Subsidiaarsuse põhimõte ja avalike sotsiaalteenuste universaalsus ELis (arutelu) 
Juhataja
Istung jätkub.
Järgmine päevakorrapunkt on suuliselt vastatav küsimus, mille esitasid komisjonile (Β7-0218/2010) fraktsiooni PPE nimel Jan Olbrycht ja Lambert van Nistelrooij, fraktsiooni Verts/ALE nimel Heide Rühle, fraktsiooni ECR nimel Oldřich Vlasák, fraktsiooni S&D nimel Peter Simon, Françoise Castex, Evelyne Gebhardt ja Proinsias De Rossa ning fraktsiooni ALDE nimel Ramona Nicole Mănescu ja Olle Schmidt subsidiaarsuse põhimõtte ja avalike sotsiaalteenuste universaalsuse kohta ELis.
Jan Olbrycht
Tahaksin juhtida tähelepanu sellele, et siinkohal esitatud suuliselt vastatav küsimus tekkis Euroopa Komisjoni otsuse tõttu selle kohta, kuidas teha kindlaks, millised rühmad saavad Madalmaades kasutada sotsiaalkortereid. Otsus kutsus Euroopa Parlamendi liikmete hulgas esile elavaid arutelusid ja suurt huvi, sest sellel on olulised tagajärjed. Tuleb aru saada, et Euroopa Liidu eri liikmesriikides on avalikuks teenuseks peetavate sotsiaalkorterite kohta kasutusel eri määratlused. Need määratlused on samuti seotud asjaoluga, et meil on sotsiaalkorterite kasutamiseks kehtestatud erinevad kriteeriumid ja ka vastutuse ulatus on erinev. Vastutus jääb riigiasutuste kanda, kuid töövõtjate hulgas on nii avalik-õiguslikke kui ka eraühinguid.
Huvi sotsiaalkorterite vastu tuleneb ühest küljest riigiabi käsitlevatest õigusaktidest, kuid see on seotud ka määratlusega, mis võetakse aluseks struktuurifondide kasutamiseks abikõlblike kulude tuvastamisel. Seega oleks lisaks küsimusele huvitav teada, kas komisjon leiab, et kogu Euroopa Liidus peaks kehtima üks määratlus? Kas sotsiaalkorteritega seotud riigiabi kohta peaks kehtima ühesugused põhimõtted? Kas komisjon kavatseb kehtestada leibkonna sissetuleku lubatud määra iga juhtumi puhul eraldi nagu Madalmaades? Kas selline tegevus on ikka kooskõlas Euroopa Liidus kehtiva subsidiaarsuse põhimõttega?
Heide Rühle
esitaja. - (DE) Lugupeetud juhataja! Tahan viidata pressiteatele, mille komisjon ise eelmise aasta 19. detsembril seoses riigiabi käsitleva otsusega Madalamaade sotsiaalkorterite süsteemi kohta avaldas.
Tsiteerin: "komisjoni otsusega kinnitatakse tema pikaajalist poliitilist suunda, et riigiasutustel on laialdased volitused sotsiaalkorterite kriteeriumide ja tingimuste ning muude üldist majandushuvi pakkuvate teenuste määratlemisel.” See on tsitaat.
Minu küsimus on järgmine: kuidas sobib komisjoni selline avaldus kokku asjaoluga, et selle otsusega kehtestas komisjon Madalmaades sotsiaalkorterite saamiseks kindlad sissetuleku piirmäärad. Kas see kuulub üldse komisjoni pädevuse alla ning kuidas on see seotud subsidiaarsuse ja proportsionaalsusega?
Lisaks tahan komisjonilt küsida, kuidas saab otsus, milles tunnistatakse ametlikult sotsiaalset mitmekesisuse vajalikkust ja seistakse ühtlasi vastu sotsiaalsele eraldatusele, olla kooskõlas asjaoluga, et samal ajal on kehtestatud kuni 10% kindlaksmääratud osakaal, mis võib ületada 30 000 euro künnist, ning komisjon märgib ka seda, et kui mingil hetkel omandab sotsiaalkorteri suurem kui 10% osakaal, mis ületab sotsiaalkorteri saamiseks kehtestatud 30 000 euro künnist, tuleb see Madalmaade muude piirkondade arvelt tasa teha? Mis puudutab sotsiaalset mitmekesisust, siis mulle tundub, et see on väga kindel ja range korraldus.
Kuidas sobib see kokku subsidiaarsusega ja - nagu te ise oma pressiteates väitsite - "laialdaste volitustega sotsiaalkorterite kriteeriumide ja tingimuste ning muude üldist majandushuvi pakkuvate teenuste määratlemisel”?
Françoise Castex
esitaja. - (FR) Austatud juhataja! Ka mina soovin pöörduda komisjoni poole seoses teatisega sotsiaalkorteriteks antava abi kohta Madalmaades, millele Euroopa Komisjon vastas nii, et see tuleb viia kooskõlla konkurentsieeskirjadega. Seega soovitas ta viia läbi põhjalik reform sotsiaalkorterite ning üldhuviteenuste eesmärkide alal ning on minu arvates töötanud välja piirava määratluse selle kohta, mis on üldist huvi pakkuvad sotsiaalteenused.
Tegelikult tunnistab komisjon selle avaliku teenuse sotsiaalset olemust, kuid rõhutab, et seda tuleks määratleda "otseses seoses ebasoodsas olukorras olevate ühiskonnarühmadega” ning et seega ületavad pakutavad sotsiaalkorterid Madalmaades ebasoodsas olukorras olevate ühiskonnarühmade individuaalseid vajadusi. Madalamaade valitsuse esitatud ettepanekus sotsiaalkorterite reformi kohta piiratakse nende sotsiaalkorterite mahtu 10%ni, mida võib eraldada muudele ühiskonnarühmadele, kuid see peab alati toimuma sotsiaalsete kriteeriumide alusel või tähtsuse järjekorras.
Piirang õõnestab veel ühte avaliku teenuse eesmärki, mida täidetakse sotsiaalkorterite teenusega - nimelt sotsiaalse ja linnalise mitmekesisuse eesmärki, mille Madalamaade seadusandja on sotsiaalkorterite puhul määratlenud. Sellest tulenevalt on minu küsimus, volinik ja komisjoni liikmed, selline: millisel asutamislepingus sätestatud õiguslikul alusel saab komisjon seada küsimuse alla sotsiaalteenuste universaalsuse ja sunnib liikmesriike määratlema ümber eesmärke, mis on omistatud ühele sellisele sotsiaalteenusele?
László Andor
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Lugupeetud parlamendiliikmete esitatud küsimus jaguneb kolmeks osaks. Esiteks: kas komisjon on seisukohal, et ELis peaks kehtima sotsiaalkorterite ühtne määratlus? Teiseks esitati küsimus subsidiaarsuse põhimõtte ja universaalsuse kohta. Kolmas küsimus puudutas sotsiaalkorterite saamiseks kohaldatud sissetuleku piirmäärasid. Enne nendele küsimustele vastamist tahan rõhutada, et komisjon peab sotsiaalkortereid väga oluliseks. Sotsiaalkorterid on Euroopa Liidu aktiivse sotsiaalse ja majandusliku kaasamise poliitika põhivahend.
1. ja 2. küsimusele vastates tahan väljendada ennast äärmiselt selgelt. Komisjon ei kehtesta ELi tasandil sotsiaalkorterite ühtset määratlust ning austab subsidiaarsuse põhimõtet täielikult. Lugupeetud parlamendiliikmed osutavad täiesti õigesti komisjoni 2005. aasta otsusele üldist majandushuvi pakkuvate teenuste jaoks antava riigiabi kohta. Otsuses tagatakse teenuste osutamisel õiguskindlus ja vähendatakse teenuseid rahastavate riigiasutuste halduskoormust.
Otsuse alusel kuulub otsuses kehtestatud tingimustele vastavate sotsiaalkorterite eraldamiseks antav abi sooduskohtlemise alla, sest see on vabastatud teavitamiskohustusest, sõltumata seonduvatest summadest. Vastavalt otsusele kohaldatakse seda vabastust siis, kui asjaomane liikmesriik loeb sotsiaalkorteri üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks. Iga liikmesriik määratleb sotsiaalkorteri kohaldamisala ise oma traditsioonide, kultuuri ja riigi sekkumisvajaduse alusel.
Tahan samuti viidata komisjoni 2006. ja 2007. aasta teatistele, milles on selgelt rõhutatud liikmesriikide vastutust ja laialdasi volitusi üldist huvi pakkuvate sotsiaalteenuste valdkonnas. Lisaks toodi see esile veelgi hilisemas protokollis üldhuviteenuste kohta. Nagu mõiste "sotsiaalkorterid” alusel võib oletada, ei ole siin tegemist siiski eluasemetega üldiselt, vaid sotsiaalkriteeriumide alusel jagatavate eluasemetega.
Sel põhjusel viidatakse 2005. aasta otsuse põhjendustes korteritele, mida pakutakse ebasoodsas olukorras olevatele kodanikele ja sotsiaalselt vähem soodsas olukorras rühmadele, kes piiratud maksevõime tõttu ei suuda muretseda endale eluaset turutingimustel. Sellest tulenevalt peavad liikmesriigid määratlema sotsiaalkorterite sihtrühma, et sotsiaalkortereid eraldataks läbipaistvalt ja et vältida olukorda, kus kõige suuremad abivajajad jäävad sellest ilma.
Liikmesriikidel on sihtrühma suuruse määratlemisel ja sotsiaalkorterite süsteemi kohaldamisel väga palju mänguruumi. Komisjoni roll piirdub kontrollimisega, et määratluses ei esineks ilmseid vigu.
See lähenemisviis kinnitati komisjoni 2009. aasta detsembris vastu võetud otsuses sotsiaalkorterite kohta Madalmaades. Samuti on see lähenemisviis täielikus kooskõlas põhiõiguste harta artikliga 34, milles viidatakse sotsiaalabile ja eluasemetoetusele kõigile neile, kellel puuduvad piisavad elatusvahendid.
Sotsiaalkorterite selge määratlus tagab samuti selle, et riigiabi ei saa suunata sellise äritegevuse rahastamisse, mis ei kuulu üldist majandushuvi pakkuvate teenuste ulatuse alla.
2. küsimuses käsitletakse samuti universaalset õigust eluasemele. Nagu juba ütlesin, ei ole eluase üldiselt sama mis sotsiaalkorter. Sotsiaalkorterite selged ja läbipaistvad abikõlblikkus- ja jaotuskriteeriumid on abisaajate huvides ning tagavad avaliku sektori vahendite nõuetekohase kasutamise.
3. küsimusele, milles lugupeetud parlamendiliige küsib, miks saavad sotsiaalkortereid ainult need leibkonnad, kelle sissetulek on alla 33 000 euro, tahan ma jälle väga selgelt vastata. ELi tasandil ei ole kehtestatud sissetuleku piirmäära sotsiaalkorterite saamiseks.
See summa puudutab ühte liikmesriiki - Madalmaid. See oli osa muutustest, mille viisid sisse Madalmaade ametiasutused, et viia riiklik sotsiaalkorterite süsteem kooskõlla Euroopa riigiabi eeskirjadega. Madalmaade ametivõimud kehtestasid selle piirangu, et teha kindlaks sotsiaalkorterite sihtrühm Madalmaades. Komisjon ei leidnud selles sotsiaalkorterite määratluses ühtegi viga ning kiitis seega Madalmaade riigiabi kava heaks. Lisaksin veel seda, et Madalmaade ametivõimude määratletud sihtrühm on väga lai ja hõlmab 43% Madalmaade elanikkonnast.
Lambert van Nistelrooij
Kriisi ajal ja arutelu käigus selle kohta, kuidas säilitada jätkusuutlikku ühiskonda ja meie konkurentsivõimelisust, arutame me ilmset teemat, mis minu arvates on siiski kõigest hoolimata paljude inimeste murede keskmes.
See teema on küsimus, kellele tuleks eraldada kortereid? Just nüüd, mil pangad on palju tagasihoidlikumad, kui nad olid selle arutelu alguses, mis toimus Madalmaades 2005. aastal, mil olukord oli hoopis teistsugune, on selge, et mõned inimesed satuvad tõelistesse raskustesse. Praegu on kehtestatud künniseks 33 000 eurot. Need ettepanekud tuleb veel esitada Madalmaade parlamendi alamkoja liikmetele heakskiitmiseks ning nad ütlevad meile kohe, et see künnis peaks tegelikult olema kooskõlas Madalmaade haigekassa puhul kehtestatud künnisega, mis on umbes 40 000 eurot.
Arutelu on Madalmaades ikka veel täies hoos ja seepärast ei saa öelda, et kõik on sellega nõus. Minu arvates ei ole paindlikkuse ja kohandatud lahenduste jaoks jäetud piisavalt ruumi. Liikmesriigid peavad olema suutelised asjaoludega kohanema. See 10% on väga väike arv. Pärast kooli lõpetamist oli ka minu sissetulek künnisest kõrgem, kuid ma pidin oma üüritud eluaset veel mitu aastat pidama, enne kui otsustasin lõplikult osta omale eluaseme ja minna kusagile mujale elama.
Me räägime paindlikkusest - liikumisvabadust ei ole piisavalt. See viib mind järelduseni, et subsidiaarsust - riikide võimet korraldada palju laiaulatuslikumalt oma asju ise - ei austata piisavalt. Pärast tänast arutelu peame mõtlema, kas koostada tuleks jälle üks resolutsioon. Üldiselt leian, et komisjon teeb selles suhtes head tööd, kuid minu arvates on liikmesriikide liikumisvabadus liigselt piiratud, mis kahjustab inimesi, kelle eluase sellest sõltub.
Evelyne Gebhardt
Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Kallid kolleegid! Seda arutelu jälgides olen täheldanud, et tegelikult valitseb üsna suur ebakindlus selles, kuidas õigusakte sellistes valdkondades kohaldada tuleks. Teie, härra Andor, ütlesite just, et sellist Euroopa õigusakti, milles on kindla piirmäärana kehtestatud 33 000 eurot, ei ole olemas. Madalmaade seadusandjad on siiski kehtestanud selle piirmäära oma vabast tahtest ilmselt kartuse pärast, et muidu nõuaks komisjon mingil hetkel selgete kriteeriumide kindlaksmääramist.
See ebakindlus põhjustab liikmesriikides otsuste iseseisval vastuvõtmisel palju raskusi ning probleeme just otsuste väljatöötamisel nii, et need vastaksid tõepoolest sellele, mida on nende inimeste jaoks vaja eelkõige sotsiaalkorterite valdkonnas, sest need on inimesed, kellel ei ole piisavalt raha vabalt ringi liikumiseks.
Seega on äärmiselt oluline, et me looks õigusliku raamistiku ja õiguskindluse, mille raames selgitatakse korralikult ka seda, mis on võimalik. Üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid tuleb loomulikult tõsimeelselt kaitsta. Neid osutatakse liikmesriikides kohalikul tasandil ja need on universaalsed ning meil tuleb hoolitseda selle eest, et neid pakutakse tõepoolest igaühele.
Seepärast peame kaaluma - ning tean, et seda käsitletakse praegu tööhõive- ja sotsiaalkomisjonis -, kas nõuda komisjonilt õiguslikku raamistikku, et kaitsta üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid eelkõige sotsiaalvaldkonnas. Kui selline raamistik kehtestatakse, siis oleks see minu arvates väga kasulik.
Isabelle Durant
fraktsiooni Verts/ALE nimel. - (FR) Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Me räägime siin õiguslikust alusest, mis on ilmselgelt väga tähtis. Kuid selle õigusliku aluse taustal soovin rõhutada asjaolu, et elamumajandus ning eelkõige sotsiaalkorterid ei kujuta endast tavapärast turgu ega tavapärast äritegevust. Peale selle on sotsiaalkorterid midagi palju enamat kui madala sissetulekuga inimestele või abivajajatele mõeldud eluase.
Oleme siin arutanud sotsiaalse mitmekesisuse küsimusi, kuid lisaks tuleks need majad ja majades elavad inimesed lõimida nende naabruskonda ja linna, olgu see siis kesklinnas või äärelinnas. Üürnikega tehakse palju tööd, et aidata neil lõimuda ja saavutada solidaarsus, sealhulgas eri põlvkondade hulgas, kes naabruskonnas ja sotsiaalkorterites elavad. Sellest tulenevalt on minu arvates sellest seisukohast tegemist hoopis teistsuguse teemaga.
Lisaks hakkame selle parlamendikoosseisu ametiajal tegema tööd üldhuviteenustega. Tundub, et siiatulemine ning abiga ja sotsiaalkorterite piiratud kättesaadavusega seotud probleemide tõstatamine edastab vale sõnumi. Mis puudutab sissetuleku piirmäära, mida teised parlamendiliikmed peale minu nimetasid ja mille suuruseks on kehtestatud 33 000 eurot, siis minu arvates kujutab see endast probleemi, sest perekonnad võivad olla väga erisuguseid: on ühe vanemaga perekondi, eakatest koosnevaid perekondi, perekondi, mille liikmed pärinevad eelmistest ja praegustest suhetest, ning lahus elavaid perekondi. Kuidas saame arvutada välja nende sissetuleku? See kõik toob kaasa selle, et mina, nagu teisedki, kutsun üles suuremale paindlikkusele ja subsidiaarsusele, kui tahame naabruskonnas viia ellu tõeliselt sotsiaalseid projekte.
Patrick Le Hyaric
fraktsiooni GUE/NGL nimel. - (FR) Lugupeetud juhataja! Austatud volinik! Ütlesite just, et komisjon peab sotsiaalkortereid väga oluliseks. Tõepoolest, räägime ju põhiõigusest, mida meie liikmesriikides ei kohaldata. Peale selle on see veel üks praeguse Euroopa lõimumise mudeli häbiplekk.
Mis puudutab ülejäänud vastust, lugupeetud volinik, siis te tsiteerisite komisjoni tavapärast palveraamatut, kuid kogemus on näidanud, et komisjon - teie komisjon - ja Euroopa Kohus langetavad otsuseid Euroopa ühenduste asutamislepingute alusel kooskõlas hukutava põhimõttega, milleks on vaba ja moonutamata konkurents, ning seeläbi tagavad nad ebaseadusliku juurdepääsu elamuehitusele ja eluasemetele endile. Veelgi hullem on see, et 2005. aastal määratles Euroopa Komisjon sotsiaalkorterid eluasemeteks, mis on mõeldud ainult "ebasoodsas olukorras olevatele kodanikele ja sotsiaalselt vähemsoodsas olukorras rühmadele”. Seega soodustab komisjon getode loomist vaeste jaoks, mis kahjustab sotsiaalset mitmekesisust.
Nagu paljud parlamendiliikmed, toetan ka mina uue, positiivse ja edumeelse raamdirektiivi ideed, kuid kardan, et muuta tuleks just seda asutamislepingutes talletatud konkurentsipõhimõtet.
Teisest küljest kardan seda, et president José Manuel Barroso tehtud avaldused, mida kinnitas täna majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu ja milles soovitatakse põhimõtteliselt eelarveid kontrollida, põhjustab nende kulude vähendamist, mis on eraldatud sotsiaalelamumajanduse asutustele ja eriti sotsiaalkorterite jaoks. Usun kindlalt, et Euroopa peab alustama täiesti algusest.
Frank Engel
(FR) Lugupeetud juhataja! Sooviksin teatud mõttes korrata Isabelle Duranti arvamust. Ta kinnitas täiesti õigesti, et sotsiaalkorterid ei kujuta endast ärisektorit ega muud tavapärast sektorit, kus valitseb konkurents. Austatud volinik! Usun, et oleme selles ühel meelel.
Siin seatakse kahtluse alla riigiabi. Huvitav, miks ei räägi me sotsiaalkorterite puhul teoreetiliselt just riigiabi valdkonnast? Me räägime muidugi riigiabist sotsiaalkorterite vajajatele, mitte ettevõtjatele. Lõppude lõpuks antaksegi abi ju selleks, et seda peetakse vajalikuks. Siin ei ole kaalul konkurentsiküsimused.
Olen tähele pannud - saan muidugi rääkida ainult oma kogemusest minu koduriigis -, et sotsiaalkorterid on seotud nii erinevate tingimustega, et meil tuleb tõesti rõõmustada, et Euroopa Komisjon, Euroopa institutsioonid, Euroopa ja Brüssel ei vastuta abi täpse määratluse esitamise eest nagu tavaliselt ega teata meile, milline kodanik millist abi saab ja millistel asjaoludel ta seda saab?
Tahan rõhutada, et kaalul on konkreetsed kohalikud tingimused ning muutused perekondlikes asjaoludes, mis puudutavad meist igaüht. Kuidas saab see võimalik olla, et kellelegi, kellel oli perekond, kuid kelle perekonnaseis muutus, kellelegi, kelle sissetulek tema elu jooksul muutub, nagu ütles Lambert van Nistelrooij, antakse ühel päeval paljude kriteeriumide alusel õigus sotsiaalkorterile, et see siis hiljem jälle tagasi võtta? Minu arvates on see mõistusevastane ja ma ei usu, et komisjon peaks sellistes oludes ületama taas kord oma võimupiire, et teha meile ettepanek eeskirjade kohta, mis ei ole kindlasti piisavalt paindlikud, arvatavasti ei ole need ka inimlikud, ja et lõpuks need eeskirjad meie suhtes kehtestada.
Proinsias De Rossa
Austatud juhataja! Osalen tänasel arutelul tööhõive- ja sotsiaalkomisjoni raportöörina üldist huvi pakkuvate sotsiaalteenuste tuleviku valdkonnas. Selle suuliselt vastatava küsimusega soovitakse komisjonilt teada saada, milliseid ettepanekud tal on, et lahendada tõsine probleem seoses sotsiaalkorterite jagamisega kodanikele.
Mul on kahju, et volinik ei osutanud ühelegi ettepanekule, vaid püüdis pigem kehtivat süsteemi õigustada. Komisjon keeldub järjekindlalt leppimast vajadusega luua liikmesriikide jaoks õigusselgus ja paindlikkus mitte ainult seoses olemasolevate avalike teenuste - ning eelkõige sotsiaalteenuste - osutamisega, vaid ka seoses uute sotsiaalsete vajaduste täitmisega. Peame suutma tagada kodanikele rasketel aegadel turvavõrgu ning pakkuda ühtlasi ka jõulist sotsiaalset raamistikku, mis teenib kõiki kodanikke. Tervishoid, elamumajandus ja haridus on teenused, mida tuleks ilmselgelt osutada universaalselt, mitte üksnes turukapriiside ajal. On enesestmõistetav, et turg ei suuda nendes valdkondades tagada universaalsust võrdõiguslikkuse ja võrdse kvaliteedi põhimõttel.
Ükski neist teenustest ei ole ajendatud kasumist ning need pakuvad sotsiaalset väärtust, mida ei saa kirjendada kasumiaruandes. Pealegi on neid samuti vaja selleks, et luua kindel alus tänapäevasele majandusele. Me ei tohi lasta enam jätkuda praegusel õiguslikul puudulikkusel seoses sellega, mida valitsused võivad teha nii riiklikul kui ka kohalikul tasandil nende teenuste osutamisel, mida peetakse ühiskonna heaolu suhtes hädavajalikuks.
Sophie Auconie
(FR) Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Kallid kolleegid! Tahaksin kõigepealt teha ühe tähelepaneku: ühendusel ei ole pädevust eluasemepoliitika valdkonnas üldiselt ning eriti ei ole seda sotsiaalkorterite vallas.
Siiski esitab komisjon sotsiaalkorterite määratluse otsuses, mida suuliselt vastatavas küsimuses nimetame. Lugupeetud volinik! Nagu korduvalt öeldud, on sotsiaalkorterite ja eluaseme kättesaadavuse probleem praegusel kriisiajal üks suur mureküsimus. Muutkem oma tehnilised, õiguslikud ja isegi tehnokraatlikud arutelud uuesti veidi inimlikumaks.
Peale elamumajanduse kui sellise on sotsiaalkorterid tõelise lõimumise ja tõelise sotsiaalse kaasatuse aluseks neile, kes seda abi saavad. Määratlus, mis esitati ajal, mil komisjon teostas riigiabi järelevalvet, on vägagi vaieldav. Austatud volinik! Suur prantsuse filosoof Descartes, kes sündis minu piirkonnas Loire'i oru kandis, on öelnud: "Üldine huvi on ring, mille keskpunkt on teada, kuid ümbermõõt on teadmata.”
Niisiis on mul teile kaks küsimust. Esimene on lihtne: milline on selle määratluse õiguslik seisund? Kas seda tuleb kohaldada kõikides liikmesriikides?
Teine küsimus on palju üldisem. Kus algab ja lõpeb komisjoni arvates ühenduse pädevus avalike teenuste korraldamisel? See küsimus on ometigi tähtis. Kaalul on avalike teenuste universaalsus ja kättesaadavus.
Peter Simon
(DE) Lugupeetud juhataja! Austatud volinik! Kallid kolleegid! Kõikjal Euroopas peavad meie linnad ja kogukonnad võitlema probleemsete piirkondadega. Kogu Euroopas püüame lahendada seda nii, et loome ebasoodsas olukorras olevates piirkondades seal elavate inimeste jaoks normaalsed elutingimused, mis valitsevad teistes väike- ja suurlinnades.
Kuid kui kehtestame nüüd sotsiaalkorterite valdkonnas kriteeriumid, mida komisjon siin teeb, kui kehtestame kriteeriumid, mis - nagu mõned parlamendiliikmed on juba öelnud - välistavad sõnaselgelt elanikkonna mitmekesisuse nendes piirkondades, õõnestab see kõiki jõupingutusi, mida pädevad osalised on kohapeal aastakümneid teinud. Samuti kahjustab see tegevust, mida Euroopa Liit on edendanud ühenduse algatuste Urban ja Urban II raames.
Kui me piirame sotsiaalkorterite toetamise aluseks olevaid kriteeriumeid selliselt, et tegelikult saavad toetust ja sotsiaalkorterite raamistikus abi üksnes vaesematest vaeseimad ja ebasoodsas olukorras olevatest inimestest kõige ebasoodsamas olukorras olevad inimesed, siis seame hoopis ebasoodsas olukorras olevates piirkondades takistusi elanikkonna mitmekesisemaks muutumisele, mida on tegelikult väga vaja. Selle tagajärjel on just need elanikerühmad veelgi rohkem sotsiaalselt tõrjutud ning see üksnes suurendab neid probleeme meie linnades. Seda silmas pidades on päevakorral subsidiaarsuse põhimõtte laiaulatuslik määratlus ja laiaulatuslik tõlgendus ning ma oleksin komisjonile tänulik, kui ta väljendaks lühidalt sellel teemal oma arvamust.
Joachim Zeller
(DE) Lugupeetud juhataja! Meil on tegemist pigem üleilmse küsimusega ning konkreetsemalt subsidiaarsuse põhimõtte ja avalike sotsiaalteenuste universaalsuse küsimusega ELis tervikuna. Siiski on sotsiaalkorterid selle arutelu keskmes Madalmaade näite alusel. Aga see ei ole erakordne juhtum - üürnike ühendused ja just üürnike esindajad on aastaid kahtlustanud, et kui Euroopa pühendumine konkurentsivõimele ei muuda sotsiaalkorterite eraldamist Euroopas täiesti võimatuks, siis ta vähemalt piirab seda.
Lisaks vajadusele toidu ja riiete järele on vajadus eluaseme järele üks inimese põhivajadustest ning seepärast on eluase üks avalikest sotsiaalsetest hüvedest ning kodutuse ärahoidmine on sotsiaalne probleem.
Sellele viitab asjaolu, et liikmesriikides, kus hoolitsetakse oma kodanike heaolu eest, toetatakse inimesi sõltuvalt nende sissetulekust kas sotsiaalkorteriga või aidatakse neid muu eluaseme ülalpidamisel. Loomulikult valitseb meil Euroopa Liidus pärast paljude Ida-, Kesk- ja Kagu-Euroopa riikide ühinemist eriline olukord. Kuna eluasemete jagamise alused on Euroopa endistes lääne- ja idapiirkondades üles ehitatud erinevalt, on eelkõige pärast Euroopa Liidu viimaseid laienemisi vaja võrrelda eluasemete toetamise ja jagamise ülesehitust liikmesriikides.
Meetodi tõttu, mida kasutati eluasemete erastamiseks paljudes Ida-, Kesk- ja Kagu-Euroopa liikmesriikides vahetult pärast poliitilisi muudatusi, ning eelkõige eluasemete nähtava puuduse tõttu nendes riikides reageeris Euroopa Parlament nii, et lubas neil kasutada struktuurifonde elamumajanduse valdkonnas.
Vaatamata sellele lähtutakse eluasemepoliitikas alati riiklikest, piirkondlikest ning eriti kohalikest asjaoludest, teisisõnu on see klassikaline näide poliitikavaldkonnast, kus kehtib subsidiaarsus, kus puudub vajadus riigiülesteks õigusaktideks ja kus neid kehtestatud ei ole. Elamumajanduse kui avaliku sotsiaalse hüve valdkonnas saab turuseadusi avalike teenuste suhtes kohaldada vaid äärmiselt piiratud ulatuses.
Evelyn Regner
(DE) Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Avalikele ja sotsiaalteenustele avaldavad survet suured majanduslikud ja poliitilised muutused. Riiklike kulude kärpimise meetmed muudavad olukorra veel hullemaks. Oleme Euroopa Liidus silmitsi sissetulekute erinevuse suurenemisega. Just ebakindluse, majanduskriisi ja tulevikuhirmude ajal on sotsiaalsed stabiliseerijad palju tähtsamad kui kunagi varem.
Minu kodulinnas Viinis on sotsiaalkorterite põhiidee see, et suurele osale elanikkonnast antakse võimalus elada taskukohases elupaigas ning see ei piirdu vaid ebasoodsas olukorras olevate kodanike ja sotsiaalselt vähem soodsas olukorras rühmadega, nagu on määratlenud komisjon. Selle tagajärg on getode tekkimine. Seega ei ole mul kavatsust oma arvamust selles suhtes muuta - sotsiaalteenuste, sealhulgas sotsiaalkorterite, määratlemine kohalikul tasandil ning sotsiaalteenuste välistamine konkurentsist ja riigiabi käsitlevate õigusaktide kohaldamisalast peaks olema kohaliku omavalitsuse põhimõte või õigus.
Ometigi on meil Euroopa Liidus igal juhul vaja õigusselgust ja ELi tasandil kehtestatud õigusakti, milles käsitletakse ja määratletakse sotsiaalteenuseid vastavalt.
Seán Kelly
Austatud juhataja! Kõigepealt tahan tänada volinikku mõne küsimustes tõstatatud punkti selgitamise eest. Tuleb tunnistada, et eluaseme olemasolu on igaühe jaoks möödapääsmatu vajadus ning eriti oluline on see nüüdisaegses heaoluriigis. On elutähtis, et inimesel oleks katus pea kohal. See on õigus ja miski, mis tuleb muretseda kas oma vahenditega või valitsusasutuste jne kaudu. Sellega on kõik nõus.
Sellele vaatamata tuleks aru pidada selle üle, kui palju ühe riigi valitsus võiks eluaseme tagamisel sekkuda. Minu koduriigis tekkis kinnisvaramull tänu liiga suurtele ja korralikult läbi mõtlemata maksusoodustustele, mida anti ehitajatele majade ehitamiseks, ja tänu ehituslubadele, mida väljastati mõnikord lausa luhtade jaoks, mis on sellest ajast saadik üle ujutatud. Samuti jagati maad ümber selliselt, nagu seda ei oleks tohtinud teha. Seejärel astusid loomulikult mängu pangad, kes andsid kergekäeliselt laenu ehitajatele, kes ei suutnud seda tagasi maksta, ja inimestele, kes kasutasid seda majade ostmiseks, kuid ei suutnud seda samuti tagasi maksta.
Sellepärast ongi meil praegune kriis. Niisiis on tekkinud suur hulk küsimusi selle kohta, kui palju peaks riik olema kaasatud kogu kinnisvaraarenduse valdkonda.
Kuid sotsiaalkorterite jagamise puhul leian, et kui selle esmane kriteerium on sissetulek, on see liiga ettekirjutav ning ei ole mõistlik põhjustel, millest on rääkinud paljud inimesed. Minu arvates peaks komisjonil olema laiemas mõttes kindlasti mingi roll, näiteks sotsiaalkorterite jagamise suuniste koostamine, kuid selliste tingimuste suhtes nagu sissetulek jne ei ole mõtet olla liiga ettekirjutav. See ei hakka toimima ja seda ei tohiks katsetada.
Silvia-Adriana Ţicău
(RO) Sotsiaalkorterid kuuluvad tõepoolest üldhuviteenuste alla. Kahjuks on noorte töötuse määr jõudnud Euroopa Liidus praeguseks 20%.
Euroopa õigusnormide kohaselt saavad kõik liikmesriigid kasutada 4% Euroopa Regionaalarengu Fondist tehtavatest eraldistest, et rahastada sotsiaalkorterite ehitamist ja hoonete energiatõhususe parandamist. Kahjuks muutub Euroopa perede majanduslik olukord majanduskriisi tõttu veelgi raskemaks ja töötuse määr, mis on noorte hulgas äärmiselt kõrge, tekitab suurt muret. Just seepärast palun ma teil, härra volinik, toetada meid selle määra suurendamisel 15%ni eelseisval rahastamiskava perioodil, mis eraldatakse sotsiaalkorterite ehitamiseks ja hoonete energiatõhususe parandamiseks.
Tervishoid, haridus, sotsiaalteenused ning noorte ja eakate eest hoolitsemine kuulub enamikes liikmesriikides riigi haldusalasse. Avalikud teenused mängivad kõikide kodanike kaitse ja ühiskonda kaasatuse tagamisel ülitähtsat rolli, kui need on kättesaadavad kõikidele kodanikele. Et tagada selle kehtimine kogu Euroopa Liidus, kutsume komisjoni üles koostama avalike teenuste raamdirektiivi, milles kehtestatakse selles valdkonnas miinimumnõuded ning tagatakse kõikidele Euroopa kodanikele nendele teenustele võrdne ja universaalne juurdepääs ning teenuste hea kvaliteet ja läbipaistvus.
António Fernando Correia de Campos
(PT) Austatud juhataja! Lugupeetud volinik! Sotsiaalkorterid on üldist majandushuvi pakkuv teenus, mis mängib turul olulist rolli, luues kasulikke mõjusid kogu ühiskonnale. Lissaboni lepingule lisatud protokolli nr 26 kohaselt kuulub sellist liiki teenuste rakendamine ja korraldamine riiklike, piirkondlike ja kohalike asutuste vastutusalasse. Seega on raske aru saada sihtturu piiramisest perekondade puhul, kelle sissetulek jääb alla 33 000 euro. See on vaesuse mõõtmine, mida tehakse täielikult ja puhtanisti rahalistes tingimustes. Selles ei arvestata 27 liikmesriigi mitmekesisust ning selle argumentatsiooni võib kokku võtta lihtsalt: maksevõime.
Sotsiaalkorterite jagamisel tuleb lähtuda kultuurilistest ja sotsiaalsetest eesmärkidest ning nende lähedusest töökohale. Samuti võetakse arvesse naiste rolli olulist ümbermääratlemist turul ja töötajate liikuvust Euroopas. Võitluseks, mida Euroopa Liit praegu valitsevast kriisist väljumiseks peab, on vaja majanduskasvu, mis põhjustab sisserännet ja suurendab rahvus-, majanduslike ja kultuuriliste vähemuste osakaalu. Neid tuleb lõimida isegi siis, kui on oht sellega kaasnevaks getostumiseks, mille vastu tuleb meil võidelda sobiva tasakaaluga. Kas komisjon ei sekku mitte liikmesriikide pädevusaladesse?
Zigmantas Balčytis
Austatud juhataja! Lissaboni lepingus tõdetakse sotsiaalteenuste olemasolu ja kättesaadavuse olulisust ning kohalike ja piirkondlike asutuste mängitava rolli tähtsust nende teenuste osutamisel. Sotsiaalkorterite küsimus on ülioluline madala sissetulekuga inimeste jaoks ning reaalne olukord on selline, et kriis on jätnud töötuks suure hulga inimesi, kes vajavad sotsiaalkortereid.
Praegu kohaldavad liikmesriigid sotsiaalkorterite jagamise kriteeriumide otsustamisel erinevaid norme. On arusaadav, et majanduslik ja sotsiaalne olukord on liikmesriigiti väga erinev. Et viia ellu õigust, mille alusel peavad universaalteenuseid kättesaadavad olema, oleks minu arvates mõistlik määratleda üldpõhimõtted ja kehtestada ELi tasandil soovituslik sissetuleku ülempiir. Siiski tuleb anda liikmesriikidele laialdased volitused selle alandamiseks, votes arvesse majanduslikke ja sotsiaalseid erinevusi.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Tahaksin tänada volinikku selles küsimuses antud selgituste eest. Ka mina ei leia, et sotsiaalkorterite kohta peaks kehtima ühtne määratlus. Seda oleks keeruline kasutada olukorras, kus elatustaseme vahel on suured erinevused. Praeguses arutelus on oluline subsidiaarsus. Kui lubate, siis kaldun ma sellest küsimusest veidi kõrvale.
Minu arvates tuleks kõigest hoolimata kehtestada selgemate normide kogum, kuid teisest aspektist. Pean siin silmas näiteks olukordi, mis hõlmavad marginaliseerunud kogukondadele ette nähtud elamumajandusmeetmete abikõlblikkust käsitlevate uute õigusnormide kohaldamist. Selle määruse võttis Euroopa Parlament vastu veebruaris ja seda mainis ka proua Ţicău. Ka mina kasutan võimalust ja ütlen, et kiidaksin nimetatud määruse alusel heaks olemasolevate vahendite suurendamise.
Frédéric Daerden
(FR) Lugupeetud juhataja! Austatud volinik! Soovisin seda arutelu lihtsalt seepärast, et olen mures nagu teised siinviibijadki.
Paljud Euroopa piirkonnad, sealhulgas minu kodupiirkond, teevad praegu analüüsi, mille eesmärk on reformida sotsiaalkorterite eraldamise poliitikat, et vältida getostumist ja ebasoodsas olukorras olevate ühiskonnarühmade koondumist samadesse hoonetesse ja naabruskondadesse. Teie otsus läheb aga sotsiaalse tasakaalustamise ja vajaliku sotsiaalse mitmekesisuse poliitikaga vastuollu.
Lugupeetud volinik! Ei ole õige, et komisjon takistab liikmesriikidel viia ellu sotsiaalse mitmekesisuse poliitikat. Muidugi võiks üldist huvi pakkuvate sotsiaalteenuste kättesaadavus elamumajanduse valdkonnas piirduda teatud inimkategooriatega, kuid samas tuleks jätta teatud manööverdamisruum, et neid teenuseid saaks kasutada ka muu sissetulekuga inimesed, mille eesmärk on parandada meie naabruskondades sotsiaalset mitmekesisust.
Igal juhul peaks tasakaalu nende kahe aspekti vahel kindlaks määrama liikmesriigid ja piirkonnad või seda tuleks teha koos nendega, ning seda ei tohiks teha komisjon.
Ilda Figueiredo
(PT) Austatud juhataja! Me kõik teame, et õigus eluasemele on põhiõigus. Seega on Euroopa Liidu liikmesriigid kohustatud tagama sotsiaalkorteri igaühele, kes seda vajab. Sügava sotsiaalkriisi ajal, mil tõuseb suurte võlgadega inimeste ja perekondade arv, kellel on raske maksta tagasi laene, mille eest nad oma maja ostsid, või kes maksavad kõrget üüri, on veelgi olulisem toetada täielikult neid inimesi ja perekondi, kes ei saa lubada endale sobivat eluaset piisavate mugavuste ja avalike teenustega.
Seega on hädavajalik, et liikmesriigid saaks kasutada Euroopa Liidu ja riiklikke vahendid, mille abil on võimalik ehitada sotsiaalkortereid ja tagada põhiõigusi, mida võivad teostada kõik kodanikud. Seeläbi kaotatakse sotsiaalne ebavõrdsus ja edendatakse sotsiaalset kaasatust. Euroopa Komisjon peab selles valdkonnas võtma kiireloomulisi meetmeid, ohustamata seejuures subsidiaarsuse põhimõtet, kuid toetades avalike sotsiaalteenuste universaalsust.
Anna Záborská
(SK) Euroopa tsentraliseerimisega kaasneb mõnikord ülespuhutud pidulikkus, nagu nägime Lissaboni lepingu vastuvõtmisel. Mõnikord aga saabub see märkamatult. Erinevate ELi toetusfondide loomine, mis moonutab sageli turukeskkonda, on tekitanud vajaduse kehtestada riigiabi andmise kohta teavitamiskohustus.
Siis ilmnes vajadus kehtestada sotsiaalkorterite puhul sellest kohustusest erandid. Ning ühtäkki on meie ees Euroopa määratlus. Kui määratleme kohustused sellel tasandil ja anname seejärel madalamale tasandile korralduse nende täitmiseks, ei ole tegemist subsidiaarsusega.
Vastutus sotsiaalkorterite eest on täielikult riiklike, piirkondlike ja kohalike asutuste pädevuses. Ärgem seadkem kahtluse alla riigi ühiskonna ja kohalike kogukondade suutlikkust lahendada nende endi probleeme. Nemad tunnevad neid probleeme kõige paremini. Ka lahendusi teavad nemad kõige paremini.
Wojciech Michał Olejniczak
(PL) On selge, et meil on tegemist probleemiga, mis on liikmesriigiti erinev.
Uutes riikides, sealhulgas Poolas, on mitmeid piirkondi, kus väga paljudel inimestel ei ole äärmiselt madala sissetuleku tõttu kodu. Nende inimeste eest hoolitsevad põhiliselt kohalikud asutused. Selliste inimeste võimalikult kiire aitamine on pandud kohalike asutuste ja piirkondlike institutsioonide õlule. Ilma kohalike asutuste käsutusesse antud lisavahenditeta ja riikliku toeta on võimatu osutada abi inimestele, kes on sattunud sellesse äärmiselt keerulisse olukorda. Samal ajal oleks vaja kaaluda, kuidas hankida tulevikus selles valdkonnas ühtse poliitika ja ühtse määratluse loomise kaudu lisavahendeid, mida piirkondlikud asutused saaksid kasutada. Piirkondlikud asutused kasutaks seda raha ja rajaks sotsiaalkortereid, mida paljudes Euroopa riikides on tõesti väga vähe.
László Andor
komisjoni liige. - Austatud juhataja! Olen täiesti nõus, et peame vaatlema seda küsimust laiemas raamistikus - antud juhul siis finants- ja majanduskriisi raamistikus. Viimase kahe aasta jooksul oleme näinud, et konkurentsipoliitika pandi proovile, ükskõik, kas tegemist oli finantssektori, autotööstuse või, nagu tänase teema puhul, eluasemesektoriga. Samuti pandi proovile meie sotsiaalpoliitika, ükskõik, kas see puudutas lapsi, eakaid või kodutuid.
Selles küsimuste kogumis, mis mulle esitati, kattuvad kaks teemat - konkurents ja sotsiaalpoliitika. Seepärast on olukord veelgi keerulisem, kui oleks siis, kui meil ei valitseks kriis.
Kriisi ajal nägime tohutuid turutõrkeid mitte ainult finantssektoris, vaid ka eluasemesektoris. Selgus, et neid probleeme, mis ei puudutanud mitte ainult äärmiselt vaeseid inimesi, vaid ka suuremaid ühiskonnarühmi, ei suuda turujõud üksi lahendada. Seetõttu olen ma rangelt vastu igale põhimõttele, mille alusel piirduks sotsiaalkorterite kontseptsioon üksnes kõige vaesemate ühiskonnarühmadega ning seda eriti Euroopa riikide mitmekesisuse ja subsidiaarsuse põhimõtte osas. Mina nõuaksin kindlasti seda, et selles raamistikus jääksid määratlused liikmesriikides endi kehtestada, nagu ütlesin juba oma sissejuhatavas sõnavõtus.
Minnes tagasi Madalamaade juurde, mis on olnud arutelu keskmes, tahaksin korrata, et komisjon ei kehtesta ühegi teise riigi suhtes kriteeriume, mis on määratud kindlaks Madalamaade puhul. Ma austan subsidiaarsust täielikult ning liikmesriigid otsustavad ise, millised on sotsiaalkorterite jagamise tingimused.
Seda on kinnitatud otsuses Madalamaade riigiabi kava kohta ning ma soovin meenutada, et Madalmaade ametivõimude kehtestatud piirmäärad, mis kehtivad vaid Madalmaades, hõlmavad 43% Madalmaade elanikkonnast, mis on kindlasti palju rohkem, kui kõige vaesemad rühmad. Peale selle on Madalamaade kohta tehtud otsus näidanud, et sotsiaalne mitmekesisus ja sotsiaalne ühtekuuluvus on kehtivad avaliku poliitika eesmärgid, mille puhul võib riigiabi andmine olla õigustatud ning mille puhul abi ei anta üksnes neile, kes elavad äärmises vaesuses või keda see ohustab.
Minu arvates on sotsiaalne kitsikus viimaste aastat jooksul ühiskonda palju rohkem destabiliseerinud ja seepärast peame selles valdkonnas ettevaatlikud olema. Tahan veel lisada, et komisjon kinnitab vaid abi, mida antakse elamuühingutele. Kodanikele otse antavate toetuste suhtes riigiabi eeskirju ei kohaldata.
Selle arutelu käigus puudutati ka laiemat teemat, milleks on üldist huvi pakkuvad sotsiaalteenused. Seepärast pean ma ka seda käsitlema ja rõhutama, et peale elamumajanduse mängivad teised üldhuviteenused ja eelkõige teised sotsiaalteenused ennetavat ja sotsiaalset ühtekuuluvust hõlmavat rolli, mis on suunatud kogu elanikkonnale, sõltumata jõukusest või sissetulekust. Komisjon ütles selle oma 2007. aasta teatises selgelt välja, kui ta rõhutas sotsiaalteenuste korralduse eesmärke ja põhimõtteid.
Komisjon on võtnud enda kohustuseks sotsiaalteenuste kvaliteedi parandamise. Näiteks toetame me sotsiaalkaitsekomitees üldist huvi pakkuvate sotsiaalteenuste kvaliteetse raamistiku väljatöötamist.
Räägin veel paarist mõttest enne oma vastuse kokkuvõtmist. Kuna mõned küsimused puudutasid pikemat ajaskaalat, mis ulatub järgmisse finantsperspektiivi, siis olen nõus, et elamumajandust mõjutatakse erinevates raamistikes. Renoveerimisest energiatõhususe eesmärgil, mis meie arvates liigitatakse keskkonnahoidlike töökohtade kategooriasse, saab kindlasti valdkond, kus me asume tegudele. Loomulikult ei püüa me selle käigus kehtestada Euroopa ühtset eluasemepoliitikat.
On ka muid küsimusi, mille hulgas on eluasemed kõige haavatavamatele ühiskonnarühmadele, näiteks romidele, millega on juba algust tehtud. Arvan, et eluasemeprobleemide lahendamiseks jätkatakse erinevates liikmesriikides toetuse eraldamist struktuurifondidest eriti just äärmiselt haavatavate marginaliseeritud rühmade jaoks. See toob esile ka asjaolu, kui oluline on olla äärmiselt mitmekülgse maailmavaatega, sest riigid on oma sotsiaalsete vajaduste poolest erinevad ning teatud otsuseid ja lahendusi, mida kohaldatakse riikides, kus sissetulekud on kõrged, ei pea ilmtingimata järgima teistes liikmesriikides ning kohe kindlasti ei sunnita neid seda tegema.
Juhataja
Arutelu on lõppenud.
