Højtideligt møde - Georgien
Formanden
Hr. præsident for Georgien, mine damer og herrer! På Europa-Parlamentets vegne byder jeg Dem hjerteligt velkommen.
For tre år siden, efter at det daværende styre havde annulleret et parlamentsvalg, fandt rosenrevolutionen sted i Georgien, og i historien vil Deres navn være knyttet sammen med den revolution, hr. Saakashvili.
Med Dem i spidsen forlangte Deres landsmænd retfærdige valg og ophør med den korruption og dårlige ledelse, der ødelagde Deres land.
(Bifald)
Selv om det foregående styre nægtede at acceptere Deres krav, blev det væltet helt uden blodsudgydelse. Det var "folkets magt", der herskede, og Georgiens befolkning fik mulighed for at vælge Dem som ny præsident, hvilket den gjorde overbevisende.
Hr. præsident, Europa-Parlamentet har støttet de demokratiske forandringer i Deres land. Vi sendte en observatørmission til valget, og vores Udenrigsudvalg havde fornøjelsen af at modtage Dem kort efter, at De var blevet præsident, ikke her i Strasbourg, men i vores hjemsted i Bruxelles.
Rosenrevolutionen har genoplivet håbet om et virkeligt og frit demokrati i områder endnu længere øst for Baltikum og for Central- og Østeuropa.
Et år senere fandt den orange revolution sted i Ukraine. På det tidspunkt syntes fremtiden at være fyldt med håb, men i dag må vi konstatere, at der også er opstået mange problemer og forhindringer på en vej, der bestemt ikke er nogen dans på roser.
De er nået langt på de år, der er gået siden da, men konflikterne i løsrivelsesregionerne Sydossetien og Abkhasien er også skærpet.
Det står klart, at Rusland for øjeblikket udøver et stort pres på Georgien - og jeg kan fortælle Dem, at der under middagen med præsident Putin blev talt meget om Deres land - og nu har De, når De taler til Europa-Parlamentet, en glimrende lejlighed til at forklare situationen, så repræsentanterne for de europæiske befolkninger gennem Dem kan få et direkte kendskab til de vanskelige forhold i Deres land og de problemer, der er forbundet med energiafhængigheden af Deres store nabo.
Europa-Parlamentet og EU som helhed støtter fuldt ud Deres lands suverænitet og territoriale integritet, det må der ikke herske nogen tvivl om. Men vi har også sagt, at konflikterne i Sydossetien og Abkhasien bør løses ved forhandlingsbordet og udelukkende med fredelige midler. Der findes heller ingen militær løsning på problemet.
I en beslutning, som vi vedtog i sidste måned her i Strasbourg, opfordrede vi Rusland til at sætte en stopper for al undertrykkelse og chikane mod etniske georgiere, der er bosiddende i Rusland, og til at afvikle alle de foranstaltninger, der for nylig er truffet mod Deres land, herunder afbrydelsen af alle transport- og postforbindelser. Men vi opfordrede også alle parter til at undlade at fremkomme med udtalelser, der kan øge spændingerne unødvendigt.
Vi mener, at Rådet og Kommissionen bør finde ud af, hvordan vi kan hjælpe Deres land med at overvinde og kompensere for de økonomiske og sociale følger af de foranstaltninger, som russerne har truffet imod Dem.
Hr. præsident, vi ønsker at give udtryk for, at Europa-Parlamentet glæder sig over, at Samarbejdsrådet EU-Georgien har vedtaget handlingsplanen for EU's naboskabspolitik i dag i Bruxelles.
Vi byder Dem endnu en gang velkommen, og jeg håber, at Deres tilstedeværelse her i dag giver os mulighed for gennem dialog at løse de problemer, som Deres land står over for, og som berører alle os.
Hr. præsident, ordet er Deres.
(Bifald)
Mikhail Saakashvili
Hr. formand! Mange tak for disse ord og for Deres invitation, som er meget vigtig for mit land.
(EN) Ærede medlemmer af Parlamentet, jeg takker Dem for invitationen til at komme og tale i dag. Det har en særlig betydning for mig, at vi mødes i Strasbourg. Det var her, jeg som ung studerende, der kom lige fra Sovjetunionen, første gang opdagede Europa i al dets mangfoldighed og rigdom. Det var her, jeg første gang hørte om menneskerettighederne og statens højtidelige forpligtelse til at beskytte og ikke forfølge. Sikke en åbenbaring! Og det var her, at jeg vovede at drømme, at det, som jeg studerede, en dag kunne komme til at gælde i mit eget land, og at jeg kunne så de frø, der først nu er blevet til blomster. På det tidspunkt var det en radikal og måske endda temmelig farlig drøm, men jeg har aldrig glemt den.
Strasbourg er også vigtig for mig af en anden grund. Det var her, jeg mødte min kone, Sandra, på et kursus om menneskerettigheder.
(Bifald)
Jeg ringede til min mor fra telefonboksen i orangeriet over for Europarådets bygning, hvor jeg var på et praktikophold på det tidspunkt, for at fortælle hende, at jeg havde mødt en dejlig nederlandsk kvinde. Nu sidder de ved siden af hinanden deroppe i den officielle loge.
(Bifald)
Jeg er meget stolt over, at vores multinationale familie er repræsenteret her i dag med tre generationer, deriblandt min bedstemor. Derfor vil jeg takke denne by og dens institutioner for at have givet mig både viden og kærlighed, to uvurderlige værdier, som jeg aldrig vil skilles fra.
Jeg vil indlede min tale med nogle få ord på georgisk. Vi ønsker ikke at deltage i en debat om, hvorvidt vi er en del af det gamle eller det nye Europa, for jeg mener, at vi er det ældste Europa, så vi ser til fra sidelinjen.
(Præsidenten talte georgisk. Dette er en oversættelse)
På vegne af mit land vil jeg takke Dem alle sammen - EU og navnlig medlemmerne af Europa-Parlamentet - for Deres eksistens og Deres aktiviteter.
Europa har altid været hjem for mange forskellige nationer, både store og små. Georgierne har været europæere, siden Prometheus blev naglet til vores bjerge, og argonauterne kom til vores land for at finde Det Gyldne Skind. Når der foregår debatter om Europas identitet, om hvorvidt georgiere er europæere, deltager vi ikke i dem. Vi er en gammel europæisk nation. Georgiere er ikke bare europæere, vi er entusiastiske europæere, og vi henvendte os altid først til Europa for at få hjælp og moralsk opbakning i alle de vanskelige perioder.
Det, der bringer os sammen, er et fælles og ubrydeligt bånd, der er baseret på kultur, vores fælles historie og et fælles værdisæt, der er centreret om lovprisning af fred og skabelse af retfærdige og velstående samfund. Dette er det centrale i det, der ofte betegnes det europæiske projekt. Min nation er stolt af at være en del af dette berettigede projekt og af at bidrage til dets stabilitet, styrke og varighed. For De skal vide, at De i Georgien har en stærk og pålidelig partner nu og i fremtiden, for vi har en fælles skæbne.
(Præsidenten talte engelsk igen)
Jeg vil gerne spørge, om De nogensinde har tænkt over, hvordan den postsovjetiske verden ville have set ud, hvis der ikke havde været et EU. På et tidspunkt som dette kommer jeg til at tænke på den vision og det lederskab, der førte til et forenet Europa, som Robert Schuman udtrykte så godt i 1950. Jeg kunne godt lide at vide, hvad hr. Schuman ville sige i dag, hvis han så kortet over Europa og dets aktuelle udfordringer.
Af krigens murbrokker har De skabt et fyrtårn af retfærdighed, fred og velstand. I den henseende har Deres handlinger givet svaret, eftersom hr. Schumans vision fortsat gælder.
Især har Deres vilje til at byde nye medlemmer fra det tidligere sovjetområde velkommen styrket freden og demokratiet i Europa betydeligt. Disse nye medlemsstaters succes tilskynder lande som Georgien til at gøre fremskridt, for vi har draget fordel og vil vedblive med at drage fordel af deres erfaringer og ekspertise og Deres vision og klogskab.
Måske kan jeg bedst give udtryk for vores taknemmelighed ved at sige, at vi ønsker at efterligne Dem! Men det skal stå helt klart, at jeg ikke ønsker at skræmme Dem ved ligefrem at anmode om, at Georgien bliver optaget i EU. Medlemskab er et fjernt mål og står ikke på vores dagsorden for den nærmeste fremtid. Det er snarere de principper, som Europa bygger på, der er hjørnestenene for vores udvikling. Her ser jeg grund til optimisme baseret på forbedring af vores partnerskab. Det Georgien, vi skaber, er helt og holdent bygget på retsstatsprincippet, menneskerettigheder, demokrati og fred. Vores europæiske vej er blevet valgt af den georgiske befolkning selv. For dem og for mig er den en manifestation af vores lands varige europæiske identitet. Det er den eneste farbare vej frem.
Jeg er i Strasbourg på et symbolsk tidspunkt, for vi skal inden længe fejre treårsdagen for rosenrevolutionen i Georgien.
Som mange af Dem ved, var Georgien for tre år siden nærmest en fejlslagen stat. Forestil Dem et land, hvor den daglige overlevelse var en hård kamp for alle undtagen de få privilegerede, hvor der herskede usikkerhed og uorden, og hvor landets sikkerhed afhang af større naboers interesser. Georgien var et land med voldsom korruption og indgroet uretfærdighed, og der var bestemt ikke tale om en retsstat.
I dag, tre år senere, har Georgien forandret sig til ukendelighed. Vi reformerer vores institutioner og økonomi for at give vores befolkning og vores region øget velstand og stabilitet. Hvis de seneste års ændringer ikke var blevet gennemført, ville vi i dag være en fuldstændig fejlslagen stat, ikke bare i vores region, men også i det europæiske naboskab.
I dag mener jeg imidlertid, at Georgien kan leve op til kravet om at være modellen på en europæisk nabo, og det er det budskab, som jeg gerne vil formidle til Dem i eftermiddag. Jeg siger dette til Dem, fordi vi i løbet af de sidste tre år konsekvent har forfulgt fire enkle mål, nemlig genoprettelse af demokratiet og retsstaten, udryddelse af korruption, indtægtsskabelse for vores borgere og beskyttelse af vores territoriale integritet.
Som De nok kan forestille Dem, er de alle sammen indbyrdes forbundne, og forudsætningen for dem er styrkelse af institutionerne og offentlig ansvarlighed. Hvis denne vision skal omsættes til virkelighed, skal demokratiets poesi understøttes af retsstatens prosa. Dette er i hovedsagen ensbetydende med at gennemføre reformer ud fra en idé om, at der skal være retfærdighed i landet. Når jeg siger retfærdighed, mener jeg retfærdighed i europæisk forstand: Demokratiet skal bygge på en infrastruktur af værdier og institutioner, der giver alle borgerne beskyttelse og muligheder. Der skal være en retsstat, som er gennemsigtig og ens for alle. Dette er naturligvis let at sige, men vanskeligere at gennemføre, og jeg glæder mig over EU's støtte til gennemførelsen af denne vision.
I dag har vi i Georgien reformeret vores politi totalt. Derfor frygter de georgiske chauffører ikke længere at blive stoppet vilkårligt af færdselspoliti, der forlanger bestikkelse. Georgiske virksomhedsejere frygter ikke tilfældig chikane. For 3-4 år siden viste en gallupundersøgelse i Georgien, at under 5 % af befolkningen havde tillid til politiet. Politiet var faktisk den mest forhadte institution i landet, men nu er tilliden op imod 80 %. Det er en af de institutioner i landet, der nyder størst tillid, langt større end i nogen andre lande i det tidligere sovjetområde. Det er en stor forandring.
Vi har givet et uigenkaldeligt tilsagn om at reformere vores retsvæsen, og i tæt samarbejde med europæiske institutioner udformede vi et omfattende flerårigt program, som vi nu finansierer.
Jeg vil nævne nogle højdepunkter. I dag styrker vi både dommernes og retsvæsenets aktørers uafhængighed og professionalisme, samtidig med at præsidentens beføjelser indskrænkes. Med de nye forfatningsændringer kan præsidenten ikke længere udpege dommere direkte. Jeg håber, at disse ændringer bliver vedtaget i december.
Vi reformerer vores retlige uddannelsessystem og styrker beskyttelsen af menneskerettighederne ved at efteruddanne vores politiembedsmænd. Dette er et spørgsmål af national interesse. Vi bygger nye fængsler, der overholder menneskerettighedsobservatørernes standarder, og vi strømliner de retlige fremgangsmåder for at sikre den rette retssag i rette tid. Dette er et spørgsmål om at håndhæve de grundlæggende rettigheder. Vi vil vedblive med at gennemgå vores retssystem, for uden det vil vores reformer ikke have noget grundlag.
Det glæder mig i dag at kunne sige, at vores parlament udøver en hidtil uset kontrol. Som chef for den udøvende magt kan jeg bevidne, at budgetterne granskes, at kontrollen er stærk, og at den udøvende magt i sine beslutninger tager parlamentet behørigt i betragtning.
Georgien har også nogle af de mest liberale forhold for den frie presse og et levende ngo-samfund. Vores lovgivning om mediefrihed er en af de mest - hvis ikke den mest - liberale. Desværre for politikerne kan der i henhold til georgisk lovgivning under ingen omstændigheder lægges sag an mod medierne. Det er godt, for det giver flere muligheder.
En af de ting, som jeg beklager mest, er nok, at Georgien endnu ikke har en opposition, der er stærk nok til at udfordre regeringen. Det siger jeg ikke på skrømt. Det er ikke godt, men intet ville være farligere for et nyt demokrati end at frembringe en opposition kunstigt. Det er dårligt for en ambitiøs regering ikke at have en stærk opposition, som vil være mere ansvarlig og mere kompetent, og som vil prøve regeringen. Jeg er sikker på, at en sådan opposition opstår, efterhånden som samfundet udvikler sig. Måske vil den en dag - men forhåbentlig ikke alt for snart - sejre i et åbent og retfærdigt valg. Vi har i hvert fald skabt et politisk og retligt miljø, hvor det kan ske. Nu er det op til oppositionsgrupperne at tage det næste skridt.
Vores overgangsstrategi var baseret på en meget enkel idé, nemlig at alle borgere skulle kunne føle sig sikre. Hvis det skulle ske, måtte korruptionen udryddes, og det var vores vigtigste mål. For at tilvejebringe et socialt sikkerhedsnet har vi været aggressive og opfindsomme i vores økonomiske reformer. Georgien er i dag et attraktivt mål for investeringer. Som et land med forholdsvis få naturlige ressourcer må vi arbejde med vores egen opfindsomhed og disciplin. Det er grunden til, at vi har fastsat de laveste skatter og afgifter i Europa, nogle af de mest fleksible arbejdsmarkedslove og nogle af de enkleste handels-, told- og reguleringsprocedurer. Liberale reformer har vist sig at være det bedste middel til bekæmpelse af korruption, samtidig med at erhvervslivets frihed og beskyttelsen af ejendomsretten garanteres. De har også vist sig at være den bedste måde at skabe indtægter på, så vi kan bygge flere veje, skoler og sygehuse. Jeg er stolt af at kunne sige, at ikke en eneste skole i Georgien for to år siden havde adgang til internettet, mens 80 % af vores skoler i dag har computere og internetadgang, og til næste år vil processen være fuldført. Vi bygger nye skoler, der er på højde med de bedste skoler i Nederlandene, Tyskland og Den Tjekkiske Republik. I år har vi bygget 340. Det er mange for et lille land. Der er blevet bygget flere veje i år alene end siden uafhængigheden i 1991. På sit årsmøde i Singapore i år betegnede Verdensbanken Georgien som verdens mest succesfulde reformerede land og et af de bedste steder i verden at drive virksomhed. På to år er vi gået fra at være et af de værste til at være et af de bedste steder i verden at drive virksomhed.
Georgiens økonomiske vækst bliver stærk i år, eftersom vi ifølge Verdensbanken også er det land blandt overgangsøkonomierne i Eurasien, der har haft størst held med at bekæmpe korruption. Faktisk betegner Den Europæiske Bank for Økonomisk Genopbygning og Udvikling os som en af de tre mindst korrupte nationer i Europa. Måske vil andre tal sige mere om vores resultater.
I 2004, det første år efter rosenrevolutionen, var det første gang siden 1991, at vi havde positive indvandrings- og fødselstal. Sidste år, i et land på knap 5 millioner mennesker, var der næsten 100.000 flere georgiere, der vendte tilbage til Georgien end der forlod landet. De stemte faktisk med fødderne. Det er en utrolig historie. Jeg mener ikke, at Europa skal være bange for at åbne sig for disse områder, for georgierne kommer ikke til at flygte til Europa om natten - de vender tilbage.
(Bifald)
Et forbløffende symbol på dette er centralsygehuset i Tbilisi. Det ophørte med at være sygehus og blev besat af internt fordrevne personer fra krigen i Abkhasien. Sidste år vendte et stort antal georgiske højtuddannede tilbage fra USA, Spanien, Tyskland og Rusland. De genoprettede sygehuset. Vi hjalp dem og udførte reparationer. Vi ydede de internt fordrevne personer bistand til at forlade det, og nu er det et af verdens bedste sygehuse. Nogle europæere har sagt, at der kun er et sygehus til af denne art i Europa.
Dette er symbolet: Georgiere som Nina Gedevanovna Ananiasjvili, der var eliteballetdanser ved Bolsjoj-balletten, vender tilbage og forsøger at genopbygge vores land. Hun har forladt en meget attraktiv karriere ved Bolsjoj-balletten for at vende tilbage og genopbygge vores balletgruppe fra bunden. Det er nu en meget betydningsfuld gruppe, måske en af de bedste i vores del af verden, og den skal snart på verdensturné.
Nu er det vores mål at fokusere på stabil jobskabelse. Sammen med min økonomiske rådgiver hr. Marklar, Estlands tidligere premierminister, som var en af arkitekterne bag det estiske økonomiske mirakel, har vi iværksat nogle vellykkede uddannelsesprogrammer på arbejdspladsen. Vores reformer i den sektor vil først være fuldført, når enhver georgier føler, at han eller hun har en reel beskæftigelsesmulighed.
Georgien er et land med kolossal varme, gæstfrihed og skønhed. Jeg viste faktisk hr. Borrell et album med seværdigheder i Georgien. Det er et land, som europæiske rejsende har nydt tidligere, og som de nu genopdager. Vi er nok Europas bedst bevarede hemmelighed set ud fra det synspunkt.
Jeg vil gerne citere noget, som sir Oliver Wardrop skrev i sin bog med titlen The Kingdom of Georgia fra 1888: "There is no reason why Georgia should not become a popular resort. It is not so far away as people think. It has the great advantage of being almost unknown to tourists, there is none of the impudent extortion which ruffles our tempers nearer home and it is, after all, cheaper than Scotland" (Der er ingen grund til, at Georgien ikke skulle blive et populært feriested. Det ligger ikke så langt væk, som mange tror. Det har den store fordel, at det er næsten ukendt for turister, der er er intet af det uforskammede optrækkeri, der sætter vores sind i kog nærmere ved hjemmet, og det er, når alt kommer til alt, billigere end Skotland). Jeg beder de af Dem, der er fra Skotland, om ikke at blive vred på mig. Jeg citerer bare. Men det er jo rigtigt!
(Latter)
Hvis vi ser på de samlede virkninger af vores reformer, mener jeg, at det er rimeligt at sige, at disse skridt har givet os mulighed for at komme tættere på Europa institutionelt og kulturelt. De har skabt rammerne for øget vækst gennem naboskabspolitikken. I dag undertegner vi handlingsplanen, som omsætter mange af vores fælles prioriteringer til konkrete resultater. Men i overensstemmelse med ånden i den indsats og indholdet af den må vi vedblive med at bygge op, for jeg ønsker, at Georgien samarbejder med Europa, så Europa ved, at det har en fuldkommen pålidelig partner og ven i Georgien.
For nogle har vores strategi imidlertid været et irritationsmoment, og det lader til, at Georgiens reformvej betyder, at vi fjerner os fra tidligere - og i deres øjne stadig gældende - indflydelsessfærer. Jeg mener, som De så rigtigt sagde i Deres skelsættende erklæringer om Georgien for to uger siden, at tiden med indflydelsessfærer er forbi.
(Bifald)
Jeg takker Dem for den erklæring og for dens meget velvalgte ord og klare sprog. Enhver nation må have mulighed for frit at beslutte, hvordan og med hvem den ønsker at skabe sin fremtid. Vi baserer vores strategi på at være en sikker og pålidelig partner, ikke en tam eller svag satellitstat. Vi er en nation med lang tradition for uafhængighed. Den uafhængighed blev brudt for 200 år siden med den voldelige udbredelse af det russiske kejserrige. I tre korte år mellem 1918 og 1921 havde vi endnu en kortvarig periode med uafhængighed. Den blev også taget fra os. Under hvilke omstændigheder?
I 1921 gik den bolsjevikiske hær under påskud af at beskytte en mindretalsbefolkning i en af vores regioner ind i Georgien og generobrede det. I den periode omkom over 500.000 georgiere i de sovjetiske tvangsarbejdslejre, herunder adskillige medlemmer af min egen familie. Det var for dyr en pris at betale, og vi er ikke villige til at betale den igen. Vi vil ikke tillade, at historien gentager sig, koste hvad det vil. Vi lever jo i 2006, ikke i 1938 eller 1939, 1956 eller 1968.
Hvornår bliver små lande bedt om at give køb på deres mål om frihed? Hvor ofte kan vi bede den svage part om at sænke stemmen og undlade at reagere på provokationer? Lad os håbe, at vi aldrig i denne tidsalder bliver bedt om at bøje os og sige, at retfærdighed beror på størrelse, antal og magt, at magt er ret og ikke omvendt. Lad os håbe, at skræmmebilledet i form af den berømte sætning udtalt af en statsmand i 1930'erne om "en konflikt i et fjernt land mellem folk, som vi ikke ved noget om", aldrig mere, når vores eller nogen anden europæisk nation trues, vil blive betragtet som et acceptabelt svar.
Gudskelov er den politik forhåbentlig fortid. Jeg håber, at georgierne, ligesom de stolte repræsentanter for det dengang fjerne land Den Tjekkiske Republik, en dag vil være ligeværdige i den europæiske familie.
(Bifald)
I dag bliver Georgien straffet, fordi vi har valgt at komme så tæt som muligt på Europa og at rette os ind efter de euro-atlantiske institutioner. Fordi vi er et demokrati, har det pres, som vi er udsat for, blot ført til yderligere konsolidering af vores samfund. Folk, der udøver pres, forstår ikke, at man ikke skal lægge pres på demokratier, for man opnår det stik modsatte af det, man ønskede. Det er blevet mere og mere vanskeligt, for som bekendt har Rusland lukket sit marked for georgiske varer. Vores værdsatte georgiske vin og mineralvand - som er en vigtig indtægtskilde - er nu udelukket fra det russiske marked. Situationen er forværret i de seneste måneder, fordi Rusland ensidigt indførte et fuldstændigt forbud mod transport- og postforbindelser med Georgien. For et par dage siden bekendtgjorde Gazprom en mere end fordobling af den pris, som Georgien skal betale for gas, og den var ikke erhvervsmæssigt begrundet. Alt i alt kan disse foranstaltninger tilsammen kort og godt betegnes som en økonomisk blokade.
Jeg ønsker ikke at benytte denne lejlighed til at øge spændingerne mellem Georgien og Rusland yderligere eller at udnytte denne eftermiddag til at skabe antirussiske følelser i Europas hjerte. Vi har spændinger og mudderkastning nok. En sådan retorik ville ikke tjene noget konstruktivt formål. Tværtimod er det tid for diplomati, drøftelser, konstruktiv kortlægning af områder af fælles interesse og fælles ansvar.
(Bifald)
På vegne af min regering og min befolkning er jeg rede til at følge den strategi, for det er den eneste mulighed. Lad disse ord endnu en gang være en stående invitation til vores kolleger og alle samarbejdspartnere til at vende tilbage til normale og harmoniske forhold gennem dialog. Jeg mener, at de to landes ledere har et fælles ansvar for at sikre, at forbindelserne mellem de to lande under vores lederskab ikke lider uoprettelig skade. Lad os se at komme videre med gode hensigter. Ligesom Dem er Georgiens befolkning ikke antirussisk, og det bliver den heller aldrig.
Lad mig citere en anden stor europæisk statsmand Konrad Adenauer, som i sine erindringer sagde følgende om sin situation på daværende tidspunkt: "We were a small and very exposed country. By our own strength we could achieve nothing. We must not be a no-man's land between East and West, for then we would have friends nowhere and a very dangerous neighbour in the East" (Vi var et lille og meget udsat land. Vi kunne ikke opnå nået ved egen kraft. Vi måtte ikke være et ingenmandsland mellem Øst og Vest, for så havde vi ikke venner nogen steder og en meget farlig nabo i Øst).
Geografien er lidt anderledes i dag, men jeg kunne også bruge nogle af de ord på Georgien. Forbundskansler Adenauers ord genlyder den dag i dag. Vores europæiske mål er ganske enkelt at få mulighed for at udvikle os i overensstemmelse med vores egne frie valg og i harmoni med alle vores naboer, hvilket mange af Dem gjorde for flere årtier siden. I den forbindelse mener jeg, at de aktuelle foranstaltninger er midlertidige, og at de som følge af tålmodighed og besindighed, som følge af dialog og gensidig respekt, vil blive afskaffet, og vores forbindelser vil og skal normaliseres.
Det er et ønske, som min befolkning fuldt ud deler. Men hvis der er noget i dag, der standser mig midlertidigt i vores forbindelser med Rusland, er det netop det spørgsmål, som EU rejste så skarpt i Lahti og Luxembourg for nogle uger siden. Det er ganske enkelt spørgsmålet om retfærdighed.
Her vil jeg gerne henvise til den store russiske forfatter Aleksandr Solsjenitsyn, hvis på daværende tidspunkt forbudte bøger jeg læste med stor interesse som teenager. Han sagde: "Justice is conscience, not a personal conscience but the conscience of the whole of humanity. Those who clearly recognise the voice of their own conscience usually recognise the voice of justice" (Retfærdighed er samvittighed, ikke en personlig samvittighed, men hele menneskehedens samvittighed. De, der tydeligt anerkender deres egen samvittigheds stemme, anerkender normalt retfærdighedens stemme).
Jeg mener, at Deres solidaritet i denne vanskelige tid meget tydeligt afspejler den selvsamme retfærdighedssans, for når børn med georgiske navne bortvises fra skoler, er alle vores børn i fare. Når berømte kunstnere, forfattere, skuespillere og idrætsfolk jages og bringes til tavshed, bringes vi alle til tavshed. Når tusindvis af borgere med magt deporteres fra deres hjem, fjernes fra gaden i håndjern, bliver vi alle deporteret.
Georgiens befolkning og jeg er taknemmelige for Deres tilkendegivelse om støtte til vores land. Da vi frygtede isolation, hævede Europa vores værdiers flag. Europa-Parlamentet har så sandelig hævet moralens stemme i Europa. Vi vil aldrig glemme Deres solidaritet.
Dette er en opvågnen for grundlæggende værdier, som vi alle stræber efter. Vi ser i Deres erklæring, at disse værdier lever i Europa.
Da jeg rejste til Litauen efter det russiske forbud mod georgisk vin, så jeg unge litauiske frivillige, bl.a. studerende fra universiteterne i Vilnius og Kaunas, som gik rundt i supermarkeder sammen med deres lærere og sagde til kunderne, at de skulle købe georgisk vin. De sagde, at det var frihedsvin, at georgierne betalte prisen for frihed og havde brug for hjælp omgående, og at kunderne derfor skulle købe vinen af solidaritetshensyn.
Den polske hær har bestemt, at den ved officerers receptioner udelukkende vil servere georgisk vin, hvilket vi er meget taknemmelige for. Vi har ikke brug for våben fra den polske hær, og dette er i sig selv en stor hjælp.
Men det største udtryk for solidaritet kom fra Rusland selv. De kraftigste stemmer, vi hørte, kom faktisk derfra. Jeg var rørt over de russiske borgere, der sagde deres mening. Der er mange eksempler: I mange dele af Rusland gik almindelige borgere rundt i gaderne med gule stjerner med ordene "Jeg er georgier". I Moskva var der nogle gymnasierektorer, som truede med at afskedige enhver lærer, der overgav lister over studerende med georgiske navne til politiet, med risiko for selv at blive afskediget på stedet for sådanne handlinger. I Skt. Petersborg nægtede taxichauffører, som byrådet havde påbudt at nægte at befordre passagerer, der så meget som så georgiske ud, og at nægte at køre passagerer til nogle af de mange georgiske restauranter i byen, at adlyde disse ordrer, og de truede med at gå i strejke, hvis de blev tvunget.
Enkeltpersoners handlinger kan gøre en stor forskel. Jeg var meget berørt af de ord, som den berømte russiske skuespiller Inna Churikova udtalte, da hun for nylig sagde: "Er al vanskæbne georgiernes skyld? Jeg bryder mig ikke om, at de forsøger at hjernevaske mig gennem fjernsynet. Jeg ser allerede resultaterne: Folk er imod georgiere, og inden længe vil de også vende sig imod armeniere og andre. Dette er skammeligt. Jeg vil spørge folk: Hvad er det, I gør? Vågn dog op!" Hvilket mod og hvilken fasthed.
Jeg vil også gerne fremhæve endnu en person, nemlig den berømte russiske skuespiller Aleksandr Saladaskij, som er nutidens moderne russiske helt, fordi han ansøgte om georgisk statsborgerskab i protest.
En anden moderne russisk, og også europæisk, helt er hr. Sjurshadse, tidligere hr. Sjurshin, en ung studerende fra Skt. Petersborg, som jeg læste om i pressen. Han tog sammen med en række af sine medstuderende, til trods for fremmedhadske og hadefulde politikker, et meget modigt skridt og ændrede sit efternavn fra Sjurshin til Sjurshadse og gav det dermed en georgisk endelse.
Jeg tror, at vi alle sammen lader os inspirere af de eksempler, som disse russiske borgere foregår med, for de har valgt at modsætte sig en politik, der er i strid med det, vi kalder europæiske værdier. I dag vil jeg gerne takke alle disse mennesker her fra Europa-Parlamentet.
Mit mål med at rejse hertil i dag er at fortælle Dem om Georgiens europæiske vision. En del af den vision går ud på at anvende det 21. århundredes europæiske løsninger på moderne udfordringer. Vi er et lille demokrati, der mener, at vores land og region kun kan blive sikre og varige partnere gennem og med Europa. Vi står uundgåeligt i et afhængighedsforhold til hinanden.
Derfor kan vi gennem europæiske tilgange til forsoning bygget på gensidig interesse og fælles værdier opnå løsninger, der vil skabe et samfund, som omfatter alle, og hvor ingen er tabere.
For at leve op til de standarder vil jeg give Dem nogle forsikringer og forklaringer. I mange kredse betragtes Georgien som en provokerende stat, som forsøger at genoprette sin territoriale integritet gennem magt. Jeg kan kategorisk sige til Dem, at det ikke er sandt. Vores hensigter er fredelige og udelukkende fredelige, for vi ved, hvad krig er, vi ved, hvordan ofre ser ud, for de lever blandt vores befolkning i dag, og vi ved, at dette ikke kan være nogen løsning.
Jeg har selv viet min karriere og uddannelse til at studere menneskerettigheder, og jeg har særligt beskæftiget mig med mindretalsrettigheder. Jeg udarbejdede min universitetsafhandling ved det norske menneskerettighedsinstitut. Den drejede sig om mindretalsrettigheder, nærmere betegnet de sydossetiske og abkhasiske befolkningers rettigheder. I dag bor der under 40.000 etniske abkhasere i Abkhasien og under 20.000 etniske ossetere i Sydossetien. Jeg synes, at De skal have kendskab til disse tal, for nogle gange virker det som om, det drejer sig om flere hundrede millioner. Det er meget få mennesker, og derfor er jeg særligt opmærksom på deres bekymringer. Jeg ved, hvad de føler. På den ene side er disse små grupper blevet brikker i et større spil - gidsler, om De vil, for storpolitikken og en nulsumsvision med de imperialistiske følelsers genopståen. På den anden side har de reelle og ægte bekymringer, som jeg forstår, og som jeg sympatiserer stærkt med.
Jeg kender deres bekymringer, og vi forsøger at lytte til dem og opfylde deres behov. Desværre er der mange, som fortsat lider under disse konflikter. Over 300.000 etniske georgiere og ligeledes jøder, grækere, russere og ukrainere blev forvist fra Abkhasien. Selv nu er vi vidne til, at de fordrevne menneskers ejendom bebos af andre og i mange tilfælde sælges ulovligt. For nylig sagde en af de mest kendte georgisk-franske filminstruktører Otar Ioseliani, da han kommenterede den seneste aktion, at historien synes at gentage sig og ramme de samme ofre for anden gang. Han bebrejdede verden, at den tav ligesom første gang.
Han sagde følgende: "De russiske myndigheder gennemførte første gang etnisk udrensning i Abkhasien i 1993, hvor 500.000 mennesker blev flygtninge. De, der ikke kunne flygte ved at gå over de høje bjerge, blev mejet ned af lejesoldater. De hærgede og ødelagde landet. Og på det tidspunkt tav alle i øvrigt også." Nu bliver de selvsamme mennesker samlet op på gaden i Moskva. På vej til Europa-Parlamentet i morges mødte jeg to personer fra Abkhasien. De fortalte mig, at de var blevet deporteret fra Rusland og havde betalt bestikkelse til en politibetjent for at blive deporteret til Frankrig. Det sker alt sammen igen. Første gang var i 1993, og nu sker det igen.
Dette er en smertefuld arv for os. Lad os ikke tie denne gang. I dag har vi ikke brug for gengældelse. Osseterne og abkhaserne er vores medborgere, og nu vil jeg igen henvise til sir Oliver Wardrops tidløse ord i bogen The Kingdom of Georgia fra 1888: "At the very outset it is necessary to remove from the mind of the reader an opinion which is almost universally held in Europe and which is, perhaps, the chief cause of that apathy with which politicians look upon the Caucasus. It is generally believed, even by some of those who have been in the country, that Transcaucasia is inhabited by a vast number of tribes, more or less wild, having nothing in common but the doubtful benefits of Russian rule. Nothing could be more misleading. Students of ethnography may amuse themselves by making elaborate investigations into the origin of the Khevsur, the Svan, the Pshav, the Osset (and the Abkhaz), it is sufficient for us to know that all these people are, politically at least, Georgians, and have fought under the Kartvelian kings since the days of William the Conqueror" (Allerede i begyndelsen er det nødvendigt at frigøre læserens sind fra en anskuelse, som næsten næres overalt i Europa, og som muligvis er hovedårsagen til den apati, som politikerne ser på Kaukasus med. Det er en almindelig opfattelse, selv blandt nogle af dem, der har været i landet, at Transkaukasien bebos af et stort antal mere eller mindre vilde stammer, der ikke har noget til fælles ud over de tvivlsomme fordele ved russisk styre. Intet kunne være mere forkert. Etnografistuderende morer sig muligvis med at gennemføre udførlige undersøgelser af khevsurernes, svaneternes, pshavernes, osseternes (og abhkasernes) oprindelse, men for os er det tilstrækkeligt at vide, at alle disse folk, i hvert fald politisk, er georgiere og har kæmpet under de kartvelske konger siden Vilhelm Erobrerens tid").
Georgien er en multietnisk stat, og jeg mener, at mangfoldighed, at det spraglede billede, er en af vores vigtigste styrker. Ikke en svaghed, men en styrke.
Jeg var stolt, da jeg for nogle få dage siden åbnede en ny ossetisksproget skole uden for Sydossetien, det område, vi kontrollerer, for nu har vi dobbelt så mange etniske ossetisksprogede skoler uden for Sydossetien, som der er i Sydossetien.
Vi er stadig en enhedsstat, men vi er bestemt åbne for alle former for ordninger, der tager hensyn til alle mindretal, og der er omfattende autonomi for dem alle sammen, ligesom der er det for mindretallene i Sydtyrol og mange andre steder i Europa. Derfor er det vores opgave at række hånden frem for fred, retfærdighed og forsoning og at forsøge at løse vores problemer gennem forhandlinger og kompromis, så disse områder og alle de mennesker, der kalder dem deres hjem, kan dele og nyde godt af den samme velstand og de samme sikkerhedsgarantier, som det øvrige Georgien nyder godt af i dag.
Nogle mener, at vores separatistproblemer blot er et indre georgisk anliggende. Det er de desværre ikke. Vores uenigheder er fortsat, fordi de er baseret på tilbagevendende territoriale krav - levninger fra sovjettiden, da et imperium brød sammen, og eliterne forsøgte at fastholde deres privilegier og landejendomme. Generaler udkæmpede krige for datjaer i Abkhasien, for det var den vigtigste private ejendom i sovjettiden, og de klynger sig stadig til de datjaer.
I dette scenario er taktikken, der er så synlig i dag, at støtte lokale stedfortrædere og skabe institutionelle blokader mod bilaterale drøftelser og forhandlinger. I dette scenario er det befolkningen og fremtidige generationer, som bliver født ind i en atmosfære af frygt og had, der taber.
Mit budskab i eftermiddag drejer sig om forsoning, åbenhed og anerkendelse og beskyttelse af mindretalsrettigheder. Vi kan ikke acceptere løsninger fra det 19. eller det 20. århundrede. Vi appellerer til Deres objektivitet, interesser og frem for alt retfærdighedssans, når De vurderer disse udfordringer.
(FR) Mine damer og herrer! Mine bemærkninger bygger på den overbevisning, at vi i dag må opbygge det 21. århundredes europæiske løsninger, så vi aldrig igen kommer til at opleve det 20. århundredes svar, hvor det var de stærkes ret, der gjaldt, og hvor små stater ubønhørligt blev sønderrevet af større stater.
Jeg håber, min overbevisning og ansvarlighed som demokratisk leder vil blive anerkendt. Jeg vil aldrig tie eller se passivt til, når der er alvorlige trusler mod mit lands demokrati og territoriale integritet. Nej, i en så vanskelig situation må Georgien udvise ro og vise, at det kan være konstruktivt. Og det er netop det, vi vil gøre.
Vores mål er at fortsætte med vores politiske, sociale og økonomiske reformer, uanset hvor vanskelige, de kan være, og bygge på vores succeser og fremskridt for at sende et positivt budskab.
I 1990'erne brugte Rusland en økonomisk blokade som våben for at forhindre de baltiske landes integration i EU. Disse blokader var imidlertid kun med til at fremskynde de baltiske økonomiers nyorientering fra øst mod vest. Det samme vil gælde for Georgien.
Jeg vil gerne benytte lejligheden i dette forum i dag til at foreslå en styrkelse af samarbejdet mellem EU og Georgien, især ved at konsolidere vores samarbejde i form af naboskabspolitikken og ved at finde måder at uddybe dette forhold på, så Georgien for altid kan blive en model, der viser, hvad det europæiske eksempel kan udrette. Vi er klar. Men for at opnå dette har vi brug for Deres dommere, Deres juridiske eksperter, Deres økonomer og Deres sikkerhedseksperter.
Vi ønsker et Georgien, som sikrer sine grænser, så Europa selv kan være mere sikkert. Med Deres engagement kan vi overvinde følgerne af den aktuelle embargo, især hvis vi får mulighed for at handle frit med Tyrkiet og gøre fremskridt i denne retning med EU.
Giv os lov til at handle, og spar os på denne måde for at blive nødt til at bede om Deres hjælp. Lad os samarbejde om at overvinde vores territoriale uoverensstemmelser.
Jeg har foreslået samtaler med Moskva og med lederne af løsrivelsesregionerne for at finde et fælles grundlag. Vi har bedt europæiske regeringer om at involvere sig for at lette denne proces. Tiden er inde til at opbygge tillid.
Sammen med Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa, FN og EU har vi tilbudt en meget vidtgående form for uafhængighed til Sydossetien og Abkhasien, og jeg bekræfter dette forslag over for Dem i dag.
Gid vi, som tidligere alle har været ofre for krig, må samarbejde i dag for at bygge en bedre fremtid.
Det er ikke i Europas, Ruslands og Europas nabolandes interesse at tillade, at dette spørgsmål fortsætter, uden at skabe en ny ramme for de fremvoksende udfordringer.
Hvis vi vil forebygge en grasserende separatisme, må vi begynde med en ny model, en europæisk model, som forener individuelle overbevisninger med selvbestemmelse og territorial integritet. Dette er afgørende for vores fælles sikkerhed. Sammen kan vi opnå det.
(EN) Det har været et privilegium for mig i dag at fortælle Dem om mine observationer og tanker om Georgiens europæiske valg. Jeg mener, at vejen frem - som skal være kendetegnet ved engagement og gensidige fordele - er at vinde større genklang i Europas hovedstæder og i de europæiske institutioner, og denne tendens bør fremmes.
Til sidst vil jeg vende tilbage til hr. Schumans ord: "Europa kan ikke dannes på én gang, og heller ikke i en samlet opbygning: Det kan dannes gennem konkrete resultater - der først skaber en faktisk solidaritet". Jeg mener, at vi i dag er vidne til, at den solidaritet er ved at opstå. Den findes bestemt her i Parlamentet, og den findes i vores hjerter og vores handlinger, når vi gør fremskridt sammen.
(Stående bifald)
Formanden
(på georgisk) Tak for Deres ord, hr. præsident.
(Bifald)
Som De kan se, er mit georgiske langt værre end Deres spanske. Det er imidlertid en måde at vise Dem på, hvor varmt De bliver modtaget af Europa-Parlamentet.
Europa-Parlamentet er Georgiens ven. Det har det vist med sin seneste beslutning, hvor det opfordrer til, at angrebene på borgere fra Georgien ophører. Samtidig håber det, at Deres tilstedeværelse og Deres ord i Europa-Parlamentet vil bidrage til at forbedre forbindelserne mellem Deres land og Rusland.
De kan regne med os, hr. præsident. Didi madloba.
