Handel med kvoter for drivhusgasemissioner
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0303/2002) af Moreira Da Silva for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (KOM(2001) 581 - C5-0578/2001 - 2001/0245(COD)).
Wallström
Hr. formand, jeg er glad for at få lejlighed til at tale til Europa-Parlamentet om forslaget om emissionshandel. Jeg er stolt over dette forslag, fordi jeg ser det som en hjørnesten i EU's omkostningseffektive gennemførelse af Kyoto-protokollen.
For det første vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Moreira Da Silva, for hans utrættelige arbejde med at forberede forslaget til førstebehandling. Jeg ved, at der var omkring 500 ændringsforslag i udvalget, men nu står vi med en mere overkommelig størrelse på 100 ændringsforslag

Moreira Da Silva (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, mine første ord skal være en tak for det glimrende samarbejde, som jeg har haft med ordførerne for udtalelserne og med skyggeordførerne fra alle de politiske grupper. Kun dette samarbejde har gjort, at der kunne opnås et godt kompromis i Miljøudvalget.
Jeg mener, at der med dette direktiv er skabt betingelser for, at klimaændringerne og Kyoto-protokollen i Europa ikke mere blot er en sag på det teoretiske plan, men nu bliver en fundamental del af miljøpolitikken og den økonomiske politik i alle medlemsstaterne. Grundlæggende vil dette direktiv udgøre fundamentet for CO2-økonomien, hvor vinderen bliver den, der kan producere det samme med færre emissioner. Jeg takker derfor Kommissionen, repræsenteret ved kommissær Margot Wallström, for at have taget initiativ til dette direktiv, ikke mindst fordi det mindsker omkostningerne ved at opfylde miljømålsætningerne fra Kyoto i EU. Jeg tror også, at vi, hvis vi kan bevise, at denne ordning virker, at denne ordning mindsker omkostningerne ved at opfylde Kyoto-forpligtelserne i EU, her vil finde de bedste argumenter til at overbevise vores amerikanske venner om at tilslutte sig Kyoto-protokollen.
Selv om vi som helhed bifalder direktivforslaget, er der dog områder, hvor Parlamentet ønsker at gå længere, hvor det gerne vil forbedre det grundlæggende forslag, og der er opnået et bredt kompromis herom. Snarere end at fremlægge mine egne opfattelser taler jeg således på vegne af alle dem, der har tilsluttet sig dette kompromis. For det første finder vi det vigtigt, at direktivet indeholder konkrete mål, der skal opfyldes, og at der er loft over den kvotemængde, som de enkelte medlemsstater kan tildele, i en lineær konvergenskurve med Kyoto-forpligtelserne.
For det andet mener vi, at medlemsstaterne skal kunne inddrage flere sektorer og aktiviteter end dem, der er medtaget. Jeg tænker her på frivillig opt in af transportsektoren eller af små og mellemstore virksomheder i de medlemsstater, der finder det hensigtsmæssigt.
For det tredje må brug af tilgodehavender være helt forbudt i direktivets første gennemførelsesperiode.
For det fjerde finder vi det vigtigt, at direktivet kommer til at vedrøre alle seks drivhusgasser og ikke kun CO2, såfremt disse seks gasser inkluderes efter gennemsigtige kriterier, der er de samme som dem, der gælder for CO2.
For det femte mener vi, at også den kemiske industri og aluminiumsindustrien bør omfattes af dette direktiv.
Om de områder, som jeg finder bør tillægges større vægt, så Kommissionens forslag bliver endnu mere ambitiøst - nemlig ordningen for den oprindelige tildeling af kvoter - mener jeg sluttelig, at en blandet ordning baseret på gratis tildeling, men med en vis betaling efter auktionsmodellen (5% i den første periode, 15% i den anden periode), er bedre end en 100% gratis tildeling, sådan som direktivforslaget tager sigte på, ikke blot økonomisk, men også for miljøet og for at begrænse konkurrenceforvridningen.
Jeg har dog gemt det vigtigste punkt til sidst, nemlig den retlige status. Jeg mener, at denne ordning kun vil kunne fungere, hvis den bliver retligt bindende, altså obligatorisk. Jeg synes, at Miljøudvalget er nået frem til et godt kompromis, hvad angår retlig status, nemlig en retligt bindende ordning med midlertidig udelukkelse - men med begrænsninger i tid og betingelser - af visse anlæg i den første periode. Jeg finder ikke blot vedtagelsen af ændringsforslag 75 og 81 fuldstændig ubegrundet, men også direkte farlig, fordi det faktisk vil indebære, at en forpligtende ordning bliver lavet om til en frivillig, hvilket kommer til at øge konkurrenceforvridningen, begrænse markedets likviditet, hæve prisen pr. ton CO2 og svække ordningens økonomiske effektivitet.
Blokland (EDD)
Hr. formand, allerførst vil jeg takke ordføreren, hr. Moreira Da Silva, de øvrige rådgivende ordførere og skyggeordførerne for vores behagelige samarbejde, som førte til det forslag, som nu ligger foran os. Jeg må i den forbindelse sige, at det under processen er blevet tydeligt, at forslaget om emissionshandel er omstridt. Tilhængernes og modstandernes forskellige opfattelser førte da også til et overvældende antal ændringsforslag.
Som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål opfordrer jeg til et entydigt og tydeligt system for emissionshandel, et system, hvor myndighedernes og erhvervslivets rettigheder og pligter er tydeligt beskrevet. Systemet skal imidlertid også tage hensyn til erhvervslivets ganske karakteristiske dynamik, hvor kontinuitet og mulighed for konkurrence ikke hindres unødigt af nye regler.
Det er derfor glædeligt at se, at der i den endelige betænkning, som nu foreligger, er overtaget en række ændringsforslag fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål for at opnå dette. Jeg sigter navnlig til forlængelsen af fristen i artikel 11, tilpasningen af bødeordningen i artikel 16 og den måde, hvorpå medlemsstater behandler emissionshandlen skattemæssigt i artikel 16, stk. 4. Klarhed om markedsforstyrrende faktorer fremmer effektiviteten af et marked for emissionsrettigheder. Det er derfor beklageligt, at Miljøudvalget ikke kunne opnå enighed om den måde, hvorpå rettighederne tildeles fra 2008.
Det er stadig meget vigtigt, at vi fortsat er opmærksomme på foranstaltninger, som medlemsstater kan træffe for at gribe ind på et marked for emissionshandel ved at indføre deres egne ordninger og skatter. Modstanden mod et emissionshandelssystem vil fortsat eksistere i forskellige partier og vil føre til omgåelse af reglerne. Det må derfor ikke være sådan, at emissionshandel er dømt til at mislykkes på grund af direktivets utydelighed. Ved emissionshandel gælder således i høj grad, at en ting først viser sin værdi i praksis.

Hautala (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg taler på vegne af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Min kollega, hr. Blokland, sagde netop, at vi først ser virkningen af dette tiltag, når det er ført ud i livet. Jeg vil foreslå de medlemmer, som ikke har overvejet handel med kvoter for drivhusgasemissioner, at forestille sig, at de har en tallerken med en hummer foran sig. De første bidder er store, saftige og lette at få fat i, men det bliver sværere, når man kommer til de små kløer og led, som man til sidst efterlader på tallerkenen, fordi de sidste småbidder ikke er umagen værd at få fat i. Sammenligningen er naturligvis den, at handel med kvoter for drivhusgasemissioner vil hjælpe os med at nå de vigtigste mål for reduktion af emissioner - hvor reduktionen er omkostningseffektiv, og hvor det virkelig kan betale sig - og så må de mere vanskelige mål nås på andre måder.
Det er nødvendigt at træffe effektive foranstaltninger til opfyldelse af forpligtelserne i henhold til Kyoto-protokollen. Jeg mener, at det mest fornuftige vil være at starte nu, da forpligtelserne i henhold til Kyoto-protokollen efter al sandsynlighed skal være opfyldt i 2008. Vi ved jo fra erhvervslivet, at de virksomheder, der er hurtigst fremme, ofte får det største udbytte.
I betænkningen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik opfyldes kravene til en god ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner. Parlamentet skal i dag først og fremmest stemme om forslaget om at udvide emissionsmarkedet til at omfatte nye sektorer, herunder nye gasser. På den måde kan vi sikre, at der er nok sælgere og købere på markedet. Med hensyn til den fleksibilitet, som medlemsstaterne har søgt, mener jeg, at Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik har fundet den mest fleksible fremgangsmåde, der medfører at medlemsstaterne under iagttagelse af særlige betingelser midlertidigt kan fritage enkelte installationer fra ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner. Det er en fremragende løsning, som også Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked foreslog.
Det vigtigste i forbindelse med tildeling af kvoter er opfyldelsen af de kriterier, som virksomheder, der allerede har reduceret emissionerne, opfordres til og belønnes for. Faktisk er auktionsdebatten forbundet med netop dette spørgsmål, da indførelse af auktioner vil give mulighed for opmuntring og belønning af trendsætterne.
Jeg håber, at Parlamentet i det mindste kan acceptere auktionsmodellen for en mindre del af de tildelte kvoter. Vi i udvalget og Parlamentet som helhed har haft et fantastisk samarbejde. Jeg vil gerne takke både ordføreren og Kommissionen for det gode samarbejde.

Formanden.
Mange tak, fru Hautala! Måske vil De så også røbe for os, hvor De godt kan lide at spise hummer, siden De bruger det eksempel så elegant!

Newton Dunn (ELDR)
Hr. formand, jeg vil ikke tale om hummere, men jeg deler de foregående to taleres interesser. Hr. formand, pr. definition ved De alt, så De kender allerede Industriudvalgets holdning. Det er min opgave at aflægge beretning, i tilfælde af at nogle af kollegerne ikke kender vores holdning.
Der var en bred vifte af holdninger i Industriudvalget, hvilket jeg kort vil beskrive. Jeg vil opsummere nogle af de vigtigste diskussionsemner. Det måske væsentligste spørgsmål var, om ordningen skulle være tvungen, eller om den skulle indeholde opt out-klausuler eller undtagelser. En række røster fra visse nationer bad om undtagelser. Andre udvalgsmedlemmer mente, at hvis der blev bevilget undtagelser, så ville alle have det, og så ville der ikke være noget direktiv, så her var der et dilemma.
Andre var bange for, at fordelene ved de nedskæringer, som visse medlemsstater allerede havde gennemført, ikke ville blive tilstrækkeligt belønnet. Det skulle der også tages hensyn til.
Der var generel enighed om, at direktivet skulle være obligatorisk fra 2008. Med hensyn til kvotetildeling er udvalget imod salg af oprindelige kvoter. Det er spild af ressourcer, når erhvervslivet egentlig skulle bruge det til at skære ned. Udvalget er interesseret i at medtage andre sektorer - måske også inden for transport og private husholdninger - skønt det bliver vanskeligt at gennemføre. Vi går alle ind for at medtage de øvrige fem drivhusgasser, skønt måling er et vigtigt spørgsmål.
Med hensyn til komitologi og spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen skal have lov til at afgøre de fremtidige detaljer, så er alle udvalgets medlemmer helt imod dette. Vi ønsker fuld medbestemmelse, når det næste direktiv foreslås. Vi ønsker også deltagelse fra andre dele af verden, for vores indsats er nytteløs, hvis ikke også amerikanerne, russerne og asiaterne involveres.
Til slut har jeg en personlig kommentar. Offentligheden bør også have adgang til at købe kvoter, da vi ønsker at involvere borgerne i europæiske aktiviteter og i at frelse verden.
García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Hr. formand, klimaændringspolitikken er en åben proces, hvor alle medlemsstaterne er fælles om nogle endelige mål og om anerkendelsen af bestemte instrumenter, som vil virkeliggøre denne proces. Et af dem er uden tvivl handel med emissionskvoter.
Direktivet, som skal harmonisere dette instrument, afspejler tydeligt den store politiske støtte til initiativet og bekræfter, at EU er førende, hvad angår iværksættelse af markedsinstrumenter, hvilket utvivlsomt vil ændre måden at handle på i Europa.
Det har imidlertid også afsløret vanskeligheder og navnlig tvivlsspørgsmål om visse specifikke punkter, som er væsentlige for at sikre ordningens succes.
At mekanismen er en nyskabelse for størstedelen af medlemsstaterne betyder, at den i de fleste tilfælde iværksættes ud fra et princip om learning by doing, og at der er forskellige holdninger til, hvordan den gennemføres med størst succes.
Ordføreren, hr. Moreira Da Silva, er blevet overdænget med ændringsforslag, som afspejler den interesse, men også den tvivl, som dette instrument fremkalder, og som har tvunget ham til at gøre en enorm indsats for at forene synspunkter om aspekter så afgørende som tildelingsmetoden og ordningens frivillighed.
Jeg mener, at tilgangen måske havde været lettere, hvis der havde været en mere differentieret behandling af de to faser, som gennemførelsen af direktivet er inddelt i.
Den første fase bør frem for alt ses som et pilotprojekt til indkøring og tilpasning af markedet, hvoraf man kan drage de nødvendige konklusioner med henblik på en bredere og strammere gennemførelse i anden fase. Hvis vi ikke ønsker, at ordningen skal blive en fiasko, må vi i første fase give medlemsstaterne en vis fleksibilitet, som giver dem mulighed for især at klare handelsomkostningerne uden at svække virksomhedernes konkurrenceevne og det indre markeds funktion.
Med dette mål for øje og for ordningens fremtidige troværdigheds skyld går jeg ind for, at man i første fase gør mest muligt for at fremme virksomhedernes deltagelse og fleksibilitet i staternes tilpasning, for de har som sagt handelsomkostninger som varierer væsentligt fra stat til stat.
Hastværk er lastværk, som man siger. Derfor mener jeg, at den forhastede beslutning om tildelingsmetoden, som åbner op for auktionsordningen, ikke er den bedste løsning, især med løftet om 15% i anden fase. Betingelserne for denne fase burde fastsættes ud fra erfaringerne fra og resultaterne af første fase.
Hvad angår ordningens frivillighed, mener jeg, at det kompromis, som ordføreren har opnået med opt out-muligheden, er den mest hensigtsmæssige måde at hjælpe virksomhederne på uden af den grund at bringe ordningens effektive funktion i fare.
Under alle omstændigheder bør dette direktiv som sagt ikke opfattes som en lukket proces, men som en vej, som vi begynder at følge, og som skal forbedres og tilpasses til medlemsstaternes forhold under gennemførelsen.
Corbey (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, lad også mig begynde med at sige tak. For det første til kommissæren og hendes medarbejdere. De har stillet et godt forslag, og de var altid rede til at drøfte det med medlemmerne af Parlamentet. For det andet til hr. Moreira Da Silva, som med en beundringsværdig udholdenhed har forsøgt at forbedre forslaget. Og endelig til kollegerne fra min egen gruppe, som har måttet udholde lange diskussioner om dette emne.
Omsættelige emissionskvoter viste sig at være et meget vanskeligt emne. Under alle de vanskelige diskussioner var det af og til nødvendigt at minde om, at målet for alt dette er Kyoto. Vi må gøre noget ved ambitionen om at bekæmpe klimaforandringen, og det må vi gøre på en økonomisk og socialt forsvarlig måde.
I vores gruppe var der tre ting, der var yderst vigtige. For det første ville vi bibeholde forslagets miljømæssige integritet og forstærke den, hvor det var muligt. Vi støtter derfor Jorge Moreira Da Silvas forslag om at indføre et loft, et absolut loft, således at vi er sikre på, at emissionerne rent faktisk reduceres. Vi går i princippet ind for samarbejde med østeuropæiske lande og udviklingslande på dette område, forudsat at det sker på en måde, som udelukker brugen af dræn og atomenergi.
For det andet vil PSE-Gruppen have, at det system, som vi udarbejder, er ærligt, og at det også erfares som retfærdigt. Derfor skal der være en troværdig sanktionspolitik, derfor vil vi absolut forhindre, at tidlige fornyere bliver ugunstigt stillet, og derfor skal tildelingsmetoden også så vidt muligt være den samme. For store forskelle mellem medlemsstater fører til konkurrenceforvridning. Om selve tildelingsmetoden - grandfathering eller auktion - er der stadig forskellige opfattelser, også inden for vores gruppe.
For det tredje skal systemet være effektivt. Det betyder, at markedet skal være så stort som muligt. Jo flere aktører, desto mere effektivt er systemet! Jeg må sige, at diskussionen herom af og til har været noget fremmedgørende. Jeg mener slet ikke, at det er tillokkende for virksomheder at benytte en opt out-klausul, for disse virksomheder skal under alle omstændigheder reducere deres CO2-emissioner.
Virksomheder, som falder inden for systemet, kan - hvis det ikke lykkes dem at reducere emissionerne - købe emissionskvoter på markedet. Virksomheder, som ikke falder inden for systemet, skal sætte deres anlæg ud af drift eller endda lukke nogle afdelinger. I mine øjne er dette en lidet social løsning. Vi socialdemokrater tager hensyn til beskæftigelsen. Virksomheder og fagforeninger har derfor ingen fordel af opt out-klausulerne. Måske er det derfor en god idé at trække ændringsforslag 81 tilbage.
Det er meget vigtigt, at vi i New Delhi kan melde om fremgang for den europæiske klimapolitik. I dag tager Parlamentet et vigtigt skridt. I næste uge er det Rådets tur. Det er ligeledes meget vigtigt, at vi i kølvandet på Johannesburg konkret udformer planen om bæredygtig udvikling.
Med dette beslutningsforslag om handel med emissionskvoter tager vi hensyn til miljøet, men også til økonomiske og sociale udgangspunkter. Detaljerne kan vi have forskellige meninger om, men det er disse hovedlinjer, vi skal tænke på. I dag har vi chancen for at vælge bæredygtig udvikling. Lad os derfor gøre det med overbevisning.

Davies (ELDR).
Hr. formand, for nogle få uger siden vendte vi hjem fra topmødet i Johannesburg med hovedet fuldt af krav om, at vi skulle omsætte alle de fine ord i handling i erkendelse af, at Europas løfter blev mødt med kynisme af journalister og offentligheden. Men hvis de samme kritikere ser på spørgsmålet om klimaændring, vil de opdage, at en sådan kynisme er uberettiget. EU har fra staten taget teten. Det gjorde fra starten kynikerne til skamme ved at skabe enighed om gennemførelsen af Kyoto-protokollen og ved at skubbe USA og dets hovedet-i-jorden-regering ud på sidelinjen.
Nu ser vi, at ordene omsættes i handling med en ordningen for handel med emissionsrettigheder, der meget vel kan udgøre grundlaget for at få gennemført op mod 50% af de reduktioner, vi har forpligtet os til.
Jeg læste første gang om emissionshandel og om at lade markedskræfterne tilskynde industrien til at opfylde miljømæssige mål for ca. 10 år siden i pressionsgruppernes blade. Nu får disse tanker, der dengang blev fejet af bordet som værende tossede og umulige, en mere positiv form.
Jeg vil rose Kommissionen for dens direktivforslag. Det er imidlertid på mange måder et forsigtigt dokument, og takket være ordførerens indsats har vi tværpolitisk opbakning til at hæve ambitionsniveauet. Den Liberale Gruppe i Parlamentet vil også støtte en række foranstaltninger for at få udvidet dets anvendelsesområde, så det kommer til at omfatte flere industrisektorer samt andre drivhusgasser end blot CO2. Personligt accepterer jeg fuldt ud behovet for et loft over den samlede kvotemængde, der tildeles i den enkelte medlemsstat, skønt jeg fuldt ud accepterer det faktum, at nogle af kollegerne fra min gruppe er bekymrede over de byrdefulde krav, der allerede pålægges deres lande i overensstemmelse med aftalen om fælles opfyldelse af forpligtelserne.
Vi har meget at lære. Derfor er jeg glad for, at Parlamentet i dag vil stemme for en midlertidig opt out-klausul for de allerede eksisterende emissionshandelsordninger. Jeg er ikke overbevist om, at den britiske ordning vil danne grundlag for en langsigtet udvikling. Det er en anden ordning, der både i begreber og anvendelse afviger fra Kommissionens forslag, og vi kan lære meget godt af den på lang sigt. 
Efter den vellykkede afslutning på Kyoto-konferencen i Bonn fortalte kommissæren pressen, at vi nu kunne fortælle vores børnebørn, at vi gjorde noget for at løse problemerne med klimaændringer. Alle kommissærer, ministre og parlamentsmedlemmer vil gerne kunne tilslutte sig disse ord. Det bliver ikke let. Der er nogle forståelige nationale bekymringer, men også nogle snævre kommercielle interesser, der ønsker at udvande disse foranstaltninger. Vi skal tænke langsigtet og huske på udfordringens enorme omfang. Hvis ikke vi gør noget nu, vender vi ryggen til klodens fremtid.

Sjöstedt (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil starte med at takke ordføreren for det store arbejde, han har gjort, men også for hans fremragende evne til at samarbejde med andre grupper og finde vidtrækkende løsninger. Det sætter vi stor pris på.
Jeg tror, at denne betænkning indeholder mange forbedringer til Kommissionens forslag. Der er jo tale om et meget kompliceret emne. Det vigtigste vedrørende handel med kvoter for drivhusgasemissioner er at træffe så effektive foranstaltninger som muligt. Samtidig er der risiko for, at det vil blive opfattet som en erstatning for politiske tiltag til reduktion af emissionerne, og det må ikke ske. Sommetider lægges der for stor vægt på handel med kvoter for drivhusgasemissioner i forhold til de nødvendige foranstaltninger, der også skal træffes på andre områder.
Handel med emissionsrettigheder på globalt plan inden for Kyoto-protokollen er en ordning med mange risici. Ordningen kan skabe en situation, hvor der købes emissionsrettigheder, som efterfølgende ikke eksisterer. Vi må drøfte, hvordan dette undgås i fremtiden.
Hvad angår det aktuelle forslag, ønsker vi en ordning, der er bindende og indeholder så få undtagelser som muligt. Vi ønsker, at ordningen skal dække så mange sektorer som muligt, og vi støtter naturligvis forslaget om en udvidelse til at omfatte yderligere sektorer. Vi mener, at det er rimeligt, at alle seks drivhusgasser er inkluderet, og at der iværksættes auktioner over en del af kvoterne hurtigst muligt. Det er stort set i tråd med princippet om, at forureneren betaler. Vi støtter også forslaget om et nationalt loft for handel, og vi ønsker effektive sanktioner. Vi vil derfor stemme om de forskellige dele af forslaget i overensstemmelse hermed.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, allerførst vil jeg takke ordføreren, hr. Moreira Da Silva, for det yderst frugtbare samarbejde. Europa-Parlamentet har tilsluttet sig Kyoto. Kun fire kolleger stemte imod. Men Kyoto betyder minus 8% og ikke plus 8%. Det bliver vanskeligt nok. Uden europæiske foranstaltninger vil det ikke lykkes de 15 regeringer hver for sig. Omkring otte lande har indført nationale miljøafgifter, men de industrimæssige storforbrugere falder uden for disse nationale miljøafgifter. Det er netop her, den europæiske emissionshandelsordning kan spille en rolle. Næsten 50% af de europæiske CO2-emissioner vil falde ind under denne.
I USA har der været mange diskussioner om CO2-handlen, men disse er ikke fulgt op af en positiv beslutningstagning. Forhåbentlig vil vi i de kommende måneder i Europa træffe den historiske beslutning at gå i spidsen og virkelig indføre et system. Det er absolut nødvendigt, for i de sidste 10 år har vi uden resultater talt om europæiske energiafgifter. Disse er ikke indført, fordi individuelle regeringer, først Det Forenede Kongerige og nu Spanien, stemte imod. En anden grund til, at de ikke er indført, er, at kommissær Bolkestein nægtede at oprette en pionergruppe. Denne emissionshandel er egentlig de europæiske energiafgifter i en anden udformning. Men det er dog et bedre system. Bedre end energi- og CO2-afgifter, både set fra et miljøsynspunkt og set fra et økonomisk synspunkt.
Min gruppe, Gruppen De Grønne, har fået vedtaget to vigtige ændringsforslag i Miljøudvalget. Det første er den udstrakte hånd til USA. I juli sidste år i Bonn talte vi i 2½ time med repræsentanter for det amerikanske erhvervsliv. De er meget interesserede i at deltage i en international CO2-handelsordning. De tror, at USA også vil være med, når Bush ikke længere er præsident.
Det andet punkt, vi fik vedtaget, er, at Kommissionen er pålagt at udarbejde forslag om at udvide denne ordning til også at omfatte husholdninger og trafik. Navnlig trafiksektoren er meget vigtig, for vi har set, at det ikke lykkes vores nationale regeringer at reducere CO2-emissionerne fra trafiksektoren. Og det vil være nødvendigt.
På et punkt er der stadig diskussion, nemlig om tildelingen af emissionsrettighederne. Min gruppe går ind for et auktionssystem. Vi har foreslået et moderat kompromis, kun 15% ved auktion og 85% gratis. Men selv disse 15% ved auktion vil betyde et positivt signal til den industri, som tidligt er begyndt med CO2-reduktionen. Hvis flertallet af mine kolleger støtter dette ændringsforslag, er min gruppe helt tilfreds.

Hyland (UEN).
Hr. formand, EU kan med rette være stolt over dets bestræbelser på at leve op til Kyoto-forpligtelserne. Det er en skam, at USA ikke har levet op til dets ansvar. I den forbindelse håber jeg, at Kommissionen vil fortsætte sin indsats på den internationale scene for at overtale USA til at hoppe med på vognen.
Dette er Kommissionens første lovforslag efter underskrivelsen af Kyoto-protokollen, som kombinerer forureningsbekæmpelse med besparelser på 1,3 milliarder i de årlige omkostninger i medfør af vores Kyoto-forpligtelser. Jeg vil rose Kommissionen for dens forslag, der gradvist indfører direktivet på en acceptabel måde, der giver industrien den nødvendige tid til at tilpasse sig systemet uden at knibe uden om vores resultatmæssige ansvar. Jeg vil også rose ordføreren for hans glimrende arbejde og den meget tekniske dokumentation. Jeg synes, at Miljøudvalget i dette tilfælde har ydet et værdifuldt bidrag til Kommissionens oprindelige forslag.
Jeg støtter fuldt ud udvalgets forbedring af direktivet. Mens det oprindelige forslag kun omhandlede CO2, glæder det mig, at vi er mere ambitiøse i Parlamentet og søger at udvide anvendelsesområdet til alle andre drivhusgasser. En sådan handling er et godt eksempel på EU's beslutsomhed og evne til at gøre reelle og håndgribelige fremskridt i dette yderst vigtige spørgsmål.
Det glæder mig også, at direktivet er kommet til at omfatte andre sektorer som f.eks. kemi- eller aluminiumssektoren. Jeg vil fremhæve et enkelt eksempel, nemlig situationen inden for kalkindustrien. Da man kun kan producere kalk og dolomitisk kalk ved at fjerne den eksisterende CO2 fra kalksten og dolomit, er det umuligt at reducere CO2-emissionerne. Derfor har min gruppe fremsat et ændringsforslag om at fritage produktionen af kalk og dolomitisk kalk fra ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner. Industrien vil fortsat være underlagt krav om overvågning, rapportering og verificering. Jeg vil også bede kollegerne overveje denne særlige situation og støtte vores ændringsforslag, der har nummer 89.
Ordningens indledende frivillige fase er vigtig, og jeg håber, at medlemsstaterne aktivt vil opfordre alle sektorer til den størst mulige deltagelse. Det er også afgørende, at direktivet er obligatorisk fra 2008, så der fastholdes et konkret og håndgribeligt mål, der kan medvirke til at skabe fokus.
Afslutningsvis vil jeg knytte en generel kommentar til EU's bidrag til at forbedre miljøbevidstheden og miljøbeskyttelsen. Som irsk medlem ved jeg kun alt for godt, at langt størstedelen af miljølovgivningen samt holdningsændringerne er et direkte resultat af vores EU-medlemskab. I dette tilfælde har EU - ligesom på så mange andre politiske områder - på en positiv måde berørt alle aspekter af borgernes liv. For bedst muligt at udnytte potentialet af vores indsats på dette vigtige område ser vi også frem til at inkludere landene i Central- og Østeuropa. I den forbindelse venter jeg spændt på et positivt resultat af den irske folkeafstemning om Nice-traktaten.
Blokland (EDD).
Hr. formand, de forløbne måneder har vi i Parlamentet og også uden for været vidne til en ophedet debat om drivhuseffekten. Udgør anvendelsen af fossile brændstoffer og den øgede koncentration af kuldioxid i atmosfæren en seriøs risiko, eller er det kun tom snak? Nylige undersøgelser viser jo, at selv om de menneskeskabte CO2-emissioners rolle er begrænset, og selv om emissionshandel kan yde et begrænset bidrag til en reduktion af CO2-emissionerne, løses problemet ikke rigtigt.
Er emissionshandel bare bygning af luftkasteller? Det tror jeg ikke. Den holdning, som går ud på, at reduktion af CO2-emissioner kun har begrænset betydning for formindskelsen af drivhuseffekten, er efter min mening forkert. Hvis det faktisk viser sig, at menneskets rolle i fremkaldelsen af drivhuseffekten kan minimeres, har emissionshandlen udvirket en ting, nemlig at vi behandler vores naturressourcer mere bevidst og mere økonomisk. Dermed er en anden målsætning, som ikke kan anfægtes, nået, nemlig at vi, hvis vi også på lang sigt vil kunne anvende naturressourcer som stenkul, olie og naturgas, lærer at behandle dem på en ansvarlig måde.
At økonomisere mere med naturressourcer betyder, at vi skal behandle dem anderledes, end vi gør nu. Vi skal altså i forhold til vores nuværende måde at bruge dem på behandle dem anderledes. Det er derfor meget vigtigt, at vi også lader det fremgå af den måde, hvorpå emissionsrettighederne tildeles. Derfor har vores gruppe sammen med PPE-DE-Gruppen stillet ændringsforslag om at få optaget en slags benchmarking i direktivet. Sammenligning af energiforbruget for at bestemme tildelingen af emissionsrettighederne er en ekstra tilskyndelse for virksomheder til at træffe foranstaltninger for at formindske deres energiforbrug. Således får industrien mulighed for gennem et indbyrdes og historisk forlig at reducere CO2-emissionerne ved at bruge energien på en fornyende måde. Dette er en større tilskyndelse end indførelsen af en energiafgift, og den lægger også et samfundsmæssigt ansvar over på de selvstændige erhvervsdrivende og industrien.
Alle forslag, som er stillet i den forløbne periode for at afsvække direktivet og begrænse dets rækkevidde, er derfor ikke noget konstruktivt bidrag til en bedre energipolitik. Tværtimod. Hvis vi går ud fra, at visse lande ikke ratificerer Kyoto-protokollen, forsøger vi således at begrænse vores eget bidrag for ikke at få nogen økonomisk ulempe. At denne tanke er baseret på en forkert antagelse, er indlysende. En reduktion af energiforbruget er jo også en fornuftig målsætning set ud fra et økonomisk synspunkt.
Der er derfor til min beklagelse stillet mange ændringsforslag, som, hvis de vedtages, vil lægge alvorlige hindringer i vejen for virkningen af emissionshandelsinstrumentet. I de forskellige udvalg er det ved afstemninger blevet tydeligt, at mange ændringsforslag da heller ikke kan regne med tilstrækkelig støtte. Jeg sigter her til de ændringsforslag, som kræver tilføjelse af andre sektorer, og som tillader mange undtagelser fra reglen. Også ændringsforslag 97 om medforbrænding af affald bør forkastes, fordi det ville øge konkurrenceforvridningen mellem affaldsforbrændingsanlæg og medforbrændingsanlæg. Ved sidstnævnte drejer det sig i modsætning til førstnævnte om virkelige produktionsprocesser, som der ikke må gælde nogen undtagelser for. Det gør direktivet unødigt indviklet. Jeg opfordrer Dem derfor til ikke at støtte sådanne forslag.
Hr. formand, jeg vil slutte. Løsninger med henblik på at opnå et bedre miljø og en bedre fremtid er sjældent indlysende, i hvert fald ikke på den nuværende økonomiske baggrund. Men det er ikke kun den økonomiske baggrund, der er afgørende. Vores rolle som forvaltere af Guds skaberværk kræver, at vi forvalter Jorden og dens ressourcer ordentligt. Det er min faste overbevisning, at det er af afgørende betydning, at vi gør en indsats for en bæredygtig anvendelse af Jordens ressourcer. Emissionshandel kan være et middel hertil.

Kronberger (NI).
Hr. formand, det er 12 år siden, at man i Rio erkendte, at drivhusgasserne skal reduceres globalt. Det viser også, hvor uendeligt langsomt globale forandringsprocesser i miljøanliggender finder sted. Det vigtigste diskussionspunkt er omkostningerne. Man må imidlertid komme frem til den erkendelse, at enhver foranstaltning, som træffes i dag, kun forårsager en brøkdel af omkostninger i forhold til de fremtidige følgeskader, som skal betales senere. Vi har netop oplevet det på dramatisk vis i Centraleuropa i år, nemlig ved den største oversvømmelseskatastrofe i historien. Vandet er væk igen, men årsagerne er der stadig. Vi skal altså først og fremmest bekæmpe disse årsager lokalt og globalt nu.
Det vigtigste skridt er som bekendt den radikale reduktion af alle drivhusgasser. Moreira Da Silva-betænkningen er en glimrende og rigtig vej. Vi har brug for et langtidsperspektiv, som også indebærer, at vi tror på reelle forbedringer. I de seneste uger har vi heldigvis kunnet erfare, at forbuddet mod hydrofluorcarboner f.eks. har ført til, at ozonhullet over Antarktis allerede efter nogle år for første gang er blevet mindre igen. Emissionshandlen i sig selv forringer jo stadig ikke drivhusgasemissionerne, men inddeler dem kun forskelligt. En effektiv kamp skal i første omgang finde sted foran vores egen dør. Vi skal i den forbindelse især udbygge den vedvarende energi og fremme de energieffektivitetsmål, som vi også har sat os her. Langtidsperspektivet kan kun bestå i, at princippet om, at forureneren betaler, anvendes, og at de indtægter, der er et resultat heraf, bruges øremærket til forbedring af situationen.

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, vi stemmer i dag om direktivet om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Europa. EU har forpligtet sig til at reducere drivhusgasemissionerne i henhold til Kyoto-protokollen. Kommissionen har nu udarbejdet et forslag til regulering af handel med emissioner blandt europæiske virksomheder. I forslaget vil der blive indført lofter for handlen med industrien og energisektoren, som skal reduceres årligt i overensstemmelse med målsætningerne fra Kyoto.
EU ønsker naturligvis at yde sit bidrag til en global forbedring af miljøet og reduktion af emissionerne. Jeg går ind for global handel med emissioner til reduktion af drivhusgasemissioner. Emissionsmarkedet vil - med den naturlige effektivitet af det frie marked - kanalisere reduktionerne over på de områder, hvor det er billigst at reducere emissioner. Det vil også begrænse omkostningerne for EU i forbindelse med miljøpolitik.
Kommissionens forslag indeholder imidlertid flere problemområder, som kræver ændringer. På grund af omkostningerne til reduktion af emissioner vil industriens konkurrenceevne i EU-lande lide sammenlignet med de lande, som ikke har indgået Kyoto-aftalen. I stedet for en reel reduktion af emissionerne er der stor fare for, at vi vil opleve yderligere emissioner på globalt plan, når europæiske installationer flyttes til lande, der ikke har indgået Kyoto-aftalen.
Antallet af virksomheder, der vil være nødt til at købe kvoter, afhænger af førstegangstildelingen. Førstegangstildelingen skal være gratis. En tildeling, der bortauktioneres mod betaling, vil medføre yderligere omkostninger for EU's virksomheder i forhold til deres konkurrenter uden for EU. Førstegangstildelingen skal ikke straffe virksomheder, der håndterer egne emissioner effektivt, og der skal tages højde for de foranstaltninger, som de pågældende virksomheder allerede har truffet. Finland har allerede haft frivillige ordninger til reduktion af emissionerne i over 10 år. 85% af industrien og anlæggene har allerede indgået en frivillig aftale om energibesparelse med regeringen. Førstegangstildelingen skal tage højde for en virksomheds reelle tekniske og økonomiske muligheder for at reducere emissionerne. Stålindustrien i det område, som jeg kommer fra, bør f.eks. ikke stilles dårligere, blot fordi det er umuligt at producere energi uden at producere kuldioxidemissioner. Der anvendes ikke kul i stålindustrien for at producere energi, men som led i produktionsprocessen. Emissionerne er reduceret effektivt ved investering i moderne teknologi. Derfor har jeg sammen med kollegerne i min gruppe stillet et ændringsforslag, som vil gøre det muligt at fastsætte lofter for handel i overensstemmelse med den bedst mulige teknologi.
Kommissionens direktivforslag er mere problematisk for Finland end for mange andre lande. De sektorer, som ordningen dækker, omfatter en stor del af emissionerne i Finland, en større del end i andre lande. Men Finland vil kun få tildelt en lille del af kvoterne, da de nationale målsætninger i forvejen er store. Den samlede kvotetildeling vil med andre ord være lille. Det er ikke tilfældet for andre lande, hvor der ikke er nogen forpligtelser overhovedet, og hvor miljømålsætningerne giver mulighed for en forøgelse af emissionerne.
Selv om emissionshandel teoretisk set er en omkostningseffektiv måde at reducere emissioner på, må direktivforslaget ikke fastsætte begrænsninger på handlen, så der ikke vil være nogen fordele. I teorien er emissionshandel mest fordelagtig for de virksomheder, hvor det vil være dyrere at træffe foranstaltninger til reduktion af emissioner end at købe kvoter fra andre. I praksis vil udbyttet afhænge af tildelingen af kvoter til de enkelte installationer, det vil sige antallet af installationer, der skal betale for emissionskvoterne, og deres markedspris. Konkurrenceforvridning inden for samme industrisektorer i Europa og globalt vil være uheldig og noget, som vi skal se nøjere på i de kommende forhandlinger om forslaget.

Lange (PSE).
Hr. formand, kære kolleger, kommissæren gav i begyndelsen udtryk for, at klimabeskyttelsesforanstaltningerne i EU ikke har været tilstrækkelige hidtil. Derfor ønsker vi at forhandle os frem til endnu et nyt instrument i emissionsretten. Det siger vi ja til, også jeg. Men jeg siger samtidig, at hvis man analyserer det samlede billede af emissioner i EU, kan man konstatere, at nogle allerede er godt i gang med at reducere drivhusgasser og andre netop ikke. Jeg mener ikke, at vi må drage de anstrengelser, som har fundet sted hidtil med succes, i tvivl med dette nye instrument. For så vidt bør vi ikke med en spændetrøje ødelægge de strukturer, hvormed CO2 og andre drivhusgasser er blevet reduceret med succes. Derfor er der to ting, som er særligt vigtige for mig. For det første større fleksibilitet, for det andet retfærdige betingelser.
Hvad angår større fleksibilitet, kender jeg en virksomhed i min region, som har reduceret 27% af drivhusgasserne siden 1990. Hvorfor i alverden skal denne virksomhed ind i ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, når den af driftsøkonomiske grunde siger, det vil den ikke? På den anden side er der en virksomhed, der ikke falder ind under direktivet, som er interesseret heri. Da den også har reduceret CO2, vil den gerne med. For så vidt er jeg for, at der skabes opt in-/opt out-muligheder. Jeg er også fuldt ud tilfreds med den opt in-mulighed, som er indeholdt i forslaget fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, hvilket ikke er tilfældet med opt out-muligheden, fordi de to ikke er parallelle, men ved opt out-muligheden er grænsen 31. december 2007. For så vidt er jeg tilhænger af at lade betingelserne være ens, det vil sige, at hvis en går ud, så ikke at sige, at vedkommende er fuldstændig fri, men derimod skal vedkommende præstere de samme emissionsreduktioner, som hvis han var inde, men at udelade denne begrænsing til 2007. For så vidt støtter jeg forslag 81.
Det andet område er de retfærdige betingelser. Naturligvis skal vi garantere, at der for de virksomheder, som går med og allerede har iværksat foranstaltninger siden 1990, vises hensyn til disse tiltag ved tildelingen af emissionsrettigheder. Desuden kan det ikke være rigtigt, at man erhverver emissionsrettigheder ved at indstille driften eller ved at flytte produktionen ud og derefter sælger dem til en gunstig pris og dermed sætter spørgsmålstegn ved arbejdspladser. Disse emissionsrettigheder skal udløbe. Hvis man tager begge dele, fleksibilitet og retfærdige betingelser, kan man med god samvittighed sige ja til klimabeskyttelse via emissionshandel, men på fleksible og retfærdige betingelser.
Sterckx (ELDR).
Hr. formand, jeg synes, at kommissionsforslaget er et udmærket grundlag. Alle skal deltage, og den første tildeling af rettighederne sker gratis. Men der er et problem. Der er risiko for konkurrenceforvridning inden for EU. De nationale tildelingssystemer ville således blive for forskellige, og De har med rette gjort opmærksom på, fru kommissær, at det er uacceptabelt. Derfor er jeg også imod nationale undtagelser, hvor et land kan gøre en undtagelse for en virksomhed eller en sektor. Jeg synes, at alle skal deltage. Eventuelt kan man på europæisk plan gøre en undtagelse af en eller anden tydelig grund, som kan fastlægges objektivt.
Jeg synes også, at der ved tildelingen skal tages hensyn til energieffektiviteten af den teknologi, som en virksomhed bruger. En virksomhed, som ikke fungerer effektivt, må ikke belønnes med den første generøse tildeling af gratis rettigheder. Da det er umuligt at sælge, fordi en hel del sektorer må arbejde på et verdensomspændende marked og derfor ville blive ugunstigt stillet gennem et sådant salg, skal man have europæiske tildelingskriterier, som er objektive, gennemsigtige og strenge, og som skal gælde for alle. Altså benchmarking, den bedste, tilgængelige teknologi, og de obligatoriske kriterier skal baseres herpå og gælde for alle og for alle medlemsstater. For dette system berører på en eller anden måde også byrdefordelingen mellem medlemsstaterne.
Der er altså risiko for, at der sker konkurrenceforvridning, og desværre er de medlemsstater, der er i vanskeligheder, næsten alle sammen små medlemsstater, hvilket gør diskussionen meget vanskelig for os. Det betyder imidlertid ikke, at vi afviser dette system. For os, som har svært ved at klare os, gør det bestræbelserne mere tålelige og billigere, fordi prisen på bestræbelserne reduceres.
Derfor har vi brug for et velfungerende system. Vi bliver i hvert fald nødt til at tilpasse systemet undervejs, og vi vil i hvert fald længe efter 2012 beskæftige os med klimaproblemer, drivhusgasser og de foranstaltninger, vi er nødt til at træffe. Men en ting må vi huske på, nemlig at man aldrig kan bygge et økologisk paradis på en økonomisk kirkegård.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, USA har som led i bekæmpelsen af klimaændringerne foreslået en global ordning til begrænsning af og handel med drivhusgasemissioner og oprettelse af kvotetildelingsmarkeder til formålet. USA deltager dog ikke i ordningen, som skal iværksættes i starten af 2008. Kommissionen har foreslået, at ordningen til begrænsning af og handel med kvoter for emissioner, som USA har afvist, skal træde i kraft i 2006. Der er foreslået samme obligatoriske ordning for alle, hvor reduktionen af emissioner skal være baseret på markedsbaserede mekanismer. Med dette instrument skal der skabes et marked, men et marked alene vil ikke reducere emissionerne. Auktionerne over radiospektre var en katastrofe. Desuden udgør Kommissionens forslag ikke en markedsbaseret mekanisme. Forslaget omfatter en administrativ fordeling af kvoter for emissioner blandt de forskellige landes virksomheder. Førstegangstildelingen vil være afgørende for ordningens succes, og der er ikke tale om en markedsbaseret mekanisme.
Virksomheder i lande, der har fastsat ambitiøse målsætninger for reduktion af emissioner, vil være dårligere stillet end andre virksomheder. De virksomheder, der har reduceret deres emissioner inden tildelingen af kvoter, vil blive straffet. For dem vil det være dyrere at reducere emissionerne end for virksomheder, der producerer store mængder emissioner. De lande og virksomheder, som anvender atomkraft eller vandkraft, vil have de største fordele. EU's ordning for handel med kvoter for emissioner bør ikke være obligatorisk før 2008. Det bør indtil da være et frivilligt pilotprojekt for medlemsstaterne.

Berthu (NI).
Hr. formand, direktivforslaget om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner er tegn på Fællesskabets forudgående og gradvise anvendelse og tilpasning af en endelig ordning, som i henhold til Kyoto-protokollen skal træde i kraft efter 2008.
Princippet i Kyoto-aftalen er enkelt. Det drejer sig om at få dem, der udleder drivhusgasser, til at betale den skade, som er usynlig og ikke kan gøres op i penge, og som de udøver på miljøet og dermed på os alle. Da denne skade på et fælles gode ikke automatisk afspejles i priserne, er tanken, at der helt fra grunden skabes et marked for forureningsrettigheder med en fast og kvantitativ værdi, som de offentlige myndigheder kunne sælge. Værdierne ville naturligvis blive reduceret gradvist, og forureningen ville dermed begrænses.
For det første er dette system genialt. Det kombinerer de offentlige myndigheders rolle og markedsprocedurerne på en god måde, og vi må ønske systemet held og lykke.
For det andet skal EU og medlemslandene også lykønskes for deres aktive støtte til allerede fra perioden 2005-2007 frivilligt at indføre et prøvesystem, som vil gøre det muligt for os at justere systemet og dermed gøre os bedre i stand til at opfylde vores forpligtelser vedrørende nedbringelse af emissionerne efter 2008 samt forhåbentlig at gøre det muligt for os at være foregangsmænd i forhold til andre kontinenter.
Prøvesystemet er baseret på en gratis tildeling af emissionskvoter til 5.000 store virksomheder i berørte sektorer. Disse kvoter vil kunne handles inden for Fællesskabet, hvilket vil gøre det muligt for de operatører, der har reduceret deres udslip, at tjene penge på deres resterende kvoter ved at sælge dem til de virksomheder, der har brug for dem.
Vi godkender disse bestemmelser og understreger, at den gratis tildeling af kvoter ikke må vare længere end til 2008, for målsætningen må også ud over prøveperioden være, at der fuldt ud og ikke kun marginalt i forbindelse med overførslerne betales for den skjulte omkostning, som disse emissioner pålægger Fællesskabet.
I forbindelse med vores forbehold vil vi gerne understrege, at det foreslåede system i første ombæring kun anvendes for kuldioxid, men for at undgå forvridninger er det ønskeligt allerede nu at overveje, hvordan det hurtigt kan udvides til alle former for drivhusgasser.
For øvrigt bør den første tildeling af emissionskvoter, som først og fremmest finder sted på nationalt plan, harmoniseres fra og med 2008 i henhold til en komitologiprocedure, som vi dårligt forstår indholdet, målene eller kriterierne i, og vi mener, at det er alt for løst og burde blive præciseret. Vi mener dog, at systemets grundprincip er godt, og vi støtter Moreira Da Silvas betænkning.
Liese (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, indledningsvis vil jeg gerne understrege, at jeg i dag ikke taler på vegne af CDU/CSU-delegationen i Europa-Parlamentet. I denne gruppe repræsenterer flertallet en anden holdning, men jeg taler på vegne af PPE-Gruppen, og PPE-Gruppen støtter Moreira Da Silva-betænkningen på de centrale punkter, som der er blevet stemt om i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Jeg udtaler mig for betænkningen, og jeg takker ordføreren for hans engagement. Det var ikke altid lige nemt at føre forhandlingerne, og han måtte også acceptere kompromiser, som er særligt vanskelige for netop hans land, og derfor må vi vise ham særlig anerkendelse herfor. Kompromiserne var vanskelige for Portugal, men de var en hjælp og fornuftige.
Klimabeskyttelse er en af de største udfordringer i de næste årtier. Vi bør en gang for alle holde op med at fremstille en modsætning mellem økonomi og klimabeskyttelse. De frygtelige oversvømmelser i Tyskland og nabolandene har tydeligt vist os, at der også økonomisk sker store skader, hvis vi ikke gennemfører nogen klimabeskyttelse. Naturligvis var disse oversvømmelser ikke entydigt en følge af klimaændringerne - det diskuterer de lærde - men de diskuterer ikke længere, om vi skal gøre noget for at forhindre sådanne katastrofer i fremtiden. Derfor er det rigtigt, at Kommissionen stiller forslag her, men det er også rigtigt, og her er vi alle enige i Parlamentet, at det foreliggende forslag fra Kommissionen har mange svagheder. Diskussionen i udvalgene har snoet sig omkring følgende: Hvordan skal vi tackle disse svagheder? Der var en gruppe, der i første omgang forsøgte at tilbagevise Kommissionens forslag, og da det ikke lykkedes, i det mindste at udvande det. En anden gruppe, som jeg hører til, sagde: Vi må forbedre det. Forbedre ja, udvande nej! Det var det motto, vi arbejdede under, og jeg tror faktisk, at de største svagheder i Kommissionens forslag i høj grad er udryddet med betænkningen fra Miljøudvalget.
Det vigtigste er anerkendelsen af basisåret 1990 og anerkendelsen af hidtidige gode ydelser i virksomhederne. Det er simpelthen ikke til at forstå i Tyskland, Storbritannien, Finland og andre lande, som allerede har gjort noget, at man straffes, fordi man er begyndt tidligere med klimabeskyttelse. Derfor er det vigtigt, at vi har taget basisåret med og anerkendelsen af hidtidige gode ydelser, for så kan de firmaer, der har gjort noget, også honoreres ordentligt for det, og så har de en chance for at nyde godt af handlen med kvoter for drivhusgasemissioner.
Der er andre forbedringer - dem har hr. Lange nævnt - hvis man lukker et anlæg og nedlægger arbejdspladser, så må det ikke honoreres som klimabeskyttelsesforanstaltning. Derfor har vi vedtaget et forslag om, at det først er en foranstaltning, når emissionskvoterne inddrages, hvis en produktion lukkes. PPE-Gruppen har stillet 12 andre ændringsforslag. Dem har vi enstemmigt besluttet i gruppen for at gennemføre flere forbedringer i Moreira Da Silva-betænkningen, men de vedrører ikke det centrale i kompromiserne. Det vigtigste ændringsforslag på dette område er, hvordan man håndterer cement- og kalkindustrien. Det er netop vanskeligere i praksis at undgå CO2-emissioner ved kalk- og cementproduktion end på andre områder, og derfor skal der tages rimeligt hensyn hertil, uden at der sættes spørgsmålstegn ved det overordnede formål.
Flertallet i PPE-Gruppen og også jeg personligt er modstandere af en opt out-løsning for hele nationer og især af en opt out-løsning, som bevilges uden betingelser. Også i den første fase kan vi, hvis overhovedet, kun tale om en opt out-løsning, hvis der er helt klare betingelser, og de skal også kontrolleres straks. Emissionshandlen er et markedsøkonomisk instrument til klimabeskyttelse, og da jeg tror på markedsøkonomi, støtter jeg hr. Moreira Da Silvas betænkning og anmoder mine kolleger om at stemme for betænkningen.
Hulthén (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne starte med at støtte hr. Moreira Da Silvas fanklub og takke ham for det fremragende arbejde. Jeg vil også gerne takke ham for den udbytterige rundbordsdrøftelse i går aftes, som efter min opfattelse var saglig og fornuftig og meget gavnlig for forhandlingen. Jeg vil også gerne takke for Kommissionens forslag, som giver et godt grundlag. Vi burde måske have vedtaget forslaget uden ændringer på grund af den begrænsede tid. Men Parlamentet har stillet en række ændringsforslag.
Jeg har nogle kommentarer til forhold, der bør tages i betragtning, når vi drøfter ordninger for handel med kvoter for emissioner. Der er tre forpligtelser, som vi skal opfylde. Vi skal sikre, at klimaændringerne begrænses. Vi skal sikre, at vores industri, hvortil ordningen er udarbejdet, også har mulighed for at konkurrere på lige vilkår. Endvidere er der internationale forpligtelser som Kyoto-protokollen, som vi skal opfylde, og vi kan derfor ikke ændre de grundlæggende regler.
For at få ordningen til at fungere mener jeg, at de følgende seks punkter skal overholdes. Ordningen skal være administrativt enkel. Vi kan ikke etablere en kompliceret ordning, som deltagerne og især virksomhederne ikke forstår. Ordningen skal naturligvis være obligatorisk. Vi kan jo ikke etablere en boldbane, hvor nogle af spillerne siger, at de ikke har lyst til at deltage lige nu, men hellere vil stå på sidelinjen. Vi skal vide, hvem der deltager i ordningen, og det er klart, at ordningen skal omfatte lande og individuelle installationer.
Jeg mener også, at det ville have været ønskeligt at tildele emissionskvoterne ved hjælp af en auktionsprocedure. Der er mange meninger om, hvordan tildelingen skal foregå. Kompromiset, som vi skal stemme om, er baseret på en tildeling på op til 95% uden omkostninger og 5% ved hjælp af auktion i den første periode, og jeg mener, at det er en god løsning. På den måde beholder vi i det mindste auktionsmodellen, som hænger bedre sammen med princippet om, at forureneren betaler.
Emissionsloftet skal naturligvis være bindende og forbundet med en håndhævelsesordning. Som ordføreren mener jeg, at ordningen skal omfatte flere gasser end kuldioxid.
Det har også været diskuteret, om det skal være muligt at overføre emissionsrettigheder fra år til år, og det mener jeg, at det skal. Virksomheder, som ikke udnytter deres emissionsrettigheder i løbet af et år, skal kunne overføre dem til næste år.
Vi skal også fremhæve bestemte forhold og understrege, at disse skal være i overensstemmelse med Kyoto-protokollen, Vi kan ikke opfinde nye regler. Og vigtigst af alt vil jeg gerne opfordre Rådet til at træffe en beslutning den 17. oktober.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, EU's målsætning med at reducere drivhusgasemissionerne er velbegrundet, men løsningen - som det så ofte er tilfældet med EU's beslutninger - er bureaukratisk og kostbar. Der har været mere fokus på ordningens detaljer end på reduktionen af emissioner. Derudover behandles medlemsstaterne forskelligt i ordningen, alt efter den industrielle struktur og energiproduktionens struktur og omfanget af indsats til reduktion af emissioner. Men vi er alle enige om målsætningerne. Kyoto-forpligtelserne skal opfyldes.
Der har været omfattende kritik af emissionshandelsordningen. Det vil være særlig vanskeligt for de stålværker, der kæmper for en position på det globale marked, og som har planer om udvidelse og allerede har gjort meget for at reducere emissionerne. Kommissionens forslag er dårligt. Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi udarbejdede derefter en række forbedringer hertil, som blev udvandet efter behandling fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Når vi stemmer om forslagene, håber jeg, at vi kan forbedre dem ved at godkende ændringer, der vil give mulighed for en mindre streng undtagelsespraksis og udelukkelse af kuldioxid fra råmaterialer i beregningen af kvoter. Jeg mener ikke, at auktioner og lofter for byrdefordeling i landene er relevante i denne sammenhæng. Telekommunikationssektoren har vist os, at auktioner ikke er en god idé.
De problemer, der er forbundet med emissionshandel, gælder for mange industrisektorer i Europa. Der er tusindvis af arbejdspladser involveret. Faren er, at produktionen flyttes et sted hen, hvor den vil give endnu mere forurening.

Caudron (GUE/NGL).
Hr. formand, hvis man på den ene side tager udgangspunkt i kendsgerningen om det nuværende alvorlige niveau af luftforurening og den forventede udvikling og på den anden side i målsætningerne fra Kyoto og de midler, der er planlagt til at nå disse, og hvis man desuden eftergiver bøderne til dem, der har betalt for sent, samt tager udgangspunkt i de rige landes udprægede og evige dominans over de fattige lande, og særligt i markedsgørelsen af luft, som jeg dog betragter som en universel ressource, kan man ikke være andet end forbeholden over for dette system med forureningskvoter og handlen med disse. Og dette selv om det ganske vist er et system, der er under udvikling, og jeg benægter ikke, at det ikke er et godt system. Jeg vil med stor alvor sige, at jeg personligt er bestyrtet over en så stor fælles mangel på ansvar, når det er velkendt, at ingen aldrig kan eller ville kunne være fri for at trække vejret.
Det er imidlertid helt sikkert, at vores ordfører har udført et godt stykke arbejde i denne forbindelse. Jeg vil sige, at systemet skal forbedres meget bl.a. ved at udvide anvendelsesområdet, ved at gøre det obligatorisk og ved at foreslå, at det indgår som en supplerende del til de øvrige miljøpolitikker vedrørende offentlig transport, vedvarende energi, afgifter, forskning og energieffektivitet. Disse forslag kan derfor vedtages uden dermed at give afkald på vores kamp for en mere modig og mindre handelsorienteret global politik på området.
Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, lad mig begynde med at takke ordføreren for den omhu og det engagement, hvormed han har behandlet denne sag. Han har været og er stadig lydhør over for de problemer, som forslaget skaber. Jeg vil takke ham og give ham en kompliment for den enorme sagkundskab, men bestemt også for den udholdenhed, hvormed han forsøger at gøre emissionshandelsordningen til en succes. Jeg er ligesom Peter Liese af den opfattelse, at ordføreren ikke har foretrukket det sydeuropæiske synspunkt, men at han har forsøgt velovervejet at forene Nord og Syd.
Forslaget er en udformning af Kyoto, idet det blev aftalt, at emissioner af drivhusgasser skal reduceres. Jeg kan med passende stolthed sige, at emissionshandelsordningen allerede fungerer godt i min medlemsstat. En god emissionshandelsordning skal opfylde en række betingelser. Den må ikke diskriminere mellem virksomheder og sektorer, og den skal belønne pionerer for de foranstaltninger, der allerede er truffet. Det kommer jeg tilbage til om lidt. Ordningen må ikke blokere markedet og skal altså også give nye aktører på markedet muligheder. Endvidere skal den være konkurrencedygtig i Europa, og den må ikke påvirke den europæiske stilling på verdensmarkedet negativt.
Kommissionens forslag opfylder efter min opfattelse ikke disse betingelser. Et cap and trade-system kan gennemføres ved auktion eller ved grandfathering. Auktion kunne være en løsning, hvis markedet fungerer godt, men hvis auktion kun finder sted i Europa, forstyrres konkurrenceforholdene med resten af verden.
Den største ulempe ved grandfathering er, at rettighederne i begyndelsen tildeles gratis på grundlag af emissionerne på det tidspunkt. En sådan grandfathering-ordning tager altså ikke på nogen som helst måde hensyn til de reduktioner af energiforbruget, som allerede har fundet sted på det nederlandske, men bestemt også på det tyske marked og også i en række andre lande. Derfor ville det efter min opfattelse være bedst at indføre en ordning, hvor rettigheder tildeles på grundlag af præstationsnormer, altså rettigheder, som man først skal gøre sig fortjent til ved at operere mere energieffektivt, inden der holdes auktion.
Hr. formand, jeg støtter helhjertet forslaget, der indeholder en række af de ændringsforslag, som jeg har stillet på min gruppes vegne. Til mine tyske kolleger vil jeg sige, at jeg forstår deres holdning.

Bowe (PSE).
Hr. formand, ligesom mange andre af de tilstedeværende hilser jeg betænkningen velkommen og lykønsker ordføreren med hans hidtidige indsats. Det kompromis, som vi er blevet enige om og har vedtaget i Miljøudvalget, har løst mange om end ikke alle uoverensstemmelser mellem de forskellige parlamentsmedlemmer. Som de fleste af de tilstedeværende er jeg stærk tilhænger af dette forslag. Det er ved at udvikle sig til en fleksibel og markedsbaseret foranstaltning, og det vil helt sikkert hjælpe EU med at nå de opstillede mål for reduktion af CO2 - tilmed inden for en rimelig omkostningsramme, hvilket ikke er uvæsentligt.
Med de eksisterende nationale ordninger lærer vi af vores praktiske erfaringer, hvilket vi fortsat skal gøre. Derfor skal vi nu finde en naturlig konklusion på de aktuelle ordninger og gøre det muligt for nogle industrianlæg at være undtaget i de første faser af den nye ordning.
Jeg så gerne alle de seks væsentligste drivhusgasser medtaget. Jeg ser imidlertid nødigt grænser for tildelingen af kvoter, for indførelsen af et uprøvet benchmarkingsystem eller for begrænsning af adgangen til internationale handelssystemer, sådan som det er fastsat i Kyoto-protokollen. Vi mangler endnu at se nærmere på disse foranstaltninger.
Enhver rejse starter med et første skridt. Vi skal ikke undervurdere længden af den rejse, vi indleder i dag med denne lov. Vi skal ikke undervurdere, hvor stejl, stenet og vanskelig vejen bliver, men jeg håber for alles skyld, at vi kan tage det første skridt i den rigtige retning.
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, Kyoto-protokollen er meget vigtig i bekæmpelsen af de klimaændringer, som er en trussel mod vores planet. Men efter pres fra USA indeholder protokollen nu et smuthul, som giver lande og virksomheder mulighed for at undgå at opfylde forpligtelserne. Jeg tænker på ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner.
Det er utænkeligt, at der etableres et marked for handel i forurening som en handelsvare, et marked, hvor virksomheder i stedet for at reducere deres emissioner kan købe overskydende emissioner fra andre virksomheder, som ikke har opbrugt kvoterne. Det er ligeledes utænkeligt, at man skal have ret til at forurene. I sammenhæng med princippet om, at forureneren betaler, betyder det, at enhver, der kan betale, har ret til at forurene.
Vi er forfærdede over, at EU baserer sin politik til gennemførelse af Kyoto-protokollen på handel med kvoter for emissioner og anskuer hele problematikken i markedsforhold. Det viser, hvor hykleriske alle EU's udtalelser om miljø og klima er. EU støtter Kyoto-protokollen i teorien, men underminerer den i praksis. Reduktion af drivhusgasemissioner og oprettelse af monopoler til at opnå groteske resultater er to faktorer, der udelukker hinanden. I det kapitalistiske system kan alt naturligvis købes og sælges, selv forurening. Men klima og fremtidigt liv på vores planet kan ikke købes og sælges. Beskyttelsen af vores jord er i hænderne på græsrodsbevægelsen.

Langen (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først takke vores kollega, hr. Moreira Da Silva, fordi han ved hjælp af et stort detailarbejde i det hele taget har fået et brugbart diskussionsforslag ud af et meget dårligt forslag fra Kommissionen, som man egentlig på enhver måde burde have afvist. Mange tak til vores kollega, for det, fru Wallström, Deres myndighed har fremlagt, svarer ikke til den kvalitetsstandard, der er nødvendig for at fremme miljøbeskyttelsen på europæisk plan. Jeg har på otte et halvt år ikke oplevet et så dårligt direktivforslag blive fremsat her i Parlamentet. De kan altså være taknemmelig for, at Parlamentet endelig har haft mulighed for at forbedre noget på Deres dårlige forslag. Dette som indledende bemærkning.
Som andet punkt er jeg fuldstændig enig med hr. Lange i, at dette forslag, hvis det da skal blive til virkelighed, skal omfatte aspektet om fleksibilitet på retfærdige betingelser. Ikke kun retfærdige betingelser, fordi enkelte EU-medlemsstater allerede har præsteret gode ydelser og andre ikke, men også retfærdige betingelser med henblik på emissionshandlens relevans for konkurrencen. Her har alle mulige kolleger udtalt sig om USA, de onde skurke i USA, om, at det egentlig var en energiafgift. Fru Corbey har sagt, at man ikke må foretrække elektricitet fra atomkraft. Det, som Kommissionen har foreslået, opfylder overhovedet ikke Kommissionens egne betingelser. Det er et bureaukratisk monster, miljøpolitisk absolut ineffektivt, og det skyldes ikke og kan ikke begrundes med Kyoto-protokollen, for Kyoto-protokollen, fru Wallström, har medlemsstaterne underskrevet. Medlemsstaterne forpligtede sig i Kyoto. Kyoto-protokollen omfatter seks drivhusgasser, De har kun én. Kyoto-protokollen forpligter medlemsstaterne. De ønsker at forpligte virksomhederne. Kyoto-protokollen sætter medlemsstaterne i stand til at anvende alle instrumenter. De ønsker at sætte medlemsstaternes ansvar ud af kraft med Kommissionens bureaukrati. Kyoto-protokollen gælder fra 2008 til 2012. De begynder allerede i 2005 med en bindende emissionshandel.
Kyoto-protokollen har mindst tre instrumenter. Alle tre instrumenter - De anvender kun ét - og frem for alt krænker De det vigtigste princip, som det internationale samfund er blevet enig om, nemlig princippet om, at der skal spares CO2 globalt dér, hvor det bedst kan betale sig økonomisk, og hvor det kan ske hurtigst muligt, idet De, og det er helt tydeligt, foreslår en europæisk intern handel uden effekt udadtil, hvis omkostninger ligger på mellem 20 og 33 euro pr. ton CO2-ækvivalent. De har overhovedet ikke medtaget de to andre instrumenter i Deres direktiv. I Kyoto-protokollen tilstræbes en blanding, hvor omkostningerne skal ligge på 6 euro pr. ton CO2-ækvivalent, og hvis De gør det sådan, som De har foreslået, vil det i Europa føre til indstilling af driften og udflytning af arbejdspladser. Vi vil ikke opnå noget positivt resultat på verdensplan, og derfor er vi ikke kun for retfærdige betingelser, men også for instrumenternes konkurrence frem til begyndelsen af Kyoto-protokollen.
Nu har alle 15 medlemsstater i EU forpligtet sig til hver at reducere drivhusgasemissionerne med 8%. EU har i en selvstændig forpligtelse besluttet en afvigelse herfra, en burden sharing, der afviger herfra. Med denne burden sharing fastsættes det, at f.eks. Tyskland i allerhøjeste grad deltager med minus 21%, mens f.eks. Portugal stadig må stige med 27% på grundlag af 1990. Det er en meget retfærdig og ansvarlig historie, og hvis nu Tyskland og Storbritannien er de eneste stater, der kan fremvise succeser i overensstemmelse med Kommissionens forestillinger uden dette bureaukratiske monster kaldet emissionshandel, kan De ikke straffe dem, idet De siger: De, der har gjort det frivilligt, skal desuden straffes for, at de allerede kan fremvise succeser. Hvad er det for en motivation, fru Wallström, som De pålægger medlemsstaterne og virksomhederne her? Jeg kan sige følgende som tysk parlamentsmedlem: I Tyskland har man sparet 231 millioner t CO2-ækvivalent siden 1990. Det er en enorm sum. I samme periode har medlemslandet Spanien blæst 100 millioner t CO2-ækvivalent mere ud i luften. Hvis De nu vil straffe de tyske virksomheder for de spanske forsømmelser, er det den forkerte vej, og derfor anmoder jeg vores kolleger om at støtte punkt 75, der har til hensigt at styrke medlemsstaternes ansvar.
Linkohr (PSE).
Hr. formand, hvis jeg havde mere end to minutter, ville jeg i al venskabelighed have dissekeret hr. Langens argumenter. Efter min mening har Kommissionen i høj grad fremlagt et virkelig godt dokument, som vi helt sikkert har forbedret, fordi Parlamentet altid gør alt bedre. Jeg vil gerne tage stilling til følgende: Først og fremmest har vi allerede en emissionshandel. Siden 1996 er der på verdensplan blevet handlet med ca. 70 millioner t CO2. Lad os antage en pris på 3 dollars pr. ton. Så er det alligevel 210 millioner dollars, der handles med, og handlen tager eksponentielt til. Der skal bringes orden i denne handel, og i Europa bidrager direktivet til at bringe orden i denne handel. Derfor er det fornuftigt.
Jeg er stor tilhænger af, at man tager hensyn til de hidtidige erfaringer i medlemslandene, det vil sige, at vi har brug for en overgangsperiode, men denne overgangsperiode skal have en ende. For mig er enden i 2008. Så skal der gælde den samme regel i hele Europa. I øvrigt gør jeg opmærksom på, at den europæiske konkurrenceret også stadig gælder ved emissionshandel, og Kommissionen kan altid - på trods af Kyoto - gribe ind i markedet, hvis den mener, at der er tale om konkurrenceforvridning.
Med denne emissionshandel begynder der faktisk en ny tid i vores økonomi, for emissioner - i dette tilfælde CO2 - får en pris. Ved en anslået pris - Kommissionen går ud fra 20 euro pr. ton - kan man meget let forestille sig, hvilken økonomisk betydning, hvilken betydning for energisektoren og for økologien dette vil få. Vi nærmer os virkelig et paradigmeskifte, og for så vidt er jeg sikker på, at dette heller ikke vil være den sidste forhandling om dette emne. Jeg håber, at vi vil nærme os hinanden og finde frem til en fornuftig løsning på baggrund af Parlamentets beslutning.

Flemming (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne takke hr. Moreira Da Silva hjerteligt. Han var en fremragende ordfører, og han har fremlagt en god betænkning. "Emission tradit", ET, et fremmed ukendt væsen fra en fremmed ukendt stjerne. Vi ved endnu ikke, om vi skal frygte eller elske det. Jeg har i hvert fald forsøgt at give dette væsen et lidt mere menneskeligt ansigt og stillet en række ændringsforslag, som Miljøudvalget også delvist har vedtaget. Til ændringsforslag 2 kan jeg sige, at hvis myndighederne allerede skal justere noget her og foretager forskellige ændringer på anlæggene, så skal dette altid foregå i samråd med driftslederne. Kommissionen vil, sådan hedder det i Kommissionens dokument, fastlægge en harmoniseret tildelingsmetode for perioden begyndende fra 1. januar 2008. Det vil jeg ikke. Jeg mener, at Parlamentet har ret til at blive inddraget her i proceduren med fælles beslutningstagning.
I ændringsforslag 30 handler det om, at tildelingen af kvoter til nye anlæg principielt skal harmoniseres i hele EU. Mit ændringsforslag 37 er særligt vigtigt. Her handler det om, at medlemsstaterne skal garantere, at driftslederne for anlæg kan bruge kvoter på forhånd eller gemme dem til det efterfølgende år i den pågældende periode. Det er efter min mening meget, meget vigtigt og gør det lidt mere praktisk gennemførligt. Jeg mener ikke, at vi skal frygte denne forelæggelse. Vi behandler jo kun perioden fra 2005 til slutningen af 2010 nu, som Kommissionen så at sige allerede betegner som prøvegalop. Lad os ikke være bange, modige hr. Langen, vi kan stadig ændre det hele. Jeg er sikker på, at vi efter dagens afstemning først rigtigt går ind i en stor diskussionsproces.

Randzio-Plath (PSE).
Hr. formand, vi skal holde fast ved at gennemføre Kyoto-protokollen, og det ikke blot som økonomiske aktører, men også som medlemsstater og som EU. Hr. Langen bør ikke glemme, at vi lever i et indre marked, og at det indre markeds funktion ikke er bestemt til, at lysene i Europa går ud, men at vi forsøger at skabe en økologisk forsvarlig, bæredygtig økonomisk vækst også til fordel for beskæftigelsen og beskyttelsen af miljøet. Derfor, tror jeg, er det meget rigtigt, at Kommissionen har taget til efterretning, at der allerede er medlemsstater, som driver emissionshandel, og at der allerede er medlemsstater - det er blevet sagt flere gange i dag - der har præsteret hidtidige gode ydelser i forbindelse med CO2-reduktionen. Derfor er det særligt vigtigt, at vi kommer frem til referenceåret 1990.
Lad mig ud fra et økonomisk-politisk synspunkt bemærke, at det er overordentligt vigtigt at tildele emissionskvoterne gratis. Vi får ikke noget ud af auktioner, det har bitre erfaringer fra tidligere vist, fra handel med bananlicenser frem til netop auktioner med UMTS-licenser, og derfor er det netop vigtigt at tildele dette instrument gratis. Set ud fra et investeringssynspunkt er det vigtigt, fordi vi ikke når frem til en skadelig ex ante-belastning for virksomhederne, og fordi emissionshandel desuden ikke fungerer som en afgift. Der står altså de nødvendige midler til forskning og udvikling og anvendelse af energibesparende, emissionsfattige metoder til rådighed for virksomhederne. Desuden sikrer en gratis tildeling ligeberettigelse af alle deltagere og gennemsigtighed i proceduren. Det er efter min mening overordentligt vigtigt, og jeg må sige, at vi også ud fra et økonomisk-politisk synspunkt hilser dette forslag velkomment, fordi det netop langt om længe bidrager til at internalisere eksterne omkostninger. Jeg vil dog gerne indtrængende bede Kommissionen om at gøre alt, således at vi også når frem til et gennembrud i forbindelse med beskatningsrammedirektivet, fordi det kun kan bidrage til, at, for at supplere erhvervslivets afgifter og dermed bidrage til, at Europa med succes gennemfører ...
(Formanden afbrød taleren)

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, denne betænkning er meget vigtig. Nu vil det blot vise sig, om den vil have en negativ eller positiv effekt i det virkelige liv, hvor det er et spørgsmål om rigtige virksomheder og rigtige menneskers arbejdspladser, rigtige familiers liv og reelle klimaændringer. Det er et eksperiment, som ikke må mislykkes for EU.
Principielt går jeg stærkt ind for handel med kvoter for emissioner, men det må understreges, at Kommissionens forslag er ufuldstændigt i foruroligende grad. Følgende spørgsmål er ikke behandlet i forslaget: For det første er der spørgsmålet om konkurrenceevnen hos virksomheder, der har truffet miljøforanstaltninger på et tidligt tidspunkt, og det særlige hensyn til begrænsningerne for de enkelte lande på grund af byrdefordeling. For det andet er der byrdefordelingens konkurrenceforvridende faktorer generelt, forholdet mellem handel med kvoter for emissioner og de individuelle staters økonomiske interesser og forholdet mellem handel med kvoter for emissioner og det frie energimarked. For det tredje er der spørgsmålene om de enorme overførsler af indtægter fra samarbejde mellem forskellige operatører og stater, udvidelsen, EU's beskyttelse af sig selv imod angreb fra tredjelandes operatører eller spekulanter samt spørgsmålet om retssikkerhed og domstolsadgang.
Ud over disse spørgsmål, som stadig er uklare, synes der i forslaget at være lidt forvirring omkring målene og opfyldelsen heraf, det nationale plan og erhvervslivet, samt markedsinstrumenter og traditionel administration baseret på kontrol. Denne forvirring gavner ikke ligefrem opfyldelsen af målet, som er at reducere emissioner, og som alle europæiske operatører har været enige om indtil nu. Ordningen for handel med kvoter for emissioner ledsages af usædvanlig meget bureaukrati, som Parlamentet desværre ikke har været villig til at bryde ned, og det vil medføre yderligere vanskeligheder.
Jeg har været særlig bekymret over muligheden for kuldioxidemissioner. Uden mit ændringsforslag vil der i direktivet ikke blive skelnet imellem emissioner af kuldioxid, der stammer fra anvendelsen af kul til energi og kul til industrielle formål. Derfor vil den europæiske stålindustri, som til fulde lever op til de globale miljømæssige standarder, risikere at blive svækket på de globale markeder, og det vil ikke blot give økonomiske problemer, men også store miljøproblemer.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, dette direktiv viser klart, at vi er seriøse med hensyn til at finde en løsning på problemet med drivhusgasser. Jeg lykønsker ordføreren med hans store indsats på dette meget vanskelige område.
Spørgsmålet om, hvorvidt deltagelse i den i dette direktiv fastsatte ordning for handel med emissionsrettigheder skal være obligatorisk i pilotfasen, har været genstand for megen debat i medlemsstaterne, herunder Irland. Det er et af de centrale emner i dette direktivforslag. De miljømæssige og industrielle perspektiver er vidt forskellige, og vi skal finde den rette balance. Vi leder trods alt efter en fælles overenskomst.
Fra et miljømæssigt synspunkt er det ønskværdigt med en helt igennem obligatorisk ordning, men der skal også tages hensyn til markedet og industrien. Ordningen skal være fleksibel og markedsbaseret. Det giver mening at vedtage en ordning, der er obligatorisk på medlemsstatsniveau, da alle lande skal medvirke til at sænke emissionerne. Der er i høj grad brug for sælgere på markedet, hvis ordningen skal fungere. De enkelte anlæg skal have en vis frihed til midlertidig fritagelse fra ordningen i pilotfasen. Selvfølgelig skal alle anlæg, der vælger en sådan opt out-løsning, gøre en tilsvarende indsats for at nedbringe emissionerne. En sådan midlertidig opt out-klausul skal kun gælde i pilotfasen, fordi vi fra 2008 og fremefter er forpligtet til at opfylde de juridisk bindende mål i henhold til Kyoto-protokollen.
Jeg vil opfordre medlemmerne til at støtte kompromisændringsforslag 50 og ændringsforslag 99 om CO2-udslip i forbindelse med karbonatfjernelse fra kalksten under kalkproduktionen, der er et vigtigt og miljøvenligt bidrag til markedet. Jeg håber, at Kommissionen kan acceptere begge disse ændringsforslag.
Wallström
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne starte med at takke for de meget værdifulde og konstruktive bidrag til en meget interessant forhandling. Det er ikke første gang og helt sikkert ikke sidste gang, at vi vil drøfte foranstaltninger til bekæmpelse af klimaændringer.
Lad mig starte med en generel gennemgang af det, vi ved om klimaændringer. Vi er alle klar over, at der er klimaændringer. De temperaturstigninger, som vi har målt i det 20. århundrede, er de største i 1.000 år. Vi ved, at snedækket på den nordlige halvkugle er mindsket med 10% siden slutningen af 1960'erne. Vi ved, at polarisens tykkelse er mindsket med 40% på blot 10 år. Forskerne - og vi har samlet verdens førende klimaforskere - mener, at vi skal træffe langt større foranstaltninger end Kyoto-protokollen for at løse problemerne. Vi skal derfor træffe foranstaltninger, der er langt mere vidtrækkende end dem, vi har drøftet indtil nu.
Vi har ratificeret Kyoto-protokollen og arbejder inden for EU i øjeblikket på tre forskellige fronter. På internationalt plan opfordrer vi andre lande som f.eks. USA til at deltage. Det er vigtigt fortsat at kæmpe for bedre betingelser og opfyldelse af de målsætninger i Kyoto-protokollen, som er inden for rækkevidde. Vi skal dog også være troværdige inden for EU, og derfor har vi iværksat det europæiske klimaændringsprogram. Vi har sammen med alle de involverede parter identificeret de foranstaltninger, som skal træffes for at opfylde vores forpligtelser og mindske klimaændringerne på en omkostningseffektiv måde. Handel med emissionsrettigheder er et af disse instrumenter.
Jeg vil gerne tilføje, at vi alle er klar over, at der er omkostninger forbundet med opfyldelse af forpligtelserne i henhold til Kyoto-protokollen, men der vil også være omkostninger, hvis vi ikke handler. Hvis vi - som andre - blot står på sidelinjen uden at gøre noget, bliver forholdene ikke bedre. Det skal vi huske. Emissionshandel er derfor et af de instrumenter, som vi har brug for i fremtiden.
Vi har netop talt om de store emissionskilder, men vi skal også se på trafikken og træffe effektive foranstaltninger fremover i denne forbindelse.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær, for Deres deltagelse i forhandlingen samt for Deres engagement i sagen.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra Republikken Mongoliets parlament under ledelse af dets formand, Sanjbegziyn Tumur-Ochir. Delegationens medlemmer har taget plads i den officielle tilhørerloge.
Den mongolske parlamentsformands besøg i Bruxelles er en stor ære og et yderligere bevis på det styrkede forhold mellem EU og Republikken Mongoliet.
Jeg er sikker på, at samtalerne mellem medlemmerne af den mongolske delegation og de forskellige parlamentsmedlemmer i går og i dag har været frugtbare og har styrket de bilaterale forbindelser mellem vores to institutioner.
De er meget velkommen.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0285/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om treogtyvende ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske) (8328/1/2002 - C5-0267/2002 - 2001/0110(COD)) (Ordfører: Nicistò).
Nisticò (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gøre det meget kort, eftersom vi allerede har drøftet denne betænkning indgående. Jeg vil blot gøre opmærksom på nogle nye aspekter, som man kom med under den meget heftige debat i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Det drejer sig faktisk om den 23. ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske). Det er således et direktiv, der tager sigte på at beskytte forbrugernes sundhed og harmonisere markedet for de forskellige landes frie handel med produkter, der har de samme karakteristika.
Forslaget drejer sig om de stoffer, der er angivet i bilag I, nemlig 25 nye stoffer i kategori 2, hvoraf 14 betragtes som kræftfremkaldende - endelig har man medtaget koboltsalte, visse cadmiumsalte, benzopyren og visse azofarvestoffer, som man i alle de år, behandlingen har stået på, godt vidste var kræftfremkaldende - tre som mutagene og otte som reproduktionstoksiske.
Foruden stofferne i sig selv har Kommissionen udvidet forbudet til også at gælde for præparater, det vil sige blandinger eller opløsninger af disse stoffer. De Grønne - og navnlig fru Schörling og et par andre kolleger - ønsker, at markedsføringsforbudet også skal gælde for varer og produkter, der indeholder disse stoffer, nemlig legetøj, tekstiler, gulvbelægning osv.
Jeg vil gerne slå fast, at jeg er modstander af også at lade forbudet omfatte produkter. Forestil Dem, hvilken skadevirkning det ville have - ikke bare ud fra et økonomisk, handelsmæssigt eller industrielt synspunkt, men også ud fra et psykologisk synspunkt - hvis man fandt ud af, at et slips, som elegant klædte mennesker går med, indeholdt disse stoffer, f.eks. et azofarvestof, selv om disse stoffer i virkeligheden aldrig bliver frigivet fra dette slips og derfor aldrig vil være til fare for menneskers sundhed.
Jeg vil således gerne gentage vores holdning. Vi er stadig modstandere af ændringsforslag 1, som fru Schörling har stillet, og som kun blev vedtaget i Miljøudvalget med et meget lille flertal. Her står der, at Kommissionen bør udvide forbudet mod stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske, til at omfatte produkter, der markedsføres til privat brug. Vi er også stadig modstandere af første del af ændringsforslag 2, nemlig de første syv linjer, hvor det gentages, at forbudet bør udvides til at omfatte produkter. Vi går til gengæld ind for anden del af ændringsforslag 2, hvor man ønsker at lægge pres på Kommissionen ved at opfordre den til at udarbejde et forslag om at forbyde anvendelsen af produkter, der indeholder kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske stoffer, når det er videnskabeligt bevist, at de rent faktisk frigives fra disse produkter, optages i organismen og når op på en koncentration, hvis giftighed er kræftfremkaldende, mutagen eller reproduktionstoksisk.
Denne henstilling er efter min mening yderst hensigtsmæssig, når det gælder om at beskytte forbrugernes sundhed og miljøet, og jeg håber, at Kommissionen og Rådet vil godkende den, hr. formand.

Wallström
Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren for hans konstruktive arbejde. Det er et vigtigt direktiv, da det vil indføre et forbud mod stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske - de såkaldte CMR-stoffer. Det er et meget vidtrækkende forslag, da det forbyder salg til offentligheden af disse stoffer samt blandinger, hvori de indgår. Direktivforslaget vil derfor fremme markedsføring og anvendelse af sikrere alternativer. Endvidere vil direktivforslaget ikke blot beskytte forbrugernes sundhed, men også bevare det indre marked. Det vil indføre harmoniserede regler i hele Fællesskabet.
Der er forståelige grunde til at udvide forbuddet til at omfatte produkter, der markedsføres til privat brug. Et sådant forbud vil imidlertid kræve en undersøgelse af, om produktet frigiver det pågældende stof i sådanne mængder, at det udgør en fare for folkesundheden eller miljøet. Sidstnævnte aspekt - risikobestemmelsen - er ikke inkluderet i ændringsforslagene, og derfor afviser Kommissionen dem indtil videre.
Vi har brug for større viden om mulige produktrisici. Jeg kan bekræfte, at Kommissionen tager Parlamentets bekymring ad notam og undersøger problemet. Kommissionen har allerede ved flere lejligheder foreslået risikobegrænsning, og i øjeblikket er der et forbud mod ca. 1.000 CMR-stoffer og flere tusinde præparater, der indeholder CMR-stoffer. Et eksempel herpå er de kræftfremkaldende azofarvestoffer, som det er blevet forbudt at anvende i en lang række produkter. Europa-Parlamentet insisterede imidlertid på at få orientalske tæpper fritaget, fordi de frigiver azofarvestoffer i mængder, der holder sig under acceptable grænseværdier. Kommissionen er enig heri, fordi vi også har konkluderet, at disse tæpper ikke udgør nogen væsentlig risiko for folkesundheden.
Kommissionen kan således ikke acceptere ændringsforslag 1 og 2, men den vil hastebehandle det potentielle problem med CMR-stoffer i produkter.
Schörling (Verts/ALE).
Hr. formand, andenbehandlingen er meget vigtig, da den omhandler den 23. ændring af direktivet om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske), de såkaldte CMR-stoffer.
Hverken Rådet eller Kommissionen har ønsket at møde Parlamentet på halvvejen i vores krav om, at direktivet også skal omfatte produkter. Den største kilde til udsættelse af offentligheden for disse stoffer findes i produkter, f.eks. legetøj, tekstiler eller gulvbelægning. Den risikovurdering, der er foretaget i overensstemmelse med Kommissionens forslag, er faktisk baseret på forsigtighedsprincippet og viser tydeligt, at der skal være garanti for forbrugersikkerhed. Det kan kun lade sig gøre, hvis der indføres forbud mod CMR-stoffer i forbrugsvarer. Af en eller anden grund har Kommissionen og Rådet ikke ønsket at acceptere dette trods det videnskabelige grundlag herfor.
Rådet påpeger endvidere, at det drejer sig om et stort antal produkter, og at det tilsyneladende er baggrunden for ikke at gøre noget. Det burde faktisk være omvendt. Hvis der er mange produkter, som indeholder CMR-stoffer, bør det være grund nok til at handle hurtigt. Jeg ville have foretrukket et forslag med forbud allerede fra 2002, men det har vi ikke opnået.
Det er altid en fornøjelse at arbejde med en gentleman som dr. Nisticò. Vi har udarbejdet et konstruktivt ændringsforslag, et kompromis mellem dr. Nisticò og andre medlemmer af De Europæiske Socialdemokraters Gruppe og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance. Jeg vil gerne opfordre alle medlemmer til at stemme for ændringsforslag 2. Vi kan ikke vente længere. Det er uansvarligt, og det er heller ikke i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet. Jeg appellerer til medlemmerne om at stemme for ændringsforslag 2.

Bowe (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Socialdemokraterne hilse denne betænkning velkommen. Den vil indføre alvorlige og korrekte restriktioner for en række meget farlige stoffer, der er klassificeret som kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske for mennesker. Vi må og skal vedtage denne betænkning.
Med hensyn til det kritiske spørgsmål om at udvide forbuddet til produkter, der markedsføres til privat brug, støtter Den Socialdemokratiske Gruppe fuldt ud ændringsforslag 2. Vi erkender selvfølgelig, at der skal gøres en større indsats på området. Vi skal vurdere produkterne, hvor stor en fare de udgør, hvordan de kommer i kontakt med mennesker samt deres anvendelsesområder. Vi mener imidlertid, at alt dette kan gennemføres på et senere tidspunkt i lovgivningsproceduren. Dette ændringsforslag bør vedtages, så diskussionerne kan finde sted.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted om et øjeblik.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemningen.

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, i henhold til afstemningsrækkefølgen skal vi først stemme om associeringsaftalen med Algeriet og derefter om beslutningsforslaget. I Udvalget om Udenrigsanliggender har vi gjort det modsatte, for vi har først stemt om beslutningsforslaget og dernæst om associeringsaftalen. Da min gruppes ja eller nej til associeringsaftalen er afhængig af indholdet i beslutningsforslaget, anmoder vi om, at der først afholdes afstemning om beslutningsforslaget og dernæst om associeringsaftalen.
Morillon (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er parat til at trække ændringsforslag 10 tilbage, hvis Europa-Parlamentet godkender følgende mundtlige ændringsforslag. Vi accepterer hele punkt 5, men den sidste del af sætningen ændres, så der i stedet for "internationale ngo'er om fri adgang til algerisk territorium" kommer til at stå "internationale ngo'er, som ønsker adgang til algerisk territorium".
Formanden.
Jeg hører, at De ønsker at fjerne ordene "og passende boligforhold". Er det korrekt?
Morillon (PPE-DE).
Ja, men efter debatten i går aftes har jeg forstået, hvad der menes med dette, og det har jeg accepteret. Det drejer sig derfor om punkt 5 med den ændring, som jeg lige har nævnt.
Napoletano (PSE).
Hr. formand, jeg tror, at dette mundtlige ændringsforslag erstatter ændringsforslag 12 fra PPE-DE-Gruppen, som i så fald kan tages tilbage. Det drejer sig således om at dele afstemningen om dette punkt op i tre dele, hr. formand. Man kan godt stemme for første del - "gentager, at det er nødvendigt, at militæret trækker sig ud af den politiske beslutningsproces" - mens man må stemme imod anden del - "at samfundet demilitariseres" - hvorefter man igen kan stemme for tredje del: "og at de politiske institutioner styrkes". Jeg tror, at de forskellige grupper i Parlamentet er enige om dette. Punktet deles med andre ord op i tre dele, og vi stemmer for første del og tredje del, mens vi stemmer imod anden del for at fjerne den sætning, hvor der står, "at samfundet demilitariseres."
Morillon (PPE-DE).
Ja, men jeg gør opmærksom på, at PPE-DE-Gruppen under de omstændigheder vil stemme imod de tre dele.
Morillon (PPE-DE).
Hvad angår punkt 13, trækker jeg mit ændringsforslag tilbage, hvis Europa-Parlamentet accepterer, at den anden del af punktet vedrørende asylretten for det første bringes i overensstemmelse med bestemmelserne i den nye aftale om fri bevægelighed for personer og for det andet med de rettigheder, som immigranterne med algerisk oprindelse har erhvervet.
Boudjenah (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil blot gøre opmærksom på, at min gruppe trækker den første del af ændringsforslaget tilbage, det vil sige, at sætningen "anmoder Kommissionen om regelmæssigt at evaluere de økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser af associeringsaftalen" bevares.
Manders (ELDR).
Hr. formand, De Liberale har stillet ændringsforslag 2, men jeg har rådført mig med fru Bastos, og hun har forsikret mig om, at den tekst, vi ville tilføje om inddragelse af de lokale og regionale myndigheder i drøftelserne i grænseregionerne, allerede er udtrykkeligt nævnt i hendes tekst. Derfor vil jeg gerne trække ændringsforslaget tilbage.

Meijer (GUE/NGL)
Finansiel støtte er hårdt tiltrængt i alle lande i Østeuropa, hvor økonomien i de sidste 10 år er brudt sammen, og hvor der foreløbig ikke kan forventes store forbedringer. Bosnien-Hercegovina er et særligt tilfælde. Efter at adskillelsen af denne tidligere tyrkiske provins fra Jugoslavien i 1992 blev godkendt internationalt, har man udefra konstant forsøgt at skabe én stat og opnå støtte til det fra indbyggerne. Men egentlig er det en stat, der ikke tilhører nogen. Det er et land, der kun består af etniske mindretal. Kun det største mindretal ville have dette land og betragter det som landet for den befolkning, der blev islamiseret under det tyrkiske herredømme. De to andre grupper, som følte sig tilsidesat under det tyrkiske herredømme, føler sig nu mere knyttet til nabostaterne Serbien eller Kroatien. De oplever landegrænserne, som i øjeblikket skiller dem fra disse lande, som besværlige og vil hurtigst muligt have disse grænser fjernet. Det seneste valgresultat tælles stadig, men det forventes, at vælgerne på ny har valgt de forskellige nationalistiske bevægelser, der er i strid med hinanden, og at de tre grupper altså hver især foretrækker en adskilt fremtid. Hvor længe vil vi kunstigt holde sammen på dette land med militær magt, udefra udnævnte ledere og eksterne pengestrømme? Det vil i sidste instans mislykkes efter den nuværende vanskelige periode.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, da jeg synes, at den yder et meget værdifuldt bidrag til forbedring af evalueringsprocedurerne som redskab til at gennemføre EU's mål effektivt. Jeg deler bestemt også det synspunkt, at systematisk evaluering er et førsterangsinstrument til at sikre, at EU-budgettets udgiftsside karakteriseres af den nødvendige lønsomhed, og ligesom ordføreren glæder jeg mig over og anerkender Kommissionens bestræbelser på at udvikle en generel evalueringskultur i institutionen. Endelig tilslutter jeg mig helt opfordringen til Kommissionen om at følge strenge cost-benefit-kriterier, når der anmodes om evalueringsrapporter, idet jeg dog også er klar over, at den vanskeligste opgave er at integrere evalueringsresultaterne i fremtidig politik, budgetmæssige retningslinjer og ressourcetildeling.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Bare titlen på denne betænkning "vækst- og beskæftigelsesinitiativet - Finansielle støtteforanstaltninger for innovative og jobskabende små og mellemstore virksomheder (SMV)" er nok til, at vi stemmer imod denne betænkning.
Ordføreren ved - som alle andre - at, "finansielle støtteforanstaltninger" til virksomheder, hvad enten de er innovative eller ej, ikke skaber arbejdspladser. Han ved, at de såkaldte små virksomheder ofte er filialer af store finansielle virksomheder. Han ved også, at disse grupper stikker denne støtte i lommen for at øge deres profit. Og når støtten ophører, drejer de nøglen om uden at føle sig forpligtet til at betale den udbetalte støtte tilbage, som f.eks. Daewoo i Lorraine eller Mitsubishi i Bretagne i Frankrig, som lukker deres fabrikker og dermed afskediger hundredvis af arbejdere.
Europa-Parlamentet bliver dog fortsat anmodet om at give det vælgende demokrati sikkerhed med en praksis, som kun er til fordel for industri- og finansselskaberne og på ingen måde for de arbejdsløse.
Vi nægter at deltage i dette bedrag. Og hvis de europæiske institutioner har midler, som de ønsker at dele ud af, bør disse midler gå til offentlige tjenesteydelser, for i alle de europæiske lande er der mangel på plejepersonale, lærere og ansatte i de offentlige tjenester.
De Sarnez (PPE-DE)
Adgang til livslang uddannelse og undervisning og de samlede foranstaltninger til fremme af de unges og arbejdstagernes mobilitet er den væsentligste drivkraft til fremme af beskæftigelsen i Europa.
I en beskæftigelsesfremmende strategi kan der ikke ses bort fra de bagvedliggende bestræbelser, der skal gøres i forbindelse med mobilitet af de studerende og med videreuddannelse af arbejdstagerne, uden dermed at glemme bestræbelserne på til stadighed at gøre det lettere at etablere virksomheder uden for de nationale grænser.
Uddannelsen bør være koncentreret om indlæringen af et andet fællesskabssprog og nye teknologier. Kundskaberne og eksamenerne skal kunne anerkendes gensidigt i hele Europa, og de sociale sikringsordninger og pensionsordningerne skal kunne overføres fra land til land uden skade for den mobile studerende eller arbejdstager.
Endelig skal Kommissionen vurdere støtteforanstaltningerne til de små og mellemstore virksomheder med henblik på fremsættelse af nye forslag, der er mere fleksible og effektive end de nuværende, for at opmuntre de små og mellemstore virksomheder til at knytte arbejdsmæssige relationer uden for de nationale grænser og især at medvirke til etableringen af samarbejdsforbindelser og at fremme virksomhedskulturen i de nye medlemslande.
Montfort (NI)
Jeg støtter hr. Bushill-Matthews' betænkning, for den opfordrer til investering i og finansiel støtte til virksomheder, hvilket er i overensstemmelse med det europæiske charter om små virksomheder.
Da de er en del af lokalsamfundene og et uundværligt led i vores samfundsøkonomi, har de en betydelig menneskelig og social rolle.
Men selv om de skaber arbejdspladser, er den finansielle støtte sjældent tilstrækkelig. Jeg håber, at denne betænkning kan være med til at udbedre dette.
Og mens vi støtter de små og mellemstore virksomheder inden for de nye teknologier, må vi dog ikke glemme de små og mellemstore virksomheders traditionelle aktiviteter, uanset virksomhedens størrelse (håndværk, meget små virksomheder osv.).
Endelig tænker Kommissionen kun på støtte til etablering, men det er helt nødvendigt at sikre en efterfølgende støtte.
Ribeiro e Castro (UEN)
Man kan ikke overdrive den betydning, som tilkommer støtteforanstaltningerne for små og mellemstore virksomheder, der er ganske afgørende for skabelse af arbejdspladser, investeringsdynamik og økonomisk vækst i medlemsstaterne og EU. Jeg er ganske enig med ordføreren, der vurderer, at de generelle fremskridt, der er sket i 2001 med hensyn til initiativets udvikling og indvirkningen på beskæftigelsen, har været yderst positive. Kommissionens rapport er rigtigt nok rimelig grundig, og Kommissionen har reageret på Parlamentets ønske om at forelægge den hurtigere og tidligere, selv om det må beklages, at en række af Parlamentets særlige kommentarer i sidste års betænkning endnu ikke er blevet behandlet, navnlig om revisionsoplysningerne. Jeg støtter også opfordringen til Kommissionen om at finde løsninger til erstatning for Joint European Venture (JEV-programmet), der har vist sig lidet effektivt, og som synes at være af ringe interesse i dets nuværende form, ligesom den følgende bemærkning, som jeg finder strategisk og særdeles relevant, i takt med at udvidelsen nærmer sig, nemlig "betydningen af at fremme investeringer og iværksætterånd i tiltrædelseslandene".

Kauppi (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne udtrykke mine forbehold vedrørende afstemningen om Moreira Da Silva-betænkningen. Parlamentet stemte meget farligt i forbindelse med ændringsforslag 102 og 98 om auktioner. De finske medlemmer af De Europæiske Demokrater er meget imod enhver form for auktionsordning. Disse ændringsforslag blev kun vedtaget med et meget beskedent flertal på tre stemmer. Ændringsforslag 75, 81 og 86, der var til fordel for flere opt out-muligheder, blev alle forkastet af Parlamentet. Jeg ønskede at støtte disse ændringsforslag, og den finske delegation ønskede at give medlemsstaterne flere muligheder for at bevilge undtagelser fra emissionshandelssystemer. Jeg beklager meget denne beslutning. Hvad angår ændringsforslag 99 om emissioner af procesrelaterede kulprodukter såsom dem, der bruges i stålindustrien, beklager jeg meget, at det ikke blev vedtaget. Jeg håber, at Kommissionen atter vil overveje sagen og tænke på det meget knebne flertal i Parlamentet, når den stiller ændringsforslag inden andenbehandlingen.
Figueiredo (GUE/NGL)
Selv om betænkningen indeholder selvmodsigende og ligefrem negative punkter, har den dog også nogle klare forbedringer i forhold til det direktivforslag, som Kommissionen har stillet. Nogle af de ændringsforslag, som vores gruppe har stillet, er blevet medtaget sammen med andre, som forbedrer teksten, og som vi vil støtte.
Det er positivt, at der sættes foranstaltninger i gang til opfyldelse af Kyoto-protokollen trods den uantagelige holdning hos USA, der ikke agter at ratificere den. Kommissionens forslag om handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet er dog ikke ændret afgørende, hvorfor vi har undladt at stemme, fordi vi ikke accepterer dette princip, ligesom vi nærer forbehold over for diverse andre ændringsforslag.

Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
Vi kunne have stemt for denne betænkning om Algeriet, for den indeholder en række demokratiske minimumsbetingelser, som vi er enige i. I betænkningen fordømmes dødsstraf, restriktioner mod pressefriheden, undertrykkelse af bevægelsen i Kabylien eller den meget reaktionære holdning i familielovgivningen med undertrykkelse af kvinder. Betænkningen fordømmer - selv om det er meget forsigtigt - ligeledes de religiøse fundamentalister, men også regeringen og militæret. Desværre udhuler de vedtagne ændringsforslag betænkningens indhold, og derfor undlader vi at stemme.
Men den langvarige krise i Algeriet har til dels sin oprindelse i de økonomiske politikker, der blev gennemført i 1970'erne på IMF's foranledning.
De privatiseringer, som dette har medført, betalingen af gælden, som udhuler statsbudgettet på bekostning af de offentlige tjenesteydelser, de multinationale selskabers rovdrift på olieressourcerne, den enorme korruption på højeste liberaliseringsniveau i den algeriske økonomi, nævnes ikke. Men det er dog netop dér, at Europa og især Frankrig bærer det store ansvar. Vi fordømmer uforbeholdent den støtte, som Frankrig udviser til styret i Algeriet.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Van den Bos og van der Laan (ELDR)
Bob van den Bos og Lousewies van der Laan (fra det nederlandske parti D66) har stemt imod Obiols i Germà-betænkningen om lovgivningsmæssig beslutning om indgåelse af en associeringsaftale med Algeriet. De har dog stemt for hr. Broks beslutningsforslag.
Algeriet oplever i øjeblikket en meget ustabil periode, hvor der forekommer alle mulige former for vold, og hvor der ikke er tale om ret meget demokrati. Menneskerettighederne krænkes stadig i vid udstrækning. Det vil være et forkert signal at belønne landet med en aftale netop nu.
Medlemmerne af det nederlandske parti D66 anser ikke en associeringsaftale med Algeriet for at være acceptabel i denne form, fordi der mangler midler til at gennemtvinge menneskerettighedsklausulen. Som det også understreges i Brok-beslutningsforslaget, er evalueringsinstrumenterne til anvendelse af menneskerettighedsklausulen i associeringsaftalerne utilstrækkelige. D66-medlemmerne mener, at der først skal søges efter egnede midler til at gennemtvinge menneskerettighedsklausulen. Først derefter kan aftalen få den ønskede virkning, nemlig forbedring af menneskerettighederne i Algeriet.

Esclopé (EDD)
Meddelelsen om oprettelse af en fond til erstatning til ofre for katastrofer er en god nyhed for de hundredtusinde ofre for oversvømmelserne i Europa. Vi støtter fuldt ud idéen om, at EU kan yde en hurtig og fleksibel bistand ved større katastrofer i medlemslandene. Parlamentsmedlemmerne fra partiet Jagt, Fiskeri, Natur og Tradition i EDD-Gruppen har længe talt for solidaritet på europæisk plan og særligt i forbindelse med oversvømmelserne i Frankrig (stormen i december 1999 og oversvømmelserne i Somme-området i 2001).
Vi har således anmodet om, at den tidligere budgetpost "naturkatastrofer" genopføres med tilstrækkelige midler, for vi mener, at det er meget almindeligt, at EU's budget bliver anvendt til dette formål. Men i stedet har Kommissionen foretrukket at kaste sig ud i en stor sag om offentlige forbindelser.
Vi beklager, at det var nødvendigt med en meget vanskelig sommer og alt for mange ofre, før Europa endelig besluttede sig til at handle! På trods af uigennemsigtigheden ved den konkrete iværksættelse af denne fond særligt vedrørende finansieringen håber vi, at de europæiske institutioner vil være hurtige, konstruktive og åbne ved tildelingen af disse erstatninger, hvilket er i ofrenes interesse!
Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har selvfølgelig støttet oprettelsen af denne fond, der udtrykker hele EU's solidaritet, hvis store naturkatastrofer indtræffer i medlemsstaterne, og jeg har også støttet de fleste af ordførerens holdninger. I denne korte stemmeforklaring vil jeg imidlertid gerne slå fast, at det var vores kollega Franz Turchi, fra UEN-Gruppen, der for to år siden stillede et forslag af denne art, som dog ikke fandt genklang. Der skulle yderligere to ørkesløse år og ikke mindst de voldsomme oversvømmelser i august i Tyskland, Østrig og nogle af kandidatlandene til for at få EU til at lukke et hul i lovgivningen, der forhindrede fællesskabsinstitutionerne i at gribe ind i form af økonomisk finansiel støtte til de europæiske befolkninger, der rammes af omfattende naturkatastrofer, en plage, der synes at blive stadig hyppigere. Så her kunne man virkelig sige, at det er bedre sent end aldrig.

Butel (EDD)
Hr. Holmes' betænkning understreger med rette manglen på videnskabeligt kendskab til dybhavsbestandene. Man ved imidlertid, at dybhavsfisk, som orange savbug, også kaldet soldaterfisk, har en lang levetid og dermed en sen kønsmodning, hvilket naturligvis medfører en langsom genoprettelse af bestanden.
På nuværende tidspunkt kan man faktisk konstatere en nedgang i dybhavsfangsterne, som bekræftes af industrifiskernes beslutning om frivilligt at stoppe deres aktivitet, som ikke længere er rentabel.
Begrænsningerne for adgang til dybhavsfiskeri kan derfor begrundes, men kunne genforhandles i lyset af nye objektive videnskabelige oplysninger
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Selv om det i betænkningen nævnes, at "det er manglen på arbejdspladser, der er problemet for mere end 18 millioner arbejdsløse i EU, og ikke utilstrækkelig erhvervsmæssig mobilitet", foreslås der som løsning kun tomme sætninger i stil med "at styrke samarbejdet mellem erhvervslivet og uddannelsessystemerne". Og når der mere konkret nævnes "fremme af innovative virksomheder" sigter dette mod støtte til de ansvarlige for arbejdsløsheden og ikke til de arbejdsløse.
Men hvad nytter mobiliteten, hvis det kun er for at gøre de arbejdsløse, der ikke får noget arbejde, mere mobile? For arbejdsløsheden findes i alle de europæiske lande, og flytningen af de arbejdsløse skaber ikke flere arbejspladser, men kun mere konkurrence mellem de jobsøgende. Og når der i betænkningen tales om en politik, der sigter mod at "arbejdstagerne og jobsøgere bliver højt kvalificeret", så er det kun et kynisk udtryk for, at virksomhedsejerne i EU råder over de mest veluddannede arbejdsløse i verden!
For at forhindre en stigning i arbejdsløsheden er det nødvendigt med forpligtende foranstaltninger, der forhindrer masseafskedigelser. For at skabe nye arbejdspladser skal de offentlige tjenesteydelser, der er til nytte for befolkningen, ansætte folk i stedet for at skære ned på antallet af ansatte.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Figueiredo (GUE/NGL)
Betænkningen, der følger op på Kommissionens forslag, indeholder diverse selvmodsigelser og negative punkter, navnlig i dens opbakning til opfattelsen af, at deltidsarbejde kan være en løsning på arbejdsløshedsproblemet, på trods af de forslag, som vi har fremsat til at forbedre den. Desværre er de ikke alle blevet godtaget. Det er dog positivt, at den har medtaget mit forslag om at garantere arbejdstagernes ret til meningsfuld beskæftigelse og udøvelse af deres rettigheder. Det er også positivt, at den bl.a. lægger vægt på gensidig anerkendelse af kvalifikationer, større opmærksomhed på personer, der forlader skolen uden eksamen, livslang udddannelse og på, at undervisning i fremmedsprog skal fremmes.
Derfor har vi undladt at stemme.

Meijer (GUE/NGL)
Denne ikke-lovgivende betænkning er fuld af flotte ord og selvfølgeligheder. Naturligvis skal flere kvinder kunne finde arbejde i de videnintensive sektorer såsom informations- og kommunikationsteknologi. Det lyder godt, at der skal indføres en europæisk arbejdstagerstatus, et europæisk system for arbejdsret og social sikring for mobile arbejdstagere. Det passer til de spørgsmål, som jeg i dag stiller Kommissionen om polske bygningsarbejdere, som arbejder uden en kollektiv arbejdsoverenskomst. Men kernen i forslaget er, at det drejer sig om at tilpasse mennesker til arbejdet i stedet for at tilpasse arbejdet til mennesker. Den giver opskrifter på, hvordan et arbejdsmarked kan fungere bedre ved at afpasse undervisningen endnu mere efter arbejdet. Hensigten er at gøre det nemmere for folk at flytte i tusindvis af kilometer til et område med et andet sprog og en anden kultur, hvor der tilfældigvis er mere beskæftigelse. Hvis folk virkelig vil flytte, er det selvfølgelig godt, at deres eksamensbeviser også gælder i områder langt væk, og at de kan tage deres pensionsrettigheder med. Men de fleste mennesker vil slet ikke flytte, af gode grunde. Europa er ikke USA, hvor folk af finansiel nød tvinges til at flytte så langt væk, at de afskæres fra familie og venner. Lad det fortsat være sådan.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som jeg selv kunne konstatere i min betænkning for ca. et år siden om EURES-systemets resultater i 1998/99, er der blevet taget nogle meget vigtige skridt til at øge den erhvervsmæssige mobilitet i EU og give alle borgere adgang til denne mobilitet. Jeg støtter de foranstaltninger, der skal fremme samarbejde på skole- og erhvervsuddannelsesområdet med henblik en fælles ramme for gensidig anerkendelse af kvalifikationer, i samarbejde med arbejdsmarkedets parter og uddannelsesinstitutionerne. Jeg vil også gerne igen påpege nødvendigheden af en informationskampagne om de muligheder, som det indre marked og det europæiske arbejdsmarked åbner, og af en modernisering af EURES-systemet (så alle de informationer, som det formidler, når frem til de arbejdssøgende og til arbejdsgiverne) samt af en permanent mekanisme til analyse af de hindringer, der findes for den geografiske mobilitet. Jeg skal imidlertid beklage, at Regina Bastos' oprindelige tekst, der var afbalanceret og realistisk, er blevet fortegnet af ændringsforslag, der har givet den et negativt, interventionistisk præg og en ideologisk politisk vision, der er kompetencer og mobilitet ganske uvedkommende.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt imod dette fælles beslutningsforslag, hvor hykleriet og dobbeltmoralen kappes med paternalismen i dette land, hvor de katastrofale forhold og elendigheden hovedsageligt skyldes kolonimagtens, der altid er imperialistisk, mangeårige udnyttelse og rovdrift.
Vi har overhovedet ingen sympati med oprørerne fra den ivorianske hær, som er skabt og i en vis grad formet af fransk militær, som siden oprettelsen ikke har haft nogen som helst grund til at undertrykke den fattige majoritet af den ivorianske befolkning ved at udplyndre og afpresse dem undervejs. Men regeringshæren er ikke bedre. Og præsentationen af Gbagbo som demokratisk valgt præsident er et bedrag, eftersom det er almindelig kendt, at der blev begået valgsvindel, og at en af kandidaterne ikke kunne opstille af etniske grunde. Og denne regering - som sine forgængere - skaber bevidst et fremmedfjendsk og etnisk klima, som gør livet uudholdeligt for millioner af arbejdere og landmænd, der er immigreret fra nabolandene, og for de mennesker, der kommer fra den nordlige del af landet.
At bede regeringen og denne hær om "at sikre civilbefolkningen" er det samme som at sætte ræven til at vogte får!
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Krivine og Vachetta (GUE/NGL)
I et land, hvor anvendelsen af etnicitet er blevet praksis for alle regeringer fra Konan Bédié til Robert Gueï og Laurent Gbagbo, vil den fortsatte borgerkrig føre til stadig værre tilstande. Hverken oprørerne fra hæren eller Gbagbo-regeringen er berettigede til at repræsentere de mange forskellige folkeslag i Côte d'Ivoire. Den ivorianske regering har diskvalificeret sig ved i mere end to år at fremme fremmedfjendtligheden mod de befolkningsgrupper, der kommer fra den nordlige del af landet. Man finder ikke en god løsning ved at støtte hverken den ene eller den anden part i denne konflikt.
Vi er i tvivl om motiverne fra Europas og Frankrigs side, som siden uafhængigheden har gjort dette land til sit lukkede jagtområde. Det er nødvendigt en gang for alle at tage afstand til denne krigs- og massakrespiral, og befolkningen i Côte d'Ivoire skal derfor havde midler til at tage deres skæbne i egne hænder. Privatisering og udnyttelse af rigdommene til fordel for de multinationale selskaber som Bouygues, Bolloré eller den franske stats virksomheder må ophøre. Midlerne til en demokratisk løsning for den ivorianske befolkning kan ske ved en ophævelse af den forfatning, som udelukker halvdelen af befolkningen fra demokratiet, og ved afholdelse af nye valg uden forskelsbehandling.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Souchet (NI)
I Vestafrika, hvor de faktorer, der skaber ustabilitet, er i stigning og er lette at manipulere med, og hvor der er fri handel med våben, lejesoldater, penge og alle former for handel, har vi kun et eneste ansvarligt valg, nemlig at styrke retsinstanserne og de statslige rammer, som er de eneste, der kan udgøre et værn mod et spirende anarki og kaos.
I Côte d'Ivoire bør vores rolle naturligvis ikke være at svække den lovlige regering, som uanset dens svagheder, er udtryk for den nationale suverænitet og territoriale integritet.
Et ustabilt Côte d'Ivoire kan, når man tager dette vestafrikanske lands økonomiske og symbolske betydning i betragtning, skabe en meget ødelæggende dominoeffekt i hele området. Det er derfor vigtigt, at alle de berørte internationale aktører, snarere end at spille på de mange potentielle faktorer for en opdeling, som nogle ikke har tøvet med at gøre i Congo, burde handle med stor ansvarlighed og undgå at favorisere alt det, der tæt på eller langt fra kan føre til en balkanisering af Côte d'Ivorie og føre landet ud i ødelæggelse som i Congo.
Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson og Theorin (PSE)
Vi ønsker at understrege, at vi i øjeblikket betragter et samarbejde gennem Eurojust som den bedste form for retligt samarbejde inden for EU. En eventuel fælles anklagemyndighed for økonomisk kriminalitet bør begrænses til bedragerisager i forbindelse med de europæiske institutioner.

Blak (GUE/NGL)
. Kommissionen har fremlagt endnu en meddelelse om bekæmpelse af svig. Den vil gøre det muligt at udelukke firmaer, der har svindlet, fra kontrakter med Kommissionen. Men den mulighed eksisterer jo allerede. Det er ikke nødvendigt at udarbejde flere meddelelser. Kommissionen kan bare bruge udliciteringsdirektivet fra 1992. Her står sort på hvidt, at de kan udelukke firmaer, der har indgivet forkerte oplysninger eller snydt i skat, fra at deltage i licitationer.
Hvorfor ikke bruge dette direktiv? Hvorfor ikke bruge den eksisterende lovgivning?
Jeg har stemt for Bösch-betænkningen, fordi den fremhæver et godt eksempel på denne åbenlyse skandale. Eurostat har i årevis indgået kontrakter med et firma, som har indgivet fejlagtige oplysninger, det viser en hurtig sammenligning af tallene.
Kommissionen siger, at den overgav sagen til OLAF allerede i 1999. Men hvorfor er der ikke sket noget? Firmaet er nu på top ti- listen over Kommissionens mest brugte kontrahenter. Et firma som indgiver forkerte tal år efter år. Hvordan kan det lade sig gøre?
Kommissionen skylder os en meget god forklaring. Et åbenlyst svindlerisk firma tjener styrtende med penge på kontrakter med Kommissionen. Firmaet sidder nede i Luxembourg og griner af os, mens Kommissionen udsender endnu en tåbelig meddelelse. Hvilket signal sender det til de europæiske borgere.

Meijer (GUE/NGL)
En af de mange ulemper, som stordrift har, er de voksende muligheder for profitmagere, som ofte i lang tid uhindret kan gøre, hvad de vil. I store uoverskuelige organisationer opstår der mange muligheder for mennesker, som fylder deres lommer bag ved en barrikade af bureaukrati. EU er en sådan uoverskuelig stordriftsorganisation, som giver uventede muligheder for tjenestemænd, politikere og virksomheder, som lever af europæiske opgaver. I 1998 og 1999 viste den daværende tjenestemand i Kommissionen, Paul van Buitenen, hvad konsekvensen kan være af det, og det førte dengang til hele Kommissionens tilbagetræden. I øjeblikket er Marta Andreasen den nye indberetter, som viser, at den finansielle administration er utilstrækkelig til at kunne forhindre eventuel svig. Desværre bliver hendes forsøg på at opnå forbedringer ikke påskønnet af alle, og derfor er hun fjernet fra sin stilling. Der er åbenbart mennesker, som ikke er interesseret i forbedringer. Budgetkontroludvalget konstaterer svig på 1,25 milliarder euro i 2001. Med rette henviser ordføreren til den mulighed, der har eksisteret i 10 år, for at udelukke virksomheder, der begår svig, fra kontrakter, til fonde, der er udsat for svig, og til det ønskelige i en europæisk offentlig anklagemyndighed. Alligevel har alle foreslåede foranstaltninger tilsammen sandsynligvis mindre resultat end decentralisering og begrænsning af stordrift.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt.

Betænkning af Moreira Da Silva (A5-0303/2002)

Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 13, 40, 41, 42, 56 og 57.
Kommissionen kan delvist acceptere ændringsforslag 4 (indtil "konkurrencefordrejninger"), 10 (første sætning), 39 (acceptere ordet "efter" i stedet for "ved"), 55 (kun ordet "udarbejder"), 58 (den indsatte tekst er acceptabel, men ikke som en sletning) og 74 (acceptabelt, men ordet "anvendes" bør bibeholdes).
Kommissionen kan i princippet acceptere ændringsforslag 35 (anden sætning i artikel 19, stk. 2, efter ordene "Registret skal" tilføjes "være tilgængeligt for offentligheden og skal ...") og 46 (indsættelse af "eller tilsvarende efter ikrafttrædelsen" efter "direktiv 90/313/EØF").
Kommissionen kan principielt og delvist acceptere ændringsforslag 15 (skal indsættes i slutningen af den eksisterende betragtning 5, og "EU" skal erstattes med "Det Europæiske Fælles-skab", og ordene "mindst mulige negative indflydelse på" skal erstattes med ordene "minimal negativ indvirkning på"), 43 (i slutningen af anden sætning i artikel 21, stk. 1, tilføjes "og om skattebehandlingen af emissionshandler"), 51 og 103 (erstat "tredjeparter" med "De parter i Kyoto-protokollens bilag B, der har ratificeret denne protokol") og 73 (erstat "samt over de pågældende anlægs emissionstilladelser" med "med den mængde kvoter, der tildeles dem hver især").
De resterende ændringsforslag kan ikke accepteres. Det drejer sig om ændringsforslag 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 14, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 36, 37, 38, 44, 45, 47, 48, 49, 50, 52, 53, 54, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 91, 96, 97, 98, 99, 101, 102 og 104.
