplementariteten mellem de forskellige mærker og opretholde det europæiske systems strenge opbygning. Dette ændringsforslag indeholder en tilføjelse til artikel 11, hvori det som betingelse fastsættes, at Kommissionen skal iværksætte en uafhængig undersøgelse, der viser, at de miljøkriterier, der fastsættes for det europæiske mærke, er mindst lige så strenge som de, der fastsættes for det bedste nationale system. For at det europæiske miljømærke kan vinde indpas, er det nødvendigt, at borgerne kender til det, at det anerkendes og værdsættes af forbrugerne som et vigtigt middel til at sørge for en mere grøn og ren verden, for disse begreber er helt i overensstemmelse med linjen i en europæisk union, der arbejder mod en fælles mønt, udvidelse og en stadigt snævrere økonomisk og politisk samordning.

van Putten
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren. Jeg husker vores interessante og undertiden følelsesladede diskussioner om emnet, hvor jeg var imponeret over hans demokratiske og charmerende adfærd. Men hvad med spørgsmålet?
EU-ordningen for miljømærketildeling er et godt initiativ til beskyttelse af miljøet inden for det indre marked. Som en frivillig ordning, der sigter på at fremme miljøvenlige produktionsprocesser og hjælpe forbrugerne til at foretage et oplyst valg af deres indkøb, er miljømærket et potentielt lovende instrument.
Jeg hilser derfor revisionen af EU-miljømærkeordningen velkommen, da denne ordning, som hr. Poggiolini påpegede, ikke hidtil har haft den succes, den kunne have haft. Kommissionens forslag vil imidlertid ikke i dets nuværende form føre til succes for EU-miljømærkeordningen. Det er blevet stærkt kritiseret af bl.a. sådanne interessenter som forbrugere og miljøorganisationer i industrien.
For det første støttes indførelsen af et gradueret mærke ikke af Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse på grund af dets kompleksitet. Forbrugerne vil ikke have en chance for at forstå, hvorfor der tildeles mere end én blomst. Dette graduerede mærke vil være alt for forvirrende, da det er vanskeligt at forstå årsagerne bag tildelingen af tre eller flere blomster til et produkt.
Vores gruppe vil derfor stemme for et miljømærke med én blomst, der også giver ekstra information om de miljøkriterier, der ligger til grund for at tildele dette særlige produkt et miljømærke.
For det andet er vores gruppe enig med ordføreren i, at oprettelsen af en uafhængig europæisk miljømærkeorganisation (EEO) ikke vil løse de vanskeligheder, der opstår som følge af komplekse procedurer for fastsættelse af kriterier for tildeling af miljømærker.
Vores gruppe støtter ordførerens initiativ til et kompromis, nemlig nedsættelsen af et fagligt udvalg for miljømærket i Kommissionens regi. Vi er også enige i ordførerens forslag om at bringe dette i overensstemmelse med artikel 100 A i Traktaten.
Endelig er vi ikke enige med Kommissionen i en fuldstændig harmonisering af de nationale og private miljømærker for produkter, der er blevet tildelt et EU-miljømærke. Jeg vil også gerne - ligesom hr. Poggiolini gjorde - henvise til den nordiske svane og den blå engel. For nærværende bør disse anerkendes som stærke mærker. Inden vi harmoniserer, må vi etablere en tidsplan, således at vi i fremtiden kan bringe dem sammen.
Endelige håber jeg, at Kommissionen vil få held til at få den europæiske offentlighed til at anerkende et stærkt miljømærke.

Sjöstedt
Hr. formand, på de allerfleste områder indebærer Poggiolinis betænkning, at Kommissionens forslag forbedres. Der er dog et stort problem tilbage, nemlig punkt 11.1 i Kommissionens forslag om muligheden for at forbyde nationale og multinationale miljømærkningssystemer.
Jeg mener, at det ikke er nogen ulempe at kunne have parallelle systemer. I Sverige, som er et af de lande, der har en godt fungerende miljømærkning, har vi to konkurrerende systemer, hvilket er en styrke for miljømærkningen. Det er desuden sådan, at det slet ikke er sikkert, at EU-blomsten har nået samme kvalitetsniveau eller omfatter lige så mange produkter som det eksisterende system, selv efter fem år. Der findes da en åbenlys risiko for, at man vil ødelægge en fungerende miljømærkning, som giver god information til forbrugerne. Kommissionen, som ellers altid plejer at holde af fri konkurrence, kan vel også gøre det i dette tilfælde. Det ville vi sætte pris på!
Det bedste ville derfor være, at hele punkt 11.1 udgik, det vil sige, at det slettes. Vi har også fremlagt et sådant ændringsforslag. Det næstbedste ville være, at ændringsforslag 52 blev vedtaget. Derved begrænses i det mindste de mulige skadevirkninger af, at man griber ind i de nationale systemer.

Hautala
Hr. formand, vi har al mulig grund til at bakke Poggiolinis bestræbelser på at forbedre Den Europæiske Unions miljømærkning op, men sandheden er, at dette mærkningssystem ikke fungerer i dag. Kommissionens forslag indeholder en meget alvorlig fejl, som kollega Sjöstedt og van Putten har henvist til. Det vil sige, at den frie konkurrence mellem forskellige mærkningssystemer ikke tillades her, men Kommissionen foreslår, at de frivillige miljømærkningssystemer bringes til ophør efter fem år. Kommissionen kalder det harmonisering. Dette kommer meget bag på mig, fordi Kommissionen normalt taler for den frie konkurrence og markedsøkonomien.
Vi synes, at særdeles gode og vellykkede miljømærkninger ikke bør bringes til ophør på den måde, og jeg appellerer til ordføreren om, at han bør acceptere vores ændringsforslag, som har som udgangspunkt, at noget sådant skal man virkelig ikke gøre letsindigt. Det vil være bedst, hvis miljøkommissæren, som kommer fra Danmark, vil acceptere at fjerne det punkt i forslaget, hvor de frivillige mærkninger bringes til ophør efter fem år, fordi dette også betyder, at verdens måske bedste miljømærkning, den nordiske svane, vil få dødsstødet.
Jeg spørger alle, skal denne kønne økoblomst give dødsstødet til bl.a. vores svane, som fungerer udmærket. Den fungerer, fordi NGO'erne er med til at bestemme, og hele processen er meget åben.

Myller
Hr. formand, jeg fortsætter med det samme tema. Oplysning om, hvilket økomærke der er bedst i praksis, fås kun i praksis og fra markedet. Miljømærkningen er omtrent det eneste middel, miljøpolitikken har til at vejlede forbrugeren til fornuftige køb med hensyn til miljøet. Jo flere forbrugere der tilegner sig miljømærket og kræver det på produkter, som forbrugerne køber, des mere vil fabrikanterne fremstille produkter, der er mere holdbare med hensyn til miljøet.
Den nordiske svane har opnået forbrugernes tillid. Den er synlig og tillidsvækkende. F.eks. bærer kopipapiret her i Parlamentet dette mærke. Derimod er det europæiske økomærke endnu langt fra alment kendt og dermed accepteret. Det er hverken kendt blandt producenterne eller forbrugerne.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse stemte på sit møde om, om de nationale økomærkninger bør opgives. Beslutningen om at opgive dem efter fem år blev vedtaget med en majoritet på én stemme. Nu ønsker jeg, når sagen behandles på plenarmødet, at man vil komme til det resultat, at kun i det tilfælde, hvor det europæiske økomærke er bedre end det nationale mærke, vil det kunne overvinde det nationale mærke. Ellers er det virkelig synd, hvis godt fungerende systemer forsøges ødelagt eller deres indflydelse svækket.

Hulthén
Hr. formand, jeg vil begynde med at takke ordføreren for en god betænkning. Jeg tror, at et fælles europæisk system også har mulighed for at give forbrugerne den vejledning, de behøver, med hensyn til at træffe gode og rigtige miljøvalg og få produkter, som er fremstillet på en miljøvenlig måde.
Jeg vil gerne understrege det, som van Putten sagde, at det er nok med en blomst, for at forbrugeren skal blive ordentligt vejledt; alt for mange blomster skaber bare forvirring. Jeg håber også, at dette i fremtiden ikke begrænses til kun at omfatte varer, men at vi også vil kunne miljømærke både transporter og tjenester.
Præcis som mange andre her deler jeg den uro, der findes med hensyn til fjernelsen af eksisterende systemer - både private, regionale og nationale. Jeg håber virkelig, at både Parlamentet og ordføreren tager denne uro til sig og sørger for, at vi kan beholde de fungerende systemer, som allerede findes i dag.

Bjerregaard
Hr. formand, allerførst tak til ordføreren, hr. Poggiolini. Jeg skal komme ind på de forskellige dele, der er indeholdt i betænkningen. EF-miljømærkeordningen er et led, som det også har været nævnt, i en større strategi med det sigte at fremme bæredygtig produktion og forbrug. Det falder i tråd med de anstrengelser, som også Parlamentet har gjort med henblik på at forbedre forbrugernes stilling og viden. Selvom der i de sidste to år er gjort betydelige fremskridt med fællesskabsordningen, som den eksisterer i dag, så har der været nogle vanskeligheder med forordningens virke. Ud fra de hidtil høstede erfaringer samt stærke indikationer fra Rådet konkluderede Kommissionen, at der var behov for at forbedre og strømline ordningens fremgangsmåde, metoder og arbejdsprocedurer for at gøre den mere effektiv og transparent. Derfor vedtog Kommissionen den 10. december 1996 det forslag, som vi behandler her i dag. Der er ikke nogen grund til, at jeg redegør for forslaget endnu en gang. Parlamentet har jo så udmærket redegjort for de principper, der ligger bag ved det.
Men efter forskellige uformelle drøftelser både med parlamentsmedlemmer, medlemsstaterne, de ansvarlige miljømærkeorganisationer og NGO'er erkender Kommissionen, at der er en række punkter i forslaget, som ikke er gode nok. Kommissionen har imidlertid den principielle holdning, at Kommissionen må forsvare sit eget forslag ved førstebehandlingen i Parlamentet. Miljøudvalget foreslår nogle omfattende ændringer i betænkningen, og på nuværende tidspunkt kan Kommissionen kun acceptere 7 af de 34 ændringsforslag, der er vedtaget i Miljøudvalget.
Kommissionen kan heller ikke på nuværende tidspunkt acceptere nogle af de 5 yderligere ændringsforslag, der er sat til afstemning på plenarmødet. Ikke desto mindre vil jeg meget gerne hjerteligt takke ordføreren, hr. Poggiolini, for det meget store arbejde, der er lagt i dette forslag. Jeg finder det naturligt at oplyse Parlamentet om, at Kommissionen på nuværende tidspunkt i beslutningsproceduren altså kun kan acceptere dette begrænsede antal ændringsforslag, men at Kommissionen imidlertid vil være villig til at overveje yderligere forbedringer af forslaget på et senere tidspunkt i proceduren.
Med hensyn til punkterne i finansieringsoversigten tager Kommissionen Parlamentets udtalelse til efterretning. For så vidt angår ændringsforslagene har jeg altså i dag følgende kommentarer: Med hensyn til oprettelsen af Den Europæiske Miljømærkeorganisation afviser Miljøudvalget den oprindelige idé og foreslår at oprette et fagligt udvalg for miljømærket. Jeg vil godt forsvare den ordning, som vi selv har lagt op til, ved at sige, at spørgsmålet i meget høj grad er, om man kan betragte den struktur, man skaber, som en juridisk person, og om den derfor kan udføre de tekniske opgaver, der skal løses.
Kommissionens oprindelige forslag om at indføre et gradueret miljømærke er også blevet afvist, som det er blevet nævnt her i dag, og det er ændringsforslag 5, 12, 26 og 28. Idéen med at have én blomst plus nogle udvalgte yderligere oplysninger til forbrugerne tilsidesætter jo det oprindelige forslag, fordi Parlamentet ikke accepterer den oprindelige idé om, at der skulle være flere mærker, som gav forbrugerne de oplysninger, de skulle have. Det er sådan set et ændringsforslag, der har undret mig, men jeg har forstået argumentationen, sådan som den er fremlagt her i Parlamentet i dag.
Så er der endelig ændringsforslaget om at udvide forordningens anvendelsesområde til også at omfatte tjenesteydelser. Det er ændringsforslag 3 og 14, og det ser jeg som en interessant udviklingsmulighed for EF-miljømærkeordningen. Det betyder imidlertid, at nogle dele af forslagets bestemmelser skal skrives om, og det må vi vende tilbage til på et andet tidspunkt. Ændringsforslagene om at sænke gebyrerne for brug af EF-mærket - det er ændringsforslag 31-34 - går videre end Kommissionens forslag om at fastsætte et loft på ECU 4.000. Det er også et interessant forslag, men Kommissionen har ikke vurderet de finansielle følger af EMO, og derfor kan disse ændringsforslag ikke accepteres.
Et vigtigt element i Kommissionens forslag er den udvidede transparens og det forbedrede høringsforløb. Genetablering af det tidligere samrådsforum for miljømærket - vi taler her om ændringsforslag 16, 17 og 27 - er et originalt forslag, som Miljøudvalget har godkendt. Det sigter mod at genindføre den nuværende høring af interessegrupper i den reviderede forordning. Samrådsforummets nuværende rolle er ikke tilfredsstillende, hovedsagelig fordi dets input først kan tages i betragtning på et meget sent tidspunkt i beslutningsforløbet. Idéen med et fornyet rådgivende miljømærkeforum kan ikke accepteres, delvis på grund af den utilfredsstillende repræsentation af små og middelstore virksomheder og ikke-europæiske producenter og behovet for at forbedre den tekniske ekspertise.
Kommissionen kan støtte princippet med finansiel bidrag til ikke-statslige forbruger- og miljøorganisationer, der er nævnt i ændringsforslag 17. Eftersom der imidlertid allerede findes bestemmelser om en sådan finansiering uden for miljømærkeforordningens rammer, anser Kommissionen denne ændring for overflødig. Miljøudvalget anmoder om en udvidelse af det gældende retsgrundlag 130 S, stk. 1, til også at omfatte 100 A. De to artikler tilsammen forudsætter, at både 189 C og 189 B også anføres, og da disse to procedurer er af modstridende karakter - i det mindste med de nugældende bestemmelser - kan vi ikke acceptere dette ændringsforslag.
Der er en række yderligere ændringsforslag, der er foreslået af Parlamentet, men, som jeg har nævnt, kan vi ikke støtte særlig mange af dem på nuværende tidspunkt, og jeg skal afstå fra at gennemgå dem alle, undtagen hvis der er nogle specifikke ændringsforslag, som Parlamentet gerne vil have en nærmere redegørelse for.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet udsat i tre minutter)

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-0464/98).
Før vi begynder, har hr. Wijsenbeek bedt om ordet til et spørgsmål vedr. dagsordenen.

Wijsenbeek
Hr. formand, jeg henviser til forretningsordenens artikel 41 og bilag II. Jeg stillede den 31. marts et spørgsmål til hr. Kinnock, hvis tur det er til at besvare spørgsmål i dag. Dernæst er jeg noget overrasket over, at jeg i går ved omdelingen af dokument PE 268.631, hvori spørgsmålene er optaget, finder mit spørgsmål under spørgsmål nr. 77 blandt de øvrige spørgsmål, altså ikke dem, som hr. Kinnock vil besvare, idet der således er en overordentlig lille chance for, at mit spørgsmål vil blive besvaret. Jeg gør opmærksom på, at mit spørgsmål var blevet behandlet som det fjerde spørgsmål, hvis det kunne være blevet besvaret af hr. Kinnock.
Nu ser jeg til min store glæde, at kommissær Van Miert er til stede her, og det emne, som mit spørgsmål vedrører, nemlig skibsforsikring og systemet for skibsforsikringer, hører ind under hans sagsområde. Jeg vil gerne bede Dem om, fordi mit spørgsmål normalt skulle blive behandlet, og ifølge artikel 41 kun formanden for denne institution kan bedømme, om et spørgsmål kan stilles eller ej, det har formanden åbenbart gjort, men jeg kan ikke indse, hvad Kommissionen egenmægtigt kan ændre, hvem mit spørgsmål er stillet til, og kan sige: nej, dette spørgsmål passer ikke til hr. Kinnock, eller det må man ikke stille til hr. Kinnock. Det bør vores formand afgøre, og det bør spørgeren i det mindste orienteres om tidligere end den dag, hvor spørgsmålet stilles. Jeg beder Dem nu om, at hr. Van Miert med prioritet vil besvare mit spørgsmål nr. 77.

Formanden
Hr. Wijsenbeek, De som kender forretningsordenen nøje - jeg må ærligt indrømme, at De kender den bedre end jeg - ved, at de formelle betingelser ved spørgetiden henhører under Parlamentet, men at Kommissionen giver meddelelse til den kommissær, der skal besvare spørgsmål. Derfor, hr. Wijsenbeek, må vi blot acceptere, at Kommissionen tildeler spørgsmålet til den kommissær, som skal svare, om det så er velvalgt eller ej. Denne fremgangsmåde er også blevet anvendt på Deres spørgsmål. Vi har hørt Deres betragtninger, og jeg beder Dem nu om, at vi kan påbegynde spørgetiden til Kommissionen, eftersom Deres bekymring strækker sig ud over formandskabets beføjelser.
Hermed begynder vi spørgetiden.

Formanden
Spørgsmål nr. 39 af Concepció Ferrer (H-0472/98):
Om: Fri bevægelighed og transport af varer
I de seneste år har grupper af franske landmænd overfaldet lastbiler, der transporterede spansk frugt og grøntsager i transit til lande i Den Europæiske Union. Domstolen fordømte i december 1997 de franske myndigheder for at udvise passivitet med hensyn til at forhindre disse angreb.
I betragtning af at der i den franske region Bretagne allerede har været nogle blokader og episoder, og at dette gentager sig år efter år, har Kommissionen da truffet foranstaltninger for at minde Frankrig om dets forpligtelser med hensyn til at sikre opfyldelse af artikel 5 og 7 i traktaten om oprettelse af Den Europæiske Union?

Monti
Efter Domstolens dom af 9. december 1997 i sag C-265/95 henvendte Kommissionen sig den 9. marts 1998 til de franske myndigheder for at gøre dem opmærksom på de forpligtelser, der påhviler dem i medfør af EF-traktaten, navnlig artikel 5, 30 og 171, og de fælles markedsordninger for landbrugsprodukter. Kommissionen har endvidere forelagt et forslag til Rådets forordning - KOM(97)0617/endelig udg. af 18. november 1997 - der skal føre til en mekanisme, der vil gøre det muligt for Kommissionen hurtigt at anmode medlemsstaterne om at gennemføres de nødvendige og passende foranstaltninger for at fjerne hindringer af særlig alvorlig art for varernes frie bevægelighed. Dette forslag er til behandling i Rådet og Parlamentet.
De franske myndigheder beskrev i deres svar af 9. april 1998 de foranstaltninger, som de mener er egnede til at opfylde deres forpligtelser. Disse foranstaltninger skal gennemføres på 3 niveauer og indeholder navnlig en samordning mellem Frankrig og Spanien, en forebyggende mekanisme med hensyn til den offentlige orden og en retlig mekanisme.
Mens nye trusler er blevet rettet mod markedsføring i Frankrig af frugt og grønsagsprodukter fra andre medlemsstater, har Kommissionen på ny over for de franske myndigheder insisteret på, at de vedtagne foranstaltninger anvendtes med den nødvendige strenghed og effektivitet for at sikre den frie bevægelighed af landbrugsprodukter i praksis.

Ferrer
Hr. kommissær, jeg vil faktisk ikke stille et tillægsspørgsmål, men hellere takke Kommissionen for dens foranstaltninger i denne sag, for så vidt at de tiltag, der er blevet indledt, utvivlsomt afhænger af, at Unionens grundlæggende rettigheder virkelig respekteres, herunder varernes frie bevægelighed. Og det er så meget mere vigtigt i denne tid, hvor vi prøver på at opbygge Europa sammen med borgerne.
Mange opfatter den kendsgerning, at disse rettigheder ikke overholdes, som om Europa vender ryggen til sine borgere. Derfor vil jeg ud over at takke Dem for disse foranstaltninger anmode Dem om, at der fortsat føres tilsyn med, at Frankrig overholder sine forpligtelser, og at de bestemmelser, de tiltag, der er blevet vedtaget, dermed kan anvendes med henblik på en gang for alle at sikre den frie bevægelighed.

Monti
Jeg vil gerne understrege, at også jeg tillægger dette spørgsmål mindst lige så stor betydning som spørgeren.
Varernes frie bevægelighed er langt fra en ledsagende omstændighed, men noget helt centralt for det indre markeds og hele den europæiske konstruktions troværdighed. Dette er årsagen til, at Kommissionen har udarbejdet det forslag til forordning af november 1997, som jeg henviste til, og det er også grunden til, at vi - i øvrigt i overensstemmelse med det mandat, som Det Europæiske Råd i Amsterdam har givet Kommissionen - forsøger at finde en tilfredsstillende lovgivningsmæssig løsning på dette område.

Sjöstedt
Mit spørgsmål drejer sig om det lovforslag, som Kommissionen har fremlagt for Ministerrådet for at garantere den frie bevægelighed. Dette lovforslag har jo fået en del kritik, ikke mindst fra fagbevægelsen. Man har set en mulig konflikt mellem den frie ret til at strejke og gennemføre aktioner på arbejdsmarkedet og kravene til at opretholde bevægeligheden. Vi har jo f.eks. nylig haft en stor strejke i Danmark. Det er klart, at den har påvirket den frie bevægelighed på forskellige måder.
Kan Kommissionen garantere, at det forslag, der er fremlagt, ikke på nogen måde indskrænker muligheden for konflikt på arbejdsmarkedet og arbejdstagernes muligheder for at gribe til fuldt legale aktioner, som også påvirker transporter?

Monti
Jeg takker medlemmet for dette spørgsmål, der giver mig lejlighed til at belyse to punkter nærmere.
For det første fremgik det klart allerede af formuleringen af Kommissionens forslag, at der på ingen måde er tale om at sætte spørgsmålstegn ved strejkeretten eller andre grundlæggende rettigheder, som garanteres i medlemsstaternes forfatninger.
Kommissionen har imidlertid ved talrige lejligheder under de efterfølgende forhandlinger, navnlig i Rådet, haft lejlighed til at udtrykke sin støtte til formuleringer, der gør dette begreb fuldstændigt klart, hvorfor forordningen på ingen måde kan fortolkes som havende begrænsninger af eller påvirkninger af disse grundlæggende rettigheder. Jeg kan derfor give fuld forsikring herom.

von Habsburg
Hr. formand, hr. kommissær, jeg husker, at vi allerede ved en tidligere lejlighed har haft det samme problem; dengang var det en strejke blandt toldere, der satte transporten helt i stå. Hr. kommissær, De bør i Deres erklæring og i de bestemmelser, De er ved at udarbejde, først og fremmest gøre opmærksom på, at det er staterne, der har ansvaret for, at der er mulighed for fri transport i Europa. Uanset hvorledes og fra hvilken side transporten begrænses, er sikringen af fri transport et af statens væsentlige ansvarsområder.

Monti
Jeg takker hr. von Habsburg for hans spørgsmål og hans bemærkning, der jo berører en grundlæggende frihed i det indre marked. Varernes frie bevægelighed berettiger dette forslag til forordning, og Rådet af ministre for det indre marked har ved flere lejligheder - senest den 30. marts - understreget den politiske vilje til at finde et passende svar i overensstemmelse med Det Europæiske Råds mandat.
Medlemsstaterne og formandskabet har i forbindelse med Rådets arbejdsgruppes møder fremlagt forskellige løsningsforslag, mens Kommissionen har fastholdt sit oprindelige forslag til forordning.
Det seneste forslag fra formandskabet består af en forordning, der også tager udgangspunkt i artikel 235, og en resolution. Forordningen indeholder tre nye elementer, som jeg nævner for at være helt konkret: for det første forpligtes medlemsstaterne til at gribe ind for at fjerne hindringer, i overensstemmelse med forordningens definitioner, og informere Kommissionen herom; for det andet oprettes der et varslingssystem - et early warning system - og for det tredje får Kommissionen mulighed for at gribe ind gennem en advarsel.
Rådets formandskab håber at opnå politisk konsensus til dette sidste forslag på mødet i Rådet af ministre for det indre marked den 18. maj, det vil sige næste mandag. I mellemtiden er Kommissionens forslag til behandling i Europa-Parlamentet: Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har allerede afholdt møde i løbet af april måned.
Vores forskellige institutioner er derfor, hr. von Habsburg, i færd med at finde frem til et fælles fodslag i forsøget på - uden at skade strejkeretten - at garantere de øvrige grundlæggende rettigheder og sikre denne vigtige forudsætning for varernes frie bevægelighed.

Formanden
Spørgsmål nr. 40 af Graham Watson (H-0491/98):
Om: Billetfordelingssystemet i forbindelse med verdensmesterskaberne i fodbold 1998
Er Kommissionen tilfreds med CFO's (den franske organisationskomités) regler for fordelingen af de resterende billetter til verdensmesterskaberne via en såkaldt "hotline«-service?

Van Miert
De er naturligvis orienteret om forløbet af denne sag. Vi har drøftet den på Parlamentets plenarmøde. De ved, at Kommissionen ikke var enig i den måde, hvorpå salget af billetter blev tilrettelagt, og også dengang opfordrede vi kraftigt til, at de billetter, som endnu var disponible, det drejede sig kun om 5-6 %, som kompensation blev stillet til rådighed for de borgere, som bor uden for Frankrig, men inden for Den Europæiske Union.
Dette accepterede komitéen desværre ikke, og derfor, det ved De, fortsatte vi overtrædelsesproceduren, og derfor arbejder vi i øjeblikket på forberedelsen, ellers er vi i øjeblikket i færd med at udarbejde den såkaldte meddelelse af klagepunkter, altså "statement of objections«, således som man kalder det på engelsk.
Spørgsmålet drejer sig mere specifikt om den ordning eller den løsning, som organisationskomitéen har udarbejdet med henblik på at stille disse øvrige 110.000 billetter til rådighed, ikke blot for borgere uden for Frankrig, men også for Frankrigs egne borgere. Der kan dog nævnes et positivt punkt, i den forstand at der er kommet 60.000 billetter ekstra. Det er nemlig billetter, der var stillet til rådighed for fodboldforbund uden for Europa, som imidlertid ikke kunne få dem solgt. De havde således fået flere, end de havde brug for. Disse 60.000 billetter er nu også stillet ekstra til rådighed for borgere i Den Europæiske Union, og det er et positivt punkt. Det kan jeg fremhæve. Hvilket får det samlede antal op på 170.000.
Hvad det øvrige angår, ved De, at der faktisk er stillet et meget stort antal telefonlinjer til rådighed for de borgere, som ville ringe for at forsøge at bemægtige sig en billet. Jeg tror, at det globalt fungerer temmelig godt. Vi er dog gjort opmærksom på nogle ting, som vi i øjeblikket undersøger for at finde ud af, om det er forløbet fuldstændigt uden forskelsbehandling. Jeg kan foreløbig ikke fortælle Dem mere herom, men hvis vi bliver gjort opmærksom på noget, som kunne tyde på forskelsbehandling, så undersøges dette med det samme. Hvis De således har kendskab til sådanne ting, så fortæl os det. Sådan ser tingene omtrent ud i øjeblikket.

Watson
Jeg takker Dem, kommissær. De talte om lyspunkter. Hvis der er et lyspunkt her, er det kun, for så vidt som at der efter regn kommer solskin. Tilrettelæggelsen af fodboldverdensmesterskaberne i 1998 har været en skandale: over 60 % af billetterne har udelukkende været tilgængelige for franske borgere; på trods af Kommissionens intervention har CFO endog nægtet at stille 160.000 billetter til rådighed for fodboldfans uden for Frankrig.
Kommissær, FIFA og CFO gør nar af EU-lovgivningen. Af frygt for, at Kommissionen ikke ville skride til handling, har jeg og andre medlemmer af Europa-Parlamentet indbragt dette for retten. Mine spørgsmål til Dem i dag er følgende: Vil Kommissionen støtte vores sag? Hvilke forholdsregler vil Kommissionen ensidigt træffe, og hvor langt vil Kommissionen gå for at forfølge denne sag? Det er ikke godt nok at sige, at den direkte telefonlinje fungerer glat. Enhver britisk fan, der forsøger at komme igennem til Frankrig, ved netop, at "glat« er alt andet end en beskrivelse af, hvordan det har fungeret.

Van Miert
Eftersom vi allerede har haft en generel drøftelse i plenum, har vi ikke brug for endnu en. De ved meget vel, hvad jeg sagde, nemlig at vi rent faktisk er grundlæggende uenige i denne form for system, og derfor bør det revideres.
Jeg må sige, at arrangørerne af europamesterskaberne i år 2000, der som De ved vil finde sted i Nederlandene og Belgien, allerede fører forhandlinger med Kommissionens tjenestegrene - med mine embedsmænd - for at ordne tingene nu , inden en eneste billet er solgt. Så budskabet er vel forstået. Det er et positivt resultat.
Hvad resten angår, fortsætter vi med at følge den mest hensigtsmæssige procedure, men vi må følge reglerne. Retligt set må vi holde os til dem. Igen bekræfter jeg, at vi vil gøre det til den bitre ende. Kommissionen vil imidlertid følge sin egen procedure som sædvanlig, eventuelt med hjemmel i artikel 86, og derfor vil vi naturligvis ikke intervenere i det, De gør, men vil fortsætte ad vores egen vej. Dette er situationen, som den ser ud nu.

Larive
Kommissær Van Miert, kan De sige, hvad de dyre undersøgelser nytter, som GD X har fået foretaget i 1993. Jeg var dengang ordfører for sportsanliggender, og de udarbejdede et kæmpeværk om EU-aktiviteters indvirkning på sport. Tre sider, allerede for fem år siden, om det eksklusive billetsalg. Kommissionens holdning sort på hvidt i denne rapport, der er udarbejdet for fem år siden, siger, at det eksklusive billetsalg er af det onde og i strid med artikel 85 og 86. Jeg er glad for, at De nu i forbindelse med europamesterskabet i år 2000 vil følge de belgiske/nederlandske arrangører nøje. Mit spørgsmål lyder, hvorfor det skulle vare så frygtelig længe, og hvorfor disse dyre undersøgelser slet ikke har været til nogen nytte?

Formanden
Tak, fru Larive.
Undskyld, hr. Van Miert, når De hører spørgsmålet på et af de sprog, De kender, husker De ikke på, at vi har et tolkesystem, der kræver en vis tid til at informere alle medlemmerne og især formandskabet. Derfor afbrød jeg Dem ikke, da De selv tog ordet, eftersom vi stadig lyttede til fru Larives interessante indlæg. De har nu ordet til at besvare fru Larives interessante spørgsmål.

Van Miert
Disse undersøgelser er, således som De selv har sagt, gennemført for GD X. Det drejer sig om den almene politik herom, men De ved, at GD IV beskæftiger sig med konkurrenceanliggender. Tidligere har der været sager, f.eks. hvor billetsalget blev knyttet til salg af rejser f.eks. eller hotelværelser. Vi har altid holdt fast ved, at det ikke var tilladt. Hvis en kunde selv vil have det, er det ikke noget problem, men rejsebureauet må f.eks. ikke gøre det til en betingelse. Nu og da får vi klager, fordi det her og der alligevel viser sig, at det sker. Således har vi faktisk i mellemtiden taget fat på en række problemer.
Her drejede det sig om en anden slags diskriminering, det vil sige, at man forbeholdt en stor del af billetsalget for indbyggere i et land. Jeg gentager, at da det blev afsløret, blev der grebet ind. Desværre var de fleste billetter i mellemtiden solgt.
Må jeg dog minde om, at sådanne ting også foregik før i tiden, uden at der var mange klager. Det nye ved denne sag er, at man nu ikke længere accepterer det, og at borgerne, med rette, i Den Europæiske Union mener, at de har ret til en ikkediskriminerende handlemåde.
Det glæder mig, og jeg gentager, at vi vil passe på, at sådanne ting ikke mere sker ved fremtidige sportsbegivenheder. Alle er nu advaret. Men må jeg endnu en gang minde om, at det ikke er helhjertet, at sportsforeningerne henvender sig til Kommissionen. De bestrider for det meste Kommissionens beføjelser. Der er nu ikke meget at strides om. Hvad mig angår, eller hvad angår Kommissionens beføjelser, i hvert fald hvad angår konkurrencen, men det er ikke altid så tydeligt, at de accepterer det. Det vil jeg også lige minde om.

De Coene
Hr. kommissær, af Deres svar opstår jo spørgsmålet, om vi er virkelige, objektive forbundsfæller. Jeg tror, at det her ikke er et spørgsmål om, hvem der nu egentlig har mest ret. Jeg tror, at vi har en fælles fjende, det er dem, som med korporative forbund tror, at de står over og uden for europæisk lovgivning.
Men ifølge vores informationer er kombinationssalget, hvorom De siger, at der ikke skulle være noget problem, har vi nu set, at de sytten anerkendte rejsebureauer af CFO er forpligtet til at foretage kombinationssalg. Man kan således i landene uden for Frankrig ikke bemægtige sig nogen billet, medmindre man således forpligtes til at opfylde en række betingelser. Jeg kan som eksempel nævne en række rejsebureauer eller ét rejsebureau i det land, som officielt har fået overdraget dette salg. Mit spørgsmål lyder: Skal vi så ikke alligevel gribe ind over for dette kombinationssalg? For det andet agter vi at gå til Domstolen. Tror De ikke, at en præjudiciel afgørelse fra Domstolen kan hjælpe Dem med de skridt, som vi egentlig burde tage sammen?

Van Miert
Parlamentet er suverænt til så at sige at give sin egen fremstilling. Kommissionen skal holde sig til de instrumenter, som den har fået. Enten konstaterer vi, at der er sket en overtrædelse af f.eks. artikel 86. Så kan vi gribe ind. Hvis det ikke er tilfældet, kan vi ikke gøre det. Men De ved, hvad der er vores hensigt, og det vil jeg endnu en gang bekræfte her i dag.
Hvad det øvrige angår, hvis De har kendskab til handlinger, som ikke er i overensstemmelse med, hvad der er aftalt, så fortæl os det. Jeg har faktisk også, det må jeg bekræfte, fra Belgien fået et par breve fra borgere, som har forsøgt at bemægtige sig en billet på en normal måde og åbenbart siger: Ja, hvis vi ikke tager resten med, så får vi ingen. Det er ikke i orden. For øvrigt må det heller ikke holde op ved grænserne. Man skulle f.eks. heller ikke have lov at nægte at sælge en billet til en tysk borger. Det må man ikke, det er tydeligt aftalt. Men jeg er ligesom De bange for, at der her og der endnu sker noget, som stadig ikke er i orden, også når man tænker på, hvad der ofte er foregået tidligere. Men hvis vi har nogen mulighed for at gribe ind over for det, så gør vi det, og jeg kan sige Dem, at vi gør det handlekraftigt.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Hr. Wijsenbeek beder mig om ordet til et spørgsmål vedr. dagsordenen. Hr. Wijsenbeek, tillad mig at minde Dem om, at hver gang De beder om ordet til et spørgsmål vedr. dagsordenen, giver jeg Dem det, men den tid, vi bruger på disse spørgsmål, sker på bekostning af spørgsmål fra andre medlemmer af forsamlingen. Ordet er Deres.

Wijsenbeek
Jeg vil være kortfattet, hr. formand. På grundlag af bilag II, kapitel B, punkt 2 i forretningsordenen anmoder jeg Dem nu, og jeg vil gerne have et svar fra Dem, om at behandle spørgsmål nr. 77 i betragtning af, at kommissær Van Miert stadig er til stede.

Formanden
Hr. Wijsenbeek, jeg må meddele Dem, at rækkefølgen af spørgsmål allerede er fastsat i overensstemmelse med Parlamentets formand og Kommissionen, og at mødets formand ikke er i stand til at ændre dette. Jeg har bemærket mig Deres spørgsmål og vil forelægge det for Parlamentets formand og Kommission, men jeg vil under ingen omstændigheder ændre den rækkefølge, der allerede er blevet fastsat.
Spørgsmål nr. 41 af Marie-Paule Kestelijn-Sierens (H-0440/98):
Om: Salg af lægemidler via Internet
Det tiltagende tilbud og det ukontrollerede salg af lægemidler via Internet er foruroligende. Hvordan kan Kommissionen sikre, at europæiske tilbydere af lægemidler via Internet opfylder alle nationale og europæiske bestemmelser vedrørende markedsføringstilladelse, lægemiddelreklame og salg af receptpligtig medicin? Hvilke foranstaltninger kan og agter Kommissionen under hensyntagen til problemets internationale dimensioner at træffe for at beskytte edb-netforbrugeren mod ukontrolleret salg af lægemidler?

Bangemann
Hr. formand, dette spørgsmål skal have to svar. Et svar, der først og fremmest drejer sig om formen og refererer til det, vi allerede har skabt i fællesskab for at sørge for, at salg af lægemidler via Internet foregår under ordnede forhold, og et andet svar, der beskæftiger sig med den praktiske gennemførelse af disse bestemmelser.
For det første kan der udmærket foreligge en overtrædelse af fællesskabsretten, hvis der f.eks. ikke foreligger nogen godkendelse af markedsføringen af det solgte lægemiddel. Denne godkendelse skal jo garantere lægemidlets kvalitet, sikkerhed og effektivitet. Der kan også foreligge en overtrædelse af det direktiv, som forbyder offentlige reklamer for receptpligtige lægemidler, og naturligvis også en overtrædelse af det direktiv, som udtrykkeligt giver medlemsstaterne mulighed for på deres territorium inden for rammerne af indgåede aftaler at forbyde markedsføring af lægemidler i telesalg.
Der kan endvidere også foreligge en overtrædelse af nationale bestemmelser, f.eks. apotekers monopol i visse medlemslande osv. Det er alt sammen klare retsregler. Spørgsmålet er naturligvis kun, og det er ret beset det vigtige spørgsmål: Hvilke følger har de i praksis? I praksis kan man gribe ind over for enhver virksomhed, som fra Unionen begår sådanne lovovertrædelser, for naturligvis kan man straffe egne borgeres lovovertrædelser. Men da Internet er en international foranstaltning, der bliver stadig vigtigere, er det praktisk, men også juridisk umuligt at gribe ind over for virksomheder eller enkeltpersoner, som uden for det område, hvor Unionens love eller de nationale regler gælder, handler i overensstemmelse med lovene i den stat, hvor de er hjemmehørende. Når de handler i overensstemmelse med lovene i den stat, hvor de er hjemmehørende, står de jo under rettens beskyttelse. Overtræder de disse love, skal de retsforfølges i den stat, hvor de er hjemmehørende.
Vi har med andre ord kun begrænsede muligheder. Vi kan gribe ind over for virksomheder i EU, men ikke over for de andre. Derfor har vi ved flere lejligheder gjort en indsats for at få internationale regler. Det ville i det mindste være et internationalt gyldigt retsgrundlag. Vi taler både med industrien om spørgsmål om at pålægge sig selv forpligtelser og med andre stater om fælles regler samt med internationale organisationer, i det foreliggende tilfælde Verdenssundhedsorganisationen, om at finde frem til sådanne regler. Men jeg vil med det samme gøre opmærksom på en ting: Selv når de internationale regler kommer, er det på baggrund af Internets tekniske karakter ikke nemt at følge lovovertrædelser op og straffe dem, der begår dem. Det bliver man nødt til hele tiden at holde sig for øje, og derfor leder vi egentlig også i højere grad efter praktiske muligheder end efter lovregler, eller i hvert fald ikke kun efter lovregler, fordi de ikke kan garantere den nødvendige beskyttelse.

Kestelijn-Sierens
Hr. formand, jeg vil takke kommissæren for hans svar. Nu ville jeg gerne have haft at vide af kommissæren, hvad han agter at gøre ved disse problemer inden for Unionen. Selvfølgelig er det et problem for beskyttelsen af forbrugerne, hvis et lægemiddel, som er receptpligtigt, kan købes via Internet uden recept. Og der er to gode eksempler herpå. Tænk blot på melatonin, som kan købes frit i USA, men her er receptpligtigt. Der er også et nyt lægemiddel såsom viagra, som frit kan købes via Internet uden recept, og som jo eventuelt kan have uheldige følger for brugeren. Hvad vil kommissæren foretage sig for at undersøge overtrædelser, og har han allerede fået kendskab til visse overtrædelser? Hvordan kan der med andre ord udøves kontrol?

Bangemann
Fru Kestelijn-Sierens gentager endnu en gang det spørgsmål, hun allerede har stillet skriftligt, og jeg kunne nu gentage det svar, jeg allerede har givet. Det vil imidlertid ikke bringe os videre. Jeg sagde: Vi har retsregler i Unionen, i medlemsstaterne, som beskytter forbrugeren i tilstrækkelig grad.
Men De har selv anført et tilfælde, hvor disse retsregler ikke virker. Når f.eks. et medikament er tilladt i USA, som jo bestemt ikke er noget vildt u-land, hvor man kan sælge alt muligt, kan naturligvis en producent eller en, der vil udbyde dette medikament, gøre det via Internet. Det er ikke forbudt. Det er ganske vist ikke tilladt ifølge de love, vi har i Europa, men han rejser jo ikke til Europa, han udbyder det fra Amerika.
At Internettet tillige omfatter alle mulige lande i verden, ligger i denne infrastrukturs tekniske karakter. Derfor er han - i hvert fald ifølge international ret - i stand til at udbyde det i Amerika, og han kan tillige, hvis en europæisk forbruger forlanger det, sende det til denne forbruger uden at overtræde europæisk ret. Forbrugeren selv begår jo ikke noget strafbart og overtræder ingen love, medmindre han vil købe lægemidler, som klart er forbudt. Men i det tilfælde, De nævner, begår forbrugeren ikke noget ulovligt.
Ergo er de eneste regler, der er mulige for os, at vi søger at nå frem til en international aftale, i hvilken f.eks. den amerikanske producent ved at pålægge sig selv en forpligtelse forpligter sig til kun at levere sine lægemidler til lande, hvor de kan fås uden recept. Alt andet nytter ingenting. Vi kan ikke komme problemerne til livs blot med retsregler.
For øvrigt er der også et konkurrenceproblem, for hvis de begrænsninger, vi her taler om, gælder for europæiske virksomheder og apoteker, vil vi få at se, at apotekerne, forhandlerne eller virksomhederne rammes af en konkurrencemæssig ulempe i forhold til lande, hvor det er tilladt frit at markedsføre sådanne medikamenter. Vi har således også et problem for vores industri, og det kan ikke bare løses ved, at vi laver en ny lov, tværtimod. Jeg er overbevist om, at vi skal gennemgå de eksisterende love med henblik på at leve op til både forbrugerbeskyttelsen, men naturligvis også til europæisk industris konkurrenceevne.

Formanden
Mine damer og herrer, med hr. Bangemanns svar er tiden gået for første del af spørgetiden til Kommissionen. Derfor vil spørgsmål nr. 42 og 43 blive besvaret skriftligt.

Formanden
Spørgsmål nr. 44 af Richard Howitt (H-0488/98):
Om: Handicap og udviklingssamarbejde
Mere end 500 millioner mennesker i verden er handicappede, og flertallet af disse bor i udviklingslandene. Eftersom bekæmpelse af fattigdom og fremme af menneskerettighederne anses for at være et væsentligt og integrerende element i Lomé-konventionen, bør EU i højere grad have opmærksomheden rettet mod handicappedes situation i AVS-landene.
I hvilket omfang har Kommissionen hidtil støttet udviklingsprojekter til fordel for handicappede i AVS-landene, og agter den at gøre handicappede til en særlig målgruppe inden for udviklingssamarbejdet i fremtiden?

Pinheiro
Hr. formand, ærede medlemmer, i forlængelse af Maastricht-traktaten lægger den fjerde Lomé-konvention stor vægt på fattigdomsbekæmpelse og på respekt for menneskerettighederne og de demokratiske principper.
Denne orientering understreges yderligere i det udkast til mandat, som Kommissionen har forelagt Parlamentet og Rådet, og som nu er til forhandling, og med hensyn til et nyt partnerskab, en ny aftale med AVS-landene.
Indtil i dag har Fællesskabet imidlertid ikke, og som svar direkte på medlemmets spørgsmål, eksplicit betragtet støtten til handicappede som en eksplicit prioritering i sit samarbejde. Fællesskabet støtter dog inden for sine programmer vedrørende reform og genopbygning af sundhedssystemer adskillige aktioner, navnlig til fordel for krigsofre og herunder specielt ofre for antipersonelminer og ofre for invaliderende sygdomme.
Dette er således eksplicit tilfældet med Angola, Mozambique og også andre ikke-AVS-lande som Cambodja. De omtalte aktioner i AVS-landene finansieres ikke kun af midler fra Den Europæiske Udviklingsfond, men også fra budgetposter vedrørende katastrofe- og genopbygningshjælp.
Fællesskabet støtter endvidere adskille NGO'er som "Handicap International«, "Help the Aged«, "Læger Uden Grænser« og andre. Disse programmer har navnlig som mål at udvikle ortopædiske centre, lægemidler, infrastruktur, faglig uddannelse og sundhedsprojekter for mine- og brandofre og andre. Det er Kommissionens hensigt, hvad angår den kommende Loméaftale, at blive ved med at lægge vægt på dette område, eftersom det antages, at antallet af ofre for miner, eller personer, der er ramt heraf, alene i det sydlige Afrika når op på mere end 60.000.

Howitt
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans synspunkter. Men jeg må sige, at jeg er uenig og tror, at flertallet af medlemmerne af dette Parlament vil være uenige, når det siges, at handicap ikke er højt prioriteret i udviklingssamarbejdet mellem Den Europæiske Union og AVS-landene. Jeg beder ham om i løbet af forhandlingerne at reflektere over, om vi ikke burde prioritere det højere, når en ud af fire fattige familier i udviklingslandene har et handicappet familiemedlem; når kun 3 % af de 500 millioner handicappede verden over kan læse og skrive; og når dødeligheden for børn under 5 år i udviklingslandene er et godt stykke under 20 %, er den mellem 60 % og 80 % for handicappede børn. Helt ærligt bør der ikke være noget, der er højere prioriteret end at imødekomme disse behov. Kunne kommissæren som svar på mit tillægsspørgsmål give et mere bindende tilsagn og rent faktisk kvantificere den bistand, vi yder? Det gjorde han ikke i sit svar. Vil han give os en antydning af, hvordan han vil behandle dette spørgsmål i forhandlingerne med AVS?

Pinheiro
Det har ikke hidtil været nogen prioritet. Jeg kom med en faktuel udtalelse. Vi har arbejdet inden for mange områder, hvor handicappede på en eller anden måde var i fokus for vores opmærksomhed, nemlig i relation til antiminerne i Sydafrika.
Jeg mener, at handicap i virkeligheden bliver behandlet blandt de hovedaktioner, der bliver gennemført især i relation til sundhedssystemet. Det, der mangler - og det skal jeg ærligt indrømme - er de handicappedes integration i samfundet. Uddannelse har stort set været ikke-eksisterende i vores hidtidige aftaler. Men jeg vil tage Deres forslag til mig, for tallene - især i visse lande - berettiger en eksplicit udtalelse i denne henseende.

Formanden
Spørgsmål nr. 45 af Bernd Posselt (H-0463/98):
Om: Personalemæssig byrdefordeling
Hvilke fremskridt er der gjort med hensyn til initiativet om personalemæssig byrdefordeling ved en uventet stor tilstrømning ikke alene af flygtninge, men også asylansøgere?

Gradin
Kommissionen fremlagde i marts 1997 et forslag om fælles aktiviteter vedrørende midlertidig beskyttelse ved masseflugtsituationer. Artikel 5 i det forslag sigter mod at gøre det muligt at tilbyde støtte i forskellige former til medlemsstater, der tager imod et særlig stort antal mennesker, som har behov for international beskyttelse. Tanken er, at en beslutning om en sådan støtte skal træffes på grundlag af en årlig situationsrapport, som Kommissionen skal udarbejde.
Forslaget er på linje med tidligere stillingstagender i Ministerrådet. Jeg tænker specielt på den beslutning, som blev vedtaget den 25. september 1995, og som drejer sig om fordelingen af ansvaret ved modtagelse af og midlertidigt ophold for mennesker på flugt. Jeg tænker også på den rådsbeslutning, som blev vedtaget den 4. marts 1996, og som handler om, hvordan Den Europæiske Union skal handle for at fordele ansvaret for mennesker med behov for midlertidig beskyttelse.
Kommissionens forslag er blevet diskuteret ved flere lejligheder i Ministerrådet i løbet af det sidste år, især under Luxembourgs formandskab. Også ved det uformelle rådsmøde i Mondorf i oktober 1997 stod dette spørgsmål på dagsordenen. De diskussioner, vi havde da, viser, at spørgsmålet om fordelingen af ansvar, burden sharing , kræver fortsatte overvejelser. Nogle medlemsstater mener, at artikel 5 i Kommissionens forslag går alt for vidt; andre anser den for at være alt for begrænset.
Efter Kommissionens ønske konsulterede Ministerrådet også Parlamentet, hvilket De naturligvis er bekendt med. Parlamentet støttede forslaget den 23. oktober 1997. Dengang fik vi 22 ændringsforslag; to af dem, nr. 12 og 13, sigtede netop mod, at man burde udvide artiklen om fordelingen af ansvaret og at den burde gøres mere konkret. På denne baggrund har Kommissionen nu overvejet at fremlægge et separat forslag om fordelingen af ansvaret. Årsagen er, at det ville være meget uheldigt, hvis initiativet om midlertidig beskyttelse af personer forsinkes netop på grund af spørgsmålet om fordelingen af ansvar.
Det er nu mit håb, hr. formand, at et separat forslag fra Kommissionen vil bidrage til en løsning. Jeg håber derfor, at vi under det østrigske formandskab ikke blot når frem til en beslutning om midlertidig beskyttelse, men at vi også finder en separat løsning for det, som vi kalder burden sharing .

Posselt
Hr. formand, fru kommissær, mange tak for det præcise svar. Alligevel har jeg ikke helt forstået, om Kommissionen nu egentlig har forelagt Rådet et konkret forslag til den personalemæssige byrdefordeling. Jeg får nemlig hele tiden at vide, at Kommissionen ikke vil forelægge det, da den regner med ikke at få flertal i Rådet. Nu må jeg helt åbent sige, at her bliver man simpelthen nødt til at lade det komme an på en prøve, og at vi helt nøje skal have slået fast, hvilke regeringer det er, der eventuelt bremser, for at vi så kan lade offentligheden vide om dem og deres politiske ansvarlighed og også drøfte det i Europa-Parlamentet og i offentligheden. Men det vil vi ikke kunne, hvis der ikke findes et præcist oplæg til en personalemæssig byrdefordeling i form af en fast nøgle mellem medlemsstaterne.

Gradin
Det ærede medlem ved udmærket, at diskussionen om burden sharing har været i gang i mange år. Det er ikke Kommissionens fejl, at vi ikke har løst dette spørgsmål. Man kan sikkert sige, at der i Ministerrådet har været så store modsætninger, at det ikke er lykkedes os at finde en løsning.
Kommissionen har ved flere lejligheder forsøgt at finde kompromisløsninger, men de er ikke faldet i god jord. Nu er vi i gang med at udarbejde en ny omgang - efter at have sonderet spørgsmålet med forskellige regeringer. Vi forsøger bl.a. at udskille spørgsmålet om burden sharing fra forslaget om midlertidig beskyttelse og gøre det til et separat spørgsmål. Så må vi se, hvad reaktionen bliver.

Formanden
Spørgsmål nr. 46 af Eva Kjer Hansen (H-0493/98):
Om: Beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser
Som tidligere svaret af Kommissionen på spørgsmål P-3615/97 forbedres mulighederne for at beskytte Fællesskabets finansielle interesser efter ratificeringen af Amsterdam-traktaten.
Har Kommissionen, på baggrund af den reviderede artikel 209 A (artikel 280 i Amsterdam-traktaten), planlagt initiativer om harmonisering af lovgivningen til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser, herunder harmonisering af lovgivningen om beskyttelse mod svindel mod euroen?

Gradin
I henhold til artikel 209 A i traktaten skal medlemsstaterne træffe de samme foranstaltninger til bekæmpelse af svig, der skader Fællesskabets finansielle interesser, som til bekæmpelse af svig, der skader deres egne finansielle interesser. Medlemsstaterne opfordres altså til at koordinere deres aktiviteter for at beskytte Fællesskabets finansielle interesser mod svig. Kommissionen skal hjælpe til med at organisere et nært og regelmæssigt samarbejde mellem de berørte forvaltninger.
Desværre indeholder artikel 209 A ikke noget operativt retligt grundlag. For at træffe beslutning om fælles foranstaltninger på dette område må vi i dag i stedet bruge artikel 235, hvilket som bekendt kræver enstemmighed. Dette ændres i og med Amsterdam-traktaten, når den træder i kraft. For det første forvandles artikel 209 A jo til en ny artikel, 280. Denne giver retligt grundlag for fælles foranstaltninger til beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser. For det andet vil arbejdet blive forenklet, ved at beslutninger da kan træffes med kvalificeret flertal. For det tredje slås det fast, at beskyttelsen af Fællesskabets finansielle interesser skal være ligelig i alle medlemsstater.
Disse ændringer vil styrke vores muligheder for at beskytte skatteyderne mod bedrageri og svig. Mens vi venter på, at Amsterdam-traktaten bliver ratificeret, planlægger vi for øjeblikket ikke noget konkret forslag, baseret på disse reviderede artikler.
Så til spørgsmålet om at forhindre forfalskninger af euroen: Kommissionens arbejdsprogram om svig og bedragerier for 19981999 blev vedtaget den 6. maj og indeholder flere aktiviteter til beskyttelse af den fælles valuta. Det betyder, at Kommissionen allerede har indledt en diskussion med medlemsstaterne om, hvordan bedragerier og svig skal bekæmpes. Jeg mener, at en effektiv beskyttelse skal være på plads, før euroen kommer i omløb den 1. januar 2002. Det er i den forbindelse særlig vigtigt at opbygge et stabilt juridisk netværk til udveksling af information samt at oprette en fælles database. Et tæt samarbejde og gensidig bistand skal også iværksættes mellem medlemsstaterne, Den Europæiske Centralbank, Europol og Interpol.
Målet skal være, at de aktiviteter, der iværksættes til beskyttelse af euroen, skal have en lige afskrækkende effekt i alle medlemsstater. For at opnå dette kræves der aktiviteter såvel inden for den første søjle som inden for den tredje søjle. Min kollega kommissær de Silguy og jeg har derfor planer om at præsentere en meddelelse for Rådet og for Parlamentet allerede før sommeren, om hvilken type foranstaltninger der vil være behov for.

Kjer Hansen
Jeg vil gerne takke kommissæren for besvarelsen af spørgsmålet og sige, at vi naturligvis ser frem til at få de mere konkrete forslag om, hvilke initiativer der skal sættes i værk, og jeg er glad for, at det allerede sker inden sommerferien, for jeg synes, det er vigtigt at følge denne sag op netop nu, hvor vi har den aktuelle diskussion om euroen. Med hensyn til den nye artikel 280 i Amsterdam-traktaten må jeg sige, at det undrer mig, at Kommissionen ikke allerede på nuværende tidspunkt er villig til at gå mere konkret til værks, for for mig er det et godt argument, der sammen med mange andre gode argumenter taler til fordel for Amsterdam-traktaten. Jeg synes, det er vigtigt, at vi over for borgerne i EU og af hensyn til skatteborgernes interesse også kommer med konkrete initiativer, der kan vise, at der rent faktisk bliver taget nogle initiativer på dette område, og det er jo et af de områder, hvor det er allervigtigst, at vi nu går over til en anden beslutningsform. Mit spørgsmål er altså snarere en appel til kommissæren om at sørge for at komme med nogle konkrete bud.

Gradin
Jeg synes også, vi skal se på, hvilke initiativer vi skal tage for at omsætte dette i praksis. Jeg mener, at det er meget beklageligt, at medlemslandene ikke har ratificeret et eneste instrument vedrørende beskyttelsen af Den Europæiske Unions finansielle interesser. Når den 1. juli er passeret, hvilket jo er den grænse, der fastlægges i Amsterdam-traktaten for ratificering i medlemslandene, er der grund til at begynde at diskutere, om vi ikke skulle lave førstesøjleinstrumenter og direktiver af disse instrumenter i stedet.

Formanden
Spørgsmål nr. 47 af Mark Watts (H-0088/98):
Om: Manglende gennemførelse i medlemsstaternes lovgivning af EU-transportdirektiver
60 % af direktiverne til fuldførelse af det indre marked på transportområdet er ikke blevet gennemført i medlemsstaternes lovgivning, og dermed tegner denne sektor sig for den dårligste gennemførelsesrate i EU. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at sikre, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser og fuldfører det indre marked i denne sektor?

Kinnock, Neil
Hr. formand, i henhold til den såkaldte indremarkedspointtavlerapport, der blev vedtaget af Kommissionen i november sidste år, er ikke-gennemførelsesprocenten for indremarkedsdirektiver, som det ærede medlem så rigtigt angiver i sit spørgsmål, høj inden for transportsektoren. En delvis forklaring på dette ligger i, at en del af indremarkedslovgivningen inden for transportsektoren er relativ ny. Der har f.eks. været 38 transportdirektiver i 90'erne sammenlignet med kun 6 direktiver i forsikringssektoren, hvoraf det sidste blev vedtaget i 1992, hvor omsættelsesrekorden er bedst. Hovedårsagen til dette betydelige antal lovgivningsmæssige tekster inden for transportområdet er helt klart udviklingen af den fælles transportpolitik og dens anvendelse i den ændrede sammenhæng, som er blevet en realitet med det indre marked.
På trods af denne praktiske forklaring er Kommissionen imidlertid bekymret over denne manglende omsættelse af lovgivning, som medlemsstaterne, når alt kommer til alt, er enedes om i Rådet. Generelt vedtager flertallet af medlemsstater nationale omsættelsesforanstaltninger efter en betydelig frist, og først efter at erindringsskrivelser ikke har givet en produktiv respons, og overtrædelsesprocedurer er blevet indledt af Kommissionen. F.eks. er der blevet indledt overtrædelsesprocedurer over for to tredjedele af medlemsstaterne i relation til de 19 transportrelaterede direktiver, hvor omsættelsen til national lovgivning skulle have været tilendebragt inden udgangen af 1997.
Kommissionen vil naturligvis fortsætte med at forfølge disse og andre overtrædelsessager, indtil medlemsstaterne har gennemført direktivet ordentligt. Til enhver tid vil foranstaltningerne blive besluttet udelukkende på grundlag af Kommissionens pligt til at sikre tiltrædelse af lovgivning, som medlemsstaterne helt klart er gået ind for i Rådet.

Watts
Jeg vil gerne takke kommissær Kinnock for hans svar. Med rette understreger han den indsats, Kommissionen, og især hans direktorat, gør for at sikre, at direktiver og forordninger, som medlemsstaterne er blevet enige om, omsættes til national lovgivning af disse medlemsstater. Jeg er meget glad for at høre, at der allerede er gjort store fremskridt efter udgivelsen af pointtavlen for det indre marked. Men vil han give mig ret i, at vi måske kunne yderligere fremhæve de medlemsstater, der ikke er så gode, hvad angår omsættelse af fællesskabslovgivningen, ved at udarbejde en ligatabel over disse mindst effektive medlemsstater - måske en skammens liste for at forsøge at sikre, at der er et offentligt pres i de pågældende medlemsstater for at sikre, at fællesskabslovgivningen overholdes?
Vil han for det andet give mig ret i, at Parlamentet måske også kunne støtte hans bestræbelser ved at lægge mere vægt på overvågning og håndhævelse? Måske kunne vi bruge mere af vores udvalgstid på disse spørgsmål snarere end på at behandle ny lovgivning. Jeg hilser hans synspunkter på begge disse idéer velkomne.

Formanden
Hr. kommissær, Underhusets misundelsesværdige hurtighed og spontanitet river uden tvivl os alle med. Derfor er det ikke en defekt, men tværtimod et eksempel til efterligning på grund af den vitalitet, vi har set i Underhuset. Jeg beder Dem besvare hr. Watts' spørgsmål.

Kinnock, Neil
Jeg vil blot sige til det ærede medlem, at jeg er taknemmelig for hans kommentarer. I hans forslag om en ligatabel har han foreslået en af de bedste anvendelser, som et skriftligt parlamentsspørgsmål kan bruges til. Han kan være sikker på at modtage et oprigtigt og fuldstændigt svar. Hvad angår offentliggørelse ved navns nævnelse og offentlig udhængning, er jeg ikke sikker på, at det ville blive virkningen, men jeg er rede til at arbejde på grundlag af tesen om, at hvis en lov er værd at vedtage i Ministerrådet, så er den også værd at anvende og håndhæve i en medlemsstat. Man ville formode, at vi ville bistå medlemsstaternes regeringer med at forsøge at sikre, at offentlighedens opmærksomhed blev rettet mod den afgrund, der eksisterer mellem deres vilje til at vedtage love og deres vilje til at omsætte dem til national lovgivning.

McMahon
Jeg hilser Kommissionens engagement, når det gælder om at håndhæve proceduren i transportsektoren velkommen, men vil gerne henlede kommissærens opmærksomhed på en sag, som omfatter en af vælgerne i min valgkreds, Salvatore Colucci. Han forsøger forgæves at få arbejde i handelsflåden i Det Forenede Kongerige. Han har haft kolossale kampe med de britiske myndigheder, og især med den tidligere administration. Vi fandt ud af, at den britiske søfartsstyrelse ikke ville acceptere hans kvalifikationer, selvom EU-direktivet sagde, at de skulle. Der er en udlændingelov i Det Forenede Kongerige, der går helt tilbage til 1911. Den fastslog, at kun officerer i handelsflåden skulle være britiske statsborgere. Vi venter på, at denne lovgivning bliver ophævet.
Jeg ved ikke, om kommissæren er bekendt med dette. Jeg er rede til at overlade ham korrespondancen. Det er meget vigtigt, at vi bliver enige om kvalifikationerne for sømændene i handelsflåden.

Kinnock, Neil
Jeg kan fortælle det ærede medlem, at jeg helt ærligt ikke kender til de nærmere enkeltheder i den særlige sag, han har nævnt, så jeg vil være ham taknemmelig, hvis han vil skrive til mig, som han foreslår. Han vil selvfølgelig vide, at medlemsstaterne i henhold til den gældende lovgivning forbeholder sig ret til at fastsætte antallet af nationale borgere, der udpeges til stillinger i visse skibsfartskategorier. Hvis han vil skrive til mig, vil jeg helt bestemt gå videre med sagen, og hvis han skulle tage sagen op med fru Glenda Jackson, der er den nuværende søfartsminister i den nye britiske regering, er det tænkeligt, at han vil modtage et imødekommende svar.

Formanden
Hr. Kinnock, mange tak for Deres svar og velvilje, som jeg er sikker på, hr. McMahon vil overbringe til pågældende person.
Spørgsmål nr. 48 af Anne McIntosh (H-0185/98):
Om: Lastvognsblokaderne i Frankrig
Vil Kommissionen være rede til at foretage en undersøgelse af, hvorfor den franske regering nu har bekræftet, at britiske vognmænd, som led tab som følge af sidste års lastvognsblokader i Frankrig, ikke vil få nogen kompensation på trods af forstyrrelserne af det indre marked?

Kinnock
Kommissionen har foretaget undersøgelser om de spørgsmål, der er rejst af det ærede medlem i hendes spørgsmål, og jeg må meddele Parlamentet, at vi ikke har været i stand til at finde noget bevis på, at der skulle forelige en meddelelse fra den franske regering om, at britiske landtransportvirksomheder ikke ville modtage kompensation som følge af den landtransportarbejderstrejke, der fandt sted i Frankrig i 1997.
Kommissionen har til enhver tid gjort det klart for alle de berørte, at den forventer, at den franske regering overholder enhver retlig forpligtelse, den måtte have, når det gælder om at yde kompensation til de landtransportvirksomheder, der var direkte eller ugunstigt berørt af konflikten sidste år uanset deres nationalitet. Det ærede medlem er sikkert allerede klar over, at det britiske transportministerium har informeret Kommissionen om, at alle sager vedrørende britiske landtransportselskaber er blevet behandlet for 1996-strejkens vedkommende, og at der er tilvejebragt procedurer til at løse de resterende sager fra 1997strejken snarest muligt. Hvis det ærede medlem kan tilvejebringe beviser, der retfærdiggør påstanden i hendes spørgsmål, vil Kommissionen naturligvis undersøge sagen nærmere på trods af den kendsgerning, at kompensationsordninger, som det ærede medlem ved, fuldt ud henhører under national lovgivning og nationale procedurer og således ikke udgør en sag, der er omfattet af Kommissionens retlige bemyndigelse.

McIntosh
Hr. formand, jeg vil være meget glad for at vise kommissæren teksten til et skriftligt svar, som jeg har modtaget fra den britiske minister om denne sag, og som fik mig til at stille spørgsmålet i denne form. Kan kommissæren som vogter og beskytter af traktaterne acceptere, at han, hvis der ikke betales kompensation, og det kan bevises - som i dette tilfælde - at der har været en overtrædelse af bestemmelsen om fri bevægelighed, kan søge Domstolen om at få pålagt den franske regering en straf? Vil han mon kommentere det scenario, der er blevet drøftet om, at der i optakten til Frankrigs værtsskab for verdensmesterskabskampene er en mulighed for en trussel om endnu en strejke, og vil han skride ind for at forhindre strejken i at gøre flere lastbilchauffører overflødige og forårsage kæmpemæssige tab for britiske, nederlandske, spanske og andre landtransportselskaber på det tidspunkt?

Kinnock, Neil
Det ærede medlem er en ivrig deltager i dette Parlament og en ivrig deltager i Traktaten. Hun vil derfor vide præcist, hvad den retlige stilling er. Jeg gentager, at Kommissionen, som hun meget vel ved, ikke har nogen bemyndigelse, hvad kompensationsordningerne angår. Der er ingen sammenfaldende begivenheder, der kunne give Kommissionen bemyndigelse, hvad kompensation angår.
For det andet vil det ærede medlem være meget velvidende om omfanget af Kommissionens bemyndigelse, når det gælder om at gribe ind i nationale faglige konflikter. Disse begrænsninger kan frustrere mig som en, der ønsker at sikre den frie bevægelighed, men jeg overholder lovgivningen, som hun siger, i min rolle som traktaternes vogter.
Hvad angår reelle såvel som andre scenarier, så vil hun vel ikke forvente, at jeg skulle komme med kommentarer om forudsete muligheder. Men hun vil meget vel vide - og jeg håber, at hun vil lægge mærke til dette i den kommende måned eller deromkring, at der ikke gives Kommissionen nogen forebyggende bemyndigelse i Traktaten; og ej heller har Kommissionen nogen evne til at forebygge en konflikt. Jeg håber derfor, at uanset hvilken anden foranstaltning der træffes eller viser sig at være nødvendig at træffe i løbet af de kommende måneder, så vil ingen, og mindst af alt det ærede medlem, forsøge at give et fuldstændigt forvredet og overdrevet billede af, hvad Europa-Kommissionen kan gøre i tilfælde af eventuelle yderst uheldige, meget beklagelige handlinger, der vil virke fuldstændig imod hensigten, og som man måtte overveje i nogle lejre på det tidspunkt, hvor verdensmesterskaberne finder sted i Frankrig. Guderne skal vide, at folk, der ønsker at se disse verdensmesterskaber i Frankrig, vil have nok at stå model til, som det er.

Wijsenbeek
I modsætning til den forudgående taler, som i sine smålige, insulære synspunkter helt klart kun var optaget af britiske lastbilschauffører, vil jeg sige, kommissær, at kun 10 % af alle de berørte lastbilschauffører fra hele Europa har modtaget kompensation fra de franske myndigheder. Så mener kommissæren derfor ikke, at han har behov for den interventionsmekanisme, som Rådet nu synes at nægte Kommissionen, og at der med denne interventionsmekanisme er behov for en eller anden form for kommissionsfond, hvorfra den, inden medlemsstaterne går over til kun at betale en tiendedel, kan udbetale de penge, der skyldes disse mennesker, der uden egen skyld har været involveret i disse strejker og vejblokader?

Kinnock, Neil
Det Europæiske Fællesskab er, som jeg er sikker på, at hr. Wijsenbeek vil vide - ja, det er i sandhed et synspunkt, han vil støtte - en fri forening af demokratier. Dette betyder, at det, medmindre og indtil Rådet bifalder et forslag om en indgriben af den slags, han foreslår, ikke kun vil være være upassende men også direkte stødende for alt det, vi tror på som demokrater, at tildele Kommissionen bemyndigelse til at gribe ind og pålægge kompensationskrav eller på anden måde forsøge at diktere den retning, som tingene bør antage under eller efter en arbejdsmarkedskonflikt.
Hvad hans personlige meninger end måtte være, eller hvilke muligheder for handling jeg end måtte overveje, så vil jeg, så længe Rådet afviser indgriben af denne art, respektere den vilje, der udtrykkes af regeringsrepræsentanterne for demokratiske regeringer.

Hardstaff
Kommissær, nogle af de lastbiler fra min valgkreds, der blev fanget i blokaden i Frankrig sidste år, transporterede letfordærvelige varer, herunder frugt og grøntsager, hvilket jo også var tilfældet for mange lastbiler fra Spanien og Portugal. De var udsat for et fuldstændigt tab af deres last og ikke kun for for sen levering af deres varer. Mange af dem afventer stadig den lovede kompensation fra den tidligere, meget langvarigere blokade.
Vil Kommissionen fastholde sit pres for at overtale den franske regering til at indfri også denne tidligere forpligtelse til at udbetale kompensation og tilfældigvis lade den forstå, at dette vil gøre meget for at blødgøre den stadig større irritation, som andre medlemsstater føler over for Frankrig ikke blot på grund af deres klodsede håndtering af lastbilsblokadespørgsmålet, men også mere for nylig deres klodsede håndtering af fordelingen af billetterne til verdensmesterskaberne i fodbold?

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg er sikker på, at De ville være et fremragende parlamentsmedlem i et hvilket som helst demokrati - det kan der ikke være nogen tvivl om. Jeg forsøger ikke at indsmigre mig hos Dem.
Mit svar til en væsentlig del af fru Hardstaffs spørgsmål er "ja« - at andragenderne vil fortsætte inden for de begrænsninger, som Parlamentet vil være meget vel bekendt med.
Og jeg vil heller ikke acceptere de forskellige beskrivelser af varetagelsen af sagerne i Frankrig. Jeg har yderst stærke meninger om den måde, hvorpå fordelingen af billetter - hvis man kan bruge det ord - til verdensmesterskaberne i fodbold er blevet organiseret - hvis man kan bruge det ord - og jeg beklager også de uendeligt lange blokader og de vanskeligheder, der oplevedes i 1996.
Det vil imidlertid være rigtigt at sige, at lastbilschauffører fra alle lande godt nok oplevede forsinkelser og omledninger på deres vej gennem Frankrig under sidste års konflikt, men de foranstaltninger, der blev truffet af den nye franske regering, var af en anden art, og de formildede betydeligt de vanskeligheder, som lastbilschaufførerne var udsat for. Jeg er naturligvis altid, hvis der skulle være udestående krav om kompensation, rede til at gøre andragender, men det må ske i erkendelsen af, at ordningerne er udelukkende franske ordninger administreret i henhold til national fransk ret, og alt, hvad vi kan søge og håbe på, er en hurtigere og mere effektiv reaktion end den, der er oplevet af alt for mange lastbilschauffører fra alle lande, som hr. Wijsenbeek mindede os om i sit tidligere spørgsmål.

Formanden
Spørgsmål nr. 49 af Felipe Camisón Asensio (H-0394/98):
Om: Open skies-aftaler med USA
Hvilke oplysninger har Kommissionen om overtrædelsesprocedurerne mod de medlemsstater, der har indgået "open skies-aftaler« med USA på det civile luftfartsområde?

Kinnock
Hr. formand, et kort spørgsmål fører undertiden til et længere svar, så jeg undskylder på forhånd for noget, som uundgåeligt må være en ret så stor detaljeringsgrad i svaret til det ærede medlem.
I november 1994 underrettede Kommissionen medlemsstaterne om sin uro over, at bilaterale lufttransportaftaler med USA ville berøre den interne fællesskabslovgivning. Den henledte medlemsstaternes opmærksomhed på Kommissionens synspunkt om, at sådanne forhandlinger derfor kun kunne føres på fællesskabsplan. Forsikringer om sagen søgtes fra de relevante medlemsstater i februar 1995, og da de ikke kom, indledte Kommissionen overtrædelsesprocedurer med hjemmel i artikel 169 i traktaten i juni samme år.
Drøftelser om luftfartsrelationer med USA fortsatte i mellemtiden i Rådet, og i juni 1996 fik Kommissionen tildelt et delvist mandat til at forhandle et fælles luftfartsområde mellem Det Europæiske Fællesskab og USA. Da dette betød en mulighed for, at der kunne etableres en tilgang, der var i overensstemmelse med fællesskabsretten, suspenderede Kommissionen overtrædelsesproceduren. Det mandat, der blev tildelt i 1996, omfattede imidlertid ikke spørgsmål om markedsadgang såsom trafikrettigheder og -kapacitet, som simpelthen er af vital betydning for enhver succesrig omfattende luftfartsaftale. Der blev dog ført drøftelser med USA's repræsentanter i overensstemmelse med mandatet. Den eneste konkrete konklusion, man imidlertid nåede frem til, var, at man kun kunne enes om et fælles luftfartsområde, hvis forhandlingerne inddrog alle de relevante spørgsmål.
Kommissionen har forfulgt sine bestræbelser på at opnå et fuldt mandat i nogle år og har til enhver tid understreget sit fuldstændige engagement, når det gjaldt om at tage nærmere hensyn til alle medlemsstaternes bekymringer og interesser, således at ingen ville støde på nogen som helst ulemper.
Desværre har Rådet ikke hidtil været villig til at gå med til et brugbart mandat, og ved de seneste rådsmøder har der ikke været nogen væsentlige drøftelser af spørgsmålet, selvom det nu bliver behandlet på arbejdsgruppeplan. Kommissionen underrettede derfor Rådet om, at suspenderingen af overtrædelsesproceduren ikke længere kunne berettiges. I marts i år afgav Kommissionen derfor begrundede udtalelser til alle de pågældende otte medlemsstater.
Som det ærede medlem vil vide fra andre parlamentsforhandlinger, som han har overværet, er Kommissionens synspunkt og dens indsats i fuld overensstemmelse med vores pligt til at værne om fællesskabsretten.
Derudover er Kommissionen, som De også vil vide, stærkt motiveret af et praktisk ønske om at forhandle betingelser inden for den civile luftfart, som er fair, afbalancerede og sikre for at værne om Fællesskabets, alle dets medlemsstaters, Den Europæiske Unions civile luftsfartsindustris og Unionens borgeres interesser.

Camisón Asensio
På dette område, hr. kommissær, må jeg indrømme, at De udviser et stort mod. Og selvom det kan se ud, som om De står alene over for faren - ligesom Gary Cooper - tror jeg det ikke, for jeg vil forsikre Dem om, at mange europæere støtter Dem og takker for Deres indsats for at konsolidere vores fællesmarked.
Resultatet, hvis ikke det bliver ændret, ville være diskrimination og konkurrenceforvridning, som ville medføre, at Den Europæiske Unions bestemmelser blev virkningsløse, og at den europæiske lovgivning blev overtrådt.
Derudover ville disse "open skies-aftaler« ikke gøre det muligt at sikre, at den uligevægt, der ville opstå mellem de nationale markeder og de store virksomheder, der ville komme hertil fra USA, ville blive fjernet uden nogen gengældelse overhovedet.
Derfor beder jeg Dem indtrængende om, hr. kommissær, at De fortsætter med at kæmpe for denne sag.

Formanden
Mange tak, hr. Camisón.
Hr. Kinnock, De har nok set, at De ikke er alene, selvom der ikke er mange til stede i parlamentssalen. I hvert fald kan De, som hr. Camisón har sagt, regne med vores støtte i denne sag; jeg beder Dem besvare hans tillægsspørgsmål.

Kinnock, Neil
Hr. formand, jeg er Dem og det ærede medlem meget taknemmelig. Som han sagde, er dette ikke "High Noon«, jeg er ikke Gary Cooper, og jeg er bestemt ikke ledsaget af Grace Kelly. Hvis tiden tillader det, er jeg villig til at synge »Do not forsake me, oh my darling« for det ærede medlem - men jeg vil ikke gøre det. Jeg kunne jo risikere at miste støtte, hvis jeg udsatte folk her for min stemme.
Noget, der naturligvis er sandt, er, at Parlamentets - konsekvent indtagne - synspunkt er en kilde til stor styrke, hvad Kommissionen angår. Men de gode nyheder er, at der derudover er medlemsstater, der mere og mere kan se en fælles og individuel fordel ved at forhandle som et fællesskab med USA. Jeg har derfor tillid til, at den dag vil komme, hvor Kommissionen vil få tildelt et fuldt mandat til at forhandle om væsentlige spørgsmål og opnå den bedst mulige aftale for vores luftfartsselskaber, vores borgere og vores medlemsstater.
Min egen bekymring er, at enigheden om et mandat ikke vil komme tidligt nok for os til at være i stand til at udfolde vores fulde forhandlingsstyrke, simpelthen fordi en hel masse bilaterale aftaler kunne give amerikanerne næsten alt det, de ønsker, uden at europæiske luftfartsselskaber er i stand til til gengæld at få en balanceret og ligelig andel af adgang til det meget rige amerikanske marked.
Derfor jo før vi får bemyndigelse til at forhandle bredt, jo bedre vil det være for hele Fællesskabet.

Konrad
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg synes, det er meget fornuftigt, at der i spørgetiden også kan stilles et tillægsspørgsmål. Også jeg benytter mig meget ofte af det, men det, vi netop har oplevet i forbindelse med de sidste spørgsmål, er jo den omstændighed, at der ikke blev stillet tillægsspørgsmål, men - med al respekt - udvekslet venligheder, hvad der jo måske er ganske positivt for stemningen, men dårligt for f.eks. mig, da jeg nu slet ikke får lejlighed til at stille mit spørgsmål, fordi mødet er forbi om lidt. Jeg vil gerne anmode Dem, hr. formand, om at lede mødet med en lidt fastere hånd.

Formanden
Hr. Konrad, jeg beundrer Deres evne til at kunne skelne mellem spørgsmål, høflighedsfraser og kommentarer. Det er jeg ikke i stand til, og jeg forstår, at denne forsamlings medlemmer regner med et minut - og at formanden meddeler dette minut strengt - og at de kan disponere over tiden, som de ønsker det. Ligesom De nu har brugt det minut til et spørgsmål vedr. dagsordenen, og at det således naturligvis ikke kan bruges til et tillægsspørgsmål, for klokken syv i aften vil vi udsætte mødet.
Spørgsmål nr. 50 af Jan Andersson (H-0418/98):
Om: Transportforbindelser i Øresundsregionen
Der er foretaget en undersøgelse af en tunnelforbindelse mellem Helsingborg i Sverige og Helsingør i Danmark, som kun ligger i en afstand på fire kilometer fra hinanden. Undersøgelsen var delvist finansieret med EU-midler. Da begge byer ligger i en tætbefolket region, hvor det regionale samarbejde mellem begge lande i regionen er ved at blive udviklet på en række områder, er det afgørende, at der etableres en tunnelforbindelse. En forbedret transportinfrastruktur ville uden tvivl fremme samarbejdet i regionen.
Hvordan kan Kommissionen bidrage til, at der snarest muligt etableres en tunnelforbindelse mellem Helsingborg og Helsingør?

Kinnock
Som det ærede medlem påpeger i sit spørgsmål, så har undersøgelser af muligheden for at bygge en tunnel mellem Helsingør i Danmark og Helsingborg i Sverige opnået støtte under EU's INTERREG IIa-program. Kommissionen er imidlertid ikke på det rene med nogen beslutning om at bygge en sådan tunnelforbindelse, og Kommissionen har ikke modtaget nogen anmodning om fællesskabsstøtte til et sådant projekt. Hvis man modtog en sådan anmodning, ville den blive behandlet via den normale procedure.

Andersson
Jeg vil gerne takke kommissæren for svaret. Jeg vil også takke for de penge, som Kommissionen stillede med for at udføre denne undersøgelse, som viste, at omkostningerne til denne tunnel mellem to lande er mindre end omkostningerne for landforbindelsen på den svenske side og også på den danske side, når det gælder broforbindelsen mellem Malmø og København.
Jeg forstår ganske udmærket, at der kræves beslutninger både af den svenske og den danske regering, før Kommissionen kan gå ind med yderligere beløb, men jeg vil gerne stille følgende spørgsmål: Hvis det var sådan, at den svenske og den danske regering blev enige om at bygge en sådan forbindelse, ville der da være muligheder for, at EU støtter dette, som man gjorde det for forbindelsen mellem Malmø og København?

Kinnock, Neil
Som det ærede medlem vil vide, så indeholder INTERREG-programmet ikke nogen mulighed for at tildele støtte til infrastrukturudvikling. Jeg kan blot gentage, hvad jeg tidligere har sagt, nemlig at hvis medlemsstater, enkeltvis eller kollektivt, skulle komme med forslag om en eller anden form for støtte i henhold til de relevante fonde til udvikling af en større infrastrukturforbindelse af den art, der er nævnt, så ville man naturligvis overveje det seriøst. Jeg ønsker ikke at vildføre Parlamentet eller det ærede medlem til at tro, at der findes nogen automatisk tildelingsret. Ethvert forslag vil helt klart skulle undersøges meget nøje og grundigt ud fra de foreliggende kendsgerninger.

Formanden
Mange tak, hr. Kinnock.
Mine damer og herrer, der er stadig 2 minutter, til klokken er 19.00. Jeg vil foreslå hr. Kinnock, at han besvarer et sidste spørgsmål.
Spørgsmål nr. 51 af Maj Theorin (H-0430/98):
Om: Jernbanetransport
Der findes flere store europæiske transportvirksomheder, som i dag transporterer gods ad landevej, men som agter at overføre tung vejgodstransport til jernbane, navnlig af miljøhensyn.
Anser Kommissionen dette for at være en god idé, og hvad agter Kommissionen i bekræftende fald at gøre for at fremme en sådan overgang til jernbanetransport?

Kinnock
På grund af den knappe tid føler jeg mig fristet til blot at sige "ja«, men jeg tror, at det ærede medlem gerne vil høre mere end blot det.
Vi har konsekvent forsøgt at fremme overførslen af godstransporten til jernbanetransport som et alternativ til landevejstransport. Den fælles transportpolitik bidrager til at øge jernbanetransportens konkurrenceevne og tiltrækningskraft via forskellige foranstaltninger, herunder det såkaldte PACT-program - Projektaktion for Kombineret Transport - fjernelse af tekniske og lovgivningsmæssige barrierer for international fragttransport - som er absolut bydende nødvendig - bestræbelser på at gennemføre det indre jernbanemarked, som vil fremme effektivitet og tiltrækningskraft, og også andre politikker såsom udviklingen af transeuropæiske net, som også kan yde deres bidrag til at øge en bæredygtig transport, fordi det er meget betydeligt afstemt til fordel for jernbanetransport.

Theorin
Jeg er taknemmelig for svaret "ja«, da det er det allervigtigste. Som kommissæren udmærket er klar over, er problemerne i dag, at jernbanen ikke rigtig kan konkurrere med sine priser, hvilket skyldes et meget mærkeligt system, som indebærer, at hvert land har sin egen prissætning.
I dag kører 50-70 % af jernbanevognene tomme, samtidig med at disse store transportvirksomheder gerne vil fordoble deres kapacitet på jernbanerne. Der er altså tale om 40.000 vogne til, som de vil bruge. Ellers bliver de tvunget til at bruge 80.000 lastbiler, hvilket ingen af os ønsker.
Jeg ville blive meget glad, hvis vi på en eller anden måde kunne svare dem, at der inden for en nær fremtid kan tages et konkret initiativ fra EU's side for at hjælpe disse transportvirksomheder, som virkelig vil transportere deres varer med jernbanen.

Kinnock, Neil
Jeg vil sende et fuldt svar til den ærede dame, men jeg er taknemmelig for hendes nære interesse.
Måske kunne jeg illustrere det argument, hun kommer med, yderligere ved at sige, at hvis jernbanefragtmotorvejene - kun én motorvej - som Kommissionen har arbejdet sammen med andre for at organisere - blev anvendt, kunne det betyde fjernelsen af 70.000 lastbiler fra Den Europæiske Unions veje hver dag. Dette ville fungere til fordel for konkurrenceevnen, beskæftigelsen og et bæredygtigt miljø i hele Unionen. Når jeg sender hende dokumenterne, er jeg sikker på, at hun vil være interesseret nok til at ønske at sætte musik til dem - de er sand poesi.

Formanden
Mange tak, hr. Kinnock. Som De ved, fordeler vi disse 60 minutter på 3 kommissærer, og i dag har der været meget bred deltagelse i spørgetiden til hr. Kinnock. Som vanligt har han svaret bestemt og uddybende. Men jeg vil især takke ham for den indsats, han har ydet i dag. "Thank you very much«, hr. Kinnock.
Da spørgetiden til Kommissionen er gået, vil spørgsmål nr. 52-119 blivet besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.03 og genoptaget kl. 21.00)

»For et kundskabernes Europa«
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0166/98) af hr. Perry, for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, om meddelelse fra Kommissionen til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, "For et kundskabernes Europa« (KOM(97)0563 - C4-0649/97).

Perry
Hr. formand, Storbritanniens Labour premierminister, der nu er formand for Ministerrådet, indledte sin regeringsperiode med at sige, at hans prioriteter var "uddannelse, uddannelse, uddannelse«. Jeg har bemærket, at han har antaget mange fornuftige politikker og prioriteter fra den tidligere konservative regering, og det glæder mig at sige, at jeg er enig med ham i disse prioriteter, og jeg mener, at vores prioriteter for Den Europæiske Union også burde være uddannelse, uddannelse, uddannelse.
Jeg beder imidlertid de studerende om at bemærke, at dette ikke betyder, at jeg er ved at foreslå indførelse af studieafgifter for studerende over hele Europa. Ja, uden at søge at udpensle et politisk argument vil jeg opfordre alle medlemmerne af Rådet af undervisningsministre til at overveje, hvordan ensidige foranstaltninger fra deres side, såsom en indførelse af udgifter for studerende, måske af vanvare, men alligevel, kan tilføje stor skade til opgaven at hjælpe studerende med at tage en del af deres højere uddannelse i forskellige dele af Europa. Så når jeg siger "uddannelse, uddannelse, uddannelse«, så erkender jeg i min betænkning, at væsentlige ekstra ressourcer er nødvendige.
Dette Parlament viste sit engagement over for dette under forligsprocessen i forbindelse med sidste års budget, da vi kæmpede for og opnåede ekstra bevillinger til det nuværende Sokrates-program, og Kommissionen og Rådet tvivler ikke på den overvældende enighed, der hersker på tværs af partierne i dette Parlament om at give ekstra penge til uddannelse.
Det er i dette perspektiv, at jeg vil bede Parlamentet om at forkaste ændringsforslag 2 til min betænkning, som søger en fordobling af bevillingen, hvis det er muligt. Eftersom vi beskæftiger os med noget, der rent faktisk er meget beskedne summer, hvorfor skal vi så begrænse os til en fordobling? To gange meget lidt er stadig meget lidt, og budgetpolitikken begrænses altid af, hvad der er muligt. Så jeg siger til Rådet: "lad pengene følge jeres ord«. Jeg ved, at det er en gammel cliché, der ofte anvendes i dette Parlament, men vi har givet næsten ECU 1 milliard til tobaksavl, angiveligt for at beskytte beskæftigelsen. Sæt den slags penge i uddannelse for at fremme beskæftigelsen og for at hjælpe Europas folk på en positiv måde, hjælpe vores folk til at forberede sig til nye job og ikke kun beskytte gamle job.
Det er naturligvis ikke Den Europæiske Unions opgave at påtage sig et uddannelsesansvar for hele Europa, men vi må anerkende, at europæerne må hjælpes til at få det bedste ud af deres muligheder i det indre marked, og det er her, Den Europæiske Union må træde til. Unionen må sørge for et ekstratillæg til medlemsstaternes uddannelsestilbud.
Det står ret klart for mig, at dette betyder, at vi bør bygge videre på de eksisterende programmer. Behold de eksisterende navne på programmerne: Sokrates, Leonardo, Ungdom for Europa. Det tager lang tid for et navn at blive offentligt kendt, og konstante navneændringer gør ordningerne uigennemsigtige og lidet kendte. Ordningerne kan ændres og bør ændres og opdateres, men navnene bør forblive de samme.
De studerende, der går i gang med disse ordninger, praktiserer det europæiske ideal. De bør lykønskes og hjælpes og bør helt bestemt ikke straffes for at gøre dette, og derfor er det særligt vigtigt at opnå ordentlig anerkendelse af studieperioder tilbragt i andre EU-stater. Det meste af tiden fungerer det godt, men ikke altid.
Hvad angår et beslægtet emne, vil jeg gerne rejse spørgsmålet om, at vi bør forstærke vores bestræbelser på at opnå gensidig anerkendelse af akademiske eksamens- og kvalifikationsbeviser. Vores manglende held med at nå dette er ved at blive en reel hindring for mobiliteten i Europa, og det er en absolut nødvendighed i euroens og den fælles valutas tid at hjælpe arbejdsstyrken til at blive rigtig fleksibel.
Jeg har henledt opmærksomheden på behovet for en europæisk dimension i supplerende undervisning såsom erhvervsvejledning. Eventuelle jobmuligheder i andre lande i Unionen bør ikke være lukket land, og med faciliteter som Internettet har de studerende enhver mulighed for at blive klar over deres beskæftigelsesmuligheder over hele Europa. Derfor støtter jeg i min betænkning Netdays- og Netyear-projekterne, der hjælper vores studerende med at tilslutte sig Internettet og gøre god brug af det.
Jeg har i min betænkning beskæftiget mig med elementer af skolernes læseplaner, og jeg vil gerne i dette indlæg understrege betydningen af at inkludere forbindelser med Central- og Østeuropa og de tiltrædende lande i vores program. Jeg ser dette som særligt vigtigt for et land som Slovakiet, hvor vi må hjælpe dets folk til at udvikle deres fulde demokratiske potentiale, og uddannelsesudvekslinger er særligt anvendelige i denne henseende. På samme måde må vi også udvikle uddannelsesforbindelser med andre nabolande og -kulturer. Jeg vil især nævne vores naboer i den islamiske verden, hvor gensidig forståelse og respekt stadig har brug for at blive fremmet meget.
Hvad ændringsforslagene angår, har jeg allerede forklaret, at ændringsforslag 2 er for begrænsende og for præcist omkring finansieringen. Lad os bare enes om, at vi mener, hvad vi siger, når vi siger, at der er brug for en væsentlig forøgelse af bevillingen.
Ændringsforslag 1, der omhandler de reformerede strukturfonde i EU's erhvervsuddannelsesprogram, er meget nyttigt, og jeg hilser det velkomment.
Det tredje ændringsforslag vil jeg overlade til Parlamentet. Vi bør være meget forsigtige med ikke at opføre os som strudse i sprogspørgsmålet og sikre, at vi koncentrerer os om et kernesprog, således at vores befolkninger virkelig kan nå denne fleksibilitet over hele Europa.

Hatzidakis
Hr. formand, først vil jeg gerne rette en varm og oprigtig tak til min gode kollega, hr. Perry, for hans betænkning, og dernæst sige, at min tak til Kommissionen ikke er helt så varm, for jeg har både gode og dårlige ting at sige med hensyn til denne meddelelse fra Kommissionen om kundskabens Europa.
Der er en række fornuftige ting i denne betænkning, herunder de principper, der præger programmerne, bl.a. et begrænset antal mål, lokale aktiviteter og understregningen af partnerskabet og den fremme, som princippet om partnerskab nyder. Men et karakteristisk træk i Kommissionens meddelelse er generaliteten og mangelen på detaljer. Der er ingen vurdering af tidligere og nuværende programmer (Sokrates, Leonardo, Ungdom for Europa). Interimsrapporten om Leonardo-programmet er ikke oplysende, hvad profilen, deltagerantallet og programmets virkninger i almindelighed angår.
Der er et problem med hensyn til subsidiariteten af mål III og de nye uddannelsesprogrammer. Der er ikke blevet taget hensyn til den gensidige indflydelse mellem disse programmer og opgavefordelingen mellem mål III-programmet og de nye programmer.
Der er uklarhed med hensyn til opfølgningen af Luxembourg-afgørelserne med hensyn til de programmer, der interesserer os her. Hvad angår forenklingen af procedurerne, er det kendt, at Revisionsretten i sin beretning om 1999-budgetforslaget har påtalt det forhold, at der findes to procedurer til udvælgelse af projekter i Leonardo-programmet, og Kommissionen taler derfor ganske korrekt om en decentralisering af beslutningsprocedurerne og om en ny procedure, men jeg mener, at man går fra den ene yderlighed til den anden. Et andet spørgsmål er strukturfondene og de procedurer, der bør eksistere for strukturfondene, men dette bør holdes adskilt fra Leonardo-programmet, hvor Kommissionen bør bevare sin rolle som leder og koordinator.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg gerne fortælle, hvad vi ville have foretrukket. Vi fra Socialudvalget ville have ønsket os dels en meddelelse uden alle disse svagheder og dels, at der var lagt større vægt på de sproglige foranstaltninger, der skal lette mobiliteten og fremme informationsteknologierne. Dette er meget vigtigt af hensyn til informationssamfundets betydelige rolle i vores dagligliv.

Elchlepp
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Kommissionens meddelelse har til formål at fremlægge retningslinjerne for det fremtidige fællesskabsinitiativ inden for almen erhvervsuddannelse, det vil sige for perioden 20002006. Efter den 4. juni i år, når Kommissionen fremsætter sine konkrete forslag, vil vi diskutere det i enkeltheder.
Men jeg vil allerede i dag på vegne af min gruppe gøre opmærksom på følgende: Spørgsmålet om et styrket uddannelsessamarbejde i Europa er en vigtig forudsætning for integrationsprocessen. Spørgsmålet om tilstrækkelige midler til fremme af udvekslingsprogrammer og i forbindelse hermed lige adgang til uddannelse og kultur for enhver i Europa bør også ses i sammenhæng med de overvejelser, man nu må gøre sig vedrørende en mere aktiv arbejdsmarkedspolitik i EU. Vi skal opnå, at hver afgangselev behersker mindst ét fremmedsprog, og at ethvert ungt menneske får en chance for at erhverve sig erfaringer i udlandet under erhvervsuddannelsen.
Kommissionen er jo selv gået ind på denne sammenhæng i sin meddelelse, og så gør det ondt, når der på den ene side stilles fuldstændigt utilstrækkelige midler til rådighed til sprogophold for elever og unge arbejdstagere under disse uddannelsesprogrammer, og når medlemsstaterne på den anden side på trods af deres primære ansvar for uddannelsespolitikken også selv har gjort alt for lidt for at forberede unge i Europa på en lettere adgang til det fælles europæiske arbejdsmarked med hensyn til multikulturelle erfaringer, opdragelse i tolerant adfærd og mobilitet. Kun 10 % af skolerne, kun 1 % af lærlingene, kun 5 % af de studerende deltager i dag i udvekslingsprogrammer. Trods alt!
Jeg appellerer til Kommissionen og Ministerrådet om, at de i forbindelse med drøftelsen af en omlægning af Socialfonden til en mere aktiv arbejdsmarkedspolitik tænker over, hvordan der fremover kan gøres krav på midler fra Socialfonden til beskæftigelsesorienterede uddannelsesforanstaltninger og naturligvis også, hvordan Sokrates- og Leonardo da Vinciprogrammerne kan udformes væsentligt bedre for at støtte Den Europæiske Unions beskæftigelsespolitiske bestræbelser innovativt.
Derfor har jeg, hvad de absolut vellykkede uddannelsesprogrammer angår, fremsat et ændringsforslag til den glimrende Perrybetænkning, der ikke blot kræver en betydelig forøgelse af de finansielle midler, men også forlanger en fordobling af midlerne fra år 2000, hvis det er muligt, fordi de aktuelle opgaver med henblik på udvidelsen af EU mod øst og med henblik på de individuelle avancementssatser og -muligheder, der p.t. er uudholdeligt dårlige rent socialpolitisk, ellers ikke skal opfyldes. Om vage udsagn i sidste ende fortolkes på den ene eller den anden måde, hjælper det de unge lige lidt. Til syvende og sidst står der her et stykke europæisk troværdighed på spil.

Heinisch
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, med Kommissionens meddelelse vedrørende et kundskabernes Europa leverer den retningslinjerne for den næste generation af europæiske uddannelsesprogrammer. Jeg tror, at alle, der deltager i politik, uanset om det er på europæisk plan eller i medlemsstaterne, er bevidste om, hvilken afgørende betydning et gennemtænkt koncept for vores traditionelle uddannelsesprogrammer vil få for Den Europæiske Union i det 21. århundrede.
En almen og erhvervsmæssig uddannelse af så brede befolkningslag som mulig er dog en nødvendig forudsætning for en vellykket deltagelse i arbejdslivet, og programmer, der fremmer den europæiske udveksling af kultur og uddannelse eller sørger for de unges personlighedsdannelse, bidrager dog også afgørende til den politiske sammenvoksning af Unionen. I den forbindelse hilser jeg Kommissionens plan om at forenkle den forvaltning, som bliver nødvendig ved gennemførelsen af programmerne, samt at sørge for mere åbenhed og gennemskuelighed velkommen.
Jeg mener dog også, at det er vigtigt at give de fremmende foranstaltninger på uddannelsesområdet kontinuitet. Netop i skoler og på ungdomsområdet er der nemlig opstået samarbejdsstrukturer med årene. De udgør et potentiale, som man bør ty til. Jeg mener derfor, at det er vigtigt at fortsætte de tre programmer med deres nuværende titler adskilt fra hinanden. I den forbindelse bør man forsøge at skabe forbedringer i det eksisterende system med baggrund i en omhyggelig evaluering af de hidtidige programmer. I hvert fald skal det undgås, at det netværk af voksende menneskelige relationer, som allerede er blevet etableret ved hjælp af de hidtidige programmer, og som jo netop også er et mål for disse programmer, uden videre skades af velmente, men uigennemtænkte ændringer.
Til sidst vil jeg gerne gratulere hr. Perry for den meget fine betænkning.

Guinebertière
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger. De eksisterende EU-programmer inden for uddannelse og ungdomsanliggender udløber i 1999. Er det så ikke allerede nu på tide at forberede en tilbundsgående evaluering af EU's politik for et kundskabernes Europa?
Meddelelsen fra Kommissionen til Parlamentet er en smule skuffende, da den er alt for lidt konkret. Vores politiske gruppe har derfor ønsket at indtage sin plads fuldt ud sammen med ordføreren, Perry, som vi gerne vil rose for sit arbejde, og vi ønskede at stille mange ændringsforslag, hvoraf jeg gerne vil fremhæve de vigtigste her.
Først bekræftede vi, at alle aktiviteter i uddannelsessektoren har til formål at styrke jobegnetheden samtidig med, at man fremmer udviklingen af personalet. Dernæst ønskede vi at introducere nogle ideer for de unges ansvar og deres deltagelse i at udarbejde de kommende programmer. Vi understregede også, at der skulle gøres en ekstra indsats for indlæring af sprog. Og hvis vi går ind for at forlænge programmer, der allerede er veletablerede, så kræver vi også, at de udvikles for at fremme deres komplementære karakter.
Jeg opfordrer endvidere kraftigt ordføreren og Kommissionen til at skabe en virkelig integreret ungdomspolitik i EU, som går længere end et kundskabernes Europa, og som fremmer unges aktive deltagelse i beslutningsprocessen, som engagerer de unge imod intolerance, vold i skolerne og i storbyerne, samt en forøget anerkendelse og godkendelse af uformelle uddannelser opnået inden for grupper og ungdomsorganisationer, herunder sportsorganisationer.
Disse holdninger har vores gruppe forsvaret, og vi støtter selvfølgelig betænkningen fra Perry, som jeg gerne vil rose endnu en gang.

Ryynänen
Hr. formand, når Europa-Parlamentet nu forhandler Kommissionens meddelelse om principper og mål for ungdomsarbejdet i næste århundrede, er der tale om en central og vigtig sag for unionsborgerne. Kollega Perrys udmærkede betænkning udgør en god baggrund for en videreforhandling. Jeg håber, at Kommissionen i sine kommende forslag tager højde for anbefalingerne fra Kulturudvalget og Parlamentet, skønt der er givet alt for lidt tid til denne påvirkning.
Fornyelsen af uddannelses- og ungdomsprogrammerne er ikke kun en teknisk proces, men også en mulighed for at drøfte den europæiske værdibaggrund, som vi gerne vil bygge vores fremtid på. I øjeblikket udgør Europa-Unionens uddannelses- og ungdomsprogrammer netop det værktøj, hvorigennem vi kan bringe Fællesskabet tættere på medborgerne og i praksis realisere målene for tolerance, ligestilling og en varig udvikling.
I Amsterdam-traktaten fremhæves mulighederne for alle for at kunne modtage uddannelse af høj kvalitet og muligheder for at fungere som en fuldgyldig unionsborger. Udviklingen af et aktivt deltagende medborgerskab støttes bedst med en opmuntrende, europæisk ungdomspolitik, som også tilbyder alsidige uddannelsesmiljøer uden for skolen.
Der er mere end hidtil god grund til at pointere medborgerorganisationernes rolle i den livslange uddannelse. Vi bør også blive bedre til mere fleksibelt at overskride de gamle grænser mellem forskellige læreanstalter, arbejdspladser og den såkaldte tredje sektor eller arbejdet i medborgerorganisationerne. Gennem vekselvirkningen opstår der nye venskaber og samarbejdsformer, som igen åbner nye muligheder både for den individuelle udvikling og for overgangen til arbejdslivet.
Jeg tror, at vi alle er overbeviste om, at den europæiske uddannelses- og ungdomspolitik har en stor betydning og et stort udviklingsbehov. Nu er det tid til også konkret at erkende denne betydning og drage de nødvendige konklusioner i form af stigende, synlige og klare tal i de kommende uddannelsesbudgetter.

Alavanos
Hr. formand, også jeg vil gerne sige, at jeg er enig med ordføreren, hr. Perry, i hans holdning. Jeg vil gerne nævne tre store hindringer, som der efter min mening er i forbindelse med skabelsen af et kundskabens Europa, de unge og Den Europæiske Unions rolle i dette.
Det første er - og jeg tror, at hr. Perry henviste hertil før - de begrænsede midler, som Den Europæiske Union anvender hertil. Det kan ikke passe, at vi i subsidiaritetens navn er nødt til at prioritere finansieringen af kulturen og uddannelsen så lavt.
Det andet er vanskelighederne med at få adgang til universitetsuddannelser og uddannelser på højere læreanstalter i flere lande, der nu når uanede højder, som for eksempel i Grækenland, hvor det er et rent drama for familierne at skaffe deres børn mulighed for at blive optaget på en højere læreanstalt. Dette er et spørgsmål, der i sidste ende ikke kun er af græsk interesse, men omfatter hele Europa.
Det tredje spørgsmål er efter min mening behovet for at fastholde den kulturelle karakter, navnlig i forbindelse med sprogspørgsmålene. Der er et problem i forbindelse med sprog, der har et mindre befolkningsmæssigt grundlag, og jeg mener, at der er et behov for særlige foranstaltninger fra Den Europæiske Unions side.
Afslutningsvis vil jeg gerne henvise til den store betydning af støtte til og fortsat undervisning i de oprindelige sprog i mange af Den Europæiske Unions medlemslande, som for eksempel oldgræsk og latin, især i den situation, som vi nu ser i de forskellige lande.

Leperre-Verrier
På et tidspunkt, hvor vores samfund spørger sig selv, hvordan man skal overføre vores viden og værdier til de kommende generationer, er det specielt betryggende at se EU's institutioner beskæftige sig med begrebet kundskaber. Og jeg vil gerne rose Dem, fru kommissær, for det arbejde, De har udført, og som netop kommer på rette tidspunkt efter den hvidbog, som De præsenterede for os for nyligt. Det er virkelig nødvendigt her, hvor udddannelses- og ungdomsprogrammerne er ved at udløbe, ikke blot at gøre status, men også at gentænke aktiviteterne i forhold til de akser, der oprindeligt blev valgt ud. I den forbindelse forstår jeg og værdsætter Deres ønske om at lægge vægt på uddannelse og undervisning og at sørge for, at den bliver fremmet hele livet igennem.
Dernæst ved vi jo, at beskæftigelsespolitikken ikke kan skilles fra uddannelsespolitikken, og at det derfor er nødvendigt at give alle chancen for at få en uddannelse. Jeg tilslutter mig derfor de udtrykte ønsker om at rationalisere målene, at udvikle den tværnationale mobilitet, at prioritere midler til nye uddannelsesredskaber og at fremme indlæringen af sprog. I den forbindelse skal der ydes en særlig ekstraindsats for at hjælpe skolerne ind i den nye tidsalder og at lære eleverne at kommunikere ved hjælp af de nye teknologier.
Ud over disse bemærkninger vil jeg gerne fremhæve, hvad visse kolleger allerede har udtrykt og især vores ordfører, Perry, som jeg gerne vil rose for hans arbejde af meget høj kvalitet. Det er virkelig absolut nødvendigt, at programmerne beholder de navne, de har nu. De unge EU-borgere har lært dem at kende. Jeg tænker helt specielt på programmet Sokrates, der er meget populært hos de unge. Det ville derfor være en skam at ændre navnene, da de dermed ville miste en del af deres anseelse. Det er uden tvivl også nødvendigt at gå endnu længere end disse programmer og fremme en egentlig statut for de studerende for at fremme deres mobilitet. Jeg tror i øvrigt, det er nødvendigt at oprette særlige ungdomsprogrammer, adskilt fra uddannelsesprogrammerne.
Til slut vil jeg gerne minde om, at disse nye programmer ikke blot skal hjælpe de unge i EU med at komme ind i det nye årtusinde, men også markere åbningen af vores union mod øst, og måske også mod syd, og på det plan er ungdommens funktion uerstattelig. Det er disse udfordringer, vi skal tage op nu.

Sichrovsky
Hr. formand, finansieringen, som omtales gang på gang her, er desværre kun en del af løsningen på problemet. Det, der stadig mangler, er programmer, der indholdsmæssigt er tilpasset både til det at lære og til behovet for lærdom.
Hvad der også mangler, er tværforbindelser til andre områder. Jeg vil blot som eksempel nævne den hollandske betænkning "Kultur 2000«, der for første gang skaber en forbindelse mellem uddannelsen, et uddannelsesprogram og kulturmarkedet i et land. Der tales altså ikke længere om, at kulturen har brug for stadig flere penge og stadig flere subventioner, men at der på det kulturelle område findes en løsning vedrørende subventionerne, hvis folk lærer mere, erfarer mere, køber flere bøger, går mere i biografen, går på flere museer og dermed giver flere penge ud på det kulturelle marked.
I øvrigt bliver problemet med sproget dog nævnt i denne betænkning, et problem, som vi endnu ikke har diskuteret her. Problemet med sprogmangfoldigheden i Europa kan ikke reduceres til et rent praktisk problem. Et fælles sprog i Europa kan ikke være noget praktisk problem, men skal tage større hensyn til de kulturelle behov i de enkelte lande.

Papakyriazis
Hr. formand, kundskabens og læringens Europa i det globale informationssamfund nu og i fremtiden bør efter min mening være en hovedmålsætning for Den Europæiske Union. Denne retning fremgår allerede af Amsterdamtraktaten, der klart pålægger det som en forpligtelse i bred forstand for Den Europæiske Union. Jeg minder om, at medlemsstaterne efter Amsterdamtraktaten er forpligtet til at fremme udviklingen af det højeste kundskabsniveau for hele befolkningen. Det er klart, at genstanden for disse bestræbelser naturligt vil være de nye generationer. Og det betyder ganske enkelt, at vi må rette vores bestræbelser mod de unge, der repræsenterer fremtiden både i dag og i morgen. Dette betyder, at alle programmer, der styrker børns naturlige tendens til at kommunikere, ungdommens mobilitet blandt medlemsstaterne og bedre kendskab til skikke i andre lande må indgå som hjørnesten i denne politik.
Det program, som Kommissionen præsenterer, udgør efter min mening et egnet grundlag, hvilket også fremgik af forhandlingerne på udvalgsplan her i Parlamentet, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at takke hr. Perry for hans glimrende indføring, og hr. Hatzidakis for den udtalelse, han har udarbejdet for sit eget udvalg, Socialudvalget. De forhandlinger, der er ført i Europa-Parlamentet, og den, der finder sted i dag, samt den endelige afgørelse, som jeg håber vi når frem til, viser, at en så ambitiøs, storslået og vanskelig indsats kan beriges yderligere, og at der kan fortsættes i den retning. Efter min mening er forslaget i dette program om at indføre en fælles handlingsakse for at samordne og bedre følge op på dette område helt rigtigt. Dette mener jeg dog ikke betyder, at vi ikke kan bevare de programnavne, som vi kender i dag.
En kort bemærkning i forbindelse med videreuddannelsen, da jeg som nævnt sidder i Socialudvalget: efter min mening bør erhvervsuddannelsen i dag med den retning, som de nye erhverv tager, og det historiske vendepunkt, som EU med åbningen mod de østlige lande befinder sig i, stå i fokus for væsentlige dele af vores politik. Kun således kan arbejdstagerne få mulighed for at få gavn af deres livslange uddannelse og de arbejdsløse få adgang til arbejdsmarkedet.

Vaz da Silva
Hr. formand, fru kommissær, som Kommissionen siger det i sin meddelelse, så vil grundlaget for fremtidens samfund være viden: mængden af kundskaber, men, frem for alt, deres kvalitet og aktualitet. Og ikke kun for nogle borgere, men for alle, for alle samfundsklasser og for alle aldersklasser.
I dag »er det nødvendigt at dele viden, som det i gamle dage var nødvendigt at dele brødet«, har jeg hørt for nylig. At lære så længe man lever - og ikke, som tidligere, kun nogle år af ungdommen - åbner dørene til beskæftigelse, men også, og det skal vi ikke glemme, til at realisere os selv. Uddannelse og kultur frigør i mennesket den del af friheden, som det bærer i sig. Det er vigtigt at huske dét, hvis vi ikke ønsker et samfund af robotter eller ja-sigere.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på nogle områder, som vi må bekymre os om:
For det første: kundskabernes Europa må være hele Europa, lige med det samme. Det giver ikke mening at stille de undtagelser eller overgangsordninger op på vidensområdet, som gælder for det fælles marked eller for landbruget. Centralog Østeuropa er ligesom Syd- eller Nordeuropa uadskillige fra den fælles europæiske viden.
For det andet: den europæiske dimension må være til stede i skolernes læseplaner. Ikke som et enkelt fag, men må gennemtrænge hele systemet. Og man bør ikke undervise i de europæiske sprog kun som fremmedsprog; de bør være undervisningsredskab i de forskellige fag.
For det tredje: skabelsen af »info-points«, der er fælles for Unionen og andre internationale organisationer, der beskæftiger sig med uddannelse og ungdom, som Europarådet, UNESCO eller OECD, ville være et tiltag af stor rækkevidde for at konkretisere det samarbejde, som der tales så meget om, men som praktiseres så lidt.
Og til slut: hvis Unionen anerkender, at uddannelse virkelig skal prioriteres, må den omsætte det til effektive politiske beslutninger, der gør det muligt at konkretisere denne prioritering med succes. Jeg skal nævne tre: en synlig styrkelse af de finansielle midler med angivelse af en minimumprocentdel af Fællesskabernes budget; en hurtig og almindelig adgang til de nye teknologier lige fra første klasse; en modig sprogpolitik - og dette er meget vigtigt -, der gennemsyrer undervisningen lige fra det elementære niveau, med to fremmedsprog, et europæisk sprog, der kan være fællessprog for alle borgere, styrket i de gymnasiale uddannelser med et andet sprog, hvor man ikke må glemme de ikke-europæiske sprog, der tales stadig mere i Europa.
Vi er arvingerne efter "48«, hvor ideen om Europa blev skabt. 50 år efter er det vores pligt at give dette Europa nyt liv ved at give det nye værdier og nye prioriteringer. Det har Perry forsøgt at gøre med sin betænkning, og jeg ønsker ham tillykke med det fremragende arbejde.

Poisson
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger. Jeg vil gerne rose vores ordfører for hans interessante arbejde, der gør det muligt endnu en gang at slå alarm over for Kommissionen angående den formidable post, som uddannelse og ungdomsanliggender, udgør. Det er absolut nødvendigt for Den Europæiske Unions fremtid at bevare og styrke de programmer, der har bevist deres værdi, på trods af de alt for magre bevillinger. Her vil jeg gerne citere ordføreren, der siger: "set i sammenhæng med de begrænsede økonomiske ressourcer kan det kun lade sig gøre at opnå en europæisk værditilvækst ved at udvikle ægte, nyskabende programlaboratorier«.
EU skal fremkalde elektrochok, for morgendagens samfund vil være præget af intelligens, forskning og kundskaber, der vil bringe arbejde og rigdom. Jeg mener, det er ekstremt nødvendigt nu at lægge grunden til en integreret ungdomspolitik, der adskiller sig fra uddannelsesprogrammerne. Stimulerer vi de unges kreativitet, kan det engagere dem i kampen mod social udelukkelse og volden i skolerne og storbyerne. Uformel uddannelse opnået i ungdoms- og især sportsorganisationer bør anerkendes og fremmes. Jeg støtter endvidere pilotinitiativerne i min region med omstrukturering for unge i storbyerne, der kobler sportsoplevelser med kundskaber og kreativitet i tæt samarbejde med unge fra landdistrikter.
I EU er opgaven stadig enorm. Der er brug for beslutsomhed og udholdenhed. Desværre er der i det traditionelle regnskab ikke meget plads til ikke-mærkbare aktiver. Skulle vi ikke her ved skabelsen af euroen overveje skabelsen af en valuta for viden?

Evans
Hr. formand, mine lykønskninger til hr. Perry og til Kommissionen for forelæggelsen af denne betænkning, som vi ved er meget vigtig, og som viser vejen frem mod fremtiden. Uddannelse er et meget vigtigt element i konstruktionen af et samfund for fremtiden, både pulserende økonomier og succesrige og lykkelige samfund. Det er lige så vigtigt på europæisk plan, som det er for de enkelte lande. Hr. Elchlepp har allerede talt om finansiering, og jeg mener ikke, at der findes nogen bedre anvendelse for europæiske penge og ingen retfærdigere måde at fordele ressourcerne på end ved at anbringe dem i uddannelse.
Jeg mener, at vi endnu en gang bør se på nogle af de måder, hvorpå vi bruger vores europæiske penge. For eksempel anbringer vi nogle af dem i støtte til tobaksavl og tyrefægtning. Jeg mener, at vi burde omdirigere disse penge til noget virkelig nyttigt såsom uddannelse snarere end uforsvarlige områder. Der er for nylig blevet anbragt en masse penge i Den Monetære Union, og vi ved, at der er nogen modstand imod denne, men der er massiv begejstring for Europas uddannelsesprogrammer, og sammenligningsvis må jeg sige, at der er meget få penge hertil.
Jeg vil især gerne tale om tre artikler: 26, 30 og 31. Artikel 26 taler om sprog, og dette er - det er min inderligste overbevisning - det væsentligste kommunikationsmedium og det, der mest livfuldt og værdifuldt definerer identiteten, især for mindre lande. Det er rigtigt, at nogle sprog er stærkere end andre, men som hr. Alavanos har sagt, må vi respektere den rige sproglige mangfoldighed i Europa og også - vil jeg sige - afvise kunstsprog og vægre os over for dem, der ønsker at fjerne varianter.
Jeg vil gerne tale om artikel 30, men jeg har ikke tid, og fru Vaz Da Silva har sagt det så veltalende, så jeg vil lade dette være.
Artikel 31 er et meget vigtigt punkt. Deri tales bl.a. om samfundslære, og det er meget vigtigt for mit eget land, Det Forenede Kongerige, hvor der er et rystende lavt niveau af forståelse for den demokratiske proces. Vi må investere i uddannelse af denne type for vores unge for at opbygge en forståelse for de demokratiske processer og tilskynde folk til at forstå og deltage. Det er en lige så vigtig faktor for konstruktionen af et forenet Europa som noget andet. Vi må beskytte disse områder, vi må udvikle dem, og jeg ser med stor forventning frem til de nye forslag fra Kommissionen.

Todini
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg gerne takke vores kollega Perry for hans glimrende betænkning og sige, at den kommer på et særligt godt tidspunkt, fordi vi i disse dage - fuldt berettiget - ikke taler om andet end det monetære Europa og finansielle spørgsmål. Vi skal også have en vigtig afstemning om dette emne i morgen. Men det er meget vigtigt også at tale om et kundskabernes Europa og komme med forslag herom, så vi kan opbygge et egentligt europæisk uddannelsesområde, hvor kundskaben, borgerskabet, og udviklingen af beskæftigelsesrelevante holdninger sættes i højsædet, for en forudsætning herfor er netop en effektiv fremme af undervisning og uddannelse.
Der er naturligvis også nogle kommentarer til Perry-betænkningen, men især til Kommissionens forslag. For det første må man med beklagelse konstatere, at dokumentet er fremsendt med en betydelig forsinkelse, og at det ofte er et problem, som vi støder på: Parlamentet skal udtale sig på et alt for sent tidspunkt i forhold til Kommissionens beslutninger. Jeg håber, at dette ikke sker mere, for det, der foreslås her på parlamentsniveau, hvor medlemmerne er valgt ved almindelige og direkte valg, er meget vigtigt. Vi er alle klar over vigtigheden af de spørgsmål, vi behandler, og det er derfor også vigtigt, at arbejdet forløber i den rette samarbejdets ånd.

Tongue
Hr. formand, jeg vil gerne takke vores ordfører for en meget omfattende betænkning, som jeg tror har samlet alle de følelser og interesser, som vi som udvalg har. Jeg vil forsøge ikke at gentage nogen af dem, bortset fra nødvendigheden af at integrere den europæiske dimension i undervisningen. Dér tror jeg, fru kommissær, at De kan gå foran som initiativtager, selvom det selvfølgelig er op til nationalstaterne at bygge denne ind i deres nationale læseplaner.
Vi taler uophørligt om globaliseringen af økonomien, og dog fastholder vi vores unge inden for en meget national læseplan. Det må helt klart ændres, hvis vi mener, hvad vi siger om, at de skal blive beskæftigelsesegnede i en global økonomi og især inden for et europæisk enhedsmarked. Alt, hvad man kan gøre, er at fremhæve over for medlemsstaterne, at de bygger denne europæiske dimension ind i hvert enkelt fag - således at eleverne i matematik lærer om, hvem Pythagoras var, hvor han kom fra og om det bidrag, som en som han ydede til matematikken som helhed.
Hr. Evans kom ind på et væsentligt punkt i hr. Perrys betænkning, nemlig behovet for samfundslære, hvilket igen er vigtigt, hvis man skal sikre, at vores unge forstår det samfund, de lever i. På vegne af Federal Trust og Secondary Schools Association of the European Union vil jeg gerne takke Dem, fru kommissær, og Deres generaldirektorat for den uvurderlige støtte, som de har ydet til et projekt om borgerskab. Det har gjort det muligt for dette projekt at udvikle undervisningsmaterialer om borgerskab, og i særdeleshed europæisk borgerskab, idet det indeholder et helt modul om europæisk demokrati og herunder om dette Parlament. Jeg mener, at det som noget meget væsentligt bør dissemineres til vores skoler på sekundærniveauet i Den europæiske Union inden valget til Europa-Parlamentet næste år.

Cresson
Kære parlamentsmedlemmer, jeg er meget glad for at tale her ved Parlamentets plenarforsamling om kundskabernes Europa, og jeg har lyttet til alle de talere, der har udtrykt sig. Jeg har også set deres intense engagement, og den under tiden lidenskabelige tone, de har anvendt om dette emne, som er vigtigt for EU's fremtid, og som bør mobilisere os alle, og derfor glæder jeg mig over den debat, vi har her i aften. Det drejer som en debat, der er fundamental for Unionens fremtid med umiddelbare forlængelser, idet Parlamentet og Rådet meget snart skal behandle forslagene til juridiske og operationelle instrumenter, der kan gøre det muligt at opbygge dette kundskabernes Europa.
Jeg vil godt have lov til at nævne tre punkter. For det første en hurtig status over udviklingen og de fremskridt, der er opnået i løbet af de sidste tre år på området; derefter tidsplanen med vores overvejelser og endelig spørgsmål omkring struktur, indhold, styring og finansiering af EU-aktiviteterne.
Angående den vej, vi har tilbagelagt og det, vi har opnået, vil jeg nævne debatten i forbindelse med hvidbogen "Undervisning og indlæring - Mod indlæringssamfundet«. Her har De bidraget med et meget værdifuldt samarbejde, der har sat os i stand til at gøre mange fremskridt på området, idet vi er begyndt på omfattende overvejelser med alle de berørte parter. Med Amsterdam-traktaten har Unionen fra nu af ansvaret for at øge vores medborgeres kundskaber så meget som overhovedet muligt ved at fremme en bred adgang gennem hele livet til uddannelse og undervisning, og nogle af Dem har her i aften understreget, hvor vigtigt det er at lære hele livet igennem. Derudover har Kommissionen, der anser forskning og uddannelse for at være afgørende ikke-materielle investeringer i fremtiden, i sin Agenda 2000 foreslået at gøre politik for kundskaberne til en af de fire grundlæggende akser for Kommissionens interne politik.
Jeg kommer nu til tidsplanen for den nærmeste fremtid. Gennemførelsen af EU-programmerne Sokrates, Leonardo da Vinci og Ungdom for Europa befinder sig allerede nu på halvvejen. Derfor skal vi nu begynde at forberede den kommende række aktiviteter. Den starter på den symbolske dato, den 1. januar 2000. Af den grund skal vi træffe en række beslutninger i 1999 efter at have brugt den nødvendige tid på at undersøge samtlige forslag til tekster. Derfor takker jeg Europa-Parlamentet for at have accepteret disse rammer. Jeg har hele tiden været klar over, at dokumenterne er blevet uddelt en smule for sent, men det er fordi vi er pressede af den samlede tidsplan, for at kunne gå hurtigere frem og for til sidst at kunne afslutte disse tekster til tiden.
Debatten om meddelelsen om et kundskabernes Europa giver os værdifulde elementer og mulighed for at gå i gang med fasen, som jeg tror, jeg kan sige, vi går ind i på en tilfredsstillende måde. Jeg vil gerne især takke Perry fra Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier og Hatzidakis fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender såvel som parlamentarikerne fra disse to udvalg for den interesse de har udvist for et kundskabernes Europa ved at fremsætte omkring hundrede ændringsforslag.
Det tredje punkt går ud på at skabe en uddannelsessektor i EU med nye programmer, en bedre tilpasset styring og et tilstrækkeligt finansieringsniveau. Viljen til at igangsætte alt dette for efterhånden at opbygge en uddannelsessektor i EU vil fremgå fuldt ud af de forslag til beslutning, der netop nu er under udarbejdelse, og som Kollegiet derefter skal behandle. Denne vilje vil især komme til udtryk gennem indhold og formulering af programmer, en fornyelse af deres forvaltning og finansieringsniveauet.
Lad os først minde om, at EU's uddannelsessektor er et begreb, der skal forstås meget bredt i den forstand, at det har såvel en geografisk som en tidsmæssig vinkel, idet vi må tage højde for den bevægelse, der er i gang for at udvide EU. Denne sektor udgør således rammen, inden for hvilken målene for en livslang uddannelse for alle medborgere skal gøres konkrete. Den er det redskab, vi har behov for for at kunne opbygge et mere solidarisk samfund, som Hawlicek udtrykte det. I den forbindelse mener jeg, der er tre grundlæggende dimensioner: EU's borgere skal have muligheden for konstant at udvide deres kundskaber, at udvikle deres jobegnethed ved at erhverve sig kompetencer og at udfolde sig som borgere. I virkeligheden er problemstillingen for et kundskabernes Europa ikke blot indlæring, det er også udfoldelse, som adskillige talere ganske rigtigt har fremhævet, især Poisson, og det vil sige, at man også giver personligheden mulighed for at udvikle sig. Beskæftigelsen er naturligvis den vigtigste integrationsfaktor i samfundet, men vi skal også tænke på udviklingen af den enkelte person.
Efter min mening giver arbejdsdokumentet fra GD XXII om evalueringen af og resultaterne fra programmerne mulighed for, som Hatzidakis ønskede det, at trække den nødvendige undervisning ud til at følge op på vores fællesskabsaktiviteter i denne retning. De går alle ind for at fortsætte de forskellige EU-programmer under deres nuværende navne, det vil sige Sokrates, Leonardo, Ungdom for Europa og den europæiske volontørtjenesteordning, som De kender. Jeg takker i øvrigt de, der har stillet spørgsmålet, og jeg vil gerne forsikre Dem: titlerne på disse programmer vil helt sikkert blive bevaret. Vores medborgere, især de unge, har vænnet sig til dem, de kender dem, og det drejer sig jo i øvrigt om at blive bevidst om EUborgerskabet.
På samme måde vil jeg, idet vi tager hensyn til, på den ene side de mange forskellige aktører og på den anden et opskruet krav om læsevenlige tekster, snart fremlægge tre forslag i Kollegiet til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning inden for henholdsvis uddannelse, undervisning og ungdomspolitik. Men også flere her i forsamlingen, især Perry, Waddington og Papakyriazis, har ønsket, at der fandt en større integration sted, og at der blev oprettet stier mellem programmerne. Jeg har i allerhøjeste grad taget de valgmuligheder og holdninger, der er blevet udtrykt angående denne side af sagen, til efterretning, og de vil indgå i de overvejelser, vi er i gang med. Det er rigtigt, at vi så meget som muligt skal forsøge at forøge disse stier.
Jeg vil godt have lov til for en kort bemærkning at vende tilbage til den sprogpolitik, Kommissionen fører, og som flere af Dem også har nævnt. I overensstemmelse med ordlyden fra Amsterdam-traktaten om at fremme mangfoldigheden inden for sprog og kulturer er dette emne selvfølgelig på dagsordenen. Jeg forstår ordføreren Perrys pragmatiske holdning over for de vanskeligheder, vi skal overvinde som følge af udvidelsen af EU. Her vil jeg gerne minde om, at vores ambition på dette område er at sørge for, at hver enkelt EU-borger kommer til beherske tre EU-sprog: sit modersmål og to andre sprog. Jeg glæder mig derfor over den vægt, De har lagt på en tidlig indlæring af sprog og på den interesse, De viser det såkaldte passive kendskab til sprog, det vil sige forståelsen af et sprog, der ligger tæt op ad ens eget.
Vores politik skal ses i sammenhæng med udvidelsen. Jeg tilslutter mig derfor ændringsforslaget til kompromis 3 fra Udvalget om Kultur, der anbefaler at udvikle udvekslinger med de central- og østeuropæiske lande og Middelhavslandene. De ved jo, at sådanne udvekslinger allerede eksisterer på uddannelsesområdet, og vi har allerede haft adskillige ministerrådsmøder med undervisningsministrene fra de central- og østeuropæiske lande. I øvrigt kan jeg med glæde tilslutte mig den vægt, der er blevet lagt på at tildele arbejdsmarkedets parter og store sektorer i det borgerlige samfund vigtige roller i den nye generation af programmer.
Dette er specielt vigtigt inden for programmet Leonardo da Vinci, og nogle af de ærede talere, især Guinebertière, har gjort opmærksom på, at det var nødvendigt at inddrage de unge i overvejelserne omkring disse programmer. Jeg støtter fuldt ud denne idé. For nogle måneder siden afholdt vi i Bruxelles et stort møde med repræsentanter for ungdomsorganisationer fra forskellige lande i Unionen. Det næste møde finder sted i november i år, og jeg agter helt bestemt at fremlægge disse tekster og problemer og diskutere dem med repræsentanterne. Jeg må i øvrigt sige, at det møde, vi har haft med de unge, var ekstremt animeret og meget livligt, og det gav mange interessante meningsudvekslinger, hvor jeg personligt lærte meget.
Ved iværksættelsen af de kommende programmer vil vi bestræbe os på at forenkle og koncentrere, som adskillige af Dem også har bedt om. Jeg vil gå frem efter fem hovedretningslinjer, der kan opsummeres med følgende ord: synlighed, komplementaritet og sammenhæng, evaluering, decentralisering og, til slut, forenkling. Jeg ved, hvor meget det optager Dem, at man sikrer en bedre koordination og en bedre synergi med strukturfondene, og at vi udvikler dybtgående relationer mellem EU's erhvervsuddannelsesprogrammer og Den Europæiske Socialfond, og jeg kan sige Dem, at jeg ligger helt på samme linje. Jeg glæder mig især over den nye retningslinje inden for strukturfondene til fordel for en politik for menneskelige ressourcer. Strukturfondene har gennem lang tid været optaget af den fysiske planlægning, transport, integration af isolerede områder osv., og man kunne virkeligt ønske sig, at fondene kunne begynde at interessere sig ungdommens uddannelse for at give ungdommen en chance.
Kommissionens tjenestegrene arbejder for øjeblikket med at sikre en sammenkædning mellem disse nye programmer og Socialfonden og den nye politik for strukturfondene. Så De kan se, at vi lige præcis arbejder med det, der optager Dem, herunder med de instrumenter, vi råder over. De har jo ofte, og med god grund, fremhævet de ringe bevillinger. Der vil selvfølgelig aldrig være tilstrækkeligt med penge til at imødegå alle behovene på dette område, fordi behovene for uddannelse per definition er ubegrænsede, men hvis vi i det mindste kan udnytte strukturfondene og Socialfonden, det ville helt klart være ønskeligt. Min kollega, Padraig Flynn, og jeg har et reelt ønske om at sørge for, at samtlige EU-aktiviteter, der skal fremme uddannelse og menneskelige ressourcer bliver sat i gang på en sammenhængende måde, så de supplerer hinanden. Det er en holdning, som jeg ved, deles af mange her i Parlamentet, og jeg er glad for at have Deres støtte på dette punkt.
Jeg er helt enig i det ønske adskillige talere har udtrykt, såvel Hatzidakis som Heinisch, M. Elchlepp og Hawlicek, at de nødvendige økonomiske midler til den nye generation af programmer til fordel for et kundskabernes Europa, skal være en af vores vigtigste ambitioner; og vi skal udnytte dem, som De anbefaler det i Deres slutbetænkning, så vi frigør den størst mulige europæiske værditilvækst.
Kommissionen har i sin Agenda 2000 angivet, at den agter at prioritere aktiviteter inden for en kundskabernes politik. Mens vi venter på den endelige dom, kan jeg fortælle Dem, at jeg har foreslået, at denne prioritet får tildelt en væsentlig forhøjelse af midler til uddannelses- og ungdomsprogrammer, og jeg har et vist håb om at blive hørt.
Jeg takker Dem for det væsentlige bidrag, Deres betænkning udgør med sit væsentlige indhold og de forslag, der stilles. Jeg synes også, den er væsentlig ved den støtte, den giver til den politik, jeg agter at udvikle - naturligvis ikke alene, men sammen med hele Kommissionen - og jeg må sige, at når man sammenligner med, hvad der er kommet ud af, især topmødet i Amsterdam, med alt hvad medlemsstaterne siger - det er naturligvis altid lidt mere kompliceret, når det drejer sig om finansiering - men under alle omstændigheder inden for den politik, der er tiltrådt af medlemsstaterne, så er dette emne virkeligt dominerende.
Jeg håber, at dette samarbejde forlænges i forbindelse med forslagene til handlingsprogrammerne for uddannelse og ungdomsanliggender, som vi meget snart går i gang med. Og det er rigtigt, som flere af Dem har sagt, at EU skal gøre fremskridt via sin ungdom. Det er ved at blive bevidst om, hvordan man lever og arbejder i de andre lande i Unionen, ved udveksling af det, man kalder god praksis og gennem kendskab til sprog, at vi kan skabe fremskridt for visionen om EU. Mange af Dem, især Todini og Tongue, har fremhævet dette, og jeg kan ikke nævne alle andre, fordi så mange støtter dette synspunkt. Det er et politisk synspunkt, det vil sige, at ud over at erhverve sig kundskaber og uddannelse, hvilket er nødvendigt, så formes de unges opfattelse af verden i EU gennem disse programmer, og det er også en af grundene til, at de er afgørende vigtige.
Jeg takker Dem for Deres ord og den støtte, De giver disse programmer. Jeg takker for de overvejelser, forslag og kritikpunkter, De har givet udtryk for. De er alle - og det skal De vide - blevet hørt og forstået med megen opmærksomhed, og jeg ønsker, at vi kan fortsætte vores samarbejde.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.00.

Beskyttelse af mindreårige på det audiovisuelle område
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0153/98) af hr. Whitehead, for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier, om forslag til Rådets henstilling om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed i forbindelse med audiovisuelle tjenester og informationstjenester (KOM(97)0570 - C4-0670/97-97/0329(CNS)).

Whitehead
Hr. formand, dette er den første væsentlige debat, vi har haft siden de formidable skænderier om fjernsyn uden grænser om fordele og ulemper ved de nye informationstjenester. De tjenester, der tilbydes - mere eller mindre, fra punkt til punkt, online, og nu i Internettets vidunderlige tilfældige univers - erkender vi kan udvide horisonterne: de krydser enhver grænse, de kommer ind i hver en stue, direkte eller indirekte øver de indflydelse på os alle. De kan mangedoble rækken af informationer og uddannelsesudvekslinger til det uendelige. Det kan være det bedste, der er oplevet, men vi må være årvågne over for, at det ikke også bliver det værste, der er oplevet i hænderne på dem, der bruger disse tjenester, ikke at muliggøre og berige men at udnytte, nedbryde og true den menneskelige værdighed.
Dette er en debat, der er lige så gammel som menneskesamfundet selv: debatten om, hvordan dette samfund beriges. Da jeg var student, sad jeg ved fødderne af Sir Isaiah Berlin i Oxford og hørte hans forelæsninger om de to frihedsbegreber: positiv og negativ frihed, frihed til og frihed fra. Frihed til at udvide horisonter, til at blive udfordret, til at kommunikere, og frihed fra andre, der invaderer vores rum og ødelægger integriteten i vores liv. Det er - om De vil - balancen mellem artikel 10 og artikel 8 i Den Europæiske Konvention om Menneskerettigheder. Hvordan kan vi forene disse?
Jeg hilser den kendsgerning velkommen, at Parlamentet og Kommissionen er gået sammen i denne sag og har fået fuld støtte fra Rådet under mit eget lands formandskab, ja, og endog før dette. Vi går sammen, ligesom medlemsstaterne har gjort, for at erkende et fælles mål om at forfølge dem, der handler med ulovligt materiale, og de systemer, via hvilke de - befriet for begrænsninger som tid eller knaphed - undertiden kan lokke de unge og de sårbare i en fælde. De sårbare er ikke altid de unge, og de unge er ikke altid de sårbare. Vi har brug for årvågenhed, og vi har brug for samarbejde mellem politistyrkerne i medlemsstaterne, der kan arbejde effektivt for at finde frem til ulovligt materiale, det være sig børneporno eller racehad, over hele vores Fællesskab, ja og også udenfor.
Der er meget, der ikke er ulovligt, og som et frit samfund bør være tolerant over for, men som ikke desto mindre kan være skadeligt for nogle. Jeg hilser det velkomment, at to direktorater er gået sammen med en konvergerende henstilling i denne sag og en handlingsplan, der i høj grad er på linje med henstillingen fra Kommissionen - en herlig situation, som vi er overmåde glade for nu - i betænkningen opfordrer vi til en proces, hvorved teknisk udvikling og konvergens går hånd i hånd med en kontrollerende gennemgang af den måde, hvorpå disse forskellige tjenester opererer. Det er det, rapporten fra Kommissionen i alt væsentligt henstiller til. Det bør ske på grundlag af en selvregulering, der på ansvarlig vis foretages af tjeneste- og indholdsudbydere med maksimal forbindelse til nationale filtreringsordninger - som PIC-ordningen i mit land - og den nære inddragelse af borgerinitiativer såsom Internet Watch-ordningerne, der er blevet udtænkt i Nederlandene og andre steder.
Henstillingen og handlingsplanen opfordrer medlemsstaterne til at være på forkant, fremme forskning, inddrage lærere såvel som forældre og lette informationsudvekslingen. Disse er værdige mål. Den firepunktsplan, der er fremstillet i forslaget til Kommissionen om at udarbejde definitioner af god praksis, lette forskning, erfaringsudveksling, og forbindelserne med politi er fuldt ud prisværdige. Birmingham-møderne under det britiske formandskab behandler dette spørgsmål.
Jeg vil gerne lykønske min meget gamle ven, Mark Fisher, for hans arbejde sammen med vores minister, Chris Smith, for at sørge for, at dette forslag får medvind ved kulturministerrådsmødet i maj.
Kommissær Oreja, jeg er henrykt over at have Dem her hos os. Vi lyttede til Dem med interesse i Birmingham for nogle få uger siden. Vi er også taknemmelige for den støtte, vi har fået fra Deres team, der er ved Deres side her i aften, og jeg er taknemmelig for det arbejde, der er gjort af mine kolleger og mine to assistenter, som har arbejdet på denne betænkning.
Vores henstillinger og vores ændringsforslag er også temmelig selvindlysende. Jeg forbigår de klangfulde floskler, som alle betænkninger har i henstillingerne i præamblen og vender mig kun til de mere skarpt tegnede henstillinger, der skal stramme de fire punkter i slutningen af betænkningen op.
Kommissær, jeg håber, at De især kan gå i lag med ændringsforslag 19, der anmoder om en evalueringsrapport fra Kommissionen, der skal forelægges Parlamentet og Rådet inden to år. Vi håber, at De kan anbefale dette som en foranstaltning for effektivitet i, og ikke blot virkningerne af, selvreguleringen med en angivelse af, hvilke yderligere foranstaltninger der måtte være nødvendige.
Det er netop denne form for nøje sikkerhedsundersøgelse, der sigter på at få det bedste ud af dem, der i morgen skal udføre selvregulering, som vil blive et referencepunkt for disse bestræbelser. Det kan selvfølgelig mislykkes. Kolleger har beviser på mislykkede forsøg inden for andre områder, hvor det hidtil sikkert har været hackeren snarere end kræmmeren, der har været inddraget. Vi håber, at det vil lykkes for dem. Men uanset, om det gør det eller ej, må vi sikre os, at Parlamentet og Kommissionen sammen har spillet deres rolle. De og vi kører fortrøstningsfuldt, men forsigtigt, ud ad den elektroniske motorvej sammen.

Casini, Carlos
Hr. formand, i første omgang på man erkende værdien af intentionerne bag det initiativ, som Kommissionen her har taget: Kommissionen har ikke undladt at tage initiativ på et område, hvor fællesskabskompetencen - må det siges - er forholdsvis ringe.
For det andet har vi hvad angår kravet om at tage hensyn til det, som allerede findes på fællesskabsplan, vedtaget direktivet om fjernsyn uden grænser, hvori det bestemmes, at intet program må være en alvorlig trussel mod mindreåriges fysiske, mentale og moralske udvikling, især programmer med vold, pornografi eller meningsløs vold, og der må også tages hensyn til de forskellige fælles aktioner, der allerede er indledt, navnlig med hensyn til fremme af udvekslingssamarbejde mellem personer, der er ansvarlige for bekæmpelsen af menneskehandel og seksuel udnyttelse af børn. En anden fælles aktion på samme område er rettet mod at bekæmpe racisme og fremmedhad.
Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder mener, at det er nødvendigt at udvide alle tre fælles aktioner samt EUROPOL-konventionen, således at der udtrykkeligt inddrages beskyttelse af mindreårige og af den menneskelige værdighed i de audiovisuelle sektorer og i massemedierne, samt at de juridiske rammer tilpasses dette forhold; udvalget er af den opfattelse, at dette er meget vigtigt.
Kommissionens forslag vedrører beskyttelse af mindreårige og beskyttelse af den menneskelige værdighed. Det drejer sig ikke blot om at beskytte de mindreårige, men også om at beskytte den menneskelige værdighed, altså alle menneskers værdighed, ikke kun de mindreåriges. I denne forbindelse vil det før eller siden være nødvendigt at gennemføre indgående overvejelser om betydningen af den moderne industrielle pornografi, som i de nye informationsmedier, især i Internettet, finder et stadigt større marked, således at vi kan vurdere denne nyskabelse ud fra dens egentlige formål, som er indtjeningsmulighederne og ikke tanke- eller ytringsfriheden; efter min mening bør sådanne overvejelser indledes. De seneste begivenheder har vist, at der er en snæver forbindelse mellem insisterende og besættende pornografiske budskaber og meget alvorlige voldshandlinger, der for nylig også har antaget de mest ekstreme former over for mindreårige.
Dette er årsagerne til, at jeg, idet jeg støtter Kommissionens forslag, mener, at vi fremover må understrege behovet for en mere bred debat om pornografien, og at vi ikke bør stille os tilfreds med selvregulering, men i stedet gribe ind med effektive regler.

Ahlqvist
Hr. formand, betænkningen, som vi nu behandler, fører os til en meget vigtig principiel diskussion. To fundamentale vurderinger stilles mod hinanden: behovet for at beskytte vores børn mod skadeligt materiale som f.eks. vold og pornografi på den ene side og på den anden side princippet om ytringsfrihed, som vi svenskere hæger meget om.
Det er vigtigt at understrege værdien af den nye teknik og Internet ud fra et informationssynspunkt. Den nye teknik har imidlertid ikke kun fordele, den har også ulemper. Til fordelene hører bl.a., at personer, som af geografiske eller kulturelle årsager ikke har haft adgang til information, biblioteker eller boghandler, nu kan få adgang til den information, de ønsker, hjemmefra. Når man en gang har lært at navigere på nettet, er det som at gå rundt i verdens største og bedste bibliotek.
Internet kan imidlertid også indebære misinformation, som kan få alvorlige konsekvenser, især for de svage i samfundet. Jeg tænker her på børnene. Ytringsfriheden er et helligt princip, men det kan ikke anvendes på bekostning af vores børns ret til at udvikle sig harmonisk. Det er meget svært at skabe fælles regler vedrørende ulovligt materiale. Endnu sværere er det at blive enige om, hvordan man skal definere begrebet »skadeligt«.
Jeg støtter min partikammerat Whiteheads forslag om fælles mærkningsbestemmelser for indholdsfortegnelser for at gøre det lettere at identificere ulovligt og skadeligt indhold. Jeg er også for en regelmæssig evaluering i et selvregulerende system samt en evaluering af denne handlingsplan om to år.

Añoveros Trias de Bes
Hr. formand, hr. kommissær, i Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse og Medier har vi været os hr. Whiteheads betænkning meget bevidst, og da vi gennemgik den den 23. april i år, vedtog vi den derfor enstemmigt. Jeg vil gerne komme med to præciseringer med udgangspunkt i det, som min kollega, hr. Casini har sagt om, hvordan vi har forstået denne beskyttelse.
På den ene side bør vi overveje beskyttelsen af mindreårige mod bestemte former for indhold, som kan påvirke deres fysiske og moralske udvikling, og på den anden side beskyttelsen af den menneskelige værdighed mod ulovligt indhold, som er forbudt for hele samfundet, uafhængigt af de mulige modtageres alder, og som går imod selve fundamentet i samfundet, og som jeg sagde, konkret mod værdigheden.
Som ordføreren hævder i sin fremragende betænkning, så tilbyder de nye kommunikationsmedier et indhold til en hvilken som helst bruger på et hvilket som helst tidspunkt og på et hvilken som helst sted, og det skal reguleres for at sikre beskyttelsen af de svageste. Men vi må ikke glemme, at det er staterne, der regulerer dette, og at denne regulering således ikke er tilstrækkelig, hvis ikke den er ledsaget af en aktiv regeringspolitik, fordi man uden at fremme samarbejdet mellem politiet og retsmyndighederne nok kunne begrænse eksesserne, men ikke få has på de ulovlige aktiviteter.
Der bør være nogle minimumsretningslinjer, som støtter sig på fire nøgleelementer: samråd, adfærdskodeks, nationale instanser og periodisk vurdering. Disse målsætninger er dem, som Den Europæiske Union har bragt frem. Vil alt dette fungere i praksis? Vi er i det mindste enige om, at det er værd at forsøge. Og, hr. formand, der har, i det mindste indtil nu, været en enorm konsensus.

Todini
Hr. formand, hr. kommissær, for mig er det et yderst vigtigt emne, vi behandler i aften, og jeg vil gerne først henvise til det, som Carlo Casini allerede har omtalt, nemlig den audiovisuelle industri og massemedierne, der først og fremmest må respektere den menneskelige værdighed og især sikre beskyttelsen af mindreårige. Efter min mening er netop dette begreb omkring beskyttelse af den menneskelige værdighed af afgørende betydning i denne forbindelse.
Konsekvensen er imidlertid, at medlemsstaterne bør undersøge deres respektive nationale bestemmelser efter en metode, der udarbejdes på europæisk plan, med det sigte at fremme nationale selvreguleringsregler for online-tjenester, samtidig med at der forsøges med andre og nye måder at beskytte de mindreårige på. Samtidig med de tekniske og driftsmæssige forhold skal vi også sørge for, at der fremmes og gives tilskyndelse til en tilstrækkelig undervisning og uddannelse af de mindreårige og deres familier i netop anvendelsen af de nye digitale værktøjer, for hvis der ikke er en sådan parallel tilgang til området, vil det hele være tabt på gulvet.
Det er derfor vigtigt, at der på europæisk plan findes frem til en fælles etisk tilgang til informationssamfundet. Det er rigtigt, at medlemsstaterne hver for sig er ansvarlige for deres nationale aktiviteter, ligesom der må tages hensyn til, at nogle stater allerede har vedtaget regler på dette område, der kan tjene som forbillede for andre stater. For eksempel har Italien for nylig vedtaget en adfærdskodeks for fjernsynsstationerne og mindreårige, og dette forekommer mig at fungere hensigtsmæssigt.

Ryynänen
Hr. formand, når man taler om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed i audiovisuelle tjenester bevæger vi os ind på et meget følsomt område. Der opstår nemt en sort-hvid modstilling, hvor man på den ene side er for ytringsfrihed mod censur og på den anden side for børnebeskyttelse mod grådige kommercielle udnyttere. Jeg vil gratulere ordfører Whitehead, som på en særdeles afbalanceret og dybtgående måde har sat sig i denne problematik og undgået alle tilspidsende holdninger med et højt fagkundskab.
Jeg tror, at der i og for sig hersker en stor enighed om behovet for beskyttelse. Politi- og retsmyndighederne i medlemslandene er ved at vågne op og indlede nærmere samarbejde for for eksempel at bekæmpe ulovlig eller på anden måde generende indhold, krænkelser og bedrag på Internettet.
Den nye medieindustri kræver dog nye midler. De gamle, formynderiske reguleringer fungerer helt enkelt ikke i de nye tjenester, og Kommissionen foreslår selvreguleringer som en løsning. I handlingsplanen opmuntres regeringerne til at fremme selvreguleringer gennem omfattende samarbejde. Der skal virkelig indledes samarbejde mellem industri og udbydere af brugsrettigheder og tjenester. På det nationale plan kan der laves frivillige kutymeregler, og Kommissionens opgave skal så være at koordinere og støtte opbygningen af netværk med rammer for selvreguleringen og fordelingen af erfaringerne.
Selvregulering er sikkert fordelagtig for alle oplyste udbydere af tjenester, men er alle udbydere af tjenester oplyste? Hvis de var, vil hele problematikken være undgået. Selvregulering er ikke altid nok. Der er brug for en vilje til at skabe den form for internationale standarder, som er effektive, men som samtidig tager hensyn til de kulturelle forskelle. Ingen aftale på det internationale niveau kan fungere, såfremt der i praksis ikke findes tilslutning til den gennem et varigt, grænseoverskridende samarbejde.

Papayannakis
Hr. formand, det er rigtigt, at edb-teknikken galoperer frem og opløser de nationale retsstaters teknologi, samtidig med at retsstaten på europæisk niveau kun bevæger sid med moderate skridt. Vi mangler i øjeblikket midler til at undersøge og gribe ind i dette spørgsmål, hvilket hr. Whitehead har beskrevet glimrende, og af samme grund har vi heller ikke en organiseret vilje til at gennemføre det. Kommissionens forslag skal udfylde disse huller. Hr. Whitehead har med fuld berettigelse foreslået at vi styrker foranstaltningerne til at sikre en bedre opfølgelse af selvreguleringen. Jeg tror imidlertid ikke på disse foranstaltninger, jeg har ikke tillid til dem, og jeg tror ikke at de vil føre til noget.
Måske, hr. formand, vi kunne få Kommissionen til at udarbejde et scenarie, det har det jo gjort før i tiden, om hvad der ville ske, hvis vi rent faktisk havde et politisk forenet Europa med en ægte europæisk retsstat, hvorledes vi så ville reagere på dette forsøg på at overgive vores børn til de rene profitmotiver uden hensyn til konsekvenserne?

Tongue
Hr. formand, jeg vil gerne indlede mit indlæg med at lykønske Phillip Whitehead med hans betænkning. Han har arbejdet med stor fart og klogskab og vist en klar forståelse for spørgsmålene og for deres meget indviklede beskaffenhed. Han har tilskyndet til kreativitet og kommerciel succes på Internettet, men han har også forsvaret ytringsfriheden med respekt for privatlivets fred og forenet dette med behovet for at forsvare den menneskelige værdighed og beskytte mindreårige. Som Phillip selv har sagt, vil der altid i et generelt kultiveret klima være dem, der ønsker at handle i grusomhed og frygt for at korrumpere samfundet.
Det synes muligt for alle at bevæge sig næsten overalt på Internettet. Folk kan ofte komme hen til steder, hvor de ikke havde i sinde at gå hen. En lærer fortalte mig for nylig, at børnene i hendes klasse var i stand til at få adgang til pornografisk materiale i det sekund, hun vendte ryggen til. I en anden klasse førte en uskyldig søgen på en popgruppes navn dem til materiale, som det ville være ulovligt for voksne at downloade. Uanstændighed bringer Internettets værdier i fare. På grund af frygt som denne forældre fortæller mig, at det da godt kan være, at de vil købe deres børn en pc men ikke det modem, der giver dem adgang til World Wide Web. Dette er et virkeligt problem, som vi må gøre noget ved.
Internettet har et stort potentiale for at blive et uddannelsesværktøj; et middel, hvormed vores borgere kan kommunikere på tværs af grænserne, og som kan bringe Europa tættere sammen; et væsentligt værktøj for borgerskab; et supplement til offentlige radio- og tv-udsendelser; et vindue til en åben regering; en måde at henvende sig til de mægtige. Men det vil aldrig blive nogen af disse ting, medmindre forældre tillidsfuldt kan efterlade deres børn alene med en pc og et modem.
Hvad er Den Europæiske Unions rolle heri? Efterhånden som vi bevæger os henimod de dilemmaer, der skabes af onlinetjenesterne, får Den Europæiske Union en væsentlig rolle at spille med at udvikle Internettet som et borgerskabsværktøj. Det kan gøre det muligt for os at maksimere samarbejdet på tværs af grænserne. I et medium, der stadig er under udvikling, kan det gøre det muligt for os at dele den bedste praksis. Hr. Whitehead understreger med rette betydningen af en systematisk undersøgelse af, hvordan de nationale selvreguleringssystemer fungerer. Han har også ret i at anmode om en vurdering efter to år af, om der er behov for regulering. Som De hørte hr. Oreja sige i Birmingham, bør selvregulering altid i sidste instans være underlagt opsyn, hvis de selvregulerende skulle blive usikre eller endog kikse.
Vigtigst er efter min mening ændringsforslag 6, hvor hr. Whitehead minder os om, at konkurrence ikke er det eneste saliggørende i menneskelig stræben. Industrien har et ansvar over for det bredere samfund. Hvis Internettet skal flytte ind i hvert hjem, må vi vende os til kommunikationsindustrien nu og finde frem til effektive midler til at sørge for, at der eksisterer selvregulering og måske regulering med henblik på at sikre, at Internettet er både sikkert og gavnligt for alle vores borgere.
Takket være samarbejdet mellem Kommissionen og Parlamentet ser jeg frem til en snarlig vedtagelse af denne henstilling under det britiske formandskab, især med de britiske ministre, Chris Smiths og Mark Fishers velsignelse.

Banotti
Hr. formand, for ca. 20 år siden talte jeg med en ældre herre om generationskløften. Han sagde til mig: "Selvfølgelig er der en generationskløft. Den eneste udsættelse, jeg som barn havde for andet end den gade, hvor jeg boede i Cork, var, når vi gik ned til en nabos hus og lagde vores øren til en gammel dampradio og hørte nogen langt væk synge 'When the red red robbin comes bob bob bobbing along'. Se, hvad mine børnebørn nu ser på«. Han henviste naturligvis på det tidspunkt kun til tv.
Vi er meget glade for fuldt ud at støtte hr. Whiteheads fremragende betænkning. Som det allerede er blevet sagt, blev den enstemmigt støttet i udvalget. Jeg er også som en, der stadig ikke har fundet ud af at få adgang til dette system, bevidst om, hvor vanskeligt det er for os alle at lovgive om et så livligt og dynamisk medium. Forældre er med rette bekymrede. Desværre er det ligesom med tv ikke altid muligt at efterlade ens børn alene. Mange frivillige grupper, der er bekymrede over det materiale, der uden tvivl dukker op, og som Carole Tongue med rette har sagt er meget nemt at få adgang til, bør gå tilbage til nogle af de enkleste regler, hvor man, hvad enten man forstår det eller ej, forsøger at ledsage sine børn på nogle af deres rejser i cyberspace. Man forstår måske ikke helt, hvad der foregår; man må måske lade, som om man forstår; men den blotte kendsgerning, at de er bevidste om, at man er interesseret og med dem kan i sig selv være en meget nyttig måde, hvorpå vi kan tackle dette. Alt for ofte og næsten hver dag ser vi beviser på, at børn er blevet desensibiliserede af noget af det materiale, de har været udsat for, både på Internettet og på vores tv-skærme - og ofte med dybt tragiske resultater.
Jeg vil gerne slutte mig til koret, der roser hr. Whitehead. Dette var en fuldt ud enstemmig betænkning. Ingen af os har nogen problemer med at støtte de punkter, han har fremført, og vi håber stærkt, at effektiviteten af frivillig regulering vil blive påvist, så snart vi får den første rapport.

Daskalaki
Hr. formand, det spørgsmål, vi nu forhandler, er meget vigtigt, det har alle sagt, og vi vil gerne rette den varmeste tak til hr. Whitehead for hans omhyggelige arbejde. Jeg vil gerne understrege, at min gruppe fuldt ud støtter hans forslag, som blev vedtaget enstemmigt af det kompetente udvalg. Beskyttelse af mindreårige og af den menneskelige værdighed i de audiovisuelle medier og massemedierne generelt er et meget vigtigt spørgsmål i vores elektroniske tidsalder. Denne beskyttelse er hårdt tiltrængt og nødvendigt, når man ser hvilken type materiale, der cirkulerer på de internationale net.
Kommissionen henstiller til medlemsstaterne at samarbejde i retning af nationale selvreguleringsrammer, at fremme forsøgsvis anvendelse af nye former for beskyttelse af mindreårige og at hjælpe med til bevidstgørelsen af forældrene og tilsvarende foranstaltninger. Den opfordrer endvidere de pågældende brancher til at vedtage en adfærdskodeks, mens Kommissionen selv opfordres til at fremme samarbejdet i netværk mellem myndigheder, der har ansvaret for fastsættelse og anvendelse af nationale selvreguleringsnetværk og at fremme foranstaltninger mod ulovligt materiale.
Ordføreren på sin side fremsætter vigtige sondringer med hensyn til selvregulering og finder det af afgørende betydning for udvikling af det europæiske samarbejde at fremme effektiviteten af de tekniske foranstaltninger og definere en fælles adfærdsmæssig tilgang. Denne tilgang må vi undersøge nærmere - fra flere sider er dens svagheder allerede blevet understreget, og den er et vigtigt element, fordi den skal sættes over og op imod alle de andre pressioner og interessegrupper

Poisson
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger. Det forekommer mig, at det haster og er absolut nødvendigt at fremlægge en række anbefalinger med henblik på at beskytte mindreårige på det nye audiovisuelle område. Dette er lige netop vores rolle som parlamentarikere. Men jeg tror, som Whitehead understregede det, at indsatsen på uddannelsesområdet - mere end alle forordninger, som ofte er svære at gennemføre internationalt - er afgørende.
Det er nødvendigt at lære de unge at navigere fornuftigt og ansvarligt med de nye informationsredskaber, der stilles til deres rådighed, på samme måde som man lærer en ung at læse eller at køre bil, helt alene i byen, over for farerne, for at blive en fri borger. Vi skal absolut tilskynde alt hvad vi kan til uddannelse efter forbilleder, gennem et bedre samarbejde med forældre, skoler, kulturelle centre og sammenslutninger og sociale oplysningscentre for at bidrage til at indgive et godt indtryk af, hvad informationssamfundet indeholder.
De nye tjenester, der er åbne vinduer mod verden, og som ofte anses for at være farlige, skal frem for alt give de unge muligheder for at udvikle deres kundskaber og deres evne til at lege, samt hjælpe dem til bedre at kunne finde en plads i samfundet og give dem mulighed for at skabe deres projekter.
Jeg støtter således vores ordførers anbefalinger, idet jeg opfordrer til et bedre samarbejde i EU for at beskytte mindreårige og den menneskelige værdighed.

Oreja Aguirre
Hr. formand, mine damer og herrer, der er forhandlinger, som er særligt styrkende, og denne er en af dem. For det første fordi det er et vigtigt spørgsmål, som berører den europæiske samfundsmodel; for det andet fordi der er opnået enstemmighed i Kommissionen; og for det tredje fordi den på næsten alle punkter falder sammen med det forslag, som Kommissionen forelagde i sin tid. Jeg vil derfor sige til Dem, at jeg er meget tilfreds med at kunne være med til denne forhandling, lytte til Dem, mine damer og herrer, og se, hvordan vi går i kast med et så vigtigt spørgsmål, som vi ydermere står over for i et on line program, som det var nødvendigt at gennemføre, og vi gør det bestemt og beslutsomt. Vi ville gerne gå endnu længere, fordi selvreguleringen sandsynligvis kunne vise sig at være utilstrækkelig, men det er det eneste, vi kan gøre for øjeblikket. Og sandheden er, at jeg finder, at det er en god begyndelse, en god start på det, vi skal gøre.
Jeg vil gerne fortsætte med at lykønske især hr. Whitehead. Hr. Whitehead har udført et stort arbejde, og i dag har han fremlagt det her på fornemmeste vis. Og det er også vigtigt, fordi det ikke drejer sig om en af de rituelle betænkninger, som et medlem af Parlamentet skal lave, men er frugten af hr. Whiteheads overbevisning. Hr. Whitehead har gjort dette, og han har også gjort det, fordi han er overbevidst om det, og det er grunden til, at han også har været i stand til at kunne overbevise os andre, og såvel i hans egenskab af ordfører for grønbogen om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed som i denne henstilling, har udført et arbejde, som jeg virkelig lykønsker ham med.
Jeg finder også, at der siden starten har været et fremragende samarbejde mellem Parlamentet og Kommissionen. Jeg håber, at vi kan fastholde dette i fremtiden, i forbindelse med dette spørgsmål og andre, men først og fremmest i forbindelse med dette spørgsmål.
Jeg finder, at denne henstilling er et vigtigt skridt, som Den Europæiske Union tager, og jeg finder, at det er vigtigt af flere årsager: for det første af en almen årsag. Ved flere lejligheder har jeg henvist til vigtigheden af, hvad den etiske dimension ved informationssamfundet betyder. I dag glæder vi os alle over begivenheder som for eksempel ikrafttrædelsen af euroen, som nu er en realitet. Der er dog ved siden af denne begivenhed og andre begivenheder, som for eksempel det indre marked, noget, som vi ikke må glemme, og det er det endelige politiske projekt, som bygger på nogle etiske forudsætninger. Vi kunne ikke gøre noget, vi ville ikke opnå noget, lige meget hvor mange fremskridt vi gjorde inden for de økonomiske problemer eller monetære problemer, hvis vi ikke havde et etisk projekt, som kunne lede vores aktion, og dette er et af de forslag, som lige netop lever op hertil.
Og det har også et højt beskyttelsesniveau af den almene interesse, hvilket også er en vigtig prioritet for Den Europæiske Union, for det lever op til det, jeg sagde i starten, det vil sige, til det, som den europæiske samfundsmodel betyder. Jeg synes, at dette er en af de bekymringer, vi bør føle på et tidspunkt som dette. Den europæiske samfundsmodel er ikke magen til andre modeller, og det ser vi hele tiden. Vi skal forsvare og beskytte denne europæiske samfundsmodel, og denne henstilling og denne betænkning lever netop op til denne idé og denne samfundsmodel.
På den anden side er det også uomgængeligt nødvendigt - det kan der ikke herske tvivl om - at forbedre konkurrenceevnen for de audiovisuelle tjenester og informationstjenesterne, da det bidrager til at skabe et tillidsfuldt klima, hvilket er nødvendigt for at kunne udvikle disse tjenester. Og i denne henseende er beskyttelsen af de mindreårige, beskyttelsen af vores børn, fremtidens borgere, meget vigtigt for, at de kan vokse op i nogle passende audiovisuelle omgivelser.
Jeg vil gerne understrege den påstand, som mange af talerne, som har deltaget her, har fremført, når de har nævnt, at der er en bekymring for beskyttelsen af de mindreårige, men ikke kun for beskyttelsen af de mindreårige, også for beskyttelsen af den menneskelige værdighed. Det har hr. Whitehead sagt, og hr. Casini og hr. Añoveros har gentaget det. Mange af talerne har gjort opmærksom på, hvad denne bekymring for den menneskelige værdighed betyder, ikke kun for beskyttelsen af børnene, som er meget vigtig, men også for den person, der som sådan har ret til, at man finder disse passende omgivelser.
Jeg vil også gerne sige, at et andet vigtigt aspekt ved denne henstilling er dens anvendelsesområde og karakteren af det instrument, som bliver skabt. Jeg finder, at Den Europæiske Union hurtigt bør udstyre sig med et juridisk instrument, såvel for det audiovisuelle område som for de nye on line tjenester, som dem der udbydes via Internettet.
Den Europæiske Union har tydeligt vist en god reaktionsevne. Jeg synes, at man af og til bebrejder os, at vi ikke er i stand til at reagere øjeblikkeligt, og her har vi gjort det: vi har reageret og vi har reageret hurtigt. Da grønbogen blev vedtaget - i oktober 1996 - gav de nye on line tjenester anledning til mange spørgsmål om, hvordan lovene skal anvendes, og parterne selv måtte ofte se sig overvundet af udfordringerne og den juridiske kompleksitet ved de nye on line tjenester, som lå ud over blot at fastslå, at det, der er ulovligt uden for det audiovisuelle område, også er det on line - og sådan skal det være. Det vil sige, det ville være ulogisk, om der var to forskellige måder at behandle det på. Og det arbejde, som har fundet sted, har opnået en konsensus, som var så nødvendig. Den nye industri kræver for øjeblikket et højt beskyttelsesniveau af den almene interesse, og det drejer sig ikke om at drage den eksisterende lovgivning i tvivl. Spørgsmålet er, hvordan man kan lette anvendelsen af lovene på en sådan måde, at de nye aktører kan arbejde samme for at udarbejde adfærdskodeksene, og det er et spørgsmål, som der er blevet henvist til i alle indlæggene. Og nøgleordet er ordet selvregulering, et ord der, selvom det er afgrænset af den juridiske ramme, er noget, som altid er absolut nødvendigt.
Henstillingen er på den anden side det første juridiske instrument, som henviser til indholdet i de nye audiovisuelle on line tjenester, og det er også en ny normativ indfaldsvinkel, hvori man definerer kursen for de nationale foranstaltninger med henblik på at undgå, at der kommer normer, som kan være for restriktive for denne spirende industri, eller - måske - bliver for forskellige til at sikre tjenesteydelsernes fri bevægelighed.
Hr. Whitehead deler i sin betænkning fokuseringen på selvregulering og anerkender dens fordele, selvom han naturligvis også - og på en meget berettiget måde - fremhæver dens begrænsninger. Det er nødvendigt parallelt hermed at udvikle de juridiske og politimæssige kompetencer, det vil sige, de myndigheder der skal sørge for, at loven bliver overholdt. Det er også nødvendigt at udvikle brugen af etiketter til indholdet og filtersystemer, og ikke mindst er det nødvendigt at følge og overvåge, at vurdere anvendelsen af henstillingen og gøre det meget opmærksomt. I denne henseende foreslår ordføreren nogle ændringsforslag til teksten, som svarer fuldt og helt til Kommissionens mening og hensigter, og som efter mit skøn meget fint afspejler ånden i henstillingen.
Det sidste ændringsforslag fortjener efter min mening en særlig opmærksomhed. Det drejer sig om at opfordre Kommissionen til at forelægge en vurdering om anvendelsen af henstillingen og dens effektivitet for Parlamentet og Rådet. Flere af talerne har henvist hertil, især fru Tongue.
Jeg vil sørge for, at Parlamentet - det vil jeg gerne sige her i denne plenarforsamling - i slutteksten, som kan blive vedtaget af Rådet den 28. maj, vil blive stillet tilfreds på dette punkt, og jeg vil gerne sige til Dem, at ved at stille dette Parlament tilfreds, så stiller jeg også mig selv tilfreds, for jeg deler fuldt ud det forslag, som hr. Whitehead har fremlagt.
I samme ændringsforslag anmodes Kommissionen desuden om at afholde regelmæssige samråd med medlemsstaterne. Jeg vil også gerne sige, hr. Whitehead, på vegne af Kommissionen og med al den højtidelighed, der er forbundet med at sige det her, i plenarforsamlingen i Parlamentet, at Kommissionen har til hensigt regelmæssigt og på eget initiativ at mødes med de nationale kompetente myndigheder inden for rammerne af en regelmæssig opfølgning af anvendelsen af henstillingen. Jeg finder, at hvis ikke det var tilfældet, så ville der være noget, der haltede. Jeg synes, at det er nødvendigt ikke kun at opholde sig ved henstillingen; jeg synes derimod, at man på den ene side skal gennemføre den vurdering, som der er blevet henvist til, og på den anden side mødet med de kompetente myndigheder, for at man via disse møder kan få nøjagtigt at vide, hvor langt man kan komme, og hvordan man skal komme dertil.
Kort sagt, mine damer og herrer, mens der er lande - USA for eksempel - som på sin vis ikke har overvundet det, som Højesterets underkendelse af bestemmelserne vedrørende beskyttelsen af de mindreårige i Communication Decency Act betød, så tror jeg, at Den Europæiske Union har forstået hurtigt at udstyre sig med et sammenhængende instrument for de audiovisuelle tjenester og informationstjenesterne, som skal bidrage til at sikre et højt beskyttelsesniveau af de mindreårige og også af den menneskelige værdighed på vores kontinent.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.00.

Interimsaftale med Mexico om handelsanliggender
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0156/98) af fru Miranda de Lage, for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, om Rådets afgørelse om indgåelse af interimsaftalen om samarbejde og handelsrelaterede anliggender mellem Det Europæiske Fællesskab på den ene side og De Forenede mexikanske Stater på den anden side (KOM(97)525-11619/1/rev. + 11620/1/97 rev. 1 - C4-0024/98-97/0281(AVC)).

Miranda de Lage
Hr. formand, mine damer og herrer, hr. næstformand i Kommissionen, den første betragtning jeg gerne vil komme med, vedrører den kendsgerning, at De Forenede mexikanske Stater i dag udgør en nation, som fra begyndelsen af dette årti er blevet til en stærk og lovende økonomi. Indsatsen for at modernisere produktionsapparatet og finanssystemet er blevet ledsaget af en institutionel modernisering, og på få år har man foretaget en bemærkelsesværdig omlægning af det institutionelle system og partierne. I dag er institutionerne mere pluralistiske og demokratiske. Og som det er blevet klart ved det sidste valg, så har de mexikanske borgere valgt uden at være bundet af fortiden og er således blevet til de virkelige hovedpersoner i moderniseringen og forandringen af en nation, som allerede ligger på en trettende plads i den globale økonomi.
Den anden betragtning, som jeg gerne vil komme med, vedrører dets tilknytning til forskellige valgmuligheder for regional integration og økonomiske blokke. Mexico spiller en stadig mere relevant rolle i verdensøkonomien. Særligt fremtrædende er dets deltagelse i en af de stærkeste handelsmæssige og økonomiske blokke i verden, NAFTA. Næsten 80 % af dets eksport går til markedet i USA. Denne afhængighed er tydeligvis for stor og går tilbage til 1994, og den skyldes den velkendte kendsgerning, at graden af finansiel autonomi blev reduceret som følge af den krise, som USA's intervention i den mexicanske økonomi fremkaldte.
Denne kendsgerning bør ikke tage glansen af de gode resultater, som NAFTA skaber, som for eksempel stigende investeringer og industriel modernisering; kort sagt økonomisk fremgang. Man må heller ikke glemme den kendsgerning, at Mexico i de seneste år er blevet en del af organisationer som OECD og APEC. Men det ville også være ønskeligt, om der var en mere retfærdig og ligelig fordeling af den økonomiske fremgang, af de nuværende overskud.
Den tredje betragtning vedrører forholdet mellem Den Europæiske Union og Mexico. Vores aktuelle bånd er baseret på en aftale, som blev underskrevet i 1991, og som var af begrænset handelsmæssig karakter. I dag er den forældet af de grunde, jeg har påpeget. Jeg vil fremhæve to: Mexicos tilknytning til NAFTA, som har reduceret vores bilaterale samhandel betydeligt, og for det andet fordi den mexicanske eksportprofil har ændret sig så meget, at det i dag kun er knapt 9 % af eksporten til Den Europæiske Union, som stammer fra landbrugssektoren.
Europa-Parlamentet påpegede allerede i 1994, idet det fulgte henstillingen fra EKST-udvalget, at denne virkelighed begyndte at stramme til, og anmodede på det tidspunkt om, at Unionen opprioriterede for de politiske forbindelser og overvejede forhandlinger om en frihandelsaftale for at afbalancere vores tilstedeværelse i regionen. Hvis Parlamentet ratificerer denne aftale, vil forhandlingerne om en åbning af markederne kunne begynde efter 30 dage. Såvel i begrundelsen som i beslutningen om meddelelsen, som blev vedtaget i 1995, er der medtaget forsamlingens henstillinger til slutfasen, som bør medtages i den globale aftale. Vi har således flere måneder foran os, og i løbet af denne tid vil Parlamentet få lejlighed til på tæt hold at følge udviklingen i forhandlingerne og ved afslutningen af samme at udtale sig om det endelige resultat.
Den fjerde betragtning vedrører forberedelsen af den betænkning, som blev udarbejdet i en ret kompleks situation. De voldelige hændelser, som har fundet sted i de seneste måneder, især i Chiapas-provinsen, og som alle vi demokrater har fordømt, har fjernet en vis ro fra forhandlingen, som helt klart har en politisk betydning og betydning for fremtiden. Indføjelsen af demokratiklausulen er et nyt element i det bilaterale forhold, som hænger direkte sammen med den nye mexicanske virkelighed, som jeg henviste til. Den proces, som blev annonceret i 1994, er endnu ikke fuldendt, men fremskridtene er åbenbare, og de kan kun benægtes ud fra en meget snævertsynet synsvinkel. Kampen for lighed, for en mere effektiv retfærdighed, for ligestilling og for regional udvikling er ikke færdig eller gennemført, men det samme sker i vores egne samfund.
Aftalen mellem Den Europæiske Union og Mexico vil indeholde progressive og forpligtende elementer, som kan støtte moderniseringen, den regionale udvikling, kampen for afskaffelse af ulighederne, såvel som en forbedring af vilkårene for menneskerettighederne. Det kan vi hjælpe med til.
I sammenhæng med Parlamentets holdninger, med analysen af den aktuelle situation og med vores samarbejdspolitik med Latinamerika, har såvel EKST-udvalget, som har kompetencen til fonden, som Udvalget om Udenrigs- og Sikkerhedsanliggender og Udvalget om Samarbejde og Udvikling med stort flertal anbefalet ratificeringen. Vores ansvar ophører imidlertid ikke her. Gennem den parlamentariske dialog, som er fastlagt i den protokol, der er underskrevet af formanden for den kompetente delegation, hr. Salafranca, har vi udstyret os med et instrument, som vil gøre det muligt at følge op på forholdet og på udviklingen inden for de underskrevne forpligtelser, blandt hvilke jeg vil fremhæve demokratiklausulen.
Hr. formand, jeg vil afslutte med at takke for al den støtte, som jeg har modtaget, såvel fra ordførerne for udtalelser som fra medlemmerne af forsamlingen, fra EKST-udvalget og det civile samfund, som har hjulpet mig og bidraget med ting, som har afspejlet sig i begrundelsen, og som jeg mener vil være tilfredsstillende for alle.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, efter min lykønskning af ordføreren vil jeg gerne sige, at vedtagelsen af den samstemmende udtalelse om interimsaftalen med Mexico ikke er afslutningen på en rejse, men derimod starten på en ny etape i forholdet mellem Den Europæiske Union og Mexico.
Mexico, som under præsident Zedillos styre befinder sig midt i en uafsluttet reformproces, er på grund af sin befolkning, på grund af sin størrelse og på grund af dets strategiske situation en af stormagterne på det amerikanske kontinent, og det er en sand bro mellem USA og Centralamerika, en privilegeret indgangsport for alle de udenlandske investeringer, som ønsker at komme ind på det spirende latinamerikanske marked.
Men Mexico er, som resten af de latinamerikanske lande, andet og mere end et marked, hvor vigtigt det end måtte være. Denne interimsaftale, som vedrører handelsrelaterede aspekter, er en del af en bredere og innovativ ordning, som Den Europæiske Union gerne vil etablere over for andre magters lunefuldhed ved at give den politiske vilje førsteprioriteten.
Denne prioritet kommer stærkest til udtryk i demokratiklausulen, som inspirerer eller burde inspirere alle samarbejdsområderne i denne aftale; det er en klausul, som dette Parlament tillægger en fundamental betydning, og som nødvendigvis skal opfyldes.
Dette Parlament gav i anledning af beslutningen fra januar om de tragiske begivenheder i Acteal udtryk for sin bekymring for situationen for menneskerettighederne i Mexico, en bekymring som Udvalget om Udenrigsanliggender har ønsket at medtage i sin udtalelse.
Det har også anmodet om, at der på en eller anden måde bliver taget hensyn til det civile samfunds stemme, når man skal følge op på og vurdere en sag, der er så følsom og vigtig som denne.
Afslutningsvis vil jeg gerne igen lykønske ordføreren for hendes arbejde og minde om, hr. formand, at Udvalget om Udenrigsanliggender enstemmigt har ønsket at anbefale den samstemmende udtalelse for denne interimsaftale, ikke som en blankocheck, men fordi det mener, at det vil være et nyttigt og værdifuldt element for at få placeret forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Mexico på det plan, hvor de hører hjemme.

Newens
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hendes arbejde med denne betænkning. Handelen mellem USA og Canada på den ene side og Mexico på den anden har fået et meget betydeligt løft ved landets optagelse i NAFTA efter den økonomiske krise i Mexico. Uden en ny aftale med Europa vil relationerne til Mexico uundgåeligt lide skade inden for det politiske, kulturelle og andre områder såvel som inden for handelen.
Jeg har en stærk antipati for mange aspekter af det, der beskrives som økonomisk modernisering, for nyliberale politikker, for liberalisering og privatisering. Men globaliseringen af vores økonomier er en uundgåelig udvikling, og vi i dette Parlament må bestemt støtte en aftale, der kan hjælpe med til at stimulere handelen mellem Mexico og Europa til vores gensidige gavn og hjælpe med til at undgå, at Mexico bliver endnu mere afhængig af USA.
I Europa-Parlamentet har vi med rette antaget en stærk holdning til menneskerettighedsspørgsmål. Vi har vedtaget en række resolutioner mod den væbnede undertrykkelse af Zapatistaerne; vi har fordømt massakrerne i december sidste år og appelleret til større social retfærdighed for dem, der er desparat fattige, diskriminerede og berøvet den kollektive ret til jord.
Vi må fortsætte med at rejse disse spørgsmål af den simple grund, at vi interesserer os for det mexicanske folk. Aftalen vil styrke vores magt til at gøre dette. Dens forkastelse vil formindske den opmærksomhed, der tildeles vores synspunkter. Jeg håber stærkt, at Kommissionen fuldt ud vil anerkende betydningen af at overvåge menneskerettighedssituationen og understrege den dybe bekymring, som vi føler. Jeg håber oprigtigt, at man her i aften vil give os en antydning af accept af denne opfattelse, og at hvordan den vil blive ført ud i livet. Ved at støtte denne aftale håber jeg, at den vil hjælpe med i udviklingen på begge sider.
Mange mexicanere, og frem for alt den oprindelige befolkning, der lever i snavs og elendighed og under nedværdigende forhold uden adgang til midler til at opnå en god levestandard, rimelige boligforhold, ordentlig uddannelse og sundhedspleje eller fuld anerkendelse som ligeværdige borgere, kræver for nærværende ændringer, der skal give alle deres borgere de grundlæggende fornødenheder, og vi må udtrykke vores solidaritet med dem og modsætte os forsøg på at knuse dem med voldelige midler.
Regeringen må, som den har forpligtet sig til med fredelige midler at løse problemerne ved at føre processen igennem til den bitre ende. Den skal ikke lægge skylden for problemet på udlændinge, der for nærværende bestandigt bliver deporteret. Vi håber stærkt, at aftalen vil bidrage til velstand, som alle vil nyde gavn af, og på dette grundlag håber jeg, at den vil få dette Parlaments fulde støtte.

Valdivielso de Cué
Hr. formand, jeg ønsker at udtrykke min anerkendelse for det arbejde og den indsats, der er gjort af ordføreren for denne betænkning, fru Miranda.
Dette Parlament erkendte allerede i 1995 behovet for at udvide og uddybe aftalens område, som indtil videre regulerer forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Mexico, eftersom nævnte aftale - som var fra april 1991 - ikke på tilfredsstillende vis lever op til de nye behov, der er opstået mellem underskriverne, og som udtalte sig til fordel for en forhandlingsstrategi, som fokuserede på indgåelsen af en ny politisk, handelsrelateret og økonomisk aftale, som skulle indeholde en forstærket politisk dialog og en gradvis og gensidig liberalisering af samhandelen med varer og tjenesteydelser og vilkårene for investeringer.
Som et væsentligt element i aftalen vil jeg gerne fremhæve indføjelsen af demokratiklausulen, som ikke var med i rammeaftalen fra 1991. I kraft af denne klausul forpligter underskriverne sig til at opfylde forpligtelserne til at respektere menneskerettighederne, såvel som samfundsmæssige og miljørelaterede spørgsmål - spørgsmål som er meget vigtige i disse lande på det amerikanske kontinent. I modsat fald er det muligt at suspendere aftalens gyldighed.
Men under alle omstændigheder vil jeg gerne ordret fremhæve det afsnit, som jeg finder er fundamentalt i denne henstilling: "den faste vilje på det økonomiske område går hånd i hånd med en stærk vilje til at arbejde for et mere socialt retfærdigt samfund og et virkeligt demokratisk og pluralistisk politisk system, hvor menneskerettighederne respekteres«.
Det er det, vi virkelig ønsker for Mexico, et land som er så vigtigt for Den Europæiske Union, et land som er så elsket af især alle de spansktalende.

Bertens
Hr. formand, jeg vil gerne give fru Miranda en kompliment. Den Liberale Gruppe vil tilslutte sig interimsaftalen. Det var ikke nogen let vurdering, menneskerettighedssituationen i Mexico, det ved vi, blodbade i Acteal, forhandlinger med EZLN er ophørt, paramilitære banders straffrihed og uhindrede aktivitet vækker fortsat bekymring.
Alligevel vil vi stemme for. Årets valg har jo betydet et første skridt på vej mod en politisk pluralisme, og desuden har interimsaftalen en demokratiklausul, og nu sørges der også for samarbejde med hensyn til det såkaldte civile samfund.
Agtpågivenhed er imidlertid fortsat påkrævet, og det besvær, som den mexicanske regering havde med at acceptere demokrati i menneskerettighedsklausulerne, er illustrerende. Vi må derfor udvikle kontrolmekanismer, og menneskerettighedsklausulen må ikke forblive tomme ord. Klausulen og hele aftalen må vi bruge som et middel til fornyelse i Mexico.
Unionen skal over for den mexicanske regering kraftigt insistere på en fredelig løsning af konflikter i Chiapas. Endvidere skal udvidet samarbejde mellem ikke-statslige organisationer gøre en ende på krænkelser af menneskerettighederne.
Jeg vil stille et spørgsmål til kommissæren: Hvordan agter Kommissionen at sikre en dynamisk anvendelse af menneskerettighedsklausulen? Jeg opfordrer Kommissionen til at aflægge en årlig rapport om menneskerettighedssituationen.

González Álvarez
Hr. formand, som det næsten altid sker med disse følsomme spørgsmål - man har diskuteret dette spørgsmål i meget lang tid, man modtager oplysninger fra den mexicanske regering, man modtager oplysninger fra ngo'er, som arbejder for menneskerettighederne osv. beslutningen er vanskelig.
Der er grunde til at stemme "ja« til den samstemmende udtalelse. Jeg vil blandt disse fremhæve: den rolle, som Europa skal spille i Latinamerika i almindelighed og i Mexico i særdeleshed; at Mexico skal diversificere sin samhandel og sine forbindelser, så de ikke som nu for 90 % vedkommende er med USA, og udvide denne samhandel med Europa; der er kulturelle og følelsesmæssige bånd, især med spanierne - vi spaniere vil ikke glemme, hvordan Mexico tog imod visse spaniere efter den spanske borgerkrig - og at demokratiet bliver udbygget.
Der er desuden et afsnit i fru Miranda de Lages betænkning, som klart specificerer, at med denne aftale vil der blive åbnet døre for et samarbejde inden for spørgsmål, som har at gøre med finansiel støtte til sociale programmer, programmer til de oprindelige folk, programmer til fordel for menneskerettighederne. Der er også nogle af konklusionerne i hr. Salafrancas udtalelse, som klart siger, at der skal ske en opfølgning på opfyldelsen af disse menneskerettigheder.
Som jeg sagde indledningsvis, er der dog også grunde til at stemme "nej«. Jeg har her en rapport fra Den Internationale Civile Kommission for Observation af Menneskerettighederne - i øvrigt en meget seriøs rapport - som interviewede ikke kun de oprindelige indbyggere, ikke kun personer, der som hr. Samuel Ruiz, lever tæt op ad de oprindelige indbyggere, men også medlemmer af regeringen og menneskerettighedsadvokaten, hr. Madrazo, som vi lærte at kende på en af delegationens rejser.
De tilegner rapporten til José Tila López og Trinidad Cruz, som blev dræbt, efter at de havde været sammen med dem og oplyst dem om, hvad der foregik.
Hvis vi også husker Acteal-massakren og de omstændigheder, der omgiver den, kan vi konkludere, at der også er grund til at stemme "nej«.
Vi mener imidlertid, at en aktiv stemmeundladelse, som ikke betyder at ignorere, hvad der foregår, men at der skal ske en fortsat opfølgning af "tiden efter« aftalerne, måske er den mest passende holdning. Især, hr. kommissær, hvis vi opnår, at der kommer mekanismer til opfølgning og kontrol med opfyldelsen af demokratiklausulen og menneskerettighederne, og hvis vi opnår, at der også kommer en betænkning, som - før den globale aftale - gør det muligt for os at se, hvordan menneskerettighederne og opfyldelsen af disse menneskerettigheder i Mexico udvikler sig.

Kreissl-Dörfler
Hr. formand, uacceptabel indblanding i indre anliggender hed det fra regeringens side, da vi krævede en menneskerettighedsklausul indføjet i den nye aftale med Mexico. Med samme argument bliver internationale observatører nu udvist af Mexico. Sådanne afledningsmanøvrer skader vores tillid til fremtidige forbedringer af forholdene. Men befolkningen i Mexico har store forventninger til de ny relationer EU/Mexico, netop hvad angår menneskerettigheder. Disse forventninger bør vi ikke skuffe. Klausulen må ikke forblive en resultatløs retorisk udsmykning, og aftalen ikke nogen generalabsolution for regeringen. Vi ved, at den mexicanske regering har brug for samtykket til aftalen som tegn på international anerkendelse, for regeringens ry i eget land forværres konstant, og vi vil inderligt gerne give vores samtykke, hvis det hjælper menneskerettighederne.
Et vigtigt skridt ville være en hurtig rapport om situationen på menneskerettighedsområdet. Er Kommissionen parat til at fremlægge en sådan rapport for Europa-Parlamentet med kort frist? Vil Kommissionen præsentere en årlig rapport for Parlamentet? Vil Kommissionen lade menneskerettighedsgrupper deltage i udformningen af den? Vil der i EU-delegationen være en person på stedet, der tager sig specielt af menneskerettighederne? Hvordan vil Kommissionen lade det mexicanske civilsamfund deltage i den politiske dialog?
Uden disse elementer vil vi ikke kunne give vores samtykke til den globale aftale. I det tilfælde ville der heller ikke være noget formål med interimsaftalen. Vi har derfor hårdt brug for konkrete oplysninger, det vil sige oplysninger, der ikke kun er baseret på bekendtgørelser fra regeringen i Mexico, for desværre har der i lang tid været for store forskelle dér mellem ord og virkelighed. Det skylder vi os selv og det mexicanske samfund!

Van Dam
Hr. formand, Mexico har i de seneste år oplevet betydelige forandringer både på det økonomiske og på det politiske plan. Således er Mexico blevet medlem af NAFTA. Medens eksporten fra USA til Mexico herved er øget betydeligt, er eksporten fra Den Europæiske Union faldet. I al almindelighed er Mexico blevet meget afhængigt af USA.
Der er således økonomiske grunde nok for Den Europæiske Union til at revidere rammeaftalen fra 1991 gennem den nu foreslåede interimsaftale. I den almene aftale, der skal godkendes senere, vil en gradvis liberalisering af de gensidige markeder blive iværksat. I forbindelse med disse aftaler kan der fremsættes en række kommentarer.
Jeg anerkender Den Europæiske Unions økonomiske motiver, idet den naturligvis vil styrke konkurrencestillingen over for USA. Jeg må imidlertid gøre opmærksom på, at handelsbalancen med Den Europæiske Union stadig udviser et temmelig stort underskud for Mexico. Det er et spørgsmål, om Mexico kan klare den friere konkurrence med Den Europæiske Union i øjeblikket. Den Europæiske Union vil virkelig blive nødt til at gribe i sin egen barm og virkelig åbne det fællesmarked for mexicansk eksport. Jeg vil gerne høre, om Kommissionen og Rådet også har til hensigt at gøre dette.
Desuden må vi ikke se bort fra kløften mellem fattige og rige i Mexico, som til trods for - eller skal jeg sige: netop på grund af - den økonomiske vækst bliver stadig større. Det er godt, at aftalen lægger vægt på samarbejde med hensyn til sociale anliggender og fattigdom samt flygtningespørgsmål. Om dette er tilstrækkeligt til at lade hele befolkningen drage nytte af aftalen, er et spørgsmål. Det vil tiden vise. Lad os derfor følge dette nøje og holde kontakt herom, ikke blot med den mexicanske regering, men også med ikke-statslige organisationer, som konfronteres med den daglige virkelighed.
Dette fører mig til sidst til spørgsmålet om menneskerettigheder. Den samfundsmæssige virkelighed viser et rystende billede. Jeg nævner situationen i Chiapas, hvor dødspatruljer har myrdet tusinder af indianere. Der er stadig mistanke om, at disse patruljer har kontakter med regeringsstyrkerne. Menneskerettighedsklausulen, som er optaget i aftalen, er en fornyelse, som vi kan være glade for.
Afsluttende vil jeg sige, at godkendelse af denne interimsaftale nu er den bedste taktik. Men forsigtighed er fortsat påkrævet, både i retning af for høje krav fra Den Europæiske Unions side og i retning af for lidt demokrati og velfærdsfordeling i Mexico.

Howitt
Hr. formand, i marts deltog jeg i en britisk delegation, der skulle se på krænkelser af menneskerettighederne i Chiapas i det sydlige Mexico, og i aften, medens vi behandler aftalen mellem EU og Mexico med dens menneskerettighedsklausul, vil jeg gerne beskrive situationen dér.
Syv tusinde nye soldater indkaldt siden december; en landsby, jeg så, hvor der var en soldat for hver familie, hvor hæren indkvarterer sine soldater ulovligt og i mange tilfælde i skoler, hvor de driver lærerne væk og fratager børnene deres undervisning; gentagne og omfattende beviser på, at paramilitære grupper opererer side om side med sikkerhedsstyrkerne og fører en beskidt krig mod den civile befolkning symboliseret ved den blodige massakre ved Acteal, hvor jeg hørte, at der foregik blodsudgydelser i adskillige timer, mens sikkerhedsstyrkerne stod tre hundrede meter væk og ikke løftede en finger; ondskabsfulde og uberettigede angreb på tapre menneskerettighedsforkæmpere; hvor den katolske præst blev beskyldt for at voldtage en gammel kvinde og holde sorte messer og velsigne våben, når han og hans kolleger blot søgte at bringe humanitær bistand over linjerne i en bitter strid. Udenlandske observatører bliver systematisk bortvist, og international bistand obstrueret, og der føres en økonomisk krig mod den oprindelige befolkning, hvor op mod 17.000 bliver fjernet fra deres jord.
Jeg lykønsker ordføreren, fru Miranda, for fremsættelsen af denne interimsaftale, der gør det muligt for os at anvende demokrati- og menneskerettighedsklausulen, inden vi overvejer den fulde aftale. Europa-Parlamentet og Kommissionen beder jeg om, at vi etablerer en permanent mekanisme til at overvåge og rapportere tilbage om menneskerettighedssituationen i Chiapas og resten af Mexico - en, der omfatter NGO'er, der er involveret i forsvaret af menneskerettighederne, og som giver dem øget direkte europæisk støtte. Til den mexicanske regering siger jeg: De fortæller os, at De ønsker at sætte en stopper for en for vidtgående militarisering, at afvæbne de væbnede grupper, at hilse ægte international bistand velkommen og fremme de oprindelige folks rettigheder. Vi i Europa kan samarbejde med Dem om at nå disse mål. Det er en prøve af Deres engagement i denne aftale, hvis De gør dette.

Porto
Hr. formand, jeg vil gerne takke Ana Miranda de Lage for hendes betænkning, og jeg følger hende uden tøven i forslaget om, at dette Parlament skal afgive en samstemmende udtalelse om den aftale, der er blevet forhandlet mellem Den Europæiske Union og Mexico.
Den vil bidrage til, at handelsforbindelserne mellem de to parter kan blive styrket, idet det må vække bekymring, at vi som handelspartner har været ude for et fald fra 11 % i 1990 til 6 % i 1996.
Dette er naturligvis sket som følge af en situation med handelsfordele for andre lande, handelspartnere, som Mexico har som medlem af et frihandelsområde, i dette tilfælde som medlem af NAFTA. Men de perspektiver, som dette område åbner, er på sin side en yderligere tiltrækkende faktor, og Europa bør være i stand til at drage bredere nytte af den vækst, som må forventes for medlemslandene.
Ud over en forståelig europæisk interesse vil der givetvis også være en stor mexicansk interesse, med de øgede muligheder på verdens største marked, det europæiske, og en deraf følgende mindre afhængighed af kun ét land, USA, hvis andel af den mexicanske udenrigshandel er steget fra 69, 3 % i 1993 til 75, 5 % i 1996.
Det skal i øvrigt understreges, at aftalen med Den Europæiske Union omfatter områder - fra offentlige indkøb til intellektuel ejendomsret og respekt for de demokratiske principper - der ikke berøres af NAFTA, som kun har et snævert handelsmæssigt perspektiv.
Det politiske perspektiv, udtrykt allerede i artikel 1, bør medvirke til, at de forbehold, som nogle måtte have på baggrund af de vanskeligheder, som de mexicanske myndigheder har haft, må forsvinde. Det drejer sig altså ikke om at se bort fra problemer: det drejer sig tværtimod om at åbne en vej til deres løsning.
På det økonomiske område må særlig det understreges, der fastsættes for de offentlige indkøb, et område, der er i begge parters interesse, og som vil kunne blive særlig interessant for de europæiske virksomheder, med gode muligheder på et marked, hvor der kan forventes en betragtelig ekspansion på dette felt.

Marín
Hr. formand, mine damer og herrer, interimsaftalen om handel og spørgsmål om samhandelen mellem Det Europæiske Fællesskab og Mexico, som vi i dag skal ratificere her i Parlamentet, udgør en væsentlig etape i det ambitiøse forløb, vi indledte for tre år siden, og som nu skal afsluttes med vedtagelsen af den globale aftale om økonomisk samarbejde, politisk koordinering og samarbejde.
Begge aftaler ligger inden for rammerne af den europæiske strategi for Latinamerika, som vi udarbejdede i 1995, og som er ved at munde ud i vedtagelse af politikker, som er tilpasset de forskellige aktører i regionen i forhold til deres særkender og særlige omstændigheder.
I denne sammenhæng har den nye mexicanske virkelighed ansporet Den Europæiske Union til at definere et andet forhold af strategisk karakter, som er baseret på gensidighed og associering, og som bygger på fælles interesser: interessen for at bidrage til opbygningen af et internationalt samfund, som er baseret på demokratiske principper, Retsstaten og på en fuldstændig respekt af menneskerettighederne, interessen for i den internationale debat at genfremføre, at det er muligt at indgå bilaterale handelsaftaler, som er forenelige med WTO; interessen i at gøre vores økonomier dynamiske og følgelig at støtte væksten i verdenshandelen og endelig interessen i at konsolidere vores gensidige tilstedeværelser i geografiske områder, som er gensidigt nødvendige.
Det forstod dette Parlament, da parlamentsmedlem Miranda allerede i 1995 forelagde sin betænkning, som var det, der gjorde det muligt for os i sidste instans at give den nødvendige politiske tilskyndelse til at komme videre mod mere ambitiøse mål. I denne henseende vil Kommissionen endnu en gang, fru Miranda, lykønske Dem, og jeg vil gerne over for Dem påpege, at hvad angår beskrivelsen af den politiske ramme og begrundelsen, som gør det berettiget, at Europa-Parlamentet stemmer for aftalen, så deler Europa-Kommissionen fuldt ud Deres argumenter.
Jeg vil nu komme kort ind på nogle spørgsmål, som nogle af Dem har bragt frem. For det første, i dag taler vi om interimsaftalen, og interimsaftalen har som formål at bemyndige Kommissionen til at gennemføre forhandlingerne med henblik på at etablere en frihandelszone mellem Den Europæiske Union og Mexico. Som svar på Deres tvivl, så skal EuropaParlamentet naturligvis have det sidste ord, når forhandlingerne er afsluttet, for den endelige globale aftale skal også være genstand for beslutning. Så har De naturligvis helt klart den mulighed - som hr. Salafranca og hr. Bertens og som du påpegede, jeg ved ikke om det også gælder hr. Howitt og hr. Newens - at De kan lave en kontrolmekanisme, De får mulighed for at forhandle, samtale og mødes.
Når man ser på de argumenter, som der er blevet brugt for og imod accepten af aftalen, kan det ikke overraske Dem, hvad jeg vil sige til Dem, for De kender mig godt. Jeg vil, når det står mellem dialog og brud, foretrække dialogen, for hvad får man ud af at stemme nej? Vil vi ved at sige nej til Mexico automatisk få løst problemerne i Chiapas? Nej. Jeg vil endog sige til dem, der føler modvilje og overvejer en aktiv eller passiv stemmeundladelse, at ved at vælge dialogen og acceptere samarbejdet kan vi, via forhandling, løse nogle problemer i denne nye politiske samarbejdsramme. Og jeg vil sige yderligere en ting til Dem: jeg har mødtes direkte med repræsentanter fra CONAI, og ikke mindst med bisp Samuel Ruiz. CONAI går ind for aftalen. Det vil sige, at den organisation, som forsvarer den oprindelige befolkning i Chiapas, går ind for denne aftale, fordi den ser en nyttig mekanisme i denne politiske dialog. Endelig vil jeg erindre Dem om, at trojkaen, i Rio-gruppen, allerede i Panama havde et meget intenst møde, hvor mexicanere og europæere udvekslede synspunkter om problemerne i Chiapas. Og det var yderst nyttigt. Jeg vil også erindre Dem om, at i selve Parlamentet organiserede De en høring om Chiapasspørgsmålet, hvor det sociale samfund, ngo'erne og også den mexicanske regering deltog, og det bør påskønnes. Den mexicanske regering overholder i det mindste reglerne over for os, Den Europæiske Union. Uanset de forbehold, man måtte have til menneskerettighedsområdet og til situationen i Chiapas - og ingen benægter, at der dér er et problem, ikke kun med den oprindelige befolkning men også med marginalisering, fattigdom - så fastsætter denne aftale altså også, på grund af demokratiklausulen og mekanismerne til politisk samarbejde, elementerne til samtale, som vil være yderst gavnlige i vores priviligerede forbindelser med mexicanerne.
Jeg vil afslutte med at hentyde til noget, som forekommer mig at være meget vigtigt, og som flertallet af de deputerede har påpeget: Mexico under Zedillo bliver et anderledes Mexico. Jeg har arvet aftalen fra 1991, og Mexico under Salinas regering er ikke det samme Mexico som under Zedillos regering. Det må man indrømme. Og der er sket en udvikling, som havde været utænkelig for nogen tid siden. Hr. Howitt henviste til Acteal-massakren, men denne massakre, som blev udført af paramilitære styrker, har også haft politiske konsekvenser i Mexico. Indenrigsministeren og guvernøren blev afsat. Når man kender PRI's histore, så er det, at republikkens præsident afsætter indenrigsministeren og provinsguvernøren, et kvalitativt skifte i den måde, der føres politik på, og det må vi anerkende.
Derfor finder Kommissionen, når man står mellem et ja med stemmeundladelse, et ja på grund af politisk vision, et ja på grund af problemer med den økonomiske balance, at dette er et særdeles gavnligt instrument til at få en politisk dialog om et så følsomt spørgsmål, som menneskerettighederne og problemerne med den oprindelige befolkning i Mexico er, og at det, hvis det anvendes rigtigt, med respekt og med forståelse for dets nytte, kan være yderst gavnligt til at løse dette problem.
I den del, der vedrører visionen for fremtiden økonomisk set, er jeg enig i den beskrivelse, som hr. Salafranca har givet i sit indlæg. Mexico er meget interessant for os på grund af den årsag, som De påpegede: det er en solid platform, som er ved at komme sig oven på "tequila-effekten«, og som, inden for NAFTA-komplekset, vil betyde en betragtelig mulighed for Den Europæiske Union, som vi gerne vil benytte os af.

Formanden
Mange tak, hr. Marín.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.00.

EF-toldkodeks
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling om betænkning (A4-0149/98) af fru Peijs, for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (forsendelse) (KOM(97)0472 - C4-0489/97-97/0242(COD)).

Peijs
Hr. formand, anledning til revisionen af EF-toldkodeksen er rapporten udarbejdet af EuropaParlamentets undersøgelsesudvalg om svindel i forbindelse med transport. Den kommende fuldendelse af det indre marked, den tiltagende kompleksitet, den manglende datamatisering af toldmyndighederne og den ekstremt høje indirekte beskatning af nogle produkter skaber problemer i afviklingen af forsendelser. Vi taler her om produkter såsom cigaretter, et af de såkaldte følsomme produkter, som der kan tjenes meget på, hvis det hævdes, at de er blevet væk undervejs, og de sælges på det sorte marked.
Kommissionen foreslår nogle foranstaltninger med henblik på at gøre lovgivningen mere klar og enkel. Det støtter Parlamentet helhjertet. Det skal der ikke herske nogen misforståelse om. De foranstaltninger, som Kommissionen vil træffe, kan inddeles i tre grupper: revision af lovgivningen, bedre samarbejde mellem toldmyndighederne i medlemsstaterne og datamatisering af kommunikationen mellem toldmyndighederne, det nye edb-transitsystem.
Det er uacceptabelt i en tid, hvor Kommissionen udarbejder så mange programmer med henblik på at få erhvervslivet til at gå over til datamatisering, at vi med toldmyndighederne går ind i det 21. århundrede med teknologi fra det 20. århundrede. Jeg skønner, at vi er tre år bagefter, hr. kommissær, og at det bliver år 2003 i stedet for år 2000. Er det rigtigt, at et vigtigt land som Tyskland nu også har meldt fra i det allerede forenklede pilotprojekt? Hvordan vil Kommissionen løse dette problem?
Revisionen af lovgivningen ligger foran os. Jeg vil ikke komme ind på alle detaljer. Det vigtigste punkt i Kommissionens forslag er, at den vil reducere toldkodeksen og vil overføre udarbejdelsen af reglerne til proceduren for toldkodeksudvalget. Naturligvis ser Parlamentet Kommissionens fordele ved dette system, nemlig større fleksibilitet og hurtighed. Hvor det er muligt, vil Parlamentet derfor naturligvis medvirke. Men Parlamentet ser også ulemper, f.eks. at reglerne regelmæssigt kan ændres, hvilket medfører usikkerhed for markedsaktørerne, uden at Parlamentet og erhvervslivet får nogen mulighed for at gøre deres ret gældende.
Kommissionen kan i princippet træffe meget vidtrækkende beslutninger, hvorom jeg som ordfører synes, at de ikke må overlades udvalget. De to vigtigste eksempler derpå er reglerne for sikkerhedsstillelse inklusive pålidelighedsprøven, artikel 94, og begrænsningen af medlemsstaternes muligheder for at indføre forenklede procedurer, artikel 97.
Hvorfor støtter Parlamentet ikke fuldstændigt kommissionsforslagene, som jo ser så rimelige ud? Jeg gentager, at Parlamentet er sat helt ud af spillet i udvalgsproceduren. Det er i sig selv ikke nogen katastrofe, og der kunne på den anden side være fordele ved det. Alligevel har jeg valgt fortsat at optage væsentlige punkter i kodeksen og i forbindelse med disse sager kun at overlade gennemførelsesbestemmelserne til udvalget. Min holdning, hr. kommissær, ville være anderledes, hvis erhvervslivet kunne garanteres klar medindflydelse ved eventuelle ændringer foretaget af Kommissionen, f.eks. ved optagelse i kodeksen. Ikke det slappe surrogat i form af medindflydelse, som nu tilbydes, og som ikke giver industrien nogen som helst chance.
Da der ingen steder garanteres en bedre ordning, har jeg i betænkningen forsøgt at finde den rette balance mellem fleksibilitet og demokratisk kontrol foretaget af Europa-Parlamentet. Bortset fra dette i vores øjne retfærdige krav har Parlamentet været overordentlig samarbejdsvilligt, både over for Rådet og over for Kommissionen. Derfor er vi overbevist om, at der fra begge disse sider gerne må udvises forståelse for Parlamentets holdning, som er baseret på demokratiske argumenter.
Vi kender kommissæren som en god demokrat og har således tillid til udfaldet. Der kan ikke forhandles med Parlamentet med hensyn demokrati.
I samtalerne med Kommissionen og Rådet er det blevet tydeligt, at Kommissionen ikke kan acceptere artikel 92 og 97. Det ser ud til, at Rådet i artikel 92 støtter Parlamentet. Også Parlamentets budgetkontroludvalg lader i sit brev af 22. april vide, at det vil følge mine forslag.
Da det ser ud til, at den fælles holdning vil ligge tæt på Parlamentets holdning, anmoder jeg derfor kommissæren særdeles indtrængende om at ændre sin holdning i retning af Parlamentet og Rådet. Med hensyn til artikel 97 tror jeg, at det er vanskeligere, og det selvom netop artikel 97 er et afgørende punkt for Parlamentet. For at ændre denne artikel må Kommissionen i fremtiden komme tilbage til Parlamentet. Vi vil ikke have det i en udvalgsprocedure. Det garanterer nemlig erhvervslivet en fair chance for at blive hørt i forbindelse med væsentlige forandringer.
På dette punkt er jeg ikke rede til et kompromis, hr. kommissær. Jeg håber således på Deres gode vilje. Det ville skade Parlamentets karakter, uden at Kommissionen også gjorde så meget som ét forsøg på at give erhvervslivet noget i stedet.

Wibe
Hr. formand, lad mig blot tage et principielt spørgsmål op, som jeg ofte plejer at berøre, når jeg taler om sager som denne. Det drejer sig om, hvor grænserne skal gå for dette Parlaments kompetenceområde.
Kommissionens forslag sigter til at forenkle toldprocedurerne. En vigtig del af denne forenkling består i, at man vil flytte bestemmelser, der nu ligger inden for selve toldkodeksen, det vil sige selve grundloven, til en udvalgsprocedure. Ordføreren er lidt skeptisk over for dette. Hun påpeger, at det ganske vist kan indebære større fleksibilitet, men der er samtidig farer ved det, dels kan udvalget beslutte på en for erhvervslivet uventet måde, dels - og måske især dette - indebærer en udvalgsprocedure, at dette Parlament ikke længere får medbestemmelsesret i spørgsmål, som vedrører toldprocedurer ved forsendelse.
Lad mig sige, at jeg i dette spørgsmål har en noget afvigende opfattelse, på trods af at jeg politisk står til venstre for ordføreren. Min grundopfattelse er, at et parlament hovedsagelig skal beskæftige sig med at udarbejde generelle retningslinjer, det vil sige rammer. Derefter skal man overlade det til ekspertudvalg og myndigheder at udarbejde detaljerne i det hele. Jeg tror, at et af problemerne med vores Parlament netop er, at vi beskæftiger os alt for meget med detaljer inden for områder, hvor vi egentlig mangler grundlæggende kompetence.
Jeg kan godt være enig med ordføreren om, at der er farer ved at lade et ekspertudvalg udarbejde detaljerne. Det er, som vi siger i Sverige: «Det er i detaljerne, djævlen sidder«. Jeg tror dog alligevel, at man ikke skal overdrive disse farer, da et ekspertudvalg selvfølgelig også kender til erhvervslivets vilkår. Jeg tror således ikke, at det er realistisk at tænke sig, at et ekspertudvalg, som virkelig kender til alle detaljer i denne sag, vil fremlægge forslag, som indebærer totale overraskelser for erhvervslivet.
Med hensyn til Parlamentets indsigt er det klart, at et ekspertudvalg kan slå ind på en vej, som går i den modsatte retning af, hvad Parlamentet og Rådet måske mener, men så er der jo altid muligheder for os for at gå ind og ændre direktivet eller forordningerne i disse anliggender.
Lad mig pege på et problem, der kan opstå. Det drejer sig om ændringsforslag 5 fra ordføreren, som behandler undtagelserne fra stillelse af økonomisk sikkerhed. Kommissionen vil kort sagt overføre dette til udvalget og lade udvalget beslutte, hvilke virksomheder der er pålidelige. Ordføreren indfører her en række bestemmelser. Hun siger bl.a., at transporter på Rhinen eller dens bifloder skal bevilges permanente fritagelser. Jeg spørger bare, om det virkelig er rimeligt, at man i love skriver, at netop transport på en vis vandvej generelt skal bevilges fritagelse. Jeg mangler sagkundskab i netop dette spørgsmål, men jeg vil med dette illustrere de problemer, der opstår, når man er alt for detaljeret i sine lovtekster. For øvrigt har jeg ikke noget andet at bemærke mod ordførerens udmærkede betænkning.

Rübig
Hr. formand, først vil jeg gerne sige hjertelig tak til ordføreren, fordi hun har udarbejdet meget konstruktive forslag i enkeltheder i denne betænkning.
I forbindelse med transitten er der på den ene side problemet med svig, som er meget omfattende. Alene sidste år havde vi 5.162 tilfælde, med en skadessum på ECU 1, 4 milliarder. Det er et betragteligt beløb og også en enorm belastning for EUbudgettet. Over for dette står der på den anden side naturligvis de daglige vareleveringer i et enormt omfang.
Tolden har til opgave at sikre kontrollen, at sørge for en nem afvikling og at betale de statslige indtægter i overensstemmelse med reglerne. Afsender og modtager ønsker at bringe deres vare fra punkt A til punkt B hurtigt, så nemt og økonomisk som muligt, og også speditøren ønsker at transportere varen nemt og økonomisk.
Vi må tage hensyn til, at det først og fremmest er de små og mellemstore virksomheder - SMU'erne - der er aktive i Den Europæiske Union. Derfor skal proceduren udformes så enkelt som muligt for størstedelen af varetrafikken. Der er naturligvis følsomme områder, f.eks. tobak, alkohol og landbrugsområdet. Her skal procedurerne naturligvis være meget strenge, og man skal virkelig sørge for, at det ikke fører til udsættelse. I forbindelse med disse følsomme procedurer for en forsvindende lille del af varetrafikken må man dog ikke glemme de store varestrømme, som procedurerne skal anvendes til, hvorfor de skal være enkle og formålstjenlige.

Monti
Hr. formand, jeg vil først gerne takke Parlamentet, især ordføreren, fru Peijs, for det glimrende arbejde, der er udført, og den gode betænkning om et så teknisk spørgsmål.
Revisionen af bestemmelserne i den fælles toldkodeks om forsendelse er et vigtigt spørgsmål, fordi deri fastsættes de grundlæggende principper for en dybtgående reform af toldprocedurerne, der er genstand for et stort antal tilfælde af svig med påfølgende betydelige finansielle tab for Fællesskabet og for medlemsstaterne samt for erhvervslivet.
Kommissionens forslag om en reform af forsendelsesordningen er i overensstemmelse med henstillingerne fra Parlamentets undersøgelsesudvalg. Vores målsætning er at beskytte de offentlige indtægter og sikre troværdige operatører sikkerhed, fleksibilitet og frihed for hindringer, således at de kan konkurrere på lige vilkår.
De fleste af de ændringsforslag, som fru Peijs har stillet, går i denne retning, og Kommissionen kan derfor tilslutte sig dem, dog med to undtagelser.
Den første er ændringsforslag 3 om proceduren for afslutning af ekstern forsendelse. De eksisterende regler er ikke tilstrækkeligt klare med hensyn til toldmyndighedernes forpligtelser og operatørernes ansvar. Kommissionen foreslår i denne forbindelse, at operatørernes ansvar ophører i det øjeblik, de har opfyldt de indgåede forpligtelser, det vil sige ved frembydelsen af varerne og dokumenterne ved bestemmelsesstedets toldkontor. Afslutningen finder således sted ved bestemmelsesstedet, også selvom kontrollen med den korrekte udførelse af operationen finder sted ved afgangstoldstedet. Ordførerens ændringsforslag specificerer ikke, hvornår operatøren frigøres fra sine forpligtelse, og det forbedrer derfor ikke den eksisterende situation. Afslutningen vil derfor fortsat skulle ske gennem en administrativ handling i afgangstoldstedet.
Det andet ændringsforslag, som Kommissionen ikke kan acceptere, er nr. 7 om de forenklede forsendelsesprocedurer, som medlemsstaterne kan indføre med bilaterale eller multilaterale aftaler eller anvende på interne forsendelsesoperationer på det nationale territorium. Kommissionen erkender behovet for at sikre fleksibiliteten på medlemsstatsniveau, men mener, at de grundlæggende principper i forsendelsesproceduren til enhver tid bør overholdes, især garantibestemmelserne. De ændringsforslag, som fru Peijs har stillet, vil imidlertid føre til, at disse grundlæggende principper ikke behøver at følges i tilfælde af forenklede procedurer, der anvendes på nationale forsendelsesbevægelser. Med andre ord vil man kunne overføre varer efter forsendelsesordningen - for eksempel fra Hamborg til München - uden at overholde fællesskabsforsendelsesordningens garantisystem eller endog helt uden garanti. Men hvordan kan vi i et marked uden indre grænser garantere, at disse varer ikke ender i Wien eller i Paris? På et indre marked skal der anvendes de samme garantibestemmelser for forsendelse mellem Strasbourg og Bordeaux som for forsendelser mellem Strasbourg og Stuttgart, eftersom der er de samme finansielle interesser på spil i begge situationer. Kommissionens synspunkt hvad angår garantispørgsmålet svarer derfor nærmere til tanken bag ændringsforslag 4 eller 5, der netop sigter mod at sikre en større ensartethed i gennemførelsen af garantibestemmelserne.
Jeg vil undlade at kommentere alle de øvrige ændringsforslag, som Kommissionen som nævnt kan acceptere, men jeg er rede til at svare på eventuelle spørgsmål.
Jeg vil gerne tilføje to yderligere bemærkninger: en af årsagerne til, at vi accepterer størstedelen af ændringsforslagene, er netop det forhold, at vi deler ønsket om at få en præcisering af bestemmelserne i lovgivningen, således at udvalgets afledte bestemmelser kan begrænses. Det andet element, som jeg gerne vil kommentere, vedrører det alvorlige og vigtige spørgsmål om informationsteknologi. Som Parlamentet og fru Peijs er klar over, er der forekommet betydelige forsinkelser, der hovedsageligt har skyldtes problemer med en leverandør i gennemførelsen af det nye edb-forsendelsessystem - new computerized transit system. Det er nu ikke længere muligt at iværksætte dette new computerized transit system i 1998. Kommissionen og deltagerlandene har vedtaget en ny gennemførelsesstrategi for systemet. Idéen er at indføre de grundlæggende funktioner først i fem udvalgte lande - Nederlandene, Tyskland, Schweiz, Italien og Spanien - således at de centrale dele i form af net og database er til rådighed i slutningen af første kvartal i 1999, og systemet som helhed kan være fuldt driftsklart i de fem nævnte lande ved begyndelsen af 2000.

Formanden
Mange tak, hr. Monti.
Fru Peijs beder mig om ordet. Er det for at stille et spørgsmål?

Peijs
Hr. formand, det siges, at Tyskland har forladt dette pilotprojekt, hvilket ville være en kæmpekatastrofe, fordi størstedelen af bestemmelsestoldstederne, ankomst og afgang, vedrører Tyskland. Hvis Tyskland har forladt projektet, så ville jeg da gerne af kommissæren have at vide, hvad Tyskland vil blive erstattet af, eller om De vil lægge ekstra pres på den tyske regering for, at den alligevel er med.
Lige et par ord om korrektionen af artikel 92. I øjeblikket er fristen for, hvornår dokumenterne skal være tilbage, eller i hvert fald skal være kendt på afgangstoldkontoret uacceptabelt lang. Alt i alt varer perioden, inden erhvervslivet ved, om det er udsat for svindel eller ej, eller om der allerede er svindlet, uhyre længe. Vi har ikke villet fastsætte nogen frist, men hvis kommissæren gerne vil have en frist, ville jeg foreslå tre måneder: Efter tre måneder skal dokumenterne være tilbage.
Så er der kommissærens sidste bemærkning om artikel 97. Den overrasker mig da lidt. Jeg tror, at der er tale om en oversættelsesfejl, hr. Monti, for det, som jeg nu netop ville gøre i dette ændringsforslag, er nøjagtigt, hvad De siger, at jeg ikke gør. Jeg har netop forsøgt at begrænse medlemsstaternes fleksibilitet, når det gælder de vanskelige tilfælde med sikkerhedsstillelse. Jeg tror således, at vi har gjort nøjagtigt det, som De ville have, og at der er tale om en oversættelsesfejl.

Formanden
Mine damer og herrer, jeg erindrer Dem om, at De kun kan stille spørgsmål og ikke åbne en ny forhandling. Stil Deres spørgsmål så hurtigt som muligt, hr. Rübig.

Rübig
Hr. formand, jeg har lige et enkelt spørgsmål: Hvor stor en besparelse bringer det nye system for Europas økonomi?

Monti
Med hensyn til Tyskland kan jeg bekræfte, at idéen er at indføre de grundlæggende funktioner i de fem udvalgte lande, herunder Tyskland, således at de centrale dele er til rådighed ved slutningen af første kvartal i 1999, og at systemet som helhed kan være i drift, i hvert fald i de fem nævnte lande, ved indledningen af 2000. Vi er ved at kontrollere hele denne operation for at sikre os, at der ikke kommer flere forsinkelser.
Det afsluttende spørgsmål om vurderingen af de kvantitative fordele ved systemet er meget svært at besvare. På grundlag af alle tekniske vurderinger - og spørgsmålet har været drøftet med alle de berørte parter - mener vi, at der er betydelige gevinster. Jeg er imidlertid ikke i stand til her at sætte tal på dette forhold.
Med hensyn til spørgsmålet om den lange varighed, fru Peijs, er der ikke tvivl om, at det er et problem, og det er netop derfor, at vi lægger så stor vægt på anvendelsen af edb, netop for at spare tid.
Endelig må jeg med hensyn til punktet om den forenklede procedure, der er foreslået i et af Deres ændringsforslag sige, at også dette ændringsforslag ville have været mere acceptabelt for Kommissionen, hvis der var fundet - og måske kan det endnu nås - en måde at sikre samme garantiniveau, samme nødvendige garantiniveau. Som jeg har belyst i mit indlæg er det den manglende garanti, som bekymrer os, især i et miljø, der naturligvis ikke længere kan skelne mellem forsendelser internt i en medlemsstat og transitforsendelser mellem medlemsstater.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen vil finde sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 23.44)

