Javna predstavitev o "zločinih genocida, zločinih proti človeštvu in vojnih zločinih, za katere so odgovorni totalitarni režimi" (8. april 2008) (razprava)
Predsednik
Naslednja točka je izjava Komisije o zločinih genocida, zločinih proti človeštvu in vojnih zločinih, za katere so odgovorni totalitarni režimi.
Jacques Barrot
podpredsednik Komisije. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, poročal bom o zaslišanju glede zločinov, za katere so odgovorni totalitarni režimi, da obravnavamo upravičeno zaskrbljenost, ki jo je izrazil Parlament.
Komisija in slovensko predsedstvo sta 8. aprila 2008 organizirala zaslišanje glede zločinov, za katere so odgovorni totalitarni režimi. To zaslišanje je zahteval Svet aprila 2007 med pogajanji o okvirnem sklepu o boju proti rasizmu in ksenofobiji. Namen te razprave je boljše razumevanje, kako so se države članice spopadle z zapuščino totalitarnih režimov ter razumevanja načina, metod in praks, ki so jih uporabljale za obvladovanje tega izziva.
Zaslišanje se je osredotočilo na dve glavni temi: priznanje totalitarnih režimov in sprava. Zaradi občutljivosti vprašanja in preprečevanja, da bi se to na kakšen koli način izkoristilo, je Komisija želela, da je razprava najprej in zlasti razprava med neodvisnimi strokovnjaki in akademiki z različnimi ozadji, ki so zavezani znanstveno podprtemu pristopu. Povabljene so bile države članice in tudi Evropski parlament in zadovoljen sem, da so imeli mnogi poslanci EP priložnost sodelovati v razpravi. Zaslišanje je povzročilo konstruktivno in nepristransko razpravo. Na splošno so štiri vprašanja, ki so se pojavila v razpravi, Komisijo še zlasti zanimala.
Prvič, zdi se, da bi se morale stare države članice bolj zavedati tragične preteklosti novih držav članic. To pomanjkanje zavedanja bi morali natančno preučiti, da bi se izognili različnim mnenjem v Uniji glede tako pomembne zadeve, ki nas bi dejansko morala združevati.
Drugič, iz razprave izhaja, da je ugotavljanje resnice predpogoj za spravo. Duh sprave, ki oblikuje proces evropskega združevanja, je zdaj pomembnejši kot kdaj koli prej. Različne izkušnje v zvezi s spravo, o katerih smo govorili v razpravi, so dokazale, kako zapletena je ta naloga, vendar tudi, da obstaja razlog za optimizem. Pokazale so, da je spoštovanje temeljnih pravic najpomembnejši dejavnik za doseganje resnične sprave.
Tretjič, obstaja več različnih načinov reševanja vprašanj priznanja in sprave. Enotni pristop za vse ne obstaja, zato mora vsaka država članica najti način, ki najboljše ustreza njenim razmeram.
Končno, v razpravi se je pokazalo, da so bile evropske institucije pozvane k celovitejši obravnavi teh vprašanj. Med zaslišanjem je skupina sodelujočih predložila dokument, v katerem so številni predlogi za ukrepanje. Komisija je upoštevala ta poziv k večjemu evropskemu vključevanju v te zadeve, vendar je treba poudariti, da mora vsaka država članica poiskati svojo pot obravnavanja spominov na te zločine in reševanja teh vprašanj. Evropska unija ne more nadomestiti držav članic pri tej nalogi. Evropska unija ima zelo malo pristojnosti za ukrepanje na tem področju. Njena naloga je omogočati ta proces s spodbujanjem razprave, pospeševanjem izmenjave izkušenj in najboljših praks ter združevanjem različnih udeležencev.
Vse prispevke k razpravi je treba zdaj analizirati, vendar želim poudariti odločnost Komisije glede nadaljevanja procesa, ki se je začel aprila 2007 z deklaracijo Sveta. Komisija mora poročati Svetu dve leti po začetku veljave okvirnega sklepa o boju proti rasizmu in ksenofobiji, ko bo mogoče organizirati politično razpravo.
Medtem slovensko predsedstvo načrtuje objavo prispevkov, prejetih med zaslišanjem. Komisija namerava opraviti raziskavo, da pridobi dejanski pregled nad različnimi metodami, zakonodajo in praksami, uporabljenimi v različnih državah članicah za reševanje vprašanja spomina na zločine totalitarnega režima.
V zvezi s pomembnostjo izobraževalnega vidika in vidika državljanov bo Komisija preučila, kako se lahko obstoječi programi Skupnosti uporabijo tudi za ozaveščanje o teh vprašanjih po vsej Evropi.
Končno, pomembno je, da spodbujamo objektivno in nepristransko razpravo o teh vprašanjih in postopno napredujemo v okviru pristojnosti Unije. Komisija je seveda pripravljena v celoti sodelovati v tem procesu.
Vytautas Landsbergis
v imenu skupine PPE-DE. - Gospod predsednik, med govori, razpravami in prizadevanjem za temeljno skupno stališče o vrednotenju zločinov totalitarnih režimov v Evropi ena sama ovira dejansko najbolj preprečuje hitrejši moralni in zakonodajni uspeh.
Ta glavna ovira je nerazumljivo stališče današnje ruske vlade. V zvezi z zločini, ki so se zgodili v stalinistični preteklosti Zveze sovjetskih socialističnih republik, se ruska vladajoča elita ne oddaljuje od tega z ustrezno obsodbo hudih zločinov proti človeštvu, vojnih zločinov in drugih prestopkov ter ne sledi dobremu primeru odprave nacizma v Nemčiji.
Ne, sovjetskega vodjo Stalina hvalijo, njegove zločine in zločine njegove skupine zanikajo ali zanemarjajo ter žrtve ponižujejo ali se iz njih norčujejo. To čudno politično vedenje, ki škodi sami Rusiji, ne more izbrisati resnice o dejanjih, ampak še vedno napačno vpliva na evropska merila in pravičnost vrednotenja.
Moramo se zavedati, kako takšna hinavščina in dvojna merila koristijo različnim neonacistom itd. Če kdo pravi, da preden si Rusija premisli, moramo mi obdržati svoje mnenje in slediti Kremlju ali preložiti naše vrednotenje in odločitve, je to popolnoma ali zelo napačno stališče.
Ne glede na to, kako si najeti ruski politični zgodovinarji prizadevajo drugače napisati evropsko zgodovino dejstev, najbolj krvavi mednarodni tiraniji 20. stoletja morata biti in bosta, skupaj z manjšimi nacionalnimi diktaturami, ustrezno ovrednoteni. To je zagotovo najboljša pot, s katero Evropa lahko pomaga Rusiji v prihodnosti.
Jan Marinus Wiersma
v imenu skupine PSE. - (NL) Gospod predsednik, naša skupina si je prizadevala za to razpravo, ker smo zaskrbljeni zaradi vse večjega števila strankarsko političnih razlag preteklosti. Ne govorim samo kot politik, socialdemokrat, ampak tudi kot zgodovinar. Takšne razlage pogosto privedejo do mitov, ki so lahko podlaga za ksenofobijo, ker na primer predstavijo samo eno stran zgodbe. To je seveda zelo nevarno v zelo raznoliki Evropi, kar vključuje etnično raznolikost.
Na težavna vprašanja zgodovine ni enostavnih odgovorov. Napačne predstave pogosto ustvarjajo tisti, ki zgodovinske dogodke predstavljajo na populističen način. Lažno predstavljanje preteklosti, kot je na primer zanikanje holokavsta ali prikrivanje zločinov drugih totalitarnih režimov, se uporablja tudi, da bi ljudje pozabili. Obstaja tudi nevarnost selektivnega izbiranja. Zgodovinska merila včasih veljajo za en primer, za drugega pa ne. Včasih se med primeri ne dela razlik in se en primer obravnava na enak način kot drugi. Posledično se ljudje zmedejo in ne vedo, kaj naj si o preteklosti mislijo, in ker je preveč enostavno primerjati zadeve, politiki priredijo zgodovinsko resnico.
Naša skupina meni, da je to pomembno zlasti letos, ko praznujemo obletnico praške vstaje, praške pomladi in kristalne noči. Menimo, da je pomembno, da Komisija in Svet vodita in spodbujata razpravo, ki temelji na dejstvih in znanstveni raziskavi. Razlog za to ni, da bi poskušala doseči skupno stališče, ampak da bodo ljudje zagotovo razumeli, da naša razprava temelji na pravilnih informacijah. Ter da se s tem zagotovi ustrezno nadaljevanje razprave.
Še enkrat poudarjam, da tukaj seveda ni cilj olepšati pomembne in grozne dogodke iz naše zgodovine. Dejansko je cilj zlasti, da se iz njih kaj naučimo. Vendar moramo zagotoviti, da se zgodovina ne izrablja. To je pomembno moralno vprašanje. Menim, da je pomembno še enkrat poudariti, da moramo v naši razpravi to popoldne in ta večer dati besedo številnim poslancem, ki so osebno izkusili posledice totalitarnega režima. Za nas je ta razprava, ki jo bomo letos zagotovo še nadaljevali, pomembna.
Sarah Ludford
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, menim, da morajo biti vse krivice, za katere so odgovorni totalitarni režimi, ne glede na to, ali so fašistični, komunistični ali stalinistični, v celoti razkrite. Vendar ne podpiram samega kazenskega pregona zanikanja ali opravičevanja takšnih dejanj, kot so holokavst, množično pobijanje, vojni zločini genocida ali zločini proti človeštvu, za katere so odgovorni totalitarni ali avtoritarni režimi, ter prav tako ne podpiram kazenskega pregona tako imenovanega javnega spodbujanja ali opravičevanja ali poveličevanja terorizma. V vseh teh primerih menim, da je najpomembnejša svoboda govora ter da se naj kazensko pravo uporabi samo, kadar gre za očitno spodbujanje sovraštva, nasilja ali terorizma. Za odkrivanje resnice je nujna svoboda izražanja.
Ena od tem v zaslišanju je bilo popravljanje krivic, vendar pravičnost ni mogoča brez resnice. Najboljši primer tega je Komisija za resnico in spravo v Južni Afriki. Menim, da je dosežek Evropske unije in držav članic, na katerega smo lahko v zadnjem desetletju najbolj ponosni, vzpostavitev Mednarodnega kazenskega sodišča. Vendar je na našem planetu še vedno veliko ljudi, ki ostajajo nekaznovani, in menim, da v Evropi ne naredimo dovolj, da bi jih privedli pred sodišča. Ne vem, kam je izginil duh, ki je pripeljal do tega, da je EU podprla Mednarodno kazensko sodišče, ko je bila potrebna iskrenost v zvezi s tajnimi dogovori glede mučenj in tajnih zaporov. Od držav članic lani nismo dobili zadovoljivih odgovorov na naše poročilo o takšnih tajnih dogovorih.
Izvedeli smo, da so v Združenih državah mučenje v zalivu Guantanamo in drugje odobrili na najvišji ravni Busheve administracije. To je pripeljalo do tragične izgube moralne avtoritete in ugleda Združenih držav. Strinjam se, da moramo v zvezi s temi zločini poiskati resnico, vendar ne smemo kazensko preganjati tistega, o čemer moramo temeljito razpravljati.
Wojciech Roszkowski
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospod predsednik, dva od najkrutejših totalitarnih režimov 20. stoletja, nemški nacizem ter sovjetski in kitajski komunizem, sta odgovorna za strašne zločine. Skupno število žrtev verjetno presega 100 milijonov mrtvih in mučenih med holokavstom ter v množičnih pobojih in izgonih, stradanjih ter taboriščih smrti in koncentracijskih taboriščih.
Nacistični sistem je pobijal ljudi na podlagi rase, medtem ko je komunistični sistem razlog našel v družbenih razredih. Ideologije, ki so temeljne za ta sistema, so iz pravne države izključevale celotne skupine državljanov in jim namenile smrt ter fizično in socialno degradacijo, da bi oblikovale novo, domnevno boljšo družbo. Posebno sovraštvo je bilo usmerjeno proti religijam. V teh sistemih je obstajal monopol moči ter tudi jezika, ki so ga spremenili v orodje propagande in terorja.
Danes, 60 let po koncu druge svetovne vojne in več kot dvanajst let po padcu sovjetskega komunizma, je presenetljivo, da ljudje v Evropski uniji še vedno ne priznajo, da je bil komunizem kriminalni sistem. Za relativizacijo komunistične preteklosti se uporablja veliko zvijač. Kakšen moralni argument podpira trditev, da so žrtve nacizma pomembnejše od žrtev komunizma? Zakaj se ni mogoče dogovoriti o skupni rešitvi v zvezi s tem?
Gospod komisar, to ni le vprašanje posameznih držav. Če Unija meni, da je odgovorna in sposobna za odpravljanje rasizma in ksenofobije, bi morala imeti dovolj poguma, da obsodi tudi komunistične zločine. Tega ne govorim le kot politik, ampak tudi kot zgodovinar. Podobnosti med tema sistemoma ne vodijo nujno k argumentom o njuni skladnosti. Če poudarjamo edinstvenost komunističnih zločinov, niso nacistični zločini zato nič manj pomembni ali obratno. Enostavno povedano je treba zaradi splošnega dostojanstva in spomina na številne žrtve teh režimov obsojati oba. Delovna skupina, ki smo jo ustanovili v Parlamentu, imenovana Združena Evropa, združena zgodovina, ki ima že približno 50 članov, bo spodbujala takšno obsodbo.
Daniel Cohn-Bendit
v imenu skupine Verts/ALE. - (DE) Gospod predsednik, gospe in gospodje, menim, da ima naša dolžnost v zvezi s tem vprašanjem tri ravni. Najprej moramo oblikovati enotno evropsko razlago vojne in vzrokov za vojno, tj. naš skupni evropski spomin.
Nesmiselno je nadaljevati to neskončno razpravo in primerjati stalinistične zločine z nacističnimi zločini. Navedena sistema sta dva ločena primera totalitarizma, dva ločena kriminalna sistema, čeprav sta si včasih strukturno podobna. Zagotovo lahko celotno razpravo o odprtosti, demokraciji itd. obravnavamo kot izražanje skupne razlage. Skupni odziv je na primer Evropska unija ali Listina o temeljnih pravicah, ki v osnovi izraža nauke, pridobljene iz navedenih totalitarnih sistemov, ki sta povzročila takšno uničenje na naši celini.
Drugič, če se ozremo po svetu, vidimo, kaj se dogaja v Ruandi, Bosni, Darfurju in tako naprej. To pomeni, da se uničevanje ljudi nadaljuje. Kot je baronica Ludford upravičeno povedala, potrebujemo Mednarodno kazensko sodišče in skupna pravila. Danes se moramo truditi zagotoviti, da vse civilizirane države priznajo Mednarodno kazensko sodišče, da lahko sodimo takšnim zločinom, ki niso popolnoma enaki, vendar so neke vrste zločini.
S takšnimi zločini lahko obračunamo samo, če lahko tistim, ki so odgovorni, sodimo ne glede na to, kje so, ali v Guantanamu, Darfurju, Bosni ali med bosanskimi Srbi. Pravica bo prevladala samo, če lahko tiste, ki so odgovorni, privedemo pred sodišče. To so nauki iz zgodovine in zato menim, da so takšne pobude Komisije zanimive, če nas na koncu pripeljejo do skupnega protitotalitarnega stališča.
Francis Wurtz
v imenu skupine GUE/NGL. - (FR) Gospod predsednik, podprli bomo kakršen koli ukrep za odpravo rasizma in ksenofobije, spodbujanje temeljnih pravic ter bomo še bolj brez zadržkov obsojali vojne zločine, zločine proti človeštvu in zločine genocida. To bomo počeli kadar koli ali kjer koli. V tem boju ne sme biti nobenih tabujev v zvezi z zločini iz preteklosti ali v povezavi s tragedijami, ki se dogajajo po svetu zdaj.
V zvezi z evropsko zgodovino to seveda zadeva nacizem. To prav tako zadeva nacistične režime Mussolinija, Petaina, Franka, Salazarja ter grških polkovnikov. Pripravljeni smo tudi ponovno skrajno obsoditi krute zločine, za katere je odgovoren Stalin. Prav tako se ne sme pozabiti na to, kar se je dogajalo med obdobjem kolonizacije.
Naša nepripravljenost na sklepanje kompromisov zagotovo še bolj velja za rasistične, ksenofobične in očitne neofašistične težnje, ki se danes še vedno dopuščajo na visoki ravni v nekaterih novih in starih državah članicah Evropske unije. Ne samo naša skupina, ampak predvsem tisti, ki so se osebno žrtvovali v boju proti najhujšemu genocidu v sodobni zgodovini, menimo, da le ena stvar ne more biti sprejemljiva, tj. izmaličen poskus trivializacije nacizma s tem, da ga postavimo v splošno skupino, ki vključuje zlasti stalinizem in tudi režime v Srednji in Vzhodni Evropi pred padcem Berlinskega zidu.
Navedel vam bom tri nedavne izjave od številnih izjav o tej temi, od katerih vse govorijo same zase. Najprej ta odlomek iz izjave, ki jo je podalo Nemško združenje preživelih iz koncentracijskega taborišča Neuengamme. Citiram:
(DE) Francis Wurtz, v imenu skupine GUE/NGL. "Združenje Neuengamme je vedno nasprotovalo enačenju nacionalnega socializma s stalinizmom."
v imenu skupine GUE/NGL. - (FR) Naslednjo izjavo je podal svetovalni organ nekdanjih zapornikov v Buchenwaldu. In citiram: "Tisti, ki želijo posploševati, izkrivljajo pomembnost nacističnega barbarstva v nemški zgodovini".
Končno, naslednje besede je izgovoril generalni sekretar organizacije Central Council of Jews v Nemčiji, ki obsoja tiste, ki želijo primerjati nekdanjo Nemško demokratično republiko in nacistični režim, pri čemer citiram: "Kakršen koli poskus primerjave med njima zmanjša pomembnost zanikanja pravic, izgona ter množičnega iztrebljanja milijonov nedolžnih moških, žensk in otrok med nacističnim diktatorstvom."
Hvala, ker ste razmišljali o teh izjavah.
Bernard Wojciechowski
v imenu skupine IND/DEM. - (PL) Gospod predsednik, vojna je ena stvar, medtem ko so uničevanje narodov in zločini proti človeštvu nekaj povsem drugega. Ni cilj vsake voljne iztrebiti stran, ki izgublja, in narode je mogoče uničiti tudi brez vojne. Pogosto je silno sovraštvo proti okupatorjem in tiranom napolnilo srca tistih, s katerimi so krivično ravnali - tako sta Hanibal in Mithidrates gledala na Rimljane. Vendar to ni primerljivo z občutki sovražnosti, ki se je pojavljala pri zločincih 20. stoletja.
Zgodovina tega stoletja je postala veliko več kot samo vsota krivic, ki so jih trpeli nekateri narodi. Postala je dodatek k zgodovini človečnosti in nečlovečnosti. Filozof Kant je oblikoval naslednji imperativ: ravnaj tako, da boš človečnost v svoji in tudi v osebi vsakogar drugega vsakokrat uporabljal hkrati kot smoter, nikdar zgolj kot sredstvo.
O izvoru zločina genocida se je pogosto strastno razpravljalo. Bolje bi se bilo vprašati, zakaj takšnih zločinov ni nihče pravočasno preprečil. V totalitarni politiki je bilo vse načrtovano in preračunano. Najpomembnejši predpis je bil, da se ničesar ne razkrije prehitro pod pretvezo, da si prijatelj do zadnjega trenutka. To navajam, ker danes v več državah neprikrito obstajajo parafašistične in parakomunistične skupine. Zato sta bili prvi dve zasedanji evropskih razprav o vprašanju zgodovine totalitarnih režimov tako pomembni. Govorimo preprosto, da bomo jasno določili tisto, kar pod nobenim pogojem ne sme postati predmet tako imenovanega zgodovinskega revizionizma.
Genocid ni pojav, ki se mu lahko upre en sam narod. Upreti se mu mora družba civiliziranega sveta v celoti. To je eden od razlogov, da je to skupna naloga Evropske unije.
Slavi Binev
(BG) Poleg totalitarnih režimov komunizma in nacizma v 20. stoletju obstaja še eno dejstvo, in sicer kruti napadi otomanskega imperija na človekove pravice bolgarskih in armenskih ljudi. Nasilje proti bolgarskim ljudem je bilo skoraj pet stoletij pod vladavino otomanske države zaznamovano z značilnostmi genocida. Velik del bolgarskega prebivalstva je bil odpeljan v suženjstvo, pokončan ali nasilno spreobrnjen v islam, kar je dejansko namensko etnično čiščenje. Drugo nedvomno dejstvo je, da so turški organi med letoma 1915 in 1917 nasilno izgnali in pobili več kot milijon in pol Armencev. Vsa ta dejanja proti Bolgarom in Armencem v celoti ustrezajo elementom zločinov, ki so opredeljeni v instrumentih Združenih narodov o sodnem pregonu in kaznovanju genocida. Priznanje genocida proti Armencem in Bolgarom bi jasno opozorilo Republiko Turčijo, da prevzame odgovornost in se opraviči za pet stoletij zatiranja Bolgarov ter zločine in množične poboje, za katere je odgovorna, ter da plača odškodnino dedičem beguncev za trpljenje in zasebna posestva, ki so jim bila ukradena in so zdaj na turškem ozemlju.
Christopher Beazley
(FR) Gospod komisar, oprostite, vendar sem bil zelo presenečen zaradi vašega uvoda v to razpravo. Navedli ste, da je Komisija organizirala nepristransko razpravo o zločinih proti človeštvu. Povedali ste, kako zapletena je bila ta naloga in v zaključku ste rekli, da ima Evropska unija zelo malo pristojnosti na tem področju.
Ko je bila stara dva meseca, je ženo vašega estonskega kolega Sima Kallasa, ki ga dobro poznate, skupaj s njeno mamo in babico Stalin izgnal. Še eden od vaših kolegov, gospod Frattini, ki nas bo kmalu zapustil, je v pismu gospodu Landsbergisu dejal: "Vaša zgodovina - govorim o litovskem trpljenju pod Stalinom - vaša zgodovina je naša zgodovina."
Gospod komisar, mogoče bi v vašem govoru lahko podrobneje pojasnili te zadeve, ker sem lahko napačno razumel. Menim, da se je tukaj v Parlamentu in Svetu veliko naredilo, da se spomni na pozabljene umrle. Ker mi ne govorimo kot politiki, ampak naslavljamo splošno javnost. Na Poljskem in v Baltskih državah še vedno živijo ljudje, ki so izgubili svoje starše, svoje stare starše, vendar se jih nihče ne spominja. Ne verjamem, da je lahko razprava o trpljenju šestih milijonih Židov nepristranska. Zato sta dolžina takšne razprave in način vodenja razprave zelo pomembna dejavnika. Kot bi rekel vaš kolega, je zgodovina Srednje in Vzhodne Evrope naša zgodovina. Težava nas Britancev in Francozov je, da smo bili na koncu vojne Stalinovi zavezniki. Britanci so potrebovali 30 let, da so priznali pokol blizu mesta Katyn kot stalinistični zločin. Storilec ni bil Hitler.
Helmut Kuhne
(DE) Gospod predsednik, nas social demokrate so preganjali vsi totalitarni in avtoritarni režimi 20. stoletja, - nacisti, Stalinovi, Frankovi in Mussolinijevi morilci - seznam je dolg. Zato s tem nimamo težav, ampak dejansko pozdravljamo ponovno ocenjevanje zločinov v času stalinizmu. To lahko le podpremo.
Vendar bi se pri tem ponovnem ocenjevanju morala upoštevati pravila zgodovinske metodologije in se jih ne bi smelo zamešati s pravili, ki veljajo za postopke kazenskega sodišča. Paziti moramo, da teh zadev ne zamešamo. To ni vprašanje preštevanja žrtev ali ponovnih nürnberških procesov; zdaj poskušamo z ideologijo in ne iščemo storilcev.
Vendar so tudi točke, ki jih moramo jasno zavrniti in mi social demokrati smo nekatere določili. Zavračamo poskus oblikovanja novega okvira za razlago evropske zgodovine, kot je bilo navedeno v govorih nekaterih poslancev tega parlamenta na konferenci 22. januarja letos. Zelo nasprotujemo vidiku, da nacistično iztrebljanje evropskih Židov izhaja iz pojmovanja zgodovine, ki ga je razvil sovjetski režim. Ta vidik zavračamo.
Še odločneje ga zavračamo, ker smo leta 2006 ugotovili, da je drugi kolega iz iste ideološke usmeritve poslal elektronsko pošto vsem poslancem tega parlamenta, v katerem je opisal dve latvijski diviziji Waffen SS kot del nemških sil in s tem podcenil njihovo vlogo. Tudi to razlago zavračamo zlasti v povezavi s prvim stavkom. Zavračamo tudi trditev, da Zahod ni storil nič za spremembo v takratnem sovjetskem delu Evrope.
Na Konferenci o varnosti in sodelovanju v Evropi v Helsinkih se je v navedenih državah prvič spodbudilo gibanje za državljanske pravice z uspešnimi in zadovoljivi rezultati, ki jih vidimo danes, ko sprejemamo predstavnike iz navedenih držav v našem parlamentu. Pri teh točkah vztrajamo in bomo nadaljevali z njihovim uresničevanjem.
Ģirts Valdis Kristovskis
(LV) Gospod predsednik, v Evropskem parlamentu smo vajeni govoriti o skupnih vrednotah, skupni in verodostojni zgodovini, vendar včasih prihaja do nesporazumov. Gospod komisar Barrot, menim, da ste upravičeno dejali, da je v Evropi še vedno treba vzpostaviti resnico. Govorimo o spravi, vendar mogoče ne do stopnje, ki jo je predlagal gospod Cohn-Bendit. Kljub temu se zahvaljujem komisarju Frattiniju za zaslišanje, ki je bilo organizirano. Lahko sem sodeloval in ob različnih priložnostih tudi govoril na zaslišanju. Menim, da je bila razprava jedrnata. Žal ni bilo jasne, odločne, osredotočene izjave o nadaljnjih ukrepih. Žal so ruski predstavniki stalno poskušali upravičiti zločine, za katere je odgovoren totalitarni komunizem na območjih, ki jih je okupirala Zveza sovjetskih socialističnih republik. Ruski odziv ni presenečenje, vendar kaj bo naredila Evropska unija? Bo nadaljevala z dvojnimi merili? Bo zahtevala priznanje nacističnih zločinov z zanikanjem dogodkov ali njihovo očitno trivializacijo v državah članicah? Bo zahtevala, da se uvede zaporna kazen do treh let? Bo hkrati prezrla zločine totalitarnega režima ZSSR? Nekatere žrtve sovjetskega totalitarnega režima so še vedno žive, vendar jim stališče Evropske unije ne zagotavlja nikakršnega zadoščenja - celo huje, dejansko jih še vedno ponižuje. Govorimo o državljanih EU. Evropski parlament se mora boriti proti takšni nepravičnosti. Žal se predsedniki političnih skupin vedno znova odločajo, da ne bodo vložili resolucije v zvezi s to temo. Zato ne bomo imeli pisnega zapisa misli, ki jih danes tukaj izražamo. Gospod komisar Barrot, pozivam vas, da se ne oddaljite od tega pomembnega cilja, ampak si prizadevate za enotno razumevanje in verodostojno zgodovino v imenu sprave. Hvala.
László Tőkés
(HU) Gospod predsednik, vstaja proti Ceausescuju se je v Romuniji začela v moji cerkvi. Imel sem bolečo izkušnjo s tem, kaj komunizem dejansko je, in zato z zadovoljstvom ugotavljam, da je pozornost Evropske unije ponovno usmerjena na zločinska dejanja totalitarnih režimov. Za primere zločinov proti človeštvu, ki so se zgodili v obdobju nacionalnega socializma in komunizma, svet še vedno uporablja dvojna merila. Z razliko od primera fašizma še ni bilo sodnega postopka proti komunizmu. Obe vrsti diktatorskega režima sta omejevali svobodo, človekove pravice in cerkve. Ohromila sta življenje svojih nacionalnih manjšin. Velika razsežnost človeške in socialne tragedije je skupna fašizmu in komunizmu. Politična, zgodovinska, človeška in moralna obnova se je komaj začela in se mora nadaljevati. Vzemimo primer Romunije in Tismăneanovo poročilo. Prepričan sem, da se je za zaključitev spremembe režima, ki se je tam začela leta 1989, treba soočiti z dogodki iz preteklosti. Za dejansko evropsko vključevanje nekdanjih komunističnih držav so potrebne resnica in obnova ter tudi obsodba diktatorstva.
Tunne Kelam
Gospod predsednik, na enak način, kot je Baltsko morje postalo notranje morje EU leta 2004, so tudi zgodovinske izkušnje desetih novih članic, ki so trpele pod totalitarno vladavino komunizma, postale vseevropska težava.
V celoti se strinjam z gospodom Cohn-Benditom; potrebujemo enotno in skupno razlago naše skupne zgodovine. Tako ne gre za vprašanje obsodbe, ampak za vprašanje moralnega in političnega ovrednotenja vseh zločinov. Pozvali so nas, da zagotovimo, da so vsi zločini proti človeštvu, vsa dejanja genocida in načrtnega uničevanja razredov ter vsi vojni zločini obravnavani enako. Pravica pripada vsem državljanom Evrope brez kakršnih koli izjem.
V zvezi s tem sem nekoliko razočaran zaradi izjave komisarja, ker je glavna tema, da bo ovrednotenje komunističnega totalitarizma notranja zadeva za vsako zadevno državo. Bojim se, da bo to poglobilo dvojna merila, ker se nacizem in fašizem očitno v nobeni od držav članic EU ne obravnavata kot notranji zadevi. Vsak pojav neonacizma in rasizma se obravnava kot neposredna grožnja skupnim vrednotam Evrope.
Kaj moramo torej storiti? Še vedno živi več deset milijonov žrtev komunističnih režimov in tudi njihovih potomcev. Glede na sedanje razmere, se zagotovo počutijo kot drugo- ali tretjerazredne žrtve. Slavni "nikoli več" za njih še vedno ni zagotovljen.
Končno, to ni težava preteklosti. Odsotnost političnega in moralnega ovrednotenja še vedno oblikuje našo sedanjost in izkrivlja našo skupno prihodnost. Si lahko kdo predstavlja vrnitev vodstva sovjetske KGB na oblast v Rusiji ali ponovno obuditev komunističnih političnih sil v Nemčiji, če bi komunistični sistem ovrednotili ob koncu hladne vojne?
Józef Pinior
(PL) Gospod predsednik, gospod komisar, današnjo razpravo začenjam z omembo vodje poljske socialistične stranke, Kazimierzom Pużakom, ki ga lahko obravnavamo kot simbol te razprave. Prvič je bil aretiran v zgodnjih letih dvajsetega stoletja, leta 1911, kot vodja poljske socialistične stranke, bil je vodja tajne socialistične stranke med drugo svetovno vojno v boju proti nacizmu, potem ga je leta 1945 spet aretirala NKVD, nato je 30. aprila 1950 tragično umrl v stalinističnem zaporu na Poljskem.
Za nas socialiste so demokracija, boj za človekove pravice, pravna država in načela liberalne demokracije temelji politike. To je naša dediščina v zdajšnji Evropi. Hkrati, gospod komisar, in tu se zlasti obračam na vas, je zdaj zgodovina postala predmet manipulacije, neke vrste križarska vojna, kolonizacija, ki jo izvajajo populistična desnica in nacionalistična gibanja. To ustvarja paradoksne razmere, v katerih nacionalistična desnica zahteva zgodovinske raziskave in nova sodišča, vendar hkrati nasprotuje Listini o temeljnih človekovih pravicah kot delu evropske zakonodaje. Res neverjeten paradoks.
Demokracija, pravna država, liberalna demokracija, to so temelji sodobne Evrope. Združenost Evrope, Listina o temeljnih človekovih pravicah, pravna država povsod po svetu in nasprotovanje mučenju - to je naš odgovor, ki izhaja iz dediščine dvajsetega stoletja: boj za demokracijo, boj proti vsem vrstam diktature in totalitarnih režimov.
(Ploskanje.)
Dariusz Maciej Grabowski
(PL) Gospod predsednik, genocid je opredeljen v mednarodnem pravu in njegova opredelitev temelji na konvenciji ZN. Kot Poljak, državljan države, ki jo je prizadel genocid, menim, da bi morali to opredelitev razširiti z dvema elementoma.
Poudariti je treba, da je kot pravilo namen genocida uničenje občutka nacionalne identitete prek izničenja intelektualne in kulturne elite. Poljska je lahko primer za to. Med drugo svetovno vojno so Nemci in Rusi tam morili na primer izobražence, profesorje in duhovščino. Drugič, pozornost je treba nameniti načinu kaznovanja zgodovinskih laži, lažne propagande in nepriznavanja krivde v zvezi z genocidom na podlagi mednarodnega prava. Primer za to je odnos Rusije v zvezi s stalinističnimi zločini in tudi v zvezi s katinskim pokolom.
Poljska podpira vključitev Ukrajine v Evropsko unijo. Vendar, da zgodovina ne bo ločevala, ampak združevala, menimo, da mora Ukrajina priznati zločine nad Poljaki in Židi med drugo svetovno vojno, zaradi katerih je umrlo več kot 150 000 ljudi.
Evropska unija mora biti organizacija, ki je primer za nepopustljiv boj proti genocidu na vsem svetu. Zato moramo kot politiki, ki nas izvolijo narodi, obsoditi komunizem kot kriminalno ideologijo in kriminalen sistem.
Miguel Angel Martínez Martínez
(ES) Gospod predsednik, gospe in gospodje, spomin na zgodovinske dogodke je bistven v procesu grajenja Evrope. Za popolno uspešnost tega procesa je ključno razumevanje, da predstavljajo odprava nacionalizma, totalitarizma, nestrpnosti, avtokracije in vojne, ustanovitev evropejstva, svobode, spoštovanja, demokracije in miru vrednote, ki vladajo načinu našega skupnega življenja v Evropi.
To so vrednote, ki jih moramo predati mladim ljudem: pretekli dogodki in zdajšnji napredek, brez prikrivanja zločinov in napak, ki smo jih morali preživeti, ter poudarjanja odrekanja v zvezi s tem.
Poznati našo zgodovino je protistrup za ponavljanje istih napak.
Le s poznavanjem resnice, celotne resnice, lahko napredujemo. Močno moramo obtožiti barbarstva naše preteklosti, vendar jih ne smemo izničiti ali jih lažno predstaviti; ne smemo stopiti v past manihejske logike hladne vojne, ki Zahod enači z dobrim, Vzhodno Evropo pa z zlobnim. Razložili bomo, da so bili demokratični in totalitarni vladarji, vendar pri tem ne bomo skrivali dejstva, da sta Zahodna in Vzhodna Evropa obe imeli svoje totalitarne vladarje ter da so bili oboji enako osovraženi in zločinski.
Kot španski demokrat sočustvujem z demokrati, ki so bili žrtve stalinizma v svojih državah, vendar jih hkrati pozivam, naj pokažejo solidarnost do tistih v Španiji, ki so preživeli zatiranje in trpljenje zaradi diktature generala Franca.
Razumemo tragedijo prav tako Evropejcev v Vzhodni Evropi, ki so prešli z ene vrste totalitarizma na drugo, vendar morajo oni prav tako razumeti našo tragedijo, v kateri smo doživljali ohranjanje iste oblike diktature ter zatiranja svojih ljudi.
Le s poznavanjem resnice, celotne resnice, lahko napredujemo. Na koncu se spomnimo, da v Teheranu, na Jalti in v Potsdamu Stalin ni bil sam; voditelji zahodnih sil so sodelovali pri njegovih odločitvah. Zato je bil vsak delno odgovoren za razdelitev Evrope in za zatiranje, kaznovanje ter trpljenje, ki ga je več milijonov Evropejcev doživelo zaradi enega ali drugega totalitarnega režima.
Zagotovo sta Srednja in Vzhodna Evropa bolj odgovorni za stalinizem, vendar je prav tako res, vsaj pri moji domovini, da so bile odgovorne predvsem zahodne demokracije, ki so sprejele tiranijo Franca, ki sta jo ustanovila Hitler in Mussolini kot del svojega svobodnega sveta, poleg tega sta sokriva za njegova grozljiva dejanja.
Gospod predsednik, skupaj smo kot združena Evropa dosegli veliko, pri čemer bo Evropa postala še močnejša ter bo lahko ponujala večja zagotovila za svobodo in demokracijo, bolj kot bo njena zgradba temeljila na zavedanju o napredku, ki ga predstavlja skupni projekt, s katerim se lahko poistovetimo in zavrnemo temno stran svoje preteklosti, zato da zgradimo prihodnost, namenjeno vrednotam, ki nas združujejo.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Zadovoljen sem, da je bila današnja razprava o zadevah, povezanih s krvavim totalitarizmom, omogočena. Obžalujem dejstvo, da je razprava tako kratka in površna. Dejstvo, da smo opustili običajno načelo sprejemanja ustrezne resolucije, sproža razmislek o tem.
Poleg tega je zanimivo, da na različnih ravneh v Uniji nemški nacionalni socializem, ki mu večinoma pravimo nacizem, obravnavajo pred vsemi ostalimi zadevami. Mednarodnemu socializmu, tj. komunizmu, se tiho izogibamo. Teh sistemov niso povezovale le skupne ideološke korenine, ampak tudi praktično sodelovanje. Komunizem so ustvarili Rosa Luxemburg, Liebknecht, Marx, Lenin in Stalin ter je povzročil načrtovane smrti več deset milijonov prebivalcev Srednje in Vzhodne Evrope. O mnogih krvavih zločinih, na primer o katinskem pokolu, se danes ne govori, ti zločini tudi niso obravnavani kot genocid.
Grajenje demokratične Evrope je mogoče le na temeljih resnice, vključno z resnico o nečloveškem komunističnem totalitarizmu. Moramo se spominjati in biti pravični do žrtev teh nečloveških sistemov; to smo dolžni sedanji in prihodnjim generacijam, da se te razmere nikoli več ne ponovijo.
Libor Rouček
(CS) Gospod predsednik, dvajseto stoletje je bilo v Evropi stoletje totalitarizma in avtoritarnih režimov, nacizma in fašizma, komunizma in njegove najbolj grozljive veje, stalinizma, različnih desničarskih diktatur v Španiji, na Portugalskem, v Grčiji in ostalih državah. Grozot in zločinov, ki so bili posledica teh režimov, ne smemo nikoli pozabiti. Zato pozdravljam to razpravo o preteklosti. Vendar bi morali pri tej razpravi upoštevati nepristranska, objektivna in znanstvena merila. V nobenem primeru se je ne sme izkoriščati v politične namene, kakor se na žalost pogosto dogaja.
Če pogledamo na primer številne nove države članice Evropske unije, vključno z mojo domovino Češko, vidimo nenehne napade na vse, kar je levo usmerjeno. Desno usmerjeni politiki, novinarji in tako imenovani zgodovinarji, od katerih so bili številni pripadniki preteklega komunističnega režima in so si v takratnih komunističnih ustanovah pridobili nazive doktorjev ali inženirjev, neprestano napadajo socialdemokratske stranke, kot da so neke vrste komunistične ali pokomunistične stranke, navkljub dejstvu, da so bili dejansko socialdemokrati tisti, ki so se doma in v izgnanstvu štirideset let borili proti komunizmu. Češki socialdemokrati so umirali v komunističnih zaporih; organizirali so prvi protikomunistični upor v celotnem nekdanjem sovjetskem bloku, in sicer v Plznu 1. junija 1953; v prvi bojni vrsti so sodelovali pri praški pomladi; v sedemdesetih in osemdesetih letih 20. stoletja so oblikovali opozicijo. Sam sem moral v izgnanstvo, ko sem opravljal delo urednika pri "Voice of America". Navkljub temu se socialdemokratsko stranko nenehno označuje za postkomunistično stranko.
Gospod komisar, rad bi izvedel, kaj namerava Komisija storiti za zagotovitev, da se razprave o preteklosti ne bodo izkoriščale za sedanje politične in ideološke cilje.
Justas Vincas Paleckis
(LT) Gospod predsednik, bistveno je, da odkrito in pošteno govorimo o zločinih totalitarnih režimov Hitlerja, Stalina in ostalih - od nekdanje Sovjetske zveze do Španije. Sosednje države, zlasti Rusija, Ukrajina in Belorusija, morajo iskreno sodelovati pri tem.
Okupacija in priključitev baltskih držav leta 1940 ni bila tipična, ker so jo poskušali prikriti s socialno liberalizacijo. To je omogočilo dejstvo, da je bila na primer Litva 14 let pod avtoritarnim režimom, ki je potlačil demokracijo in odpravil svobodne volitve.
Pred letom dni je Evropski parlament odprl razstavo, na kateri so predstavili grozljive podatke raziskovalnega središča za genocid in odpor v Litvi. Med tremi leti nacistične okupacije v Litvi je bilo umorjenih 240 000 ljudi, od tega 200 000 Židov. V več kot 47 letih okupacije Sovjetske zveze so represivni organi skoraj 80 000 Litovcev umorili, izgnali ali poslali v prisilna delovna taborišča. Neizmerljiva bolečina in tragedije za temi podatki se morajo v Evropi razkriti.
Dejanja in načela Stalina ter ostalih komunističnih voditeljev, ki so spodbujali iztrebljenje milijonov ljudi v imenu razrednega boja, so bila zločinska. Komunistično gibanje je preživelo 160 let v različnih oblikah v različnih državah; vendar so bili vsi komunistični režimi protidemokratični. Hkrati ko je evrokomunizem postajal močnejši, se je krepil tudi odpor proti moskovski diktaturi. Spomnimo se na imena, kot sta Imre Nagy in Alexander Dubček, ter na poskuse komunistov, da bi ušli zlobnemu krogu dogem in zločinov, ki so jih ostali člani komunistične stranke brezobzirno poskušali potlačiti. Ali lahko vse voditelje komunistične partije Sovjetske zveze, kot so Stalin, Hruščov, Brežnjev in Gorbačov, označimo za enake? Diktatorskega enopartijskega sistema ni uničil le trud upornikov ter pritisk Zahoda, ampak večinoma dejavnosti članov komunistične partije, ki so si prizadevali za spremembe, demokracijo in uveljavljanje človekovih pravic.
Dvomim, da bo EU kdaj sprejela skupno zgodovinsko politiko. Navkljub temu je pomembno, da se bolje spoznamo z zgodovino vsake posamezne države, saj bomo tako bolj spoštovali demokracijo ter lahko oblikovali svetlejšo prihodnost.
Zita Pleštinská
(CS) To je pomemben dan, dan moralnega zadoščenja za vse žrtve totalitarnih režimov. Moj oče Štefan Kányai je devet let in pol preživel v ruskem gulagu. V svoji knjigi opisuje grozljivo realnost, ki jo je spremljala krutost stalinizma, na kar ne smemo pozabiti. Zato se vam v njegovem imenu zahvaljujem.
Prav tako se vam zahvaljujem v imenu škofa Jána Vojtaššáka, monsignorja Viktorja Trstenskega, Štefana Putanke, Štefana Janíka in več tisoč ostalih pogumnih sinov slovaškega naroda, ki so bili žrtve komunizma.
Slovaški duhovnik František Dlugoš je v eni od svojih knjig zapisal: "Raziskovanje dogodkov, ki so se zgodili v štiridesetih letih komunističnega režima, z namenom iskanja usod ljudi pomeni razkritje duše naroda." Po današnji razpravi lahko dodam "duše Evrope".
Pozdravljam to razpravo, ker je raziskovanje tega edinstvenega obdobja v času ter dogodkov, ki so se takrat zgodili, koristno sedaj in tudi v prihodnosti.
DanutBudreikait
(LT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, prvič v zgodovini EU se je v okviru razprav o oceni totalitarnih režimov na ravni EU pojavilo prizadevanje, ki bo ljudi spodbudilo k obravnavanju zločinov komunizma in nacizma kot grozodejstev totalitarnih režimov, ki so povzročili škodo državam in ljudem. Javna obsodba zločinov komunizma po njihovem izenačenju z zločini, ki so jih zagrešili nacisti, bo imela pozitiven vpliv na zakonodajo EU, izobraževanje in kulturo.
Zločini, ki so jih zagrešili evropski nacistični režimi, so bili v svetu obsojeni, nacistične stranke so prepovedane in nacistična propaganda kazniva po zakonu. Hkrati pa škoda, ki so jo povzročili komunistični režimi, še ni bila temeljito ocenjena. Nekatere evropske države imajo še vedno zakonite komunistične partije.
Litva poziva države članice EU, da pripravijo uradna poročila o škodi, ki so jo povzročili totalitarni režimi, zlasti stalinizem, ter da pozovejo dediča obvez Sovjetske zveze - Rusko federacijo, - naj poravna to škodo. Litva je škodo, ki ji jo je povzročila pol stoletja trajajoča sovjetska okupacija, ocenila na 80 milijard LTL. Evropa mora pokazati svojo solidarnost in zahtevati, da tisti, ki so odgovorni za škodo, državam članicam EU izplačajo odškodnine, kot se je zahtevalo tudi od storilcev nacističnih zločinov.
Jacques Barrot
podpredsednik Komisije. - (FR) Gospod predsednik, zahvaljujem se vsem poslancem, ki so sodelovali v tej razpravi, ki je dosegla kritično točko. Slišali smo nekaj posebno pomembnih pričanj o preteklih dogodkih, ki ste jih nekateri tudi sami doživeli.
Rad bi pojasnil nekatere nejasnosti. Zlasti v primeru gospoda Beazleyja menim, da je nastal nesporazum. Podal sem govor, ki je bil pripravljen zame, vendar moram reči, da se mi zdi, da sem bil narobe razumljen. Vsaka država članica je odgovorna, to je treba poudariti. Vendar Unija zagotovo namerava izpolniti svoje obveznosti. Zahtevamo resnico, celotno resnico, in če je Komisija začela to razpravo, na predstavitvi jo je začel moj kolega, Franco Frattini, je to storila z namenom poiskati resnico. To je treba poudariti. Vsaka država članica mora biti odgovorna in spoštovati to dolžnost do spominjanja, vendar morajo tudi vsi državljani EU imeti občutek za solidarnost in vključenost v tragične dogodke, ki so se zgodili v nekaterih od naših držav članic. V tem smislu bi rad dejal, in to sem poudaril že v svoji uvodni izjavi, da se zavedam, da zlasti na Zahodu nismo vedno v celoti razumeli obsega grozodejstev in ostudnih zločinov, ki so jih doživeli naši prijatelji iz tistih držav članic, ki so bile predmet različnih oblik okupacije in so živele pod Stalinovo okupacijo.
Zato sem danes osebno prisoten, ker bi rad zagotovil, da bo Komisija nadaljevala to razpravo in zagotovila podlago, zlasti za študijo, ki jo bomo izvedli z namenom pregleda različnih zakonov in praks, ki se dejansko izvajajo v državah članicah, v katero bomo vključili tudi totalitarne zločine.
Jasno je, da izjava Sveta ne obravnava posebej stalinističnih zločinov, ampak govori na splošno o totalitarnih režimih. Vendar je iz vsebine izjave jasno, zlasti v državah članicah, ki so jo pripravljale, da je vprašanje spominjanja na stalinistične zločine ključno za ta proces. Menim, da je to treba povedati, in na začetku te razprave sem poudaril, da je vsaka oblika totalitarizma, vsak totalitarni režim, ki je povzročil zanikanje človeka in njegovih temeljnih pravic, nesprejemljiva. V tem smislu, in nekateri od vas ste poudarili to dejstvo, je poznavanje izkušenj glede ostalih vrst totalitarnih režimov koristno pri opredeljevanju ukrepov, prek katerih se dejanja zlorabe in barbarstva, ki ste jih obsodili, dejansko pojavijo.
Zato menim, da mora biti ta študija obširna in ne sme prezreti nobene oblike totalitarizma. Niti ne sme ta razprava omogočiti možnosti za politično izkoriščanje. Komisija se seveda zaveda tega tveganja, vendar če Evropska unija ne spregovori o tragični preteklosti nekaterih naših držav članic, bo to le povečalo tako tveganje ter ustvarilo razlike med novimi in starimi državami članicami. Zato moramo napredovati skupaj.
Zato, gospod predsednik, moram vprašati, kaj je dejansko namen vsega tega? Tako se lahko zaščitimo pred katero koli obliko revizionizma, pred vsako zgodovinsko neresnico.
Drugič, prav tako moramo s spominjanjem preprečiti vrnitev teh totalitarnih režimov. Končno smo zavezani k spravi, ki je očitno povezana s tem pristopom. Vendar poudarjam, da moramo gledati v prihodnost, in nekateri so poudarili, da moramo uvesti neposredno zavezujočo evropsko zakonodajo, ki bo preprečila ponoven pojav teh totalitarnih režimov.
Gospe in gospodje, rad bi vam ponovno zagotovil, da sem popolnoma v nasprotju s tem odzivom osebno v celoti prepričan, da imamo kot Evropejci skupno dolžnost solidarnosti pri oblikovanju resnice, naše evropske resnice, brez neupoštevanja ali zmanjševanja zločinov, ki so jih zagrešili različni totalitarni režimi. V tem smislu menim, da morajo naši prijatelji iz Vzhodne Evrope zlasti upoštevati, da si prizadevamo za iskanje resnice in ne bomo odnehali, dokler ne bo znana.
Predsednik
Ta razprava je končana.
Pisne izjave (člen 142)
Lasse Lehtinen  
v pisni obliki. - (FI) Gospod predsednik, najbolj dragoceno darilo, ki smo ga prejeli zaradi raziskovanja zgodovine, so dogodki, ki jih poznamo - dejstva. Več dejstev poznamo, bolje je. Razlaga teh dejstev je vedno samostojen proces. Vsak lahko razišče in si razlaga dejanja, ki so se zgodila, to je del svobode govora. Politična zgodovina je le redko sorazmerna v smislu svoje vsebine, vendar se je v zvezi s tem treba potruditi. Še vedno je veliko neraziskanih področij nedavne zgodovine, delno tudi zaradi politične korektnosti. Diktatorstva in diktatorji so deležni posebne obravnave. Nacistični zločini si ne zaslužijo razumevanja, vendar komunizem tudi ne sme pridobivati pozitivnih točk.
Marianne Mikko
v pisni obliki. - (ET) Na javni obravnavi slovenskega predsedstva in Evropske komisije se je 8. aprila obravnavala zelo pomembna tema za Evropsko unijo.
Evropa je v 20. stoletju zaradi totalitarnih režimov izgubila več milijonov izobražencev in podjetnih državljanov. Rane, zadane naši zgodovini, se do danes še niso zacelile.
Diktator Sovjetske zveze Josip Stalin je mojo domovino in ostale baltske države izbrisal z zemljevida. Pol stoletja nismo smeli imeti lastnih državnih himn; naše glavno mesto je bila Moskva.
Stalinizem in nacizem sta se razvijala skupaj in Evropo delila z železno zaveso. Krutost Hitlerja in Stalina ni poznala državnih meja.
Kot socialdemokrat obsojam diktature v kakršni koli obliki. Poleg tega poudarjam, da sta bila stalinizem in nacizem neposreden vzgled ostalim totalitarnim režimom.
Metaxas, Franco, Mussolini, Salazar in številni ne tako pomembni diktatorji so zagrešili lastne zločine po vzoru Hitlerjeve in Stalinove krutosti. Njihov obseg je ostal v mejah njihovih držav, zato morajo biti zadevne države odgovorne za določanje resnične cene.
Ozaveščanje in spoznavanje zgodovine drug drugega sta bistvena za oblikovanje zavesti državljanov različnih držav Evrope o dejstvu, da so dejansko tudi evropski državljani. Potrebujemo oceno, ki bo temeljila na skupnih vrednotah, o zločinih, ki sta jih zagrešili komunistična partija Sovjetske zveze in KGB.
Kmalu bo minilo sedemdeset let od sklepa pakta Molotov-Ribbentrop. Grozodejstev Stalinovega aparata prisile se še vedno ne primerja s Hitlerjevo vojaško mašinerijo.
Kot prvi korak skupnega pristopa k zgodovini naše vlade pozivam, da se 23. avgust določi za vseevropski dan spominjanja na žrtve stalinizma in nacizma.
Katrin Saks  
v pisni obliki. - (ET) Čeprav večina prebivalcev zahodnih držav pozna koncentracijska taborišča nacistične Nemčije, na žalost večina od njih nikoli ni slišala za gulage. Raziskava, ki jo je Švedska nedavno izvedla med 15- do 20-letniki, je pokazala, da je njihovo osnovno znanje glede komunizma zelo slabo, skoraj ga ne poznajo. Študija je pokazala, da 90 % Švedov še nikoli ni slišalo za gulage, medtem ko jih 95 % zna povedati, kaj je bil Auschwitz.
Na žalost je moj oče izkusil obe vrsti taborišč, zato ne morem sprejeti zamisli, da se trpljenje pod Sovjetsko zvezo obravnava kot drugorazredno, kot da obstaja neki strah, da bi govorjenje o teh dogodkih zmanjšalo pomembnost nacističnih zločinov. Ta odnos se mora spremeniti. To ni vedno najbolj enostavna zadeva za skupino socialdemokratov v Evropskem parlamentu, ker imajo številne stranke v njem komunistično preteklost. Ozaveščanje v okviru skupine socialdemokratov je zato še pomembnejše.
Spomnim se razprav o tej isti temi pred dvema letoma, ko je parlamentarna skupščina Sveta Evrope, katere članica sem bila takrat, obsodila zločine komunizma. Takrat sem bila ena od govornikov in zaradi dejstva, da je tako veliko držav v tej organizaciji izkusilo sovjetski režim, smo ga obsodili hitreje kot Evropski parlament.
V celoti sem prepričana, da če se Evropska unija resnično zavzame za svoje vrednote, mora zelo jasno izraziti svoj odnos do preteklosti v zvezi s temi vrednotami. To ni ponovno pisanje zgodovine, kot so trdili številni kritiki v tej zadevi. To je določanje zgodovinske resnice.
Andrzej Tomasz Zapałowski  
v pisni obliki. - (PL) V 20. stoletju je Evropa doživela številna dejanja genocida. O nekaterih dejanjih se pogosto in veliko razpravlja, medtem ko se o ostalih molči. V medijih najpogosteje beremo o nacistih in komunističnih genocidih.
Dejanje genocida, o katerem se nikoli ne razpravlja, je umor več sto tisoč Židov, Poljakov in Ukrajincev na poljskem ozemlju pod nemško okupacijo med drugo svetovno vojno, ki so ga zagrešili ukrajinski nacionalisti iz tako imenovane ukrajinske uporniške vojske. Pomemben del osebja te vojske je pred tem služil v nacističnih enotah SS. Ta genocid je imel vse značilnosti neusmiljenega umora, storjenega z veliko krutostjo. Celotno prebivalstvo, naseljeno na določenem ozemlju, je bilo izbrisano. Žrtve so umorili, dele njihovih teles pa odrezali ali odtrgali. Zdaj si ljudje, ki so sodelovali pri teh umorih, v Ukrajini prizadevajo pridobiti status vojnih veteranov.
Želim poudariti, da genocid v nobenem primeru ni opravičljiv ter ga ne moremo razložiti niti s poskusom pridobitve svobode in suverenosti za neko državo.
