Mund- og klovsyge
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0405/2002) af Kreissl-Dörfler for Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge om bekæmpelse af mund- og klovsygen i Den Europæiske Union i 2001 og om fremtidige præventive foranstaltninger til forebyggelse og bekæmpelse af dyresygdomme i Den Europæiske Union (2002/2153(INI)).

Kreissl-Dörfler (PSE)
. (DE) Hr. formand, hr. kommissær Byrne, kære kolleger, først vil jeg gerne takke alle de kolleger, som har medvirket til arbejdet i udvalget og til betænkningen. Min særlige tak gælder vores formand, fru Redondo, sekretariatet, som har ydet et fremragende stykke arbejde, den videnskabelige tjeneste og Kommissionen.
I februar 2001 havde vi det nok alvorligste hidtil kendte udbrud af mund- og klovsyge i Europa. Irland, Nederlandene, Frankrig og i særlig grad Storbritannien var ramt. Alene i Storbritannien, hvor sygdommen også brød ud, blev der ifølge officielle skøn slået 6,5 millioner dyr ned i forbindelse med bekæmpelsen af sygdommen. Andre kilder taler om op til 10 millioner. I Nederlandene drejede det sig om 285.000 dyr, og i Frankrig, med fire udbrud, om 65.000 dyr. Konsekvenserne var katastrofale for alle involverede. En fremtidig sygdomspolitik, som kun er baseret på at udrydde virus ved at slå dyrene ned, er ikke fornuftig, og den vil heller ikke længere blive accepteret af befolkningen i EU.
For at yde sit bidrag til en forbedret politik, ikke kun i EU, nedsatte Parlamentet i begyndelsen af dette år et midlertidigt udvalg, ikke et undersøgelsesudvalg, som det desværre ser ud til, at nogle kolleger hårdnakket bliver ved med at tro. Vores opgave var bl.a. på grundlag af talrige høringer og besøg at analysere forløbet i de berørte stater, underkaste dem en fair vurdering og på baggrund af erfaringerne at drage konklusioner for en ny mund- og klovsygepolitik i Europa. Det betyder også, at vi ikke har dommerfunktion og heller ikke er i stand til at mægle i striden mellem videnskabsfolkene. Vi kan ikke komme med domme i betænkningen, for slet ikke at tale om fordomme, som vi i øvrigt ikke kan bevise. Det havde vi ikke kompetence til, og vi havde heller ikke de rette instrumenter til det. Og jeg er sikker på, kære kolleger, at enhver anden regering i EU, som havde stået med et tilsvarende udbrudsscenario - 50-70 udbrud samtidig, spredt ud over hele landet, og også hos får - nok ville have haft lignende problemer at slås med.
Som vi ved i dag, var de eksisterende nødplaner efter 1992, hvor vaccinationen i EU blev indstillet af erhvervs- og handelspolitiske årsager, utilstrækkelige og kun udarbejdet med henblik på et begrænset antal udbrud, ikke et sådant worst case scenario. "Aflivning frem for vaccination, eller kun vaccination med efterfølgende aflivning", sådan lød devisen, især da Det Internationale Kontor for Epizootier, OIE, først gav prædikatet "mund- og klovsygefri" uden vaccine igen 12 måneder efter den sidste vaccination. Siden maj i år har det været seks måneder, det er et kæmpe fremskridt. Vi går ind for tre måneder.
Jeg vil gerne kort nævne nogle af vores vigtigste krav. Fremtidens bekæmpelsespolitik skal ikke kun bestå af effektive nødplaner, alle medlemsstaterne skal også kontrollere, om deres kommunikations- og beslutningsstrukturer fungerer, når det bliver alvor, og afholde øvelser henover grænserne. Ligeledes er det nødvendigt, at der i planerne i langt højere grad end hidtil tages højde for de psykosociale konsekvenser af en bekæmpelsespolitik for de berørte landmænd og alle de mennesker, som pålægges begrænsninger i deres bevægelsesfrihed. Desuden skal vi være mere opmærksomme på den biologiske sikkerhed. Hver enkelt landmand skal være påpasselig med, hvad han giver sine dyr at æde, hvem han køber sine dyr af, og hvor hurtigt han sætter dem sammen med den gamle bestand. For det var en landmand, som ikke arbejdede ansvarligt, som forårsagede udbruddet af sygdommen i Storbritannien. Desuden skal identificeringen af dyrene og dermed deres mærkning forbedres. Desuden er det vigtigt så vidt muligt at forhindre illegal import af animalske produkter fra lande, hvor mund- og klovsyge er endemisk. Kommissionen har allerede besluttet, at f.eks. rejsende fra disse lande ikke længere må indføre sådanne produkter. Vores vigtigste mål for den fremtidige sygdomsbekæmpelse er dog, at nødvaccination med henblik på at lade dyrene leve og anvende deres produkter regionalt bliver betragtet som et fuldgyldigt middel. Det ville være en afgørende forbedring i forhold til tidligere. Det er nemlig fortsat hævet over enhver tvivl, at kødet og de øvrige produkter fra vaccinerede dyr overhovedet ikke er sundhedsfarlige for mennesker. Her er der et stort behov for oplysning.
Jeg vil imidlertid gerne præcisere, at en angrebet bestand altid vil blive slået ned, og det samme gælder dyr, som har haft farlige kontakter. Vi vil ikke vende tilbage til en generel vaccination lige med det samme, bl.a. af økonomiske grunde og af hensyn til det indre marked. Det er der hidtil heller ingen seriøse eksperter, der har krævet under høringerne. Lad derfor være med at give folk falske forhåbninger. Det ville virkelig være uansvarligt.
Ikke desto mindre er det nødvendigt fortsat at forske med henblik på at finde en egnet og varig markørvaccine, som kan dække alle serotyper, så man sikkert kan skelne vaccinerede dyr fra syge. Desuden var det frem til 1990 kun kvæg, der blev vaccineret i Tyskland, ikke andre dyr.
Kære kolleger, jeg er overbevist om, at vi med den politik, som vi foreslår, ikke igen vil komme til at se billeder som dem, der sidste år gik verden rundt.
Til sidst en bemærkning om afstemningen. Stem for mine ændringsforslag og for dem fra Den Socialdemokratiske Gruppe. For med disse forslag eliminerer vi også en række beskyldninger mod den britiske regering, som vi i Parlamentet - og det er min personlige opfattelse af parlamentarisk praksis - ikke kan rejse på den måde, og som heller ikke er berettigede. Jeg har skam forståelse for, at de er fremsat i politisk overmod, jeg er jo også politiker. Men jeg beder Dem klare Deres stridigheder hjemme. Europa-Parlamentet er den mest uegnede platform af alle til det formål. Desuden er der 14 andre medlemsstater i EU foruden Storbritannien. Det er vigtigt, kære kolleger, at ikke kun den britiske regering, men også Rådet, Kommissionen, kandidatlandene, Det Internationale Kontor for Epizootier og andre stater, f.eks. USA, Australien, Argentina og Sydafrika, kan tage vores betænkning alvorligt. Vi har brug for en verdensomspændende strategi for sygdomsbekæmpelsen, for mund- og klovsyge er ikke nogen britisk sygdom, den er international. Jeg synes, at det er lykkedes fint for os på vegne af borgerne i de 15 medlemsstater at diskutere denne problematik fornuftigt og nå frem til nogle fremadrettede konklusioner. Én ting er nemlig desværre helt sikker, det næste udbrud af mund- og klovsyge kommer bestemt. Spørgsmålet er kun hvor, hvornår og med hvilken styrke. Det skal vi være rustet til.
Byrne
Hr. formand, jeg er taknemmelig for det hårde arbejde, Parlamentet og i særdeleshed Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge har udført på baggrund af erfaringerne fra mund- og klovsygen i 2001. Jeg ønsker især at takke fru Redondo Jiménez for en effektiv og objektiv indsats som formand for udvalget og hr. Kreissl-Dörfler for en upartisk, direkte og fremsynet behandling af emnet i sin betænkning såvel som udvalgets sekretariat.
Mine tjenestegrene og jeg har fulgt Deres arbejde på meget nært hold. Vi har deltaget i alle udvalgets møder, høringer, rejser og drøftelser og har givet vidneudsagn og støtte, når det var påkrævet. Jeg er overbevist om, at De vil konstatere, at Parlamentets synspunkter i vid udstrækning er afspejlet i de forslag, Kommissionen har forelagt på baggrund af mund- og klovsygekrisen.
Jeg vil nu gå videre til hovedkonklusionerne og henstillingerne i Deres betænkning. For det første den internationale dimension af Fællesskabets politik på mund- og klovsygeområdet, for det andet aspekterne vedrørende det fælles marked og for det tredje kontrolforanstaltninger.
Angående den internationale dimension har jeg noteret den alvorlige foruroligelse over, at mangelfuld kontrol med import fra tredjelande kan have ført til sidste års udbrud, og kravene om en skærpelse af denne kontrol. Jeg mener, at der bør foretages en meget klar sondring mellem ulovlig indførsel og lovlig import. Ulovlige handlinger er pr. natur vanskelige at komme til livs. Kommissionen har dog i forbindelse med hygiejnepakken fremsat forslag om tilbagetrækning af undtagelser fra de strenge krav til dyresundhed og kontrol ved import. Vi har også vedtaget en afgørelse om indførelse af strengere bestemmelser for rejsende til EU fra de fleste tredjelande angående individuel import af kød- og mejeriprodukter. Vores oplysningskampagne om disse foranstaltninger indledes den 1. januar 2003.
Angående kontrol med lovlig import fremgår det, at Fællesskabets importbetingelser og -kontrol ved de ydre grænser har været effektive. Inden sidste års udbrud var EU i det store og hele mund- og klovsygefrit i næsten 10 år. I denne periode blev der importeret flere hundrede tusinde ton produkter af fersk kød uden risici. Denne import omfattede store mængder fra sygdomsfrie regioner i Sydamerika, hvor mund- og klovsyge er endemisk og man anvender vaccination. Sidste års udbrud kan ikke stamme fra Sydamerika, eftersom virusstammen O1 Pan-Asia er ukendt i Sydamerika.
Kravene om forbud mod denne form for import bør vurderes i lyset af dette, ikke desto mindre bliver der fortsat fremsat sådanne krav. Jeg finder det vanskeligt ikke at konkludere, at der er protektionistiske interesser involveret i denne sag, og at de kan ligge bag disse krav.
Det er korrekt, at vi fortsat bør kræve streng kontrol. Vi bør ligeledes afvise pres om at gøre den til små - eller ikke helt så små - skjulte handelshindringer. Vi bør fortsætte bestræbelserne på at udrydde mund- og klovsyge på internationalt plan. I denne henseende arbejder vi tæt sammen med internationale organisationer så som FAO og Det Internationale Kontor for Epizootier og har til hensigt at fortsætte dette samarbejde.
Jeg blev dybt foruroliget over at læse nogle af de foreslåede ændringer af betænkningen, som omfattede foranstaltninger, der ville nedbryde det fælles europæiske marked. Jeg er derfor glad for, at udvalget har afvist størstedelen af disse forslag og søgt at forsvare det fælles marked.
Som bekendt foreligger størstedelen af lovgivningen vedrørende dyresundhed i form af direktiver. Denne løsning giver medlemsstaterne tilstrækkelig fleksibilitet med hensyn til implementering af harmoniserede foranstaltninger. Mangelfuld implementering har dog givet været en medvirkende årsag til, at mund- og klovsygeepidemien i 2001 blev så omfattende. Kommissionen har gjort en stor indsats for at forbedre lovgivningen, når det var påkrævet, og styrke den officielle kontrol i EU. Et af nøgleelementerne i krisen i Det Forenede Kongerige var de mange ikke-registrerede flytninger af dyr. Kommissionen har forelagt et forslag om skærpelse af kontrollen med flytning af dyr. Forslaget omfatter bl.a. bestemmelser om, at får - for så vidt angår opdræt og produktion - skal have et obligatorisk ophold på 30 dage, inden de transporteres videre til en anden medlemsstat. Forslaget indebærer også en begrænsning af antallet af samlinger på samlesteder, der skal godkendes i henhold til strengere krav om dyresundhed. Dette forslag har modtaget støtte fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Parlamentet.
Kommissionen har forelagt Rådet et forslag om en gennemgribende revision af de krav til dyresundhed og hygiejne, der gælder for de mellemstationer, hvor dyrene opbevares af velfærdsmæssige hensyn under transit. Mund- og klovsygeudbruddet i Nederlandene kan føres direkte tilbage til en sådan mellemstation i Frankrig. Det Stående Udvalg om Fødekæden og Dyresundhed har under afventning af resultaterne af arbejdet i Rådets tekniske arbejdsgrupper enstemmigt støttet et forsag fra Kommissionen om at videreføre de strenge bestemmelser, der blev vedtaget under mund- og klovsygekrisen, indtil midten af næste år.
Kontrollen med flytning af dyr kan kun være effektiv, hvis der indføres et pålideligt identifikationssystem. Det svageste punkt i denne henseende er klart får.
De nuværende bestemmelser og især implementeringen heraf i medlemsstaterne har vist sig ikke at kunne sikre, at veterinærmyndighederne kan spore dyrene. Kommissionen er i færd med at udarbejde et nyt forslag til forordning med krav om individuel identificering af får og mulighed for fremtidig elektronisk identificering. Jeg håber, at Europa-Parlamentet også vil støtte dette forslag.
Jeg skal desuden omtale et andet væsentligt emne, nemlig midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik. Resultatet af denne revision vil få afgørende betydning for den fremtidige styring af landbrugsproduktionen i EU. Dette kan heller ikke adskilles fra problematikken om dyresundhed og -velfærd.
Et af de aspekter, der skal belyses i forbindelse med midtvejsrevisionen, er ønsket om at lægge større vægt på kvalitet end på kvantitet. Jeg hilser denne tendens velkommen ud fra et forbrugerperspektiv. Men det forventes også at bidrage til sygdomsbekæmpelse og kontrol.
For så vidt angår vaccination, gjorde det store antal dyr, der blev slagtet og destrueret sidste år under udbruddet, et dybt indtryk på offentligheden. Vi kan ikke se bort fra det faktum. Vi bør nemlig tage borgernes overbevisning til efterretning. Vores tilgang til mund- og klovsygekrisen bør justeres tilsvarende. Hurtig slagtning og bortskaffelse af inficerede eller mistænkte dyr bør indgå som et vigtigt led i vores sygdomskontrolstrategi. Nødvaccination bør også spille en central rolle afhængigt af omstændighederne.
Der har været store uoverensstemmelser om vaccinationens rolle og Kommissionens egen holdning på området. Jeg vil ikke i dag gentage det, jeg allerede har sagt i denne forbindelse. Jeg vil derfor nu kun beskæftige mig med den fremtidige politik.
Kommissionen fastholder, at forebyggende vaccination af alle udsatte bestande eller endog særlige arter ikke er tilrådelig af videnskabelige, tekniske og økonomiske årsager. Situationen i EU kan ikke sammenlignes med den endemiske mund- og klovsygesituation i Sydafrika eller andre steder. Mund- og klovsyge er ikke endemisk i EU, og forebyggende vaccination er ikke tilrådelig i EU. Kommissionen mener, at nødvaccination dog bør flyttes op blandt de første midler, der tages i anvendelse ved kommende udbrud.
Vi har nu mulighed for at detektere infektioner hos vaccinerede dyr, og Kommissionen gør - nu med støtte fra Det Internationale Kontor for Epizootier - en aktiv indsats for at forbedre disse test yderligere. Det kommende forslag fra Kommissionen til et rådsdirektiv om mund- og klovsyge vil afspejle denne holdning til nødvaccination på linje med de seneste ændringer i afsnittet om mund- og klovsyge i dyresundhedskodeksen. Men vi må ikke gøre os for store forhåbninger, for vaccine er ikke en mirakelkur, der kan løse alle vores problemer. Selv om vaccination vil komme til at spille en meget vigtigere rolle fremover, kan den ikke tjene som undskyldning for at slække vores bestræbelser på at holde mund- og klovsyge ude af EU eller fuldstændig fjerne behovet for vanskelige foranstaltninger i tilfælde af fremtidige udbrud.
Jeg vil nu beskæftige mig med beredskabsplanerne. Vi kan lære meget af sidste års krise, om end der ikke altid er tale om nye oplysninger. Faktum er, at vores mulighed for at undgå fremtidige udbrud - eller bekæmpe dem, hvis de forekommer - vil afhænge af, hvorvidt vi er i besiddelse af velforberedte beredskabsplaner, hvis hovedelementer jeg redegjorde for i udvalget i september.
Beredskabsplaner bør revideres, opdateres og testes regelmæssigt ved hjælp af periodiske simulationsøvelser. Erfaringerne fra sidste års udbrud er praktisk taget identiske med erfaringerne fra tilsvarende tidligere udbrud. Udfordringen består i at træffe foranstaltninger på baggrund af disse erfaringer. Efter forsinkelserne som følge af udbruddet sidste år har mine tjenestegrene nu fuldført inspektionerne af de godkendte beredskabsplaners implementering og vil fortsat overvåge implementeringen af hele den foranstaltningspakke, der er vedtaget på EU-plan til forebyggelse og kontrol med større epidemiske sygdomme. Jeg skal i denne forbindelse understrege, at jeg afviser den kritik af Kommissionen, der er anført i punkt 54 i betænkningen og vedrører Kommissionens inspektion af beredskabsplaner i medlemsstaterne.
Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret vil fortsat spille en afgørende rolle i denne revisionsproces, og Kommissionen vil sikre, at det kan levere de nødvendige tjenester, også i en udvidet Union, inden for rammerne af de reserver, budgetmyndigheden har tildelt.
Jeg vil desuden omhandle det følsomme spørgsmål om kompensation for de sygdomsrelaterede udgifter, medlemsstaterne har afholdt. Mine tjenestegrene har foretaget revisioner i Det Forenede Kongerige og de andre berørte medlemsstater. Betalingerne til medlemsstaterne vil ske i overensstemmelse med resultaterne af disse revisioner. Desuden er Revisionsretten i færd med at udarbejde en særberetning om udbruddets finansielle aspekter.
Jeg har noteret mig Parlamentets anmodning om en harmonisering af de forskellige kompensationsordninger, der finder anvendelse i medlemsstaterne. Jeg skal dog erindre om, at Kommissionen er forpligtet til at handle i overensstemmelse med Rådets beslutning 90/424. Kommissionen har nu lagt sidste hånd på betingelserne for en ekstern evaluering af de nuværende kompensationsordninger og udarbejdelsen af mulige løsninger for fremtiden. Men vi må ikke tro, at veterinærfondskompensation kan gøres tilgængelig for alle i landdistrikterne, der er ramt indirekte.
Som konklusion vil jeg endnu en gang understrege, at udvalget har ydet et værdifuldt bidrag til Kommissionens mund- og klovsygepolitik. Der er fortsat et stort arbejde, der skal gøres, og Parlamentet vil i nærmeste fremtid få forelagt Kommissionens forslag til et nyt direktiv om mund- og klovsyge. Jeg har tillid til, at Parlamentets behandling af vores forslag vil ske på baggrund af den ekspertise, Parlamentet har tilegnet sig under arbejdet i Det Midlertidige Udvalg.
Sturdy (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først takke hr. Byrne for hans indlæg og alle, der har medvirket til udarbejdelsen af denne betænkning. Da jeg først forelagde det for Parlamentet, havde jeg ingen anelse om, at det ville blive en så stor succes. Det har været et positivt resultat, ikke blot for befolkningen i Det Forenede Kongerige, og ikke blot for EU's befolkning, men også for Europa-Parlamentet.
Mange gange under de rejser, vi foretog rundt i EU for at fastslå, hvad der var sket, tilkendegav folk deres tilfredshed med, at vi organiserede en offentlig høring. Der er tale om den eneste virkelige offentlige høring om mund- og klovsyge. Den gav offentligheden mulighed for at komme til orde. Det var formålet med det hele og det, jeg håbede at nå frem til.
I et brev, vi modtog fra National Foot and Mouth Association, hedder det, at det vel er tilstrækkeligt at påpege, at mange uden denne betænkning ikke ville have været i stand til at håndtere epidemien og dens følger". Epidemien havde katastrofale følger for folks liv overalt i EU og ikke blot for landbrugserhvervene, men for mange mennesker i hele landbrugssamfundet. Jeg vil nu gerne takke ordføreren, hr. Kreissl-Dörfler, fru Redondo Jiménez, formanden og Kommissionen, som hjalp os kolossalt i Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge med vores arbejdede hver eneste dag.
Jeg vil gerne takke de personer, der aflagde vidneudsagn for Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge. Vi dækkede hele EU og inddrog personer fra USA og mange andre lande. Ved en bestemt lejlighed sad mine kolleger næsten med tårer i øjnene og hørte på de afgivne vidneudsagn. En kvinde satte ord på det, da hun sagde, at de var blevet frataget deres drømme. Dette blev sagt med direkte henvisning til den britiske regering. Det må aldrig ske igen. Derfor blev Det Midlertidige Udvalg nedsat.
Ja, betænkningen har været kritisk over for den britiske regering og, ja, den har angrebet den på mange områder. Har regeringen begået fejl, må vi imidlertid som udvalg se nærmere på det. Betænkningen ville have været utilstrækkelig, hvis den ikke havde beskæftiget sig med dette forhold og derefter foretaget en vurdering heraf, fordi hele princippet bag undersøgelsen er, at vi havde behov for at vide, hvad der var gået galt - og noget var gået galt - og derefter fremsætte forslag. Vi måtte undersøge, hvordan vi kunne stille ændringsforslag til de forslag, hr. Byrne vil forelægge.
Jeg er meget interesseret i at høre, hvad hr. Byrne har at sige. På et punkt må jeg tage afstand fra det han netop har sagt - og må sige, at jeg er uenig. I Det Forenende Kongerige har vi stadig kun to hunde - faktisk er de stadig under oplæring - til at kontrollere importen, hvorimod ulovlig import dækkes af 3.000 personer i USA. Hr. Byrne sagde, at han var imod ethvert forslag om kontrol af importen fra lande med endemisk mund- og klovsyge. Jeg vil gerne påpege, at vi stadig ikke ved, hvor udbruddet havde sin oprindelse. Vi ved ikke med sikkerhed, hvordan det kom til Det Forenede Kongerige. Dog har vi slået fast, at USA, Australien og New Zealand stadig ikke har haft mund- og klovsyge, og at de kontrollerer deres import fuldstændig.
Jeg vil kort sagt påpege, at vi bør ændre lovgivningen men også vores indstilling - velfærd, transport, import. Jeg ved, at Kommissionen værdsætter konklusionerne i denne betænkning, og jeg ser med stor interesse frem til Kommissionens rapport.
Ferreira (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi afslutter i dag flere måneders arbejde, høringer, besøg, udvekslinger med eksperter, opdrættere, mænd og kvinder. Kort sagt med alle der har oplevet denne mund- og klovsyge, alle der har lidt under den, og som ikke ønsker, at den skal gentage sig. Målet for vores arbejde er at forstå begivenheden, at analysere den i alle aspekter - økonomiske, sociale, psykologiske - for at få oplysninger og begrænse risikoen for og virkningen af denne smitsomme sygdom.
Der er nogen, der har villet anvende Det Midlertidige Udvalg til at finde den eller de skyldige, hvilket er en normal reaktion, når man er fortvivlet og oprørt over den situation, man har været i. Men dette var ikke vores udvalgs arbejde eller grunden til, at det blev nedsat. Kan vi acceptere, at man i denne betænkning, der giver sig ud for at være resultatet af meget objektive overvejelser, kan finde meget subjektive elementer og irrationelle antagelser? Det mener jeg ikke. Det gælder selve troværdigheden af vores arbejde som parlamentsmedlemmer, og derfor har vores gruppe stillet en række ændringsforslag, der skal rette op på betænkningens skævheder. Bortset fra disse politiske skævheder må vi anerkende, at vores arbejde har været meget berigende og frugtbart. De talrige direkte kontakter har gjort det muligt bedre at forstå vanskelighederne i forbindelse med krisestyringen og krisens mange konsekvenser.
Man må minde om, at krisen har været traumatiserende for mange tusinde personer, navnlig fordi de minder, man havde om mund- og klovsygen var, at godt nok var det en alvorlig epidemi, men ikke så alvorlig, at man måtte lægge hele områder øde og nedslagte millioner af dyr, som mennesker havde brugt meget tid og kræfter på at opdrætte og passe. Vi er blevet ofre for nye opdrætsmetoder, en intensiveret flytning af dyrene, og derfor har vi ikke kunnet løse denne krise ved at reagere som for 50 år siden og isolere de smittede bestande. Der var simpelthen for mange, da epidemien blev opdaget. Men selvfølgelig kan man altid bagefter sige, "vi skulle have gjort det eller det", men vi må ikke glemme, at på det tidspunkt stod man over for en krise, og svarene skulle findes hurtigt i samarbejde med institutioner, lokalsamfund og befolkninger, der ikke var forberedt på sådan en situation. Efter eksperternes mening kunne denne krise have haft samme tragiske omfang, hvis den var opstået i en anden medlemsstat. Således har Storbritanniens triste erfaring medført en øget opmærksomhed, og at medlemsstaterne er bedre forberedt på smittefarlige sygdomme.
Hvad skal man nu gøre? Hvilke beslutninger skal EU træffe? Ordføreren og flere af mine kolleger har netop forklaret det - ligesom kommissæren. Først og fremmest er forebyggelse uundværlig, og denne forebyggelse skal ske gennem en bedre information, en fortsat uddannelse af opdrætterne - der ikke altid har kunnet identificere sygdommen i tide - sporing af dyrene, et øget antal dyrlæger med øget mobilitet. Forsigtighed inden for EU's grænser er væsentlig, men vi bør også styrke vores overvågning af importen, både med hensyn til landegrænser, søgrænser og luftgrænser. Eftersom vi er midt i en verdensomspændende handelsudveksling, og folk rejser mere og mere, må vi tage denne internationale dimension i betragtning.
Vi må ligeledes komme med løsninger på krisetilfælde ved at foregribe begivenhederne ved hjælp af nødplaner, der er mere tidssvarende, ved at fremme nødvaccinationer, når dette er muligt, uden at glemme, at nedslagtninger er den eneste mulige udvej, når smitten er sket. Endelig vil jeg tilføje, at forskning er et område, hvor vi har ret til at forvente resultater, på betingelse af,at vi anvender de nødvendige midler.
Afsluttende vil jeg gerne, efter de ulykker på havet, der endnu en gang har ramt Europa, minde om, at vores betænkninger, der er fyldt med gode intentioner, ikke er meget værd, hvis EU og medlemsstaterne ikke tager deres del af ansvaret for en hurtig gennemførelse af de henstillinger, vi udarbejder her. Vi afventer nu den redegørelse, som Kommissionen arbejder med i dette øjeblik, og håber, at den går i retning af de konklusioner, vores midlertidige udvalg er nået til.
Endelig vil jeg gerne takke og lykønske vores ordfører, formanden og alle vores kolleger, der har deltaget i arbejdet, samt Kommissionen og de medarbejdere, der er involveret i arbejdet.

Mulder (ELDR).
For cirka et år siden gav hr. Sturdy mig idéen til at nedsætte et udvalg, der skulle undersøge den seneste mund- og klovsyge. Jeg gik øjeblikkelig ind på forslaget og er stadig glad for, at listerne med underskrifter, der som følge heraf cirkulerede i Parlamentet, omfattede navnene på to medlemmer af De Kristelige Demokrater og to medlemmer af De Liberale. Jeg mener fortsat, at det var et godt initiativ. Jeg har sjældent i min karriere som medlem af Parlamentet oplevet en sådan grad af interesse over hele Europa for dette udvalg. Ligegyldig hvor vi tog hen i Storbritannien eller Nederlandene, var interessen overvældende, og efter min mening var det en fordel for hele Europa-Parlamentet.
Jeg vil også gerne udtrykke min anerkendelse af formandens, fru Redondos, kompetente lederskab, og til hr. Kreissl-Dörfler, der var en glimrede ordfører for udvalgets arbejde ikke kun i forbindelse med hans betænkning, men også i forbindelse med hans taktfulde bidrag i løbet af de mange møder.
Hvad har været de vigtigste punkter for De Liberale i det seneste år? Først og fremmest er forebyggelse bedre end helbredelse, og vi anbefaler på det stærkeste bedre grænsekontrol. Hvis vi sammenligner situationen i USA, New Zealand, Australien, Japan osv. med situationen i Europa, kan vi se, at kontrollen af Europas ydre grænser er forfærdelig. Hvis vi ankommer til en lufthavn, er der dårlig nogen kontrol af bagagen, hvilket står i fuldstændig kontrast til situationen på de andre kontinenter. Jeg anser det for essentielt, at sådanne forholdsregler også anvendes i Europa.
Der har været megen diskussion om, hvorvidt man skulle genintroducere en forebyggende vaccine. Dette var jeg modstander af. Ingen af de eksperter, vi hørte, var tilhængere heraf. Generelt kan man ikke gå ud fra, at der findes en enkelt vaccine, der kan tilbyde beskyttelse mod de omkring hundrede forskellige variationer af mund- og klovsygen, der er fundet. Det er derfor en illusion at tro, at der aldrig mere vil komme et nyt udbrud. Jeg går derimod stærkt ind for nødvaccinationer helt fra begyndelsen og samtidig for forbruget af produkter fra fuldstændigt raske dyr lokalt eller i EU. Det er umuligt at forklare offentligheden, hvorfor raske dyr skal destrueres, og jeg er glad for, at Kommissionen har meddelt, at den vil ændre politik på dette område.
Med hensyn til finansiering: Kommission har været lidt påholdende. Agenda 2000 giver et årlig beløb på 41 millioner euro til bekæmpelsen af smitsomme dyresygdomme. Mund- og klovsygekrisen koster næsten en milliard. Vi var heldige, fordi eurokursen var ret lav, og der var overskud på landbrugsbudgettet, men det kan selvfølgelig ikke fortsætte i al evighed. Det ville derfor være godt, hvis Kommissionen ville overveje forsikringssystemerne. Og mens vi taler om Kommissionen: Vi har hørt anerkendelser fra alle sider for Kommissionens rolle i mund- og klovsygekrisen.
Når det er sagt, må jeg nævne en dårlig ting: Selv inden Det Midlertidige Udvalg blev nedsat, havde De Liberale stillet to ændringsforslag til 2002-budgettet. Et om forskning vedrørende markørvacciner og et om forsikringssystemer navnlig til at tage højde for de konkurrenceforvridende elementer i Europa, hvor nogle landmænd skal betale for udbrud af smitsomme dyresygdomme, mens andre i andre lande ikke skal. Så vidt jeg ved, er der endnu ikke blevet underskrevet en eneste kontrakt, selv om det i dag er den 17. december, og jeg fremhævede over for alle Kommissionens tjenestegrene tilbage i begyndelsen af året, at budgetmyndigheden allerede havde givet sit samtykke. Det er den eneste mislyd, jeg vil lade lyde i denne tale.

Fiebiger (GUE/NGL).
Hr. formand, den afsluttende betænkning fra Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge bedømmer jeg som medlem af dette udvalg som meget positiv. Ordføreren har udarbejdet den afsluttende betænkning i en meget fair og professionel form. Den faglige rådslagning i de mange høringer har været præget af enigheden om at gøre noget mod denne sygdom.
Når man tager i betragtning, at mund- og klovsygen er udbredt i hele verden, må man i forbindelse med den voksende globalisering og liberalisering, det vil sige på grund af den stærkt øgede og voksende internationale handel og persontrafik, regne med, at der er en voksende risiko for, at mund- og klovsygen overføres fra de sygdomsramte områder til EU.
Hvor der tidligere fandtes tre typer af mund- og klovsyge på det europæiske kontinent, som kunne bekæmpes effektivt med en generel vaccination, står Europa i dag over for den risiko, at der kan indføres mange forskellige sygdomsstammer. Problemet i denne forbindelse er, at vaccinationen - ligesom for influenza - kun virker, hvis den anvendte vaccinestamme i vidt omfang stemmer overens med sygdomsstammen. Profylaktiske vaccinationer mod virusstammer giver ikke megen mening, fordi man ikke kan vide på forhånd, hvilket konkret mund- og klovsygevirus, der vil blive indført.
Der er derimod mening i at gennemføre den nødvaccination i sygdomstilfælde, som man foreslår i betænkningen, hvilket naturligvis forudsætter, at man hurtigt finder frem til den konkrete sygdomsstamme. Det er et omstridt standpunkt. Men uden en effektiv sygdomsbekæmpelse i udgangsområderne kan jeg i øjeblikket med det nuværende forskningsniveau ikke se noget alternativ eller andre muligheder. Jeg vil gerne understrege, at formålet med nødvaccinationen er at forhindre, at mund- og klovsygen spreder sig.
Derfor har min gruppe også stillet forslag om at udarbejde en verdensomspændende strategi til bekæmpelse af mund- og klovsygen inden for FAO-landene. I de mange samtaler med kvægavlere, med repræsentanter for myndigheder og organisationer samt med dybt foruroligede og etisk berørte borgere blev kravene til politikken formuleret klart. Et af dem er, at der nu langt om længe må sættes grænser for den udbredte transport af levende dyr tværs gennem Europa. Det er på ingen måde kun et spørgsmål om dyrebeskyttelse, det er også et spørgsmål om sygdomsbekæmpelse.
Fællesskabet skal under bestemte betingelser gribe ind i nationale bekæmpelsesstrategier, især da alle EU-lande hører til samme indre marked og kan opretholde vigtige forbindelser til tredjelande. Alle medlemsstater skal kunne råde over tilstrækkeligt velkvalificeret veterinærpersonale til forebyggelse og bekæmpelse af smitsomme sygdomme hos dyr. Der bør fortsat forskes i spørgsmålene i forbindelse med nødvaccination mod mund- og klovsyge og den videre anvendelse af vaccinerede dyr. Det er ikke acceptabelt at aflive 10 millioner dyr uden mål og med, hvis der kan findes etisk og økonomisk bedre metoder.
For det femte forventer jeg, at Kommissionen kommer med forslag til en bedre retsbeskyttelse af de berørte for at udligne de store økonomiske tab og følgeskader i regionerne.
Til sidst vil jeg gerne sige, at jeg håber på stor offentlighed i forbindelse med revisionen af den fælles europæiske landbrugspolitik, ikke kun i alvorlige og dystre krisetider!

Lucas (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med betænkningen, som er af allerstørste betydning. Det er afgørende, at Parlamentet klart tilkendegiver, at vaccination bør være et redskab, der umiddelbart finder anvendelse i alle tilfælde af nye udbrud. Jeg er meget glad for, at vores udvalg er nået til denne konklusion. Jeg er ligeledes tilfreds med, at udvalget anbefaler en ændring af lovgivningen, således at der ikke automatisk tilskyndes til slagtning i stedet for vaccination. Vi erkender, at der i Det Forenede Kongerige blev slagtet over 10 millioner dyr - ofte uden grund - fordi man først og fremmest prioriterede det snævre økonomiske hensyn til muligheden for at retablere landets eksportstatus hurtigst muligt.
Det er korrekt og passende, at vi fremsætter konstruktive forslag til, hvordan udbrud af mund- og klovsyge bør behandles i fremtiden. Men det er også på sin plads, at vi - når det er påkrævet - fremfører skarp kritik af den hidtidige håndtering af mund- og klovsygeudbrud. Jeg er derfor ikke enig med ordføreren i, at det er upassende og ubegrundet at kritisere Det Forenede Kongeriges regering. En sådan kritik afspejler de vidneudsagn, vi har hørt, og hvis vi ikke tager ved lære af vores erfaringer, har vi ingen garanti for på nogen måde at kunne forbedre vores indsats fremover. Derfor er jeg ked af, at den britiske regering forsøger at udvande betænkningen, omskrive historien og reelt hvidvaske fortiden.
PSE-Gruppens ændringsforslag ligger meget tæt op ad den redegørelse, som alle britiske medlemmer af Europa-Parlamentet har modtaget fra den britiske regering, og hvoraf det fremgår, at der f.eks. ikke er bevis for påstandene om overtrædelse af bestemmelserne om dyrs velfærd. Det er ikke sandt. Jeg skal i denne forbindelse erindre om, at Royal Society for the Prevention of Cruelty to Animals har forelagt oplysninger for National Audit Office, hvoraf det fremgår, at der i mange tilfælde forelå meget udførlige beviser for sådanne overtrædelser. Ifølge regeringen var der en veterinærinspektør tilknyttet hver enkelt slagtning. I virkeligheden førte en dyrlæge ofte tilsyn med 10 slagtninger samtidig - hvilket er en umulighed. Regeringen benægter, at landmænd blev udsat for pres i forbindelse med nedslagtningerne, og kræver beviser. Vi har masser af beviser. Jeg skal erindre om, at udvalget netop aflagde besøg i Knowstone i Devon for at indsamle denne form for information.
De anfører, at undersøgelsen viser, at den øjeblikkelige nedslagtning udgjorde et effektivt middel til bekæmpelse af sygdommen - hvilket heller ikke er sandt. Ifølge National Audit Office havde epidemien allerede nået sit højdepunkt, inden politikken med øjeblikkelig nedslagtning kunne have gjort sig gældende. De påstår, at "brandbæltet" eller den forebyggende nedslagtning var lovlig - hvilket heller ikke er sandt. Det fremgår klart af Det Forenede Kongeriges nye beredskabsplan, at "brandbælter" eller forebyggende nedslagtning kræver "vedtagelse af ny lovgivning om dyresundhed". Denne lovgivning var ikke vedtaget sidste år, og der fandtes derfor intet retsgrundlag for lovlig håndhævelse af obligatoriske forebyggende nedslagtninger.
Folk ville i langt højere grad respektere denne regering, hvis den bare kunne få sig selv til at indrømme, at den tog fejl. Det har betydning, for, så længe den ikke indrømmer det, er der ingen garanti for, at regeringen ikke vil handle på samme måde i tilfælde af et nyt udbrud. Jeg håber, at vores betænkning vil betyde et skridt i retning af at skabe sikkerhed for, at en sådan ødelæggelse aldrig mere vil kunne finde sted i Det Forenede Kongerige eller andre steder i EU.
Hyland (UEN).
Hr. formand, den endelige betænkning, som vi har foran os i dag, og som blev vedtaget enstemmigt i Det Midlertidige Udvalg, udgør resultatet af en overordentlig grundig undersøgelses- og høringsproces, som bl.a. omfattede adskillige offentlige høringer og besøg i de ramte områder.
Eftersom jeg har levet hele mit liv på landet og har været aktiv inden for landbrug og landbrugspolitik, har jeg fuld sympati for de ramte landmænd og deres familier. I Irland blev vi forskånet for det værste på grund af vores geografiske beliggenhed og ikke mindst på grund af de irske myndigheders yderst eksemplariske forholdsregler - hvilket fremgår af dagens betænkning.
Man kan lære meget af erfaringerne fra udbruddet. Ordføreren har på udmærket vis belyst dette og gjort klart, hvordan man kan undgå tidligere fejltagelser. Det glæder mig, at Kommissionen har udvist så stor samarbejdsvilje i forhold til Det Midlertidige Udvalg under hele dets aktivitetsperiode. Jeg har et begrundet håb om, at udvalgets endelige henstillinger vil blive afspejlet fuldt ud i det kommende lovgivningsforslag. Jeg vil især indtrængende henstille, at man beskæftiger sig med de områder, hvor man har konstateret ressourcemangler. Jeg afventer med interesse Kommissionens evalueringsrapport om, hvorvidt Irlands Food and Veterinary Office i tilstrækkelig grad råder over det personale og de infrastrukturer, der er nødvendige, for at det kan varetage sine opgaver effektivt på lang sigt.
Jeg håber derfor inderligt, at denne langvarige øvelse vil få konkrete resultater. Vi har en række lovgivningsmæssige foranstaltninger, som i vid udstrækning vil kunne forhindre fremtidige udbrud og, hvad mere er, sikre, at eventuelle nye udbrud ikke får det omfang, vi var vidne til sidste år.
Medlemsstaterne såvel som Kommissionen har klart et ansvar på dette område. Lovgivningen om køkkenaffald, transport af dyr, dyrevelfærd, tilsyn og kontrol med sygdomme skal implementeres og overvåges korrekt.
Jeg tilslutter mig fuldt ud foranstaltninger, der fører til forbud mod al import af kød fra tredjelande, hvor mund- og klovsyge er endemisk, og tilslutter mig ligeledes strengere kontrol med ulovlig import af kød.

Titford (EDD).
Hr. formand, når en jumbojet styrter ned i en isoleret skotsk landsby, en tanker støder på grund ud for en økologisk følsom kyststrækning, terrorister sprænger bomber, eller der udbryder alvorlige borgerlige uroligheder, afhænger svarets effektivitet næsten altid af den forudgående planlægning.
Det samme gælder i tilfælde af en større epidemi af en sygdom med stor kommerciel betydning så som mund- og klovsyge. I denne forbindelse påtog Kommissionen sig det overordnede ansvar for at fastlægge arten af den planlægning, medlemsstaterne skulle gennemføre - den såkaldte beredskabsplanlægning. Den burde også have kontrolleret, om den var tilstrækkelig.
Det står derfor klart, at selv om de britiske myndigheder utvivlsomt og umiskendeligt har fejlet på dette område, har Kommissionens indsats været katastrofal. Det Midlertidige Udvalg har med rette påpeget denne yderst beklagelige mangel på omhu fra Kommissionens side. Dog indeholder betænkningen ingen angivelse af, hvorfor Kommissionen så klart forfejlede sin opgave. Jeg finder det derfor beklageligt, at Det Midlertidige Udvalg har valgt at henlede opmærksomheden på den høje kvalitet af Kommissionens arbejde med at kontrollere krisen, hvilket understreges af de nationale veterinærmyndigheder i de berørte medlemsstater.
Jeg foreslår derfor, at Kommissionen, inden den påtager sig sin sædvanlige opgave, som består i at fortælle alle andre, hvad de gør forkert, denne gang bruger sin tid på at undersøge, hvorfor den, når det kom til stykket, opnåede et så dårligt resultat.
Souchet (NI).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, det er nødvendigt at drage erfaringer fra mund- og klovsygen, der blev opdaget i Storbritannien i 2001, fordi den her fik et omfang, der ikke var set tidligere, navnlig på grund af forsømmelser - både fra den britiske regerings og fra Kommissionens side - med hensyn til håndtering af nødstilfælde, og fordi den i alvorlig grad truede andre europæiske lande, og endelig fordi den mindede os om, hvor skrækkelig denne sygdom er på grund af dens uforudsigelighed, hurtige spredning og de økonomiske tab og menneskelige tragedier, den medfører.
Udvalget har stort set gjort et godt stykke arbejde. Kreissl-Dörfler-betænkningen understreger navnlig, og det er væsentligt, at gigantisme og specialisering inden for besætninger, koncentrationen af opdræt i visse regioner, nedlæggelse af de lokale slagterier og den rivende vækst i antallet af levende dyretransporter alle er faktorer, der i mangel af en forebyggende vaccination er med til at sprede epidemien, som en brand spredes i et tørt krat. Vi må huske på dette, når vi skal undersøge de fremtidige retninger for landbrugspolitikken, fremme et harmonisk landbrug over hele området og undgå at opmuntre til en koncentration af bestande og en ekstrem specialisering i regionerne. Således er det f.eks. klart, at ophævelsen af mælkekvoter, som alt tyder på, at Europa-Kommissionen overvejer med en vis forkærlighed, meget hurtig vil betyde, at malkekvæg forsvinder fra områder som bjergrige egne og vådområder, og dette vil øge koncentrationen af opdræt på sletterne. Vi må altså opretholde et netværk af familiebedrifter af naturlig størrelse. Det er den bedste forebyggelse af mund- og klovsyge.
Det Midlertidige Udvalg havde ret i at anbefale nødvaccine som det vigtigste middel til bekæmpelse af epidemien. Det gør det muligt at undgå disse massenedslagtninger, der med rette har chokeret offentligheden så meget og efterladt opdrætterne traumatiseret. Når flere hundrede millioner mennesker sulter, er det utilstedeligt at ødelægge kødet fra millioner af raske dyr, som det var tilfældet i 2001. Med nødvaccinen vil man lægge en ring rundt om en bedrift, der er ramt af epidemien, hvor dyrene bliver vaccineret. Dyrene kan så senere slagtes og anvendes til mad, uden at man tvinges til det på grund af en nødsituation. På dette punkt beklager jeg dog, at Kommissionen ikke har været mere dristig. Med de fremskridt, der gøres, med hensyn til vacciner - vacciner i en større målestok, vacciner med længere virketid, markørvacciner, der gør det muligt at genkende de vaccinerede dyr fra de smittede dyr - er det nu muligt at give medlemsstaterne frihed til at tillade forebyggende vaccination, det vil sige en præventiv vaccination, eller endda gøre den obligatorisk, som man gjorde inden 1992, der hvor risiciene for epidemier er størst. Denne mulighed burde være op til medlemsstaterne, der er de nærmeste til også at vurdere risikokonsekvenserne for deres eget opdræt.
Jeg beklager også, at betænkningen ikke indeholder en mere klar fremstilling af de aktuelle rammer, der er fastsat af Det Internationale Kontor for Epizootier, hvis regler faktisk er for ufleksible, for strenge og for dogmatiske med hensyn til betingelserne for tildeling af certifikatet for epizootifri zone. Kontoret favoriserer tydeligvis på det groveste landene i den nye verden, der råder over store vidder, der udnyttes mindre end her, og som altså er mindre konfronteret med risikoen for udbredelse af en epidemi. Vi må absolut ændre disse regler.
Hr. formand, vi er fremover nødt til at leve med truslen om nye tilfælde af mund- og klovsyge, for der dukker ustandselig nye bakteriestammer op. Det er navnlig tilfældet, fordi Europa er omgivet af lande, hvor der er mund- og klovsygeepidemi. Det er nærmere betegnet tilfældet i Tyrkiet, der udgør en permanent fare, og også i resten af Mellemøsten og Nordafrika. Epidemier er ligeledes talrige i Asien og i Latinamerika. Globaliseringen inden for handelen med levende dyr kan altså kun fremme og understrege den globale spredning af sygdomme og vira. Korte netværk, forkastelse af den uhensigtsmæssige form for ekstrem specialisering, der mangedobler dyretransporter over store afstande, fødsel og opdræt på samme landbrug og slagtning i produktionsregionen er også velovervejede elementer, som udgør den bedste forebyggelse, der findes mod udviklingen af nye smitsomme sygdomme. Det må vi huske på, hr. formand, hr. kommissær, når vi skal debattere om den kommende fælles landbrugspolitik, hvis vi ikke vil opleve mareridtet fra 2001 igen.

Redondo Jiménez (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, det er nu mere end et år siden, Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge indledte dets undersøgelser for at komme med fremtidige løsninger på dette problem, der forårsagede alvorlig økonomisk skade for den europæiske kvægsektor, gjorde betydelig moralsk skade på alle kvægopdrættere og havde en stor indvirkning på samfundet generelt.
Vi kan alle huske det store antal dyr, der skulle slås ned som følge af sidste års udbrud, der ramte Storbritannien og Nederlandene særlig hårdt. Og udvalgets hovedopgave var at forhindre, at Europa skulle opleve en gentagelse af sådanne situationer.
I løbet af dette år med intenst arbejde har udvalget lyttet til flere eksperter, som har udtalt sig om såvel økonomiske som dyresundhedsmæssige aspekter, og udvalget har taget sig af logistik og politiske aspekter, fællesskabslovgivning og international lovgivning, såvel som tangentielle aspekter som turisme, varetransport, følelsesmæssige aspekter osv.
Mange af de folk, der er med i udvalget, havde meget vigtige poster under styringen af sidste udbrud af sygdommen. Men udvalget gav også de berørte landmænd og de lokale myndigheder og sammenslutninger i disse områder mulighed for at udtrykke deres mening i løbet af de mange besøg til både Storbritannien og Nederlandene. Desuden har jeg som formand for udvalget holdt adskillige møder om denne sygdom med ordføreren, hr. Kreissl-Dörfler, med eksperter og topembedsmænd fra landene uden for EU, såsom Paraguay, Argentina og Brasilien.
Resultatet af arbejdet er den betænkning, der er fremlagt i dag til afstemning i Parlamentet. Betænkningen, der er fremlagt af hr. Kreissl-Dörfler, har opnået bred enighed mellem alle politiske grupper, og vi håber, at medlemmerne af Parlamentet på samme måde vil finde den tilstrækkelig god og vedtage den uden væsentlige ændringer og med vedtagelse af nogle af de ændringsforslag, der er stillet.
Et af de væsentlige aspekter, som udvalget medtog i den endelige betænkning, er nødvaccinationer, der anses for en vigtig metode til kontrol af fremtidige udbrud af sygdommen. Den nuværende politik i EU - at bekæmpe udbrud ved at slå alt kvæg ned på de gårde, hvor et enkelt dyr er ramt, samt på nabogårde, hvor der er sandsynlighed for smitte - kan ikke fortsætte i den nuværende form. Nødvaccinationen bør være en del af en strategi, der vil gøre det muligt for dyrene at overleve.
Den nuværende politik, der indebærer, at man ikke vaccinere, favoriserer politiske og kommercielle aspekter, og det er noget, der må ændres på internationalt plan, idet man følger den tilnærmelse, der blev fremsat af Det Internationale Kontor for Epizootier og FAO. Den fremtidige politik skal også tage en mund- og klovsygeepidemis sociale og psykologiske indvirkninger på offentligheden i betragtning og må ikke ignorere de konsekvenser, den kan medfører i alle sektorer som turisme, varetransport, følelsesmæssige aspekter osv.
I denne betænkning anbefaler Det Midlertidige Udvalg nødvaccinationer og ikke præventive vaccinationer, eftersom, mine damer og herrer, disse kan anses som et skridt tilbage i bekæmpelsespolitikken af videnskabelige, tekniske, økonomiske og kommercielle grunde, som både vi og Kommissionen har givet udtryk for.
Mine damer og herrer, et andet meget vigtigt aspekt i dette udvalgs arbejde vedrører kontrollen med import. Parlamentet må insistere på en politik vedrørende import af kød, der indebærer nultolerance, for at garantere, at ikke et eneste gram kød fra tredjelande, der ikke er undersøgt, kommer ind i EU. Vi bør insistere på dette punkt og må minde Kommissionen om, at den ikke kan ignorere problemet med illegal import. Fødevarekriser er altid forbundet med en manglende overholdelse af EU's lovgivning.
Desuden mener jeg, at vi må rose Kommissionen for at have handlet så hurtigt med det lovgivningsmæssige forslag, den lige har stillet i forbindelse med kontrol, identificering og kvalitet af produkter og vaccinationer. På samme måde beder Det Midlertidige Udvalg Kommissionen om at opridse en global strategi for sygdomme og zoonoser i EU.
Af alle disse grunde beder jeg Dem vedtage betænkningen. Jeg vil i særlig grad takke ordføreren, som jeg har fundet det nemt at samarbejde med, alle medlemmer af Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge, der har arbejdet hårdt, og hvis arbejde og kritik har være konstruktivt. Jeg vil også gerne takke sekretariatet for dets omhyggelighed og modige arbejde, og vores tolke, uden hvem dette udvalg ikke havde kunnet udføre sit arbejde.
Adam (PSE).
Hr. formand, dårligt landmandskab var roden til mund- og klovsygeudbruddet. Svin blev fodret med utilstrækkeligt behandlet køkkenaffald, hvilket var dårligt landmandskab. Sygdomsramte svin blev ikke indberettet - dårligt landmandskab. Nabobedrifters får blev smittet. Dårligt landmandskab blev parret med dumhed, da svin, som ikke længere opviste fysiske symptomer, men stadig kunne overføre sygdommen, blev sendt på slagteriet. Andre dyr blev smittet, og det forsinkede identificeringen af kilden til udbruddet. Udbrudsbedriften var så alvorligt inficeret, at det varede et halvt år, før man kunne desinficere den uden risiko.
Dårligt landmandskab førte til en situation, hvor sygdommen var spredt over 57 bedrifter i 16 lande, inden tilstedeværelsen heraf blev bekræftet. Resultatet var det værste registrerede mund- og klovsygeudbrud, som langt oversteg samtlige medlemsstaters beredskabsplaner.
Betænkningen minimerer ikke de forfærdelige konsekvenser for landbrugerne og landbrugserhvervene, fortvivlelsen, traumerne og de finansielle tab. Betænkningen minimerer heller ikke myndighedernes operationelle problemer. Ingen påstår, at der ikke blev begået politiske og implementeringsmæssige fejl, men den lærerige undersøgelse viser klart, at afgørelserne tog udgangspunkt i de oplysninger, der var tilgængelige på daværende tidspunkt. Denne betænkning er særlig god - og det er dens væsentligste styrke - for så vidt angår foranstaltninger til bekæmpelse af fremtidige udbrud. Særlig vigtigt er behovet for effektivt tilsyn med flytning af dyr og sporbarhed.
Når det er sagt, må det beklages, at betænkningen indeholder faktuelle fejl. Disse fejl vedrører især spørgsmålet om, hvorvidt den forebyggende nedslagtning er effektiv og lovlig og påstandene om, at overtrædelse af bestemmelserne om dyrevelfærd og om utilstrækkelig biosikkerhed muliggjorde en efterfølgende spredning af sygdommen. Der er stillet otte ændringsforslag, der skal korrigere dette.
Som formanden så afslørende sagde under afstemningen i udvalget, beskæftiger vi os ikke med virkeligheden. Von hørensagen og bagklogskab har været hovedvidnerne. Realiteten er, at den forebyggende nedslagtning var lovlig. Den var lovlig ifølge Det Forenede Kongeriges lovgivning, den var lovlig ifølge EU-lovgivningen. Nedslagtningen var et afgørende middel til at bringe sygdommen under kontrol. Vaccination ville ikke have virket i Det Forenede Kongeriges situation.
Realiteten er, at den heroiske indsats, som offentligt ansatte, dyrlæger, landmænd, politiet, militæret og mange andre ydede, bragte sygdommen under kontrol hurtigere end under det mindre udbrud, der fandt sted i Det Forenede Kongerige i 1966-68. Det var virkeligheden.
Clegg (ELDR).
Hr. formand, også jeg ønsker at takke alle dem, der har bidraget til arbejdet i det udmærkede undersøgelsesudvalg, især formanden, fru Redondo Jiménez, og hr. Kreissl-Dörfler, som begge har spillet en eksemplarisk rolle under hele processen. Jeg ønsker også at takke de mange personer i Det Forenede Kongerige, som har medvirket til at arrangere vores besøg i de forskellige dele af landet i løbet af undersøgelsen. Det var lidt af en udfordring for mange af dem at tage sig af denne flok argumenterende flersprogede parlamentsmedlemmer, som de pludselig blev prakket på, men i det store og hele forløb disse besøg yderst tilfredsstillende.
Betænkningen er som anført fra flere taleres side velovervejet og velafbalanceret. Den er konkret og direkte på de rigtige områder, især angående vaccination og importkontrol. Betænkningen indeholder en række klare angivelser af, hvad man bør undgå i fremtiden, og hvad der bør gøres i tilfælde af et nyt udbrud. På begge punkter står det klart, at betænkningen allerede har påvirket den politiske udvikling, der er sat i gang i Det Forenede Kongerige. Jeg er enig med hr. Sturdy og andre, der anfører, at reaktionen, for så vidt angår importkontrol - især i Det Forenede Kongerige - fortsat er for langsom. Der er ikke afsat tilstrækkelige ressourcer til denne vigtige opgave.
Jeg kan se, at PSE-Gruppen og ordføreren har stillet en række ændringsforslag, der har til formål at beskytte Det Forenede Kongeriges regerings rygte. Jeg vil opfordre mine kolleger til ikke at være så nøjeregnende. Det er blot en del af spillets regler, at et uafhængigt undersøgelsesudvalg som dette fremsætter nogle kritiske bemærkninger. Ærlig talt er det et aspekt af den uafhængighed, som regeringen bevidst har undgået ved at nægte selv at foranstalte en offentlig undersøgelse i Det Forenede Kongerige.
Nogle af de ændringsforslag, der er genfremsat, forekommer fuldstændig forfejlede. I et vilkårligt udvalgt ændringsforslag står der, at der ikke forelå beviser for sundheds- eller miljømæssige problemer i forbindelse med visse massegrave i Sydvestengland. Jeg vil opfordre mine kolleger til som jeg selv at besøge Viridor-massegraven i nærheden af Kingsteignton i Sydvestengland og bagefter fortælle mig, om de virkelig er overbevist om, at sådanne grave ikke har miljømæssige eller sundhedsmæssige implikationer. Hvis de taler med de lokale beboere, vil de indse, hvor uovervejet ændringsforslaget er.
Endelig vil jeg bede mine kolleger om at lægge særlig mærke til punkt 128 i udkastet til betænkning. ELDR-Gruppen har til hensigt at anmode om delt afstemning med det formål at slette sidste sætning i punkt 128. Ifølge denne sætning skal al kompensation for fremtiden gøres afhængig af, om der findes passende forsikringsordninger. Vi er overbevist om, at der bør gennemføres en undersøgelse af de forskellige forsikringsordningers gennemførlighed og fordele og ulemper, men vi finder det ikke passende, at fremtidig kompensation allerede nu gøres afhængig af, om der findes forsikringsordninger.
Patakis (GUE/NGL).
Hr. formand, uanset hvad der konkret står i betænkningen om mund- og klovsyge i Storbritannien og andre lande, mener vi, at sygdommen er opstået og har bredt sig som følge af flere faktorer. Den første faktor er den totale frihed eller snarere den ansvarsløse måde, hvorpå dyr og produkter af animalsk oprindelse sendes rundt i hele verden som følge af den globalisering, som storkapitalen kræver for nemmere at kunne opnå profit. Den anden faktor er den kendsgerning, at veterinærkontrollen er så godt som afskaffet ved grænserne, når husdyrene transporteres mellem EU-landene. Det betyder, at det er muligt at transportere dyrene fra land til land helt uden kontrol, hvorved der kan ske overførsel af farlige dyresygdomme. Hertil kommer den tredje faktor, nemlig afskaffelsen af de offentlige veterinærtjenester, nedskæringer af personale og i det hele taget mindskelsen af den statslige kontrols betydning. Alt dette skyldes storkapitalens krav om minimal kontrol både ved grænserne og inde i landene, fordi kontrollen hindrer, at kapitalen får opfyldt sine behov for hurtig transport af husdyrene og et hurtigt overskud som følge heraf.
Endelig er den faktor, der hedder foder, ikke uden relevans for ovennævnte udvikling. Foderet kontrolleres slet ikke, og det ser ud til at have bidraget til udbredelsen af mund- og klovsyge. Det er en faktor, som ikke er uden betydning, hvilket vi også har set under andre kriser inden for husdyravl i EU, f.eks. med dioxin i fjerkræ og BSE hos kvæg.
Vi nærer ingen illusion om, at disse kriser, der truer husdyrene og folkesundheden, vil blive ved med at dukke op, så længe produktionen styres af profitmotiver og de regler for produktion, transport og handel, som er indført af de multinationale og andre kapitalistiske virksomheder på området. De strukturelle og andre foranstaltninger, der træffes, vil kun være af spredt karakter og kun virke, indtil den næste krise indtræffer. Den eneste løsning, som kan holde på længere sigt uden at true landbrugsøkonomien i landene og ødelægge hele bedrifter, består i at fjerne den kapitalistiske profit i produktionen og indføre en passende grænsekontrol og anden kontrol stik imod de multinationale virksomheders krav, der har formået at afskaffe kontrollen.

Wyn (Verts/ALE).
Hr. formand, lad mig indledningsvis sige, at udvalget er meget taknemmeligt over, at vi sikrede denne undersøgelse. Som bekendt var den oprindelige afgørelse om at iværksætte undersøgelsen ikke uproblematisk. Det Forenede Kongeriges regering modsatte sig den og var forbeholden over for undersøgelsens varighed. Den mente, at et halvt år var tilstrækkeligt. Men vi ville aldrig have opnået de foreliggende resultater, hvis ikke vi var blevet tildelt 12 måneder. Det var afgørende for, at vi kunne påtage os den opgave, vi blev anmodet om at løse.
Angående spørgsmålet om forebyggende nedslagtning i en zone på tre kilometer i mit hjemland, Wales, blev der foretaget nedslagtninger af samtlige dyr på 700 bedrifter, og kun på 60 af disse bedrifter var der påvist tilfælde af mund- og klovsyge. Jeg understreger dette, fordi Den Socialistiske Gruppe i visse ændringsforslag anfører, og jeg citerer fra deres begrundelse, at der kun foreligger bevis for krænkelser af dyrs velfærd i en halv snes tilfælde. Hvis der blev foretaget nedslagtninger i denne størrelsesorden uden beviser fra blodtest, var der tale om en indlysende, udtalt og storstilet krænkelse af bestemmelserne om dyrevelfærd.
Jeg er skuffet over, at hr. Byrne afviser at støtte eller blot forske i forbyggende rutinemæssig vaccination i fremtiden, selv om Kommissionen samtidig har slået til lyd for alle former for rutinevaccinationer mod alle former for epidemier og sygdomme i landbrugspressen - både dagblade og ugeblade i Det Forenede Kongerige.
I spørgsmålet om, hvorvidt nedslagtningerne i Det Forenede Kongerige var lovlige, er det ganske uacceptabelt, at man alene på grundlag af to britiske domstolsafgørelser fastslår, at der eksisterede det nødvendige retsgrundlag. Vi må fremover sikre en reel beredskabsplanlægning. Det er virkelig forbløffende, at den siddende regering i Det Forenede Kongerige ikke er i besiddelse af en afprøvet beredskabsplan.
Jeg er også i alvorlig tvivl om, hvorvidt vi har haft tilstrækkelig kontakt med det civile samfund og tilstrækkelige simuleringsøvelser til at sikre, at alle i tilfælde af et udbrud i morgen tidlig ville vide, hvad vi skulle gøre, og hvordan vi skulle reagere på det. Epidemien i Det Forenede Kongerige udgjorde et katalog over mulige fejl. Regioner som min egen havde ingen anelse om, hvordan de skulle gribe situationen an og ikke beføjelse til at løse deres opgave i denne henseende effektivt. Det er af afgørende betydning for alle samfund overalt i Europa, at de samme fejltagelser ikke får mulighed for at ske igen.
Van Dam (EDD).
Hr. formand, i slutningen af december er det tid til at gøre status. Hvad gik godt i år, og hvad gik galt, og hvad kan gøres bedre. Sommetider er konklusionen: Hvis bare jeg havde ... Efter et år med Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge kan jeg konkludere, at bare vi aldrig var blevet enige om en ikke-vaccinationspolitik i 1991!
Denne politiks omkostninger har været højst undervurderet. Men endnu værre er det faktum, at ikke-vaccinationspolitikken med de medfølgende nedslagtninger, der hvor der er udbrud, er uetisk. Hr. formand, Noahs ark var ikke fyldt med produktionsfaktorer, men med levende dyr. Som skabelsens repræsentanter må vi tage det til os.
De partier, der ikke ønsker en sådan vaccination, bør betale en bøde i stemmeboksen for konsekvenserne af et mund- og klovsygeudbrud. Der er meget mere vidtrækkende konsekvenser end blot de økonomiske. At kalde bekæmpelsen af mund- og klovsygen en succes, som det er foreslået fra liberal side, er at miste enhver proportionssans.
Bekæmpelsen af mund- og klovsygen var ikke en succes, hverken i forbindelse med veterinære aspekter, økonomisk eller med hensyn til kommunikation. Betænkningen indrømmer dette. En undtagelse er en klausul vedrørende Friesland, hvor der i medfør af udkastet var optimal involvering af regionale eksperter. Fakta og fiktion er blandet sammen her. Et ændringsforslag, som jeg stillede sammen med hr. Maat og hr. de Roo, forsøgte at genskabe den rigtige version af begivenhederne.
I årevis beskyttede profylaktisk vaccination vores husdyr. Argumentet om, at vaccination er virkningsløs på grund af antallet af varianter af mund- og klovsygevirussen, er nogenlunde så overbevisende som at påstå, at influenzavaccinationer til mennesker er uden effekt. Hvis vi betragter de egentlige omkostninger af ikke-vaccinationspolitikken, er der kun en konklusion tilbage: Præventiv vaccination er ikke blot det mest etisk rigtige, men også den mest økonomiske løsning.
Afsluttende vil jeg gerne komplimentere ordføreren for hans modige, klarsynede og værdifulde betænkning.

Maat (PPE-DE).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke ordføreren og formanden for Udvalget, fru Redondo, hjerteligt, fordi de begge kommer fra lande, hvor der ikke har være udbrud af mund- og klovsyge og alligevel har klaret at producere denne betænkning med stort engagement i emnet. Det samme gælder vores sekretariat, eftersom vores arbejde som midlertidigt udvalg i høj grad netop bestod i at besøge folk, der var berørte. Uden den enorme indsats fra vores sekretariat ville vi ikke have været i stand til at gøre dette, og det betyder, at dette udvalg tager en bestemt plads i Parlamentets arbejde.
Hr. formand, fru Redondos ord ligger mig meget på sinde. Hun sagde, at den nuværende politik fokuserer for meget på politiske og økonomiske værdier og i utilstrækkelig grad på menneskelige værdier, hvis man ser på mund- og klovsygen, og vi må forsøge at ændre kurs i denne henseende. Jeg er fuldstændig enig med hende, og jeg taler her på vegne af indbyggerne i de ramte områder i mit land, Veluwe og Friesland, der generelt satte stor pris på, at medlemmer af Parlamentet besøgte dem og lyttede til det, de havde at sige. Det giver dem en fornemmelse af, at med denne instans kom demokratiet i Europa virkelig til sin ret. Det slår mig som væsentligt, også i forbindelse med de kommende valg i 2004.
Samtidig må vi indse, at vi har været igennem en katastrofe, hvor 7 millioner dyr blev destrueret, et økonomisk tab på over 10.000 millioner euro, og at i nogle områder, f.eks. omkring Carlisle, tager mange flere mennesker i øjeblikket antidepressive midler end tidligere. Det var virkningen. Jeg kan blot nævne historien om skolen i Oene, hvor niveauet i de laveste klasser faldt. Det viser, hvilken virkning denne krise havde på befolkningerne. Det betyder, at hvis vi skal tage europæiske borgere alvorligt, må vi ændre politik. I den henseende er jeg glad for, at kommissær Byrne i det mindste har oplyst, at han er enig heri. Men det er væsentligt, at hvis vi ikke vedtager en generel vaccination, burde nødvaccination blive standard i tilfælde af udbrud, som Kommissionen har sagt, og efter nødvaccination skal de involverede gårde endda behandles på samme måde, som hvis man havde slagtet dyrene. Dette betyder, at området skal lukkes af i højst tre måneder, og at der vil være fri markedsføring af produkterne. Dette er afgørende, hvis en fremtidig politik skal lykkes. Det betyder også, at Kommissionen har et alvorligt ansvar, som resulterer i, at den ikke kan undgå - i det forslag, den måske fremlægger i morgen - det faktum, at nye regler på området også skal vedtages i Det Internationale Kontor for Epizootier for at få ens deadlines og sikre, at produkterne fra vaccinerede dyr kan markedsføres, eftersom det intet har at gøre med fødevaresikkerhed og alt at gøre med etisk opførsel i landbrugspolitikken.
Jeg har allerede nævnt, at dette udvalg forsøgte at give europæiske borgere en stemme i europæisk politik. Som udvalg forsøgte vi i det mindste at sætte et ansigt på krisen for at vise, hvad der overgik folk, og hvad der overgik dyr, og for at demonstrere, at disse ting er politisk relevante. I denne henseende glæder jeg mig til den nye forhandling om Kommissionens forslag. Kommissionen og Rådet har et stort ansvar. De kan ikke tilsidesætte denne betænkning fra Parlamentet. De må medtage den i deres politik, ellers vil vi pludselig befinde os i nye vanskeligheder med hensyn til demokratiet i Europa.

Corbey (PSE).
Først og fremmest vil jeg udtrykke en stor tak til min kollega, hr. Kreissl-Dörfler. Han har udført et glimrende stykke arbejde, og hans objektive tilgang til emnet har gjort det muligt at slå bro over politiske forskelle. Mund- og klovsygen har efterladt dybe ar, nedslagtningerne har bragt ulykke til utallige familier, men har også ført til offentlig indignation og vrede, sommetider stor vrede mod myndighederne. Men også vrede mod Europa, der forbød vaccination af besætninger i områder omkring de smittede gårde.
Europa-Parlamentet fremsætter i dag et meget omdiskuteret synspunkt, et synspunkt som jeg fuldt ud kan tilslutte mig. Ja, vi er imod den unødvendige nedslagtning af sunde dyr. Ja, vi ønsker vaccination i tilfælde af mund- og klovsyge. Ja, vi må overtale supermarkederne til at sælge kød fra vaccinerede dyr som en selvfølgelighed. Ja, vi skal have nødhandlingsplaner. Vi må indføre en global dimension, der skal komme en klar udtalelse fra Det Internationale Kontor for Epizootier, og der skal være effektiv overvågning af importen, herunder også i lufthavnene. Og ja, vi må forbedre den strukturelle sundhed i sektoren: God hygiejne, ikke flere faldefærdige transporter og en afslutning på den støttepolitik, der opmuntrer til flytning af dyrene. Vi må også sikre god overvågning på alle tidspunkter. Jeg er fuldstændig enig i alle disse punkter. Men det er ikke tilstrækkeligt. Et politisk ønske er ikke nok. Så længe Europa-Parlamentet ikke har noget at skulle have sagt på det landbrugsmæssige område, er der risiko for, at vores beslutning vil forblive en papirtiger. Med mindre vi kombinerer denne beslutning med samlet pres i konventet, vil alle vores bestræbelser have været forgæves. Hvad værre er, vi vil give folk ubegrundede forventninger, og vi vil i høj grad genskabe euroskepticismen.
I Nederlandene var mund- og klovsygekrisen i 2001 en slags varsel for den politiske omvæltning i 2002. Vi må også lære den politiske lektie. Tilliden til politik fik et stort slag. En vigtig årsag var, at det politiske ansvar forblev uklart, for hvem var egentlig ansvarlig for ikke-vaccinationspolitikken? Var det regeringen, var det EU eller Det Internationale Kontor for Epizootier? Det hele var uklart. Ministre pegede på EU, EU-kommissærer pegede på de nationale regeringer og Det Internationale Kontor for Epizootier. For borgerne var den komplekse ansvarsstruktur svært gennemskuelig, og det skabte opfattelsen af politikere, der tog stilling, men derefter valgte at gemme sig bag andre. Politikere, der unddrog sig ansvar, ødelagde tilliden til politik. Dette Sorteperspil har givet bagslag i Europa. De hundreder af vrede breve og e-mails var tegn på en menneskelig, men også en interinstitutionel tragedie. Et kommende udbrud af mund- og klovsygen må aldrig lede til massenedslagtninger af besætninger. I den kommende periode må vi sætte alt ind på dette. Dette kræver en mund- og klovsygepolitik, hvor ansvaret er klart defineret på regionalt, nationalt, europæisk og internationalt plan. Parlamentet skal involveres. Vores mål er en mund- og klovsygepolitik, der ikke er anonym. Ansvaret for valg og eftergivenhed skal klart fastslås, og det er vores opgave at meddele dette. Jeg håber, at betænkningen kan bidrage til denne proces, og takker endnu en gang ordføreren.

Busk (ELDR).
Hr. formand, først en tak til formanden for udvalget, fru Redondo, og til ordføreren, hr. Kreissl-Dörfler, for et fremragende stykke arbejde. Desværre har arbejdet ikke entydigt vist, at der er noget alternativ til den nuværende -ikke-vaccinationspolitik. Det viser sig meget klart, at der hverken er vacciner eller laboratoriekapacitet, og at der i det hele taget mangler alt det, som er nødvendigt for at vi kan forlade ikke-vaccinationspolitikken. Det vil sige, at hvis der skal træffes en beslutning om vaccination, er det en politisk beslutning og ikke en beslutning, som har baggrund i videnskabelige og veterinære forhold.
Jeg vil til slut sige lidt om de handelspolitiske konsekvenser. Reaktionerne har været meget klare. Når der er et udbrud af mund- og klovsyge, lukker importlandene, tredjelandene for al import af fersk kød fra hele Unionen. Det må være et krav til Kommissionen, at man meget klart får tredjelande, især USA, til at acceptere, at Unionen består af medlemslande, af regioner, og det ikke mindst efter udvidelsen i 2004. Hvis der opstår mund- og klovsyge i et land eller i en region, er det derfor ikke nødvendigt at standse al import af fersk kød fra hele Unionen. Tværtimod, når man gør det, opstår der jo et totalt kaos omkring udbud og efterspørgsel. Derfor vil jeg meget klart opfordre Kommissionen til at genforhandle de aftaler, som lige nu er alt for løse. Hvis der optræder et nyt tilfælde af mund- og klovsyge, skal man have aftalerne på plads, især med USA, således at eksporten fra de lande, der ikke har mund- og klovsyge, kan fortsætte.

Meijer (GUE/NGL).
Hr. formand, mund- og klovsygen opstod ikke på grund af en menneskelig fejl, som det var tilfældet med kogalskab, men er derimod en velkendt og lang naturlig tradition. Før i tiden mente man, at det var normalt for alle dyr på et eller andet tidspunkt at blive udsat for den og dermed blive immun. Senere forsøgte folk at udrydde sygdommen en gang for alle ved hjælp af vaccinationer, fordi den var smittefarlig, dyr, beskidt og smertefuld for besætninger. Uden den ekstreme globalisering og verdensmarkedet ville sygdommen, og den måde folk tror, de kan bekæmpe den på, aldrig have tiltrukket så meget opmærksomhed.
Det rige amerikanske marked vil ikke have kød fra dyr, der har været syge. Folk var overbevist om, at sygdommen gradvist ville blive fuldstændig elimineret, simpelthen fordi vi ikke uden markørvaccine kan skelne syge dyr fra vaccinerede besætninger. Nøjagtigt som folk troede om tuberkulose. Eksportinteresser afløste dyrevelfærd og menneskelig opfindsomhed. Desværre var det ikke kun et antal selskaber eller hele medlemsstater, der tog fejl, men også EU som helhed.
I 10 år er medlemsstater og vores landmænd blevet presset fra oven til at samarbejde om noget, der hverken er fornuftigt eller acceptabelt. Der var ingen, der havde forventet under det seneste udbrud i Storbritannien og Nederlandene, at en intensiv nedslagtning af sundt kvæg ville blive nødvendig for at sikre, at der ikke blev fundet smittede dyr i umiddelbar nærhed. Endda sjældne eller eksotiske arter eller børnenes kæledyr måtte lade livet. Med rette mente mange, at myndigheder, der bifalder en sådan opførsel, har mistet besindelsen, og man mistede tilliden til myndighederne. Hidtil har landbrugsministre og Europa-Kommissionen måske indrømmet, at noget vil ændres i fjern fremtid, men de har endnu ikke fuldstændig ændret kurs. Vaccinationer opfattes højest som en nødforanstaltning til sunde besætninger, der ikke kan destrueres hurtigt nok. Som det ofte er tilfældet, er regeringsmagten dummere end størstedelen af befolkningen. Så mange protesterede. Det er Parlamentets opgave en gang for alle at sætte en stopper for denne fejlslagne politik, som præventiv nedslagtning er, og ikke blot udelukke alle muligheder for profylaktisk vaccination. Tak.

De Roo (Verts/ALE).
Hr. formand, mund- og klovsygen er yderst smittefarlig for vores besætninger, men fuldstændig ufarlig for mennesker. Jeg kommer fra Nederlandene, hvor vores kvæg blev forebyggende vaccineret i over tres år. Storbritannien, Danmark og Irland har ikke denne tradition. Efter deres tiltrædelse lavede de i 20 år lobbyarbejde for ophævelsen af den profylaktiske vaccination i Europa. Desværre lykkedes det for dem. Eksportinteresser blev sat over alt andet. I både Storbritannien og Nederlandene har vi set de forfærdelige konsekvenser for dyrene, landmændene, deltidslandmændene, turisterne, kort sagt hele samfundet.
Det Midlertidige Udvalgs forslag er at gøre nødvaccinationer nemmere. Det er en god idé. Der er også et forslag om at tvinge supermarkederne til at sælge vaccineret kød i fremtiden. Det sidste smager af planøkonomi og vil ikke fungere i længden. Nederlandene producer meget mere kød, end nederlænderne selv kan forbruge. Det, der er nødvendigt, er at vende tilbage til den profylaktiske vaccination. I det mindste i de lande, der som Nederlandene ønsker dette. Nye teknikker, såsom markørvacciner, gør det muligt at skelne mellem et sygt dyr og et dyr, der er blevet vaccineret. Dette betyder, at selv den hellige eksport kan opretholdes. Det er et mysterium for mig, hvorfor flertallet her i Parlamentet ikke går ind for denne løsning.
Jeg mener, at denne betænkning kun er et halvt skridt i den rigtige retning. Dette er ikke desto mindre bedre end ingen skridt overhovedet, og jeg vil stemme for betænkningen. Men jeg må sige, at jeg mener, at det er en skam, at navnlig vores landbrugskolleger har sat eksporten over alt andet.

Esclopé (EDD).
Hr. formand, denne krise er heldigvis overstået, men konsekvenserne findes endnu. Vi skal altså først forstå konsekvenserne. Desværre råder vi i dag kun over hypoteser, både hvad angår smittens oprindelse og sygdommens spredningsfaktor. Ikke desto mindre kan vi uddrage en første lære, nemlig hvor vigtig nærhedspolitikken er, hvad enten det handler om tilnærmelsen af produktionsgrene eller vedligeholdelse af offentlige tjenester på lokalt plan for at undgå transport, der åbenbart i dette tilfælde har spillet en vigtig rolle. Det er klart, at man ikke kan gentage en så massiv massenedslagtning.
Nærværende betænkning indeholder i øvrigt forslag, som vi er glade for: Ændring af nødplaner i samarbejde med alle partnere, uddannelsespolitik, effektiv udveksling af information mellem medlemsstaterne, flere midler til forskning i vacciner. Forebyggelsesprogrammerne bør ligeledes tages i betragtning, bevarelsen af genetiske ressourcer, de vilde arter, fjerkræ og mindre udbredte racer bør være genstand for særlige bekæmpelsesforanstaltninger.
Endelig vil disse programmer kun være effektive, hvis der garanteres en tilstrækkelig kompensation.

Parish (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil som en af initiativtagerne til nedsættelsen af dette udvalg personligt takke formanden, hr. Cox, for hans uvurderlige hjælp og alle de medlemmer, der har gjort denne betænkning og dette udvalg til en så entydig succes. En særlig tak til hr. Kreissl-Dörfler for hans utrættelige indsats, hans lydhørhed og upartiske tilgang.
Vi fik under besøgene i Det Forenede Kongerige og Nederlandene mulighed for at lytte til alle, epidemien berørte. Jeg er af den overbevisning, at Europa-Parlamentet har leveret det, som mit eget parlament i Westminster ikke ville. Dette dokument udgør en retfærdig og upartisk redegørelse for de forfærdelige ødelæggelser og lidelser, som sygdommen påførte mit land. Vi må ikke glemme, at mund- og klovsyge ikke respekterer grænser. Sygdommen kunne være brudt ud i ethvert europæisk land, og vil fortsat kunne slå ned når som helst i fremtiden.
For så vidt angår situationen i Det Forenede Kongerige, må man konstatere, at den britiske regering ganske enkelt gik fejl af situationen. Hr. Adam kan udmærket forsøge som sædvanligt at skyde skylden på landmændene - og han talte længe om landmændenes fejlvurdering - men hvad med regeringens fejlvurdering? Det kan ikke benægtes, at der blev begået fejl. Det vil de britiske landmænd kunne acceptere - vi begår alle fejl. Det, der ikke er acceptabelt, er, at regeringen fortsat nægter at anerkende, at den begik fejl, og stadig nægter at undskylde disse fejl over for dem, de gik ud over. Se på hr. Adams ændringsforslag og den seneste redegørelse fra den britiske regering - de har intet lært!
Sygdommen ramte ikke kun landmændene, den ramte hoteller og turistsektoren, den ramte slagtere og handlende overalt i Europa. Vi må ikke lade denne forfærdelige nedslagtning af 10 millioner dyr ske igen.
Jeg er glad for, at betænkningen har en fornuftig og anvendelig tilgang til spørgsmålet om vaccination i fremtiden. Vores besøg i Nederlandene viste, at der var store fordele forbundet med nødvaccination. Den vil fjerne behovet for de store ligbål og massegrave, som kendetegnede den britiske regerings håndtering af udbruddet. De uforglemmelige billeder bør stå som en påmindelse om, at det kan ske igen, hvis vi ikke lærer af erfaringerne i forbindelse med denne forfærdelige sygdom.
Jeg er glad for, at der i betænkningen opstilles planer for fremtiden. Det er af afgørende betydning, at vi har anvendelige og effektive beredskabsplaner på plads. Der er i betænkningen opstillet en omfattende og positiv løsningsmodel for hele Europa. Europa-Kommissionen har arbejdet hånd i hånd med udvalget, og det er ikke tilfældigt, den forelægger sine forslag for fremtiden i morgen. Kommissær Byrnes medarbejdere har udført et prisværdigt arbejde.
Endelig vil jeg indtrængende anmode den britiske regering om at lytte til og acceptere budskabet i denne betænkning, så vi kan planlægge fremtiden. De lidelser, som mund- og klovsygen forårsagede sidste år, var helt uacceptable og bør ikke gentage sig.
Jeg håber, at alle her vil støtte betænkningen og de foranstaltninger, den indeholder. Europas landmænd og Europas landsbysamfund fortjener at vide, at de værdsættes. De fortjener at vide, at Europas politikere er rede. Jeg håber, at De vil stemme for dette i dag.
Whitehead (PSE).
Hr. formand, ingen i Det Midlertidige Udvalg vil nogensinde glemme følgerne af den store mund- og klovsygeepidemi i 2001. Da vi rejste gennem landet, talte vi med ofrene, med dem, som ikke fik kompensation, såvel som dem, der gjorde, dem, der kunne genopbygge bestanden og begynde forfra med en forhåbentlig mere afbalanceret og mindre intensiv opdrætsform, og dem, hvis tilværelse blev gennemgribende forandret, og som med hr. Sturdys ord havde mistet deres drømme.
Jeg ville ønske, at jeg kunne tilslutte mig hvert eneste ord i denne betænkning, og jeg værdsætter ordførerens forsøg på med kommissærens ord at frembringe en upartisk, direkte og fremsynet redegørelse. Hvor skulle betænkningen begynde? Den måtte begynde med selve udbruddet, med det, der reelt skete, og med fordeling af skyld.
En upartisk betænkning er en betænkning, hvori alle ansvarlige påtager sig en del af skylden, herunder Det Forenede Kongeriges regering. Jeg kan oplyse, at der er udarbejdet fem særskilte rapporter alene i Det Forenede Kongerige, to af lokale myndigheder, som krisen ramte særlig hårdt. Også National Farmers Union og andre, der var inddraget i hele tragedien, har forelagt rapporter. Så det er forkert at sige, at det er første gang, vi har set på det. Hr. Kreissl-Dörfler har udarbejdet en objektiv redegørelse, som tilstræber en retfærdig fordeling af bebrejdelser og ansvar. Jeg beklager, at nogle af de ændringsforslag, der er blevet stillet, går imod denne hensigt.
Vi bør ikke forfalde til bagklogskab. Vi bør ikke forvrænge virkeligheden for at opfinde retsregler, som angiveligt blev overtrådt. Når jeg hører fru Lukas tale, mindes jeg en russisk historiker, der engang sagde til mig, at det forunderlige ved fortiden var, at dér ændrede tingene sig altid. Man ved aldrig, hvad der vil ske. Fortiden bliver skrevet om her. Det er ikke korrekt. Visse påstande i fru Lucas' indlæg var faktuelt ukorrekte og bør ikke indgå i betænkningen overhovedet.
Jeg foretrækker at se frem. Jeg håber, at det er muligt, at vi kan værdsætte den indsats, der er blevet ydet af andre, som endnu ikke er blevet nævnt i denne debat som følge af den bebrejdelsesmentalitet, den er blevet indhyllet i. For det første de mere end 2000 udenlandske dyrlæger, der kom til Det Forenede Kongerige og forsøgte at hjælpe os med at løse problemerne i forbindelse med udbruddet. Og landmændene, tjenestemændene og politiet, som førte en brav kamp i de forfærdelige dage i marts og april, inden vi vidste, hvordan vi skulle bringe situationen under kontrol.
Lad os vende blikket fremad mod inspektioner, flytning af døde eller levende dyr, en ny tilgang til forskellige driftsformer baseret på ansvarlighed og indhøstede erfaringer - ja, herunder den forbilledlige objektivitet, som hr. Kreissl-Dörfler og forkvinden forsøgte at bibringe vores udvalg, og som overbeviste de fleste men måske ikke alle.
Til sidst vil jeg takke kommissæren. Det er korrekt, at det er denne kommissær, der med udgangspunkt i sine forbehold og prioriteringer besvarer indlæggene under denne forhandling. I bund og grund handler det ikke kun om dyrs, men også om menneskers sundhed og velfærd.

Davies (ELDR).
Hr. formand, som repræsentant for Cumbria - det område i Europa, denne sygdom ramte hårdest - er det at tænke 20 måneder tilbage ensbetydende med at mindes fortvivlelsen hos landmænd, som i mange tilfælde var vidne til, at deres dyr blev slagtet - selv om der ikke forelå beviser for, at de var inficeret - og især fortvivlelsen hos dem, der lever af turismen i Lake District. Man vendte alt for ofte det døve øre til nødråbene fra de mennesker, hvis økonomi afhang af turismen, og hvis bidrag til økonomien var seks gange større end landmændenes.
Vi så billederne i fjernsynet: Besøgende blev afvist på grund af massenedslagtninger, hensynet til dyrevelfærd blev tilsidesat, afbrændingerne tilintetgjorde EU's bestræbelser på at bekæmpe spredningen af dioxin i atmosfæren. Folk var virkelig irriteret over det ulogiske i situationen, idet man uden begrundelse hindrede adgangen til bjerge, bakker og stier. Samtidig kunne man gå langs landevejene, hvor køer og får kunne stikke hovedet gennem afspærringerne. Folk blev grebet af vrede og fortvivlelse. Det må ikke ske igen.
Jeg er glad for at det i denne betænkning bliver slået fast, at Det Forenede Kongeriges politik var forkert, og at vi bør overveje nødvaccination, hvis situationen opstår igen. Jeg mener, at vi ud fra mere generelle overvejelser og i betragtning af landbrugets forholdsvis lille andel af vores økonomi i dag også bliver nødt til at betragte forebyggende vaccination som en langsigtet løsning på vanskeligheder af denne art.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær Byrne, jeg husker, hvordan vi for godt et år siden talte på konferencen i Bruxelles om mund- og klovsyge - dengang var jeg endnu formand og fulgte Deres forklaringer på skærmen. Jeg må sige, at standpunkterne har ændret sig. Dengang stod vi noget længere fra hinanden. Jeg fremlagde Landbrugsudvalgets holdning, nemlig at vi ikke kunne løse dette problem med sygdomsfripolitikken og nedslagningen. Dengang forfægtede Kommissionen et andet standpunkt. Jeg medgiver, at også de internationale organisationer stadig havde en anden holdning til spørgsmålet om, hvornår der skulle vaccineres. Her er vi kommet et skridt videre. Det mener jeg er et fremskridt. Jeg tror, at vi med en målrettet vaccination kan begrænse de materielle skader, men også de kulturelle skadevirkninger. Med skandalerne omkring mund- og klovsygen og de brændende kadaverbunker sendte Europa et billede til hele verden, som vi ikke må gentage.
Lad mig komme med en bemærkning om profylaksen. Jeg går ikke ind for en permanent profylaktisk vaccination, men vi bør også gøre det klart, at det i forbindelse med en bekæmpende vaccination også altid vil dreje sig om en profylaktisk vaccination. Tidspunktet skal være fastsat. Her skal Kommissionen være opmærksom. Vi må også give landene spillerum, så vi hurtigt kan nå frem til en ring- og bekæmpelsesvaccination. Det indbefatter imidlertid ikke nødvendigvis en permanent profylaktisk vaccination. Det går jeg ikke ind for.

Doyle (PPE-DE).
Hr. formand, dette udvalg og udvalgets betænkning har været en ekstremt god øvelse. Jeg vil gerne lykønske alle mine kolleger, især hr. Sturdy, som har iværksat den, formanden, fru Redondo Jiménez, og ordføreren, hr. Kreissl-Dörfler.
Der er allerede blevet sagt meget om, hvorvidt man bør vaccinere eller ikke vaccinere, hvad enten der er tale om forebyggende vaccination, ringvaccination, nødvaccination eller beredskabsvaccination. En ting er vi enige om, nemlig at vi ikke vender tilbage til forebyggende vaccination. Det er i det mindste det, der fremgår af betænkningen, og jeg tror, det er fornuftigt. For når vi taler om vaccination, taler vi kun om kvæg, men det var transport af får i Det Forenede Kongerige, Irland, Frankrig og andre steder, der reelt spredte sygdommen sidste gang, og det må vi ikke glemme.
Jeg vil gerne koncentrere mig om et punkt, som ligger mig meget på sinde, og det er den fremtidige rådighed over dyrlægeressourcer, især i EU's fjerntliggende regioner. Der vil givet forekomme andre udbrud af eksotiske sygdomme - hvis ikke af mund- og klovsyge - som følge af transport af mennesker og dyr og nutidens rejseaktivitet. Hvordan vi håndtere dem, og hvordan de konstateres, er af afgørende betydning. Hvis ikke vi har dyrlæger på stedet, især i de fjerntliggende områder, hvor der ikke er grundlag for en dyrlægepraksis, har vi ikke noget detetektionssystem. Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at udvise særlig interesse for og evaluere antallet af dyrlæger med henblik på den fremtidige forvaltning af sygdomme inden for EU generelt.
Ud over vaccinationsspørgsmålet blev mange andre spørgsmål taget op, herunder identificering af dyr, transport og forsikring. Jeg opfordrer indtrængende til en forsvarlig håndtering af transportspørgsmålet og individuel identificering af dyr. Jeg takker Joe Walsh og Brid Rogers for deres udmærkede samarbejde, som betød, at udbruddet ikke blev så slemt i Irland.
Men hvis vi vælger en løsning med identificering og mærkning af det enkelte får sideløbende med en flokmærkning, som skal fjernes, når et lam går til opfedning, risikerer vi at stå med får, der er udstyret med tre eller fire mærker, eller at skulle fjerne mærker og tilføje andre. Det er et problem, som vi endnu ikke har fundet en løsning på i Irland i dag.
Endelig vil jeg takke formanden for at have accepteret vores holdning angående registreringen af flytning af ikke-følsomme dyr og især for løftet om at tage transport af heste under fremtidige udbrud op til fornyet overvejelse, eftersom heste ikke rammes i disse tilfælde.

Izquierdo Rojo (PSE).
Hr. formand, vi behandler en glimrende betænkning, der er fleksibel, modig, afbalanceret og positiv, på et meget vanskeligt område. Jeg vil derfor takke ordføreren, Wolfgang Kreissl-Dörfler, for hans glimrende stykke arbejde, og jeg vil fremhæve følgende punkter, som jeg er enig i:
For det første kommer betænkningen med oplysninger om områder, der tidligere ikke var dækket, såsom sårbarheden i sektorer som turismen.
For det andet introducerer den fleksibel nytænkning i forbindelse med nødvaccination, idet den forkaster de utidssvarende elementer i den nuværende lovgivning.
For det tredje kritiserer den mangler, men på en konstruktiv måde.
For det fjerde påpeger den utilstrækkeligheder i informationspolitikken. Hr. kommissær, med hensyn til stk. 20 og 21 og hvad jeg selv forventede under dioxinkrisen, kogalskaben og nu Prestiges forlis, mener jeg, at Kommissionen bør tage sin mulighed for at oplyse europæerne direkte meget alvorligt.
For det femte er jeg meget enig i stk. 81 og stk. 82 om kompensation.
Og endelig, hr. formand, selv om det ikke falder inden for den kompetence, der er henlagt til Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og heller ikke inden for denne betænkning, vil jeg gerne henlede opmærksomheden på Revisionsrettens årlige rapport for 2001, fordi den heri fremsætter kritik i forbindelse med korruption. Med hensyn til bekæmpelsen af korruption i forbindelse med støtte i medfør af den fælles landbrugspolitik skal rapporten i høj grad tages til efterretning.

Nicholson (PPE-DE).
Hr. formand, også jeg vil først lykønske ordføreren og alle, der har været involveret i frembringelsen af denne betænkning. Det er en upartisk betænkning og et godt initiativ. Den har været god for Parlamentet, fordi det har bevist, at det er i stand til at udarbejde en betænkning, som de nationale parlamenter veg tilbage for at give sig i kast med.
Jeg vil gerne kommentere en af kommissærens bemærkninger. Han sagde, at følgerne var de samme som ved andre sygdomme eller tidligere udbrud af mund- og klovsyge, og at vi bør handle, men spørgsmålet er, hvordan vi handler. Det er det, vi skal finde frem til. I betænkningen og undersøgelserne blev problemet analyseret i en bredere sammenhæng. Denne sygdom, som jo fulgte umiddelbart i kølvandet på BSE-krisen i Det Forenede Kongerige, ødelagde landbrugsøkonomien og knækkede mange landmænd i Det Forenede Kongerige.
Jeg kommer fra Nordirland, og fru Doyle har henvist til det faktum, at hun kommer fra Republikken Irland. Sandheden er, at vi var meget heldige. Det må vi ikke undervurdere. En ladning får forlod Longtown marked, blev sejlet hele vejen over Det Irske Hav og leveret midt på den irske ø, og det tog lang tid at finde frem til dem. Med andre ord har vi også der behov for bedre kontrol.
Det, vi vil huske, er billederne på vores fjernsynsskærme af brændende lig. Det viste os, hvor forfærdelig situationen var. Der må findes en bedre mulighed for at få den under kontrol. Vi bør afsætte flere ressourcer og finansielle midler til forskning i og udvikling af en sporbar vaccine, så vi kan konstatere, hvilke dyr der er blevet vaccineret.
Jeg vil til sidst gentage det, der tidligere er blevet sagt vedrørende grænsekontrol: Grænsekontrollen er fuldstændig ineffektiv. Der indføres kød til EU, til Det Forenede Kongerige og til mange andre lande, og det opsnappes ikke. Vi må skride ind over for dette på samme måde som andre lande. De har været mere effektive end os. Vi må skabe sikkerhed for, at vores havne og lufthavne på alle måder kontrolleres korrekt. Sandheden er, at denne sygdom kan slå ned overalt og når som helst. Det håber jeg ikke, men vi må være parate, hvis det sker.

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, et udbrud af mund- og klovsyge selv i en lille del af en medlemsstat får i dag meget hurtigt alvorlige konsekvenser for hele Fællesskabet. På grund af det betragtelige antal dyr, der går tabt, når hele flokke slås ned, og på grund af den alvorlige bekymring og foruroligelse i hele samfundet i de berørte lande, men også i alle andre dele af Europa, må ikke bare landbruget, men hele erhvervslivet, særligt turismen, notere store økonomiske tab i de berørte regioner.
Sygdomsbekæmpelse kan i dag ikke kun forstås som et middel til at sikre bestanden af nyttedyr eller bestemte handelsinteresser, den skal også tage høje for befolkningens ændrede levevis, dens mobilitet og ændrede opfattelse af miljø og dyrebeskyttelse. Derfor har Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge beskæftiget sig intensivt og grundigt med hele sygdomsproblematikken, inklusive konsekvenserne for befolkningen og erhvervslivet.
Man behøver ganske vist ikke starte helt forfra, men der er meget, der kan gøres bedre. Risiciene kan begrænses, de økonomiske tab kan minimeres, samtidig med at man tager højde for dyrebeskyttelsen og menneskenes følelser. Det drejer sig ikke kun om et par køer og får. Vi er alle berørt - også i overført betydning. Det hjælper intet at forsøge at placere skylden det ene eller det andet sted. Jeg vil også gerne klart afvise forsøgene på at placere skylden hos landmændene - som det netop er sket - hvad enten det er i Storbritannien eller et andet land. Det er vigtigt med kontrol af al import. Det er vigtigt med nødplaner, som løbende bliver opdateret, og hvor Kommissionen kan gribe hurtigt og konkret ind.
At slå dyr ned i massevis kan ikke være nogen løsning, og jeg går udtrykkeligt ind for mindst nødvaccinationer. De lader til at være det bedste middel til hurtigt at få kontrol over sygdommen og lade dyrene leve. Vi ved alle, at kød fra vaccinerede dyr er helt uskadeligt og derfor kan markedsføres.
Jeg vil gerne takke vores ordfører, hr. Kreissl-Dörfler. Jeg vil gerne takke vores udvalgsformand, fru Redondo Jimémez, men også Kommissionen og de medlemmer af Kommissionen, som har hjulpet os. Jeg håber, De må nyde en saftig bøf bagefter!

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Hr. formand, her i Parlamentet drøfter vi ofte spørgsmål, som vi mener, har stor politisk betydning. Men det forekommer mig, at vi, da vi blev valgt i 1999, især bekymrede os om, hvordan vi kunne gøre vores forhandlinger mere relevante for vælgerne. Jeg kan oplyse, at det område, jeg repræsenterer her i Parlamentet, nemlig Wales, er en region, som blev mærkbart påvirket af mund- og klovsygeudbruddet. Denne debat har stor relevans for indbyggerne i min valgkreds, der blev ramt af det, der er blevet beskrevet som en samfundsmæssig tragedie. Krisens følger gav sig udslag på det rent menneskelige plan. Vi er ikke altid opmærksomme på den følelse af isolation, der ramte mange landmænd og andre indbyggere i landområderne, fordi den overskyggedes af udbruddets katastrofale økonomiske følger og andre konsekvenser. Jeg skal derfor indledningsvis takke udvalget, fordi det aflagde besøg i Welshpool, Builth Wells og Sennybridge og mødtes med indbyggere i min valgkreds, som sagde til hr. Kreissl-Dörfler, at Europa-Parlamentet var det eneste officielle organ, der kom for at høre deres synspunkter. Det belyser i mine øjne spørgsmålet om Europa-Parlamentets relevans. Nedsættelsen af dette udvalg har været umagen værd.
For det andet finder jeg det beklageligt, at det var så vanskeligt at nedsætte udvalget. Jeg finder det beklageligt, at det blev en kamp. Jeg finder det beklageligt, at den britiske regering var så opsat på at forsvare sin position - mod en eventuel kritik - at vi måtte kæmpe i omkring seks måneder for at få udvalget til at fungere. Vi ved alle, at det kun var en gruppe, der modsatte sig nedsættelsen af dette udvalg. Hr. Kreissl-Dörfler har til trods for sit medlemskab af denne gruppe haft en forbilledlig upolitisk tilgang til spørgsmålet.
Hans betænkning er førsteklasses arbejde. Han har i betænkningen bestræbt sig på at behandle de virkeligt relevante nøglespørgsmål. Vi er uenige med de personer, der påstod, at denne øvelse ville være irrelevant, og glæder os til at høre kommissærens indlæg i morgen og modtage en redegørelse, som behandler de problemer, som uvalget har afdækket i løbet af det sidste år.
Andre har beskæftiget sig med detaljer. Det ønsker jeg ikke. Det eneste, jeg har at sige, er at betænkningen næsten fik enstemmig støtte i udvalget. Jeg beklager, at der er stillet supplerende ændringsforslag, fordi vi bør bestræbe os på at bevare den konsensus, der er i betænkningen. Det er i mine øjne den bedste måde, Europa-Parlamentet kan konkret kan reagere på vælgernes foruroligelse. Det er et overordentligt godt eksempel på, hvordan man i fremtiden kan sikre Europa-Parlamentets relevans. Det er tragisk, at flere medlemmer har i sidste øjeblik har følt sig kaldet til uden videre hensyn at beskytte den britiske regerings rygte. Vi vigtigere ting at se til.
Jeg opfordrer Dem, hr. kommissær, til at se på den betænkning, udvalget har forelagt, og reagere tilsvarende.
Fiori (PPE-DE).
Hr. kommissær, jeg bifalder hr. Kreissl-Dörflers betænkning, og jeg vil gerne lykønske ham med den enstemmighed, man opnåede i Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge. Udvalget har vist, at i lyset af det, der er sket hidtil, kan EU ikke længere undlade at ændre sin politik, så der gøres mere effektivt brug af vaccinationer, eftersom vi gerne vil gøre en indsats for at holde det størst mulige antal dyr i live. Dyrevelfærdsaspekterne og de voldsomme sociale og psykologiske konsekvenser af de betydelige ofre, der måtte bringes som følge af krisen sidste år, skal gå forud for handelsspørgsmålene, sådan som udvalgsformanden, fru Redondo Jiménez, så rigtigt sagde.
Jeg er helt enig i hr. Kreissl-Dörflers betænkning. Han tager nemlig udgangspunkt i en dyresygdom og beskriver en generel situation, som ikke kun gælder for mund- og klovsyge. Her tænker jeg f.eks. på forslaget om også at give økonomisk kompensation til de sektorer, der er afhængige af dyreopdrættet, og som - ganske vist indirekte - rammes hårdt af problemerne med mund- og klovsyge. Jeg tænker også på forslaget om en garantifond eller forsikringsordning, der dækker de generelle udgifter til epidemierne, som hele tiden bliver mindre sjældne, og som skaber en stærk konkurrenceforvridning. Disse forslag betyder, at vi nu tager alle landbrugsproblematikkerne op til overvejelse.
Vi er nødt til at gøre os nogle nøje overvejelser i den forbindelse, hr. kommissær, og vi er nødt til at gøre en seriøs indsats, når det gælder den statslige veterinærtjenestes rolle. Generelt bliver de offentlige budgetter stadig mere bekymrende i mange medlemsstater, og vi oplever i øjeblikket et fald i antallet af dyrlæger, som er helt uacceptabelt. Det er ligeledes nødvendigt, at vi tager den statslige veterinærtjenestes forbindelser til landmændene op til revision, da vi har brug for nye samarbejdsformer. Hvis der i den lovgivningspakke, De forelægger os, tages højde for en revision af direktiv 92/102/EØF, så der bliver et meget tæt samarbejde mellem landmændene og den statslige veterinærtjeneste, vil mange af de situationer, vi har oplevet, formodentlig kunne undgås.
Böge (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge har gjort nogle vigtige konstateringer om håndteringen af krisen sidste år. Det har defineret nogle nødvendige strategier for fremtiden, som også indeholder vigtig inspiration til det forestående lovgivningsarbejde. Alt i alt et godt resultat af et samarbejde på tværs af grupperne, som jeg gerne vil takke især ordføreren, hr. Kreissl-Dörfler, og udvalgsformanden, fru Redondo Jiménez, hjerteligt for.
Det er indiskutabelt, at det inden for dyreavl, dyresundhed, -hygiejne og -profylakse som første bud er vigtigt at være opmærksom på, at et system, der er så lukket som muligt, kan yde et vigtigt bidrag til dyresundheden, til dyrebeskyttelsen og også til den menneskelige sundhed. Men jeg tror, at også den offentlige diskussion i højere grad skal koncentrere sig om at skelne mellem dyresygdomme, som er farlige for menneskers sundhed, og sygdomme, hvor det udelukkende drejer sig om dyresundhed, dyrebeskyttelse og beskyttelse af værdifulde bestande.
Vi må ikke glemme - trods sidste års krise - at netop i forbindelse med bekæmpelse af dyresygdomme, som udgør et problem for den menneskelige sundhed, er der i de forløbne årtier opnået store succeser under gevaldige økonomiske anstrengelser fra alle involveredes side. Egentlig var og er det absurd, at man i den offentlige bevidsthed stigmatiserer vaccination mod mund- og klovsyge, mens profylaktiske tiltag, inklusive dyrebehandling og også inklusive vaccination, på den anden side er et nødvendigt dagligt instrument i moderne, ansvarlig husdyravl hos mange arter. Hvad skal man gøre i tilfælde af et udbrud? Rettidig håndtering af beskyttende nødvaccination? Jeg vil gerne tilføje fleksibilitet i forbindelse med ringvaccinationen.
Princippet med vaccination og test bør være den allerførste handlemulighed, og handelsbegrænsningen bør sættes til maksimalt tre måneder, sådan som det videnskabelige udvalg formulerede det allerede i 1999. Jeg vil tilføje et meget vigtigt punkt, uafhængigt af det forestående lovgivningsarbejde. Hvis alle markedsdeltagere kunne blive enige om, at ramte bedrifter, som vil og må gribe til dette nye instrument, ikke må lades i stikken og udskilles på markedet i sidste ende, fordi de benytter denne fremtidsorienterede strategi, så kunne vi spare os alt dette besvær. Jeg tror, at det gælder om at skabe en samfundsmæssig konsensus mellem alle de involverede. Hvis det lykkes, vil vi til slut have udviklet en fremtidsstrategi, som kan forene dyrebeskyttelse, dyresundhed og samfundsmæssig accept.

Inglewood (PPE-DE).
Hr. formand, jeg bor, som visse af mine kolleger måske ved, i Cumbria i hjertet af sidste års mund- og klovsygeudbrud. Jeg og mange af mine venner, naboer og vælgere har mistet vores dyr. Vi så ikke bålene i fjernsynet, men på den anden side af hækken. Jeg vil gerne gøre en ting helt klart: Det overvældende flertal af de ramte var udmærkede landmænd, hvis driftsmetoder ikke har noget til fælles med de undtagelser, hr. Adam beskrev.
Jeg har, fordi jeg selv er involveret ganske rigtigt ikke taget direkte del i afviklingen af undersøgelserne, men jeg mener afgjort, at resultaterne af udvalgets arbejde i væsentlig grad bidrager til, at vi kan lære af erfaringerne fra 2001-udbruddet. Jeg har kun fire bemærkninger. For der første blev begivenhederne i Cumbria i Det Forenede Kongerige - og jeg har sagt nøjagtig det samme under forhandlingerne i Det Forenede Kongeriges Parlament og Overhus - forværret som følge af regeringens fejlagtige håndtering af udbruddet.
For det andet modtog personer, hvis fysiske ejendom blev ødelagt, kompensation, medens personer, hvis indtægtsgrundlag blev ramt i tilsvarende grad af de administrative foranstaltninger til bekæmpelse af sygdommen, ingenting modtog. Dette tab, som var en direkte følge af det, regeringen foretog sig, og som var fuldstændig forudsigeligt, var lige så reelt. Deres bidrag til bekæmpelsen af sygdommen var lige så værdifuldt. Efter min opfattelse er de ikke blevet ydet retfærdighed.
For det tredje tyder de seneste oplysninger fra Cumbria på, at udbruddets følger for den offentlige sundhed har været betydeligt mere omfattende og langvarige end først antaget.
Til sidst vil jeg her fra Parlamentet rette en appel til Kommissionen og medlemsstaterne: Tag ved lære af 2001. Lad ikke andre mennesker gennemgå det, vi gennemgik sidste år.

Schierbuber (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, også jeg vil gerne indlede med at takke vores ordfører, hr. Kreissl-Dörfler, for det kollegiale samarbejde i dette midlertidige udvalg. Min tak gælder ligeledes fru Redondo, som med stort diplomati og stor ro har ledet dette udvalg på en meget konstruktiv måde. Jeg vil også gerne takke alle kollegerne. Samtalerne med embedsmænd, eksperter og berørte og rejserne til de berørte egne har bidraget til, at vi meget indgående har kunnet behandle den krise, som udbruddet af mund- og klovsyge forårsagede, og generelt håndteringen og forebyggelsen af smitsomme sygdomme og forebyggelses- og vaccinationspolitikken i Europa. Jeg er også Kommissionen meget taknemmelige for, at den var med hele vejen og har medvirket til arbejdet.
Det særligt vanskelige ved mund- og klovsygen er jo, at denne sygdom er yderst smitsom og derfor let at overføre. Det er derfor helt nødvendigt med en omgående og korrekt bekæmpelse af sygdommen i tilfælde af udbrud, så vi aldrig mere vil få sådanne billeder at se, som med rette fremkaldte misstemning i befolkningen. Her vil jeg gerne kritisere, at betænkningen kunne have sagt mere tydeligt, at en sådan krise kunne have været forhindret, hvis kontrolforanstaltningerne havde været tilstrækkelige, og hvis de eksisterende EU-bestemmelser var blevet overholdt og gennemført.
Her er det et vigtigt aspekt, at sådanne sygdomsudbrud kun kan undgås, hvis man har tilstrækkeligt med veluddannet kontrolpersonale, og hvis alle berørte overholder minimumsstandarderne og sikkerhedsforanstaltningerne. Desuden vil jeg gerne pege på, at det er medlemsstaterne, der har ansvaret for at udvide kontrollerne i forbindelse med det veterinære system og for at gennemføre en relevant forskning. Også det bør vi understrege igen og igen. For mig er det derfor en selvfølge, at bureaukratiske procedurer og en utilstrækkelig informationspolitik ikke længere må være årsag til, at en smitsom sygdom spredes. Alligevel må det være klart for os alle, at der desværre kan udbryde smitsomme dyresygdomme igen, trods alle forebyggende foranstaltninger.

Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, overskriften for forhandlingen her til morgen var "forebyggelse er bedre end helbredelse"! Profylaktisk vaccination, nej, ringvaccination, ja. Der er generelt stærkt brug for forbedrede systemer i fremtiden. Det gik igen i indlæggene.
Forløbet af mund- og klovsygen i EU i 2001 var med hensyn til antallet af dyr, der blev slået ned, nok det alvorligste, der nogensinde har fundet sted. Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge har arbejdet meget effektivt og hårdt gennem flere måneder, og der er jo også allerede faldet mange komplimenter og takkeord til de aktive.
Analysen af den hidtidige håndtering af sygdommen er et meget vigtigt udgangspunkt for ændringerne i den kommende politik. Gennemførelse af Fællesskabets bestemmelser, Fællesskabets finanser og især formuleringen af forslag til forebyggelse og bekæmpelse af sygdomme i landbruget er lige vigtige emner for de europæiske producenter og forbrugere.
Lad mig sige følgende som én, der kommer fra grænseregionen til Nederlandene, fra et område med en meget høj forædling. Vi må endnu en gang pege på, hvor nødvendigt det er med en bedre integration i forbindelse med samarbejdet i et akut sygdomstilfælde. Hr. kommissær, politiske krav er vigtige, men det konkrete arbejde ude i lokalområderne, i bedrifterne, hos dyrlægerne, hos kontrolmyndighederne, med de nødvendige kriseplaner og gennem et krisecenter er tvingende nødvendigt, så der kan træffes hurtige og effektive beslutninger.
I min valgkreds - lad mig til sidst nævne det som eksempel - er der netop til stor opstandelse for mange landmænd gennemført en stort anlagt test af krisehåndteringen i tilfælde af mund- og klovsyge med mange involverede institutioner. Prøv at se det som en øvelse hos brandvæsenet. En brandbekæmpelse uden brand. Hurtigste reaktioner i tilfælde X lød opgaven, og resultatet af dette grænseoverskridende samarbejde mellem Nederlandene og Tyskland var virkelig meget imponerende.
Vi må håbe, at denne testsituation aldrig bliver til virkelighed. Vi satser på Kommissionens forslag. Vi er meget spændte, og vi håber, at vi fremover vil have en sygdomspolitik, som vil møde større accept hos landmænd og forbrugere, end det hidtil har været tilfældet.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, når man ser bort fra de foranstaltninger, der skal træffes med det samme, håber jeg, at vi nu har forstået to ting, som er vigtigere end en hurtig nødløsning, nemlig epidemiens oprindelse og årsagerne til dens meget hurtige udbredelse. I hr. Kreissl-Dörflers betænkning - som i øvrigt er udmærket, hvad resten af indholdet angår - fremgår dette ikke tilstrækkeligt klart, men vi ser derimod endnu en gang et bekymrende symptom, nemlig at Kommissionens veterinærkontrolsystemer er svage og sårbare, hvilket kommissæren selv indrømmede meget ærligt. Den lektion, som BSE-krisen gav os i sidste valgperiode, var med andre ord ikke til meget nytte i den forbindelse.
Det er til gengæld en trøst, at en enig Kommission har til hensigt at benytte angivelserne i midtvejsrevisionen af den fælles landbrugspolitik og Agenda 2000, når det gælder dyresundhed, dyretransport og dyrefoder, til at opstille sikkerhedsforanstaltninger og foranstaltninger til forebyggelse af epidemier og ikke mindst som retningslinjer for fremtidige importkontroller. Jeg er enig i, at en obligatorisk vaccination endnu ikke er gennemførlig, og at det er bedre med forebyggende vaccination og nødvaccination, med det skal ske med nogle ordentligt koordinerede nødplaner. Det må således ikke ske tilfældigt, fordi man bliver oprevet over en akut krise, men skal ske under hensyntagen til hele situationen i området og til det epidemiologiske fænomens historiske udvikling, så man kan forstå problemet og forebygge det. Og forebyggelse er et ord, som bør gentages endnu en gang her i Parlamentet.
Hr. Sturdy sagde for lidt siden, at det selv i dag ikke er alle, der rigtigt har forstået, hvordan alt dette kunne ske, og hvor epidemien kom fra. Derfor ville det efter afslutningen på vores undersøgelsesudvalgs arbejde og på denne forhandling allerede være et positivt resultat, hvis vi kunne sige, at vi har forstået, hvad vi især skal gøre for at undgå, at en sådan plage gentager sig fremover.

Callanan (PPE-DE).
Hr. formand, også jeg ønsker at takke udvalgets formand og ordfører, fru Redondo Jiménez og hr. Kreissl-Dörfler, som på udmærket vis har varetaget deres opgaver i udvalget. Jeg vil især takke dem for at have tilladt udvalget at aflægge besøg i min region, Northumberland, hvor sygdommen først brød ud.
Jeg har ikke tid til at omhandle alle spørgsmål nu, men jeg ønsker især at påpege, at der er stor sandsynlighed for, at sygdommen blev forårsaget af ulovligt importeret kød. En af mine store bekymringer er, at vi, selv om dette er almindeligt anerkendt, stadig ikke har indført passende kontrol i vores havne og lufthavne for at forhindre yderligere ulovlig import af kød. Der cirkulerer mange rygter i Det Forenede Kongerige om, at store mængder kød fortsat indføres ulovligt i landet. Jeg anmoder kommissæren om at omhandle dette spørgsmål i sit svar i morgen, for det er en tidsindstillet bombe. Sygdommen kan let bryde ud igen et hvilket som helst sted i Europa.
Befolkningen var særdeles taknemmelig for at få lejlighed til at fremsætte deres kommentarer til udvalgets medlemmer personligt. Jeg håber, at vi aldrig igen skal være vidne til de enorme afbrændinger overalt i Nordøstenglands landskab, som havde en så skadelig indvirkning på turismen og alle relaterede erhverv, ikke kun landbruget. Frem for alt håber jeg, at vi til trods for visse parlamentsmedlemmers bestræbelser vil kunne lære af vores erfaringer fra dette sygdomsudbrud og sikre, at det aldrig sker igen.

Byrne
Hr. formand, jeg er meget glad for at få lejlighed til at besvare indlæggene under denne værdifulde og vigtige forhandling om betænkningen. Mange talere har rejst en række spørgsmål, som jeg bør besvare - om end kun i begrænset omfang på dette stadium.
For det første har mange eller måske alle nævnt det vigtige spørgsmål om importkontrol. Det er overordentligt vigtigt at sikre, at der ikke blot indføres lovgivning på området, men at der er indført tilstrækkelig kontrol med, at lovgivningen implementeres korrekt. Det er Kommissionens opgave at forelægge forslag til lovgivning om importkontrol. Det er imidlertid op til medlemsstaternes myndigheder at sikre, at lovgivningen implementeres fuldt ud og korrekt og ikke, som hr. Santini antydede, Kommissionens opgave at sikre, at kontrollen er på plads. Vi må klart fastlægge, hvem der er ansvarlig for hvad, så vi klart kan meddele de ansvarlige, at de skal varetage disse funktioner korrekt.
For så vidt angår lovgivningen, har vi siden 1972 indført lovgivning på EU-plan vedrørende import af produkter i kommercielt øjemed. Det er ulovligt at importere varer i modstrid med denne lovgivning. Vi har for nylig udarbejdet bestemmelser om import til personlig brug, som træder i kraft den første januar 2003. Jeg opfordrer i lighed med Europa-Parlamentets medlemmer medlemsstaterne til at sikre, at deres kontrolmyndigheder verificerer, at denne lovgivning implementeres korrekt og fuldstændigt. Dette spørgsmål omhandles også i de hygiejnebestemmelser, der er til behandling i Parlamentet i øjeblikket. Det er derfor yderst vigtigt, at alle parter samarbejder og forsøger at forhindre nye udbrud i fremtiden.
Det andet emne, som gav anledning til ret følelsesladede reaktioner, var spørgsmålet om vaccinationer. Jeg noterede mig hr. Whiteheads udtalelse om, at fortiden til stadighed ændrer sig. Dog er der i denne forbindelse et aspekt, som jeg har kommenteret ved adskillige lejligheder. Det blev taget op igen af fru Corbey og hr. Graefe zu Baringdorf og vedrører Kommissionens rolle i forbindelse med vaccinationer. To ud af de fire medlemsstater, der havde udbrud af mund- og klovsyge, anmodede Kommissionen om tilladelse til at anvende nødvaccination. Det fik de tilladelse til - herom er der ingen tvivl. En af de to medlemsstater gjorde slet ikke brug heraf, den anden gjorde, men besluttede efterfølgende, at de vaccinerede dyr skulle slagtes. De havde Kommissionens tilladelse til at vaccinere og lade dyrene leve. Men af handelsmæssige årsager - som ikke er irrelevante, og som jeg ikke kritiserer - vedtog den pågældende medlemsstat at vaccinere og derefter nedslagte dyrene. Enhver af de berørte medlemsstater kunne have anvendt vaccination i overensstemmelse med deres egne ønsker og i henhold til deres egen lovgivning uden at skulle søge om tilladelse fra Kommissionen.
Jeg vil i denne forbindelse gerne gøre dette klart, så jeg ikke efterlader nogen i den tro, at Kommissionen skulle have begået en fejl ved at nægte medlemsstaterne tilladelse til at reagere på udbruddet ved at anvende vaccination og lade dyrene leve. Det var ikke det, der skete, selv om det var muligt, fordi Kommissionen meget udtrykkeligt gav tilladelse hertil. Jeg gentager, at en af de berørte medlemsstater besluttede ikke at vaccinere overhovedet, og at den anden besluttede at vaccinere, men - af handelsmæssige årsager - gik over til nedslagtning, selv under omstændigheder, hvor de pågældende dyr kunne være forblevet i live.
Jeg er meget gad for, at flere talere har rost Kommissionens arbejde. Jeg er sikker på, at det også glæder de personer, der arbejder sammen med mig, mine medarbejdere, som er til stede her i dag, De har arbejdet meget hårdt med denne sag. Jeg er meget tilfreds med, at de to institutioner, som hr. Jonathan Evans påpegede det, har haft så godt et samarbejde i denne sag. Vi har bestræbt os på at sikre, at vores indsats på EU-plan - det være sig i Parlamentet eller i Kommissionen - er relevant for folk. I denne sag har forhandlingen og betænkningen været af relevans for EU-borgerne. Jeg håber også, at den lovgivning, der offentliggøres i morgen, opfylder Parlamentets krav og ønsker såvel som de almindelige EU-borgeres behov, krav og ønsker. De vil konstatere, at mange af de emner, der omhandles i Parlamentets betænkning, går igen i vores lovgivning, som offentliggøres i morgen, fordi vi har haft et nært samarbejde om betænkningen og lovgivningens udarbejdelse.
I morgen offentliggøres der ligeledes lovgivning vedrørende individuel identificering af og sporbarhed for får. Det vil også til en vis grad forebygge fremtidige udbrud.
Endelig vil jeg lykønske fru Redondo Jiménez med formandskabet for dette udvalg og hr. Kreissl-Dörfler med det udmærkede arbejde, han har udført og hans og hans medarbejderes samarbejde med mig og mine tjenestemænd. Dette er et udmærket eksempel på et velfungerende samarbejde mellem de to institutioner til fordel for EU's borgere.
Formanden.
Mange mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.30.
(Mødet udsat kl. 11.20 og genoptaget kl. 11.30)
Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne anmode om, at Damião-betænkningen om asbest opføres på listen over afstemninger i dag. Der er tale om et hastespørgsmål. Vi har kun de tre ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Der er ikke stillet nye ændringsforslag her i plenarforsamlingen. De pågældende ændringsforlag har været tilgængelige i over to uger i oversat form. Hvis vi kan stemme i dag, kan kommissærkollegiet, så vidt jeg har forstået, behandle spørgsmålet i eftermiddag. Det kan derefter blive behandlet i Rådet fredag i denne uge under det danske formandskab.
Det danske formandskab har arbejdet meget hårdt for at nå til enighed med os om disse ændringsforslag, og vi vil således kunne afslutte andenbehandlingen uden forligsprocedure. Jeg håber, at betænkningen kan opføres på listen over afstemninger i dag.
Formanden.
Jeg tror, fru Thors vil udtale sig om dette emne, er det korrekt?

Thors (ELDR).
Hr. formand, jeg beder om ordet vedrørende behandlingen af min betænkning i forbindelse med artikel 110a. Mødetjenesten tilkendegiver nemlig, at der er mulighed for at tilføje det svar, som jeg fik fra Rådet under behandlingen i udvalget, til betænkningen. Jeg er derfor tvunget til at tage ordet nu.
Det drejer sig om Tony Bunyans klage til Ombudsmanden, som er et fremskridt for Europa-Parlamentet, Ombudsmanden og Bunyan. Ved vores arbejde blev en lang konflikt løst mellem institutionerne om, hvad der kendetegner et dokument til forskel fra mere "tilfældige papirer". Rådet havde nægtet at give klageren adgang til dokumenterne med henvisning til, at forhandlingerne var efemere, eller at de i nogle tilfælde afspejlede enkeltpersoners hensigter.
(Formanden fratog taleren ordet)
Formanden.
I henhold til vores forretningsorden har De ret til at udtale Dem som ordfører, men lige inden afstemningen om Deres betænkning. Jeg foreslår Dem altså at vente, og når tidspunktet kommer, vil jeg give Dem ordet i to minutter.
Vi havde en anmodning fra vores kollega hr. Hughes, som foreslog at stemme om Damião-betænkningen i dag.

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, jeg støtter hr. Hughes' anmodning. Det er overordentligt vigtigt, at vi stemmer om det i dag. Der er ingen reelle problemer i forbindelse med denne betænkning, så vi kan stemme om den i dag.
Formanden.
Er der en taler, der ønsker at udtale sig imod hr. Hughes' anmodning om at stemme om Damião-betænkningen i dag?
Da der ikke er nogen, der ønsker at tage ordet imod, og eftersom det drejer sig om en ændring af vores dagsorden, foreslår jeg, at vi først stemmer om dette ændringsforslag.
(Parlamentet godkendte den således ændrede dagsorden)
Denne afstemning vil altså finde sted efter afstemningen om Langenhagen-betænkningen.
SKRIFTLIG ERKLÆRING (ARTIKEL 120)

Martinez (NI)
Udvalget ledet af fru Redondo har givet opdrætterne en smuk julegave ved at foreslå at sætte en stopper for den vanvittige systematiske nedslagtning af 6-10 millioner dyr, der er ramt af virussen.
Genoptagelsen af vaccinationer, navnlig når der i dag findes diskriminerende test, der serologisk er i stand til at skelne mellem en virussmitte og en immunologisk reaktion på vaccinen, er en hensigtsmæssig løsning. I Frankrig var der 320.000 sygdomsudbrud i 1952 mod 2.030 under den engelske krise i 2001. 10 år efter vaccinationen var der kun 148 og 30 år efter kun 18 tilfælde.
Vaccination er effektiv, og indsigelserne omkring omkostningerne, som omfatter 300 millioner dyr, der skal vaccineres, holder ikke, fuldstændig ligesom indsigelsen fra verdenshandelen, der kræver, at landene skal modtage kompensation, heller ikke holder. Epidemiens omkostninger er større end omkostningerne ved vaccinationen. Med hensyn til det handelsmæssige krav er det bemærkelsesværdigt, at det kommer, samtidig med at den nationale smitte sluger størstedelen af produktionen. Medmindre selvfølgelig at mund- og klovsygen kun var et påskud for at fjerne overskydende kød og undgå oplagringsomkostninger. For slet ikke at tale om frigjorte markedsandele for fårekød fra New Zealand, der jo er en del af den engelsktalende alliance mellem USA og Storbritannien, hvor USA for deres vedkommende nyder godt af BSE, der ligeledes er dukket op hos den engelske allierede, som i 1996 offentliggjorde overførelsen til mennesker midt under handelskrigen om oksekød mellem Europa og USA.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 120, stk. 7)
Thors (ELDR)
Hr. formand, jeg gentager, at eftersom Mødetjenesten har tilkendegivet, at der er mulighed for at tilføje det svar, som vi fik fra Rådet under behandlingen i udvalget, til betænkningen, er jeg tvunget til at tage ordet nu. Jeg vil have indført Rådets svar i protokollen, så kollegerne kan få kendskab til svaret.
En lang konflikt mellem institutionerne om, hvad der kendetegner et dokument, og hvad der er mere "tilfældige papirer", er blevet afgjort. Rådet havde nægtet at give dokumenterne til den klagende part, Tony Bunyan, med henvisning til at de var efemere, eller at de afspejlede enkeltpersoners hensigter. Alle, som har deltaget i beslutningsprocessen ved, at netop disse dokumenter er vigtige.
Efter behandlingen i Udvalget for Andragender har Rådet lovet at indføre en ny praksis. Rådets fortegnelse over dokumenter skal være fuldstændig og således også indeholde tekster, som deles ud på Rådets møder. Dette indebærer, at den forordning, som vi har vedtaget tidligere, kommer til at fungere endnu bedre, og at offentligheden lettere vil kunne følge beslutningsprocessen.
Jeg citerer det brev, som hr. Brunmayr, der er direktør for Rådets sekretariat, har sendt.
Formanden.
Mange tak for denne understregning.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Miller (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne vide, om det er muligt at få udleveret et par høretelefoner. Jeg har øjensynlig ikke høretelefoner på mit bord, og fru Thors må meget undskylde, men jeg er ikke så god til finsk.

Formanden.
Enten tager De intensive kurser i de 11 officiele sprog, eller også må vi udlevere hovedtelefoner til Dem med det samme. Jeg foreslår, at vi vælger løsning nummer to.

Betænkning (A5-0395/2002) af Bösch for Budgetudvalget om den fremtidige finansiering af Europaskolerne (2002/2083(INI))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0428/2002) af Piétrasanta for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi 
1. om beretning fra Kommissionen om Den Europæiske Unions indsats inden for forskning og teknologisk udvikling (KOM(2002) 756 - C5-0286/2002 - 2002/2146(COS)) 
2. om rapport fra Kommissionen om årsberetning for FFC 2001 (KOM(2002) 306 - C5-0507/2002 - 2002/2146(COS))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0409/2002) af van Hulten for Budgetkontroludvalget om forslag til Rådets forordning om finansforordning for Den 9. Europæiske Udviklingsfond (KOM(2002) 290 - C5-0361/2002 - 2002/0183(CNS))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0386/2002) af Langenhagen for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 2/2002 om fællesskabshandlingsprogrammerne Socrates og Ungdom for Europa (RCC0002/2002 - C5-0257/2002 - 2002/2125(COS))
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Indstilling ved andenbehandling (A-0404/2002) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 83/477/EØF om beskyttelse af arbejdstagere mod farerne ved under arbejdet at være udsat for asbest (9635/1/2002 - C5-0450/2002 - 2001/0165(COD)) (Ordfører: Damião) 
(Formanden erklærede den fælles holdning for godkendt)

Betænkning (A5-0436/2002) af Coelho for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kongeriget Spaniens initiativ med henblik på vedtagelse af: 
1. Rådets afgørelse om indførelse af nye funktioner i Schengen-informationssystemet, navnlig i forbindelse med terrorismebekæmpelse (9408/2002 - C5-0317/2002 - 2002/0813(CNS)) 
2. Rådets forordning om indførelse af nye funktioner i Schengen-informationssystemet, navnlig i forbindelse med terrorismebekæmpelse (9407/2002 - C5-0316/2002 - 2002/0812(CNS)) 
(Ved successive afstemninger vedtog Parlamentet de to forslag til lovgivningsmæssig beslutning)
Bourlanges (PPE-DE)
Hr. formand, De Liberale har stillet ændringsforslag 14. Som ordfører er jeg inhabil - for jeg har ikke fået mandat hertil af Udvalget om Konstitutionelle Anliggender - til at udtale mig for, men jeg minder simpelthen om, at dette ændringsforslag skal ses i forbindelse med Europa-Parlamentets traditionelle holdninger og navnlig betænkningen fra Dimitrakopoulos og Leinen. Derfor går jeg personligt ind for dette ændringsforslag.

Corbett (PSE).
Hr. formand, dette vedrører oversættelse til engelsk af begrebet "loi organique", der er gengivet som "organic law". Dette begreb er ikke særlig kendt på engelsk. Jeg har noteret mig, at man i kommissionsdokumentet - det såkaldte Penelope-dokument - anvender begrebet "institutional law" herfor i den engelske udgave, hvilket i det mindste er lidt klarere. Jeg foreslår, at vi indordner den engelske terminologi efter Kommissionens, hvilket under alle omstændigheder vil gøre tingene klarere.
Formanden.
Jeg foreslår, at alle sprogversioner gennemses i lyset af Deres betragtning, kære kollega, så alle er enige.
(Parlamentet vedtog forslaget)
Formanden. Tiden taget i betragning foreslår jeg, at vi udsætter vores afstemninger, der genoptages straks efter det højtidelige møde om overrækkelse af Sakharov-prisen.

Kreissl-Dörfler (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, blot et par ord inden vi går over til den endelige afstemning. I otte år har jeg aldrig bedt om ordet efter en betænkning, men nu synes jeg, det er på sin plads. En del af de forslag, der er blevet stemt om i dag, er helt i orden, ingen tvivl om det. Nogle af de forslag, som ikke gik igennem - nu vil jeg slet ikke tale mere om Storbritannien, det diskuterede vi længe nok i morges - drejede sig om at tage dobbeltformuleringer ud, f.eks. i forbindelse med Det Internationale Kontor for Epizootiers tremånedersfrist, som ligger os på sinde. Men det drejede sig også om at gøre betænkningen sammenhængende. Det gik ikke igennem, men det gør ikke noget.
Jeg er meget glad for - og det vil jeg gerne nævne - at De Grønnes forslag 25 blev afvist. Jeg vil også fortælle Dem hvorfor. Det ville nemlig sætte det indre marked ud af funktion på grundlæggende punkter, og De ville skulle forklare Deres landmænd, at hvis de vaccinerer, så må de britiske landmænd selv spise deres får, og de nederlandske landmænd må selv drikke deres mælk, fordi disse produkter ikke længere må komme ud på EU-markedet eller på tredjelandes markeder uden for EU. Det skal man tage med i betragtning. Dyrebeskyttelsesmæssigt er det ganske vist meget smukt, men politisk giver det ingenting. Derfor er jeg meget glad for, at forslaget blev forkastet. Derudover er jeg meget glad for, at vi har haft et så fremragende samarbejde på tværs af grupperne i dette udvalg, og at vi i dag får stort flertal for denne betænkning.
Formanden.
Jeg minder Dem om, hr. ordfører, at det kun er på grund af formandskabets gode vilje, at De har fået ordet, for jeg vil ikke genåbne debatten på dette tidspunkt af afstemningen.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Stemmeforklaringer
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Dette forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv, der skal samle alle aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, som er udarbejdet af EU gennem mange år, viser med endnu mere tydelighed ønsket om at lade arbejdsgiverne tilrettelægge arbejdstiden efter deres forgodtbefindende.
Derfor benytter vi lejligheden til at minde om vores store modstand mod natarbejde, når dette ikke er socialt uundværligt, for det er blot et middel til at forøge indtjeningen på bekostning af arbejdstagernes helbred.
Hvad angår arbejdstiden, viser størstedelen af de sider, der bruges på undtagelser for overgangsperioden på fem år, fra den første august 2004, tydeligt, hvordan det ikke så meget drejer sig om at tilrettelægge arbejdstagernes tid som at give arbejdsgiverne frie hænder til at udnytte arbejdstagerne, som de vil.
I en af disse skandaløse undtagelser fastsættes det, at staterne skal sørge for, at den ugentlige arbejdstid under ingen omstændigheder må overskride et gennemsnit på 58 timer i de første tre år af overgangsperioden, et gennemsnit på 56 timer i løbet af de følgende to år og et gennemsnit på 52 timer for enhver yderligere periode. 
Vi kan selvfølgelig ikke godkende sådan et direktiv.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt imod denne betænkning og betænkningerne vedrørende Bulgarien og Rumænien, fordi der er tale om en opfordring til eller en forpligtelse for regeringerne i disse lande til at omlægge stålproduktionen. Under påskud af rationaliseringer kræves der i teksten en nedsættelse af produktionskapaciteten i disse lande. Vi protesterer mod denne rationalisering, der er fuldstændig tåbelig og umenneskelig, og som vil medføre lukning af en del af de eksisterende virksomheder, fyring af arbejdere og en forværrelse af arbejdsløsheden, og hvis eneste formål er, at de overlevende fabrikker skal give overskud til ejerne.
Vi er for en udvidelse af EU til de østeuropæiske lande, men vi er imod, at denne udvidelse bliver et påskud til at forværre arbejderklassens levevilkår i disse lande.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Hvis Europa-Parlamentet vil straffe krigsforbrydelser, må man starte med at feje for egen dør. Frankrig og Storbritannien eller Belgien, Portugal og Spanien, kort sagt alle stater der er repræsenteret her, har i løbet af de foregående årtier udkæmpet modbydelige kolonikrige og begået en række forbrydelser mod menneskeheden. Men man taler aldrig om at retsforfølge de generaler, der var ansvarlige for tortur i Algeriet, eller de ansvarlige politikere, der dækkede over dem og retfærdiggjorde deres handlinger.
Og hvor mange andre konflikter er der ikke at beklage selv efter kolonitiden i Rwanda, Sierra Leone eller Liberia, hvor europæiske stater er ansvarlige eller medskyldige i forbrydelser mod menneskeheden? Og hvem fordømmer de forbrydelser der i dette øjeblik begås mod civile i Côte d'Ivoire af militære rebeller, sandt nok, men i endnu højere grad af soldater fra regimet under direkte beskyttelse af den franske hær? Det er ikke befolkningen, som den franske hær beskytter dernede, men fransk kapital. Den franske hær ud af Côte d'Ivoire!
Hvad angår betænkningen, emmer den af dobbeltmoral, og derfor har vi stemt imod.

Meijer (GUE/NGL)
I århundreder retsforfulgte man ikke folk for krigsforbrydelser. At terrorisere og myrde civilbefolkninger var et accepteret værktøj, der blev brugt til territorieudvidelser og sikring af økonomiske interesser. Militæret stod over loven. Det var ikke før 1945, efter Tysklands og Japans nederlag i Anden Verdenskrig, at krigsforbrydere fra disse lande blev dømt af sejrherrerne. Var de de eneste kriminelle? Eller kan denne definition på krigsforbrydere også anvendes på dem, der var ansvarlige for ødelæggelsen af Dresden, Hiroshima og Nagasaki? Man skal åbenbart være taber i en krig, hvis man skal retsforfølges og dømmes bagefter.
Delvise tabere, der ikke har mistet kontrollen over deres egne lande, går ram forbi, som det ses af Nederlandenes kolonikrige i Indonesien, Frankrigs krig i Algeriet og Portugals krige i Angola og Mozambique. På trods af den selektive tilgang er det godt, at forbrydelser kan blive straffet, selv om man forsøger at retfærdiggøre dem med krigen. På denne måde kan vi måske undgå gentagelser i fremtiden. Desværre tilbyder Kirkhope-betænkningen først og fremmest en politik til chikane af flygtninge, der beskyldes for at have beskidte hænder af deres politiske modstandere. Det vil næppe hjælpe os med at forhindre fremtidige forbrydelser begået af magthavere mod deres befolkninger.

Moraes (PSE)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at den på en udmærket måde behandler et kompliceret, men presserende spørgsmål - at stille krigsforbrydere for retten inden for EU.
Hr. Kirkhope har som tidligere indenrigsminister i Det Forenede Kongerige en god forståelse for spørgsmålets kompleksitet og har i sine betænkninger vist fordelene ved at handle på europæisk niveau.
Rådets tekst er blevet ændret, så nogle artikler, som muligvis var i modstrid med reglerne om subsidiaritet (de, der drejer sig om regulering af efterforskning og retsforfølgelse snarere end om udveksling af oplysninger), efter min opfattelse nu er i overensstemmelse med dette princip.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg mener, at dette danske initiativ, der søger at fremme et tættere samarbejde om efterforskning og strafforfølgning af krigsforbrydelser og forbrydelser mod menneskeheden mv., yder et effektivt og praktisk bidrag til det vigtige mål, som EU har opstillet i den aktionsplan, som Rådet vedtog den 20. marts 2000 med titlen "Forebyggelse og bekæmpelse af organiseret kriminalitet: en strategi for begyndelsen af det nye årtusind".
Jeg har også fundet nogle af ordførerens ændringsforslag, som udvalget da også har vedtaget, relevante og velbegrundede, nemlig om beskyttelse af personoplysninger og præciseringen af, at Rådets afgørelse ikke er ment som en indblanding i Den Internationale Straffedomstols jurisdiktion, og at strafforfølgningen skal forestås af de nationale retshåndhævende myndigheder og ikke af udlændingemyndighederne.
Jeg har derfor stemt for.

Coelho (PPE-DE)
Jeg takker hr. Sousa Pinto for hans betænkning, der er både god og modig. Jeg er enig i hans kritik af det danske forslags manglende ambitioner og ringe substans. Der er ikke sket fremskridt, hvad angår gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager, og vi er stadig meget langt fra at have gennemført princippet om gensidig anerkendelse af domme. Det fremlagte forslag søger kun at opnå en ordning for udveksling af information mellem medlemsstaterne vedrørende afgørelser om rettighedsfrakendelse, der er pålagt fysiske personer ved strafferetlig dom, men uden at skabe nogen form for gensidig anerkendelse af dommen med henblik på dens fuldbyrdelse, hvorfor en person, der er frakendt rettigheder i en medlemsstat, straffrit kan udøve disse rettigheder i en anden af EU's medlemsstater.
Vi må opfylde det politiske ønske, der blev givet udtryk for i Tampere og Laeken om at gennemføre princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager.
Spørgsmålet om anerkendelse af afgørelser i straffesager er særdeles følsomt og giver anledning til mange overvejelser. Der er forskellige holdninger medlemsstaterne imellem, og vi må undgå at skabe "paradiser for kriminelle" og forebygge, at den frie bevægelighed kan udnyttes af dem, der agerer uden for loven.
Vi må give et klart svar på borgernes krav om, at EU skal sætte effektivt ind over for problemet med den øgede trussel for deres frihed og rettigheder, som kriminaliteten udgør, gennem en solid, fælles politik til forebyggelse og bekæmpelse af kriminalitet.
En forkastelse af det danske initiativ vil derfor sende et vigtigt politisk signal til Rådet og medlemsstaterne om, at Europa-Parlamentet ønsker konsistente og sammenhængende fremskridt under den tredje søjle, ikke uambitiøse initiativer, der synes begrænset til mediebrug.

Kirkhope (PPE-DE)
De britiske konservative medlemmer af Parlamentet mener ikke, at der er behov for gensidig anerkendelse på dette område. Diskvalificeringen bør forblive et mellemstatsligt anliggende. Derfor støtter de britiske Konservative forkastelsen af dette forslag fra Rådet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Oprettelse af et ægte europæisk område med sikkerhed og retfærdighed på hele Unionens område forudsætter bedre samordning mellem medlemsstaternes myndigheder med det dobbelte formål at fremme en sammenhængende og samordnet politik til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet - som virkelig har forstået at udnytte, at det indre marked er blevet oprettet og uddybet - og give et fyldestgørende svar på det, der ifølge ordføreren er det tredjevigtigste spørgsmål ud af ni for EU's borgere, nemlig netop bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet, som følger lige efter fred og sikkerhed og arbejdsløshed.
Selv om dette danske initiativ søger at opnå en ordning for udveksling af information mellem medlemsstaterne vedrørende afgørelser om rettighedsfrakendelse, der er pålagt fysiske personer ved strafferetlig dom, skaber det ikke nogen form for gensidig anerkendelse af dommen med henblik på dens fuldbyrdelse. Jeg har derfor tilsluttet mig denne betænkning og dens afvisning af det danske initiativ, sådan som ordføreren har foreslået, og som udvalget har vedtaget. Dette initiativ har således kun til formål at opnå en ordning for udveksling af information mellem medlemsstaterne, men er ikke operativt, hvad angår bekæmpelse af den organiserede kriminalitet, da initiativet ikke samtidig sigter på at skabe nogen form for gensidig anerkendelse af dommen med henblik på dens fuldbyrdelse, hvilket er en uomgængelig betingelse for den rettighedsfrakendelse, der tilstræbes.

Sousa Pinto (PSE)
Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender foreslår plenarforsamlingen at afvise et initiativ fra Kongeriget Danmark under den tredje søjle. Udvalget og ordføreren mener, at denne stillingtagen er nødvendig, for at Parlamentet tydeligt kan tilkendegive sin utilfredshed med den tilstand af lammelse, som den tredje søjle befinder sig, og som medlemsstaterne er ansvarlige for.
Vigtige forslag fra Kommissionen fra før og efter den 11. september 2001, særlig pakken af foranstaltninger mod terrorisme, forbliver blokerede i Rådet eller venter stadig på gennemførelse eller ratificering i medlemsstaterne. Ude af stand til at nå frem til den nødvendige enighed i Rådet eller til at overholde deres forpligtelser i form af national lovgivning bruger og misbruger medlemsstaterne deres initiativret. Det regner med vilde forslag, som ikke er del af nogen plan eller fremgår af Kommissionens resultattavle. Vilkårlige, beskedne, usammenhængende forslag, der undertiden er dikteret af den nationale politiske dagsorden, gør den tredje søjle til et univers i konstant udvidelse, kaotisk i alle retninger, et bureaukratisk virvar uden lige.
Det er Europa-Parlamentets pligt at påpege dette røgslør, som skabes af en tilsyneladende lovgivningshyperaktivitet, der er med til at skjule, at Unionen er ramt af apati på et vitalt område - især efter den 11. september 2001 - og af Rådets og medlemsstaternes politiske uformåen til at få sat én eneste relevant foranstaltning i kraft, som Kommissionen har foreslået, og som fremgår af resultattavlen.
Afgrunden mellem de ansvarlige politikeres ord, især regeringsrepræsentanternes, og disse ords udtryk i form af konkret lovgivning er blevet helt skandaløst stor, når det drejer sig om bekæmpelsen af den grænseoverskridende kriminalitet. Der må gøres en ende på denne situation. Det er dét budskab, som Europa-Parlamentet ønsker at sende Rådet og medlemsstaterne.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi går ind for udviklingen af den videnskabelige forskning og alle anvendelser heraf på alle områder, der kan udgøre et fremskridt for menneskeheden. I forbindelse med forskningen og den teknologiske udvikling i Europa forklares det i betænkningen, at dette er en god ting for borgerne, kvinderne og forskerne, Europa, konkurrencen med USA og Japan, den tredje verden, miljøet og den bæredygtige udvikling. Og det er ikke en forglemmelse i betænkningen, når virksomhederne ikke nævnes i denne opremsning, selv om de har en stor interesse i betænkningen, eftersom den foreslår at øge deres støtte. Det virker simpelthen som om, dette er en selvfølge.
Men ikke for os. Vi nægter endnu en gang, under dette påskud, at bruge offentlige midler til at øge private profitter. Og når vi ikke stemmer imod denne betænkning, men afstår fra at stemme, er det udelukkende fordi, den også fastsætter støtte, som vil kunne hjælpe forskerne og den offentlige forskning og forskningen på universiteterne.
Zrihen (PSE)
Et af de grundlæggende problemer, der alt for ofte negligeres af den europæiske videnskabelige forskning, er den slående underrepræsentation af kvinder. Det drejer sig således ikke kun om et ligheds- og retfærdighedsproblem, men også om et effektivitetsproblem for den europæiske forskning, som afslører sin manglende evne til at mobilisere hele dens potentiale inden for menneskelige ressourcer.
Derfor er det i lyset af den målsætning, som Unionen fastsatte i Lissabon om at blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnøkonomi i verden, særlig vigtigt at stemme for denne betænkning, der giver spørgsmålet om kvinderne den opmærksomhed, det fortjener.
Det drejer sig således om at understøtte den indsats, der er gjort inden for rammerne af den europæiske forskningspolitik, f.eks. den plads der er givet til handlingsprogrammerne "Kvinder og videnskab" inden for rammerne af det særlige videnskabelige program "Struktur af de europæiske forskningsområder".
Vi konstaterer også, at der mangler at blive gjort meget. Bl.a. en integrering af kønsperspektivet på alle niveauer af fremtidige rammeprogrammer og en fortsat indsamling og udbredelse af deltagelsesstatistikken for mænd og kvinder.
Mere generelt opstår spørgsmålet om en bedre forening af arbejds- og familieliv til fordel for både børn og arbejdstagere gennem iværksættelsen i alle stater af navnlig børnehaver og hjælp til småbørnsfamilier.

Ribeiro e Castro (UEN)
Denne betænkning tager udgangspunkt i det forkerte princip, at støtte fra EUF er en fællesskabsopgave. Det er til overmål påvist, at forbindelserne mellem de forskellige medlemsstater og de lande, der får udviklingsbistand, er af temmelig forskellig karakter. Der indgår historiske faktorer og gamle bånd, der ofte - som det gælder for Portugal - finder udtryk i meget tætte samarbejdsrelationer. Disse relationer sætter sig igennem inden for rammer, hvis rette sammenhæng i alle henseender er Rådet.
Jeg er ikke enig i, at det skal være et fællesskabsanliggende, og har derfor stemt imod denne betænkning.

Crowley (UEN).
Hr. formand, samarbejde på uddannelsesområdet i Europa har ført mange studerende sammen fra forskellige dele af EU såvel som studerende fra tiltrædelseslandene. De studerende, der deltager i disse aktiviteter, forøger ikke blot deres viden og evne til at håndtere den konstant omskiftelige verden, vi lever i, de udgør også det fremtidige byggemateriale til et nyt samfund og en ny forståelse af og tolerance for kulturel forskelligartethed inden for EU.
Det antal mennesker, der har taget del i Erasmus-programmet siden dets begyndelse, vil overstige en million i løbet af det akademiske år 2002-2003. I alt 30 lande deltager i øjeblikket. Jeg glæder mig over, at EU nu er ved at udforme et charter om Erasmus-studerende, der vil gælde for alle studerende i 2003. Dette charter fastlægger ansvar og rettigheder, såsom fuld anerkendelse fra hjemuniversitetet af akademiske resultater, såvel som hvilke point de studerende skal opnå under deres Erasmus-ophold. Det er målet for Europa-Kommissionen og Parlamentet at nå to millioner deltagende studerende i 2007.
Vi må også sikre, at de studerende, mens de er i udlandet, fortsat får uddannelsesstøtte fra deres egne medlemsstater, og at Erasmus-programmet ikke bliver forbeholdt dem, der har råd til det. Programmet "Ungdom for Europa" har haft stor succes med at tilskynde til større udveksling af studerende. Vi bør støtte yderligere udvikling på dette område, i særdeleshed for dem, der er underprivilegerede. Det bør også påpeges, at Socrates-programmet allerede er blevet forlænget, så det skal dække perioden 2000-2006, og at der er afsat 1.850 millioner euro til dette program.
Endelig må vi som resultat af Revisionsrettens afgørelser sikre, at vores regnskabs- og gennemførelsespraksis bliver bedre for at sikre, at alle studerende kan få fordel ikke bare af de fremragende akademiske resultater, men også af de kulturelle erfaringer.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil blot nævne nogle tal fra denne betænkning, nemlig at der blev bevilget 920 millioner euro til Socrates-programmet og 126 millioner euro til programmet Ungdom for Europa. Da jeg fløj til Strasbourg via Rom, Nice og Milano i mandags, faldt jeg i søvn i flyet, og jeg drømte, at jeg befandt mig på et skib - ja, på et skib, for fru Langenhagen er normalt ordfører for søfartsspørgsmål. På dette skib blev jeg vugget i søvn af bølgerne, og her drømte jeg, at befandt mig i Europa-Parlamentet og stillede følgende spørgsmål - efter at have stemt for betænkningen, sådan som jeg gjorde - til de mange tilstedeværende parlamentsmedlemmer: "Hvornår får vi et Metusalem-program for pensionister? Hvornår får vi et program, der hedder "Unge Ældre for Europa"?"
Alyssandrakis (GUE/NGL)
Beslutningsforslaget vedrører Revisionsrettens beretning om gennemførelsen af programmerne Socrates og Ungdom for Europa (1995-1999). Retten peger på svagheder i opbygningen (Socrates er alt for kompliceret, hvilket medfører forskellige tolkninger, og der er problemer med forholdet mellem kontoret for teknisk bistand og nationale kontorer), i gennemførelsen (forsinkelser, administrative mangler, mistanke om svig, indberetning af syv sager til OLAF) og i evalueringen. Der har været forsinkelser med evalueringen og uregelmæssigheder af en sådan karakter, at "Retten fandt det vanskeligt at fastslå, hvorvidt programmernes målsætning var blevet gennemført", og midtvejsrapporten om Ungdomsprogrammet blev udarbejdet af et firma, der tilhørte en tidligere direktør for det KFB, der forvaltede programmet!
Beslutningsforslaget indeholder nogle positive kommentarer og forslag. Kommissionen opfordres til at følge Revisionsrettens henstillinger, herunder henstillingen om at erstatte KFB'erne med offentligretlige EF-agenturer. Endvidere kræver man ophævelse af alle "rammekontrakter" med eksterne organer, så overvågningen og evalueringen overlades til offentlige organer. Der anes også en vis mistillid til selve programmernes effektivitet.
Imidlertid er de positive bemærkninger blot forsøg på at forbedre programmer, der, som vi gentagne gange har fremhævet, er udarbejdet til formål, som er uden relation til deres flotte titler. Det er programmer, der tvinger EU's uddannelsesmodel igennem på uddannelses- og ungdomsområdet for at vænne de unge til det såkaldte "europæiske ideal".
I betragtning af ovenstående har KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet undladt at stemme.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi jeg mener, at det er meget vigtigt at fastholde fællesskabsmidler til udveksling mellem europæiske studerende, herunder konkret inden for de to aktionsprogrammer Socrates og Ungdom for Europa. Trods de mangler, som ordføreren og udvalget har påpeget, navnlig svagheder ved programmernes gennemførelse og forvaltning (som der, i øvrigt, stilles nogle forbedringsforslag til), må det erkendes, at en 90 % gennemførelse af programmer tillader at konkludere, at disse programmer er meget vigtige og nødvendigvis også, at denne type programmer har, har haft og vil have stor succes både med hensyn til berigelse og udvikling af kommende europæiske generationer og som bidrag til den stadig mere påkrævede livslange uddannelse. Jeg er derfor enig i, at disse programmer bør opretholdes, og i den budgetramme, der er foreslået, eftersom det afgjort er vigtigt stadig at fremme skabelsen af et europæisk uddannelsesrum via de unges uformelle uddannelseserfaringer, der særlig skal omfatte fysisk mobilitet, befordring af livslang uddannelse, indlæring af fremmedsprog, øget brug af ny teknologi i uddannelserne samt fremme af samarbejde på europæisk plan mellem de forskellige aktører på uddannelsesområdet.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, på næste torsdag kl. 15.00 skal jeg mødes med professor Alexis Valas og de studerende fra Robert Schuman-universitetet i Strasbourg, som har fået kendskab til hr. Fatuzzos stemmeforklaringer, og som derfor har bedt om en forelæsning om dette emne. Til disse studerende vil jeg sige, at jeg stemte for fru Damiãos betænkning, og jeg har netop bedt om det, som de vil bede mig om, nemlig at de arbejdstagere, som er udsat for asbest, skal have EU's tilladelse til at arbejde en halv dag, men modtage betaling for en hel dag. Udgifterne hertil skal afholdes af alle de andre arbejdstagere, som er så heldige at arbejde i et sundere miljø, der ikke giver dem alvorlige sygdomme som asbestose.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i hr. Coelhos betænkning foreslås det bl.a., at der med Rådets afgørelse oprettes et Sirene-kontor i hver medlemsstat i forbindelse med terrorismebekæmpelsen. På italiensk betegner ordet "sirene" de smukke kvinder, som har fiskehale og nøgen overkrop, og som lever i havet. Jeg tror således, at dette system er velegnet til at bekæmpe terroristerne med - og jeg stemte selvfølgelig for betænkningen - for vil terroristerne måske kunne modstå sirenerne? Jeg vil derfor anbefale, at der oprettes sirener, som ligner Claudia Schiffer, Kim Basinger, Sabrina Ferilli og - hvorfor ikke? - de mere moderne og nutidige Britney Spears, Shakira, Christina Aguilera og flere andre, som man selv kan tilføje.

Figueiredo (GUE/NGL)
Dette initiativ indføjer sig i rækken af forslag, der lidt efter lidt skal tilvejebringe uindskrænkede bemyndigelser med terrorismebekæmpelsen som argument. I dette tilfælde gennem fuldstændig ubegrundet oprettelse af SIS II. Dette initiativ bør særlig forkastes, fordi:
det giver lettere adgang til personoplysninger uden nogen form for kontrol, navnlig oplysninger om personer fra tredjelande;
det sikrer ikke, at alle forslag om SIS' virksomhed bliver genstand for udtalelse fra Schengen-samarbejdets fælles tilsynsmyndighed;
argumentet og bekymringen om terrorisme må ikke tjene som påskud for at oprette arkiver over borgerne udelukkende af politiske årsager, fordi det kan føre til, at SIS bliver en politisk informationstjeneste for et kommende europæisk politisk politi, med uoverskuelige følger for borgernes friheder og rettigheder.

Korakas (GUE/NGL)
Schengen-informationssystemet er en elektronisk mekanisme, af rent politimæssig og repressiv karakter, til at registrere, identificere og overvåge mistænkte. Det bruges med stor entusiasme til at undertrykke den voksende græsrodsbevægelse mod EU's beslutninger og til at bygge en europæisk fæstning, som kan holde indvandrere ude.
Og selv om der har været mange klager - også fra Schengen-systemets tilhængere - over manglende gennemsigtighed og farerne for menneskerettighederne, gav Europa-Parlamentet sidste år, med bekæmpelse af terrorisme som påskud, sit samtykke til udviklingen af den næste udgave af Schengen. Vi gør opmærksom på, at Schengen-informationssystemet blev taget i anvendelse i 1995, det vil sige længe før den 11. september 2001.
Det spanske initiativ, som støttes af Coelho-betænkningen, har ganske vist mange retoriske erklæringer om beskyttelse af borgernes rettigheder, men samtidig foreslår man, dels at alle EU's repressive organer (Europol, Eurojust osv.) skal have adgang til systemet, dels at det udvides med nye kategorier af informationer. Forslaget om at indsamle og udveksle oplysninger om udlændinges ansøgninger om opholdstilladelse, med bekæmpelse af terrorisme som alibi, stemmer overens med den racistiske og fremmedhadske mentalitet hos EU's ledere.
Det er et antidemokratisk initiativ, og den folkelige bevægelse kæmper for at afvise både det og selve Schengen-systemet.

Swiebel (PSE)
Nærværende forslag indeholder et taktikskifte i anvendelsen af Schengen-informationssystemet fra at være et overvågningsværktøj i forbindelse med den frie bevægelighed til et opsporingsværktøj i forbindelse med krigsforbrydelser og terrorisme. Og det på trods af det faktum, at der er utilstrækkelig klarhed over midlerne, navnlig overvågning og beskyttelse af data. Borgerrettighederne er derfor utilstrækkeligt garanteret i dette forslag.

Nordmann (ELDR).
Hr. formand, hvis De tillader, vil jeg gerne understrege den fantastiske kvalitet i hr. Bourlanges' betænkning, der kommer i rette tid i betragtning af konventets udvikling. Man kan tale om en slags udsugning af konventet på grund af en virtuel regeringskonference med ankomsten af adskillige ministre fra udenrigsministerierne. Takket være hr. Bourlanges' betænkning er det Europa-Parlamentet, der giver konventet sin styrke igen med fuldstændigt grundlæggende elementer som klarhed og et perspektiv. Klarhed i loven, for selv om vi alle antages at kende loven, er det stadig nødvendigt, at lovgivningen er fuldstændig klar og sat i perspektiv, for det er stadig vigtigt at kunne skelne de forfatningsmæssige oplysninger fra de såkaldte politiske. Betænkningen fra Bourlanges bidrager kraftigt hertil. Og for at sige det som det er, har man fornemmelsen af, at det ikke så meget handler om en betænkning som om udkastet til en Bourlanges-forfatning.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén og Karlsson (PSE)
Vi stemte ja til betænkningen, da et for os grundlæggende punkt blev nedstemt. I punkt 5, 2. led, blev det foreslået, at ratificeringsproceduren vedrørende en kommende forfatningstraktat bør udformes, så et "lille mindretal" af medlemslande ikke kan modsætte sig ratificeringen. Dette er uacceptabelt, eftersom dette veto er en af de forfatningsmæssige hjørnesten i Unionen. Vi mener, at det ville være meget beklageligt, hvis Europa-Parlamentet giver konventet og regeringskonferencen et signal om, at et mindretal på en tredjedel af EU's medlemsstater kunne blive forbigået, som det blev foreslået i den oprindelige betænkning.
Desuden vil vi påpege, at det ikke er særlig hensigtsmæssigt at kræve, at fremtidige forslag til forfatningen fra et konvent ikke kan ændres af Det Europæiske Råd uden konventets godkendelse. Konventets demokratiske repræsentativitet kan i dette tilfælde ikke være større end regeringernes.
Vi vil fremhæve, at selv om vi principielt støtter, at proceduren kan ske med kvalificeret flertal, og at den fælles beslutningsprocedure skal udvides til at gælde for al lovgivning, mener vi, at det kan være påkrævet med enstemmige beslutninger vedrørende udenrigs- og sikkerhedspolitikken. Vi vil også påpege, at den fælles beslutning i henhold til artikel 139 ikke må medføre, at mulighederne for arbejdsmarkedets parter for selvstændigt at indgå aftaler indskrænkes. Den fælles beslutning må ikke for de nuværende procedurer medføre, at aftalens materielle indhold undersøges, hvilket ikke skal være den lovgivende myndigheds rolle.
Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
En af konventets hovedopgaver er at stille forslag til forenkling og tydeliggørelse af de juridiske instrumenter og procedurebestemmelser, som EU anvender, samt tydeliggøre, hvilke beføjelser medlemslandene har givet EU. Konventets stræben mod en ensartet beslutningsstruktur, der er baseret på fælles beslutninger og fællesskabsmodellen vedrørende en fælles "forfatningstraktat", er vigtige ændringer med henblik på at demokratisere EU's beslutningsprocesser og gøre dem mere overskuelige. Betænkningen indeholder nogle gode forslag til ny terminologi for at tydeliggøre funktionen af EU's juridiske instrument og gøre beslutningsprocesserne mere lettilgængelige. Betænkningen gør det klart, at EU kun kan handle på de områder, som medlemsstaterne har givet den.
De områder, som medlemsstaterne vælger at uddelegere, er kendetegnet ved den tydelige merværdi, som samarbejdet medfører i forbindelse med, at medlemsstaterne handler sammen, i særdeleshed vedrørende det indre marked og den fælles bekæmpelse af grov grænseoverskridende kriminalitet.
Betænkningen er uklar, når det gælder spørgsmålet, hvorvidt forfatningsændringerne kun skal baseres på konventets resultater, og hvorvidt det kommende konvent skal godkende eventuelle ændringer, der er vedtaget på regeringskonferencer, på konventets anbefaling. Et krav om, at kommende regeringskonferencer skulle følge konventet ville grundlæggende ændre forholdet mellem EU og medlemsstaterne. Kravet om enstemmighed ved forfatningsændringer skal bevares. Ratificeringsprocedurerne skal respekteres og skal fungere som i dag. Det er også uklart, om de foreslåede "lovgivningsmæssige retsakter", som bygger på beslutninger med kvalificeret flertal, skal kunne "træffe beslutninger" om Unionens fremtidige finansiering. EU's finansiering skal besluttes enstemmigt. De moderate modsætter sig forslag, som kan føre til, at EU finansieres med egne skatter.

Berthu (NI)
I den mindretalsudtalelse, der er vedhæftet Bourlanges-betænkningen, havde jeg navnlig gjort opmærksom på forslaget i stk. 5, der vil tillade ændringer af traktaten ved flertalsafgørelser - godt nok superkvalificeret flertal - og ikke mere ved enstemmighed. Det drejer sig således om en metode, der - ved at forlænge hele processen for det nuværende Europa - vil føre til, at staterne holdes ude fra den europæiske beslutningsproces.
En af vores luxembourgske kolleger, hr. Jacques Poos, der er tidligere udenrigsminister i sit land og tidligere formand for Rådet, har skrevet til Jean-Louis Bourlanges. Han minder ham om, at ingen medlemsstat vil acceptere at få trukket en ændring af den grundlæggende lovgivning ned over hovedet mod sin vilje, og han tilføjer, at borgerne i en sådan minoritetsstat vil vende sig imod et Europa med autoritære tilbøjeligheder. I løbet af adskillige på hinanden følgende forfatningsændringer vil et voksende antal stater således kunne se sig trælbundet. Man kan forestille sig resultatet med hensyn til tilslutningen til det europæiske projekt.
Den vedtagne beslutning indeholder også en mere vag passage på dette punkt, men med samme bagtanke. Under alle omstændigheder er ånden bag dette forslag mere til stede i betænkningens og konventets idé om at udbrede den fælles beslutningstagning med kvalificeret flertal i Rådet uden den modvægt, som en national vetoret er.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har næsten ondt af ordføreren, som prøver at få lidt orden i det, han selv kalder et kaos, det vil sige den bunke af selvmodsigende eller uigennemførlige regler, forordninger og direktiver, som er resultatet af den underentreprise, der har fundet sted mellem de nationale stater i løbet af det, som man fejlagtigt kalder den europæiske integration.
Men dette kaos, som han beklager, findes ikke kun i teksterne. Det findes i virkeligheden. Denne virkelighed er den totale modsætning mellem den igangværende proces, der udvikler sig på trods af magtrelationerne mellem de rivaliserende private interesser, der forsvares af medlemsstaterne, og en reel forening, der skaber et Europa uden grænser med en fornuftig stordriftsøkonomi.
At ville forene den europæiske forening og konkurrerende kapitalistiske interesser reducerer betænkningen til cirklens kvadratur.

Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning falder i tråd med EU's føderalistiske integrationsperspektiv, idet den peger frem imod, at der skal udfærdiges en forfatning, og går ind for, at Europa-Parlamentets overnationale beføjelser styrkes gennem almindelig gennemførelse af den fælles beslutningsprocedure og følgelig også almindelig gennemførelse af beslutningstagning med kvalificeret flertal i Rådet med dertil hørende overførsel af mange politikområder til Fællesskabet.
Beslutningen går ligeledes ind for at ændre traktatændringsproceduren ved at institutionalisere "konventmetoden" med styrkede beføjelser, hvilket indebærer forskellige ændringsprocedurer - for den såkaldte "forfatningsmæssige" del og for "politik"delen - men også, at de nationale parlamenter måske ikke længere fuldt ud vil kunne leve op til deres rolle i ratificeringen af traktaterne.
Selv om vi finder det positivt, at man - på forslag fra min gruppe - har fjernet det punkt fra beslutningen, der anbefalede at afskaffe beslutning ved enstemmighed i Rådet ved revision af traktaterne (i så afgørende spørgsmål som f.eks. overdragelse af nationale beføjelser til EU), lægger beslutningen op til en EU-retsorden med forrang over medlemsstaternes og øgede beføjelser til de overnationale institutioner (hvor der ligefrem foreslås oprettet en ny institution via institutionalisering af "konventet"), hvilket vil styrke grundlaget for at oprette en kommende "europæisk stat" og bringe den nationale suverænitet og uafhængighed i fare, ikke mindst Portugals.
Derfor har vi stemt imod.

Meijer (GUE/NGL)
De regler, der i øjeblikket gælder i EU, danner et usammenhængende patchwork. De er dukket op i løbet af 50 år gennem traktater, forordninger og direktiver, med Domstolen som dommer. Det er uklart for borgerne i EU, hvem der er ansvarlig for hvilke regler, hvor vidtrækkende de er, og hvordan de kan ændres. Med EU-termer er en forordning navnet på direkte lovgivning på de mest centraliserede niveauer, mens ordet i Nederlandene bruges for regler, der er fastsat af kommunale og lokale myndigheder inden for det, der tillades i national lovgivning. Ordet direktiv giver det indtryk, at disse er ikke-bindende henstillinger eller velmenende råd. I virkeligheden er de nationale parlamenter tvunget til at gennemføre disse i national lovgivning inden for to år. Dermed er det væsentlige i den beslutning, der skal træffes, allerede fastsat, inden der har været en offentlig diskussion om det ønskværdige i den. Ordføreren, hr. Bourlanges, giver enhver, der ønsker en europæisk superstat med masser af centraliserede love, et glimrende overblik over forbindelsen mellem forfatning, almindelig lovgivning, programlovgivning, rammelovgivning, organisk lovgivning og finansiel lovgivning. Jeg støtter ikke hans intentioner, men jeg støtter hans klarhed. Han ønsker med rette, at Kommissionens udøvende foranstaltninger skal fremlægges til godkendelse for Parlamentet, hvis vi gør indsigelser inden tre måneder.

Pasqua (UEN)
I betragtning af det talent, som hr. Bourlanges normalt udviser, kunne man forvente noget andet fra hans side end denne rapport uden særlig interesse, der navnlig ikke brillerer med sin originalitet.
Således er det normhierarki, som han foreslår, - den forfatningsmæssige blok, organiske retsakter, almindelige retsakter - blot en tro kopi af det, der blev fastsat i Den Femte Republiks forfatning. I den udstrækning, hvor normhierarkiet nødvendigvis omfatter et hierarki af funktioner og organer, fremsætter ordføreren hverken mere eller mindre end en ny fællesskabsarkitektur, der på europæisk niveau gentager den forfatningsmæssige nationalstatsmodel.
Som alle andre øvelser af denne slags har den institutionelle efterligning dog sine begrænsninger. Er det virkelig relevant således at ville overføre medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige model til fællesskabsniveau? Svaret er selvfølgelig nej.
Det, som ordføreren glemmer, når han erstatter den aktuelle lovgivning med europæisk lov og samtidig kræver, det siger sig selv, en udvidelse af den fælles beslutningsprocedure, eller når han nævner en reform af proceduren til ændring af traktaterne, er, at selv udstyret med et politisk system, der er identisk med staternes, vil Unionen altid være blottet for det vigtigste: demokratisk legitimitet.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg er i store træk enig i den juridiske diagnose, som denne betænkning stiller af Fællesskabets retsorden. Man kan vanskeligt være uenig med ordføreren, når han siger, at vi har at gøre med et veritabelt lovgivningsmæssigt, proceduremæssigt og sprogligt kaos, og slet ikke, når han påpeger, at inkonsistensen af de forskellige kategorier af retsakter, som denne retsorden består af, gør systemet uforståeligt for borgeren - også for folk med indsigt i retlige anliggender. I det nuværende system følges ikke noget princip om særlig juridisk terminologi, men anvendes de mest dunkle og undertiden misvisende betegnelser.
Jeg kan imidlertid ikke støtte betænkningen, når den politisk vil udnytte behovet for at foretage en kohærent opdeling af fællesskabsretsakterne og indføre en logisk rangorden i lovgivningen - hvilket bestemt er særdeles påkrævet - til at tage nye skridt fremad i den højst diskutable føderalistisk-konstitutionelle doktrins "lange march", hvor det allerede "de facto" forudsættes, at der findes en suveræn europæisk stat med konstitutionel magt, og hvor man ligefrem går så vidt som at undlade enhver henvisning til de nationale parlamenter eller faktisk at foreslå den i traktaterne indeholdte procedure afskaffet.
Det forholder sig imidlertid sådan, at det på ingen måde forudsætter en føderal kontekst, hvis der skal skabes sammenhæng og klarhed i Fællesskabets retsorden. Det ved vi alle. Jeg har derfor stemt imod denne betænkning, idet jeg beklager, at ordføreren - der har udført et teknisk set fremragende arbejde - politisk er gledet over i det, som jeg ser som føderalistisk opportunisme.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i sidste uge var jeg på officielt besøg i Grækenland med et af Parlamentets udvalg. Der kom nogle græske bønder hen til mig, og de sagde følgende: "Vi ved, at I i næste uge skal stemme om en betænkning, der drejer sig om fødevarers behandling med ioniserende stråling. Så bliver der nogle stadig større virksomheder, som behandler fødevarerne og sender dem ud til hele verden, eftersom de kan holde sig længere på denne måde. Det går vi ikke ind for, hr. Fatuzzo. Vi ville gerne have, at der i hver by var grøntsagsmarker, som blev passet af de landmænd, der dyrker grøntsager til det daglige behov, nemlig produkter, som kommer direkte fra jorden og sælges til alle byens indbyggere. Derfor skal du stemme således, at den type behandling af afgrøderne får den mindst mulige støtte."
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Denne betænkning understreger, uden i øvrigt at kommentere indholdet - fordelene ved behandling med ioniserende stråling for forbrugerne, som ikke anfægtes - visse fejltagelser og farer på dette område.
Når vi stemmer for betænkningen, er det udelukkende, fordi den taler for en forsigtighed, som efter vores mening er til fordel for forbrugerne. Det rigtige problem ligger ikke så meget i behandlingen med ioniserende stråling som i anvendelsen. For mens der allerede er fordelagtige anvendelser for producenterne og for forbrugerne (opbevaring af fødevarer, udryddelse af parasitter osv.), kan de fødevaresektorer og store distributionsvirksomheder, der udelukkende bekymrer sig om at øge deres profit, vende fremgangsmåden mod brugerne. Betænkningen illustrerer denne fare. Forbrugeren bliver ikke advaret med en hensigtsmæssig mærkning om, at produktet på trods af, at det er fremstillet ved hjælp af behandling med ioniserende stråling, ikke desto mindre går i forrådnelse, hvilket allerede har fremkaldt madforgiftninger (der er rapporteret tilfælde, hvor arbejdstagere med fatale følger har været udsat for ioniserende produkter i visse virksomheder).
Vi gentager, at selv om nye fremgangsmåder kan være fremskridt for befolkningerne, sætter "markedet" med dets uansvarlige profitjagt menneskers liv og helbred på spil.
Figueiredo (GUE/NGL)
Den endelige betænkning er positiv, fordi den fastholder den nuværende restriktive produktliste. Det er også positivt, at den kræver regelmæssig kontrol og øjeblikkelig fjernelse af alle produkter, som fejlagtigt er mærket "ikke bestrålet", når denne påstand er blevet modbevist gennem hensigtsmæssig kontrol. Det må erindres, at forsigtighedsprincippet altid bør iagttages.
Sagens kerne er, at en hvilken som helst teknologi må demonstrere de fordele, som dens anvendelse indebærer, og tage hensyn til sundheds- og miljørisici, hvilket er meget problematisk med denne bestrålingsteknologi til levnedsmidler. Med civil anvendelse af atomkraft som grundlag synes den faktisk ikke at have andet formål end at erstatte de normale hygiejne- og sikkerhedsregler, som forarbejdede levnedsmidler allerede burde behandles efter. Hvad angår fordele for forbrugerne, synes de heller ikke at være til stede, thi ud over risici ved utilsigtet anvendelse, med mulighed for forgiftning, bliver det vanskeligere for forbrugerne at afgøre produktets egentlige tilstand.
Det store formål med denne teknologi synes derfor at være et andet, nemlig at fremskynde liberaliseringen af den internationale handel og øge centraliseringen/koncentrationen af masseproduktion og -distribution af levnedsmidler på verdensplan, med udflytning af landbrugsfødevareproduktionen og de små lokale landmænds forsvinden til følge, hvilket vil bringe den bæredygtige udvikling i fare.

Adam (PSE).
Hr. formand, de britiske Labour-medlemmer stemte imod denne betænkning, fordi vores ændringsforslag, der skulle fjerne faktuelle fejl, ikke blev vedtaget. Disse fejl findes fortsat i punkt 15, 22, 25, 26, 30, 31, 32 og 33. Derudover indeholder de følgende afsnit udtalelser, der ikke støttes af de vidnesbyrd og resultater, der findes i erfaringerne og rapporterne fra Royal Society: punkt 6, 16 og 25. De følgende punkter indeholder udtalelser, der ikke er på linje med det afbalancerede materiale, der er forelagt for udvalget, eller som indeholder mindre betydelige faktiske fejl end dem, der blev stillet ændringsforslag til: punkt 3, 7, 9, 11, 20, 21, 34 og 57.

Miller (PSE).
Hr. formand, jeg stemte imod denne betænkning, ikke fordi jeg ikke støtter henstillingerne om, hvilken vej man skal gå, hvis der kommer endnu et ulykkeligt udbrud af mund- og klovsyge, men på grund af de basale unøjagtigheder i forordet. Jeg foretrækker at stemme for noget, der er et faktum og ikke en fiktion, og fordi visse folk ønsker at tilsløre sandheden med politisk fiktion, har jeg stemt imod. Det er blevet hævdet, at der blev slagtet over 10 millioner dyr under udbruddet af mund- og klovsyge, men ejerne har kun krævet kompensation for 6,5 millioner. Jeg ved, at landbrugerne ikke plejer at holde sig tilbage.
Der er ingen vidnesbyrd om overtrædelser af lovgivningen om dyrs velfærd. Hvis der var, ville der da være blevet rejst sag, eftersom de grupper, der kæmper for dyrs rettigheder i Det Forenede Kongerige, er blandt de mest aktive i verden.
Endelig antyder betænkningen overtrædelser af miljølovgivningen på grund af ting som afbrænding af døde kadavere. Miljøagenturet i Det Forenede Kongerige foretog en undersøgelse af den procedure, der var anvendt under mund- og klovsygeudbruddet, og konkluderede, at der ikke var sket nogen overtrædelser. Derfor lider betænkningen desværre af basale fejl.

Titley (PSE).
Hr. formand, på vegne af PSE-Gruppen vil jeg gerne komplimentere ordføreren for den fair, åbne og energiske måde, hvorpå han har udført sit arbejde. Når han ser frem, vil han se, at denne betænkning er glimrende og giver nyttige retningslinjer for fremtidige aktioner. Desværre har udvalget og hele Parlamentet valgt at vedtage ændringsforslag til teksten i relation til, hvad der skete i fortiden, på en sådan måde, at min delegation fandt det umuligt at støtte det og faktisk stemte imod. Vi afviser stærkt spørgsmålet om det lovmedholdelige i nedslagtningerne, fordi domstolene i Det Forenede Kongerige har fastholdt, at de var lovlige.
Vi afviser stærkt idéen om overtrædelse af dyrevelfærdslovgivningen, for der blev ikke rejst nogen sager som følge af undersøgelser af disse påstande. Vi afviser stærkt påstandene om overtrædelse af miljølovgivningen, fordi det britiske miljøagentur har foretaget sin vurdering og er kommet til den konklusion, at der ikke er sket nogen skade på miljøet. Vi afviser påstanden om overtrædelse af biosikkerhed, for der var ingen vidnesbyrd om smittespredning fra de kadavere, der blev fjernet, eller fra det udsendte personale. Vi afviser tallet på 10 millioner slagtede dyr, for landbrugerne har kun rejst krav vedrørende 6,5 millioner, så det er et fantasital, der bruges for politisk vindings skyld.

Berlato (UEN)
Jeg vil gerne lykønske ordføreren og kollegerne fra Det Midlertidige Udvalg om Mund- og Klovsyge med det glimrende arbejde, som de har udført i fællesskab.
Denne betænkning er vigtig, eftersom den slår nogle kendsgerninger fast på et vanskeligt område, nemlig forebyggelsen af denne forfærdelige sygdom. Det er den for det første, fordi man anmoder om, at nødvaccination bliver det foretrukne valg, så man kan kontrollere enhver fremtidig udbredelse af sygdommen, ligesom man naturligvis anmoder om et forbud mod import fra tredjelande, hvor mund- og klovsyge er endemisk, samt en meget mere effektiv indsats mod illegal import af kød, som anses for at være den mest sandsynlige måde, sygdommen er blevet indført i EU på. Og det er den for det andet, fordi man i betænkningen opfordrer EU til at ændre sin nuværende politik, hvor en vaccination er sidste udvej. I tilfælde af sygdomsudbrud fremover skal en vaccination med det formål at holde dyrene i live overvejes lige fra starten, og det samme gælder nødvendigheden af, at man med det samme slagter dyrene i smittede besætninger og undgår kontakt, som man ved er farlig.
Fællesskabet burde være i stand til at spille en væsentlig rolle ved fastlæggelsen af en strategi for kontrollen med mund- og klovsyge. Vi går således ind for opfordringen til at lægge vægt på andre ting i EU's politik og gå bort fra de rent handelsmæssige betragtninger.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Den mund- og klovsygeepidemi, der har ramt Europa i 2001, var en katastrofe med store følger og ikke kun i Storbritannien, hvor man var nødt til at masseslagte kvæg. Ud over de dramatiske følger for opdrætteren har dette blodbad og de sundhedsmæssige foranstaltninger, der er truffet i hast, haft konsekvenser, der går langt ud over landbrugssektoren.
Betænkningen fremhæver de faktorer, der har forværret situationen. Landbrugsfødevareindustrien, der er underlagt krav fra importørerne og eksportørerne og jagten på kontrollen med verdensmarkedet, manglende gennemførelse af de europæiske sundhedsdirektiver i de nationale lovgivninger, dyrlægekontroller ved grænserne, der sommetider svigter, når de store interesser er på spil, og fortsat fald i antallet af dyrlæger.
Men selv om betænkningen understreger de forvirrende faktorer og myndighedernes svigt (som visse ændringsforslag forsøger at skjule), lykkes det ikke at afsløre den globale finansielle logik i "kommerciel opdræt" eller tankegangen bag den kapitalistiske profitjagt. For det er den, der er grunden til, at myndighederne på europæisk plan for ikke at miste terræn på verdensmarkedet har besluttet at forbyde den profylaktiske vaccination, selv om det betyder, at man er nødt til at masseslagte i tilfælde af en epidemi.
Så selv om vi støtter visse henstillinger, har vi undladt at stemme om betænkningen.

Bowe (PSE)
Mens betænkningen fra det udvalg, Parlamentet har nedsat, kommer med nogle væsentlige henstillinger om, hvordan man skal forbedre håndteringen af fremtidige udbrud af mund- og klovsyge, er der nogle medlemmer af Parlamentet, der med bagklogskab retter helt urimelige angreb på Det Forenede Kongeriges regering.
Der er ingen tvivl om, at betænkningen fra udvalget understreger omfanget af det, der er det værste udbrud af mund- og klovsyge i verden nogensinde. Man må huske, at den dag, der først blev slået alarm, havde sygdommen allerede angrebet mere end 50 gårde i 16 forskellige amter.
Jeg forstår den ødelæggelse, det anrettede for så mange enkeltpersoner og lokalsamfund i det nordlige Yorkshire og andre steder. Jeg ved, de har brug for hjælp til at komme over det og forsikringer om, at vi både i Det Forenede Kongerige og på europæisk niveau vil gøre alt, hvad vi kan, for at sikre, at et så ødelæggende udbrud aldrig indtræder igen.
Jeg håber, at vi kan koncentrere os om de fornuftige og praktiske forslag, der er blevet stillet af udvalget, og andre undersøgelser af udbruddet - herunder nødvendigheden af at forhindre, at kød og kødprodukter med smitte kommer ind i EU.

Evans, Robert (PSE)
Jeg har sammen med mine britiske Labour-kolleger i PSE-Gruppen stemt imod denne betænkning.
Som formand for Parlamentets tværpolitiske gruppe om dyrevelfærd og dyrebeskyttelse har jeg naturligvis en særlig interesse i Kreissl-Dörfler-betænkningen.
Jeg støtter de foranstaltninger for at forhindre et lignende udbrud af mund- og klovsyge, som foreslås i betænkningen.
Jeg afviser påstandene om, at nedslagtningen ikke skulle være lovmedholdelig. Den var meget beklagelig, men blev på det pågældende tidspunkt anset for at være den mest effektive foranstaltning til at gøre en ende på udbruddet. Det er meget let at være bagklog. Det Forenede Kongeriges regerings tilgang til nedslagtning blev bifaldet af Kommissionen.
Enhver betænkning som denne kræver nøjagtige oplysninger. Da f.eks. den statistik, der citeres, synes at være i modstrid med officielle tal i Det Forenede Kongerige, rejser det tvivl om de mere vidtgående pointer i betænkningen.
Derfor, og med de just nævnte forbehold, har jeg stemt imod betænkningen.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi er stort set enige i den fremlagte betænkning og lægger vægt på, at man ændrer den politik, der har været gældende siden 1992 i form af et almindeligt forbud mod vaccination mod mund- og klovsyge, herunder også mod profylaktisk vaccination ved udbrud af mund- og klovsyge. Vi kan dog ikke undlade at fremhæve forbindelsen mellem udbrud af sygdomme hos dyr (BSE, mund- og klovsyge osv.) og andre risici for fødevaresundheden (dioxiner, slam fra rensningsanlæg osv.) med produktionens koncentration og intensivering som følge af en landbrugsmodel baseret på eksport og liberalisering af landbrugsmarkederne, der selvsagt har foretrukket nedslagtning frem for vaccination.
Vi behøver blot bemærke, hvor irrationelt det er at fremme transport af levende dyr, hvilket sammen med centraliseringen af markedet og lukningen af de lokale slagterier øger risikoen for, at disse sygdomsudbrud kan spredes, især i et indre marked uden grænser mellem medlemsstaterne, når det, som man i stedet burde gøre, er at fremme produktiv lokalisering, oprettelse af lokale slagtningsenheder og veterinære centre med flere decentraliserede midler, de lokale og regionale markeder, idet transport af levende dyr begrænses mest muligt, og større kontrol, også ved de interne grænser mellem medlemsstaterne.
Vi insisterer på, at der bliver givet tilladelse til "ringvaccination", og på genoptagelse af den forskning, der på det nærmeste er ophørt på grund af vaccinationsforbuddet. Ligeledes bør overvågningstjenesterne styrkes, især i de mest isolerede landdistrikter, og nedslagtninger/massakrer "i blinde" undgås.
Grossetête (PPE-DE)
Jeg er i det store og hele tilfreds med den vedtagne tekst. Det gælder om at medtage alle de berørte aktører (offentlige myndigheder, landbrugssektoren, borgerne) og involvere dem i overvejelserne, navnlig vedrørende udarbejdelsen af alarmsystemer. Disse alarmsystemer burde, når de en gang er iværksat af Kommissionen, være garanteret opfølgning og øget overvågning.
Informationer om risici og hensigtsmæssige forholdsregler skal omdeles og kendes. Alle medlemsstater skal iværksætte en regelmæssig inspektion for at sikre, at de generelle fødevaresikkerhedsregler og regler for biosikkerhed faktisk er velkendte og gennemførte. I modsat fald skal sanktionerne være i overensstemmelse med forseelsen.
Opdrætterne har et stort ansvar for gennemførelse af foranstaltningerne, og forøgelse af bestanden opfattes meget ofte som en essentiel smitterisiko. Men international handel er ligeledes et element, der skal tages i betragtning. Desuden er jeg tilfreds med, at mine kolleger har taget så venligt imod mit forslag, der sigter mod at indføre et forbud for produkter til skattefrie varehuse eller provisionering af skibe fra lande, der ikke er autoriserede til at eksportere til EU. I dag kan smittefarligt kød transporteres til disse varehuse inden for selve EU.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Howitt (PSE)
Mund- og klovsygen ramte hårdt i min egen valgkreds i det nordøstlige England, og jeg havde håbet, at denne betænkning fra Parlamentet ville yde retfærdighed i forhold til de tab, som landbrugerne, turistindustrien og hele vores samfund led.
Faktisk gav den måde, undersøgelsesudvalget arbejdede på, mig et sådant håb om, at vi virkelig kunne forøge vores viden, så vi kunne bekæmpe og forhåbentlig forhindre udbrud i fremtiden.
Men som andre medlemmer har antydet, er den endelige betænkning præget af ændringsforslag, der er fremsat af politiske grupper i Parlamentet, som antyder lovovertrædelser, der ikke fandt sted, og endog bevidst giver falske oplysninger om antallet af dræbte dyr.
Jeg havde håbet, at dette spørgsmål ville blive betragtet som noget andet og mere end et middel til at score billige politiske point.
Men sådan skulle det ikke være.
Under disse omstændigheder vil jeg give udtryk for min modstand ved den endelige afstemning.
Jeg støtter fortsat de oprindelige henstillinger, der vil afstikke retningslinjer for vores fremtidige lovgivning og sikre, at Europa spiller en konstruktiv rolle ved håndteringen af mund- og klovsyge i fremtiden.
Det er, hvad mine vælgere forventer.

Hughes (PSE)
Som medlem af det britiske Labour-Partis gruppe i Europa-Parlamentet vil jeg stemme imod denne betænkning.
Selv om den indeholder nogle nyttige forslag om, hvordan man kan undgå fremtidige udbrud af mund- og klovsyge, har den alvorlige mangler på en række vigtige områder.
Den er faktuelt ukorrekt, når det drejer sig om ulovligheden af nedslagtningerne, antydninger af overtrædelser af lovgivningen om dyrevelfærd, antydninger om overtrædelser af miljølovgivningen og forsømmelser med hensyn til biosikkerhed. Den siger f.eks. også, at der blev dræbt 10 millioner dyr, mens landbrugerne kun har krævet erstatning for 6,5 millioner.
Betænkningen er så fejlbehæftet, at man ikke kan støtte den.

McAvan (PSE)
Jeg støtter i høj grad de foranstaltninger, der skitseres i betænkningen, da de vil tjene til at forhindre fremtidige udbrud af mund- og klovsyge, som lagde landbrugsområderne øde i hele landet og i min egen region, Yorkshire og Humber.
Men der er nogle aspekter af betænkningen, der trænger til klargørelse. For det første blev nedslagtningen foretaget i overensstemmelse med de juridiske bestemmelser og i fuldt samarbejde med Europa-Kommissionen. For det andet bør antallet af nedslagtede dyr afspejle landbrugernes krav om erstatning for 6,5 millioner - ikke 10 millioner. For det tredje er ingen blevet retsforfulgt for overtrædelse af lovgivningen om dyrevelfærd, og der blev heller ikke fundet nogen skade på miljøet af det britiske miljøagentur. For det fjerde var der ingen vidnesbyrd om smittespredning fra døde dyr under transport eller via personale.
I betragtning af at disse punkter ikke er blevet tilstrækkeligt opklaret ved afstemningen, besluttede jeg at stemme imod betænkningen ved sidste afstemning, selv om jeg glæder mig over de bestemmelser, der har til formål af bekæmpe fremtidige udbrud af mund- og klovsyge.

Murphy (PSE)
Jeg støtter meget de foranstaltninger, der er skitseret i betænkningen for at forhindre fremtidige udbrud af mund- og klovsyge i det omfang, som vi oplevede i Det Forenede Kongerige og i regionen West Midlands, som jeg repræsenterer. Hr. Kreissl-Dörflers betænkning giver vigtige retningslinjer i tilfælde af, at der skulle være behov for fremtidig lovgivning til håndtering af nye udbrud, hvis sådanne skulle forekomme nogetsteds i EU.
Men jeg må afvise en del af de bemærkninger og konklusioner, der findes i betænkningen, da de er ukorrekte, i særdeleshed dem, der drejer sig om lovligheden af nedslagtningen, antydninger om overtrædelse af dyrevelfærdslovgivningen, antydninger om brud på miljølovgivningen og mangler i forbindelse med biosikkerheden. I betragtning af at landbrugerne har krævet erstatning for 6,5 millioner dyr, må jeg også afvise den påstand, at der blev dræbt 10 millioner under udbruddet.
Til trods for de mange positive aspekter ved betænkningen vil jeg i lyset af ovenstående kommentarer stemme imod.

Skinner og Watts (PSE)
Det sydøstlige England var en af de regioner, der først blev ramt af mund- og klovsygeudbruddet i Det Forenede Kongerige. Denne betænkning skitserer således mange af de foranstaltninger, der er nødvendige for at forhindre, at et sådant udbrud kan forekomme i samme omfang i fremtiden.
Men der er mange fejl, som er opstået på grund af politisk motiverede ændringsforslag, der forvrider betænkningen.
I særdeleshed: antydninger af overtrædelser af lovgivningen om dyrevelfærd. Der er ikke rejst tiltale på baggrund af nogen klager.
Mangler i biosikkerhed. Undersøgelser har vist, at noget sådant ikke forekom.
Nedslagtningen siges at være ulovlig. Domstolene gav regeringen medhold i, hvad den havde gjort med hensyn til slagtning af nabobesætninger. Det blev betragtet som en foranstaltning, der var nødvendig for at forhindre spredning af sygdommen. Kommissionen har hele tiden været underrettet.
Overtrædelser af miljølovgivningen. Miljøagenturet så på sagen og fandt ikke nogen skade på miljøet.
I det sydøstlige England følte Labour-medlemmer af Parlamentet, at statistiske fejl og politisk fejlinformation i forening har givet et ukorrekt billede af udbruddet og af Det Forenede Kongeriges regerings kamp imod sygdommen.

Souchet (NI)
Jeg er glad for, at Kreissl-Dörfler-betænkningen blev vedtaget med et stort flertal og herunder den vigtige del, der vedrører nødvendigheden af i høj grad at styrke kontrollen med dyreimporter og dyreprodukter fra sårbare lande og nabolande, hvorfra den mund- og klovsyge, der ramte Europa i 2001, stammede.
Dog kan ingen kontrol af importprodukter være så udtømmende, så præcis og så omhyggelig, som den kontrol medlemsstaterne og de professionelle organisationer selv foretager. Kontrol af import giver aldrig den samme sikkerhedsgaranti som den fortsatte kontrol og sporbarhed, der praktiseres i forbindelse med de nationale produkter og på de produktioner, der finder sted i Europa.
Det er en ekstra opmuntring til en effektiv anvendelse af fælleskabspræferencen og til at bevare størstedelen af landbrugsproduktionen inden for EU's territorium.
Fællesskabspræferencen, der er en central del af vores traktat, skal fremover være det vigtigste middel til at leve op til de europæiske forbrugeres nye krav med hensyn til fødevaresikkerhed. Dette er endnu en grund til energisk at forsvare den i WTO og til at sikre, at vi er i vores gode ret til at vælte udgifterne for den kontrol, vi har pålagt importprodukterne, over på disse produkter.

Formanden.
Punktet stemmeforklaringer er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.55 og genoptaget kl. 15.00)
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, i punkt 11 i protokollen fra i går står der, at jeg tog ordet i henhold til forretningsordenens artikel 121a. Ud over at spørge sekretariatet, hvorfor der ikke er noget skriftligt resumé af det, jeg sagde, vil jeg gerne minde om, at jeg bad formandskabet om at rette en klar henvendelse til de belgiske statsbaner på Europa-Parlamentets vegne og bede dem om at ændre deres alvorlige, ensidige beslutning om at afskaffe nattog nr. 299, nemlig det berømte tog, som forbandt Parlamentets tre arbejdssteder - Bruxelles, Luxembourg og Strasbourg - og som herefter kørte til Milano via Schweiz.
Med en ensidig beslutning er dette tog blevet afskaffet. Det har ikke bare medført alvorlige ulemper for Parlamentets ansatte, men også for de tusindvis af rejsende, som normalt benytter denne strækning, og det har det ikke mindst nu, hvor juleferien nærmer sig. Eftersom Parlamentets formandskab som svar på et lignende indlæg fra fru Ghilardotti ved åbningen af mødet den 5. december sagde, at det ville henvende sig til de belgiske statsbaner, vil jeg gerne vide, om der er blevet fulgt op på såvel min kollegas som min egen anmodning, og hvilket svar de belgiske statsbaner har givet. Er der fulgt op på denne anmodning? Jeg vil også gerne vide, hvad der blev af mit indlæg i går, så et skriftligt resumé af indlægget kan blive medtaget i protokollen i morgen.

Formanden.
Hr. Santini, jeg vil gerne understrege, at Deres kommentarer ikke tæller som bemærkninger til protokollen, fordi bemærkninger til protokollen omhandler det, der er sagt på mødet.
De gentager en anmodning, og der er ingen procedure i vores forretningsorden for denne type information.
Men jeg kan fortælle Dem - selv om det er at gå lidt ud over forretningsordenen - at fru Ghilardottis anmodning blev videresendt til Præsidiet, der vil videresende den til den kompetente belgiske myndighed.
(Protokollen godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0440/2002) for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 2003, modificeret af Rådet (alle sektioner) (11138/2002 - C5-0600/2002 - 2002/2004(BUD)) og ændringsskrivelse nr. 2 (14847/2002 - C5-0571/2002) og nr. 3 (15169/2002 - C5-0595/2002) til forslaget til Den Europæiske Unions budget for regnskabsåret 2003.
Ordførere:
Hr. Färm vedrørende Sektion III og
Hr. Stenmarck for alle andre sektioner.
Hr. Färm indleder forhandlingen i sin egenskab af hovedordfører.
Färm (PSE)
Hr. formand, årets budgetforhandlinger har været usædvanlig lette. Det er første gang i mange år, at det f.eks. ikke har været nødvendigt at afholde et budgetudvalgsmøde denne sidste mødeuge i Strasbourg for at løse en masse besværlige knuder. Årsagen er naturligvis, at alle parter, sikkert fordi alle ved, hvor vigtigt det er, at vi viser enighed inden udvidelsen, har bidraget til en saglig og konstruktiv proces. Jeg vil gerne sige tak for dette ikke mindst til det danske formandskab og finansminister Thor Pedersen, som jeg håber, at vi ser her på torsdag. Han har bidraget til at styre Rådets medlemmer frem til et meget konstruktivt resultat. Jeg vil også rette en tak til Kommissionen og fru Schreyer, til mine medordførere hr. Stenmarck og hr. Colom i Naval samt til budgetordførerne fra de andre udvalg, som har deltaget meget konstruktivt i denne proces. Sidst, men ikke mindst, vil jeg takke mine kolleger i Budgetudvalget, udvalgets fremragende sekretariat og ikke mindst den fortræffelige ordfører Terence Wynn, som hele tiden har været en støtte i arbejdet.
Da denne proces blev indledt for næsten et år siden var et af mine mål at udvikle selve proceduren i Europa-Parlamentet, og jeg synes, at vi er kommet et skridt videre. Vi fik etableret en dialog om mål og retningslinjer på et tidligt stadie. Vi har arbejdet tæt sammen med de andre specialiserede udvalg for at få dem aktivt med i budgetproceduren. Vi har udviklet den nye budgetforhandling i september, som er noget, som sikkert kan udvikles yderligere næste år. Dette har fungeret godt.
Desværre må jeg også være kritisk. Det gælder ikke vores arbejde med budgetterne, men EU's budgetsystem. Efter min mening er det den langsigtede budgetplanlægning og den interinstitutionelle aftale, som forhaler det sektorinddelte budgetloft for syv år. Det er en helt urimelig model. En sådan langsigtet og detaljeret fremstilling er ikke mulig i et moderne budgetsystem. Det minder mere om Sovjet. Jeg kan acceptere en vis budgetdisciplin. Jeg er en varm tilhænger af budgetloftet, men denne model er alt for ufleksibel. Så længe den styrer os, vil vi alle til stadig komme til at søge efter smuthuller i de finansielle overslags spændetrøje. Siden budgetplanen i 1999 har vi hvert år anvendt fleksibilitetsmekanismerne i større eller mindre udstrækning. Vi har også udviklet mere kreative og nye metoder til fleksibilitet. Vi har en nødhjælpsreserve, som vi anvender på en alt for bred måde. Vi har indført den nye solidaritetsfond, som også er et instrument til fleksibilitet. I år har vi endda introduceret en systematisk anvendelse af f.eks. front loading, hvor vi forsøger at skaffe overblik over de uanvendte ressourcer i indeværende års budget for allerede nu at klarlægge udgifterne til næste år og derved skabe fleksibilitet.
Denne kreativitet har været en stor hjælp, men den er ikke særlig åben eller gennemsigtig. Det er ikke nogen god budgetmetode på sigt. Jeg opfordrer derfor vores venner i konventet til virkelig at tænke over, hvordan vi i den kommende traktat kan øge Europa-Parlamentets indflydelse på budgettet som helhed og på lang sigt og samtidig skabe en mindre fleksibel og udviklingsfjendtlig model for budgetlofterne.
Jeg er også kritisk over for gennemførelsen af budgettet, selv om vi på sin vis, f.eks. når det drejer sig om bistandspolitikken, kan se forbedringer. Det faktum, at vi i år 2001 havde 15 % af medlemsstaternes afgifter til EU tilbage, fordi vi ikke kunne gennemføre det, som vi havde sat os for i budgettet, er naturligvis urimeligt. I det kommende år risikerer vi, hvis den hastighed, hvormed gennemførelsen sker, fortsat er lav, at de regioner, som har fået løfter om støtte, og de kandidatlande, som har fået generøse løfter om tiltrædelsesstøtte, med rette vil protestere, når løfterne ikke overholdes. Hvis den hastighed, hvormed gennemførelsen sker, derimod forbedres, risikerer vi i stedet, at vi får store problemer med at holde budgettet i de kommende år, hvis det bjerg af udbetalinger, som vi forestiller os, skal gennemføres, samtidig med at udvidelsen vil kræve nye store ressourcer.
På trods af disse fejl synes jeg, at vi har meget at glæde os over. Lad mig nævne nogle af de vigtigste områder. Det gælder først og fremmest udvidelsen. Ved den udviklede model for front loading har vi kunnet give Kommissionen de ressourcer, som den har brug for, bl.a. til de 500 nye stillinger, som kræves i forbindelse med udvidelsen. Jeg er sikker på, at min kollega, hr. Stenmarck, vil tale mere om dette vedrørende budgettet for Europa-Parlamentet og de øvrige institutioner. Udvidelsen har imidlertid også sat sit præg på andre områder. De nye store informationsressourcer vil også komme til at gælde for udvidelsen. En række forskellige instanser, som får støtte fra EU, satser nu på de ressourcer til at integrere de nye lande. Det gælder den sociale dialog, ungdomsarbejdet, den fælles bekæmpelse af kriminalitet osv. Vi har også lanceret et nyt pilotprojekt for samarbejdet mellem de små virksomheder både med kandidatlandene og med landene i områderne langs Unionens nye ydre grænser - Rusland, Balkanlandene, Nordafrika osv. Jeg tror, at dette er det allervigtigste, vi har gjort.
Lad mig også nævne EU's indsats i bekæmpelsen af fattigdom og sygdom i udviklingslandene. Selv om jeg personlig er skuffet over, at vi ikke har fået tydeligere ændringer af landbrugspolitikken frem, for det er nok det vigtigste, vi kan gøre i kampen mod fattigdom, er jeg dog alligevel glad for, at vi kan hjælpe på andre måder. Jeg ved, at der er en del kritik af den kendsgerning, at vi har reduceret bevillingerne til fødevarehjælp og humanitær bistand. Vi har gjort dette dels for at kunne få et overblik over støtten til det hungersnødramte Afrikas Horn og dels for at kunne frigøre ressourcer til Afghanistan næste år. Dette er sket på den betingelse, at vi og Rådet lover at tilføre de ekstra ressourcer til dette, som kan blive nødvendige til næste år.
Vi har også mødt kritik af vores måde at håndtere EU's bidrag til Den Globale Sundhedsfond. Jeg synes, at den kritik er uretfærdig. Vi har opfordret til, at Rådet mere end fordobler sit forslag fra førstebehandlingen fra 20 millioner til 42 millioner. Vi har desuden fået Rådet til at love at forsøge at skaffe lignende summer fra Den Europæiske Udviklingsfond. Vi har endelig fået et fælles løfte om, at der i alle henseender bidrages med de ressourcer, som er nødvendige for, at EU kan beholde sin plads i fondens bestyrelse. Jeg synes faktisk ikke, at det er rimeligt at kræve mere. Endelig har vi også opnået et meget godt resultat vedrørende Europa-Parlamentets rolle i udenrigs- og sikkerhedspolitikken, og den tror jeg, at vi alle er tilfredse med.
Kære kolleger, dette budget bliver ikke historisk på grund af nogle dramatiske konflikter eller store revolutionerende nye budgetinitiativer. Derimod bliver det historisk, hvis det er det sidste budget med den gamle budgetnomenklatur. Næste år bliver vi alle tvunget til at lære virksomhedsbaseret budgetlægning. Det bliver også historisk, da det er det sidste budget, som tjener et EU med 15 medlemslande. Jeg er først og fremmest meget glad for, at vi faktisk med så stor politisk enighed har fundet de løsninger, som kræves til forberedelse af udvidelsen. Jeg mener, at det er det største fremskridt i år. 
Stenmarck (PPE-DE)
Hr. formand, vi befinder os nu i slutningen af en omfattende proces med klarlægning af et budget for det kommende budgetår, og jeg vil gerne takke alle, som har deltaget i dette arbejde. Det gælder naturligvis Budgetudvalget og ikke mindst dets ordfører, Terence Wynn, og min svenske ordførerkollega, Göran Färm, men det gælder frem for alt Budgetudvalgets meget kompetente sekretariat. Jeg vil også fremføre en stor tak både til Kommissionen og Rådet for et konstruktivt samarbejde, og jeg vil rette en særskilt tak til det danske formandskab for, at det aktivt har medvirket til, at EU's to budgetmyndigheder i fællesskab kunne finde frem til rammerne for kategori 5 ved et forlig den 19. juli, hvilket jeg mener var meget vigtigt.
I hele det indeværende år har EU's administrative budget, som vi kalder kategori 5, været et af budgettets virkelige problembørn. Vi indledte året med betydelige forventede underskud for budgettet for 2003. Gennem forskellige skridt er disse derefter blevet reduceret og har givet os et brugbart overskud og en, som jeg bedømmer det, fuldt acceptabel margen for næste budgetår.
I dette budget har vi også fået gennemført de prioriteringer, som vi redegjorde for i forbindelse med de retningslinjer, som blev angivet i begyndelsen af året. Det handler altså som den allerstørste og naturlige prioritering om udvidelsen. Ved de beslutninger, som derefter er blevet truffet, ved vi, at medlemslandene, ikke mindst ved den positive beslutning ved topmødet i København, lever op til deres forpligtelser vedrørende de 10 nye medlemslande. Hvis aftalen underskrives til marts kan vi have 147 observatører fra disse lande på plads allerede i april. De nødvendige beslutninger skal være klar og være gennemført inden da. Det har også handlet om at give hver enkelt institution mulighed for at forberede sig inden udvidelsen. Dette spørgsmål får yderligere betydning, når vi nu ser den lykkelige slutning fra København.
Hr. formand, lad mig rette en tak til alle institutionerne for, at de aktivt har deltaget i dette arbejde. Det gælder ikke mindst den store loyalitet mod udvidelsen og europaprojektet, som alle udviste i forbindelse med den front loading, som vi gennemførte i fællesskab.
Den anden prioritet handler om at gennemføre de nødvendige reformer. Med eller uden udvidelsen så blev disse nødvendige ikke mindst for Europa-Parlamentet. Det handlede først og fremmest om de centrale områder, hvor hvert enkelt parlament, uanset om det er nationalt eller europæisk, må stå stærkt. For Europa-Parlamentets vedkommende handlede det om at styrke budgetstrukturen, og det vedrører ikke blot Budgetudvalget, men også en styrkelse af de andre udvalg i deres overordentligt vigtige budgetarbejde. Europa-Parlamentets lovgivende funktion skal også forstærkes. Europa-Parlamentet har på meget kort tid fået betydelig lovgivningsmagt, hvilket indebærer, at Parlamentets forudsætninger på dette område også skal styrkes. Dette er centrale områder for Europa-Parlamentet, og netop her skal vi stå særdeles stærkt.
Den tredje prioritet handler om at kunne magte alt dette. Det gælder om at magte såvel forberedelserne inden udvidelsen og satsningerne på de nødvendige reformer og at gøre alt dette inden for de givne budgetrammer. Det er lykkedes for os. Det indebærer, at vi nu går ind i et nyt budgetår med en temmelig bred margin, som forhåbentlig kommer op i nærheden af 20 millioner. Dette vil være gældende på betingelse af, at Europa-Parlamentet godkender det mundtlige ændringsforslag, som jeg ved, at min kollega, Göran Färm, vil stille, og som jeg på denne måde tilkendegiver min støtte til. Lad mig sige, at jeg har kendskab til, at Rådet ønsker en endnu større margin. Jeg har stor forståelse for dette, og jeg lovede ved forliget at se, hvad jeg kunne gøre for at få en endnu større margin. Jeg har derefter gennemgået hele budgettet igen, og vi er nu komme så langt, men desværre ikke længere.
Hr. formand, lad mig afslutte med at konstatere, at dette er det sidste budget, som Europa-Parlamentet vil vedtage inden udvidelsen med 10 nye medlemslande. Det har været vigtigt at gennemføre alt dette på en måde, som gør, at forberedelserne til udvidelsen kan håndteres i alle institutionerne. Det er min bedømmelse, at dette kan lade sig gøre. Det har også været vigtigt i løbet af året at træffe en række beslutninger for at klare de langsigtede problemer i kategori 5. Min bedømmelse er, at vi også har gjort dette, men at det er vigtigt, at dette arbejde følges op. Det bliver nødvendigt med yderligere beslutninger i denne retning i det kommende budgetår.
Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, vi kan virkelig være stolte af EU-budgettet for 2003. Det er et skoleeksempel på, at det kan lykkes at opstille et yderst sparsommeligt budget, samtidig med at man stiller tilstrækkelige midler til rådighed for prioriteter og nye opgaver. Dette sparsommelige og fremtidsorienterede budget er resultatet af et usædvanligt godt samarbejde med Parlamentet, med ordførerne. Jeg må udtale min højeste anerkendelse til hr. Färm og hr. Stenmarck. Ligeledes min hjerteligste tak på Kommissionens vegne til hr. Colom i Naval og naturligvis formanden for udvalget, hr. Wynn, samt hele Budgetudvalget for dette fantastiske samarbejde. Naturligvis takker jeg også Rådet. Her vil jeg gerne fremhæve den målrettede ledelse af forhandlingerne, som ikke tillod, at man bed sig fast i et enkelt område eller i mindre vigtige detaljer, der blev hele tiden målrettet forhandlet videre.
99,69 milliarder euro udgør budgettet for 2003 i forpligtelsesbevillinger - for disse penge kan der på EU's vegne indgås nye forpligtelser. I forhold til i år er det en stigning på kun 0,26 %. Hvem kan gøre os det efter? Til betalinger er der næste år afsat 97,5 milliarder euro. Stigningen i forhold til indeværende år udgør således 1,9 %, den er altså lavere end inflationen. I procent af EU's bruttonationalprodukt bruges der kun 1,02 % på EU-budgettet for 2003. Det er det laveste tal i 10 år. I henhold til den finansielle planlægning, som blev vedtaget i 1999, var der planlagt 103 milliarder for 2003, altså fem milliarder mere, end der nu rent faktisk skal bruges på budgettet for 2003.
Mine damer og herrer, det er nu definitivt afgjort, at budgettet for 2003 vil blive det sidste EU-budget for et EU bestående af 15 medlemsstater. Jeg vil gerne lykønske det danske formandskab med dette resultat af topmødet i København. Men jeg vil også gerne her udtale en varm tak til hr. Böge som Parlamentets ordfører for finansieringen af udvidelsen for hans støtte gennem det sidste halvandet år! Finanspakken var jo længe undervejs, og jeg er som budgetkommissær stolt og naturligvis også glad over, at slutresultatet fra København ligger så tæt på Kommissionens forslag fra januar.
Med resultatet fra København er der nu virkelig sendt et signal til alle EU-institutionerne om at smøge ærmerne op og tage fat. Nu drejer det sig om at træffe alle de institutionelle forberedelser, så disse ændringer for vores institutioner kan forløbe gnidningsløst.
Rådet får 236 nye stillinger til denne forberedelse, Kommissionen 500. På Kommissionens vegne vil jeg gerne takke budgetmyndigheden for denne beslutning. Hvor vil Kommissionen så bruge disse stillinger? 59 af de nye stillinger går til konkurrenceområdet, 53 til landbrugsområdet, 56 til strukturfondene, 10 til OLAF, 69 til sprogtjenesten og 60 til publikationskontoret. Alle sammen områder, hvor det er klart, at EU's aquis skal anvendes fuldt ud fra første dag, og hvor forberedelserne til det skal være på plads.
Endelig ligger det jo også fast, hvor mange midler de nye stater vil have til rådighed i årene 2004-2006, nemlig ca. 10 milliarder euro til landbrugspolitik og 21 milliarder til strukturhjælp. Det er store beløb, og anvendelsen af dem skal naturligvis forberedes godt.
De øvrige politiske prioriteter for budgettet for 2003, som Parlamentet og Rådet har hilst velkommen, er "stabilitet og sikkerhed" og "bæredygtig og integreret erhvervsudvikling". Disse prioriteter afspejles i budgettet for 2003. Således vokser budgettet for Generaldirektoratet for Miljø med 14 %, og der afsættes særlige midler til små og mellemstore virksomheder i grænseregioner til at styrke deres konkurrenceevne. Budgettet for Generaldirektoratet for Forskning og den fælles forskningstjeneste udgør tilsammen tre milliarder euro i 2003. Det understreger betydningen af den bæredygtige og integrerede erhvervsudvikling.
Prioriteten "stabilitet og sikkerhed" vedrører initiativer på området "retlige og indre anliggender" - min kollega Vitorinos budget vokser med 11 % - og initiativer inden for udenrigspolitikken. EU-budgettet vil næste år dække de fælles udgifter til politimissionen i Bosnien. Det er et vigtigt skridt i retning af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Vi står fortsat ved vores løfter og de politiske forpligtelser, vi har påtaget os på Balkan. Jeg tror, man skal fremhæve, at der for fjerde gang står et stort budget til rådighed, nemlig over 680 millioner euro i 2003. Afghanistan kan regne med en stor støtte fra EU, og til kampen mod aids, tuberkulose og malaria vil der atter være afsat store midler til Den Globale Sundhedsfond. Her er Europa jo den største donor.
Mine damer og herrer, i år har vi oprettet den nye fond for solidarisk hjælp i tilfælde af store naturkatastrofer i medlemsstaterne og i udvidelsesstaterne. Der vil fremover hvert år være op til en milliard til rådighed, altså også i 2003.
Alt i alt falder regnskabet for 2002 for arbejdet på det budgetpolitiske område yderst positivt ud. Vi har en helt ny finansforordning for EU-budgettet, ligesom for Den Europæiske Udviklingsfond og for de andre organer. I dag har Kommissionen vedtaget hele gennemførelsesforordningen for denne finansforordning. Reformen af finansstyringen står dermed ikke længere kun på papiret, den bestemmer arbejdet for alle dem, der arbejder med de europæiske midler. Budgettet for 2003 vil altså være det første budget, som skal gennemføres efter de nye regler i den nye finansforordning.
Budgettet for 2003 er, som det allerede er blevet understreget, det sidste for EU med 15 medlemmer. Nu skal vi tilpasse det finansielle overslag til beslutningerne fra København for at opstille budgettet for 2004 for EU med 25 medlemmer. Allerede i februar vil vi drøfte skridtene til tilpasning i fællesskab i trilogen. Så vil der forhåbentlig også være større klarhed om Nordcyperns fremtid. Førtiltrædelsesstøtten til Bulgarien og Rumænien skal så forhøjes, og Tyrkiet skal optages på budgettet for førtiltrædelsesstøtte. Det besluttede Rådet i København. Budgettet afspejler dynamikken i den europæiske udvikling. Jeg glæder mig til samarbejdet om disse fremtidige spørgsmål, fordi jeg er sikker på, at vi også vil finde gode løsninger på det, sådan som vi har gjort for budgettet for 2003.

Ferber (PPE-DE).
Hr. formand, ærede rådsformandskab, fru kommissær, kære kolleger, budgetproceduren for 2003 har virkelig været meget behagelig i forhold til det, som vi har måttet igennem i tidligere år, og det vil jeg gerne takke ordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, hjerteligt for. Det viste sig altså at være en klog beslutning, at vi satsede på den skandinaviske seriøsitet i forbindelse med budgetproceduren, og det blev suppleret af det danske rådsformandskab, så man i tide kunne holde fri af mange skær, og så vi i fællesskab fik en meget harmonisk procedure, netop under andenbehandlingen. Det synes jeg er værd at fremhæve.
I PPE-DE-Gruppen er vi meget stolte af, at vi sammen med kollegerne fra de andre grupper har kunnet gennemføre mange af vores ønsker, og kære fru kommissær, vi beder naturligvis også om støtte hertil. Lad mig sige det helt klart. Det er temmelig meningsløst, hvis vi i Parlamentet sammen med Rådet møjsommeligt opstiller et budget, og der så bagefter under afviklingen af budgettet er mange ting, som var af særlig betydning for de to parter i budgetmyndigheden, men som ikke afspejles i det daglige liv.
Når De taler om budgettallene for 2003 og den lave vækst, som vi alle er meget glade for og går ind for, så må vi naturligvis også være ærlige og sige, at vi har taget mange initiativer for at kunne gennemføre disse lave vækstrater, fordi budgettet for 2002 ikke blev afviklet sådan, som det var stillet op.
Jeg tænker her på frontloading-initiativerne, som det så smukt hedder i fagjargonen, altså betaling af forpligtelser, som egentlig først kommer til næste år, med midler fra 2002, altså en overførsel af midler, som vi har afsat via solidaritetsfonden, fra budgettet for 2002 til 2003. Hvis vi tæller alt det sammen, plus det tillægsbudget, som må forventes at komme, bliver det alligevel til yppige milliardbeløb. Det bør vi også være ærlige og sige. Den ringe vækst til næste år bliver også finansieret ved, at vi overfører midler fra budgettet for 2002, som ikke er anvendt rigtigt eller i henhold til deres bestemmelse.
Vi i PPE-DE-Gruppen vil udtrykkeligt opfordre Kommissionen til ikke at slække på reformen af Kommissionen. Vi venter spændt på de rapporter, som den ansvarlige kommissær, Neil Kinnock, har lovet os, og vi vil gå dem meget nøje efter og naturligvis også skulle overveje, hvilke videre initiativer, vi kan udlede af det.
Jeg mener, det var en stor succes - og det var PPE-DE-Gruppen, der tog initiativet, som heldigvis blev vel modtaget af kollegerne - at spørgsmålet om samarbejde mellem Rådet og Parlamentet om definitionen af udenrigspolitiske initiativer blev mærkbart forbedret. Jeg tror, at der her er fundet en egnet metode til at overvinde det demokratiske underskud, som vi har i Rådets mellemstatslige samarbejde, fordi de nationale parlamenter ikke længere har ansvaret, men Europa-Parlamentet endnu ikke er involveret. Her er der med den dialogprocedure, som vi har aftalt med Rådet, bygget en bro for at opnå mere demokrati i forbindelse med definitionen af Europas udenrigspolitiske mål.
Efter min mening er det en stor succes, at det er lykkedes os at sikre løfterne om Afghanistanhjælpen også for 2003. Men jeg synes ikke, det er acceptabelt - og det har vi også diskuteret gentagne gange her - at Europas udenrigsministre hele tiden kommer i tanke om nye centrale punkter, at de gamle prioriteter pludselig ikke spiller nogen rolle mere, og at vi så får den besværlige opgave med at få det hele til at hænge sammen økonomisk. Netop for 2003 er det meget seriøst lykkedes for os at forene nye udfordringer plus gamle forpligtelser i et godt kompromis, og det skal alle, som har bidraget til det, have hjertelig tak for.
Jeg synes, det alt i alt er et seriøst budget, og jeg vil endnu en gang bede Kommissionen om at sørge for, at det, som Rådet og Parlamentet har vedtaget, også bliver gennemført i 2003.
Walter (PSE).
Hr. formand, kære rådsformandskab, kære kolleger, man mærker også på indlæggene, at vi i de konkrete spørgsmål har været meget tæt på hinanden i år, for det er næsten altid de samme emner, vi drøfter her, og som vi også tager op nu. Naturligvis kan jeg heller ikke helt holde mig fra det. Nu vil jeg imidlertid gerne sige noget, som den europæiske offentlighed måske også skulle notere sig lidt nærmere, end det har været tilfældet i de forløbne år. Kommissæren talte om vækstraten i budgettet i forbindelse med forpligtelserne. Den ligger på 0,26 %. Vores budget opviser ikke de vækstrater - for ikke at tale om inflationsrater - som man forudså i Berlin. Vi ligger langt under. Allerede i Berlin sørgede man for at skabe en margen for at muliggøre og lette udvidelsen. Det er vi kommet lidt nærmere i vores aktuelle budgetøvelser. 0,26 % vækst.
Hvis man ser på betalingerne - 1,9 %, det ser i første omgang ikke ud af så meget. Det er også langt under det, som ville være nødvendigt for at nedbringe de manglende betalinger, som stadig eksisterer. Alligevel er 1,9 % mere, end mange nationale finansministre i øjeblikket har til rådighed til deres budgetter. Alligevel står vi ved disse 1,9 %, fordi de er vigtige. Alt i alt må man prøve at se på dette budget og dets omfang. Vi har et budget på under 100 milliarder euro! Det er en fjerdedel mindre end det beløb, som de 15 stater i EU bruger til forsvarsopgaver. For denne difference på en fjerdedel - altså summen på 100 milliarder euro - opnår vi, at der bliver samarbejdet på det europæiske kontinent inden for miljø, forskning, udvikling og samhørighed, at vi ikke lader de svage sejle deres egen sø. Landbruget er fuldstændig europæiseret, der forberedes ungdomsudvekslingsprogrammer. Vi forbereder udvidelsen, vi har fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og et samarbejde om indre retlige anliggender. Jeg synes, det er vigtigt at sige meget tydeligt, at vi bruger væsentligt færre penge til alle disse ting, for at holde Europa i stand til fremtiden og til freden, end der alene inden for forsvarspolitikken bliver brugt på nationalt niveau.
Selv om vi har dette snævre budget, selv om vi år for år må optage nye ting - det er allerede blevet nævnt, at der hvert år næsten regelmæssigt kommer en ny opgave til inden for udgiftsområde IV - klarer vi alligevel at udpege centrale punkter, som bringer den økonomiske udvikling på det europæiske kontinent fremad. Vi opnår eller bevarer ikke kun et kontinent med store koncerner, også de små eller mellemstore virksomheder på det europæiske kontinent kan udnytte de chancer, som det fælles indre marked byder. De har ingen juridisk afdeling eller skatteafdeling, de har brug for hjælp for at kunne udnytte det indre marked med alle dets fordele fuldt ud. Her hjælper vi.
Vi reagerer på det aldrende samfund i EU. Det skal vi gøre i endnu højere grad i forbindelse med vores eget budget. Jeg har allerede nævnt pensionerne flere gange, men fremover vil vi også reagere på hele det europæiske aldrende samfund.
Et meget centralt punkt var og er udgiftsområde IV. Jeg har i dag læst i en avis, at Europa-Parlamentet ikke betragtede bekæmpelse af aids som vigtig. Jeg vil gerne slå fast, at Europa-Parlamentet har firedoblet den sum, der skal stilles til rådighed til dette formål, i forhold til de oprindelige forslag. Så hvis man hævder, at det ikke er tilstrækkeligt vigtigt for os, så aner man ikke, hvad man taler om.
Jeg vil også gerne endnu en gang understrege kraftigt, at dette års budgetprocedure indeholder store fremskridt. Jeg kan fuldt ud tilslutte mig Markus Ferbers udtalelser. Vi har nogle parlamentariske huller, der skal lukkes, med hensyn til kontrol med politikker, som overføres fra det nationale niveau til det europæiske niveau, og vi finder dem. Vi har opnået en fælles erklæring med Rådet, som netop giver store fremskridt inden for sikkerheds- og forsvarspolitikken og gør det tydeligt for borgerne, at der ikke findes noget parlamentarisk råderum på dette europæiske niveau i de europæiske politikker. Det er ting, som skal reguleres i konventet, som egentlig skal organiseres andre steder. Vi har alligevel taget fat på det.
Fru Schreyer, De lød før, som om det alt sammen allerede var på plads. Vi vil naturligvis behandle beslutningerne fra København. Det er imidlertid klart, at dette ikke kun er et spørgsmål, som skal besluttes af Rådet i København, men et spørgsmål, som vi her også skal drøfte med hinanden. Vi er meget positive over for det, men Deres apodiktiske "det er dermed besluttet", kan jeg ikke lade stå uimodsagt. Det kan man først sige, når forhandlingerne er vel overstået.
Jeg takker alle kollegerne, især de to ordførere, og for formandens tålmodighed, at han gav mig et halvt minut mere.
Virrankoski (ELDR).
Hr. formand, fru kommissær, først vil jeg gerne takke ordførerne for budgettet, Göran Färm og Per Stenmarck, for deres udmærkede arbejde samt formanden for Budgetudvalget, Terence Wynn, for hans ledelse af dette udvalg. Jeg vil også takke Danmarks formænd i Rådet for deres glimrende samarbejde samt kommissær Michaele Schreyer for hendes fortræffelige bidrag.
Næste års EU-budget er et disciplineret budget. Udgiftsstigningen på bare 1,9 % ligger under inflationen. Det er udtryk for en enestående støttegestus fra Europa-Parlamentets side for at hjælpe medlemsstaterne med at bringe balance i statsbudgetterne. Det viser også ansvarlighed fra EU's side, mens medlemsstaterne forsøger at leve op til kravene i stabilitets- og vækstpagten.
Det Europæiske Liberale og Demokratiske Partis Gruppe støtter dette mål, skønt det delvist underminerer EU's langsigtede bestræbelser på at bringe balance i økonomien, da EU's største budgetproblem denne gang er uindfriede forpligtelser. I øjeblikket beløber de sig til 103 milliarder euro, hvilket er mere end hele årsbudgettet. Der har været en stigning i restancer på 17 milliarder euro siden starten på året, og der er ingen grænse i syne. Situationen er værst inden for strukturfondene, hvor de uindfriede forpligtelser i årets løb er vokset med 13 milliarder euro. Relativt set er situationen imidlertid værst inden for førtiltrædelsesstøtten, hvor de uindfriede forpligtelser på tre år er vokset til 8,5 milliarder euro, mens der udbetales lige knap 2 milliard i faktisk støtte.
Det mest ærgerlige er, at der var midler til dækning af disse forpligtelser, men at de ikke blev brugt. Situationen afslører således administrativ ineffektivitet hos Kommissionen og medlemsstaterne. Derfor er det ekstremt vigtigt med en reform af Kommissionen. I øjeblikket er Kommissionen meget konservativ og viger uden om sit ansvar. Vi bør også forenkle de retlige instrumenter og lovgivningsprocedurerne som vedtaget under sommerens forligsmøde med Rådet.
Udvidelsen sætter sit store præg på næste års budget. Dette budget er det sidste, der skal udarbejdes af et EU med 15 medlemsstater. Parlamentet sikrede de nødvendige stillinger i Kommissionen i forbindelse med en udvidelse ved at samle ressourcer fra bl.a. dette års budget. På den måde kunne vi dække næste års udgifter på forskud og indpasse de administrative udgifter i de stramme rammer under udgiftsområde 5. Min gruppe støtter dette.
Ellers kan vi sige om budgettets indhold, at EU's funktioner er finansieret på passende vis. Landbrugsudgifterne er under kontrol, så der er ikke behov for store reformer af budgetmæssige årsager. Foranstaltningerne over for tredjelande kunne delvist forudfinansieres på dette års budget, og det var ikke nødvendigt at se nærmere på Parlamentets prioriterede områder. Ud over andre aktioner kunne vi forbedre finansieringen af den nordiske dimension en smule, hvilket er godt.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, den samlede total for næste års budget sammenlignet med medlemsstaternes BNP er rekordlav. Vores gruppe er bekymret over betalingsbevillingernes lave niveau. Det frygtes, at de ikke svarer til de tidligere indgåede forpligtelser, og at der som følge heraf vil komme nye uindfriede forpligtelser, således at de ikke-udbetalte indgåede forpligtelser vil hobe sig op. Det frygtes, at medlemsstaterne på grund af en ny regel - den såkaldte "sunset clause" - vil miste de beløb, der tilkommer dem. Problemet har primært været teoretisk, mens Kommissionen ikke har overført bevillingerne på budgettet til betaling, og mens medlemsstaterne har kunnet få milliarder af ubrugte euro i form af ubrugte egne indtægter eller bidrag tilbage. Hvis betalingsbevillingerne ikke lever op til betalingsbehovene næste år, vil den såkaldte "sunset clause" skabe en ny slags problemer.
I vores gruppe vil vi gerne koncentrere os om den interinstitutionelle aftale, som det forrige Parlament indgik på vores vegne. Der er opstået nye behov, specielt under udgiftsområde 3 og 4, der ikke kan dækkes af de aktuelle maksimumsbeløb. Ingen kunne i maj 1999 have forudset, at der ville blive behov for genopbygning i Jugoslavien og Afghanistan i en situation, hvor EU synes at have forpligtet sig til med økonomiske bidrag at lindre følgerne af en amerikansk aggressionspolitik. Ansvaret synes at være fordelt, således at USA angriber, mens EU betaler for oprydningen og genopbygningen efter krigen. En ny krig med Irak kan lægge øget pres på næste års ulandsbistandsprogram, så der ikke er nogen marginer til nye foranstaltninger under dette udgiftsområde.
Vores gruppe mener, at lofterne i den interinstitutionelle aftale skal omvurderes. Vi vil gerne gøre den dumme stabilitets- og vækstpagt mere fleksibel. Budgettet har et særligt fleksibelt instrument, men det kunne se ud til, at Rådet i stedet misbruger det til betalinger, der kan forudsiges. Sammenbruddet i den marokkanske fiskeriaftale var ikke en uforudsigelig udgift, som det var nødvendigt at bruge det fleksible instrument til. Skrotningen af den spanske og den portugisiske fiskerflåde skulle næste år have været finansieret på en anden måde end delvist via det fleksible instrument.
Vores gruppe finder det positivt, at der er indledt seriøse forhandlinger om at reducere transporten af levende dyr til slagtning, og at der stilles spørgsmålstegn ved behandlingen af dyr på primatcentret i Rijswijk i Holland. Vi er imidlertid skeptiske over for det faktum, at bolden er givet op til, at EU-budgettet kan bruges til finansiering af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Denne gang finansierer vi civil krisestyring, og næste gang bliver det måske krig. Budgetforhandlingen har ikke givet mig et svar på, hvordan revisionen af midler - der er Rådets ansvar - skal foregå, eller hvornår og til hvem der skal meddeles decharge vedrørende brugen af disse midler. Men det ved kommissæren måske.
Buitenweg (Verts/ALE).
Hr. formand, både personligt og på vegne af min gruppe vil jeg takke ordførerne hr. Färm og hr. Stenmarck mange gange for deres arbejde og ønske dem tillykke med slutresultatet. Af balancemæssige hensyn har jeg både positive og negative punkter, men jeg vil starte med de negative. For mig at se er det betalingerne, og jeg støtter fuldt ud hr. Virrankoskis bemærkninger desangående. Parlamentet kæmper normalt om de endelige tildelinger, det vil sige om løfter, mens Rådet primært er interesseret i at begrænse betalingerne mest muligt og ikke så meget i at holde løfter.
Under voldgiftsprocessen gik Parlamentet med til at reducere de budgetterede betalinger. Jeg kan godt forstå hvorfor, men jeg er ikke glad for det. Vi risikerer, at ventetiden bliver længere, så organisationer og andre modtagere af det, vi kunne kalde kontante udbetalinger, skal vente længere på deres penge, hvilket bestemt ikke kan være meningen. Det mindsker institutionernes troværdighed, men Rådet og medlemsstaterne mener måske, at det ikke er de store sværdslag værd.
Jeg har også et problem med, at lånene til fødevarehjælp og humanitær bistand er reduceret med 55 millioner euro. Jeg ved selvfølgelig godt, at der ifølge fortalerne blot er tale om et regnskabsmæssigt kunstgreb, og at tallene er uændrede. Men som jeg ser det, er det netop problemet, at lånene er uændrede, skønt vi allerede nu ved, at der er behov for ekstra midler til Afrikas Horn. Bevillingerne er uændrede, men der er en stigning i antallet af mennesker, der har brug for penge fra denne budgetpost.
For at skabe ligevægt vil jeg nu komme med tre positive punkter. Min gruppe er meget tilfreds med fastfrysningen af midler til KEDO. Vi har hele tiden fundet det beklageligt, at vi aldrig har opteret for en varig løsning på det nordkoreanske energispørgsmål - nemlig investering i energieffektive og vedvarende energikilder. Takket være EU trænes omkring 1.000 nordkoreanere i brugen af moderne atomteknologi. Nu kommer det så frem, at Nordkorea ikke overholder sin del af aftalen, men at landet alligevel investerer penge i sit eget atomvåbenprogram. Derfor er det nu på tide atter at foretage en grundig kontrol af KEDO og efter vores mening afvikle programmet. Det er ikke vanskeligt at finde andre ting at bruge de 20 millioner på.
Så er der de nye stillinger i Kommissionen. Det skal helt sikkert ses som et vigtigt resultat af budgetforhandlingerne. Med endnu en regnskabsteknisk justering har vi på næste års budget skabt plads til 500 nye stillinger i Kommissionen. Og det er godt nyt. Men hvis jeg har forstået kommissæren ret, går ingen af disse 500 stillinger til Generaldirektoratet for Miljø, hvilket jeg finder beklageligt, da det selvfølgelig også er meget vigtigt, at miljølovgivningen overholdes og overvåges i kandidatlandene. Derfor kunne de måske tænke sig at tage det op til fornyet overvejelse, da vi i fællesskab er blevet enige om, at EU har tre hovedmålsætninger, og at bæredygtig udvikling er en af disse. Det ville derfor være fornuftigt, om en betydelig andel af de 500 stillinger blev brugt til at styrke Generaldirektoratet for Miljø.
Mit sidste punkt, hr. formand, vedrører dyreforsøgscentret i Rijswijk. Jeg kan allerede høre de ærede medlemmer sukke, at denne sag har trukket ud i det uendelige, men nu er vi nået til beslutningsfasen. Vi skal opstille klare etiske forhåndsbetingelser for de eksperimenter med aber, der gennemføres her. Hvis der findes et alternativ, eller forsøgene ikke er objektivt nødvendige, bør EU ikke længere støtte disse forsøg. Under alle omstændigheder, skal der gøres en ende på forsøg med hominider. De er etisk uacceptable, og jeg håber, at jeg kan regne med Deres støtte.
Turchi (UEN).
Hr. formand, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske dette års to ordførere, hr. Färm og hr. Stenmarck, med det glimrende arbejde, de har udført. Budgettet for 2003 har ikke været noget nemt budget, og politisk set har det heller ikke været ligetil. Det er nemlig et budget, der har været en balancegang mellem uopsættelige behov såsom finansieringen af administrationsudgifterne i forbindelse med EU's udvidelse og politiske prioriteringer såsom støtten til Afghanistan. Det har været en balancegang mellem forpligtelser, der skal overholdes, f.eks. finansieringen af den portugisiske og spanske flådes omstrukturering - som det endelig lader til, at vi er blevet enige om - og nye nødsituationer, f.eks. nødvendigheden af at yde økonomisk støtte til EU's deltagelse i Den Globale Sundhedsfond. Det er et budget, som efter min mening i det store og hele bærer præg af den manglende revidering af de finansielle overslag, der blev fastlagt i Berlin i 1999. Efter min opfattelse er disse finansielle overslag efterhånden utilstrækkelige, og deres politiske indhold kan kun blive værre i de kommende år. De ganske vist vigtige resultater, man nåede frem til under forliget i november, kan heller ikke føre til en definitiv ændring af tingenes tilstand. Den fælles erklæring, der giver Rådet pligt til at høre Parlamentet, hver gang Rådet vedtager en afgørelse, der medfører udgifter til den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, er f.eks. når man ser bort fra de indsigelser, der kan gøres i den forbindelse - et vigtigt resultat og endnu et skridt på vejen til Europa-Parlamentets fulde inddragelse i en strategisk sektor for udviklingen af et stærkere og mere sikkert EU.
Det forhindrer dog ikke, at loftet for udgiftsområde 4 stadig er lavt eller rettere sagt meget indskrænkende. Hvad skal vi gøre i det øjeblik, Rådet beder os om tilladelse til at engagere sig - også finansielt - i en ny international politisk situation? Vil vi nægte Rådet denne tilladelse med den begrundelse, at midlerne objektivt set ikke er tilstrækkelige, eller vil vi tage udfordringen op og gøre en indsats for at finde pengene et eller andet sted og på en eller anden måde? Lige nu er vi f.eks. nødt til at finde midler til at løse problemet i Galicien. Hvad ville vi f.eks. have gjort i Afghanistan? Hvad ville vi f.eks. have gjort i Balkanområdet?
Og så vil jeg slet ikke tale om udgiftsområde 3, for også når det gælder de interne politikker, bliver EU's forpligtelser større år for år. Hvert år er der nye, kostbare flerårige programmer, som er utroligt vigtige set ud fra et politisk synspunkt, og som derfor skal overholdes og gennemføres. Men hvad skal vi gøre, når der ikke længere er spillerum til noget som helst politisk initiativ fra Parlamentet? Hvad skal vi gøre, når sondringen mellem obligatoriske udgifter og ikke-obligatoriske udgifter kun bliver en sondring mellem udgifter, hvor Parlamentet ikke har det sidste ord, og udgifter, hvor Parlamentet ikke kan gribe ind, fordi EU-institutionerne ellers risikerer at tabe ansigt? Og det er blot for at nævne to udgiftsområder.
Derfor anmoder jeg alle parlamentsmedlemmerne om at henvende sig til deres delegationer og deres regeringer for at sørge for, at alt det, som vi har planlagt i dette budget og i forbindelse med dette forlig, ikke bliver forgæves i den sidste ende, fordi vi mangler midler, men at det i stedet bliver en fælles målsætning for os alle sammen uanset vores politiske tilhørsforhold.

Van Dam (EDD).
Med sparsommelighed og hårdt arbejde kan man bygge et slot. Dette gamle hollandske ordsprog gælder kun delvist for EU's budget for 2003, der fastlægges i løbet af denne uge. Jeg vil ikke kritisere den store arbejdsindsats. Det velgennemtænkte resultat af den fælles indsats fra Kommissionen, Rådet og Europa-Parlamentet er prisværdigt. Nej, jeg er mere interesseret i den førstnævnte dyd - sparsommelighed. I nærværende beslutningsforslag opfordrer Parlamentet Kommissionen til at fortsætte bestræbelserne på at reducere omfanget af uindfriede forpligtelser og forbedre planlægningen gennem kvartalsvise gennemførelses- og indberetningsplaner osv. Det er alt sammen udmærket. Gang på gang overser man imidlertid et vigtigt spørgsmål. Nemlig spørgsmålet om effektiviteten af de mange budgetposter, hvor der er betalingsproblemer. Vi er overbevist om, at Kommissionen tager munden alt for fuld med Parlamentets aktive tilskyndelse. I forslaget tales der om "usædvanligt store overskud". Det må da give stof til eftertanke. Det glæder os derfor, at man nu er begyndt at reducere tildelinger og betalinger vedrørende strukturforanstaltninger. De mange uindfriede forpligtelser inden for specielt strukturfondene bør føre til en grundig udrensning af urentable budgetposter. Det vil i høj grad bidrage til at gøre EU's finanspolitik mere troværdig.
Der er imidlertid også behov for en betydelig udrensning af budgetposter under andre politikområder. Særligt inden for eksterne operationer kunne mange poster skrottes. Kun hvis EU kan tilføre en merværdi, når det gælder udenrigspolitikken, er det værd at overveje en operation. Hvad skal man f.eks. få ud af ændringsforslag 139 til budgetpost B7-6000? Her argumenteres der for at øremærke ikke mindre end 20 millioner euro til selvstændige og uafhængige institutioner i EU. I begrundelsen er der en undselig bemærkning om, at politiske institutioner er velegnede til de nævnte aktiviteter. Men hvad betyder i den forbindelse begreber som selvstændighed og uafhængighed? Der er masser af lignende eksempler.
Vi vil kun fremhæve ændringsforslag 147 til budgetpost B7-6312. Efter en tidligere diskussion om fostre under rammeprogrammet for forskning må jeg atter bringe et etisk spørgsmål på bane. Denne gang handler det om abort inden for rammerne af et program til fremme af rettigheder vedrørende seksuel og reproduktiv sundhedspleje i udviklingslandene. Officielt er Europa-Kommissionen imod en finansiering af abort som en metode til familieplanlægning.
I praksis viser det sig imidlertid, at tingene ikke er helt så enkle, for Europa-Kommissionen samarbejder med og bidrager til fonde for organisationer, der bl.a. hylder abort som en reproduktiv rettighed. Jeg vil ikke gøre et alt for stort nummer ud af det, men der er tale om medfinansiering af abort. Jeg vil derfor opfordre Dem til på det bestemteste at forkaste ændringsforslag 147.
Denne sag viser endnu en gang, at finansiering af etisk kontroversielle aktiviteter giver problemer. Europa-Kommissionen skal udvise større tilbageholdenhed i sådanne sager.
EU's måde at supplere medlemsstaternes udviklingspolitik på sættes også i et nyt perspektiv. Det er naturligvis ikke acceptabelt, at EU supplerer medlemsstaternes udviklingssamarbejde med politikker, der ikke støttes af medlemsstaterne, fordi de ikke finder dem ansvarlige. Komplementaritet i denne form giver mig en grim smag i munden. Jeg vil gerne høre Europa-Kommissionens argumenter for dens indirekte engagement i abort.
Hr. formand, lad os være sparsommelige såvel som hårdtarbejdende, så vi kan leve op til borgernes tillid. Det er trods alt borgerne, der betaler regningen.
Turco (NI).
Hr. formand, ligesom hr. van Dam vil jeg gerne tale om en bestemt budgetpost, og det vil jeg også, fordi jeg som medlem af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder har fulgt sagen på tæt hold. Det drejer sig om budgetpost B7-6310 for Nord-Syd-samarbejdsprogrammet om bekæmpelse af narkotika-misbrug. Det var blevet besluttet af først Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, herefter Budgetudvalget og endelig et enstemmigt Parlament at fastfryse de nye bevillinger og opføre betalingsbevillingerne under reserven, eftersom denne budgetpost ikke havde noget retsgrundlag efter Parlamentets mening. Og den havde ikke noget retsgrundlag, fordi Kommissionen allerede i oktober 2000 skulle have forelagt Parlamentet en evaluering af de aktioner, der var finansieret af Fællesskabet i den forbindelse, og foreslå en ny forordning. Det forholder sig i stedet sådan, at denne budgetpost er blevet finansieret uden noget retsgrundlag i hele to regnskabsår.
Umiddelbart efter Parlamentets afstemning meddelte Kommissionen Budgetudvalgets formand, at denne budgetpost faktisk ikke har noget retsgrundlag. Det er i modstrid med det, som kommissæren har sagt flere gange som svar på Parlamentets forespørgsler, nemlig at det er en budgetpost, der finansieres efter et helt præcist retsgrundlag, og at en manglende evaulering ikke forhindrede, at den kunne finansieres igen. Herefter fik vi at vide, at der også havde fundet en evaluering sted. Men denne evaluering, som skulle dreje sig om forordningen af 21. oktober 1997, og som Parlamentet skulle have modtaget i juli 2002, er bestemt ikke nået frem til sekretariatet for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder. Det var vanskeligt for mig at få fat i den. Det drejer sig om en endelig rapport af 9. maj 2002, som vi godt kunne have behandlet i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, hvis vi havde haft tid. Så kunne vi måske have undgået denne fase og det, der sker med det nye budget, hvor Kommissionen, Parlamentet og Rådet i fællesskab har besluttet at fjerne reserven, fordi der foreligger en vurdering. Hvis man ser bort fra forsiden og titlen, er der tale om en evaluering, som starter i 1990'erne og vedrører Nord-Syd-samarbejdet om bekæmpelse af narkotika og narkotikamisbrug, og som kun delvist har at gøre med forordningen af 21. oktober 1997. Hertil kommer, at man i denne evaluering ser på alle de aktioner, der er blevet iværksat i de tidligere år, for at undgå at sige ligeud, hvad der er sket med denne forordning i disse tre år.
Det fremgår klart af evalueringen, at størstedelen af aktionerne i de sidste tre år er blevet iværksat af og via FN's kontor under ledelse af hr. Arlacchi. Vi har i flere år anmodet udvalget om at undersøge nogle ting, som FN selv har indrømmet ikke er gennemsigtige, og som endda er i strid med FN's finansforordning, hvilket FN også har indrømmet. Kommissionsformand Prodi havde selv påtaget sig ansvaret for at opklare, om der var hold i det, som FN indrømmede. Alt dette er ikke sket, og i dag finansierer man uden tøven denne budgetpost igen, efter at man i flere år har finansieret den uden et retsgrundlag og til nogle diskutable aktioner, som Kommissionen selv i dag ikke kan eller ikke vil give en egentlig evaluering af.

Elles (PPE-DE).
Hr. formand, som andre talere her i eftermiddag glæder jeg mig over den succesrige afslutning af budgetproceduren. Det er bestemt en af de mest fredelige af slagsen, jeg har oplevet, og jeg vil gerne komplimentere vores to ordførere for det fremragende arbejde, de har gjort.
Der er succeser og fiaskoer i enhver budgetprocedure. Vi i vores politiske gruppe føler, som hr. Ferber har antydet, at vi har haft flere succeser end fiaskoer i denne budgetprocedure. Der er tre spørgsmål, der er særlig markante, og jeg vil gerne nævne dem. Det første drejer sig om forbedring af kvaliteten af gennemførelsen af budgettet. Vi har fra begyndelsen insisteret på, at vi skulle gå videre ud fra Kommissionens, Rådets og Parlamentets erklæring af december 2000, og især se på en reduktion af de udestående forpligtelser til et normalt niveau inden december 2003. Derfor har vi foreslået, at bevillingerne til personale skulle anbringes i reserven. Som følge deraf har vi nu fået løfte om et foreløbigt budgetforslag for 2004, hvori det specificeres, hvordan vi skal eliminere de unormale udestående forpligtelser med udgangen af 2003. Jeg mener, der er et stykke vej tilbage, men dette er et skridt i den rigtige retning.
For det andet, hvad angår en rimelig inddragelse af Parlamentet i FUSP-foranstaltningerne, så var det, der lå os mest på sinde, at få Parlamentet fuldt ud involveret i høringer og information om, hvordan Rådet vil anvende beløbene. Derfor holdt vi ved førstebehandlinen penge tilbage i reserve, så vi kunne få en ordentlig forhandling med Rådet ved andenbehandlingen. Og nu har vi en fælles erklæring i overensstemmelse med den interinstitutionelle aftale, der for første gang fastlægger en måde, hvorpå Parlamentet kan blive hørt og informeret fuldt ud, herunder en politisk dialog om FUSP.
Vi har også afsat midler på budgettet, så Kommissionen kan fremlægge en undersøgelse, der fastlægger prioriteringer for FUSP over de næste fem år. Jeg håber meget, at denne undersøgelse bliver gennemført.
Sidst, men ikke mindst, er der spørgsmålet om en heldig gennemførelse af reformerne af Kommissionen. For min gruppe er dette et afgørende punkt. Vi har derfor foreslået, at vi skulle have et samlet syn på dette, og derfor afsatte vi ved førstebehandlingen 500 stillinger i reserven - de ekstra stillinger, man havde anmodet om. Og sandelig, som et resultat heraf har vi nu en omfattende rapport, som jeg lige har drøftet med mine kolleger - herunder hr. Kinnock her til morgen - og hvor jeg kunne sige, at der virkelig var sket fremskridt. Men vi vil gerne udbrede kendskabet til, at der er sket fremskridt, men der er andre metoder til drøftelse i Rådet i øjeblikket og afgørelser, der skal træffes, inden vi møder vælgerne igen i juni 2004.
Derfor mener jeg, at 2003-budgettet har haft succes med hensyn til disse tre punkter. Vi havde en strategi, og vi havde nogle pressionsmidler, der gjorde det muligt for os at nå dette ved at tilbageholde bevillinger og stillinger, sådan at der kunne ske noget. Vi må i de nærmeste måneder være årvågne og sikre, at der fortsat sker fremskridt på disse tre områder, for ingen af dem har fundet en endelig løsning med 2003-budgettet.
Men det er takket være Parlamentets beføjelser og beslutsomheden i vores politiske grupper om at bruge dem, at vi har gjort fremskridt på disse tre punkter indtil nu. Jeg vil gerne afslutte med et advarende ord: I øjeblikket er der forslag i Det Europæiske Konvent, der synes at sigte mod at begrænse Parlamentets beføjelser inden for budgetproceduren - vi må sikre, at dette ikke sker.
Wynn, (PSE)
Hr. formand, siden vi er i gang med at lykønske os selv - alle har holdt taler, hvori de har rost Budgetudvalgets rolle - bliver jeg mindet om en historie, som en af næstformændene, hr. Schmid, engang fortalte. En tidligere formand for Budgetudvalget og en tidligere hovedordfører var på skiferie. Mens de var ude at stå på ski, kom de ud for en ulykke. De faldt ned i en kløft. Der sad de fast og kunne ikke komme fri. 24 timer senere opdagede man, at de var væk, og der blev udsendt et eftersøgningshold. Da det nåede kløften, kiggede de ned og så disse to skikkelser. De råbte ned: "Er De fra Budgetudvalget?" De svarede: "Ja, det er vi!" De råbte så tilbage: "Vi er fra Røde Kors." Og svaret kom: "Vi har ingen penge".

Det er det billede, de fleste har af Budgetudvalget. Men med dette budget har vi været yderst venlige over for næsten alle, der har meldt sig. Enhver, der har været involveret i denne procedure, kender til faxer, e-mails, telefonopringninger og bank på døren, efterhånden som der er blevet gjort forsøg på at opnå noget fra budgettet ved lobbyvirksomhed.
Men ved denne lejlighed har ordførerne arbejdet særdeles godt for at sikre, at man har medtaget den prioritering, der er foregået i udvalgene, de forskellige politiske grupper og hos dem med interesser uden for Parlamentet, der har udøvet effektiv lobbyvirksomhed. Vi har et budget, der afspejler en betydelig grad af god vilje fra Parlamentets side. Faktisk er der så meget god vilje, at vi, som jeg sagde i udvalget, har for mange penge på budgettet, særlig inden for visse dele af udgiftsområde 4, hvor pengene ikke vil blive brugt. Men de er der, og det er nået takket være det gode arbejde, som ordførerne og udvalget har gjort, og via vores fælles bestræbelser sammen med Rådet og Kommissionen.
Det må siges, at der har været en hel del nyskabelser ved denne budgetproces, ikke mindst på grund af holdningen hos det danske formandskab. Vi har alle komplimenteret dem, og de har arbejdet meget hårdt for at sikre, at vi endelig har et budget, som vi alle kan være stolte af. Der foregår normalt betydelig lobbyvirksomhed på dette afsluttende stadium, men ikke denne gang. De meget få eksempler på lobbyvirksomhed, vi har været ude for, drejer sig om et par konti under udgiftsområde 4.
Vores forhandlinger under forligsproceduren med Rådet og Kommissionen har faktisk vist sig frugtbare. Under udgiftsområde 4 har vi fået hvert eneste ændringsforslag, som udvalget har bedt om, bortset fra de konti, der drejer sig om ECHO - hvor vi er overbevist om, at pengene kan findes - og Den Globale Sundhedsfond. Vi har ikke de 80 millioner euro, der blev bedt om, men vi har 42 millioner euro fra det generelle budget og en garanti for, at EU får sæde i Den Globale Sundhedsfond. Fra den synsvinkel er det udmærket.
Men det budskab, som stadig ikke er trængt igennem under alle disse lykønskninger, er, hvordan pengene skal bruges året igennem, for vores svaghed her i Parlamentet er, at vi ikke overvåger, hvordan pengene gives ud. Hr. Ferber har anmodet Kommissionen og Rådet om at sikre, at pengene bliver brugt godt. Det er også vores opgave, og udvalgene her i Parlamentet må sikre, at de måned for måned overvåger dette. Det sidste, vi ønsker, er i sidste instans at sende 15 % retur til medlemsstaterne, hvilket er, hvad der skete i år, da vi sendte 15 milliarder euro tilbage. Medlemsstaterne er glade for det, men det er ikke god budgetpraksis.
(Bifald)

Jensen (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også tilslutte mig den glæde, der i dag fra mange sider er kommet til udtryk over budgetforhandlingernes gode forløb. For udenforstående kan det måske se mærkeligt ud, at vi roser hinanden skamløst, men den gensidige tillid, åbenhed og retlinethed, der har præget budgetforhandlingerne i år, giver tro på, at det sagtens kan lade sig gøre at afkorte og forenkle budgetprocessen, sådan som man arbejder med det i konventet, og at vi kan fortsætte arbejdet med at sikre, at budgettet fremstår som et politisk dokument, der viser klare politiske prioriteringer. Denne proces vil under alle omstændigheder blive mere tydelig til næste år, når vi går over til den aktivitetsbaserede budgetlægning og dermed forhåbentligt fjerner noget af mystikken i sprogbruget omkring budgettet. Det skal blive lettere for os alle sammen at se de økonomiske og politiske prioriteringer, der er i budgettet.
Der blev opnået gode resultater på dette års budget, og jeg vil for det første fremhæve, at vi fandt pengene til i 2003 at forberede udvidelsen med 10 lande i 2004. Der skal oversættes EU-lovgivning til de nye medlemslandes sprog og ansættes personale fra de nye lande uden at gå ud over de aftalte økonomiske rammer. Jeg synes, at Parlamentet ydede sit bidrag til den proces. For det andet fandt vi pengene til genopbygningen af Afghanistan, og for det tredje fik vi klare løfter fra Rådet om bedre samarbejde og indsigt i finansieringen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Det er vigtigt, det er nemlig i alles interesse, at der ikke er hjørner i budgettet uden for parlamentarisk kontrol.

Miranda (GUE/NGL).
Hr. formand, som jeg tidligere har haft anledning til at fremhæve, har de øvelser i finansiel teknik, som den aktuelle budgetprocedure har krævet, endnu en gang vist, hvor prekær Fællesskabets finansieringsramme er, og hvor nødvendig en revision og opjustering af den er.
Det er velkendt, at den finansielle ramme, der blev besluttet i Berlin er helt utilstrækkelig i forhold til de udgifter, som udvidelsen medfører, og de øgede behov, der ligger i den økonomiske og sociale samhørighed, og i forhold til de nye prioriteringer, der i mellemtiden melder sig ikke mindst inden for de interne og eksterne politikker. En revision af de finansielle overslag ville derfor være den bedste fremgangsmåde. I mangel af en sådan revision ville en legitim og fuldstændig anvendelse af alle de budgetbeføjelser, som traktaterne giver Europa-Parlamentet, dog have været et mindre onde, fordi man på den måde ville have undgået de omfordelings- og nedskæringsmanøvrer, som vi er blevet så vant til, men som så ofte har været til skade for tidligere besluttede prioriteringer og mål.
Jeg tænker her på et særlig hårdt ramt område: samarbejds- og udviklingspolitikken. Inden for den nuværende budgetramme og i forhold til de nye prioriteringer, der i mellemtiden har meldt sig - Kosovo, Afghanistan, men også Palæstina og førtiltrædelsesmidlerne til Tyrkiet samt Den Globale Sundhedsfond - er midlerne til de fattigste lande uundgåeligt blevet mindsket. Denne mindskning rammer nu også fødevarehjælpen, samarbejdet med Latinamerika, Balkan og Meda-programmet. Med alle mulige forskud, overførsler, reserver og manglende gennemførelser lykkes det alligevel ikke engang at indfri de vedtagne budgetbeslutninger, således som det nu sker med de 55 millioner euro, der særlig var bevilget til Afghanistan. Derudover forsøger man at henføre finansieringen af Den Globale Sundhedsfond til Den Europæiske Udviklingsfond uden overhovedet at konsultere denne fonds modtagerlande, som næppe kan have interesse heri. Alt dette, fordi man ikke overholder princippet om tilstrækkelige midler, ifølge hvilket nye prioriteringer bør følges af nye finansielle midler. Det er indlysende, at der i hvert fald må ske en revision af loftet for de finansielle overslag for udgiftsområde 4, foranstaltninger udadtil.
Dette forhold bliver endnu tydeligere og alarmerende, hvis vi ser på de samlede udgifter, som man ønsker kun skal stige med 1,9 % i 2003, altså mindre end den forventede inflation, hvilket betyder en reel reduktion af udgiftsbudgettet. Dette budget bliver i øvrigt på grund af stabilitetspagtens krav i 2003 det laveste i et årti, eftersom det kun vil komme til at udgøre 1,02 % af EU's BNP. Det er meningsløst at ville have mere og mere Europa og samtidig ville have et mindre og mindre budget.
Når dette er sagt, vil jeg dog gerne også fremhæve noget positivt, denne gang om Østtimor. Jeg glæder mig over de resultater, der er nået, både at den særlige budgetpost, som jeg altid har slået til lyd for, er blevet opretholdt, og at den er øget med seks millioner i forhold til Rådets forslag. Det er et positivt politisk signal til et land og et folk, der først for nylig har opnået uafhængighed, og hvor der stadig er mange behov, der skal dækkes, hvilket i øvrigt stemmer godt overens med de forskellige beslutninger, som vi har vedtaget i denne sag.
Et sidste ord om Palæstina. På baggrund af den dramatiske tilstand, som dette land befinder sig i, er det vigtigt, at situationen tages op til overvejelse næste år i form af en budgetpost og tilstrækkelige midler, ikke mindst for at restituere de investeringer, som EU har foretaget i området.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Hr. formand, fru kommissær, med hensyn til landbrugsområdet er vi ikke tilfredse med budgettet. Vores forslag er ikke blevet medtaget. Rådet har ganske vist gjort et par små indrømmelser, men vores vigtigste krav, nemlig at vi skulle nå frem til en ny institutionel aftale, så vi kan overføre penge fra første søjle, som ikke bliver brugt der, til anden søjle, er ikke blevet opfyldt, fordi man mener, at det kan man ikke bare gøre. Nu konstaterer vi med forbløffelse, at netop det modsatte er sket i København, nemlig at penge fra den anden søjle fra udviklingen af landdistrikter med et pennestrøg er blevet frigivet til brug i forbindelse med den direkte støtte. Jeg må sige, at det opfatter jeg som en skandale. Europa-Parlamentet har forfattet en beslutning, hvor det udtrykkes, at vi er imod den direkte støtte, overførslen til de nye EU-lande, men at vi går ud fra, at det ikke vil forringe den samlede støtte, men at det netop sker som støtte til udviklingen af landdistrikter, altså i anden søjle. Det er ikke blevet opfyldt.
I beslutningerne fra Bruxelles er der lagt et økonomisk loft, som ikke udnytter det, der blev skabt mulighed for i Berlin. I forbindelse med den anden udvikling blev der ikke lagt noget økonomisk loft, og vi havde store forhåbninger til, at det betød, at anden søjle gennem en reform kunne blive udvidet til Europa-Parlamentet, som her skulle have medbestemmelse og kunne bringe denne anden søjle fremad. Men når de penge, som man med stort besvær er blevet enige om, så bliver tilbageført med en beslutning i Rådet, til en udvikling, som vi ikke ønsker, så, fru kommissær, er det ikke i overensstemmelse med Europa-Parlamentets vilje.
Derfor mener jeg ikke, at det kan accepteres i denne form - vi må tage det op i de næste budgetforhandlinger, og vi forventer helt klart af konventet at få medbestemmelse på landbrugspolitikken, både hvad angår den indholdsmæssige udformning, og hvad angår de såkaldte obligatoriske midler. Vi vil ikke i længden finde os i, at Rådet skalter og valter efter forgodtbefindende, vi vil have direkte afstemning om budgettet og selv afgøre det.

Ó Neachtain (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordførerne for deres arbejde med EU-budgettet for 2003, der nu er på næsten 100 milliarder euro. Næsten 44,8 milliarder skal anvendes på den fælles landbrugspolitik til næste år, og jeg glæder mig meget over den støtte, som EU giver til landbruget i almindelighed. Det er en anerkendelse fra alle de vigtigste institutioner i EU af den politiske betydning af at hjælpe landbrugerne, deres familier og landdistrikterne, hvor de bor.
Vi må fortsat investere for at sikre, at vi har et økonomisk rentabelt europæisk landbrugssystem. Det er derfor, jeg glæder mig særlig over, at EU's ledelse inden for rammerne af den bredere EU-budgetpolitik træffer foranstaltninger til at beskytte den fælles landbrugspolitiks bæredygtighed nu og i fremtiden. Jeg glæder mig også over forøgelsen af regionalfondene i Europa, der andrager 33,98 milliarder euro, og jeg glæder mig særlig over, at de skal anvendes i områder som min egen region, Connacht og Ulster i Irland. Disse midler vil mildne det indlysende infrastrukturelle underskud, der opstår i regioner som min og ligeledes i andre regioner, der halter bagefter i Europa.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, repræsentanter for Rådet, fru kommissær, mine damer og herrer, hr. Wynns vittighed havde været meget bedre, hvis vi havde været finansministre i stedet for medlemmer af Budgetudvalget. De fik ikke desto mindre os alle til at le.
Vi er godt tilfredse i dag, fordi der er opnået konsensus her i Parlamentet om betænkningerne af Färm og Stenmarck. Der er også opnået konsensus i vores forhold til Rådet, og Kommissionen har så vidt muligt fået opfyldt sine rimelige krav. Kort sagt mener vi, at den nordlige dimension har været meget gavnlig for EU's interesser, og derfor drøfter vi i dag budgetforslaget 2003 i en atmosfære, der for de af os, der har lang erfaring med budgetarbejdet, forekommer at være meget rolig.
De næsten 100.000 millioner euro, vi skal godkende, har beskeden kvantitativ betydning for så vidt angår EU's økonomi, men de har meget stor relativ betydning, fordi de beskedne 100.000 millioner euro omfatter, hvad både politikere og borgere forstår ved Europa, hvilket vi ikke må glemme.
Den endelige konsensus - som vi i høj grad kan takke det danske formandskab for med dets vilje til at føre forhandlinger - skjuler imidlertid ikke det faktum, at der stadig er torne i Parlamentets sider. Jeg vil kommentere et par af dem. For det første - og det har andre talere nævnt før mig - reduceres Parlamentets reelle budgetbeføjelser konstant. Når vi ikke taler om obligatoriske udgifter, taler vi om flerårige programmer eller prioriterede udgifter eller om at ændre budgetter. Den procentdel af Fællesskabets budget, der ikke er underlagt Parlamentets direkte kontrol og beslutninger, stiger hvert år.
Blandt min gruppes forslag til konventet skiller forslagene vedrørende en ændring af denne situation sig ud. Et repræsentativt Parlament skal træffe alle afgørelser vedrørende udgifter. Den fælles beslutningstagning skal gøres almindelig uden dermed at bringe landbrugs- og strukturudgifterne i fare. Dem må vi sikre.
Frem for alt mener jeg, at det er en politisk fejltagelse at overføre den måde, hvorpå budgetdisciplinen gennemføres i medlemsstaterne, til EU's budget, og det er der to grunde til. For det første fordi der gælder budgetmæssige stramninger for et fællesskabsbudget, der i sin natur ikke åbner mulighed for gæld. Det er forståeligt, at en national regering, der ønsker at - eller skal - overholde stabilitetspagten, er nødt til at agere i tilfælde af underskud på statsbudgettet og om muligt fjerne underskuddet, men hvis man også begrænser væksten i EU's budget til 2 % pr. år, vil det resultere i en stigende utilstrækkelighed i Fællesskabets ressourcer. Det forventes, at EU gennemfører stadig flere aktiviteter med færre ressourcer. Og ikke blot varer dette mirakel ikke evigt, men det er heller ikke bæredygtigt.
For det andet, hvordan vil Rådet forklare de stigende budgetbalancer, der returneres til medlemsstaterne med en anvendelse af egne ressourcer på praktisk talt 1 % i stedet for de teoretiske 1,27 %? Svaret hænger i luften. Der findes medlemsstater, der som en variabel til deres nationale budgetmæssige justeringer bruger strukturfonde, som de ikke udnytter eller gennemfører.
Jeg spørger mig selv, om det er den rigtige måde at administrere EU på, og om Europa-Parlamentet skal bifalde en sådan handlemåde. Lad os håbe, at konventet kan være medvirkende til at løse dette problem, som vedrører os alle.

Gill (PSE).
Hr. formand, også jeg vil gerne komplimentere begge ordførere, der har nået et godt resultat. Jeg vil særlig takke hr. Stenmarck for hans samarbejdsvilje over for mig om de andre institutioners budget og, hvad der er afgørende, gennemførelsen af front-loading-processen. Dette betyder, at de budgetter, som i begyndelsen lå 66 millioner euro over loftet, nu er inden for en acceptabel margen. Det bør også hjælpe os med 2004-budgettet.
Begyndelsen af 2003 var et vanskeligt budgetår. Ikke alene havde vi væsentlige forberedelser i institutionerne til den kommende udvidelse, men belastningen ved at arbejde inden for en stram ramme, der var aftalt i Berlin, var kun alt for tydelig, særlig vedrørende udgiftsområde 4. Jeg er enig i, hvad hr. Färm tidligere har sagt om det spændetrøjesystem, vi må arbejde inden for. Det har været et virkeligt jonglørnummer for begge ordførerne, særlig vedrørende det generelle budget.
Jeg har i de sidste tre år iagttaget en årligt tilbagevendende krisesituation. Mens EU's forpligtelser og globale behov vokser, gør midlerne det ikke. Et af de fundamentale problemer for Parlamentet er manglen på indflydelse på hele EU's budget, særlig udgiftsområde 1. Mens vi som parlamentsmedlemmer er forpligtede på budgetmæssigt mådehold, er vores manglende evne til at påvirke 50 % af EU's budget frustrerende, fordi vi ikke fuldt ud kan omsætte politiske prioriteringer til budgetmæssige. Derfor vil jeg gerne komplimentere både hr. Stenmarck og hr. Färm, særlig hr. Färm, for at have nået det, han har, med hensyn til at skaffe resultater vedrørende de fleste af Parlamentets højest prioriterede områder.
Realiteten ved udvidelsen er over os. Men indtil vi har resultatet af konventet, og den fulde udstrækning af institutionens nye rolle er blevet fastlagt, vil det være vanskeligt at lægge virkelige planer. Selv om vi er begyndt på forberedelsen til dette budget, og visse mindre ændringer allerede er foregået her i Parlamentet, er realiteten ved udvidelsen ikke helt gået op for institutionerne. Vi er ikke rigtig begyndt at tage fat på de fulde konsekvenser af udvidelsen. Lad os bare kigge på de tre arbejdssteder.
Vedrørende Strasbourg kommer der nok noget i retning af 100 nye parlamentsmedlemmer plus deres assistenter såvel som deres modparter i Rådet og yderligere personale til Rådet fra EU's nye medlemmer. I praksis betyder det, at der sandsynligvis vil være 2.000-3.000 flere mennesker i denne by en gang om måneden. Selv nu er det et problem for hotellerne at klare det. Jeg ved, at vi er kendt som et omrejsende cirkus, men til maj 2004 må vi bogstavelig talt campere i vores telte, for der bliver ikke hotelværelser nok som følge af udvidelsen af Parlamentet.
Hertil kommer, at transportforbindelserne - særlig luftforbindelserne - langtfra er tilfredsstillende for de nuværende medlemmer. Derfor er det absolut afgørende, at konventet tager fat om nælden og seriøst ser på de tre arbejdssteder. Hvordan kan de reduceres? Det er vigtigt, at Rådet og konventet erkender, at de må træffe denne politiske afgørelse.
(Formanden afbrød taleren)

Mulder (ELDR).
Hr. formand, mange har allerede sagt det på mange forskellige måder - dette års budgetbehandling var eksemplarisk. Der var et meget effektivt samarbejde mellem alle budgetmyndighedens komponenter. Jeg vil også komplimentere de to ordførere og formanden for Budgetudvalget, der har vist sig at have en sikker hånd.
Jeg mener, at vi havde de største problemer med udgiftsområde 4 og 5. Jeg synes, at der er fundet en god løsning for begge kategorier. Det lykkedes os at finde en god løsning vedrørende hjælp til Afghanistan og Den Globale Sundhedsfond, og med hensyn til udgiftsområde 5 blev der også gjort god brug af frontloading-værktøjet.
I morges talte vi her i Parlamentet om mund- og klovsygekrisen i 2001. I den beslutning, der blev vedtaget i morges, opfordrede vi atter til forskning på forskellige områder. For så vidt angår sidste års budget havde Kommissionen alle muligheder. For allerede inden udvalget blev skabt, havde Parlamentet stemt for at indlede forskning. Under førstebehandlingen i oktober sagde jeg også, at Kommissionen skulle forske inden for to områder - markørvacciner og forsikringssystemer. Så vidt jeg ved, har man hidtil set bort fra budgetmyndighedens beslutning, og Kommissionen er endnu ikke begyndt at underskrive kontrakter. Jeg vil derfor endnu en gang understrege, hvor dybt jeg beklager dette.
I sidste uge var der topmøde i København. Der blev selvfølgelig talt meget om penge. En ting: Vi havde allerede programmer på plads for Østeuropa, der skulle være ved at blive gennemført i øjeblikket, men gennemførelsen går meget trægt. Det ser jeg som en stor fare for de kommende år - at vi gør vores yderste for at gennemføre så mange programmer som muligt i Østeuropa, men at vi ganske enkelt ikke er i stand til at gøre det. Jeg mener, at Kommissionen skal være særlig opmærksom på det.
Til slut håber jeg, at det nye system med aktivitetsbaseret budgetplanlægning, der skal anvendes næste år, vil sikre en lige så glat budgetproces, som vi har haft i år.
Dover (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er meget glad for at kunne sige, at budgettet for 2003 er gået særdeles godt. Det var et privilegium at være med til forligsmøderne midtvejs og ved slutningen af året, hvor der var en konstruktiv og fornuftig debat, og hvor der blev truffet aftaler. Jeg vil gerne rose hr. Kinnock for hans reformer af Kommissionen, selv om der har været en blind plet. Jeg glæder mig over at se fru Schreyer her i dag, som forhåbentlig vil tale om kontrol med regnskabet.
Under vedtagelsen af dette budget har vi fra De Konservatives og Det Europæiske Folkepartis side forsøgt at antyde, at vi har brug for bedre og strammere kontrol med regnskabet. Hvis vi ikke fik det, ville vi ikke frigive visse beløb og tillade visse personalenormeringer. Det er helt afgørende. Det er en stor skam, at Budgetudvalget ser en gang på budgettet på en fremadrettet måde, men så møder konsekvenser med hensyn til budgetkontrollen, og der er noget af en kløft mellem disse to ting. Der er behov for en helt glat overgang, og det glæder mig meget, at fru Schreyer er her for at tage fat på dette spørgsmål i dag.
Når vi ser frem, er det afgørende, at vi får gennemført reformen af den fælles landbrugspolitik i henhold til programmet og ikke får den udsat, for den er så afgørende for udvidelsen og en fornuftig udbetaling af rimelige subsidier - jeg siger rimelige og understreger dette ord - til tiltrædelseslandene. Jeg glæder mig over, at vi får god valuta fra EU's budget. Vi har med held nedbragt den del af bruttonationalproduktet, der anvendes på budgettet, så det nu kun er lige over 1 %, nemlig 1,02 %. Jeg vil gerne rose alle de involverede, særlig ordførerne, for et meget succesrigt resultat.

Dührkop Dührkop (PSE).
Hr. formand, jeg vil begrænse mine korte bemærkninger til fiskeri. Jeg vil gerne påpege, at andenbehandlingen, hvor vi skal godkende de internationale fiskeriaftaler, der ikke har givet de store problemer, er en ren formalitet. Ikke desto mindre har vi kæmpet hårdt for at opfylde den forpligtelse, vi påtog os i fjor om at mildne indvirkningen på den del af Fællesskabets fiskerflåde, der fiskede i marokkanske farvande, i betragtning af at det ikke lykkedes at nå til enighed med Marokko om en fornyelse af fiskeriaftalen.
Det er velkendt, at Rådet, på trods af at det påtog sig denne forpligtelse i sit budgetforslag for 2003, fjernede de 27 millioner euro, som Kommissionen havde afsat i det foreløbige budgetforslag. Ikke desto mindre har Europa-Parlamentet - først og fremmet takket være dets socialistiske ordfører for finansielle overslag, hr. Colom i Naval - med støtte fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe fundet en løsning på problemet i form af en overførsel på 15 millioner euro ved udgangen af 2002 samt 12 millioner euro fra mobilisering af fleksibilitetsinstrumentet for 2003.
Min gruppe vil selvfølgelig støtte denne aftale under andenbehandlingen. Den vil stemme for den aftale, som den har kæmpet for og fremmet, og jeg håber, at alle er klar over de socialdemokratiske parlamentsmedlemmers rolle både under forhandlingerne og i forbindelse med aftalens indgåelse. Jeg insisterer på dette punkt, hr. formand, for at undgå en gentagelse af de ubegrundede og skrupelløse beskyldninger mod De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om en fortsat boykot fra den spanske regerings præsident, hr. Aznar, der som altid forsøger at forvirre offentligheden.
Naranjo Escobar (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, i 2003 når vi halvvejs igennem perioden med de aktuelle finansielle overslag. Det er den første budgetprocedure med en vellykket behandling af konsekvenserne af en udvidelse udtrykt i administrative udgifter. Efter min mening er det et godt udgangspunkt for håndteringen af fremtidige problemer.
Det skal rimeligvis siges, at bestræbelserne på at få en aftale i hus under budgetsamrådet i juli var vellykkede, og at vi i morgen kan stemme for budgettet for 2003. Det siger derfor sig selv, at jeg på det varmeste lykønsker ordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, samt formanden for Budgetudvalget.
Rækken af forpligtelser, der blev indgået under budgetsamrådet og fastsat i erklæringerne, viser et klart fremskridt for Parlamentets beslutningsprocedurer med budgetmæssige følger samt fremskridt med hensyn til at sikre bedre kontrol med budgettets gennemførelse og uindfriede forpligtelser.
Der har været tale om noget, der betyder meget for mit land, nemlig at løse problemerne vedrørende anden fase af finansieringen af den spanske og den portugisiske fiskerflåde, der ikke længere kan fiske i marokkanske vande. Jeg vil gerne helt oprigtigt sige til fru Dührkop Dührkop, at vi deler hendes mål men ikke de metoder eller kommentarer, vi netop har hørt.
Jeg synes, at det er et godt eksempel på interinstitutionelt samarbejde. Kommissionen, Parlamentet og Rådet er nået til enighed, og jeg mener, at det i en tid, hvor regioner såsom Galicien lider under følgerne af en ekstraordinær katastrofe, er positivt for borgerne, at vores institutioner udviser følsomhed og solidaritet.
Jeg må også sige, at indtægterne for det næste regnskabsår atter vil blive tilført et stort beløb i form af overskud fra det foregående år. Denne situation, der afslører et kronisk underforbrug inden for visse områder, må ophøre.
Jeg vil sige til Rådet, at det ikke kan ignorere eller reducere Parlamentets politiske prioriteringer, og at tabet af bevillinger ikke må gentages, sådan som det bliver tilfældet med fællesskabsfinansieringen af visse af Europols aktioner i kampen imod terrorismen, blot fordi Rådet ikke ønsker at være underlagt Parlamentets kontrol.
Pittella (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, også jeg vil gerne takke hovedordførerne, hr. Färm og hr. Stenmarck, for det dygtige mæglingsarbejde, der gjorde det muligt for os at nå til vejs ende med et resultat, som i det store og hele er tilfredsstillende for Parlamentet. Som mange af Dem ved, var der nogle ting, som jeg ikke var enig i, og her tænker jeg navnlig på reduktionen af betalingsbevillinger til udgiftsområde 2, nemlig strukturfondene. Kompromiset giver måske ikke anledning til begejstring, men er trods alt forståeligt, når man tænker på det enorme pres, der er lagt på medlemsstaterne for at reducere niveauet af betalinger, som desværre ikke vokser lige så hurtigt som inflationen.
Jeg vil ikke komme ind på indholdsmæssige spørgsmål, men tale om noget andet. Det drejer sig om et overgangsbudget, der - som Ralf Walter sagde - viser os de kolde kendsgerninger med tal, som stadig er et resultat af medlemsstaternes nærighed. Man skal være blind for ikke at kunne se, at vi er gået ind i en ny æra, og at topmødet i København er en historisk etape. De, der troede på det, må virkelig have haft visioner, og det havde Spinelli, Monnet og Schuman før os. Er det virkelig umuligt at give udtryk for visioner igen - også på budgettet? Hvem kan forestille sig, at man skaber en europæisk stormagt med nærige stater? Kommer der mon en dag, hvor de finansielle overslag bliver fastlagt efter et anfald af gavmildhed fra f.eks. Hollands side, hvor solidaritetsfonden bliver helt finansieret af f.eks. Luxembourg, hvor Budgetkontroludvalget beder os om at bruge flere penge og ikke færre penge, og hvor medlemstaterne ikke regner ud, hvor meget de skal af med, og hvor meget de får igen, men hvor meget EU virkelig har brug for, hvis de europæiske borgeres behov skal opfyldes?

Jeggle (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, ved siden af udvidelsen og udenrigspolitikken er landbrugspolitikken og strukturpolitikken det vigtigste punkt på budgettet. Sådan skal det også være, for EU's budget var oprindeligt et landbrugsbudget. Det må man minde om, når man ser på Rådets politik på mange områder.
Det er useriøst at belaste det europæiske budget med stadig nye fællesskabsopgaver uden at sige, hvor pengene til disse opgaver skal komme fra. I hvert fald ikke fra landbrugsbudgettet efter min mening! Jeg synes ikke, det nødvendigvis er vores opgave at sørge for solide nationale budgetter med denne arbejdsdeling.
Derfor er de ændringer, som Rådet har overtaget fra Parlamentets førstebehandling, naturligvis også en tveægget sag. På den ene side glæder det mig, at Rådet har trukket de lineære nedskæringer i 1A-budgetposterne tilbage i 25 % af tilfældene. På den anden side bruger vi dermed 200 millioner euro i forhold til budgetforslaget, selv om der er et spillerum på 2,6 milliarder euro op til den skønnede overgrænse. Det er penge, som helt konkret mangler som indkomsteffektiv støtte. Selv styrkelsen af anden søjle, som kræves fra alle sider, er der taget penge fra. Jeg går klart ind for støtte til og udvikling af landdistrikterne, hvis det giver menneskene der hjælp til at blive, og pengene ikke ødes bort på kommunale prestigeobjekter eller forsvinder i nationale ideologisk farvede projekter.
I forbindelse med Kommissionens ændringsskrivelse hilser jeg det velkommen, at Kommissionen overtager adskillige forslag fra Parlamentet fra førstebehandlingen og især ikke skærer yderligere ned på eksportrestitutionerne.
Til slut er det vigtigt for mig endnu en gang at understrege, at landbrugsbudgettet er udsat for et angreb på to fronter. På den ene side forsøger Rådet til stadighed at finansiere nye udgifter fra landbrugssektoren, og på den anden side mister landmændene indkomsteffektiv støtte fra første søjle gennem omlægning til anden søjle, som stadig er udefineret. Jeg synes, begge dele er unfair, og det vil jeg gerne sige klart her.

Pronk (PPE-DE).
Jeg mener, som det allerede er blevet sagt flere gange, at vi kan være meget tilfredse med dette budget. Efter at have lyttet til de mange talere under den lange forhandling spekulerer jeg ikke desto mindre på, om vi ikke bare oplever stilheden før stormen i dag. Denne gang er alt gået godt, og vi har opnået tilfredsstillende resultater, men vi har udskudt noget til senere. Hvordan kommer det til at gå til næste år? Hvordan skal budgettet på længere sigt kunne opfylde de funktioner, der opfyldes i øjeblikket, med de overdrevent store forventninger? Hvis man lytter til de enkelte finansministre, lyder det til, at størstedelen af deres problemer residerer i dette EU-budget. Jeg forklarer folk i Nederlandene, at de for hver hundrede euro, de tjener, betaler 43 euro i skat, og at kun én af disse euro går til EU. Alligevel undrer alle sig over, hvorfor der bruges så mange penge, skønt der fra en national synsvinkel er tale om et relativt beskedent beløb. Jeg er bange for, at der primært er tale om en afledningsmanøvre, fordi man så ikke behøver at tale om de milliarder af euro, der bruges på nationalt plan. Folk er uvillige til at se nærmere på disse udgifter. Men de er altid villige til at tale om det, der trods alt er et relativt uanseligt beløb, specielt fordi det angiveligt bruges i udlandet, hvilket altid er lettere at tale om. Jeg finder det vigtigt at huske på dette.
Hvis man f.eks. ser på forsvarsudgifterne, der naturligvis er helt igennem nationale, vil man opdage, at vi bruger omkring halvt så meget som amerikanerne, men at vi kun udretter 10 % af, hvad de gør. Det giver et klart billede af, at en kollektiv tilgang til en sådan politik kan løse langt flere problemer end en individuel tilgang. Jeg mener, at vi på det seneste alt for sjældent hører sådanne historier. Alle er alt for optaget af det relativt beskedne beløb. Det hænger over vores hoveder, og det er efter min mening den stilhed, der kan blive til en storm, når vi konfronteres med alle konsekvenserne af udvidelsen. Vi kan overleve det, og vi har lagt det rette fundament, men vi skal være sikre på, at vi kan fuldføre det.
Laschet (PPE-DE).
Hr. formand, kære kolleger, udenrigspolitikken hører traditionelt under den udøvende magt, også i nationalstaterne. Men alligevel skal parlamentet bevilge penge til visse udenrigspolitiske aktiviteter. Budgetretten er i et nationalt parlament det klassiske middel til at kontrollere udenrigspolitikken parlamentarisk. Derfor er vi ganske glade for, at vi med dette budget tager endnu et skridt hen imod parlamentarisk kontrol af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Der findes en aftale med Rådet, som har tilsikret, at man fremover før beslutninger - især om fælles aktioner - vil orientere Parlamentet, Udenrigsudvalget og Budgetudvalget, og det vil ske på et tidspunkt, hvor man stadig har mulighed for at påvirke hele initiativet. Vores appel herfra til konventet er, at dette bliver forankret og intensiveret i den kommende europæiske forfatning. Ingen vil sætte spørgsmålstegn ved medlemsstaternes ret til suverænt at afgøre udenrigspolitiske spørgsmål. Men hvis man forventer, at Parlamentet stiller penge til rådighed, skal det underrettes først.
Vi har i de forløbne år oplevet mange eksempler, hvor der er givet udenrigspolitiske løfter, og hvor det i sidste instans var op til vores budgetprocedure at spare pengene et eller andet sted i budgettet. Vores kollega Bourlanges formulerede det engang sådan: "Genopbygningen i det tidligere Jugoslavien og på Balkan, har Afrika betalt, for dér måtte vi skære ned for at skabe mulighed for det." For at det ikke skal være sådan i fremtiden, for at den udenrigspolitiske kompetence skal stå i relation til budgetproceduren, er denne enighed med Rådet et vigtigt skridt, og vi vil opfordre konventet til også at tage højde for dette i sit arbejde.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, for mig som ordfører for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi er der fire områder, der skal diskuteres, som er meget vigtige for os. For det første er der udenrigshandelen. Den næste WTO-runde er nært forestående. Jeg tror, at modellen med at gå fra produktstøtte til kvalitetsstøtte er meget vigtig og vil være af meget stor betydning for Europa.
For det andet er det absolut nødvendigt, at WTO får en parlamentarisk forsamling. Vi kan mærke, at presset fra ngo'erne vokser, at en politisk debat om globaliseringsspørgsmål bliver stadig vigtigere. For det tredje skal vi i Parlamentet selv styrke aktiviteterne for at leve op til udfordringen med en fremtidsorienteret WTO-udformning. I sidste ende afhænger ca. 20 % af vores arbejdspladser i EU af dette spørgsmål.
Med hensyn til industriområdet vil jeg gerne holde fast i, at det er lykkedes rigtig godt at støtte grænseregionerne, især de små og mellemstore virksomheder. Budgetpost B5-510 ville også være velegnet til at forhøje budgettet for Arge 28. Det er blevet nævnt, og jeg betragter det som særdeles fornuftigt. Et andet element er, at man i det fjerde flerårige program overvejer finansieringsvarianterne for Basel II. Jeg tror, at disse programmer er meget vigtige for fremtiden. Vi vil særligt for næste år starte en forberedende aktion for at hjælpe især de små og mellemstore virksomheder med at opfylde kravene i Basel II. Hvad angår forskning og udvikling er øremærkningen til SMV'er særligt prisværdig, og jeg tror, at de 3 milliarder, der vil blive brugt næste år, også kan være en impuls til at forbedre den økonomiske udvikling.
Det fjerde og sidste punkt er intelligent energi. Også her tror jeg, at vi har taget det rigtige skridt i retning af energiforsyning, -sikkerhed og -effektivitet, især under hensyntagen til de små og mellemstore virksomheder.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil kun ganske kort kommentere nogle af de spørgsmål, der er blevet stillet. For det første naturligvis om gennemførelsen af budgettet. Her vil jeg gerne nævne, at netop med hensyn til pilotprojekterne og de forberedende foranstaltninger er der også truffet et rigtig godt arrangement ved denne budgetprocedure, nemlig at der kan finde en afstemning sted om holdninger til gennemførelsen først, således at det, der besluttes af budgetmyndigheden i budgetproceduren, hurtigt kan gennemføres af Kommissionen.
Fru Buitenweg spurgte til antallet af stillinger til miljøafdelingen, bl.a. som forberedelse til de opgaver, der kommer med udvidelsen, for også miljølove skal jo ganske rigtigt gennemføres fra den første dag, med mindre der er overgangsbestemmelser, men også overgangsbestemmelser skal kontrolleres. Generaldirektoratet for Udvidelsen vil, når De på torsdag har afsluttet Deres afstemning om budgettet for 2003, få 18 stillinger ekstra til forberedelse af udvidelsen samt yderligere stillinger gennem omrokeringer, så Generaldirektoratet for Miljø i løbet af 2003 vil have 33 ekstra stillinger til rådighed.
Jeg vil gerne kommentere den bemærkning, som hr. Walter kom med i sit indlæg med hensyn til tilpasningen af det finansielle overslag i forbindelse med udvidelsen. Jeg kan fuldt ud forsikre Dem, hr. Walter, at Kommissionen meget nøje har understreget, at tilpasningen af det finansielle overslag ikke er noget, som i praksis er afgjort på forhånd, det skal tværtimod besluttes af Parlamentet og Rådet i fællesskab efter forslag fra Kommissionen. Jeg har samme opfattelse som De. Nu er beløbsrammerne vedtaget i København, men det nærmere tilpasningsarbejde skal ske i fællesskab. Det ville glæde mig meget, hvis det kunne lykkes at fastsætte tidsplanen således, som det kommende græske formandskab har i sinde, så man kan føre de vigtige samtaler om det på det første trilogmøde.
Hr. Graefe zu Baringdorf - han er her ikke længere - var inde på Parlamentets beslutninger om udgifterne på det landbrugspolitiske område. Kommissionen er helt enig i, at denne skelnen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter og dermed forskellene i Parlamentets rettigheder skal ophæves i fremtiden, og at Europa-Parlamentet skal have fuld budgetret. Jeg synes, at netop denne budgetprocedure endnu en gang har vist, at det egentlig kun kan være en fordel for EU's budget.
Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 11.30.
(Mødet udsat kl. 16.55 og genoptaget kl. 17.00)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelser om pensionsordningernes fremtid og modernisering af regnskabsførelsen.

Diamantopoulou
Hr. formand, i dag har Kommissionen vedtaget en omfattende analyse af medlemsstaternes strategier til sikring af tilstrækkelige og bæredygtige pensioner.
Denne rapport er frugten af en ny form for samarbejde mellem medlemsstaterne ud fra enighed om, at pensionssystemerne fortsat bør forblive medlemsstaternes ansvar, således at EU's rolle begrænses til at støtte medlemsstaterne i deres reformbestræbelser.
Det er naturligvis ikke præcedensskabende for Fællesskabets politik på en række områder, der har konsekvenser for dem, der udformer de nationale politikker, herunder politikken vedrørende det indre marked og bæredygtighed for de offentlige finanser, der studeres inden for rammerne af de brede retningslinjer for den økonomiske politik. Desuden afhænger finansiel bæredygtighed for pensionerne i høj grad af succesen for den europæiske beskæftigelsesstrategi.
Det glæder mig meget, at Europa-Parlamentet støtter denne holdning, selv om vi endnu ikke har fundet en tilfredsstillende måde at inddrage Parlamentet mere i den åbne koordinationsmetode på.
Enigheden om at anvende den åbne form for koordinering på pensionsspørgsmålet blev nået ved Det Europæiske Råd i Laeken for et år siden. Ved den lejlighed blev der fastsat 11 fælles mål for tilstrækkelige pensioner, deres finansielle bæredygtighed og modernisering af pensionssystemerne, så de kunne tilpasses til forandringerne på arbejdsmarkedet og i samfundet, især for at sikre, at de fuldt ud tager hensyn til kvinders behov.
Et vigtigt begreb i hele rapporten er, at der er tre forskellige dimensioner: bæredygtighed, modernisering og tilstrækkelige pensioner. Det er ikke kun den ene dimension, vi har haft indtil nu i den europæiske politik, der har ligget inden for rammerne af de offentlige finanser.
Der blev også opnået enighed om, at medlemsstaterne ville forelægge rapporter om deres nationale strategi, hvori de forklarede, hvordan de ville nå de fælles mål. De nationale rapporter blev forelagt i september, og de dokumenter, der i dag er blevet vedtaget af Kommissionen, er en analyse af de nationale strategier, mål for mål.
Kommissionens mål var ikke at etablere en rangordning for medlemsstaterne eller at formane dem. Den åbne koordinationsmetode for pensioner er ikke en skønhedskonkurrence. Medlemsstaterne må selv afgøre, hvilken type pensionssystem de ønsker. Men vores rapport forsøgte at fremhæve visse konkrete styrker og svagheder ved de nationale systemer og politikker.
De fælles mål kan nås gennem en række af vidt forskellige pensionssystemer. Medlemsstaterne har enten offentlige pensionsordninger med ensartede ydelser, der dækker alle bosiddende, eller ordninger der er koblet til indtjeningen, hvor udbetalingen er baseret på beskæftigelse. De forlader sig i vekslende grad på privat finansierede ordninger til supplement af disse offentlige ordninger. Arbejdsmarkedets parter spiller en større eller mindre væsentlig rolle i de nationale pensionssystemer.
Den kendsgerning, at vi til trods for systemernes forskelligartethed kunne enes om en række fælles mål, viser, at det giver mening at tale om en europæisk social model. Pensionssystemernes forskelligartethed forhindrer os ikke i at have fælles mål på dette vigtige politiske område.
Generelt beskriver den nationale strategirapport den nuværende situation snarere end at forelægge nye politiske initiativer. Medlemsstaterne inddrog ikke bare forskellige ministerier i deres forberedelser, men også arbejdsmarkedets parter og andre interesserede, og i nogle tilfælde er rapporterne blevet godkendt af de nationale parlamenter.
En vigtig konklusion, vi kan drage af dette, er, at medlemsstaterne kan håndtere samfund, der bliver ældre, og undgå en finansiel eller social katastrofe for deres pensionssystemer.
Rapporten forsøger hverken at være alt for alarmerende eller for flegmatisk med hensyn til pensionssystemernes situation. Der er faktisk positiv udvikling på en lang række områder, som fremhæves i rapporten, men der er også betydelige svagheder. I mange lande har man ikke sikret en fornuftig finansiering af fremtidige pensionsudbetalinger. En meget effektiv måde at nå dette på vil være ved at hæve den faktiske pensionsalder. Faktisk ville målet fra Barcelona om at hæve den alder, hvor man trækker sig tilbage fra arbejdsmarkedet, med fem år, næsten løse vores finansieringsproblemer, sådan som de er defineret i prognoserne for udgifterne til offentlige pensioner fra Udvalget for Økonomisk Politik. Men vi vil kun nå dette, hvis medlemsstaterne gør sig langt mere beslutsomme bestræbelser, ikke kun for at tilskynde ældre til at blive længere på arbejdsmarkedet, men også for at sætte dem i stand til at gøre det. Parlamentet har med rette insisteret på vigtigheden af sundhed og sikkerhed i denne forbindelse og behovet for at tilpasse arbejdsmiljøet til ældre arbejdstageres særlige krav.
Mange medlemsstater må også gøre mere for at forbedre adgangen til beskæftigelsesrelaterede pensionsordninger, særlig for atypiske arbejdstagere, blandt hvilke kvinderne som oftest er overrepræsenterede. Retten til at overføre arbejdsmarkedsrelaterede pensioner kræver også yderligere forbedringer, og vi vil med arbejdsmarkedets parter på europæisk plan drøfte, hvordan dette kan fremmes.
Parlamentet insisterede særligt på situationen for ældre kvinder. Kvinder lever ofte længere end mænd, så et flertal af pensionisterne er kvinder. Det gælder for ca. 60 % af befolkningen over 65 og næsten to tredjedele af folk over 75. Den kønsmæssige dimension får derfor meget opmærksomhed i denne rapport. Vi kan forvente en forøgelse af de individuelle pensionsrettigheder for kvinder, takket være forøget deltagelse i arbejdsstyrken og mindre lønforskelle mellem mænd og kvinder. Men det er stadig sådan, at afbrydelser i karrieren foregår hyppigere for kvinder end for mænd. Så det vil fortsat være vigtigt at give pensionsrettigheder for perioder med børnepasning og at bevare afledte rettigheder, uden hvilke mange ældre kvinder ville være udsat for fattigdom. Men vi bør prioritere det højest at forøge de individuelle pensionsrettigheder ved at give bedre beskæftigelsesmuligheder for kvinder.
Hvad vil der herefter ske med denne rapport? Det Europæiske Råd har bedt om en fælles rapport fra Kommissionen og Rådet. Så næste skridt bliver at se på Kommissionens tekst i Rådet og således færdiggøre en rapport i god tid inden Det Europæiske Råds møde i marts.
Man har ikke forpligtet sig til en anden runde af nationale strategirapporter og en vurdering heraf på europæisk niveau. Men vi har forpligtet os til at se på de fælles mål og arbejdsmetoder inden 2005 som grundlag for en afgørelse om fremtiden for dette samarbejde.
Vi agter at samarbejde med ansøgerlandene og at udføre samme procedure vedrørende deres systemer. Vi arbejder også på fælles indikatorer, som vil gøre det muligt at måle medlemsstaternes resultater. Men enighed om fælles indikatorer er et meget vanskeligt spørgsmål og kunne ikke opnås i tide til at komme med i denne rapport.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, fru kommissær, jeg sætter stor pris på denne rapport af den bestemte grund, at man i betænkningen gør opmærksom på de to problemer, der eksisterer med hensyn til sikringssystemer, nemlig den finansielle bæredygtighed og tilstrækkeligheden. Vi er ved at skabe generationer af fattige pensionister, og her tænker jeg på lande som Tyskland og ikke mindst Italien. Vi beder hele tiden om større bidrag for at få regnskabet til at gå op, mens pensionerne bliver lavere og lavere, og vi beder om en kæmpe ekstraindsats i form af supplerende bidrag. Jeg tror, at betænkningen er alt for optimistisk i sine forudsigelser. Efter min mening skal man ikke være dommedagsprofet, men se på de reelle kendsgerninger og gøre rede for dem - her vil jeg gerne gentage, at jeg navnlig tænker på lande som Italien og Tyskland - og det er en kendsgerning, at vi er ved at skabe fattige pensionister, og at vi er ved at lave nye huller på budgettet. Jeg er bange for, at De har stolet for meget på medlemsstaternes forudsigelser.

Diamantopoulou
Hr. formand, rapporten er hverken optimistisk eller pessimistisk. Den indeholder to objektive elementer. For det første problemet med befolkningens aldring, og for det andet den forhøjede forventede levealder. Begge spørgsmål taget i betragtning er der konkrete politikker i medlemsstaterne, hvor man tilsyneladende som den grundlæggende foranstaltning har valgt at hæve aldersgrænsen på arbejdsmarkedet - i de fleste lande anses det for at være et nødvendigt krav - og samtidig føre en politik, der kan hjælpe de ældre til at blive længere på arbejdsmarkedet. Jeg tror, vi kan undgå at skære ned på pensionerne ved at følge den linje, jeg omtalte tidligere.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Jeg glæder mig meget over Deres bemærkninger, fru kommissær. Jeg vil gerne tage fat på et punkt, da De sagde, at medlemsstaterne må gøre sig langt stærkere bestræbelser for at gøre det muligt for arbejdstagerne at blive i beskæftigelse længere. Det er jeg enig i. Mit spørgsmål er faktisk: Hvad gør Kommissionen snarere end medlemsstaterne, og i særdeleshed hvad gør EU's institutioner, ikke bare for at tillade folk at blive længere, men også for at beskæftige ældre mennesker i det hele taget? Mit spørgsmål går mere præcist ud på følgende: Er det sandt, at der stadig er nogle EU-institutioner, der har aldersgrænser, så man ikke kan blive ansat ved dem, hvis man er over en vis alder? Er disse grænser blevet nedbrudt? Hvis ikke, hvornår sker det så?

Cercas (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne stille kommissæren to spørgsmål, men først vil jeg lykønske hende, fordi debatten fortsætter, og jeg synes om musikken, skønt vi er nødt til at vente på teksten. For det første, fru kommissær, har vi medlemmer ikke set rapporten, og jeg vil gerne vide, hvornår vi får den at se, og hvordan Parlamentet vil blive involveret inden Rådets forårsmøde, så dets udtalelse kan blive hørt.
Dernæst, fru kommissær, har De sagt, at der er tale om at understøtte medlemsstaternes reformer. Mit spørgsmål går på, om det kun er de reformer, der er i overensstemmelse med Kommissionens meddelelser og med den fælles holdning, der har fået Europa-Parlamentets støtte, der vil blive understøttet. For en hvilken som helst reform er ikke tilfredsstillende. Hvis der udelukkende er tale om en økonomisk reform, og der ikke tages hensyn til de sociale behov, der opstår som følge af den aldrende befolkning, er jeg alvorligt bange for, fru kommissær, at et stort flertal i Parlamentet ikke vil kunne støtte den.

Jensen (ELDR).
Hr. formand, tilbagetrækningsalder, stigende levealder og stigende brug af førtidspension betyder jo, at mange pensionssystemer har problemer med deres økonomiske bæredygtighed, og De siger, fru kommissær, at der ikke er nogen speciel model, der udpeges; men peges der f.eks. på den svenske model, som også Polen og Letland har tilsluttet sig, som en vej til at sikre fremtidig bæredygtighed?
Kommer rapporten ind på betydningen af de aktiekursfald, der har været i sommer, og som er taget til i efteråret, da de vil få stor betydning for pensionskapitalerne? Det er ikke noget vi har set spille ind, og det vil betyde, at der skal udvises stor forsigtighed i investeringerne i fremtiden, da det får stor betydning for pensionernes bæredygtighed. Har De haft dette med i billedet ved Deres overvejelser?

Diamantopoulou
Hr. formand, til det første spørgsmål vil jeg sige, at det er korrekt, at der tidligere har været aldersgrænser i flere lande. Jeg vil gerne minde om, at vi for to år siden vedtog direktivet om forbud mod forskelsbehandling, som alle lande skal have vedtaget senest i juli 2003. I henhold til det direktiv er forskelsbehandling på grund af alder ikke længere tilladt. Det er således en europæisk lovramme fra juli 2003.
Hvad angår det andet spørgsmål vedrørende Parlamentet, er vi, som jeg sagde i mit indlæg, inden for den åbne koordinationsmetode nødt til at finde en mere klar rolle til Europa-Parlamentet, og vi har igen drøftet det med det ansvarlige udvalg, hvordan vi som led i konventets arbejde kan give Parlamentet en større rolle inden for den åbne koordinationsmetode.
Hvad angår rapportens indfaldsvinkler, fremgik det helt klart af mit indlæg, at pensionsreformpolitik er national politik. Der er ganske vist dimensioner af de nationale politikker, som er europæiske, og et land kan ikke gennemføre en pensionsreformpolitik uden at tage højde for stabilitetspagten, reglerne om det indre marked og beskæftigelsesstrategien. Jeg vil derfor sige, at der er tale om national politik.

Kuckelkorn (PSE).
Fru kommissær, jeg vil gerne bede Dem præcisere inden for Kommissionen, at dette med pensionerne handler om sikring af alderdommen og ikke om spareprogrammer, sådan som det nu er grebet an i direktivet. For det andet beder jeg Dem overveje, om ikke begrebet "hæve pensionsalderen" er forkert valgt. Man skulle hellere efter 55, 65 eller senere skabe programmer, som kan holde ældre arbejdstagere i arbejdslivet og omkvalificere dem, så ældre arbejdsløse arbejdstagere atter kan inddrages i arbejdslivet.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Diamantopoulou. Jeg er helt enig i hendes sidste udtalelse, nemlig at det ikke kun er betænkningens formål at skabe balance mellem indtægter og udgifter, men også at sikre de ældre et værdigt liv, hvilket er det vigtigste.
Med denne generelle tilfredshed vil jeg gerne spørge kommissæren, om hun ikke finder det hensigtsmæssigt at undersøge, hvorvidt der sker en retfærdig behandling af de forskellige konkrete situationer i forbindelse med de fonde, som de enkelte medlemsstater frit har valgt at benytte til pensionsbetalingen. Man kan således give mere til dem, der ikke har så meget, og mindre til dem, der har for meget, så udgifterne bliver ved med at være de samme. I Italien er der f.eks. enker med fire børn ...
(Formanden afbrød taleren)

Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, jeg tror, at kommissæren har en klar fornemmelse af problemerne. Jeg har to spørgsmål. For det første, hvilken rolle spiller de supplerende pensioner efter hendes mening? Det andet spørgsmål handler om den reelle pensionsalder og ikke-diskriminationens rolle. Der er selvfølgelig direktivet, men som jeg forstod det, dækkes det vigtigste problem - nemlig tvungen pensionering for 65- eller 60-årige - ikke af direktivet. Eller sådan er det i det mindste hidtil blevet fortolket. Hvis ikke vi kan løse dette problem, vil det naturligvis fortsætte. Er det ikke nødvendigt at ændre direktivet i den henseende?
Lambert (Verts/ALE).
Hr. formand, afspejler den høringsproces, der blev anvendt af medlemsstaterne, offentlighedens tillid til, at de vil få en anstændig pension, når deres arbejdsliv er forbi, i betragtning af den tilstand, medlemsstaternes finanser og markederne befinder sig i i øjeblikket? Har nogen af medlemsstaterne i særdeleshed set på spørgsmålet om, hvordan pensionsfondene virker, i betragtning af at de, som fru Jensen sagde, er stærkt involverede på finansmarkedet? Hvor meget investerer de selv i spørgsmålet om social ansvarlighed? Hvor meget ser de på etiske investeringer, som kunne håndtere spørgsmål, såsom arbejdskvalitet, fastholdelse af ældre mennesker i arbejdsstyrken, oplæring og en lang række foranstaltninger, samtidig med at der gøres noget ved selve pensionsspørgsmålet?

Diamantopoulou
Hr. formand, til det første spørgsmål vil jeg sige, at jeg er enig i - og jeg henviser til, hvad jeg sagde i mit første indlæg - at det ikke kun er et spørgsmål om at hæve pensionsalderen. Det er en foranstaltning, der bør ledsages af politikker, som kan hjælpe de ældre til at blive på arbejdsmarkedet eller i flere tilfælde til at komme ind på arbejdsmarkedet, og derfor henviste jeg ikke kun til stabilitetspagten, men også til strategierne for beskæftigelse.
Og her vil jeg minde om, at et af de grundlæggende mål for beskæftigelsesstrategien er at integrere de ældre. Det kan ske ved hjælp af konkrete forslag og foranstaltninger, som drejer sig om uddannelse af ældre, og med særlige incitamenter, og jeg kan minde om, at jeg for nylig sammen med kommissær Monti besluttede, at støtte til ældre i den første fase af deres integration på arbejdsmarkedet ikke betragtes som statsstøtte. Så dette er indfaldsvinklen. Vi kan ikke forhøje aldersgrænsen, hvis vi ikke samtidig indfører politikker, som kan støtte ældres integration på arbejdsmarkedet.
Til hr. Fatuzzos spørgsmål om den interne omfordeling af pensioner må vi understrege, at det er en rent national model og op til hver enkelt regering, hvilken form for pension den vil yde hvor, alt efter hvilken model den har valgt at bruge, og hvilke principper der er opstillet. For at vende tilbage til en af strategiens hovedindfaldsvinkler, som drejer sig om tilstrækkeligt høje pensioner, fastsættes der også her konkrete politikker, som senere følges op af indikatorer vedrørende befolkningsgrupper, der risikerer udstødelse eller har særlige problemer, f.eks. familier med kun en forsørger, som De var inde på, eller kvinders særlige problemer. Derfor skal medlemsstaterne i de rapporter, de udarbejder, svare på, hvad de har gjort med hensyn til hver enkelt af disse indfaldsvinkler. Hvis der er konkrete områder, der sikrer tilstrækkelige pensioner, skal hvert enkelt medlemsland fremhæve og gøre opmærksom på, hvilke foranstaltninger der er truffet i reformerne.
Hvad angår hr. Pronks spørgsmål vedrørende 60 eller 65 år, findes der ikke noget direktiv, der fastsætter pensionsalderen i medlemslandene. Den fastsættes af de enkelte lande ud fra en økonomisk analyse og ud fra landets kapacitet. I dag har alle lande 65 som nedre grænse. Frankrig er en undtagelse, men har nogle andre betingelser, og i de skandinaviske lande, som opererer med en ny model, går man i retning af en ophævelse af aldersgrænsen - den kan være 67 eller 60 - men hvor pensionen så tilpasses efter pensionsalderen.
Endelig, hvad angår administrationen af finansierende organisationer og kasser, er jeg ikke sikker på, at jeg forstod spørgsmålet korrekt, men mit svar er, at offentlige pensionskasser tydeligvis er underlagt hvert enkelt lands generelle ramme for finansiel stabilitet, hvad angår private pensionskasser. Jeg vil gerne minde om Kommissionens seneste direktiv på området, hvormed der indføres sikkerhedsventiler med henblik på sikker forvaltning af pensionskassernes penge.

Formanden.
Vi går nu over til Kommissionens meddelelse om modernisering af regnskabsførelsen, præsenteret af fru Schreyer.

Schreyer
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har i dag vedtaget en pakke om den finansielle reform, som markerer et afgørende kapitel i Kommissionens reformanstrengelser. For det første afsluttes den lovgivningsmæssige ramme for den nye finansforordning. Kommissionen har vedtaget gennemførelsesforordningen til finansforordningen og procedurebestemmelser om inddrivelse af tilgodehavender. Med en stor kraftanstrengelse fra alle involverede, især også fra Europa-Parlamentet, er målet dermed nået, at der fra 1. januar 2003 ligger en ny, moderne regnskabslovgivning for EU. Denne nye regnskabslovgivning vil beskytte Fællesskabets økonomiske interesser bedre - jeg nævner som eksempel de sikkerheder, som modtagerne skal stille ved forudbetalinger, pligten til revisionserklæringer fra ordretagere eller Kommissionens mulighed for at udelukke et firma fra licitationer, hvis der tidligere er konstateret uregelmæssigheder hos den erhvervsdrivende. Denne nye regnskabslovgivning vil også gøre gennemførelsen af budgettet mere gennemsigtig og sammenhængende.
For det andet har Kommissionen foretaget en global vurdering af, hvor langt Kommissionens tjenestegrene er kommet med deres forberedelser til at gennemføre denne nye regnskabslovgivning. Her konstateres det, at der er gjort store fremskridt med overtagelsen af de gamle ex ante-kontroller i tjenestegrenenes interne kontrolprocedurer. Endnu eksisterende problemer vil blive angrebet med koncentreret anstrengelse og opmærksomhed fra alle involveredes side. De horisontale tjenestegrene vil yde målrettet støtte.
Dermed har man skabt forudsætningerne for at kunne afslutte den centrale revision med udgangen af dette regnskabsår og ligeledes opløse de resterende dele af Generaldirektoratet for Finanskontrol i foråret 2003. De medarbejdere, der bliver frigjort, vil for størstepartens vedkommende blive stillet til rådighed for tjenesterne for at supplere de humanressourcer til den finansielle reform, som de har opbygget i de sidste tre år. Dermed bliver de tjenestegrene i Kommissionen, som administrerer midlerne, fuldt ansvarlige for gennemførelsen af budgettet inklusive de nødvendige kontrolforanstaltninger.
Endelig har Kommissionen også i dag vedtaget meddelelsen om modernisering af Fællesskabernes regnskabssystemer. Denne meddelelse består af tre dele. For det første reformen af bogføringsreglerne, for det andet tilpasningen af informations- og teknologisystemet og for det tredje projektstyringsarkitekturen. Fra Kommissionens side havde vi lovet Europa-Parlamentet og Revisionsretten, at vi ville fremlægge disse initiativer og en køreplan inden årets udløb. Dermed tager Kommissionen endnu et vigtigt skridt i den langsigtede moderniseringsstrategi for regnskabsvæsenet, som blev indledt i 2000. I 2000 fremlagde Kommissionen en undersøgelse, som førte til, at Kommissionen for finansforordningens vedkommende foreslog at indføre nye bogføringsregler efter det såkaldte accrual accounting-system. Den foreliggende meddelelse beskriver nu skridt for skridt de aktioner, som er nødvendige for at have det moderne system klar i 2005.
Det fremtidige bogføringssystem bliver et dualt system. Forvaltningsregnskabet vil blive opstillet efter det traditionelle cash accounting-system for budgettets indtægter og udgifter, som budgetmyndigheden også skal bruge til kontrollen af gennemførelsen af budgettet, her bliver altså de faktiske udgifter og de faktiske indtægter stillet over for de tal, som var vedtaget i budgettet. Med accrual accounting vil statuskontoen også skulle integreres i regnskabet for EU's budget, og for denne del af forvaltningsregnskabet vil der blive indført nye standarder, som svarer til de internationale standarder, der er blevet vedtaget for ganske nylig. Det vender jeg tilbage til.
Med henblik på at indføre de nye standarder i overensstemmelse med finansforordningen fra 2005 vil Kommissionens regnskabsfører udarbejde de konkrete detaljer om, hvordan disse internationale standarder skal realiseres for de initiativer, der finansieres af EU's budget. Til det formål bliver der oprettet et nyt udvalg for bogføringsstandarder. Dette udvalg skal bestå af forskellige eksperter fra tjenesterne og af eksterne eksperter. Det er også vigtigt, at det nye system ikke kun gælder for Kommissionens regnskaber, men for alle europæiske institutioner, altså også for Europa-Parlamentet, for Rådet og Revisionsretten og også for agenturernes regnskaber. De standarder, der anvendes, er virkelig meget nye. Den første standard for den offentlige sektor fra dette internationale udvalg blev vedtaget i 2000, den sidste standard i oktober 2002. Det er altså helt nye regler, som vi lægger til grund som benchmark for vores regnskabssystem. Når dette projekt er indført, vil det europæiske budget høre til avantgarden, hvad regnskabsaflæggelsen angår.
I forbindelse med implementeringen af de nye standarder er det også nødvendigt at modernisere de tekniske hjælpemidler i form af det basale computersystem, altså informationssektoren. Det nuværende regnskabssystem er sincom-II-systemet. Det blev indført i 1997 og i 1999 udvidet til alle middeladministrerende kontorer. For Kommissionens bogføring er SAP-systemet - blandt eksperter kaldet A3-systemet - afgørende, og regnskabsafslutningen og årsregnskabet udarbejdes udelukkende på grundlag af dette system. Til de middeladministrerende kontorer udviklede man så samtidig SI-II-systemet, som data om alle relevante foranstaltninger, altså alle relevante data for regnskabet, skulle lægges ind i. Erfaringen viser imidlertid, at det fremtidige system set ud fra bogholderimæssige hensyn skal være et helt integreret system. I det omfang, det ikke kolliderer med den fuldstændige integration, bør der imidlertid også tages hensyn til tjenestegrenenes forskellige behov og de tilsvarende forvaltningsopgaver, som også er underlagt forskellige krav i de enkelte områder af det europæiske budget.
Hvad moderniseringen af it-systemet angår, er der tre muligheder, nemlig for det første at køre videre med det nuværende system, at indføre et nyt system eller at udvikle et integreret system på basis af det nuværende. Den første mulighed - det har De allerede kunnet fornemme - forkaster Kommissionen. Med hensyn til den anden og tredje mulighed skal der laves en gennemførlighedsundersøgelse, som bliver udarbejdet i første halvdel af 2003. Så bliver det afgjort, hvilke muligheder der findes for at udvikle et integreret system.
Hvordan ser projektorganisationen ud, for dette projekt er et stort projekt for Kommissionen og for alle de europæiske institutioner? Projektorganisationen sætter regnskabsføreren centralt i dette projekt. For at realisere denne ambitiøse reform har Kommissionen i dag besluttet at udpege hr. Brian Gray, ny vicegeneraldirektør for Generaldirektoratet for Budgettet, til regnskabsfører. Dermed har Kommissionen besluttet at knytte den højeste tjenestegrad, A1, til dette projekt for at gøre det klart, at det er nødvendigt med den fornødne autoritet, også hvad graden angår, for at tage alle institutioner og alle tjenestegrene med om bord. Der vil blive nedsat et oversight board med repræsentanter for de vigtigste tjenester og Revisionsretten, som skal støtte gennemførelsen af dette ambitiøse og kostbare projekt.
Med hr. Gray som regnskabsfører og hr. Oostens som direktør for regnskabsafdelingen er det to kvalificerede, erfarne regnskabsfolk og ledere, som står i spidsen for dette ambitiøse projekt, som, hvis det lykkes - og jeg har tillid til, at det lykkes - også hvad regnskaberne angår vil gøre EU-forvaltningen til en af de førende moderne offentlige forvaltninger.
Alt i alt understreger dagens beslutningspakke fra Kommissionen, at Kommissionen og reformpakken for forvaltningen for længst er nået ud over planlægningsfasen og er gået ind i implementeringen, og jeg er glad for, at jeg i dag har kunnet fremlægge disse fremskridt i finansforvaltningen for Europa-Parlamentet, som følger os med støtte og kritik.

Blak (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har et par spørgsmål til kommissæren. Jeg er selvfølgelig glad for, at man nu kommer med en rapport, men jeg må konstatere, at der er meget stor uenighed mellem Kommissionens rapport og det, som Revisionsretten siger. Det kunne være spændende at få et par kommentarer hertil.
Det konstateres også i rapporten, at der er alvorlige problemer med systemet - det ved vi jo også fra Revisionsretten og fra en vis fru Andreasen. Det at systemet ikke kan snakke sammen, er også en meget stor svaghed. Jeg er glad for, at man afviser, at der kan foretages svindel og uregelmæssigheder, men Kommissionen påstår, at der er for få autoriserede brugere, der har adgang til systemet, og her er Revisionsretten uenig. Jeg vil godt høre, hvorfor der er en så stor uenighed mellem Kommissionen og Revisionsretten. Her er virkelig nogle spørgsmål, vi meget gerne vil høre noget om i Budgetkontroludvalget.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Hr. formand, jeg glæder mig over udtalelsen fra Kommissionen og over at se, at vi bliver mere avantgardistiske, når vi kommer ud af den regnskabsmæssigt set mørke tid, som Kommissionen i øjeblikket lever i. Det er interessant at høre, at De vil tjekke kvitteringer for beløb fra Kommissionen - hvem der får kontrakter, hvem der vinder licitationerne. De vil ændre Deres regnskabssystemer, Deres it-systemer og Deres projektforvaltning. Men hvad er det, De leder i øjeblikket? Hvad har Kommissionen gjort i de seneste år? Hvorfor har det varet så længe, før denne reform blev indført?
Hvad der er vigtigere, når det nu er blevet bekræftet, at alle anklager fra fru Marta Andreasens side var korrekte, hvor var så den del, hvor De undskyldte de personlige insinuationer angående fru Andreasens baggrund og karakter, som blev fremsat både officielt og uofficielt af Deres pressetjeneste? Måske overhørte jeg det i Deres udtalelse? Kan De nu sige, at disciplinærsagen mod Deres tidligere hovedbogholder vil blive stoppet, og at hun vil komme tilbage for at gennemføre disse reformer, som hun fortalte Dem ved denne tid sidste år, at De behøvede?
Endelig, hvem i alverden skrev under på Kommissionens regnskab i 2001?

Schreyer
Hr. formand, til hr. Blaks spørgsmål. Revisionsretten konstaterede jo i alle år siden 1994 og igen for budgettet 2001, at regnskaberne og årsregnskabet giver et sandt og retvisende billede af EU's indtægter og udgifter og et rigtigt billede af den økonomiske situation ved årets udgang. Samtidig har Revisionsretten gentagne gange opfordret os til med henblik på statuskontoen at gå over til et andet system, som ikke først registrerer de finansielle transaktioner, når en betaling eller indtægt har fundet sted, men allerede på det tidspunkt, hvor et krav er rejst eller en forpligtelse indgået. Det er et vigtigt skridt, som nu også er fastsat i finansforordningen.
Vi har allerede i de forløbne år - og hermed kommer jeg ind på hr. Heaton-Harris' spørgsmål - taget skridt i retning af denne regnskabsmetode. Men mange informationer om, hvilke krav vi har, og hvilke forpligtelser vi har, kom fra kilder uden for regnskabssystemet. Lad mig tage et eksempel. Vi ville vide, hvilke forpligtelser Kommissionen har i fremtiden med hensyn til pensioner til sine embedsmænd. Det var informationer, som blev indsamlet og behandlet af Generaldirektoratet for Personale og Administration og derefter indført i regnskabssystemet. Disse informationer er ikke et resultat af det årlige budget. Jeg vil nævne et andet eksempel, som også gælder for Parlamentets budget. Lad os tage de faste formueværdier, lad os tage dette hus. Forvaltningsregnskabet indeholdt kun de udgifter, man havde i et bestemt år. Man kunne sige, at formueværdierne så ikke længere var indeholdt i accounts, eller de måtte optages igen med en tilsvarende vurdering. For fremtiden er det nu planlagt, og det bliver også indført, at informationerne faktisk går direkte fra det årlige budget over i formueregnskabet. Så ved man, hvilke formueværdier EU har, og man behøver ikke indføre dem separat.
Jeg må pege på, at vi desværre heller ikke bare kan benytte os af bedste praksis i medlemsstaterne. Der findes enkelte medlemsstater - det har vi talt om gentagne gange i Budgetkontroludvalget - som har taget skridt i denne retning, men samtidig har medlemsstaterne også forskellige problemstillinger. Eksempelvis ejer kommuner infrastrukturer, og de har altså så at sige andre formueværdier og andre ting at vurdere end vi. Hvis - det er noget nyt - f.eks. sikkerheder, som erhvervsdrivende skal stille, når de vil deltage i en licitation eller har fået en ordre, skal opføres i regnskaberne, så må vi træffe nye beslutninger om det. De internationale standarder er, om De vil, principper, men de skal udkrystalliseres til det konkrete budget, til de konkrete opgaver, vi har, og som står i budgettet, de skal gøres operationelle. Det vil så også blive afgjort af denne standards committee. Jeg tror, at hvis vi får gode resultater her, vil det måske fremover være noget, som medlemsstaterne eller tredjelande kan overtage fra os.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, hvis jeg var kommet ind i Parlamentet i år eller endnu bedre i denne måned og havde lyttet til kommissærens redegørelse, var jeg sandsynligvis blevet mægtig imponeret. Desværre har jeg været her i et stykke tid, og derfor ved jeg, at der, inden et eventuelt fremskridt slår igennem i EU fra 2005 og fremad, vil være en periode, der endnu ikke er afsluttet, med et system, der bestemt ikke lever op til disse eller sågar tidligere standarder. Lad os være ærlige. Der fandtes også standarder før den tid. Hvordan kunne Kommissionen retfærdiggøre, at der skal fremlægges regnskaber hvert år, når den vidste, at de ikke byggede på et pålideligt regnskabssystem?
Mit andet spørgsmål lyder som følger. Hvor meget blev der investeret - både økonomisk og på andre måder - i den interne udvikling af SI-II-systemet?
Stauner (PPE-DE).
Fru kommissær, De kalder Deres meddelelse "Modernisering af regnskabsførelsen". Det kalder jeg - mildt sagt - en fordrejning af kendsgerningerne! Det er nemlig et totalt kaos, der her er blevet oprullet for os i de seneste uger! Faktisk står De over for den værst tænkelige ulykke for Deres forvaltning, og hvis De havde civilcourage, ville De også indrømme det. Jeg undrer mig over, hvorfor De først nu indrømmer denne skandaløse tilstand - jeg vil blot nævne, at dobbelte konteringer åbenbart ikke er blevet udelukket - selv om Revisionsretten siden 1994 gentagne gange har påpeget det, hvorfor De åbenbart skal bruge et par år mere, nemlig til 2005, før det kan bringes til ophør, hvorfor De har afskediget en regnskabsfører, der som den første i foråret i år påpegede disse fejl, og underkastet hende en disciplinærsag. Jeg undrer mig helt alvorligt over, at De vil sælge os Deres store projekt med den nye finansforordning, uden at denne finansforordning støttes på et velfungerende regnskabssystem!

Kuhne (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg beder Dem undskylde, hvis jeg må gå, før De har svaret, men jeg har en gruppe af besøgende, og jeg har en vane med at komme til tiden. Det er ikke kutyme alle steder i Europa, men jeg gør det!
Jeg har et helt præcist spørgsmål. De sagde med hensyn til it-systemet, at De ville lave en gennemførlighedsundersøgelse. Nu er vi enige om, at vi er under et vist tidspres, hvad moderniseringen af regnskabssystemet angår. I mine overvejelser når jeg af plausibilitetsgrunde frem til det resultat, at en gennemførlighedsundersøgelse jo kun kan omfatte mulighed 2, nemlig at modernisere det eksisterende system, så det også lever op til fremtidens krav.
Mit spørgsmål er, om det så ikke ville være mere fornuftigt, i lyset af det tidspres, som vi alle er underlagt, og nødvendigheden af at modernisere systemet, at man opgiver dette spørgsmål og med det samme går over til en fuldstændigt integreret erstatning for dette system.

Theato (PPE-DE).
Hr. formand, fru Schreyer, jeg vil gerne lykønske Dem med dette ambitiøse projekt, og jeg har følgende spørgsmål. Det nye system skal fungere fra 2005. Hvad vil De gøre i mellemtiden, for Revisionsretten har allerede siden 1994 kritiseret det eksisterende bogførings- og regnskabsvæsen stærkt? De ved, at Parlamentet vil tage disse problemer op efter Budgetkontroludvalgets behandling.
Hvor længe vil det vare efter 2005, før alt virkelig fungerer, hvis den nye regnskabsfører til den tid - med støtte fra det udvalg, De nævnte - virkelig skal garantere for funktionsdygtigheden?

Schreyer
Hr. formand, først hr. Heaton-Harris' spørgsmål om ansvaret for regnskaberne for 2001. Det var naturligvis den daværende regnskabsfører, som havde ansvaret for regnskaberne gennem hele året og for årsregnskabet 2001.
Til hr. van Dams spørgsmål. Jeg må endnu en gang gøre opmærksom på, at det ikke er korrekt at sige, at EU's og Kommissionens regnskaber ikke har levet op til internationale standarder. Men der findes forskellige internationale standarder, der findes nemlig standarder, som kun er baseret på kasseføringsprincippet, og der findes en mere udviklet form til mere driftsøkonomiske kategorier.
Finansforordningen, altså den lov, som gælder for os og for de andre institutioner, foreskrev tidligere kun kasseføringsprincippet. Det svarede til standarden, og sådan blev det gjort. Jeg har peget på, at videreudviklingen også for den offentlige sektor er en relativt ung videreudvikling. Endnu en gang: De pågældende IPSA-standarder fra International Federation of Accountants er de første standarder for den offentlige sektor, og de blev vedtaget i 2000, den sidste i oktober 2002, altså for to måneder siden. Disse standarder omfatter endnu ikke alle problemstillinger, det drejer sig om en løbende udvikling, og derfor kan man godt sige, at man hører til avantgarden, når man beslutter at gå i denne retning, som vi har gjort det med finansforordningen.
Til fru Stauners spørgsmål vil jeg gerne sige, at De påstod endnu en gang, fru Stauner, at Revisionsretten ikke afgav nogen revisionserklæring for regnskaberne. Det er ikke rigtigt. Revisionsretten - det vil jeg gerne unterstrege endnu en gang - konstaterede også i år for 2001, at årsregnskabet, forvaltningsregnskabet, giver et sandt og retvisende billede af indtægter og udgifter. De var ordfører, hovedordfører, fru Stauner, og De bekræftede det i Deres erklæring. Jeg vil gerne forklare endnu en gang, at årsregnskabet naturligvis ikke kun bliver forelagt for Revisionsretten, men også for Rådet og Parlamentet, regnskaberne er lagt åbent frem.
Nu til hr. Kuhnes spørgsmål om udviklingen af computersystemet. Også her vil jeg gentage, at når jeg ser på situationen i nogle medlemsstater, hvor der udarbejdes mange forskellige årsregnskaber, fordi man endnu ikke har et fælles system, kan jeg kun sige, at der blev taget et vigtigt skridt her i 1999 af den foregående Kommission, nemlig at alle posteringer i regnskabet skulle ske i ét system.
Det var et kæmpeskridt også i Kommissionen, hvor man før havde fem eller syv, jeg husker det ikke længere, forskellige regnskaber, som så skulle integreres eller ikke kunne integreres helt. Derfor var det vigtigt, og vi ved alle, at software- og computersystemer er under konstant udvikling. Vi står nu f.eks. over for den opgave med hensyn til SAP-systemet, som er grundlaget for vores bogføring, og som vores bogføring kører på, at SAP kun fortsætter med denne software til 2004 og nu er ved at indføre et nyt system i hele verden, som vi skal overtage, og som skal indføres i denne periode.
Men nu kommer jeg til fru Theatos spørgsmål. Hvad vil der ske indtil da? Der sker naturligvis et løbende arbejde. Nu arbejdes der f.eks. på at oprette et centralt regningsregister og et centralt register for kontrakter, som så skal være til rådighed for alle tjenestegrene. I dag har vi til de middeladministrerende kontorer SI-II-systemet. Herfra bliver oplysningerne lagt ind i bogholderisystemet, SAP-systemet, når de er kontrolleret af revisionen.
De pågældende middeladministratorer har ikke direkte indsigt i bogholderisystemet. De har ikke adgang, det er rigtigt, men de har heller ikke indsigt. Målet er, at oplysningerne af regnskabsføreren bliver stillet til rådighed for alle, så der ikke længere er ting, der ikke hænger sammen, men at sikkerheden naturligvis bliver opretholdt, så at ikke den person, som administrerer midlerne, kan gå igennem til transaktionen, men at sikkerheden står i første række.

Formanden.
Mange tak, fru Schreyer.
Jeg vil bede medlemmerne om kun at komme med bemærkninger til forretningsordenen, da de øvrige kommissærer og medlemmer skal deltage i spørgetiden.
Jeg beder Dem samarbejde.
Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg lyttede med stor interesse til de spørgsmål, fru Stauner og hr. Heaton-Harris stillede, da begge bad kommissæren om at kommentere de anklager, som fru Andreasen fremsatte, og om hun faktisk ikke havde fuldstændig ret. Jeg bemærker, at kommissæren ikke besvarede disse spørgsmål.
Hr. formand, vær venlig at bede kommissæren om at gøre dette, for da to medlemmer har stillet samme spørgsmål, har de krav på et fuldgyldigt svar.

Schreyer
Hr. formand, det vil jeg meget gerne svare på. Kommissionen har, som jeg har fortalt, i 2000 fået gennemført en undersøgelse, hvor bogholderisystemet blev undersøgt. Derefter besluttede vi - og det var også et forslag fra Prodi-Kommissionen til finansforordningen - at foreslå nye bogføringsregler. I juni 2001 opstillede Kommissionens tjenestegrene en første initiativpakke, en handlingsplan over de ting, der skal gøres. Det var grundlaget for ansættelsen af regnskabsføreren i januar 2002, og det var grundlaget for det arbejde, som skulle have været gjort.
Jeg tror, at det netop også er en sag for Europa-Parlamentet at sige, at den, som arbejder i Kommissionen, er ansvarlig for gennemførelsen. Det er ikke nok at gentage den samme kritik, opgaven består i at arbejde på at få reformen gennemført.

Formanden.
Dette er den sidste bemærkning til forretningsordenen, som jeg vil tillade, for hvis dette punkt kræver yderligere debat, vil der blive mulighed herfor på et senere tidspunkt, da vi ikke kan strække tiden længere i dag. 
Den sidste bemærkning til forretningsordenen.

Heaton-Harris (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg anerkender, hvad De har sagt, men det er et af de fundamentale problemer, vi har med Kommissionen i øjeblikket.
Fru Sandbæk har skrevet til Dem, fru kommissær, og bedt om at en kopi af underskriften fra Deres tidligere hovedbogholder på regnskabet fra 2001. Jeg spurgte, hvem det var. Jeg har tidligere fået at vide, at det blev underskrevet, mens den pågældende beklædte sit embede. Den pågældende forlod Kommissionen den 31. december 2001. Enten var det det hurtigst udarbejdede regnskab i historien, eller også skete der noget magisk.
Jeg er ikke overbevist af det, De har sagt i dag, og jeg tvivler meget på, om folk i tilhørerlogen er overbevist. Jeg ville bare gerne have nogle åbenhjertige meningsudvekslinger og noget ærlighed mellem Dem og de af os, der er interesserede, for fru Andreasen fortalte Dem, hvad der skete. Hun skrev til Dem og mødtes med Dem, og De valgte at ignorere hende. Det, der skete, er en skandale for Dem og Deres institution. Realistisk set må De krybe til korset og gå videre med en ordentlig reform af regnskabssystemet, og det kunne De gøre med fru Andreasens hjælp.

Schreyer
Hr. formand, hr. Heaton-Harris, lad mig gentage, at for årsregnskabet 2001 var den regnskabsfører ansvarlig, som i 2001 også havde ansvaret for forvaltningsregnskabet og statuskontoen. De blev forelagt for Revisionsretten i rette tid. Kommissionen præsenterer forvaltningsregnskabet og statuskontoen for Revisionsretten, som jo også fortløbende kontrollerer regnskaberne. Revisionsretten kom for regnskaberne 2001 igen til det resultat, at årsregnskabet gav et sandt og retvisende billede af indtægter og udgifter og af den økonomiske situation ved årets udgang.

Formanden.
Mine damer og herrer, jeg er nødt til at gå videre til næste punkt på dagsordenen.
Hvis der er behov for at fortsætte denne debat, må det ske på et andet tidspunkt.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0510/2002). Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
I henhold til forretningsordenens bilag II, punkt 2, vil spørgsmål nr. 40, 42, 43 og 44 ikke blive behandlet, da emnet allerede er opført på dagsordenen for indeværende mødeperiode, nemlig Rådets og Kommissionens erklæringer om Prestige i morgen onsdag.
Det er naturligvis blevet meddelt spørgerne.
Første del
Formanden.
Spørgsmål nr. 37 af Manuel Medina Ortega (H-0727/02):

Om: Kontrol ved grænserne i det nordlige Afrika
Kan Kommissionen gøre rede for omfanget af de aftaler, der er indgået med Marokko og med andre lande i det nordlige Afrika, med henblik på at hjælpe disse lande med at kontrollere den ulovlige udvandring herfra til EU? Kan Kommissionen orientere om andre tiltag på dette område?

Nielson
Som en del af dialogen om ulovlig indvandring, der er grundlagt med associeringsaftalen mellem EU og Marokko, og på initiativ af de marokkanske myndigheder, godkendte MED-udvalget i december 2001 et særprogram om grænsekontrol under det nationale indikativprogram fra 2002 til 2004 for Marokko. Et vejledende budget på 40 millioner euro i det vejledende nationale Meda-program fra 2002 til 2004, der blev undertegnet af de marokkanske myndigheder i januar 2002, er øremærket til formålet. Dette initiativ er en del af en bredere migrationsdialog mellem Marokko og EU, som også omfatter spørgsmål vedrørende lovlig indvandring og den socioøkonomiske dimension af migrationspresset.
Særprogrammet er lagt an på at udbygge institutioner, udvikle de lovgivningsmæssig rammer, modernisere infrastrukturen og udstyret, uddanne tjenestemænd og udvikle samarbejdet mellem de berørte marokkanske myndigheder og deres kolleger i medlemsstaterne.
Der blev arrangeret et ekspertbesøg for at vurdere behovene og efterfølgende udarbejde en tidsplan for konkrete foranstaltninger til forbedring af situationen. Under besøget, der fandt sted i juli 2002, havde eksperter fra medlemsstaterne og Kommissionen lejlighed til at besøge de vigtigste grænseovergangssteder samt de grænseområder, der er mest påvirket af ulovlig indvandring fra primært landene syd for Sahara.
Under disse besøg gav de marokkanske myndigheder udtryk for deres politiske vilje og deres faste forpligtelse til at samarbejde med EU i kampen mod ulovlig indvandring og grænsekontrol i særdeleshed. I en ånd af åbenhed og frugtbart samarbejde gav de i juli og september 2002 eksperterne oplysninger om de lovgivningsmæssige rammer, reglernes anvendelse og statistik om ulovlig indvandring.
I lyset af resultatet af besøgene på stedet og efter at have gennemgået oplysningerne fra de marokkanske myndigheder lægger eksperterne sidste hånd på deres rapport inden udgangen af 2002. Derefter fastlægges indholdet af programmet.
Dette program er det første initiativ vedrørende grænsekontrol med et land i dette område.
Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, det tal, som kommissæren har oplyst, er 40 millioner euro tilsyneladende for 2002-2004. Jeg ville være taknemmelig, hvis De kunne præcisere, om det kun er for 2002, og om det er et forsøgsprogram, for i betragtning heraf drejer det sig i forbindelse med Marokkos grænser om flere tusinde kilometer grænse, og jeg har indtryk af, at det nævnte beløb er utilstrækkeligt til at hjælpe den marokkanske regering med at kontrollere så lang en grænse. Jeg kunne godt tænke mig at vide, om beløbet på 40 millioner euro, hvis det kun er ment som et startbeløb, kan forhøjes, således at vi kan få et fornuftigt samarbejdsprogram med Marokko, som ville gøre det muligt for dem at kontrollere deres grænser.

Nielson
De 40 millioner euro gælder for perioden fra 2002 til 2004. Det ligger helt fast. Det skal også tilføjes, at dette tal ikke repræsenterer alle de ressourcer, der er til rådighed for at løse problemet i almindelighed. Der er tale om vores supplerende støtte inklusive initiativer og input, der er vigtige, for at Marokko kan forbedre sin håndtering af problemet. Marokko gennemfører imidlertid også sine egne foranstaltninger. Jeg vil også tilføje, at det ikke kun handler om penge. Alle sådanne anliggender tages op i forbindelse med en midtvejsvurdering. Der er ikke blot tale om at levere materiel her og der.
Formanden.
Spørgsmål nr. 38 af Mary Elizabeth Banotti (H-0825/02):

Om: Krænkelse af EU's forskningslovgivning om sjældne lægemidler
I 1999 vedtoges EU-lovgivning for at tilskynde til forskning i udvikling af "sjældne" lægemidler til behandling af sjældne sygdomme. Det lader nu til, at skruppelløse medicinalvirksomheder anvender lovgivningen til at opnå eneret på almindelige lægemidler, som for øjeblikket anvendes til at behandle sjældne sygdomme, for på den måde at øge prisen på disse lægemidler.
Agter Kommissionen at gennemføre en undersøgelse af krænkelsernes omfang, og hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at bringe krænkelserne til ophør og sikre, at lovgivningen anvendes til det oprindelige formål, nemlig forskning i effektiv behandling af sjældne sygdomme?

Liikanen
Hr. formand, lægemidler til sjældne sygdomme har fået deres navn, fordi de bruges ved behandling eller diagnoser af forhold, der meget sjældent opstår. Omkostningerne til udvikling og markedsføring af lægemidler til sjældne sygdomme ville ikke kunne tjenes hjem ved det forventede salg. Derfor har lægemiddelindustrien ikke været villig til at udvikle sådanne produkter under normale markedsbetingelser. Forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme, der trådte i kraft i januar 2002, indeholder et system af incitamenter, der skal fremme sponsorernes lyst til at udvikle og markedsføre udpegede lægemidler til sjældne sygdomme.
Et af disse incitamenter er en eneret på markedet i en periode på 10 år. En virksomhed indrømmes en sådan eneret, hvis et udpeget lægemiddel til sjældne sygdomme får markedsføringstilladelse i alle medlemsstater. For at få dette, skal sponsoren udføre en række prøver og undersøgelser for at påvise, at produktet overholder de stramme standarder vedrørende kvalitet, sikkerhed og effektivitet, der gælder for alle lægemidler, der markedsføres i EU. Siden 2000 er 123 produkter blevet udpeget som lægemidler til sjældne sygdomme og optaget i fællesskabsregistret.
I et meget begrænset antal tilfælde er der tale om et almindeligt forekommende kemikalie, som producenten har leveret til hospitaler, der har forberedt kemikaliet til indgift i patienter. Langt størstedelen af lægemidlerne til sjældne sygdomme indeholder innovative ingredienser. I nogle få tilfælde har det været almindeligt i et stykke tid at levere råmaterialerne til behandling af patienten. Et sådant kemikalie er imidlertid ikke blevet testet for renhed og sikkerhed, og produktet er ikke autoriseret. Kemikaliet er således ikke af farmaceutisk kvalitet, og det kan indeholde uspecificerede og ikke-kvantificerede urenheder. I denne situation er det ikke overraskende, at et autoriseret lægemiddel, der er udviklet i overensstemmelse med strenge standarder for kvalitet, sikkerhed og effektivitet, koster mere end basiskemikaliet.
Kommissionen har ingen beføjelser vedrørende priser på eller refusion af udgifter til medicin. Forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme indeholder imidlertid en bestemmelse om, at perioden med eneret på markedet kan reduceres til seks år, hvis det efter fem år kan påvises, at produktet er så rentabelt, at det ikke længere kan retfærdiggøres at opretholde eneretten på markedet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 39 af Bernd Posselt (H-0773/02):

Om: Tjetjenien - kommissionsmedlem Nielsons rejse
Har Kommissionen allerede besluttet, hvornår kommissionsmedlem Nielson vil rejse til Tjetjenien for at danne sig et personligt billede af den humanitære situation i landet og iværksætte en forbedret fordeling af hjælpen fra EU?

Nielson
Hr. Posselt, det korte svar på Deres spørgsmål er nej. Det lidt længere svar kommer her. Jeg følger meget nøje udviklingen af den humanitære situation i Tjetjenien og naborepublikkerne, hvortil dele af den tjetjenske befolkning er fordrevet. I de seneste pressemeddelelser fra den 27. november og 5. december i år gav jeg udtryk for min bekymring over den alvorlige humanitære situation og menneskerettighedssituation i landet og i særdeleshed over det voksende pres for at få internt fordrevne personer til at forlade lejrene i Ingusjetien og vende tilbage til Tjetjenien.
Som De ved, er ECHO den primære donor af humanitær bistand til regionen. Det har støttet ofrene for den anden Tjetjenien-konflikt helt fra begyndelsen, og det vil det fortsat gøre. Hidtil har Kommissionen via ECHO bevilget mere end 90 millioner euro i humanitær bistand for at hjælpe folk til at overleve. Alene i 2002 blev der bevilget 25 millioner euro til denne krise, og yderligere 3 millioner euro er nu undervejs til mere fødevarenødhjælp.
I Ingusjetien yder ECHO på dette meget vigtige tidspunkt støtte til internt fordrevne personer i lejre, spontane bosættelser og hos værtsfamilier. Størstedelen af støtten til Aki Yurt-lejren er finansieret af ECHO, og vi vil fortsat være til stede i alle andre lejre.
Sideløbende hermed finansierer ECHO fortsat en meget stor del af den humanitære bistand til selve Tjetjenien. Det er en meget vanskelig opgave, da det er et af de steder i verden, hvor de humanitære organisationer har de værste arbejdsbetingelser både med hensyn til sikkerhed og overvågning. Vi diskuterer fortsat alle disse punkter med de russiske myndigheder, hvilket vi gang på gang har oplyst Parlamentet om. Faktum er, at vi er i stand til at levere humanitær bistand både omkring og inde i Tjetjenien, skønt det er vanskeligt. Men det er muligt, og vi vil fortsat gøre det.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, blot to konkrete spørgsmål. For det første, om De så nogenlunde - helt kan man naturligvis aldrig gøre det - kan garantere, at den humanitære hjælp rent faktisk når frem til de fordrevne tjetjenere, eller stoler De helt på de russiske myndigheder i denne sag?
Det andet spørgsmål, som jeg gerne vil stille, er, at der nu er blevet oprettet lejre i Ingusjetien, og masser af mennesker er blevet deporteret. Ved De, hvor disse mennesker er kommet hen?

Nielson
En af de vigtigste aktiviteter, og en aktivitet, som vi er meget glade for fortsat at finansiere, er det logistiske arbejde, der udføres af Dansk Flygtningehjælp - den eneste ikke-russiske aktion, der leverer fødevarer med videre inde i Tjetjenien. De benytter sig af lokale chauffører, men hele organisationen forsynes af denne ikke-statslige organisation. Det anerkendes også af De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge og FN-systemet i almindelighed. Det er en meget vigtig opgave, fordi den sikrer adgang for det humanitære samfund.
Så svaret på spørgsmålet om, hvorvidt vi er i stand til at overvåge hele strømmen, er, at vi gør det så godt som muligt. I årenes løb har jeg ved en række lejligheder oplyst Parlamentet om, at vi arbejder på basis af et såkaldt "fjernstyringskoncept", hvilket betyder, at vi skal bruge lokale implementeringspartnere. Hidtil er vi imidlertid ikke stødt på problemer vedrørende oplysningspligt. Vi forsøger at følge alle aktiviteter så grundigt som muligt. Jeg vil sige, at så længe vi kan holde aktionen kørende gennem Dansk Flygtningehjælp, kan vi være nogenlunde sikre på at vide, hvad der foregår. Input fra FN's organisationer er også vigtigt i den forbindelse, og vi har et omfattende samarbejde med dem.
Problemet med de folk, der er mere eller mindre villige til at vende tilbage - og vi frygter, at antallet reduceres - er, at de vender tilbage til alle mulige forskellige situationer. Derfor kritiserer vi det pres, som de er under. Vi er helt klart bekymrede.

Formanden.
Vi går videre til anden del af spørgetiden, og vi begynder med spørgsmål til næstformand de Palacio.
Anden del
Spørgsmål til kommissær de Palacio
Formanden.
Spørgsmål nr. 41 af José Manuel García-Margallo y Marfil (H-0800/02):

Om: Beskatning af brændstoffer leveret i Gibraltar
Dagbladet El País kunne den 20. november afsløre, at de fleste af de skibe, der sejler gennem Gibraltarstrædet, losser brændstoffer over i tankskibe, som ligger for anker i gibraltarisk farvand frem for, at dette finder sted i havnen i Algeciras, som er udstyret med bedre faciliteter. Grundene til, at den første løsning foretrækkes, er bl.a., at prisen på brændstoffer er billigere i kolonien end i Spanien, og at de spanske myndigheder anvender fællesskabsbestemmelserne om sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening med større konsekvens end de gibraltariske myndigheder.
Det er velkendt, at denne helt specielle fremgangsmåde for levering indebærer en betydelig risiko for miljøet, idet der er fare for udslip, som rent faktisk forekommer ret hyppigt. Desuden resulterer den forskellige beskatning af de varer, som leveres fra hhv. Spanien og Gibraltar, i en reel forskelsbehandling, som giver anledning til konkurrenceforvridning, som det er tilfældet med alle de varer, der er pålagt Fællesskabets punktafgifter.
Hvad vil Kommissionen på denne baggrund foretage sig for at for at gøre en ende på en praksis, som er yderst farlig i miljømæssig henseende og til hinder for, at det indre marked kan fungere hensigtsmæssigt?

De Palacio
. (ES) Hr. formand, Gibraltar er rent faktisk et af de vigtigste steder for levering af brændstoffer til skibe i Middelhavet, og det sker for det meste ved hjælp af olietankere. Selv om mange havne har udstyr til brændstofpåfyldning på kajen, er dette stadig den mest almindelige fremgangsmåde ved brændstofpåfyldning i havne, og ikke kun i små havne, men også andre steder såsom Rotterdam, Barcelona og Hamburg.
Kommissionen mener, at denne specielle fremgangsmåde skal overvåges nøje for at forhindre dumpning og forurening af havet. Derfor har mange havne vedtaget særlige bestemmelser og procedurer til regulering af sådanne aktiviteter, og Kommissionen kontrollerer i henhold til traktaten, om fællesskabsretten om miljøbeskyttelse overholdes, og har derfor den 24. januar 2001 indledt en sag ved EF-Domstolen om Det Forenede Kongeriges manglende overholdelse af en lang række miljøregler i Gibraltar, herunder direktiv 93/12/EØF om svovlindholdet i visse flydende brændstoffer.
Hvad angår beskatning, er kulbrinter, der anvendes som brændstof til skibsfart og fiskeri i EU-farvande, i henhold til EU-afgiftsreglerne fritaget for betaling af særlige afgifter både på EU-niveau og på nationalt niveau med undtagelse af private fritidsfartøjer.

García-Margallo y Marfil (PPE-DE).
Fru. kommissær, bag den strøm af sort olie, som i dag skader kysten ud for Galicien, og som ved andre lejligheder har skadet andre europæiske kyster, er der altid en strøm af sorte penge, som man burde undersøge. Disse sorte oliepøle og sorte penge har altid forbindelse til grupper, der snarere har en mafialignende struktur end en virksomhedsstruktur, og som består af firmaer med latterlige aktiver, der gør det muligt at slippe for ansvaret, og som er dækket af lige så latterlige forsikringer. Sådanne grupper er altid beskyttet af en lovgivning, som set ud fra et miljømæssigt, kommercielt og skattemæssigt synspunkt er slap, og Gibraltar er ingen undtagelse.
Gibraltar havn leverer meget mere brændstof end havnen i Algeciras, bl.a. fordi havneafgiften er lavere i Gibraltar, og fordi - som kommissæren har indrømmet - sikkerheden til søs og miljøreglerne anvendes meget mindre strengt, og fordi beskatningen er lavere.
Jeg tænker selvfølgelig ikke på særlige afgifter, fordi enhver førsteårs jurastuderende ved, at brændstof til søtransport er undtaget fra momsen på kulbrinter. Problemet er, at der heller ikke betales direkte skat eller selskabsskat, som også har indflydelse på priserne, nemlig 35 % i Algeciras og nul i Gibraltar, som kommissær Monti udmærket ved.
Jeg vil gerne spørge, om der er forskel på beskatningen i Gibraltar sammenlignet med Algeciras eller ej. Når man tager i betragtning, at der ikke kan være forskelle i særlige afgifter, kan der være forskelle i beskatningen som helhed, hvilket har indflydelse på omkostningerne, som De opdager, hver gang De går ud og spiser frokost eller middag og betaler regningen.

De Palacio
. (ES) Hr. formand, min kollega, Mario Monti, har allerede to gange indledt procedurer mod Det Forenede Kongerige netop for at sikre, at det indre marked fungerer hensigtsmæssigt, og at konkurrencereglerne anvendes hensigtsmæssigt og ens i hele EU.
Under alle omstændigheder er jeg sikker på, at hr. García Margallo, som har masser af erfaring, er opmærksom på de nævnte spørgsmål, og jeg er sikker på, at min kollega, Mario Monti, fortsat vil arbejde på at sikre, at der ikke findes tilflugtssteder nogen steder i EU i forbindelse med et hvilket som helst emne, når det drejer sig om gennemførelsen af fællesskabsretten.

Formanden.
Spørgsmål nr. 45 af Nuala Ahern (H-0721/02):

Om: EU-omspændende regelværk på det nukleare område
Den 12. september orienterede kommissæren for energi en udvalgt del af pressen om nye planer om et EU-omspændende regelværk på det nukleare område, idet han afslørede planer, der omfatter:
Et "rammedirektiv", som skal indføre nukleare sikkerhedsnormer i EU; et direktiv om forvaltning og afskaffelse af radioaktivt affald; et direktiv om styring af de finansielle mekanismer til sikring af langsigtet afskaffelse af radioaktivt affald og demontering af nukleare anlæg; et forhandlingsmandat til at øge niveauerne for importeret atombrændsel til EU.
Kommissionen bedes oplyse, hvilke dele af Euratom-traktatens bestemmelser vedrørende de gældende beføjelser til at fastsætte bestemmelser om atomsikkerheden der er utilstrækkelige og derfor kræver disse ændringer; hvilke samråd Kommissionen har haft med medlemsstaterne vedrørende planer om at øge importen af atombrændsel til EU; og hvorvidt Kommissionen planlægger, at denne øgede import skal oparbejdes i Sellafield og Haag.

De Palacio
. (ES) Hr. formand, i de 45 år, der er gået, siden Euratom-traktaten blev indført, har det vist sig, at den har kunnet tilpasses og har været fleksibel, således at den har kunnet modsvare behovene og forholdene på et bestemt tidspunkt. Den har været medvirkende til at fremme og lette udviklingen af fællesskabsforskning og -lovgivning om kontrol, både når det gælder beskyttelse mod stråling, og når det gælder anvendelse af nukleart materiale.
De foreslåede foranstaltninger er et konkret bevis på, at Euratom-traktaten er hensigtsmæssig, fordi bestemmelserne i traktaten giver dem et solidt og tilstrækkeligt retsgrundlag.
Kommissionens forslag styrker først og fremmest den eksisterende mekanisme til at sikre beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed i henhold til Euratom-traktatens kapitel 3, afsnit II. På denne måde vil sundhedsbeskyttelse inden for rammerne af bestemmelserne om beskyttelse mod stråling blive suppleret med nukleare sikkerhedsforskrifter, der kan sikre overensstemmelse med bestemmelserne om beskyttelse mod stråling.
Hvad angår handelen med nukleart materiale med Rusland, agter Kommissionen at stille forslag til et forhandlingsmandat til Rådets godkendelse, helt i overensstemmelse med Kommissionens initiativret.

Ahern (Verts/ALE).
Fru kommissær, vi blev meget overraskede over at opdage, at De som kommissær med særligt ansvar for forbindelser til Parlamentet orienterede pressen i september, inden Parlamentet overhovedet havde hørt om disse forslag. Det var en rystende handling fra Deres side. Jeg kan ikke kraftigt nok understrege, at De burde have diskuteret sagen med Parlamentet, inden De gik til pressen.
Jeg er meget overrasket over at høre, at De havde et tilstrækkeligt retsgrundlag. Jeg kan forstå, at Rådet diskuterer det i øjeblikket, og at Deres atomforslag bygger på de forkerte lovgivningsmæssige rammer. De har faktisk uret, fru kommissær. Euratom-traktatens artikel 30, 31 og 32 finder ikke anvendelse som påstået af Kommissionen, da Kommissionen ville blande sig i sikkerheden vedrørende den tekniske drift af nukleare anlæg. Det er udelukket i henhold til Euratom-traktaten.
Jeg vil også informere Dem om, at der i medlemsstaterne - specielt i Det Forenede Kongerige - stilles spørgsmål vedrørende Deres støtte til oparbejdning i nogle af Deres redegørelser. Jeg vil bede Dem om at præcisere, at De ikke støtter plutoniumoparbejdningsanlæg i disse forslag.

De Palacio
Hr. formand, undskyld mig, hr. Ahern, men jeg bekendtgjorde for Europa-Parlamentet, før andre modtog underretning herom, at jeg havde til hensigt at fremlægge pakken med nukleare sikkerhedsforskrifter, og jeg har gentaget det ved flere lejligheder, og det var derfor ikke en nyhed. Jeg præsenterede ikke initiativerne for pressen, før Parlamentet blev orienteret. Tværtimod kom jeg for at informere Parlamentet om de forslag, som jeg havde stillet i Bruxelles.
Hvad angår retsgrundlaget, vil jeg henvise til pressemeddelelsen af 10. december fra EF-Domstolen i Luxembourg. Domstolen mener, at Euratom-traktaten giver kompetence på områder som indførelse af bestemmelser for nukleare anlægs sikkerhed, foranstaltninger til vurdering og kontrol af sikkerheden, foranstaltninger i nødsituationer, placeringen af nukleare anlæg og endelig udformning, konstruktion og drift af nukleare anlæg.
Jeg mener derfor ikke, at der er nogen grund til at diskutere retsgrundlaget i Euratom-traktaten for alle mine forslag til Rådet og Parlamentet, da EF-Domstolen har udtalt sig klart.
Endelig går jeg ikke ind for nogen som helst form for brændselsoparbejdning. Jeg ved ikke, hvor det ærede medlem har fået den slags idéer fra. Jeg går ikke ind i diskussioner om den slags spørgsmål. Jeg foreslår blot, at vi skal etablere en ramme for den størst mulige sikkerhed i EU-medlemsstaterne. Der skal være det højest mulige sikkerhedsniveau i dem alle sammen både i de kommende og i de nuværende medlemsstater, og de eksisterende anbefalinger fra Sikkerhedsagenturet i Wien skal bl.a. gøres obligatoriske.

Formanden.
Spørgsmål nr. 46 af Laura González Álvarez (H-0737/02):

Om: Kommissionens uafhængighed
En delegation fra Europa-Parlamentes Udvalg for Andragender besøgte i juni 2002 Asturias efter indbydelse af det regionale parlament. På et møde med forskellige grupper, der havde indgivet andragender til Europa-Parlamentet, modtog formanden Gemelli bl.a. et andragende, hvori der klagedes over den cantabriske motortrafikvejs linjeføring i den vestlige del af regionen på grund af dens sociale og miljømæssige virkninger. Andraget blev antaget til behandling af EP's Udvalg for Andragender.
Før andragendet havde været behandlet i overensstemmelse med de normale procedurer holdt et EP-medlem ledsaget af sekretæren for sit parti i den pågældende region sammen med tre lokale borgmestre et møde med kommissær Loyola de Palacio og to tjenestemænd i Kommissionen. Da borgmestrene vendte tilbage til Asturias, erklærede de til pressen, at behandlingen af andragendet var afsluttet.
Hvordan kan behandlingen af et andragende være afsluttet, når det ikke er hverken set eller drøftet i det kompetente udvalg? Hvordan kan Loyola de Palacio afslutte behandlingen af et andragende, som ikke hører under hendes kompetence, således som det fremgår af et svar, jeg har modtaget fra kommissær Wallström? Mener Kommissionen ikke, at der er sket en krænkelse af dens uafhængighed og af de pågældende tjenestemænds ret til forbehold? Mener Kommissionen ikke, at denne fremgangsmåde er til skade for de funktioner, der udøves af Udvalget for Andragender og Parlamentet, og at den, som det alvorligste, er et udtryk for mangel på respekt for andragerne?

De Palacio
. (ES) Hr. formand, jeg vil kort sige til det ærede medlem, at jeg rent faktisk fik besøg - og jeg får mange besøg - af en række repræsentanter, som ikke kun besøgte mig, men også Generaldirektoratet for Miljø, som har ansvaret for de forhold, som det ærede medlem nævner. Det er normalt, at Kommissionen modtager den slags besøg. Endvidere har jeg også ved andre lejligheder mødt det ærede medlem og andre, og disse møder er efter min mening yderst vigtige for at blive klar over, hvad forskellige sociale grupper og mennesker tænker. Vi skal i Kommissionen i Bruxelles undgå at miste kontakten med virkeligheden.
Når dette er sagt, kan jeg ikke komme ind på, hvad de mennesker, som besøger mig, siger, eller indholdet af det, som de frit giver udtryk for. Jeg kan ikke komme ind på det, men jeg vil først sige, at jeg ikke er ansvarlig for, at der indledes eventuelle procedurer eller undersøgelser vedrørende de nævnte spørgsmål, som hører under min kollega fru Wallströms kompetence. For det andet har jeg heller ikke noget ansvar, hvad angår Udvalget for Andragender, da det er Parlamentet, der skal behandle sådanne spørgsmål.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, i stedet for at supplere spørgsmålet, da jeg anser kommissærens svar for at være korrekt, vil jeg oplyse hende om, at i dette tilfælde er hendes navn og navnene på to tjenestemænd fra Generaldirektoratet for Miljø blevet anvendt forkert.
Som jeg nævnte i spørgsmålet, talte en række andragere med hr. Gemelli i Asturias, som er min region, og bagefter aflagde nogle repræsentanter flere gange kommissæren besøg. Det fremgår nu af den lokale presse, at kommissæren og tjenestemændene siger, at sagen er afsluttet. Det er efter min mening uheldigt at bruge navnene på to tjenestemænd fra Generaldirektoratet for Miljø.
Andragerne fra Asturias spurgte mig meget rigtigt, hvordan en sag kunne være afsluttet, når den ikke engang var blevet behandlet i Udvalget for Andragender. Jeg siger derfor til Dem, at når navnene på de to tjenestemænd og kommissæren er blevet nævnt i pressen, skader det i høj grad skader EU-institutionernes og Udvalget for Andragenders troværdighed. Jeg beklager, at Deres navn og navnene på de to tjenestemænd er blevet forbundet med et politisk emne, som ikke skulle have været nævnt i pressen på denne måde.

Garriga Polledo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er overrasket over, at så erfarne parlamentsmedlemmer forveksler en klage til Kommissionen med et andragende til Europa-Parlamentet.
Et så vigtigt offentligt trafikalt infrastrukturprojekt som "autovía de Occidente"-motorvejen fortjener støtte fra alle de politiske repræsentanter i Asturias. Derfor tog en række lokale borgmestre, som var meget bekymret over nogle klager fra lokale organisationer til Kommissionen, til Bruxelles for at finde ud af, hvordan Kommissionen behandler sådanne klager.
De blev modtaget af kommissær de Palacio og en række tjenestemænd, som informerede dem om, at klagen i løbet af ugen var blevet arkiveret, og at sagen var blevet fuldstændig lukket.
Selvfølgelig er det ikke Kommissionens pligt at træffe beslutning om det endelige udfald af andragender til Europa-Parlamentet. Det er parlamentsmedlemmernes ansvar. Men lad os nu ikke forveksle klager med andragender.
Kommissær de Palacio, jeg vil spørge Dem, om De ved, om der i Kommissionens tilsvarende tjenestegrene er indgivet en klage over "autovía de Occidente"-projektet.

De Palacio
Hr. formand, der har måske været en del forvirring, som det ærede medlem har sagt. Jeg kan kun gentage, at jeg ikke kan kommentere indholdet af det, som mine besøgende har sagt.
Et er en klage og noget andet er Udvalget for Andragender. Jeg vil understrege, at Kommissionen ikke spiller nogen rolle i udvalget, da det hører under Parlamentets kompetence.
Hvad angår klager, hører de under fru Wallström. Jeg ved ikke noget om sagen, men vil under alle omstændigheder gerne undersøge den og underrette det ærede medlem om resultatet.

Formanden.
Jeg gør parlamentsmedlemmerne opmærksom på, at det er tid til spørgsmål og supplerende spørgsmål til Kommissionen og ikke til forklaringer og beskrivelser fra de ærede medlemmer.
Jeg har stor respekt for Deres iver efter at debattere og forklare forskellige omstændigheder, men nu drejer det sig om spørgetiden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 47 af Herman Vermeer.

Formanden.
Spørgsmål nr. 48 af Carlos Bautista Ojeda (H-0781/02):

Om: Datoen for gennemførelsen af den tredje handlingsplan for trafiksikkerhed
I svaret på min skriftlige forespørgsel E-1265/02 af 26. april 2002 forsikrede Kommissionen, at Fællesskabets tredje handlingsplan for trafiksikkerhed ville blive gjort til genstand for en meddelelse fra Kommissionen i løbet af tredje kvartal i dette år. Ifølge udtalelser af kommissær Loyola de Palacio torsdag den 12. september i anledning af etårsdagen for Røde Kors' trafiksikkerhedskampagne vil den tredje handlingsplan imidlertid først blive forelagt til næste år (2003). Det kan endvidere nævnes, at det i FANTASIE-forskningsprogrammet oplyses, at brugen af tohjulede køretøjer i tilfælde af "bæredygtig vækst" eller "bæredygtigt ligevægt" i den europæiske trafik vil stige betydeligt. 
Kan Kommissionen bekræfte datoen for offentliggørelse af meddelelsen om den tredje handlingsplan for trafiksikkerhed? Kan Kommissionen oplyse, hvilke specifikke trafiksikkerhedsforanstaltninger for tohjulede køretøjer, den vil medtage i den kommende handlingsplan?

De Palacio
. (ES) Hr. formand, hvidbogen om europæisk transportpolitik indeholder en række foranstaltninger til forbedring af trafiksikkerheden samt en handlingsplan for trafiksikkerhed til fastsættelse af foranstaltninger, der skal gøre det muligt inden 2010 at nå den globale målsætning om at reducere antallet af trafikulykker i EU til halvdelen.
Handlingsplanen er ved at blive udarbejdet, og planen er at vedtage den i første kvartal af 2003. Tohjulede køretøjer vil blive omfattet af særlige foranstaltninger, og i denne forbindelse vil jeg igen fremhæve hr. Bautista Ojedas udmærkede arbejde på dette område.
De generelle foranstaltninger vil også have en positiv indflydelse på førernes og passagerernes sikkerheden i tohjulede køretøjer.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, takket være forbedringen af trafiknettene, særligt i byerne og i befolkningscentrene, bedre forhold for fodgængere og den stigende firehjulede trafik stiger antallet af tohjulede køretøjer dagligt, som De har sagt.
Jeg vil spørge Dem, fru kommissær, om De har planer om at gennemføre et specielt initiativ til fremme af anvendelsen af tohjulede køretøjer i betragtning af de nuværende forsikringsomkostninger, som fører til en væsentlig nedgang i salget af sådanne køretøjer.

De Palacio
Hr. formand, jeg kan fortælle Dem, at der vil blive iværksat specielle initiativer. F.eks. indeholder programmet om sikkerhed for biler og aftalerne med bilfabrikanterne overvejelser om at konstruere biler på en sådan måde, at de forvolder mindre skade ved sammenstød med ubeskyttede personer, det vil sige både fodgængere og brugere af tohjulede køretøjer (motorcykler, cykler etc.).
Endvidere er det nødvendigt som altid i EU at kontrollere, om de gældende færdselsregler og -love bliver overholdt, såsom at have hjelm på, når man kører på motorcykel, fordi vi har opdaget, at i mange tilfælde bliver den vedtagne lovgivning desværre ikke anvendt eller håndhævet tilstrækkeligt strengt.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, der sker mange ulykker med tohjulede køretøjer, især på grund af bygningsmæssige forhold, afspærringer, vejdelinger og uoverskuelige vejafsnit. Har man egentlig planer om at udvikle en slags bedste praksis eller et benchmarkingsystem, så man forsyner ulykkespunkter, som jo kendes fra fortidens erfaringer, med bedre løsningsmodeller, så de bygningsmæssige forhold fremover vil bidrage til at gøre trafikken mere sikker, så der sker færre ulykker?

De Palacio
Manglende udsyn påvirker tohjulede køretøjer og alle køretøjer i almindelighed. Hvad angår afspærringernes udformning, kan jeg sige, at hr. Bautista Ojeda ved flere lejligheder har stillet forslag. Kommissionen er ved at undersøge, om det er rigtigt, at afspærringer kan designes således, at de bliver mindre skadelige og mere sikre. Vi har ingen endelige konklusioner endnu, men det er et af de spørgsmål, som vi undersøger for at øge sikkerheden og forhindre de frygtelige ulykker, der sommetider forekommer.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. kommissær, min ven og kollega Carlos Bautista Ojeda har kort henvist til dette emne, men jeg vil gerne uddybe et af de spørgsmål, som han har rejst. Som bekendt har brugere af tohjulede køretøjer i Spanien svært ved at finde selskaber, der vil forsikre knallerter og motorcykler etc. Det eneste svar, som de i nogle tilfælde får, er, at de skal henvende sig til forsikringserstatningskonsortiet. Jeg ved ikke, om der kan gøres noget i denne henseende på Kommissionens initiativ, da der i motorcykelsektoren er et stort behov for at kunne få en forsikringsdækning, som er lettilgængelig og står i forhold til brugen af, fornøjelsen ved og udgifterne til motorcykler og tohjulede køretøjer generelt.

De Palacio
. (ES) Hr. formand, alle spørgsmål vedrørende det indre marked hører mere direkte under kommissær Bolkesteins kompetence, men jeg noterer mig under alle omstændigheder, hvad både De og hr. Bautista Ojeda har sagt til mig, og vi vil forsøge at undersøge det. Det er uden tvivl også forbundet med problemet med fareniveauer og de fysiske og sundhedsmæssige følger heraf.
Det er derfor et spørgsmål om at gøre en indsats for at forbedre sikkerheden på området for knallerter, motorcykler og cykler eller med andre ord tohjulede køretøjer, men jeg vil selvfølgelig også undersøge forsikringsproblemet.

Formanden.
Spørgsmål nr. 49 af Proinsias De Rossa (H-0786/02):

Om: Beskyttelse af Irlands infrastruktur for skinnebefordret gods
Har Kommissionen kendskab til nyligt fremsatte forslag fra Irlands statsejede jernbanegods-operatør, Iarnrod Eireann, om at trække sig ud af visse operationer med skinnebefordret gods? Dette forslag vurderes at ville medføre, at der vil blive yderligere omkring 400 lastbiler, der transporterer gods ad vejnettet hver dag. Irland lider i forvejen under alvorlige overbelastninger i trafikken som følge af en utilstrækkelig vejinfrastruktur, og enhver ny omlægning fra skinner til vej ville i høj grad forværre dette problem. Et sådan udvikling ville også være stik imod Kommissionens strategi om gods med jernbanen.
Vil Kommissionen tage dette spørgsmål op som en hastesag over for den irske regering og sikre, at dens aktuelle strategiske revision af jernbanepolitikken fører til en intern godspolitik, der er i overensstemmelse med hvidbogen om transport; vil den give en tydelig redegørelse for, hvilke summer der er afsat til gods med jernbane i den nuværende og i de tidligere runder af strukturfondene; vil den oplyse, hvordan den agter at håndtere udviklingen af en prispolitik for transport; og vil den forpligte sig på, at dens fremtidige ansvar for administrationen af jernbanenettet vil være i overensstemmelse med de principper, der er skitseret i hvidbogen om transport?

De Palacio
. (ES) Hr. formand, hvidbogen om transport taler helt klart om at genoplive jernbanerne i hele EU. For at nå denne målsætning har EU taget forskellige initiativer og har for nylig stillet forslag.
Den nye EU-lovramme, der indeholder bestemmelser om samordning af markedet og dets interoperabilitet, vil gøre det muligt for jernbaneselskaber at øge deres konkurrenceevne og rette deres erhvervsaktiviteter mod udviklingen af markedsområder såsom den europæiske godstrafik.
EU's økonomiske bistand til opbygningen og moderniseringen af skinneinfrastrukturen samt afskaffelsen af flaskehalse skaber de nødvendige fysiske betingelser for, at skinnesystemet kan optage en større procentdel af den forventede fremtidige vækst i transporten.
EU har medfinansieret forskellige projekter til udvikling af det transeuropæiske jernbanenet i Irland. Projekterne fik f.eks. i 2000 medfinansiering på ca. 3 millioner euro fra budgettet for det transeuropæiske net og omkring 16 millioner fra Samhørighedsfonden. Ikke desto mindre kan Kommissionen af hensyn til subsidiariteten ikke gå ud over dens egen kompetence, når det drejer sig om at udforme eller vælge de prioriterede aktionsmål for en bestemt regering i en EU-medlemsstat på et givet tidspunkt.

De Rossa (PSE).
Kommissæren ved formentlig godt, at det irske jernbanesystem drives af et statsligt selskab, som regeringen er aktionær i. Dette statslige selskab har for nylig tilkendegivet, at det vil gennemgå hele sit net - specielt godstransportnettet - og at det kan blive lukket helt ned.
I lyset af, at det er Kommissionens og EU's mål, at trafikstigninger skal optages af jernbanesystemet, mener kommissæren så ikke, at der er en konflikt i forhold til det, vi ønsker at opnå - specielt med hensyn til godstransport - og at han i det mindste bør tale med den irske regering om at foretage en eller anden form for koordinering mellem hvidbogen, den foreslåede nationale transportpolitik, som regeringen hævder at arbejde på, og forslaget om at lukke jerbanenettet i Irland?

De Palacio
Hr. formand, De Irske Statsbaner har for nylig besluttet at indstille omstruktureringen, indtil en strategisk undersøgelse af jernbanerne bliver offentliggjort, hvilket vi forventer vil ske i begyndelsen af 2003. Kommissionen håber naturligvis, at undersøgelsen af det irske skinnesystem ikke kun tager den generelle transportpolitik i betragtning, men også de seneste års investeringer med EU-midler i de irske jernbaner.

Formanden.
Spørgsmål nr. 50 af Paul A.A.J.G. Lannoye (H-0793/02):

Om: Lufttransport og støj
Hvornår agter Kommission som opfølgning af direktiv 2002/30/EF

De Palacio
Direktiv 2002/30/EF fastsætter målsætninger for og metoder til løsning af problemer med støjforurening i områder i nærheden af EU-lufthavne. Direktivet beskriver foranstaltninger, som medlemsstaterne kan gennemføre for at begrænse støjen, og fastsætter en række principper og regler om metoder til vurdering af støj med henblik på at begrænse støjemissioner.
Kommissionen prioriterer for tiden at sikre en hensigtsmæssig gennemførelse af dette direktiv i medlemsstaternes nationale lovgivning senest den 28. september 2003.
Direktivet er et led i en række foranstaltninger, som skal sikre styring af den støj, som naboer til lufthavne udsættes for.
Hvad angår forslaget til et direktiv om fastsættelse af bestemmelser for klassificering af støjemissioner fra subsoniske civile fly og beregning af støjbelastninger efter førstebehandlingen i Europa-Parlamentet i september, er det nu op til Rådet at begynde at behandle den foreslåede tekst.
Kommissionen har ikke planer om at foreslå et charter om, hvilke rettigheder naboer til lufthavne har.

Lannoye (Verts/ALE).
Jeg vil gerne minde kommissæren om, at for ca. et år siden gav Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol naboerne til Heathrow-lufthavnen i London, der fik ødelagt deres nattesøvn af fly, medhold i, at der var tale om en overtrædelse af menneskerettighederne. Denne beslutning fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol kan danne præcedens til fordel for naboer til lufthavne. Jeg vurderer dog, at Europa-Kommissionen snarest burde tage skridt til at træffe konkrete forholdsregler, der sigter mod at forhindre, at tingene afgøres ved domstolene. Der er faktisk brug for effektive europæiske foranstaltninger, som vil gøre det muligt at nedsætte udsættelsen for larm, navnlig om natten, for lufthavnes naboer.
Fru kommissær, mener De ikke, at artikel 1 i direktiv 2002/30/EF, der blev vedtaget i marts 2002, som netop fastsætter en nedsættelse af det antal personer, der udsættes for larm, burde følges op af mere konkrete foranstaltninger, der sigter mod at nedsætte generne for disse personer?
Formanden.
Spørgsmål nr. 51 af hr. Hatzidakis vil i henhold til forretningsordenen blive besvaret skriftligt.
Spørgsmål til Neil Kinnock
Formanden.
Spørgsmål nr. 52 af Gerard Collins, overtaget af hr. Hyland (H-0801/02):

Om: Ny Berlaymont-Bygning
Hovedtrækkene i Kommissionens kontrakt om køb af Berlaymont-Bygningen blev bekendtgjort den 23. oktober 2002. Kommissionens samlede betaling andrager EUR 553 millioner og andelen af udgifter til renovation er fastlagt til EUR 503 mio., hvilket omfatter EUR 35,6 millioner til udvidelsen. Hvilke regler gælder der for offentlighedens adgang til den nye Berlaymont-Bygning? Hvor store besparelser forventer Kommissionen at gøre, når der ikke længere er behov for de nuværende "improviserede ordninger", og den er vendt tilbage til sit oprindelige hovedkvarter, og hvilke fornyelser er der blevet indført for at sikre, at driftsudgifterne til Berlaymont-Bygningen holdes på et minimum, og at bygningen vil stå som et symbol for en dynamisk Europæisk Union?

Kinnock, Neil
Jeg er meget glad for, at der er en stigende interesse for Berlaymont-Bygningen.
Som svar på det spørgsmål, der oprindeligt blev stillet af hr. Collins, vil jeg sige, at offentlig adgang til bygningen blev betragtet som et vigtigt aspekt af den bymæssige integration under designfasen af projektet vedrørende renovering af Berlaymont-Bygningen. Opførelsen af en ny offentlig plads rundt om bygningen samt anskaffelsen af en sikkerhedsglasvæg er blot to af konsekvenserne af denne integrative holdning. Bygningens design sikrer også fuld adgang for bevægelseshæmmede personer til alle dele af bygningen med undtagelse af nogle få specielle tekniske installationer. Der vil være adgang til alle kontorer, mødelokaler, tolkebokse og offentlige rum enten direkte fra elevatorerne eller via integrerede ramper. Bygningen vil også være forsynet med tydelig skiltning og markering.
Med hensyn til hr. Collins' andet spørgsmål vil Kommissionen opnå betydelige besparelser, fordi købet af Berlaymont-Bygningen til en relativt konkurrencedygtig pris bringer institutionen i en bedre forhandlingsposition på et ejendomsmarked, hvor de vigtigste deltagere udmærket er klar over, at Kommissionen vil fraflytte en række erstatningsbygninger, når den vender tilbage til Berlaymont-Bygningen i starten af 2004. For fuldt ud at udnytte denne situation har Kommissionen iværksat en indkaldelse af interessetilkendegivelser vedrørende tilvejebringelse af kontorlokaler.
De endelige besparelser kan først præcist beregnes, når den endelige placering af alle Kommissionens kontorer i Bruxelles ligger fast. Til den tid vil det være muligt at foretage præcise sammenligninger mellem den pris, som Kommissionen betaler - som er stabil - og markedspriserne, der bestemt ikke vil falde i de dele af Bruxelles, som er specielt interessante for os.
I modsætning til lejeaftaler, der skal fornyes efter en lejeperiode, er budgetudgifterne til Berlaymont-Bygningen tilmed fuldt forudsigelige, fordi de årlige betalinger på 31,9 millioner euro og den årlige forøgelse på 2 % blev fastsat, da jeg underskrev Berlaymont-kontrakten med de belgiske myndigheder i oktober.
Andre omkostningsbesparelser, som det ikke i øjeblikket er let at vurdere omfanget af, vil bl.a. omfatte en reduktion i transport- og kommunikationsudgifter mellem Kommissionens kontorer, der i øjeblikket ligger spredt. Berlaymont-Bygningens energieffektivitet og miljøvenlige teknologi samt dens design, der vil begrænse udgifterne til teknisk vedligeholdelse, vil betyde yderligere besparelser.
Spørgsmålet om finansieringsudgifter - hr. Collins' fjerde punkt - er centralt for projektudviklingen. Berlaymont-Bygningens konstruktionsspecifikationer har allerede vundet prisen "International 2000 Passive and Low Energy Architecture Award" for bedste arkitektoniske udformning. En kopi af en officiel specialistartikel med yderligere detaljer vil blive sendt direkte til det berørte medlem. Af den fremgår det tydeligt, hvordan investeringer i innovative teknikker i installationer i betydelig grad reducerer drifts- og energiudgifterne.
Mange andre aspekter af bygningens konstruktion vil holde udgifterne på et minimum. F.eks. vil regnvandet på grunden automatisk blive opsamlet og genbrugt i skylleanlæg samt til vedligeholdelse i hygiejnefaciliteter. Jeg er meget glad for at kunne sige, at vi ikke behøver frygte for regnvandets regelmæssighed i Bruxelles.
Hyland (UEN).
Jeg takker kommissæren for hans svar, der som sædvanlig er meget detaljeret. Han har tydeligvis foregrebet mange af de tillægsspørgsmål, jeg ville have stillet på vegne af min kollega hr. Collins. Jeg undskylder hans fravær. Kommissæren har givet en god begrundelse for udgifterne vedrørende Berlaymont-Bygningen. Jeg vil tro, at han har besvaret mange af de spørgsmål, som offentligheden har stillet, men jeg er ikke sikker på, at de vil finde svarene tilfredsstillende. Vi må imidlertid fæste lid til Kommissionens forklaring, hvilket jeg helt sikkert gør.
Vil kommissæren forklare, hvorfor det har taget så lang tid at få bygningen færdig? Offentligheden vil også gerne vide, hvordan de endelige omkostninger er sammenlignet med de oprindeligt anslåede omkostninger.
Kinnock, Neil
Jeg er det ærede medlem taknemmelig, og jeg skal med glæde sende ham og hr. Collins, som jeg ved har en mangeårig interesse i denne sag, de fuldstændige beretninger, der oprindeligt blev aflagt til Parlamentet, men jeg er sikker på, at der vil være interesse for at høre tallene.
På dette afgørende tidspunkt vil jeg komme med en kort opsummering som svar på de konkrete punkter, som hr. Hyland spurgte til. Kommissionen havde som et af sine hovedformål under kontraktforhandlingerne vedrørende Berlaymont-Bygningen at sikre de europæiske skatteyderes interesser. Hele projektet har taget meget lang tid og vil vare en stund endnu - indtil 31. december næste år - til dels på grund af problemer med at fjerne asbest fra bygningen, der blev rømmet i 1991. Rydningen tog omkring to år længere end oprindeligt planlagt. Derefter blev selve renoveringen af Berlaymont-Bygningen også forsinket. For det tredje har forskellige stridigheder, herunder retstvister, forlænget renoveringsprocessen med adskillige måneder hvis ikke år.
Problemet er, at forsinkelser betyder omkostninger, og at et af vores mål var at sikre, at vi kun påtog os en rimelig del af omkostningerne. Kommissionen accepterede derfor at påtage sig omkostningerne i forbindelse med eventuelle tilføjelser - specielt i forhold til de ekstra krav i forbindelse med en udvidelse - hvilket kun er rimeligt. Vi ønskede også konstruktionsmæssige justeringer for at gøre bygningen fuldt tilgængelig og topmoderne. Resultatet af alt dette er, at den reelle årlige pris på 31,9 millioner euro til en rente, som vi har forhandlet på plads i løbet af de seneste måneder, bliver lavere end de oprindeligt anslåede omkostninger i forbindelse med underskrivningen af aftalememorandummet mellem Kommissionen og den belgiske regering i 1997.
De samlede omkostninger vedrørende Berlaymont-Bygningen er imidlertid steget, men på grund af kontraktordningerne ligger vores del af disse omkostninger fast, mens den belgiske regering har en forpligtelse til at påtage sig eventuelle ekstra omkostninger. Jeg vil hellere end gerne aflevere alle tallene fra vores meddelelse til Parlamentet og Rådet i oktober, og jeg skal sørge for, at det ærede medlem får dem inden i morgen aften.
Formanden.
Spørgsmål nr. 53 af Kathleen Van Brempt (H-0818/02):

Om: EU-tjenestemænds midlertidige beskæftigelse i det private erhvervsliv
Kommissionen opmuntrer ansatte i det private erhvervsliv til at gå ind i den offentlige sektor og omvendt. Kommissionen har ligefrem en ordning, som går ud på, at tjenestemænd midlertidigt kan arbejde i det private erhvervsliv. Det er i sig selv prisværdigt, men når lederen af it-forvaltningen går over til Microsoft, giver dette anledning til spørgsmål, idet den pågældende har været involveret i antitrustundersøgelsen af Microsoft. Kommissionens talsmand har svaret, at den pågældende person som led i undersøgelsen var blevet rådspurgt af Generaldirektoratet for Konkurrence og hævder, at der ikke foreligger noget problem, idet den pågældende i en skrivelse har forsikret, at han ikke i Microsoft skal beskæftige sig med de områder, hvor Kommissionen gennemfører en undersøgelse.
Hvilke garantier har Kommissionen for, at EU-tjenestemænd, som arbejder i det private erhvervsliv, ikke giver deres nye arbejdsgivere følsomme oplysninger? Er skriftlige forsikringer fra de pågældende en tilstrækkelig garanti? Er Kommissionen enig i, at der er behov for nye bestemmelser om EU-tjenestemænds midlertidige beskæftigelse i erhvervslivet? Hvad vil Kommissionen i bekræftende fald konkret foretage sig?

Kinnock, Neil
Jeg er glad for, at det ærede medlem stiller dette spørgsmål. Tjenestefrihed fra EU af personlige årsager reguleres af artikel 40 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber. Ifølge bestemmelserne i denne artikel kan en fastansat tjenestemand i undtagelsestilfælde efter anmodning af personlige årsager tilstås tjenestefrihed uden løn. Som det ærede medlem korrekt påpeger, kan en sådan tjenestefrihed uden løn bevilges, hvis den pågældende tjenestemand ønsker at arbejde i en periode i det private erhvervsliv for at få større viden og erfaring.
Kommissionen mener, at institutionen nyder godt af sådanne udvekslinger af ekspertise og erfaring, hvorfor de i princippet bør fremmes. Kommissionen erkender, at visse stillinger kan repræsentere - eller synes at repræsentere - en interessekonflikt. Det er derfor vigtigt at understrege, at tjenestemænd, der har fået tjenestefrihed af personlige årsager, fortsat skal overholde bestemmelserne i vedtægtens artikel 12. Heraf fremgår det, at tjenestemænd skal indhente samtykke, inden de begynder at udøve et hverv eller en bibeskæftigelse uden for Fællesskaberne, og at et sådant samtykke ikke gives, hvis beskæftigelsen eller hvervet kan skade Fællesskabernes arbejde. Kommissionen vil tolke en interessekonflikt som skadelig for Fællesskaberne og derfor nægte at give samtykke til sådanne aktiviteter eller stille krav for at undgå konflikter. 
I henhold til vedtægtens artikel 17 må aktive såvel som fratrådte tjenestemænd imidlertid ikke videregive ikke-offentliggjorte oplysninger til personer, som ikke er berettiget til at få kendskab hertil. Hvis en nuværende eller tidligere tjenestemand, der arbejder i den private sektor, udnytter en sådan privilegeret viden, kan vedkommende forvente en disciplinærsag. Formålet med den skrivelse, som det ærede medlem nævner i sit spørgsmål, var at sikre, at vedkommende var helt klar over, at disse krav altid er betingelsesløst gældende.
Vedtægtens bestemmelser vedrørende tjenestefrihed af personlige årsager vil blive præciseret i Kommissionens ændringsforslag til en reform, der, som det ærede medlem ved, i øjeblikket ligger hos Rådet. Kommissionen undersøger endvidere muligheden for at forsyne embedsmænd og potentielle arbejdsgivere med en mere udførlig vejledning for at skabe større forståelse for behovet for at sikre overholdelse af formålet med at tillade en udveksling mellem Kommissionen og andre foretagender, samtidig med at Kommissionens integritet og sikkerhed sikres 100 %.
Van Brempt (PSE).
Som jeg også nævner i mit spørgsmål, ønsker jeg ikke på nogen måde at bestride, at EU-tjenestemænd skal have ret til at skifte job, herunder blive ansat i den private sektor. Deres svar er imidlertid ikke helt tilfredsstillende, hr. kommissær. Jeg vil gerne tro på den pågældende tjenestemands gode tro, og jeg tror bestemt på Deres egen gode tro, lad det være klart. Der er imidlertid skabt et billede. Han var involveret i antitrustundersøgelsen af Microsoft, og han er gået over til dem. Jeg mener, at det skal gøres klart, hvad det drejer sig om her. Jeg kunne bestemt godt ønske mig en fremtidig aftaleramme, som er langt klarere og lettere at håndhæve. Jo, det skal være muligt at skifte job, men ikke at gå over til firmaer eller sektorer, som den pågældende selv har arbejdet for under ansættelsen i Kommissionen, fordi det vil give indtryk af partiskhed, som skader Kommissionen og dermed alle EU-institutioner. Jeg vil igen gå kommissæren på klingen vedrørende hans fremtidige hensigter. Er det muligt at skabe en sådan aftaleramme?

Kinnock, Neil
Hr. formand, ja det er muligt at have sådanne rammer, hvilket er grunden til at jeg nævnte de forslag, som Kommissionen har forelagt Rådet. Det er også grunden til, at jeg omtalte det videre arbejde, der pågår for at få præciseret rammerne for erhvervsudøvelsen over for både potentielle arbejdsgivere og Kommissionens nuværende samt tidligere tjenestemænd.
Den pågældende embedsmand, som det ærede medlem konkret spurgte til, blev imidlertid bevilget tjenestefrihed, efter at vedkommende havde underskrevet en erklæring om, at han var klar over sine forpligtelser i henhold til vedtægten, og at han ikke ville videregive fortrolige oplysninger til sin arbejdsgiver. Som medlemmet vil forstå, og som hun var så venlig at erkende i både spørgsmålet og tillægsspørgsmålet, må vi, hvis vi i et frit samfund vil forsøge at bibeholde fordelen ved en udveksling mellem institutionerne og eksterne foretagender, i sidste instans have tillid til tjenestemændenes hæderlighed samt til det faktum, at de rådgives og ved, at hvis de fraviger deres forpligtelser, så vil der i realiteten automatisk blive indledt en tjenestemandssag.
Det vil måske interessere det ærede medlem og Parlamentet, at 566 af Kommissionens tjenestemænd i øjeblikket har tjenestefrihed af personlige årsager. Hidtil er 400 sager udtaget til nærmere undersøgelse. Omkring 10 % - ca. 40 personer - er i øjeblikket beskæftiget med faglig virksomhed. De øvrige 90 % er bevilget tjenestefrihed på grund af familie- eller uddannelsesmæssige forpligtelser, eller fordi de afholder eksterne kurser. Når vi får de endelige tal i løbet af den første uges tid af det nye år, skal jeg sørge for, at det ærede medlem modtager detaljerede oplysninger.

Formanden. -
Mange tak, hr. Kinnock.
Spørgsmål til Mario Monti
Formanden.
Da spørgeren ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 54.
Formanden.
Spørgsmål nr. 55 af Astrid Thors (H-0828/02):

Om: Undersøgelse af Microsofts mulige overtrædelse af EU's konkurrencelovgivning
Kan Kommissionen bekræfte, at dens afgørelse i forbindelse med den igangværende undersøgelse af eventuelle overtrædelser af EU's konkurrencelovgivning begået af Microsoft udelukkende vil blive truffet i lyset af de specifikke forhold på de europæiske markeder og under hensyntagen til EU-forbrugernes interesser, og at denne afgørelse vil indeholde foranstaltninger, der kan gøre en ende på og forhindre gentagelse af forretningspraksis, som Microsoft har anvendt og som konstateres at være eller have været en krænkelse af EU's antitrust-regler?
Er Kommissionen klar over, at fremstående talsmænd for forbrugerinteresserne i USA ikke deler den opfattelse, at den mindelige ordning, som Microsoft og det amerikanske justitsministerium for nylig har indgået aftale om, er i forbrugernes bedste interesse, på trods af, hvad der hævdes af de to parter i aftalen?

Monti
Kommissionen kan bekræfte, at den igangværende undersøgelse af Microsoft bygger på en omfattende analyse af, hvorvidt Microsofts forretningspraksis er forenelig med EU's antitrustregler og følgelig på effekterne af denne praksis i EU. Kommissionen agter at sikre sig, at slutresultatet er til gavn for kunderne og innovationen på de berørte markeder, og at resultatet sætter en passende standard for undersøgelsen af fremtidige kontakter.
Kommissionen er naturligvis opmærksom på udviklingen i de amerikanske retssager. Kommissionen understreger imidlertid, at karakteren af sagerne i EU og USA er forskellig - både faktuelt og juridisk - og at Kommissionen derfor undersøger sin sag på basis af EU's antitrustregler. Kommissionen vil tage hensyn til afgørelsen i sagen mellem det amerikanske justitsministerium og Microsoft, men i lyset af de allerede nævnte faktuelle og juridiske forskelle mellem de to sager, kan Kommissionen ikke udelukke, at den vil søge forskellige retsmidler på visse områder.
Thors (ELDR).
Tak for Deres svar, hr. kommissær. Jeg bemærkede, at De sagde, at det er vigtigt at undersøge de relevante områder, samt at det er vigtigt for innovationen. Vi befinder os nu i en situation, hvor softwareproducenterne og en stor del af informationssamfundet kan blive berørt af dette fremover.
Hvilke områder anser kommissæren for at være områder, hvor virksomhedens dominans kan være særlig stor? Vil Kommissionen tage hensyn til de profitmarginer, som man henviser til fra det offentlige, nemlig 85 % for visse typer software? Hvornår kan man vente afgørende svar fra Kommissionen i dette spørgsmål, som forbrugerne i Europa virkelig venter på?
Monti
Hvad angår spørgsmålet om, på hvilket grundlag Kommissionen vurderer, at der er tale om en dominerende markedsstilling, så træffes afgørelserne på baggrund af den domspraksis, der udgøres af Kommissionens beslutninger og domstolenes domme.
For så vidt angår Deres spørgsmål om en tidsfrist er vi nået langt med vores analyse af den meget omfattende sag. Når alle relevante oplysninger er undersøgt og vurderet, vil vi alle være i stand til at beslutte, hvordan vi bedst kommer videre med sagen. Det vil være realistisk at forvente en endelig konklusion i løbet af første halvdel af næste år.

Formanden.
Mange tak for Deres svar, hr. Monti. Hermed er spørgetiden afsluttet.
Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil spørgsmål nr. 56-102 blive besvaret skriftligt.

Formanden.
Hr. Oswaldo Payá, jeg er meget glad for at byde Dem velkommen til modtagelsen af Sakharov-prisen for tankefrihed.
Det har været vanskeligt for Dem at få ud- og hjemrejsevisum til et besøg i Strasbourg. Jeg vil gerne takke alle, der har arbejdet hårdt for at gøre det muligt - herunder også medlemmer af Europa-Parlamentet, der tog sagen op med de cubanske myndigheder under deres besøg i sidste uge.
Jeg bad lederen af den cubanske regering, hr. Fidel Castro, om at lade Dem deltage i denne ceremoni som et tegn fra de cubanske myndigheder på deres anerkendelse af dagsordenen om menneskerettigheder. Jeg er glad for, at Europa-Parlamentet har modtaget dette signal.
Kære hr. Payá, for mange cubanere repræsenterer De i dag, hvad Andrei Sakharov i 1980'erne repræsenterede for mange sovjetiske borgere - De repræsenterer håb.
De blev plaget, forfulgt, jaget, retsforfulgt, dømt og fængslet i Deres ungdom for Deres meninger, der bestod i åbenlys kritik af regeringens officielle politik. Og alligevel arbejder De fortsat med at opbygge Deres bevægelse, Christian Liberation Movement for Peace.
De slår til lyd for en national dialog for at fremme demokratisk forandring i Cuba. De arbejder utrætteligt for at skabe en alternativ ikke-voldelig demokratisk bevægelse, der bygger på en bred koalition. Inden for de eksisterende juridiske og politiske rammer ønsker De at indføre reformer for at starte en overgang til pluralistisk demokrati, respekt for menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
Under Deres ledelse fødtes det borgerlige initiativ "Varela-projektet". Dette initiativ kræver en folkeafstemning om åbne valg, ytringsfrihed, frihed til politiske fanger og retten til frit at drive virksomhed. Hidtil har projektet fået støtte fra mere end 100 organisationer i Cuba og titusindvis af personlige underskrifter.
Sammen med de øvrige oppositionsledere udarbejdede De manifestet "Todos Unidos", og takket være Dem har oppositionen for første gang slået sig sammen om et enkelt initiativ - Varela-projektet.
Vi anerkender Deres udholdenhed over for en spærreild af hindringer. Vi anerkender Deres personlige mod. Deres plan er ikke en teoretisk konstruktion. Den lover ikke guld og grønne skove, men minder befolkningen om de grundlæggende principper, som så mange har kæmpet for så længe - overholdelse af menneskerettigheder og grundlæggende demokratiske principper.
Gennem alle årene er Europa-Parlamentet gået i spidsen og har holdt menneskerettigheder højt på den politiske dagsorden. 
Fra vores side er det ikke en abstrakt forpligtelse. Den blev skabt på baggrund af de tragiske erfaringer fra Europas barbariske 20. århundrede. I de seneste 50 år har den været brugt til at skabe en vision for et Europa, der har lært af men ikke glemt sin fortid.
Vi har forpligtet os til at overholde demokratiets principper og respektere universaliteten og udeleligheden af menneskerettigheder, grundlæggende frihedsrettigheder og retsorden. Sakharov-prisen fejrer den forpligtelse hvert år.
Sakharov-prisen for tankefrihed 2002 tildeles Oswaldo Payá som en hyldest til hans engagement i tankefrihed, demokrati og forsoning af det cubanske folk.
Vi hylder Oswaldo Payás beslutning om at bruge pennen i stedet for sværdet, underskrifter i stedet for kugler og fred i stedet for terror som vejen til demokrati i Cuba.
Hr. Payá, til Dem og, via Dem, til dem, der støtter Varela-projektet, siger vi i dag: "Vi er med Dem på rejsen. De vandrer ikke alene. De arbejder ikke i isolation."
På Deres første rejse uden for Cubas grænser hylder Europa-Parlamentet via Dem, Oswaldo Payá, alle dem, der forsvarer menneskerettighederne, og deres hårde arbejde med at opbygge et demokrati fra græsrodsniveau, trin for trin, person for person, dag for dag.
Oswaldo José Payá Sardiñas
. (ES) Jeg vil gerne takke formanden, Pat Cox, og Parlamentet, som repræsenterer mange af de europæiske lande.
De har givet Sakharov-prisen til det cubanske folk. Jeg siger det, fordi det cubanske folk i rigt mål fortjener en sådan anerkendelse. Jeg siger det uden at udelukke nogen af mine landsmænd uanset deres politiske holdning, fordi rettigheder ikke har et bestemt politisk, racemæssigt eller kulturelt tilhørsforhold. Diktaturer har heller ikke et bestemt politisk tilhørsforhold, de er hverken til højre eller til venstre. De er simpelthen diktaturer. I mit land er der tusinder af mænd og kvinder, der kæmper for alle cubaneres rettigheder midt under forfølgelsen. Hundredvis af dem sættes i fængsel udelukkende for at bekendtgøre og forsvare disse rettigheder, og jeg tager derfor imod prisen på deres vegne.
Jeg siger, at denne pris er til alle cubanere, fordi jeg tror, at Europa gennem prisen ønsker at sige til dem: "I har også ret til rettigheder".
Vi var alle overbevist om det, men der var tidspunkter, hvor det virkede, som om den sandhed ikke var så indlysende for mange mennesker i verden.
Jeg er ikke her for at bede om støtte til oppositionen i Cuba eller fordømme dem, der forfølger os. Det hjælper ikke Cuba, hvis nogle mennesker tager den cubanske regerings eller modstandernes parti af ideologiske grunde. Vi ønsker, at man stiller sig på det cubanske folks side, på alle cubaneres side. Det betyder, at man skal støtte respekten for deres rettigheder, støtte åbenhed og kravet om, at det cubanske folk spørges til råds gennem valgurnerne om de ændringer, som vi kræver. Vi beder om solidaritet, således at det cubanske folk kan få medbestemmelsesret gennem valgurnerne, ligesom det foreslås i Varela-projektet.
Mange mennesker har forbundet Sakharov-prisen med Varela-projektet, og de har ret, fordi de tusindvis af cubanere, som midt i undertrykkelsen har skrevet under på denne anmodning om en folkeafstemning, giver et afgørende bidrag til de nødvendige ændringer i Cuba. Ændringerne ville betyde deltagelse i det økonomiske og kulturelle liv, og de ville betyde politiske og civile rettigheder og national forsoning. Det ville være en virkelig øvelse i selvbestemmelse for det cubanske folk. Vi skal gøre en ende på myten om, at vi cubanere skal leve uden rettigheder for at bevare vores lands uafhængighed og suverænitet.
Fader Félix Varela lærte os, at uafhængighed og national suverænitet er uadskillelige fra udøvelsen af grundlæggende rettigheder. Cubanerne i Cuba og de, der bor i udlandet, har som ét folk viljen og evnen til at opbygge et demokratisk, retfærdigt og frit samfund uden had eller hævn, som José Martí drømte om: "Med alle og til alles bedste".
Vi har ikke valgt den fredelige vej af taktiske grunde, men fordi den er uadskillelig fra det cubanske folks mål. Erfaringen har vist, at vold avler mere vold, og at når politiske ændringer gennemføres på denne måde, fører det til nye former for undertrykkelse og uretfærdighed. Vi ønsker, at vold og magt aldrig mere anvendes til at gøre en ende på kriser eller uretfærdige regeringer. Denne gang vil vi gennemføre ændringerne ved hjælp af den borgerretsbevægelse, som allerede er ved at åbne for en ny fase i Cubas historie, hvor dialog, demokratisk deltagelse og solidaritet vil være fremherskende. På den måde kan vi opbygge en reel fred.
De heroiske cubanske borgerrettighedsforkæmpere og de borgere, som skriver under på Varela-projektet, bærer ikke våben. Vi har ikke et eneste våben. Vi åbner armene for og rækker hænderne frem til alle cubanere som brødre og til alle folk i verden. Den første sejr, som vi har vundet, er, at vi ikke har had i hjertet. Vi siger derfor til dem, der forfølger os og vil være herre over os: Du er min broder, jeg hader dig ikke, men du skal ikke længere herske over mig ved hjælp af frygt, jeg vil ikke gennemtvinge min sandhed, og jeg vil ikke have, at du gennemtvinger din, lad os søge sandheden sammen.
Den er den befrielse, som vi beder om.
Der er stadig mennesker, som holder liv i myten om adskillelsen mellem civile og politiske rettigheder på den ene side og samfundets evne til at skabe social retfærdighed og udvikling på den anden side. Det er de ikke ene om. Manglen på politiske og civile rettigheder i Cuba har haft alvorlige konsekvenser, såsom ulighed, fattigdom til flertallet, privilegier til et mindretal og forringelse af visse tjenester, selv når hensigten er, at de skal være menneskelige og positive. Skønt mange cubanere har arbejdet i årevis med kærlighed og god tro, er situationen alligevel i dag alvorlig med hensyn til civile og politisk rettigheder samt stigende ulighed og forværring af livskvaliteten for de fleste. Endvidere er befolkningens hænder bundne, hvilket modvirker cubanernes enorme potentiale for kreativitet og hårdt arbejde. Det er hovedårsagen til vores fattigdom.
Denne virkelighed kan ikke retfærdiggøres ved at hævde, at det cubanske folk frit har valgt dette system. De ærede parlamentsmedlemmer ved, at ingen af de befolkninger, som de repræsenterer her i Parlamentet, eller andre befolkninger i verden, nogensinde ville opgive deres grundlæggende rettigheder.
Det bliver stadig tydeligere, at social og økonomisk velfærd og fremskridt er frugten af udøvelsen af rettigheder. På samme måde er et demokrati ikke ægte eller fuldstændigt, medmindre det kan igangsætte og bibeholde en proces, der øger alles livskvalitet, for intet folk anvender stemmeretten til at vælge en fattigdom og ulighed, som reducerer masserne til at være ugunstigt stillet og marginaliseret. Befolkningen i Latinamerika forlanger et ægte demokrati, hvilket vil sige et demokrati, hvor der kan opbygges retfærdighed. Det er oprørende, at man i effektivitetens navn anvender metoder, som har til formål at gøre en ende på kriser og fattigdom, men som i praksis truer med at knuse de fattige.
Jeg har ikke til hensigt at foreslå nye holdninger eller modeller, men det cubanske folk har oplevet og lidt under forskellige politiske og økonomiske systemer. Vi ved i dag, at enhver metode eller model, som angiveligt skal indføre retfærdighed, udvikling eller effektivitet, anbringer sig selv over mennesket, ophæver grundlæggende rettigheder og fører til en eller anden form for undertrykkelse eller udstødelse og bringer folket ulykke. Vi ønsker her i Parlamentet at give udtryk for vores solidaritet med alle folkeslag, der lider under undertrykkelse eller uretfærdighed, eller som bringes til tavshed eller marginaliseres overalt i verden.
Kampen for menneskerettigheder er en enkeltstående kamp, ligesom vi kun har en menneskehed. Når vi i dag taler om globalisering, erklærer vi, at hvis vi ikke globaliserer solidaritet, bringer vi ikke alene menneskerettighederne i fare, men også retten til at fortsætte som menneskeslægt. Uden solidaritet kan vi heller ikke bevare en ren verden, som mennesker kan blive ved med at leve i.
Det er derfor min ydmyge holdning, at vi i stedet for enten nye samfundsmodeller eller nye modeller for forbindelser mellem landene har brug for en ny ånd.
Den nye ånd skal udtrykkes gennem solidaritet, samarbejde og retfærdighed i forbindelser mellem landene og må ikke hindre udvikling, for hvis politikker og modeller er betinget af, at borgerne får opfyldt deres krav og opbygningen af retfærdighed og demokrati, hvis politik gøres menneskelig, kan vi overvinde den afgrund, som adskiller os, og vi kan blive en ægte menneskelig familie.
Må vores budskab fra Cuba om fred og solidaritet nå alle mennesker! Cubanerne modtager denne pris med værdighed, og vi udtrykker håbet om, at vi kan genopbygge det cubanske samfund med alles kærlighed, som brødre og børn af Gud. Vi cubanere er simple mennesker, og vi ønsker blot at leve i fred og komme videre med vores arbejde, men vi kan ikke og ønsker ikke at leve uden frihed.
Vi sætter vores lid til Herren, som blev lagt i en beskeden krybbe, og dette er vores hyldest til ham.
Tak og glædelig jul.
(Stående ovation)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0442/2002) af Nisticò for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter og om ændring af Rådets direktiv 89/381/EØF (PE-CONS 3652/2002 - 5-0469/2002 - 2002/0323(COD)).

Byrne
Fru formand, det er næsten to år siden, Kommissionen vedtog sit direktivforslag om fastsættelse af kvalitets- og sikkerhedskrav til blod og blodkomponenter.
Forslaget blev præsenteret for Rådet og Parlamentet i januar 2001. Der er gjort et stort stykke arbejde siden da, og jeg glæder mig over den meget konstruktive behandling af forslaget i både Parlamentet og Rådet.
Parlamentet er nu nået til en vigtig milepæl i sin behandling af dette forslag. Hvis De godkender direktivforslaget, er det kulminationen på en stor indsats fra flere sider - fra Rådet, der har udarbejdet en fælles holdning efter at have antaget mange af Parlamentets ændringsforslag fra førstebehandlingen, fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, der har stillet ændringsforslag til denne holdning, og fra Parlamentets delegation, der har indgået et konstruktivt kompromis med Rådet.
Jeg vil gerne rette en særlig tak til hr. Nisticò og hr. Lund for deres ihærdige indsats for at få arbejdet med dette teknisk vanskelige direktiv afsluttet på så kort tid, samt fordi de fandt frem til et kompromis i spørgsmålet om frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod.
Jeg håber meget, at Kommissionens direktivforslag om væv og celler vil blive behandlet med samme interesse og effektivitet.
Doyle (PPE-DE).
Fru formand, jeg takker kommissæren. Hans bidrag var kort og sødt, men på dette tidspunkt er der stort set sagt, hvad der skal siges. Jeg vil gerne takke min kollega in absentia, hr. Nisticò, for hans enorme arbejdsindsats med netop dette direktiv. Det er et tilfredsstillende resultat, der foreligger efter forligsproceduren.
Det sidste stridspunkt under forligsproceduren var spørgsmålet om, hvorvidt en læge skulle være ansvarlig for vurderingen af donorers egnethed, eller om en sundhedsmedarbejder var et tilstrækkeligt krav, hvilket Rådet mente. Parlamentet og Rådet enedes om "en kvalificeret person i sundhedssektoren". I forligsånden er det ganske tilfredsstillende. Andre kunne have kaldt det noget andet, men det bringer os derhen, hvor vi ønsker at være på nuværende tidspunkt. Jeg takker alle dem, der har brugt megen tid og mange kræfter på at få os så vidt.
Dette direktiv handler om tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod. Det er et meget omstridt emne i mange medlemsstater, ikke mindst vores egen. Vi havde en domstol, der var kendt som Lindsey-domstolen, som blev afviklet for nylig, efter at den i nogen tid havde forsøgt at løse de meget tragiske tilfælde, hvor patienter havde modtaget inficeret blod, og hvoraf mange siden hen er døde. Andre lande har gjort lignende erfaringer.
Noget af det vigtigste ved dette direktiv er, at det vil genskabe tilliden til dem, der arbejder med blodtransfusion i almindelighed samt til transporten af blod og blodprodukter over hele EU, så alle kan have tillid til de øvrige medlemsstaters systemer.
Det nye direktiv vil sammen med det eksisterende direktiv 89/381/EØF sikre, at der er bindende fællesskabsbestemmelser for blod og blodprodukter uanset anvendelsesformålet. Bortset fra blod og blodprodukter vil det også dække hele det område, hvor patienter donerer deres eget blod forud for operationer på hospitaler, og det omfatter også bestemmelser på dette område.
Under de tidligere behandlinger af dette direktiv var der en del ordstrid om, hvorvidt alle donationer skulle være frivillige eller vederlagsfri. Det skulle være kulturen; det skal være den etos, vi nærer. Vi må aldrig risikere, at patienter ikke kan få adgang til sjældne blodtyper eller sjældne blodprodukter, fordi vi ikke er villige til at betale for dem, men det skal være undtagelsen, ikke reglen. Betaling kan antage mange former såsom dækning af udgifter eller kompensation for tabt arbejdsfortjeneste i modsætning til fortjeneste i form af betaling.
Holdningen hos patientgrupperne - der var meget markante under første- og andenbehandlingen - var den, at vi ikke må udelukke et vederlag, men at det ikke må være reglen. Vi skal fortsætte med den frivillige etos. Jeg hilser denne betænkning velkommen tilbage fra forligsproceduren, og jeg håber, at alle medlemsstater snart vil gennemføre den i deres nationale lovgivning.

Lund (PSE).
Tak til hr. Nisticò og kommissær Byrne for et stort arbejde med denne sag. Forligsresultatet vil betyde, at vi nu får fastsat et højt minimumsniveau for sikkerheden og kvaliteten af blod og blodkomponenter til transfusion. Der bliver stillet krav til det ansvarlige personales kvalifikationer, krav til blodbankernes drift, til testning af donorblod og også til en effektiv kontrol og overvågning.
Det mest omdiskuterede spørgsmål har jo været, om afgivelse af blod skulle ske uden en egentlig betaling til donor. Jeg mener, det er veldokumenteret, at frivillig og vederlagsfri donation giver den bedste blodkvalitet, især hvis man har et fast donorkorps. Men de forskellige regler i medlemslandene har betydet, at vi ikke har kunnet beslutte, at vederlagsfri donation skal gælde i alle medlemslande fra dag ét. Alligevel er jeg meget tilfreds med, at der i direktivet nu henvises til Europarådets rigtige definition af vederlagsfri afgivelse af blod. Jeg er også meget tilfreds med, at medlemslandene nu skal træffe foranstaltninger til at tilskynde til vederlagsfri og frivillig afgivelse af blod, og at de skal aflægge rapport hvert tredje år til Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har taget. Endelig synes jeg, det er vigtigt, at det enkelte medlemsland har ret til at opretholde og indføre krav om frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod, et krav som også omfatter et forbud mod import af blod og blodkomponenter, der ikke er afgivet i overensstemmelse med disse principper om vederlagsfrihed. Jeg mener bestemt, at det direktiv, vi her er nået frem til, vil yde et vigtigt bidrag til sikkerheden og kvaliteten af bloddonationen i Europa.

Ries (ELDR).
Fru formand, hr. kommissær Byrne, på vegne af Den Liberale Gruppe vil jeg gerne takke vores ordfører, hr. Nisticò, for kvaliteten og omhyggeligheden af hans arbejde, og jeg beklager uendeligt, at han ikke er her i aften for så at sige at høste frugten. Når det er sagt, glæder jeg mig over vedtagelsen af det fælles udkast i Forligsudvalget. At sikre et ens og højt sikkerhedsniveau for alle blodtransfusioner i hele EU var væsentligt, ligesom alle de forbedringer, der er lavet til lovteksten, og dette gennem hele proceduren.
Først og fremmest vil jeg nævne de forbedringer, der er en stor sejr for donorerne og patienterne. Det er medtagelsen af et særligt kapitel om hæmovigilans, som omfatter sporbarhed og oplysninger om uheld og alvorlige uønskede reaktioner. Den Liberale Gruppe var særlig optaget heraf, simpelthen fordi nødvendigheden af denne type overvågning ikke behøver endnu en demonstration i Europa. Hæmovigilansnetværkene er et vigtigt værktøj for en maksimal sikkerhed i blodtransfusionskæden.
På det følsomme spørgsmål om vederlagsfri blodafgivelse har jeg en anden opfattelse end hr. Lund. Jeg glæder mig her over, at han har ændret mening efter andenbehandlingen. Jeg glæder mig således over, at det fælles udkast, samtidig med at det kraftigt opfordrer til frivillig og vederlagsfri blodafgivelse - det omhandler artikel 20 - giver medlemsstaterne en mulighed for at anvende betalte donorer under streng kontrol. Er det nødvendigt at minde om, at Unionen importerer ikke mindre end 50 % af de terapeutiske produkter, der stammer fra plasma, og at bløderpatienter, brandsårspatienter og andre har et vitalt behov for denne medicin? I denne forbindelse er en politik til anskaffelse af kombinante faktorer baseret på frivillighed mere nødvendig end nogensinde i Europa.
Et andet af Den Liberale Gruppes ønsker var at få medtaget en reference til tekniske og videnskabelige fremskridt i teksten. Dette ønske imødekommes i artikel 29, som navnlig fastsætter klare retningslinjer for de steder, hvor der gives blod.
Sluttelig vil jeg sige, at forligsproceduren har afsluttet det glimrende stykke arbejdet, som blev udført af de tre institutioner. Den eneste kontrovers, der meget hurtigt blev løst, var det allerede berørte spørgsmål om lægeundersøgelse af donorer. Jeg glæder mig over - stadig i denne forbindelse - at Forligsudvalget vurderede, at det var tilstrækkeligt at kræve, at denne undersøgelse udføres af en "kvalificeret person i sundhedssektoren". Det forekommer mig således ufornuftig, og det har jeg sagt siden førstebehandlingen, at modarbejde en national praksis, der giver glimrende resultater. Jeg tænker navnlig - men ikke kun - på de kampagner om blodgivning i busser, der kan blive lammet, hvis man kræver en læges tilstedeværelse.
EU er selvfølgelig ikke beskyttet mod uheld og heller ikke mod en ny virus. Nordamerika oplever i øjeblikket, at der slås alarm i forbindelse med deres blodprodukter på grund af en virus fra en vestlig ø. Vi må altså være ekstra opmærksomme og anvende princippet om tidlig påvisning i forbindelse med al anvendelse af blod samt sikre modtageren sporbarhed. Det er den pris, vi må betale, for at alle i Europa igen får tillid til bloddonation.

Caudron (GUE/NGL).
Fru formand, på vegne af min gruppe - GUE/NGL-Gruppen - men også på egne vegne, som gammel tilhænger af at give blod og som bloddonor, er jeg glad for at kunne tage ordet i aften om denne sag, der er særlig vigtig og vital i ordets bogstaveligste betydning.
Bloddonation har, som mange er klar over, en mageløs menneskelig dimension, som vedrører os alle. Jeg vil først komme ind på nogle meget sigende tal. De vedrører ikke kun Frankrig, og - undskyld mig - jeg forestiller mig, at de for en stor dels vedkommende kan overføres til medlemsstaterne i EU.
I Frankrig kræver det 8.000 blodafgivninger om dagen at redde 60.000 liv om året og udføre 800.000 transfusioner. Et trafikoffer kan have behov for 10-30 personer, der tilsammen kan redde hans liv, og alligevel giver kun 5 % af alle blod.
Man er altså i sin gode ret til at spørge, hvorfor der er så få bloddonorer. Jeg ved, at Kommission har medtaget - og det takker jeg den for - et væsentligt element ved problemstillingen ved at definere målsætningen for dens forslag i december 2000. Det drejer sig om at øge befolkningens tillid til, at blod og blodprodukter er ufarlige, og således opnå, at EU bliver selvforsynende.
Jeg vil ikke i aften svælge i skandaler om inficeret blod, der med rette ødelagde tilliden og i øvrigt væltede et par ansvarlige politikere på grund af manglende opmærksomhed eller inkompetence. Uden hverken at glemme eller tilgive foretrækker jeg at koncentrere mig om tre spørgsmål. Hvordan genskaber vi nu denne tillid? Hvordan får vi folk til at give mere blod og flere til at give blod? Og et tredje spørgsmål: Ligger løsningen ikke i at betale bloddonorerne, et system som nogle stater allerede benytter?
Til det sidste spørgsmål vil jeg straks sige, at jeg mener, at svaret er nej. Klart og tydeligt nej. Blod og blodprodukter er ikke handelsvarer. I øjeblikket bemærker jeg, at der hist og pist er folk, også her i Parlamentet, der højlydt forsvarer de etiske principper, der vedrører den menneskelige genetik, men ikke generer sig ved at forsvare muligheden for at betale for blod og dermed for organer. Jeg vil ikke sige mere lige nu, det gør mig vred. Men jeg må dog henvise til den forfærdelige handel, der finder sted i lande, hvor folk ikke ser anden løsning for at overleve end at sælge blod eller organer. Det er derfor, vi må være beslutsomme i dette spørgsmål og undgå ethvert sidespor, enhver skandale og ethvert angreb mod den menneskelige værdighed og de etiske principper, som vi har kær, og som er velkendte for os.
At give blod skal altså fortsat være baseret på principperne om frivillige donorer, og det skal ske anonymt og vederlagsfrit. For mig er det et spørgsmål, der ikke kan diskuteres. Selvfølgelig må man skelne mellem en egentlig betaling for blod og en godtgørelse for de udgifter, der er forbundet med at give blod: Forfriskningerne, godtgørelse af transportudgifter og tabt arbejdsfortjeneste.
Det forslag, som er stillet på dette område, går i den rigtige retning. Det blev heldigvis forbedret og præciseret af Parlamentet. Jeg vil benytte mig af lejligheden til at takke professor Nisticò for hans gode arbejde.
Endelig er det vigtigt at understege visse væsentlige punkter, nemlig kvalitetsstandarder og sikkerhed, styrkelsen af forskrifterne om blod- og plasmadonorernes antagelighed, EU's kontrol med bloddonation.
Afsluttende vil jeg sige, hvad angår de punkter, der udgjorde stridsspørgsmålet, at jeg kan acceptere de resultater, der var opnået ved afslutningen af forligsproceduren med hensyn til garantien af sporbarhed og kvaliteten af det personale, der medvirker direkte i indsamlingen, kontrollen, bearbejdningen og opbevaring.
Af alle disse grunde, fru formand, kære kolleger, stemmer jeg for denne betænkning og opfordrer Dem til at stemme for. Det er vores ansvar at medvirke til, at der i befolkningen bliver sat fokus på denne handling, der redder mange tusinde menneskeliv om året, og som skal udbredes, hvis vi i fremtiden skal kunne leve op til vores behov for blod på en human og etisk måde.

Korhola (PPE-DE). -
Fru formand, jeg vil lykønske min kollega, hr. Nisticó, med udfaldet af forliget, der må betragtes som et godt resultat set ud fra Parlamentets synspunkt. Mange af vores mål blev opfyldt, og direktivet vil bestemt bidrage til den generelle tillid til både donorblods kvalitet og beskyttelsen af donorers sundhed i et udvidet EU.
For finnerne vil slutresultatet imidlertid ikke være helt, som det burde. Parlamentet vedtog mit ændringsforslag om vederlagsfri bloddonation under førstebehandlingen i september 2001, men vi måtte til sidst give køb. Vi ville have været meget tilfredse med at få indført et ubetinget princip om vederlagsfri bloddonation i hele EU. Nu nævnes det udelukkende som et mål, der forhåbentlig bliver opfyldt, og desværre ikke som en forpligtelse. I den pågældende artikel om vederlagsfri bloddonation udtrykkes der håb om, at blod og blodkomponenter så vidt muligt undtages fra denne type donation. Princippet om vederlagsfri bloddonation blev afslået med det argument, at det er svært at få sjældne blodprodukter. Jeg ville personligt have løst problemet i hvert enkelt tilfælde uden at åbne sluserne for vederlag for alle blodprodukter.
Mange patientgrupper og myndigheder appellerede samtidig til Parlamentet om ikke at tillade kommercialisering af bloddonation. Først og fremmest indebærer det en sikkerhedsrisiko.
Dernæst er der en etisk risiko. Vi har et ansvar for, i hvilket omfang resten af verden efterligner det, som vi gør. Hvis vi tillader handel med legemsdele fra mennesker og blod, skal vi tage i betragtning, at de mindre udviklede lande vil følge Europas eksempel. Det kunne ikke blot føre til udnyttelse, men også en øget risiko. Endvidere har flere medlemsstater underskrevet en bioetisk aftale, som kategorisk forbyder økonomisk udnyttelse af menneskekroppen og legemsdele, herunder blod.
Finland behøver imidlertid ikke at give afkald på princippet om vederlagsfri bloddonation, da punktet henviser til medlemsstaternes ret til i henhold til traktaten at bibeholde strengere beskyttelsesforanstaltninger. Jeg håber, at når dette direktiv engang skal revideres, vil vi også overveje, hvilken rolle princippet om vederlagsfri bloddonation skal spille.

Myller (PSE).
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg tilslutter mig de andre talere, som har sagt, at forligsproceduren gik godt set ud fra Parlamentets synspunkt i betragtning af den oprindelige situation. Det er vigtigt, at spørgsmål som disse, der er så vigtige for menneskers liv, såsom blodkvaliteten og sikkerheden, garanteres overalt i Europa. Derfor tror jeg, at der skete fremskridt i dette spørgsmål, fordi målet var frivillig donation og vederlagsfri bloddonation. Det er bestemt beklageligt, at denne målsætning ikke er blevet helt opfyldt, selv om jeg tror, at vi vil bevæge os i denne retning under fremtidige diskussioner om emnet. Forligsafgørelsen nævner også dette.
Som det er blevet sagt her i Parlamentet, kan blod eller blodkomponenter ikke gøres til et kommercielt produkt. Det drejer sig snarere om en gave fra en person til en anden, og sådan skal det opfattes. Når det største problem under forligsprocedurens afslutningsfase var, hvilket niveau af sundhedsmedarbejdere, der skulle foretage undersøgelse af donorer, var resultatet efter min mening udmærket. Det er vigtigt, at det skal være en sundhedsmedarbejder. Vi skal også have tillid til andre end læger.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.12.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om forekomster af nitrofuraner og andre forbudte stoffer i fjerkræ og rejer.
Hr. kommissær, De har ordet.

Byrne
Fru formand, i 1966 indførte Fællesskabet for første gang et omfattende system til at overvåge og kontrollere forekomsten af restkoncentrationer i levnedsmidler af animalsk oprindelse fra medlemsstaterne og fra tredjelande. Dette system indebærer indførelse af en plan for overvågning af restkoncentrationer og lovgivningsmæssige rammer, der skal gøre det muligt at foretage officielle kontroller, samt en praktisk infrastruktur for laboratorieprøvning. Ifølge denne lovgivning skal medlemsstater og tredjelande, der eksporterer varer til EU, hvert år indsende en plan for overvågning af restkoncentrationer i levnedsmidler af animalsk oprindelse.
Overvågningen skal målrettes mod at afsløre ulovlig behandling af dyr samt mod at kontrollere overholdelse af maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer af veterinærlægemidler, maksimalværdier for pesticider samt de maksimalværdier, der er fastsat i den relevante lovgivning vedrørende miljøforurenende stoffer.
Planerne for restkoncentrationer er underlagt en omfattende evalueringsprocedure. Kun tredjelande, der har indsendt tilfredsstillende overvågningsplaner for restkoncentrationer, får lov til at eksportere til EU og medtages på den behørige liste.
Listen inspiceres konstant for at tage hensyn til resultaterne af evalueringen af de årlige opdateringer af overvågningsplanerne for restkoncentrationer.
Denne fremgangsmåde skal imidlertid suppleres med foranstaltninger i marken.
For det første skal medlemsstaterne gennemføre importkontroller ved EU's ydre grænser.
For det andet verificerer Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret, hvordan planerne for restkoncentrationer implementeres i medlemsstaterne og tredjelandene.
I det seneste år har vi været særligt bekymrede over fund af forbudte veterinærlægemidler - nemlig chloramphenicol og nitrofuraner - i levnedsmidler af animalsk oprindelse. Disse stoffer må ikke anvendes til dyr bestemt til levnedsmiddelproduktion i EU, fordi det ikke har været muligt at fastsætte en sikker grænse for restkoncentrationer på grund af deres skadevirkninger på mennesker.
Kommissionen har ikke tøvet med at iværksætte foranstaltninger, hvor dette problem er opstået. F.eks. er import fra Kina af alle produkter fra husdyr, herunder akvakultur, blevet forbudt på baggrund af konklusionerne fra et kontrolbesøg fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret samt fund af forurenede fødevarer.
I andre tilfælde har det ikke været nødvendigt med et importforbud, fordi de berørte tredjelande har iværksat omfattende handlingsplaner for at løse problemerne - navnlig prøvning af alle partier, der eksporteres til EU, samt suspension af lovovertræderne.
Disse foranstaltninger i tredjelandene suppleres af strenge, tvungne importkontroller for at skaffe tilstrækkelige garantier. Det er tilfældet for både Thailand og Brasilien. Kommissionen vil sørge for at opretholde det nødvendige kontrolniveau for importerede produkter for at sikre en konsekvent fremgangsmåde vedrørende forbrugersikkerhed. Systemet for hurtig varsling om fødevarer og foder er det rigtige værktøj til viderebringelse af alle relevante oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen samt til tredjelande.
Jeg vil sige, at det ikke kun er i forhold til tredjelande, at Kommissionen har oplevet problemer med restkoncentrationer i fødevarer. Medlemsstaternes planer for overvågning af restkoncentrationer gjorde det også muligt at identificere forurenede fødevarer produceret i EU.
Der er givet udtryk for en vis bekymring - og Parlamentet har behandlet emnet og sendt spørgsmålet til Kommissionen - over annulleringen af Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets kontrolbesøg i tredjelande, hvorfra der er fundet forurenede produkter. Jeg skulle måske forklare baggrunden herfor.
Kommissionen har ganske rigtigt udskudt flere planlagte kontrolbesøg vedrørende restkoncentrationer - bl.a. til Brasilien og Thailand. Det vurderes, at sådanne besøg vil være spild af værdifulde ressourcer i øjeblikket, hvor der foretages 100 % kontrol af fjerkrækød fra Brasilien og Thailand og af rejer fra Thailand. Partier, der testes positive, destrueres.
Disse foranstaltninger er nødvendige, fordi der er alvorlige mangler i kontrollerne af restkoncentrationer i de berørte lande. Det er ikke nødvendigt at udsende et undersøgelseshold for at påvise noget, som vi allerede ved. Med hensyn til Kina findes der allerede et omfattende forbud mod eksport til EU af en lang række produkter, og der gennemføres øget kontrol af andre produkter. Det er endnu for tidligt at udsende et undersøgelseshold, da Kommissionen ikke er overbevist om, at de nødvendige forberedende foranstaltninger er gennemført. I stedet har man vurderet, at det er bedre at afvente konkrete beviser på fremskridt i form af tilsynsansvar, herunder lovgivning m.v.
Det kan imidlertid vise sig nødvendigt at gennemføre kontrolbesøg fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret i de kommende måneder for at vurdere gennemførelsen af aktioner og de ændringer, som de berørte tredjelande har indført inden for overvågning af restkoncentrationer. Sådanne kontrolbesøg nævnes i Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets inspektionsprogram for 2003.
Det er holdningen til de punkter, der er nævnt i spørgsmålene. Det er jeg glad for at skitsere over for Parlamentet.
Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, dette emne er efter min mening meget omfattende og vanskeligt. Jeg har lyttet meget opmærksomt til Deres forklaringer, og nu kommer jeg til et emne, som jeg gerne ville have forelagt Dem skriftligt på forhånd. Men hvis vi forsøger i fællesskab, tror jeg godt, jeg alligevel kan få et svar fra Dem.
Nitrofuraner - det er et overbegreb. Et meget vigtigt produkt under dette overbegreb er nifursol. Nifursol er det sidste endnu tilladte histomonostatikum i EU, som vi anvender som tilsætningsstof i fjerkræavlen for at forebygge sygdommen blackhead. Jeg indrømmer gerne, at jeg ikke er forsker. Men så vidt jeg ved, blev dette produkt endeligt forbudt i forordning 2377/90 efter udtalelser fra eksperter. Det videnskabelige udvalg om foderstoffer (SCAN) blev af Kommissionen bedt om at kontrollere, om nifursol var uproblematisk. Her mangler der endnu nogle undersøgelser, før det kan vurderes endeligt.
Jeg har nu, fordi jeg også har rapporten om tilsætningsmidler til foderstoffer, hørt nogle alarmklokker ringe, fordi mange, som har med dette emne at gøre, frygter en nødsituation i behandlingen om få måneder. Som en logisk konsekvens af forbuddet mod nitrofuraner i forordning 2377/90 udstedte man den 23. september 2002 forordning 1756/2002, som indeholder et forbud mod nifursol fra 31. marts 2003. Når dette forbud træder i kraft den 31. marts, indtræder der en behandlingsnødsituation i bekæmpelsen af blackhead, f.eks. hos kalkuner. Der findes i EU ikke noget legalt alternativt middel, hverken som foderstoftilsætning eller som veterinærlægemiddel.
Konsekvenserne af forbuddet rammer avlerne og forbrugerne. Konsekvenserne er, at der opstår en nødsituation i behandlingen, at store dyrebestande lider en smertefuld død, at kalkunavleres eksistens er truet, at der udvikles et ukontrollabelt sort marked, at importen af fjerkræ fra tredjelande vokser, hvor man under ukontrollerede former anvender mange af de stoffer, der er forbudt i EU. Så sent som i sidste uge kunne vi jo igen konstatere forbudt antibiotika af nitrofurangruppen i billigt importkød fra tredjelande.
Følgelig må foderstofproducenterne nu senest fra januar 2003 standse brugen af nifursol, så de fra starten af marts ikke længere har denne type foder i siloerne.
Jeg vil i aften gerne stille Dem følgende spørgsmål, selv om jeg ikke ved, om De kan besvare det på stående fod. Hvilke mulige løsninger findes der nu? For mig er det vanskeligt at forklare, at Kommissionen på den ene side i den rapport, som jeg har, går ind for at anvende histomonostatika - vi arbejdede ganske strengt med Kommissionens forslag - men på den anden side i en anden forordning forbyder det eneste produkt, der findes på dette marked. Derfor har jeg et par spørgsmål. Hvad skal vi sige til avlerne? Hvad skal de gøre? Hvilke behandlingsmuligheder har de? Og for det andet, er kommissæren klar over, at den europæiske produktion falder yderligere, forsvinder fra markedet i EU, og at vi i voksende omfang udsætter os for tredjelandsimport af kalkunkød, hvor vi stadig ikke ved, hvilke kvalitetsstandarder disse importer har?

Van Brempt (PSE).
Jeg tror, at jeg kan gøre det kort, men jeg vil gerne reagere på kommissærens svar. Jeg tror, at det er vigtigt i første omgang at erkende problemet. Jeg fik imidlertid indtryk af, at kommissæren ikke ønskede at erkende, at der overhovedet er et problem for øjeblikket i EU med forekomsten af en række forbudte antibiotika i bl.a. kyllinger og rejer. Vi ved alle, hr. kommissær, at De er særlig optaget af og gør en stor indsats for at sikre fødevaresikkerheden, og Parlamentet støtter Dem heri på tværs af partigrænserne. Det er imidlertid vigtigt - og vi tvivler stadig på det - at man anvender de samme bestemmelser på produkter, der fremstilles i EU, og på produkter, der markedsføres i EU. Det er efter min mening det springende punkt. Jeg kommer fra Belgien, hvor vi oplevede dioxin-krisen, som De selvfølgelig er bekendt med. Ved den lejlighed optrådte Kommissionen meget strengt over for Belgien. Kommissionen gjorde ret i at træffe strenge foranstaltninger og en af de væsentligste anklager drejede sig om, at medlemsstaten ikke gav tilstrækkelige oplysninger.
Jeg mener, at vi nu står i en tilsvarende situation. Vi har ikke andre muligheder end at erkende problemet, og derfor beklager vi, at inspektionen ikke blev til noget, da vi er overbevist om, at De ikke havde tilstrækkelig grund til at undlade at iværksætte den. Det er efter min mening fuldstændig uacceptabelt, at handelsforbindelser bliver ophævet for at sikre, at visse inspektioner ikke foretages, eller at lavere eller andre standarder anvendes. Jeg ville derfor have foretrukket nogle mere konkrete svar på spørgsmålene, da jeg ikke har indtryk af, at De besvarede dem ordentligt. De kan sikkert også give et bedre svar for at berolige forbrugerne med, at det, der til sidst ender på deres tallerken, er sikkert.

Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE).
Fru formand, hr. kommissær, der er to områder, som bekymrer os. For det første naturligvis forbrugernes sundhed, men for det andet også situationen for producenterne her, når vi ikke kan sikre, at det, som man ikke må bruge, heller ikke må bruges i udlandet. Så er spørgsmålet, hvem der producerer disse stoffer, og hvordan de kan komme ind i EU. Nu har De sagt, at det bliver kontrolleret stærkt, men det er ikke nødvendigt med udlandsrejser - hvis jeg forstod det rigtigt - fordi vi under alle omstændigheder finder dårlige betingelser dér. Altså behøver vi slet ikke rejse.
Jeg har hørt, at man i dag på mødet i det permanente udvalg egentlig skulle drøfte, at Thailand skulle tages af listen over lande, som skal kontrolleres særligt. Hvad er grundlaget for denne beslutning? Jeg har også hørt, at De har planlagt inspektionsrejser til disse lande næste år. Hvad får Dem nu til at antage, at De ville få noget ud af disse rejser? Jeg mener, at disse lande - med mindre de opfylder vores krav - skal sættes på listen, og så må de ikke levere, før de kan garantere, at de leverer produkter til EU, som opfylder vores standard.
Der er et andet problem, som heller ikke er løst. Hvad sker der med rejer, høns og kalkunkød, som bliver indført i EU, og som ikke opfylder vores krav? Bliver det sendt tilbage? Hvor bliver skidtet af? Det er jo ikke nok med et forbud, det har vi diskuteret tidligere i forbindelse med madaffald. Det har vi set med rejerne fra Kina, som endte i foderet et eller andet sted og på den måde kom ind i fødekæden. Det, jeg ønsker, er altså, at De kommer med et klart koncept, og at vi, som skal retfærdiggøre os selv som parlamentsmedlemmer, også for Kommissionen, kan stå ved Deres side og sige, at Kommissionen, EU er streng nok på dette felt. For det må ikke være sådan, at De siger, at Kommissionen tænker på handelsrelationer og er mindre streng over for nogle lande. Det er der imidlertid opstået tvivl om i den seneste tid. Den tvivl håber jeg, De kan rydde af vejen i Deres svar.

Whitehead (PSE).
Fru formand, jeg husker det som i går, at kommissæren og jeg talte om andre emner vedrørende sikkerhed for nogle af disse levnedsmidler.
Mener kommissæren fortsat, at hans erklæring fra den 28. juni var et nødvendigt og tilstrækkeligt svar på de bekymringer, der var givet udtryk for? Han har netop fortalt os, at Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets kontrolbesøg i Brasilien og Thailand og sandsynligvis også andre steder var aflyst, fordi der nu er indført 100 % kontrol i medlemsstaterne. Hvis det ikke var det, kommissæren sagde, har jeg hørt fejl. Det er helt rigtigt, at der i nogle af disse medlemsstater - specielt i Tyskland og Nederlandene - er udtrykt stor bekymring over graden af nitrofuranrestkoncentrationer i fjerkræ samt det faktum, at selv en meget sofistikeret medlemsstat ikke selv kan sikre graden af kontrol.
Spørgsmålet er nu, hvad der sker i medlemsstaten. Som kommissæren ved, har der været en hel serie hurtige varsler i løbet af 2002. Jeg vil gerne vide, hvor mange hurtige alarmer, der er proklameret i hele EU i dette kalenderår som resultat af denne voksende bekymring over kræftfremkaldende stoffer såsom nitrofuran, når man opdager restkoncentrationer i importerede varer. Mener kommissæren, at importeret fjerkræ fra lande som Brasilien giver anledning til alvorlig bekymring? Jeg vil gerne have kommissæren til at notere sig, hvad Kommissionen og dens egne restkoncentrationseksperter mener om det antal ton fjerkræ fra de pågældende stater, som er passeret ind i EU uden ordentlig kontrol. Ifølge mine oplysninger er noget i retning af 2.000 t brasiliansk fjerkræ kommet ind i EU på denne måde.
Hvor tæt tror kommissæren, vi er på at få 100 % sikkerhedskontrol i medlemsstaterne? Hvorfor udskydes kontrolbesøgene? Er Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse under pres fra andre direktorater? Er der tale om en frygt for at sætte handelsforhandlinger på spil, således at man ikke ønsker at kaste mistanke på andre stater? Hvis det er tilfældet, så er det ikke et tilstrækkeligt svar at give til dem, hvis hovedansvar er fødevaresikkerhed - eksempelvis Kommissionen.
Til slut vil jeg gerne vide, hvor hurtigt disse udskudte kontrolbesøg vil finde sted? Kommissæren sagde tidligere på dagen under forhandlingen om mund- og klovsyge, at han ikke bryder sig om forklædte former for protektionisme. Det gør jeg heller ikke. Jeg bryder mig imidlertid heller ikke om forklædte former for fortielse, hvor der er risici. Hvis Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets kontrolbesøg er blevet udskudt, fordi der ikke er penge nok, så sig det til os. Der er medlemmer fra Budgetudvalget til stede i mødesalen i dette øjeblik. Parlamentet vil meget gerne støtte Dem, men vi har brug for åbenhed for at gøre det.

Turmes (Verts/ALE).
Fru formand, hr. kommissær, tidligere talte man om svineri, i dag taler man snarere om rejeri. I gårsdagens meddelelse KOM (2002) 422 kunne vi læse, at rejer med meget højt nitrofuranindhold - 20 mg - gennem et firma i Vietnam er blevet importeret til Tyskland via Ostende og dernæst solgt i Østrig, Luxembourg og Tyskland.
Hvordan kan det gå til? Denne meddelelse er fra den 25. november, og først i dag, næsten fire uger senere, kommer der en early alert. Hvordan kunne der gå fire uger? Jeg vil bede Dem give mig klare svar, også af hensyn til de Luxembourgske forbrugere.
Det andet spørgsmål er, at De slækkede på kontrollen for Vietnam den 2. oktober. Det er en kommissionsbeslutning. Lad mig læse teksten:

Byrne
Hr. formand, jeg vil starte med at sige, at jeg er meget taknemmelig over, at parlamentsmedlemmerne tager disse vigtige emner op. Jeg vil også sige, at De formentlig alle sammen kan acceptere dette som et vigtigt bidrag til parlamentsdebatten, men nogle gange følges overordnede spørgsmål af ekstremt detaljerede spørgsmål, der bedst besvares skriftligt. Jeg vil imidlertid gøre mit bedste for at besvare Deres spørgsmål. Jeg har taget noter, og hvis jeg ikke kan komme ind på specifikke tekniske spørgsmål, sender jeg et skriftligt svar til spørgeren.
Spørgsmålene handler primært om, hvorfor kontrolbesøgene er indstillet, og hvornår de vil blive genoptaget. Som jeg tilkendegav i mit tidligere bidrag, blev kontrolbesøgene indstillet, enten fordi der var et forbud mod at importere produkter fra det pågældende land, eller fordi der for de pågældende to landes vedkommende var 100 % kontrol af alle produkter, der blev indført derfra.
Det forventes, at medlemsstaternes kontrolinstanser udfører deres opgaver effektivt, idet de forstår, at der skal være tale om 100 % kontrol. Det er derfor vigtigt, at de afslører alle restkoncentrationer i de fødevarer, der er udpeget til kontrol. Jeg vil gerne understrege, at produkterne som tidligere nævnt destrueres, når prøverne er positive.
Flere af talerne har spurgt, om der var tvivl om standarderne, og om der blev lagt pres på Kommissionen og Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse - især fra andre generaldirektorater- i forhold til udførelsen af kontroller eller ændring af procedurer, enten ved at suspendere Levnedsmiddel- og Veterinærkontorets kontrolbesøg i tredjelande eller ved ikke at gøre det. Jeg kan bekræfte over for Parlamentet, at den type overvejelser aldrig påvirker beslutninger vedrørende fødevaresikkerhed. Det har jeg sagt mange gange her i Parlamentet, og det er jeg kun glad for at gentage.
Man møder uundgåeligt repræsentanter fra de udviklingslande, vi taler om, og ofte andre - nogle gange parlamentsmedlemmer - der antyder, at EU opstiller forsigtighedsbarrierer i stedet for toldbarrierer. Det er et vigtigt problem, som der skal tages hensyn til, men jeg har altid svaret, at beskyttelsen af folkesundheden, forbrugerbeskyttelsen og opretholdelsen af de standarder, som forbrugerne forventer i forbindelse med import af fødevarer, skal komme i første række.
Jeg kan forsikre de parlamentsmedlemmer, der stillede spørgsmålet, om, at beslutningerne i sådanne sager - påvisning af restkoncentrationer - er nøje baseret på de videnskabelige analyser og vurderinger, der foretages af det tekniske og videnskabelige personale hos Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse, der rådgiver om en passende kurs i disse spørgsmål. Der tages aldrig politiske eller handelsmæssige hensyn. Det forekommer ganske enkelt ikke.
Med hensyn til inspektionerne, så vil de blive genoptaget til foråret, men der er ikke nogen mening i at sende inspektører til tredjelande - eller de lande, jeg har beskrevet - for at gennemføre kontroller, der viser noget, som vi allerede ved, således at vi kan bekræfte, at vi enten skal fortsætte et forbud eller en 100 % kontrol. Den eneste konklusion, der foreslås af spørgerne, er, at hvis disse kontroller og inspektioner fortsætter, og hvis der fortsat findes restkoncentrationer, eller hvis 100 % kontrol er et ineffektivt og utilstrækkeligt svar, så skal vi på stedet beslutte at indføre et forbud mod import af fødevarer fra de pågældende udviklingslande.
Det er en meget alvorlig beslutning at træffe. Vi skal vurdere, om det står i et rimeligt forhold til den risiko, der kan forekomme over for forbrugerne i EU, idet vi ikke blot skal tage handelsmæssige hensyn men også sådanne hensyn, som spørgerne formentlig har i tankerne i dag. Jeg ved, at De også bekymrer Dem om udviklingslandenes velfærd og udbytte. Det er ikke et uanseligt emne. Når vi skal finde frem til et hensigtsmæssigt svar, skal vi overveje alle disse hensyn og sørge for at finde frem til passende reaktioner.
Et af de mere vanskelige aspekter af mit job med håndteringen af fødevaresikkerhed består i at nå frem til passende reaktioner. Når man er for hård, vil folk meget ofte påpege det. Når de finder en for blød, vil den anden part undertiden påpege det. Det er ikke altid muligt at gøre alle tilfredse. Men jeg er tilfreds, når jeg tænker på den strenghed, hvormed inspektørerne fra Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret udfører deres arbejde og udarbejder deres rapporter, som efterfølgende offentliggøres på internettet, så vi alle kan læse dem. Jeg er også tilfreds, når jeg tænker på det arbejde, der udføres af medlemsstaternes kontrolmyndigheder for at sikre, at der gennemføres en 100 % kontrol, hvor det er påkrævet. Det er efter min mening en passende reaktion på de risici, der måtte være identificeret. 
Der foregår en konstant revision. I tilfældet, hvor der opstod et problem i Kina, mente man, at den eneste passende reaktion under de givne omstændigheder var et forbud. Der blev derfor indført et forbud mod import af kyllinger, krebsdyr, honning samt yderligere et eller to produkter. Det var en passende reaktion under de givne omstændigheder. Hvis vi konkluderer, at det er en passende reaktion over for andre lande, der ønsker at handle med EU og sende fødevarer hertil, til forskel fra fortsættelsen af et 100 % kontrolprogram, så vil det ske. Men det er ikke den konklusion, vi er nået frem til for de to lande, som jeg nævnte.
Jeg har noteret mig de mere detaljerede og tekniske spørgsmål, som mange har stillet, og jeg vil sørge for, at alle får et skriftligt svar til rette tid.

Formanden. -
Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0437/2002) af Ries for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om 24. ændring af Rådets direktiv 76/769/EØF om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (pentabromodiphenylether, oktabromodiphenylether) (PE-CONS 3664/2002 - C5-0500/2002 - 2001/0018(COD))
Ries (ELDR).
Fru formand, hr. Liikanen, kære kolleger, jeg vil først og fremmest rette en tak til mine 12 kolleger i Parlamentets delegation til Forligsudvalget. Til stede ser jeg hr. Bowe, fru Schörling, hr. Lund og fru Van Brempt, som alle med iver og beslutsomhed har forsvaret alle forbrugeres ret til sikre og effektive brandhæmmende midler. Det fælles udkast ville heller ikke være fuldendt uden det danske formandskabs, og selvfølgelig Kommissionens, effektive arbejde. Denne besked giver vi videre.
Hvor langt er vi så kommet siden den 16. januar 2001, der var den dato, hvor Kommissionen fremlagde dette forslag til direktiv for os, som - minder jeg om - sigtede mod at forbyde markedsføringen og anvendelsen af pentabromodiphenylether, der er et bromholdigt flammehæmmende stof, som navnlig anvendes ved fremstilling af fleksibelt polyuretanskum til møbler. Der er tale om et kemisk produkt, der er skadeligt for miljøet og helbredet. Man finder det i høje koncentrationer i navnlig modermælk, og der er en ikke ubetydelig risiko for overførelse til spædbørn. Altså udtalte Parlamentet sig logisk nok i førstebehandlingen for et forbud mod pentabromodiphenylether i alle former og støttede således det røde kort, der var givet af Kommissionen. Der var altså enstemmighed, hvad angår dette første stof.
Men dernæst ønskede Parlamentet under afstemningen i september 2001 ligeledes, at forslaget skulle omfatte to søsterstoffer, nemlig oktabromodiphenylether og decabromodiphenylether. I lyset af stærke formodninger om octabromodiphenylethers skadelige virkninger på både miljøet og menneskers sundhed udtalte Europa-Parlamentet sig endnu en gang med meget stort flertal for et øjeblikkeligt forbud.
Til gengæld ønskede Parlamentet at give et gult kort til decabromodiphenylether ved at foreslå at udsætte et forbud heraf til senest den 1. januar 2006 og at lade det være betinget af de endelige resultater af risikoanalysen. Det er et skridt, der er taget i streng overholdelse af forsigtighedsprincippet, og som hverken blev delt af Rådet i dets fælles holdning eller af Kommissionen i dens ændrede forslag på dette tidspunkt. I denne type sager, hvor de kemiske stoffer er på anklagebænken, er debatten altid følsom. Det drejer sig om at finde en skrøbelig balance mellem den vigtige brandsikkerhed og skadelige virkninger for miljøet og sundheden, der i visse tilfælde er lige så slemme. Og denne ligevægt, der skal findes i risikostyring ved at tage elementer, der er så forskellige som den videnskabelige risikovurdering, proportionalitet og cost-benefit-analyser, i betragtning, har stået centralt i Forligsudvalgets diskussioner.
Til sidst var det nødvendigt med tre triologier for at nærme sig hinanden og for at komme til et acceptabelt kompromis for alle, navnlig i forbindelse med decabromodiphenylether, fordi - vil jeg gerne understrege - med hensyn til octabromodiphenylether gav det pres, som Parlamentet lagde, pote. Dette pres bidrog til en hurtig og til sidst negativ konklusion på risikovurderingen, og det overbeviste Rådet om at slutte sig til os og forbyde anvendelse af stoffet.
Vedrørende decabromodiphenylether forekommer medtagelsen i det fælles udkast af et punkt, der opfordrer Kommissionen til at straks vurdere risikoreduktionsstrategien, der er fastsat til senest den 30. juni næste år, mig at være det første kompromis, som vi kan opnå på dette tidspunkt. For i dette tilfælde, i modsætning til octabromodiphenylether og i mangel af en risikoreduktionsstrategi og en vurdering af især risikoen for mennesker - den franske ordførers konklusioner var meget formelle - kan en sådan udsættelse fulgt op af strenge betingelser retfærdiggøres. Alligevel skal man minde om, at decabromodiphenylether, der hovedsageligt anvendes i isolationsmaterialer til byggeindustrien og tekstiler, er et brandhæmmende middel, der er særlig effektivt og modstandsdygtigt over for ild. Alene i 2000 i Storbritannien reddede tilstedeværelsen af dette stof i møbelpolstringen 155 menneskeliv og reddede 4.537 personer fra at blive såret.
Men kun en samlet indsats - så at sige - kan føre til denne aftale i Forligsudvalget. Jeg har nogle gange som ordfører haft indtryk af at handle mere som medlem af Det Europæiske Kemikaliekontor end som direkte folkevalgt repræsentant. Problemet er en procedure til risikovurdering, der er langsom og meget lidt gennemsigtig. Det skulle tage næsten 10 år, for at de bromholdige flammehæmmende stoffer, der dog var opført på listen over stoffer med førsteprioritet, endelig bliver vurderet.
Jeg håber virkelig, at Kommissionen og navnlig medlemsstaterne i forbindelse med dette skoletilfælde vil have benyttet lejligheden, inden for rammerne af forberedelsen af den fremtidige lovgivning om kemiske produkter, til at iværksætte en ny vurderingsmetode, der er hurtigere, mere effektiv og gennemsigtig, et REACH-system, der som det foreslås i den beslutning, der er vedtaget af Parlamentet i november 2001, hviler på en veritabel risikostyringsstrategi på fællesskabsplan.
Afsluttende vil jeg komme tilbage til min fodboldmetafor. Der, hvor Kommissionen i sit oprindelige forslag kun giver et rødt kort til pentabromodiphenylether, giver Parlamentet og Rådet, som er upartiske og retfærdige dommere, to røde kort til pentabromodiphenylether og til octabromodiphenylether og et gult kort til decabromodiphenylether. Det væsentlige er at forene borgernes sikkerhed i forbindelse med brandfare og de langsigtede fordele med hensyn til sundhed og miljøet. Det fælles forslag, der stilles på mødet i morgen, lever op til denne dobbelte målsætning. Derfor opfordrer jeg mine kolleger til at støtte det.

Liikanen
Fru formand, jeg vil gerne starte med at rette en tak til medlemmerne for deres interesse i forslaget samt i særdeleshed til ordføreren fru Ries for hendes konstruktive arbejde samt Europa-Parlamentets delegation i Forligsudvalget.
Det er et vigtigt direktiv, da det vil indføre et forbud mod stoffer, der er identificeret som farlige bromholdige flammehæmmende stoffer, der udgør en uacceptabel risiko for menneskets sundhed og miljøet.
Det er et vidtrækkende forslag, da det forbyder markedsføring og brug af alle varer, der indeholder disse stoffer. Det foreslåede direktiv vil derfor fremme markedsføring og brug af mere sikre alternativer.
Det foreslåede direktiv beskytter ikke blot menneskets sundhed og miljøet, men vil også bevare det indre marked, da det indfører harmoniserede regler overalt i Fællesskabet.
Den forligsprocedure, der snart skal afsluttes, har nydt godt af det faktum, at risikovurderingen og risikovurderingsstrategien for octabromodiphenylether blev tilgængelig i juli i år. Vi kunne derfor medtage "octa" i dette direktiv. Kommissionen synes, at det er et positivt resultat.
Med hensyn til diskussionerne om at udvide forbuddet til det tredje bromholdige flammehæmmende stof, decabromodiphenylether, så kræver det yderligere undersøgelser og afslutning af den igangværende risikovurdering. Samtidig vil der blive udviklet en risikoreduktionsstrategi. Det er et vigtigt skidt i proceduren. Det vil gøre det muligt at finde den rigtige balance mellem beskyttelse af sundheden og miljøet på den ene side og behovet for effektiv brandbeskyttelse på den anden.
Da risikovurderingsproceduren og risikoreduktionsstrategien forventes afsluttet i løbet af de nærmeste måneder, vil Kommissionen snart være i stand til at foreslå begrundede foranstaltninger.
Til slut vil jeg sige, at jeg er meget glad for det vellykkede samarbejde mellem Europa-Parlamentet og Rådet, og jeg håber, at dette vigtige direktiv nu kan gøres færdigt.

Bowe (PSE).
Fru formand, ligesom de foregående to talere hilser jeg denne betænkning velkommen og roser ordføreren for hendes arbejde. Parlamentet fandt ikke det oprindelige forslag om at forbyde det bromholdige flammehæmmende stof pentabromodiphenylether fyldestgørende, da nært beslægtede stoffer - oktabromodiphenylether og decabromodiphenylether ikke var medtaget. Parlamentet var også utilfreds med den hastighed, hvormed risikovurderingen foregik, da det forsinkede reelle konkrete beslutninger.
Ingen undervurderer værdien og betydningen af disse stoffer. Der er tale om meget effektive brandhæmmende stoffer, der redder liv. De har imidlertid en farlig indvirkning på miljøet og folkesundheden, og derfor mente vi, at der skulle gøres noget.
Jeg er sikker på, at Parlamentet er glad for, at det oprindelige forslag nu er udvidet, så oktabromodiphenylether også er omfattet af forbuddet. Parlamentet kan imidlertid ikke være helt tilfreds med, at decabromodiphenylethers skæbne endnu er uvis. Parlamentet vil gerne have en klar dato for en indsats på dette område. Skæbnen for det resterende stof er fortsat uvis. Vi har brug for en forsikring fra Rådet og Kommissionen - i form af et nyt afsnit i teksten under forliget - om, at der gennemføres en hurtig indsats, når resultaterne af risikovurderingen som lovet foreligger i juni 2003. Jeg håber, at kommissæren kan bekræfte det i aften.
På dette grundlag kan PSE-Gruppen støtte forslaget, der sættes under afstemning i morgen.

Schörling (Verts/ALE).
Fru formand, fru Ries har på en udmærket måde gjort rede for forhandlingerne ved forliget og de problemer, som er opstået i denne forbindelse. I Europa-Parlamentets delegation kan vi i og for sig være meget tilfredse med, at det lykkedes os at opnå et resultat, som også omfattede oktabromodiphenylether, hvilket naturligvis betyder, at et forbud kan indføres endnu hurtigere.
Jeg betragter det dog alligevel som en mislykket ting for EU's miljø- og sundhedsbeskyttelse, at Kommissionen og Rådet ikke fulgte Europa-Parlamentets forslag om også at inkludere decabromodiphenylether i forbuddet. Mindst 75-80 % af al anvendelse af bromholdige flammehæmmende stoffer afgiver decabromodiphenylether, og den foreliggende risikovurdering viser, at decabromodiphenylether burde have været forbudt omgående. Yderligere ventetid medfører yderligere risiko for folkesundheden. Disse stoffer er sejlivede og bioakkumulerende. De lagres i levende organismer, og de giver adfærdsforstyrrelse hos forsøgsdyr. Decabromodiphenyletherkan også forvandles til pentabromodiphenylether og oktabromodiphenylether, som præcist er det, som Rådet vil forbyde. Det kan også forvandles til bromholdige dioxiner.
De videnskabelige beviser er så oprørende for sundheden og miljøet, at Det Europæiske Kemikaliekontor anbefaler medlemslandene at træffe en politisk beslutning, nemlig at anvende forsigtighedsprincippet. Den kompetente myndighed for medlemslandene mente i juni 2002, at det er nødvendigt at træffe foranstaltninger på én gang, without delay.
Afslutningsvis må jeg dog sige, at resultatet er mislykket for EU's miljø- og sundhedspolitik. Jeg tror derfor, at fru Ries har forståelse for, at min gruppe vil afholde sig fra at stemme.
Lund (PSE).
Fru formand, en stor tak til fru Ries for et flot arbejde i denne sag. Den er jo et godt eksempel på, at Europa-Parlamentet kan bidrage til at fremme beskyttelse af miljø og sundhed i Europa. Kommissionen spillede alene ud med et forbud mod markedsføring og anvendelse af et af de farlige flammehæmmere, pentabromodiphenylether, og efter krav fra Parlamentet lykkedes det at få udstrakt direktivet, så det endelige resultat i Forligsudvalget også omfatter to yderligere flammehæmmere. Vedrørende oktabromodiphenylether har risikovurderingen klart afsløret, at stoffet indebærer klare risici for miljøet og menneskers sundhed, og der er nu også enighed om at gennemføre et øjeblikkeligt forbud mod anvendelse af dette stof, og det er godt.
For så vidt angår det tredje stof, decabromodiphenylether, har medlemslandene og Kommissionen til gengæld først fastholdt deres modstand imod et forbud. Et flertal i Forligsudvalget valgte at bøje sig for det forhold, sådan at det stof alene er medtaget i en betragtning i direktivet, har fået et gult kort, om jeg så må sige, som citat fra fru Ries. Man kan sige, at det bliver miljøet og menneskers sundhed, der nu kommer til at bære risikoen for anvendelse af dette stof i stykke tid endnu. Det synes jeg er meget uheldigt, og det illustrerer jo vigtigheden af, at vi på kemikalieområdet kan få vendt bevisbyrden, sådan at det bliver producenterne, der skal dokumentere, at de stoffer, de anvender, er uden risiko for miljøet og for mennesker. Men i modsætning til fru Schörling mener jeg, at resultatet, vedtagelsen af forligsresultatet trods alt er en klar forbedring i forhold til situationen i dag. Så jeg vil stemme for forligsforslaget og forligsresultatet ved den endelige afstemning i morgen.

Liikanen
Fru formand, der blev direkte spurgt til fastsættelsen af en tidsfrist for Kommissionens forslag. Som tidligere nævnt vil Den videnskabelige Komités risikovurderingsprocedure blive afsluttet i løbet af de nærmeste måneder, hvorefter vi kan færdiggøre risikoreduktionsstrategien. Hvis det bliver forløbet, vil Kommissionen kunne fremsætte et forslag i juni næste år. Mit svar til hr. Bowe er derfor et ja.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0438/2002) af Florenz for Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om 
1. affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) (PE-CONS 3663/2002 - C5-0486/2002 - 2000/0158(COD))
2. begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (PE-CONS 3662/2002 - C5-0487/2002 - 2000/0159(COD)).

Florenz (PPE-DE)
Fru formand, det er en vanskelig tekst. Mange mennesker har i løbet af det sidste halvandet år spurgt mig: "Hvorfor laver I egentlig det der, elektronisk affald i Europa? Hvad er meningen med det?" Meningen er ganske enkelt, at vi i EU for nogle år siden besluttede, at vi ville føre en bæredygtig politik inden for økonomi, miljø og sociale spørgsmål. Seks millioner ton elektronisk affald hvert år indeholder en enorm mængde værdifulde bestanddele, som vi fremover vil genanvende. Derfor dette direktiv.
Jeg vil gerne takke kollegerne fra forligsudvalget, kommissæren og rådsmedlemmerne, som efter min mening har skrevet en lille succeshistorie med denne betænkning om elektronisk affald. Det lykkedes os at blive enige om vanskelige punkter. Vi nåede f.eks. frem til, at forbrugerne fra 2005 af deres medlemsstater mere eller mindre opfordres til - jeg ville ganske vist hellere have set det som en tvang - ikke længere at smide deres udstyr i skraldespanden, men at samle det separat.
Vi har fastsat bindende mål. Desværre udmærker Europa sig jo altid ved en ubegrænset brug af udefinerede retsbegreber. I dag, i dette direktiv, har vi fastsat nogle forhindringer, som ganske vist ikke er så høje, men som er definerede og bindende. Det synes jeg er en stor succes.
I spørgsmålet om, hvordan vi fremover skal behandle sådanne materialer, er vi desværre stadig lidt vage, men vi har dog brugt den bedste tilgængelige teknik. Nu er jeg kun alt for klar over, at begrebet "den bedste tilgængelige teknik" i mit land bliver defineret på 16 forskellige måder, eftersom vi har 16 delstater. Der er sikkert stadig nogle smuthuller, men vi er trods alt kommet et godt stykke videre, også når det gælder genanvendelseskvoterne. Jeg tror, at kvoterne for industrien er realistiske, så ingen kan komme og sige, at vi har stillet for store krav.
Borgerne kan i 2005 gratis aflevere deres produkter til en opsamlingsplads, medmindre medlemsstaten går et skridt videre. Det kan man så afgøre individuelt i medlemsstaterne.
Det er efter min mening en stor succes, at vi er nået frem til den individuelle udgiftsfordeling. Det er et fremtidsorienteret skridt, fordi vi gerne vil have et styringsinstrument og belønne dem, som i dag har en computer, som har høj genanvendelighed - som denne f.eks. og lade dem betale, som også fremover vil producere kedelige og gammeldags maskiner, gennem de høje bortskaffelsesomkostninger. Der var faktisk lande, som ikke ville have denne metode. Jeg er glad for, at vi med hjælp fra kollegerne i de andre politiske grupper gennem lange samtaler fik overbevist disse kolleger om alligevel at stemme for.
Dette individuelle ansvar er efter emballageforordningen og brugtbilsforordningen det første skridt hen imod en virkelig bæredygtig miljøpolitik, som jeg kun kan støtte varmt i forbindelse med den økonomiske politik.
Muligvis er det lykkedes os at udelukke de gratister, som der altid vil være ved et sådant system. Der findes store koncerner, som kort før jul bestiller 100.000 køleskabe i Stillehavsomårdet og ikke forsyner dem med logo, så det senere er de små erhvervsdrivende eller borgerne, der kommer til at betale.
Vi har fundet en ordning, som siger, at der skal ske en obligatorisk mærkning, så omkostningerne bliver pålagt, og så der er midler til rådighed til recycling, hvordan medlemsstaterne så vil gøre det - og det vil vi bestemt lægge i subsidiære hænder. Men garantien for, at det sker, er vigtig, og den er kommet med.
At det gamle udstyr så skal administreres og også betales af de virksomheder, som i øjeblikket findes på markedet - i dette tilfælde kollektivt - er slet ikke til diskussion, for der findes ikke andre systemer. Men vi har ladet den mulighed stå åben for medlemsstaterne, at man kan dokumentere finansieringen, så der er mulighed for såkaldt visible fee, eller hvad man vil kalde det, for det gamle udstyr. Også det tror jeg er et godt skridt.
Jeg ville gerne have haft, at vi i debatten om gamle biler og elektronisk affald havde diskuteret mere offensivt og mere konkret, hvordan vi fremover kan skabe bedre betingelser for brugen af sekundære råmaterialer. Vi har desværre stadig en tendens til, at vi gerne vil anvende nye primærmaterialer, hvorimod vi behandler sekundært materiale med et vist ubehag. Jeg kunne godt gå så vidt som til at foreslå, at man skulle give disse sekundærmaterialer en vis momsfordel. Det er ikke nødvendigvis en klassisk holdning for min gruppe. Men jeg tror, at det kunne være et motiverende instrument til virkelig at skabe bæredygtighed på dette felt.
Det er nemlig det, det handler om, mine damer og herrer. Vi vil genanvende råstofferne i fremtiden. Med motivationen for virksomhederne til at fremstille udstyret, så det kan genanvendes, har vi fundet en markedsøkonomisk vej - og at det er en vigtig grund for mig, behøver jeg nok ikke at nævne - til at få de involverede parter til at arbejde sammen. Det har i øvrigt glædet mig meget, at ngo'erne har kæmpet sammen med os i denne sag, og at virksomhederne og ngo'erne vedtog en fælles resolution om vores anstrengelser, i positiv forstand. Det er ikke set før i min tid her i Parlamentet - og det er trods alt 13½ år.
Her vil jeg også gerne takke de kolleger, som holdt stand i vanskelige stunder. Der er nok, som forsvinder, når det bliver vanskeligt. Der var altid kolleger, som holdt ved, når det drejede sig om at afbøde pres fra Rådet, og det har i sidste ende givet os dette resultat, også med Deres fremragende hjælp, fru kommissær.
Men dette direktiv består i grunden af to dele. Den anden del er spørgsmålet om, hvordan vi fremover skal behandle farlige produkter, nemlig f.eks. cadmium, bly og hexavalent krom. Her mener jeg, at vi er kommet et lille skridt videre. Det handler om, at f.eks. vagabonderende bly i lamper, i små radioer, i små apparater, som vi alle kender, skal samles og koncentreres. To ton bly i en bunke er helt ufarligt. Men som vagabonderende smådele er det et problem. Her har f.eks. japanerne vist en meget lovende vej, og også vi er nu i gang med gennem motiverende elementer at gøre det klart for virksomhederne, at vi på lang sigt vil have et samfund, hvor disse yderst farlige substanser i stadig højere grad hører fortiden til.
Fru formand og fru kommissær, lad mig komme med et par ord til mine personlige medarbejdere, som har arbejdet meget aktivt med denne sag i timer og nætter. Lad mig endnu en gang sige tak til mine kolleger, til Dem, fru kommissær, til Deres medarbejdere, som altid har ydet en glimrende hjælp, når vi stod med de store spørgsmålstegn. Jeg har været stolt af Europa-Parlamentet, og det ville glæde mig, hvis det kunne fortsætte på denne måde med de næste direktiver.

Wallström
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, selv jeg er meget glad for, at disse to vigtige direktiver nu endelig er nået til det sidste skridt i beslutningsprocessen.
Den form for affald, som vokser hurtigst i dag, er affald fra elektriske eller elektroniske produkter. En gennemsnitseuropæer producerer ca. 14 kg af denne slags affald hvert år. Størstedelen af dette havner i depoter eller på affaldsforbrændingsanlæg. Disse nye direktiver er vigtige milepæle, som medfører, at det bliver lettere at håndtere de fremtidige miljøproblemer, som vores affald vil medføre, da vi nu kan sortere denne type udstyr med henblik på genanvendelse og materialeudnyttelse og på den måde også reducere de potentielle farlige konsekvenser.
Ved de nye direktiver vil medlemsstaterne blive forpligtet til at sørge for, at affald fra elektriske og elektroniske produkter indsamles adskilt fra andet affald. I direktiverne fastsættes desuden et bindende indsamlingsmål på 4 kg pr. indbygger og pr. år fra privathusholdninger. Dette indsamlingsmål skal være baseret på den enkeltes ansvar i henhold til Europa-Parlamentets forslag. En del farlige stoffer vil blive afviklet i hele Fællesskabet fra og med den 1. juli 2006, hvilket indebærer, at mange af problemerne i affaldskæden helt kan undgås.
Jeg mener, at disse løsninger er et stort fremskridt for Europa-Parlamentet og for samarbejdet med Rådet i Forligsudvalget. Jeg vil gerne gengælde denne venlighed og takke ordføreren, Karl-Heinz Florenz, og alle medlemmerne i Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget for deres bidrag til den konstruktive enighed, som vil blive videreført til afstemningen på onsdag. For miljøpolitikken er dette et vigtigt skridt. Endnu en gang tak til hr. Florenz, som altid er let at arbejde sammen med.
Ahern (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil også takke Forligsudvalget for dets konstruktive arbejde. Det har været en meget stor succes for Parlamentet og de europæiske statsborgere.
Affald fra elektronisk og elektrisk udstyr er nu en af de hurtigst voksende affaldsstrømme i EU. Som kommissæren sagde, udgør det næsten 14 kg pr. person, og det vokser med mindst 3-5 % hvert år. Elektronisk og elektrisk udstyr er en af de største kendte kilder til tungmetaller og organiske forurenende stoffer i affaldsstrømmen. Uden en ordentlig forbehandling kan de meget giftige komponenter forurene jorden, grundvandet og luften.
Direktivet kan ses som et af de grundlæggende instrumenter i en integreret produktpolitik, hvor der tages hensyn til hele produktets livscyklus, og det er muligt at fremme økodesign. Det bliver mere alment accepteret, at erhvervslivet skal tilpasse sig en foranderlig dagsorden og tage større miljømæssige hensyn. Erhvervslivet og de ikke-statslige miljøorganisationer har været på bølgelængde i denne proces, hvilket ikke altid er tilfældet.
Det anerkendes også, at de lande og industrier, der er hurtige til at forny sig, ender med at være mere konkurrencedygtige end de mere tøvende. Vedtagelsen af dette direktiv vil være et signal i den retning.
Det ledende princip bag direktivet er omfanget af producentens ansvar. Målet med et udvidet produktansvar er at gøre producenterne økonomisk ansvarlige for deres produkter, når de bliver til affald, så der skabes en effekt bagud i produktionsleddene, hvilket fører til miljøvenligt design, hvor der tages hensyn til produktets holdbarhed samt muligheden for at reparere, opgradere, demontere eller genbruge det. Dertil kommer genbrug af ressourcer og kildesortering, og farlige stoffer indeholdt i WEEE slippes ikke ud i miljøet.
Direktivet anvender også princippet om internalisering af de eksterne udgifter. Bortskaffelsesomkostningerne, der hidtil er afholdt af de lokale myndigheder - normalt som en del af affaldsbortskaffelsen - skal nu internaliseres, og der skal indføres bestemmelser vedrørende genbrug, genvinding og "nedarbejdning" af sådant udstyr. Det ultimative mål er selvfølgelig at forebygge affald og fremme bæredygtighed.

Doyle (PPE-DE).
Fru formand, ligesom de øvrige talere vil jeg komplimentere alle de involverede - specielt med at direktivet er kommet vel igennem forligsproceduren. Jeg vil især lykønske min kollega, ordføreren hr. Florenz, med det engagement, han har bevaret i sagen, trods de mange forskellige problemer fra industrien og de forskellige politiske grupper i Parlamentet - ikke mindst hans egen. Jeg takker ham for hans engagement og tro på begge direktiver.
Begrænsningen af anvendelsen af visse farlige stoffer på den ene side og forebyggelse af affald af elektrisk og elektronisk udstyr på den anden er det, vi taler om i de to direktiver. Kollegerne har indikeret, med hvilken hastighed WEEE vokser. Det er interessant at vide, at det vil vokse tre gange hurtigere end det gennemsnitlige husholdningsaffald i 2010 - en skræmmende tanke. På grund af det farlige indhold skaber elektrisk og elektronisk udstyr miljøproblemer under affaldshåndteringsprocessen, hvis ikke forurenende stoffer fjernes, og udstyret behandles korrekt, sorteres, adskilles, genvindes, genbruges m.m. Vi kan insistere på forbedret produktdesign, og det vil fremme genvinding og bortskaffelse af produkter ved udløbet af deres levetid. Det er på denne baggrund, at de to direktiver skal revideres.
Jeg bemærkede, at de implicerede synspunkter under forligsproceduren var enstemmigt vedtaget - og det omfatter synspunkter fra Irland, Portugal, Grækenland og andre lande, hvis affaldsnet og genbrugssystemer er langt mindre udviklet end i visse andre EU-lande. Jeg håber, at vores tjenestemænd, ministre og andre, der var med til at vedtage mål og tidsplaner, har været realistiske i deres vurderinger, for vi bør ikke forpligte os til noget, vi ikke kan leve op til. Hvis det kun er et spørgsmål om tid, før lande slæbes for Domstolen for manglende overholdelse eller manglende gennemførelse af en bestemt forordning, så bringer det miskredit over den lovgivning, der vedtages af Parlamentet. Jeg er glad men også lidt bekymret over, at der var enstemmighed, fordi de implicerede parter måske ikke tager deres forpligtelser alvorligt. Jeg ved f.eks., hvor "underudviklet" mit eget land Irland er med hensyn til genbrug og affaldshåndtering, og jeg håber derfor, at de mener, hvad de siger, når de godkender direktivet, og jeg støtter fuldt ud det faktum, at de har gjort det.
Med hensyn til WEEE-direktivet var et af de spørgsmål, der skabte størst angst i industrien, håndteringen af historisk affald - hvem der skulle betale for det etc. Det er stadig et problem, sådan som jeg forstår det på industrien, skønt de har accepteret - måske noget modvilligt - at betalingen skal være kollektiv og rimelig. De enkelte producenter af nye produkter skal dække deres egne udgifter, og indsamlingen og behandlingen af alle nye produkter kan foregå kollektivt. Producenterne skal udstede en garanti, inden deres produkter markedsføres, for at sikre finansieringen af den efterfølgende bortskaffelse af produkterne - måske gennem en forsikring eller en spærret bankkonto. Hvis en producent forsvinder fra markedet, vil en sådan garanti sikre, at omkostningerne ikke skal afholdes af samfundet eller andre producenter. 
Endelig skal vi være realistiske med hensyn til mål og tidsplaner for definitiv fjernelse af farlige stoffer - navnlig bly og blyholdigt loddemateriale - samt med hensyn til de bekymringer, som industrien har luftet. Vi skal være sikre på, at vi teknologisk er i stand til at sætte et mere miljømæssigt sikkert produkt i stedet for det, vi er ved at forbyde.
Van Brempt (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, hr. ordfører, jeg vil fatte mig i korthed af to grunde. For det første synes jeg, at det er latterligt at føre den samme debat her med nøjagtig de samme mennesker for tredje gang under plenarforsamlingen. Den anden grund er måske vigtigere og anslår en positiv tone. Det her kan næppe kaldes en debat, men består i erklæringer fra personer, som egentlig langt hen ad vejen er enige med hinanden. Det er det gode ved den proces, som vi har været igennem, da det under førstebehandlingen bestemt ikke var tilfældet. Under drøftelsen har vi efterhånden nærmet os hinanden. I den henseende er vi et stærkt Parlament og en stærk delegation i forhandlingerne. Følgelig er de væsentligste aspekter, som vi fremlagde, rent faktisk blevet indarbejdet. Det er ikke tilfældigt, at ordføreren har opholdt sig længe ved det individuelle producentansvar. Jeg vil ikke komme ind på det igen, men det er af yderste vigtighed. Det danner præcedens, og det er på den måde, at vi skal fortsætte i de kommende måneder og år med hensyn til miljøpolitikken. Og dog vil jeg understrege, at det ikke er et spørgsmål om kollektiv organisering, men om kollektiv finansiering.
Jeg vil nævne et par andre punkter, som er vigtige, fordi ingen af dem er blevet fuldstændig gennemført. Jeg tænker f.eks. på bindende måltal. Det er rigtigt, at vi har fået bindende måltal, men vi skal regulere niveauet. Vi gik fra 6 til 4 kg. Jeg ønsker ikke at gøre særlig meget ud af dette af den simple grund, at jeg har set, hvordan det er lykkedes i Belgien at indsamle 4 kg på et år i Flandern, og dette tal øges meget hurtigt. Jeg siger også dette til mine britiske kolleger her i Parlamentet. Jeg vil gerne invitere dem til Belgien. Vi ligger ikke øverst i klassen på miljøområdet, men hvad angår forebyggelse og genbrug af affald, ligger vi øverst. Vi gør det inden for stramme tidsfrister. Hvis den politiske vilje er der, kan man overholde stramme tidsfrister. Derfor er bindende måltal i sig selv udmærkede.
Jeg finder spørgsmålet om eksport specielt beklageligt. Vi eksporterer simpelthen en mængde problemer. I den forbindelse har vi ikke opnået vores mål af retslige grunde. Jeg accepterer dette med beklagelse, men vi skal efter min mening sørge for, at dette problem løses på andre måder.
Jeg vil slutte med et punkt, som jeg personlig altid har forsvaret, nemlig genbrug. Princippet er blevet indarbejdet i direktivet. Jeg håber, at vi næste gang vil kunne opnå konkrete måltal også for genbrug. Tilbage står at takke ordføreren og mine kolleger her i Parlamentet hjerteligt for det behagelige samarbejde i aftenens løb. Jeg har lært meget og haft det rart.

Davies (ELDR).
Hr. formand, nu ved jeg i det mindste, hvordan EU-lovene i virkeligheden bliver til. De udarbejdes i Ministerrådet af udmattede folk, der råber ad hinanden i gangene midt om natten - og ordføreren og kommissæren vil vide, præcist hvad jeg taler om.
Hvis jeg bliver bedt om at give et eksempel på, hvordan principperne om bæredygtig udvikling kan udføres i praksis, kunne jeg udmærket vælge dette direktiv. Hvis jeg bliver spurgt om den byrde af nye forordninger, som Parlamentet undertiden pålægger industrien for at beskytte miljøet, vil jeg hævde, at dette direktiv er et eksempel på, hvordan industrien og Parlamentet kan samarbejde. Det er et prægtigt stykke lovgivning. Det er ikke afslutningen, men det er en god start, og både kommissæren og vores ordfører fortjener megen ros derfor.
Jeg er specielt glad for princippet om den enkelte producents ansvar, der er solidt funderet i teksten. Inden for den seneste uge har vi set to gode eksempler på, hvordan industrien håndterer det på en professionel og effektiv måde. Fire af de største producenter af elektrisk materiel, herunder vores primære lobbyist Electrolux, har sluttet sig sammen om at udvikle en fælles tilgang til affaldshåndtering, der har som mål at være både innovativ og omkostningseffektiv. Og verdens mobiltelefonproducenter er blevet enige om at samarbejde om at sikre en miljøforsvarlig håndtering af deres udtjente produkter.
Jeg er primært bekymret over direktivets gennemførelse - og her gentager jeg, hvad fru Doyle sagde. For nogle få uger siden forpligtede regeringsrepræsentanter sig i Rådets lokaler til denne lovgivning under forligsproceduren. Det skal alt sammen gennemføres i landenes nationale lovgivning om ca. 18 måneder. Men at dømme ud fra vores erfaring med direktivet om udrangerede køretøjer er det ikke mange medlemsstater, der når dette. Den britiske regering har endnu ikke omsat hr. Florenz' lovgivning i den nationale lovgivning.
Jeg håber, at Kommissionen på EU-Konventet vil fremsætte ændringsforslag til håndhævelsesprocedurerne, så medlemsstaterne ikke længere kan slippe af sted med at løbe fra deres forpligtelser og lege med systemet.
Til slut vil jeg sige, at det var teksten i artikel 4, jeg talte om i starten af mit indlæg. Jeg fremsatte forslaget som et forsøg på at løse problemet med printerpatroner. Mange af disse genbruges ikke af konkurrencebegrænsende årsager, men ender i stedet på giftige lossepladser i Kina. Jeg har hørt, at den britiske regering desværre forsøger at knibe uden om det påtænkte krav om at forhindre producenterne i at vanskeliggøre genbrug ved at hævde, at disse produkter er forbrugsgoder. Der skal sikkert en britisk dommer til at overbevise dem om den indlysende sandhed, at en patron udstyret med en elektronisk chip er et stykke elektronisk udstyr.
Jeg håber, at andre medlemsstater vil gå i spidsen i denne og andre henseender og gennemføre direktivet fuldt ud og dermed vise med et eksempel, hvilken prisværdig lov, det er. Jeg ønsker Dem og medlemmerne af delegationen til Forligsudvalget samt kommissæren og hendes personale en glædelig jul.

De Roo (Verts/ALE).
Jeg vil også lykønske ordføreren, hr. Florenz. Dette er et historisk gennembrud. For 10 år siden foreslog Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance i pakkedirektivet at indføre individuelt producentansvar. Dengang blev der grinet ad os. Vi har nu et pakkedirektiv, der, som vi siger i Nederlandene, "ikke er et lys værd", og det skyldes, at der er delt ansvar mellem regeringen og producenten. Med hensyn til bilvrag lykkedes det os næsten for to år siden. I det tilfælde har fabrikanterne hovedansvaret, og det er interessant at se, at den tyske industri, som dengang var imod forslaget, nu tager det fulde ansvar. I morgen har vi nået vores mål, og tilmed bliver fabrikanterne et hundrede procent ansvarlige for elektrisk og elektronisk affald. Industrien stod ikke sammen i dette spørgsmål. Det største firma på dette område i Nederlandene, nemlig Philips, var helt sikkert imod det. At vi her i Parlamentet kom frem til et kompromis mellem de forskellige grupper allerede under førstebehandlingen og har holdt stand indtil plenarforsamlingen her i aften med de tilhørende højrøstede meningsudvekslinger har imidlertid bidraget til det vellykkede resultat, og det vil jeg specielt takke hr. Florenz hjerteligt for.

Titford (EDD).
Hr. formand, bekymringen over de stigende mængder elektrisk og elektronisk udstyr i affaldssystemet er velafprøvet. Der kan ikke herske tvivl om, at denne affaldstype er et problem. Der er heller ikke uenighed om, at problemet fortsat vil vokse. Der er imidlertid en verden til forskel på at blive enige om, at noget er et problem, og så at blive enige om et løsningsforslag.
Mit formål med dette indlæg er derfor at få ført til protokols, at jeg er helt og aldeles uenig i dette direktiv. Min vigtigste indvending er, at direktivet er økonomisk primitivt. Det vil skabe enorme mængder af materialer på et meget flygtigt marked. Når mængderne stiger som følge af direktivet, vil værdien af genvundne materialer falde markant, så rentabiliteten ved genvinding bliver meget usikker. På dette grundlag beder man producenterne og i sidste ende forbrugerne om at udskrive en blankocheck.
Man synes heller ikke at have overvejet problemet med personalerekruttering. Indsamlingen af materialer er meget arbejdsintensiv, og arbejdet er ikke særligt attraktivt. Enten skal lønnen sættes markant i vejret for at tiltrække arbejdskraft, eller også vil ordningen blive ramt af mangel på arbejdskraft. Det er meget kapitalintensivt at drive de genvindingsanlæg, der skal til for at opfylde dette direktiv. Når udbyttet samtidig er usikkert, vil det sikkert blive vanskeligt at få nogen til at forpligte sig til at levere de nødvendige faciliteter.
Endelig må jeg tilføje på en liste over indsigelser, der langtfra er udtømmende, at - som vi er blevet vant til med EU-lovgivning - systemet er meget bureaukratisk, at det tilføjer store ekstraomkostninger, og at det lægger en helt unødvendig byrde på industrien. Med dette direktiv skal medlemsstaterne også skabe endnu flere strafbare handlinger for at regulere det kommercielle marked. Handler europæisk enhed virkelig om at kriminalisere vores forretningsfolk? Er det virkelig, hvad Monnet havde i tankerne? Der findes helt sikkert en bedre løsning.
Logisk set vil der blive skabt et marked, hvis der gives skattenedsættelser for virksomheder, der bruger genvundne materialer, og indføres importkontroller, der favoriserer udstyr med en stor andel genvundne materialer. Det kunne vise sig, at der ville opstå et nyt marked, sådan som det var tilfældet med genvinding af bilbatterier, inden EU ødelagde det. En korrekt udformet ordning kunne præmiere slutbrugeren for at indlevere affald, sådan som det var tilfældet med bilbatterierne, hvor vi - inden EU intervenerede - nåede op på en genvindingsprocent på 80. Med et sådant samarbejde minimeres den dyreste del af ordningen - indsamlingsudgifterne.
Det lader til, at hver gang valget står mellem en enkel og effektiv ordning og en dyr, bureaukratisk og ineffektiv ordning, der kriminaliserer erhvervslivets broderskab, så vælger EU den sidste løsning. Hvis De ønsker en forklaring på, hvorfor der er en voksende desillusionering i EU, skal De bare se på dette direktiv og mange andre som det.

Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, Florenz-betænkningen er et af de vigtigste resultater i denne mødeperiode set med Parlamentets øjne.
For det første drages producenterne nu til ansvar for hele levetiden for det udstyr, som de sælger. Jeg er, som den, der oprindeligt stillede ændringsforslaget, særligt glad for den entydige anvendelse af producenters individuelle ansvar. Det er netop på denne måde, at vi kan sikre, at produktdesignet tager højde for miljøet og dermed direktivets gennemførlighed. Hvis producenterne ved, at det er dem, der skal betale, når deres udstyrs levetid er forbi, vil de på forhånd reducere omkostningerne og sikre, at der oparbejdes så lidt affald som muligt, og at den pågældende lille mængde har størst mulighed for at blive genbrugt. Der er også på en retfærdig måde taget højde for Parlamentets ønske om at forhindre nogen i at få "en gratis tur", bl.a. ved at kræve, at producenterne skal stille en garanti for at kunne dække omkostningerne, når produkterne frigives til salg.
For det andet skal vi nævne ordførerens fremragende løsning på genbrugspligten, hvilket er fuldt ud opnået, men hvor der skal være bevis for et niveau på 4 kg affald pr. indbygger pr. år. Der må således ikke være så meget som et gram affald tilbage uden, at nogen tager ansvaret for det, selv om pligten til at bevise niveauet af forskellige praktiske grunde kun gælder de 4 kg. Det var det kompromis, der til sidst blev opnået under forligsproceduren. Hele kæden, som er producenter, importører, forhandlere, forbrugere, planlæggerne af affaldsbortskaffelse og genbrug af affald samt myndighederne, vil derfor hver især være ansvarlige, men man er nået frem til en udmærket ansvarsbalance mellem dem. Endvidere er markedsmekanismerne blevet anvendt, lige netop som de burde, da der bliver positive tilskyndelser til at fremme en mere økologisk adfærd.
Desværre må det siges, at Rådets løsning indtil sidste øjeblik på omkostningsspørgsmålet ikke ville have fungeret, og den ville ikke have haft en sådan økologisk virkning, selv om den kunne have været fristende for medlemsstaterne med hensyn til beskatning.
Jeg håber, at medlemsstaterne også finder en retfærdig løsning på, hvordan indsamlingsstederne skal organiseres. Det bliver så vidt muligt de lokale myndigheders ansvar, og producentens ansvar for omkostningerne begynder på indsamlingstidspunktet.
Jeg mener, at vi har fundet en udmærket model i direktivet om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE), som vi forhåbentlig snart vil kunne anvende på mange andre produktgrupper. Forhåbentlig bliver Kommissionen, når den skal lave udkast til forslag om disse, opmuntret af den enstemmige støtte, som vi har fået til det foreliggende forslag fra miljø- og forbrugerorganisationer samt branchen selv.

Bowe (PSE).
Hr. formand, jeg er enig med alle aftenens talere. Det er et solidt og meget vigtigt forslag. Når det er gennemført fuldt ud, vil det forandre genvindingskulturen i mange medlemsstater.
Ordføreren kan med rette være stolt af sit arbejde, og han fortjener ros for det. Kravene i de to forslag - for det første at sikre genvinding af betydelige mængder elektronisk og elektrisk udstyr og for det andet at begrænse anvendelsen af visse farlige stoffer i sådant udstyr - bliver teknisk og økonomisk meget vanskelige at gennemføre for mange mennesker. Der skal udvises tålmodighed med nogle medlemsstater, der starter helt fra bunden og har en yderst beskeden infrastruktur for genvinding. Vi kan specielt ikke forvente, at de nye tiltrædelsesstater let og hurtigt når op på det høje genvindingsniveau for disse produkter, der allerede findes i nogle af de mere avancerede medlemsstater.
Vi kan glæde os over, at de enkelte kunder kan forvente at kunne returnere WEEE gratis, og at det primært bliver producentens ansvar at indsamle og bortskaffe WEEE. Vi kan imidlertid komme i den uheldige situation, at de lokale myndigheder - og følgelig de lokale skatteydere - skal tage sig af herreløst og historisk affald. I den situation er det de regeringer, der har accepteret forslaget, der er ansvarlige for at yde økonomisk støtte til det nødvendige arbejde. Skønt jeg forudser mange problemer med gennemførelsen af forslaget i dele af EU, så tager vi et meget vigtigt skridt i aften og i morgen, når vi stemmer om direktivet. Det er et meget praktisk fremskridt i retning af en bæredygtig fremtid for den europæiske økonomi og en bæredygtig fremtid for alle.

Breyer (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, også jeg vil gerne takke hr. Florenz for denne betænkning. Især vil jeg gerne takke, fordi han i første omgang i forbindelse med brugtbilsdirektivet havde en helt anden holdning. Jeg synes, det er et tegn på storhed, at man ændrer sin holdning, så man gør det klart, at producentansvar er en mulighed. For hvis vi ikke havde løst problemerne med brugtbilsdirektivet på en så tilfredsstillende måde, ville vi heller ikke have kunnet vedtage dette direktiv, for det ville ikke have været klart, hvorfor nogle skulle undtages fra producentansvaret og andre ikke.
Derfor ser jeg det som en meget stor sejr ikke bare for miljøet, men også for forbrugerbeskyttelsen. Jeg mener nemlig, at det også er meget vigtigt, at forbrugerne fremover kan være mere sikre på, at priserne fortæller den økologiske sandhed, og at forbrugerne ikke med hvert nyt softwareprogram også bliver nødt til at købe ny hardware. Dermed giver vi også industrien incitamenter til at føre en ikke bare miljøvenlig, men også forbrugervenlig politik. Det er efter min mening meget vigtigt, at det er lykkedes os at regulere den individuelle omkostningsfordeling, og at vi også har kunnet undgå, at Rådet fik sin vilje, og at små og mellemstore virksomheder blev fritaget for ansvaret. Jeg vil imidlertid også bede Kommissionen om at kontrollere denne individuelle omkostningsfordeling strengt og kræve, at den bliver overholdt. Kun da kan vi gøre dette direktiv til en sand milepæl i miljø- og forbrugerbeskyttelsen.

Rübig (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, mine damer og herrer, allerførst vil også jeg lykønske Karl-Heinz Florenz. Der er hjerteblod i hans betænkning, han har kæmpet, og jeg synes, han har nået et godt resultat. Jeg tror, det er meget præcist set at sætte firmaernes ansvar i centrum. Disse firmaer kan fremover gennemføre offentlige licitationer, de kan benytte sig af lokale eller regionale offentlige instanser og indhente tilbud. Det betyder, at det kan blive væsentligt billigere for forbrugerne.
Det er naturligvis et problem for de små og mellemstore firmaer, hvordan de skal stille garanti for diverse ydelser. For netop nu med Basel II-bestemmelserne, hvor det jo handler om kreditværdighed, sikkerheder og gennemsigtighed, er det et spørgsmål, hvordan de fremover kan stille disse garantier. Her er det vigtigt, at de nationale, regionale eller lokale politiske beslutningstagere gør sig tanker om, hvordan man kan hjælpe de små og mellemstore virksomheder med disse garantier.
Et andet punkt er forbuddet mod visse stoffer. Her tror jeg, Kommissionen skal være meget opmærksom på, at der bliver fremlagt dokumentation for bæredygtigheden i de næste tre år, så vi kan se, at der med disse forbud mod visse stoffer de facto kommer en bedre, mere bæredygtig og mere økologisk ydelse. Det skal undgås, at der på visse områder kommer større forbrug og større omkostninger på grund af forbuddet mod visse stoffer, og systemet dermed bliver belastet imod hensigten.
Alt i alt tror jeg, det har været en meget nyttig diskussion. Jeg vil også gerne takke kommissæren, fordi det er et vigtigt fremtidsorienteret skridt også på miljø- og affaldsområdet, og fordi de små og mellemstore virksomheder her får helt nye chancer.

Formanden.
Mange tak, hr. Rübig.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0435/2002) af Eija-Riitta Anneli Korhola om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (PE-CONS 3667/2002 - C5-0512/2002 - 2000/0169(COD).

Korhola (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil først takke Kommissionen for den store støtte til Parlamentet under den lovgivningsproces, som har varet to et halvt år. Jeg tror ikke, at det opnåede resultat ville have været så vellykket, som det er, uden denne støtte, selv om Parlamentets vilje hele tiden har været entydig og urokkelig.
Jeg har selv været en fast tilhænger af Parlamentets holdninger, da vi på mange måder har at gøre med forhold, som vedrører Parlamentets væsentlige funktion. For det første giver vi med dette direktiv offentligheden betydningsfulde nye rettigheder. For det andet slår vi principperne om god administration og gennemsigtighed fast. For det tredje fremmer vi bæredygtig udvikling som skitseret på topmødet i Rio. Endvidere sikrer vi borgerne et sundt miljø. Det ville være umuligt at få indskrevet emner, som er mere væsentlige for Europa-Parlamentet end disse, i et enkelt direktiv.
Det usædvanligt store antal forskellige holdninger til ændringsforslagene var en særlig udfordring under forligsproceduren. Endvidere bemærkede vi, at Rådet, da vi først var nået frem til et forlig, i henhold til det land, der havde formandskabet, slet ikke var villig til at udarbejde et direktiv. Når indholdet af Florenz-betænkningen kan betragtes som en stor sejr for Parlamentet, er dette direktiv en af Parlamentets største sejre udelukkende af den grund, at vi fandt en positiv løsning på trods af, at Rådet satte hælene i. Det er heller ikke en hvilken som helst løsning. Det er et direktiv, som afspejler Parlamentets holdning på en bemærkelsesværdig måde, og som opfylder minimumskravene i Århus-konventionen fuldt ud og endog går ud over dem.
De vigtigste punkter fra resultatet af forligsproceduren er dem, der vedrører særlige omstændigheder. Som følge af forliget er mulighederne for at anvende disse begrænsede, hvilket betyder, at der kan opnås en egentlig gennemsigtighed. Endvidere vil myndighederne være forpligtet til at anvende den fremgangsmåde, hvor fordelen ved at bevilge en undtagelse afvejes mod fordelen ved at offentliggøre oplysninger fra sag til sag. Oplysninger om emissioner i miljøet skal altid offentliggøres selv under særlige omstændigheder undtagen med begrundelse i forhold vedrørende forsvar, sikring af rettergang og intellektuelle ejendomsrettigheder. 
Et andet vigtigt resultat af forhandlingerne vedrører betaling. Direktivet nævner princippet om, at miljøoplysninger generelt skal være gebyrfri, og særlig når oplysningerne undersøges på stedet, eller der er tale om adgang til offentlige registre og oversigter. Gebyrerne må ikke være uforholdsmæssige, og de må ikke overstige de faktiske omkostninger ved levering af det pågældende materiale.
Et tredje vigtigt resultat af forhandlingerne er, at en særlig artikel i direktivet fastsætter krav til kvaliteten af miljøoplysninger. Medlemsstaterne skal sikre, at oplysningerne er ajourførte, nøjagtige og først og fremmest sammenlignelige. Hvad angår emissioner, skal målingsmetoderne også oplyses, således at der kan foretages sammenligninger. Oplysningernes kvalitet er særlig vigtig nu, da den brede offentlighed får adgang til oplysninger på et område, hvor man ikke er vant til at skulle give oplysninger. Eksperter kan blive i stand til at formode, at de oplysninger om emissioner, som de er ved at undersøge, er blevet indsamlet ved hjælp af en anden skala eller målemetode, som giver et tal, der er meget forskelligt fra det tal, som de forsøger at forbinde med oplysningen.
Et andet godt resultat er, at myndighederne får pligt til at hjælpe og rådgive de personer, der søger oplysninger, således at de kan anvende deres rettigheder på den bedst mulige måde. De andre praktiske ordninger i direktivet er også gennemførlige og rimelige for de myndigheder, som skal gennemføre dem.
Man kan derfor sige, at de konstaterede svagheder og mangler ved gennemførelsen af det gamle direktiv med held er blevet rettet, hvilket var et af målene med det nuværende direktiv.
Den målsætning i det nuværende direktiv, som er blevet gennemført mindst tilfredsstillende, er målet om at føre det ajour med udviklingen i informationsteknologien. Det forekommer meget let at komme med storslåede erklæringer om eEurope, men når der er tale om en forpligtelse til at skabe et konkret indhold til et eEurope, modsætter nogle medlemsstater sig endog, at man nævner internettet. Vi fik heldigvis godkendt en særlig erklæring om, at udviklingen i telekommunikation og de elektroniske medier vil blive taget i betragtning ved en revision af direktivet. Jeg tror, at når først revisionen finder sted, vil myndighederne have indset, at det faktisk vil være en fordel for dem, hvis der er brugervenlige databaser til rådighed for offentligheden, således at borgerne selv kan søge efter oplysninger. På denne måde skal myndighederne ikke bruge tid på at behandle deres anmodning.
Resultatet af forligsproceduren kan betragtes som tilfredsstillende, hvad Parlamentet angår, da direktivet går ud over minimumsmålene i Århus-konventionen i alle væsentlige henseender, og der bliver taget et vigtigt skridt ved ratifikationen af konventionen. Slutresultat bliver en gennemførlig og afbalanceret lovgivning, som både de nuværende og de nye medlemsstater med en begrænset indsats kan indarbejde i deres nationale lovgivning og gennemføre.
Jeg anbefaler varmt, at De stemmer for resultatet af forligsproceduren ved afstemningen i morgen.

Wallström
Hr. formand, ærede parlamentsmedlemmer, dette direktiv er virkelig et meget vigtigt fremskridt. Offentligheden får adgang til miljøoplysninger. Dermed menes, at enhver fysisk eller juridisk person - uanset statsborgerskab, nationalitet eller hjemsted - adgang til de miljøoplysninger, som de offentlige myndigheder har eller udarbejder. Direktivet indebærer også, at myndighederne bliver forpligtet til på eget initiativ at sørge for, at denne form for information indføres i elektroniske databaser, som er let tilgængelige for offentligheden, f.eks. via internettet.
De offentlige myndigheder skal sørge for, at den information, som de råder over, gøres let tilgængelig, men offentligheden har også ret til at få miljøoplysninger efter en udtrykkelig anmodning til den offentlige myndighed. Myndighederne skal desuden sørge for, at databaserne er udstyret med de nødvendige søgeværktøjer.
En omfattende og ukompliceret adgang til miljøinformation vil øge borgernes kendskab til og forståelse for miljøspørgsmålene samt den generelle viden om disse spørgsmål. Derfor er dette et vigtigt skridt fremad.
Afslutningsvis vil jeg også takke ordføreren, fru Korhola, og samtlige mødeledere i Europa-Parlamentets delegation til Forligsudvalget. Kommissionen har bemærket, at Europa-Parlamentet efterlyser en effektiv lovgivning og en skærpelse af borgernes ret til miljøoplysninger af god kvalitet, hvilket er en lovgivning, som vil udgøre en betydelig del af den fællesskabslovgivning, som kræves, for at Århus-konventionen kan ratificeres.
Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg ønsker at takke ordføreren for at have kæmpet som en løvinde for adgang til miljøoplysninger. Jeg kan sige, at når jeg afholdt mig fra at stemme ved forligsdelegationens afstemning, var det bestemt ikke på grund af ordførerens eller Parlamentets bestræbelser, men fordi Rådet tydeligvis ikke var villig til at føre direktivet om miljøoplysninger ajour og foreslå vidtgående målsætninger for målene i Århus-konventionen for adgang til miljøoplysninger.
Jeg mener, at det er lykkedes Parlamentet at forhindre Rådets værste målsætninger om at give medlemsstaterne en meget løs fortolkningsramme, f.eks. vedrørende undtagelserne i direktivet vedrørende de mulige begrundelser for at afslå at give offentligheden oplysninger. Det er helt sikkert typisk for de administrative myndigheder i medlemsstaterne, at de vil have kompetence til at fortolke sådanne forhold, således at de kan afslå at give adgang til oplysninger. Jeg tror imidlertid, at det værste er blevet afværget i dette tilfælde.
På den anden side kan vi med hensyn til betaling glæde os over, at princippet om gebyrfri oplysninger er blevet indført. Hvis en garanti om oplysninger til offentligheden imidlertid gør det nødvendigt at søge i de indsamlede arkiver og data, kan myndighederne dog pålægge et gebyr. Jeg ved ikke, om et medlem af offentligheden skal betale for, at regeringen gør noget, som man forventer, at den alligevel skal gøre.
Til sidst vil jeg nævne en sag. Generaladvokaten for EF-Domstolen, Antonio Tizzano, udtalte for nylig, at offentligheden ikke kunne få adgang til oplysninger i henhold til f.eks. direktivet om mærkning af genetisk modificerede fødevarer. Jeg vil blot sige, at det foreslåede direktiv nu bliver afprøvet for at se, om definitionen af miljøoplysninger er tilstrækkeligt bred. Det nævner f.eks. fødekæden, og jeg håber, at dette giver en reel garanti for, at vi fremover kan give borgerne adgang til sådanne oplysninger.

Formanden.
Mange tak, fru Hautala.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker hr. Langenhagen for den fremragende betænkning, som han har udarbejdet om Revisionsrettens særberetning nr. 2/2002 om fællesskabshandlingsprogrammerne Socrates og Ungdom for Europa i perioden 1995-1999, som jeg giver min støtte, særlig med hensyn til ønsket om større klarhed, præcision og strenghed lige fra de forskellige programmers konceptfase til disses evaluering.
I denne sammenhæng vil jeg også gerne fremhæve, at Europa-Parlamentet i de beslutningsprocedurer, der fører frem til vedtaget fælleskabslovgivning, må være fortaler for klare tekster, forenklede procedurer og - når relevant - mekanismer, der sikrer effektiv forvaltning og evaluering af den givne lovgivning.

Caudron (GUE/NGL)
Jeg er enig i Elisa Maria Damiãos betænkning, og jeg lykønsker hende med hendes arbejde.
Det er et klassisk kærlighedsdrama, som vi må udlede alle erfaringer af! Man har længe vidst, at der lurede en alvorlig risiko. I lang tid har man af økonomiske årsager ignoreret denne risiko, og i dag lider og dør mange tusinde ofre.
Nu forsøger man at beskytte sig selv.
Men snart stilles de, der ikke har villet indse det, til regnskab over for deres ofre og må betale dem erstatning.
Gid dette kærlighedsdrama, ud over de nye beskyttelsesforanstaltninger, der er truffet, må være en lære for dem, der ser med lethed på de risici, som udgøres af visse produkter, af nye produktionsformer, genmanipulation og den grænseløse skabelse af nye magnetfelter - for blot at nævne nogle kendte eksempler.
Kort sagt må man, der hvor fornuften fejler, minde om det juridiske og måske endda strafferetlige ansvar.
Det er tankerne bag min stemme for Damião-betænkningen.
Thorning-Schmidt (PSE)
. Jeg har i dag stemt for betænkning af Bourlanges (A5-0425/2002). Jeg er enig i, at EU-systemet skal forenkles, og at Parlamentet skal bidrage til arbejdet i konventet.
Dog beklager jeg henvisningen til arbejdsmarkedets parter. Ordføreren forsøger at få indført en godkendelsesprocedure fra Rådet og Parlamentet, når arbejdsmarkedets parter er nået frem til et forslag. Dette vil efter min opfattelse skabe en uhensigtsmæssig tredjepart i den sociale dialog. Intentionen med den sociale dialog er, at arbejdsmarkedets parter skal indgå bindende aftaler med hinanden.
