

Pervenche Berès (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin puhua esityslistastamme. Aiheet, joista aiomme keskustella aamupäivän aikana, ovat erittäin tärkeitä, ja olen iloinen siitä, että parlamentti voi keskustella niistä rauhallisesti ja keskinäisen ymmärtämyksen hengessä.
Esityslistalle oli kuitenkin ehdotettu otettavaksi mukaan muita asioita, erityisesti selvitys Mittal Steel -yhtiön Arcelor-yhtiöstä tekemän vihamielisen ostotarjouksen vaikutuksista koko Euroopan unioniin. Mielestäni olisi ollut tarkoituksenmukaista, että parlamentti olisi ilmaissut tätä asiaa koskevan kantansa.
Puhemies.
   Hyvä jäsen Berès, tämä ei ole työjärjestyspuheenvuoro. Ymmärrän, että haluatte puhua tästä asiasta, mutta teidän ei olisi pitänyt pyytää työjärjestyspuheenvuoroa. Olen pahoillani, mutta puhemiehenä minun on ilmoitettava teille, ettei tämä ole sellainen, enkä valitettavasti voi antaa teidän jatkaa puhettanne. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat sananvapaudesta ja uskonnollisen vakaumuksen kunnioittamisesta. 
Hans Winkler,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisat parlamentin jäsenet, viime viikkojen kiistat tanskalaisessa sanomalehdessä ilmestyneistä pilapiirroksista ovat epäilemättä mitä valitettavimpia, sillä kiistat koskevat jotakin, mitä EU:n jäsenvaltiot ja EU ovat tavoitelleet vuosikausia eli maidemme eri uskonnollisten yhteisöjen välistä keskinäistä luottamusta ja rakentavaa yhteistyötä.
Kaikkien jäsenvaltioiden viime vuosina osoittamaa sekä myös Euroopan unionin toimielinten ilmaisemaa luottamusta ja hyväntahtoisuutta on horjutettu pahoin. On esiintynyt väkivaltaisia mielenosoituksia, jotka ovat jopa vaatineet ihmishenkiä. Eri maissa oleviin EU:n edustustoihin ja muihin jäsenvaltioiden elimiin on hyökätty ja niitä on tuhottu. On esitetty uhkauksia ja julistettu boikotteja.
Tämä on erittäin valitettava tapahtuma, jonka on pantava meidät pohtimaan, missä on epäonnistuttu ja miten tällaiset tapahtumat voidaan estää vastaisuudessa. Tämän kysymyksen yhteydessä olisi keskusteltava muutamista rinnakkaiselomme periaatteista.
Ensinnäkin ollaan yksimielisiä siitä, että on tuomittava kaikenlainen väkivalta ja radikaaliryhmien kaikenlaiset väkivaltaiset reaktiot, kuten neuvoston puheenjohtaja on tehnyt yksiselitteisesti alusta alkaen.
Odotamme myös, että asianomaiset hallitukset tuntevat myös kansainvälisen oikeuden mukaisen vastuunsa ja toteuttavat asianmukaiset ehkäisevät toimenpiteet.
Nyt on tärkeää pyrkiä rauhoittamaan ja vähentämään kaikenlaista väkivaltaa tai väkivaltaista vastakkainasettelua. Neuvoston puheenjohtaja on toiminut poliittisen vastuunsa mukaisesti aivan tapahtumien alusta alkaen. Jo 30. tammikuuta neuvosto vakuutti Tanskalle, Ruotsille ja kaikille asianosaisille maille täydellistä solidaarisuuttaan, ja lisäksi neuvoston ulkoasiainministerit korostivat, että lehdistönvapaus ja sananvapaus ovat Euroopan unionin puolustamien arvojen tärkeitä kulmakiviä. Sananvapaus on tärkeä voimavara, jota meidän on puolustettava ja jonka puolesta olemme todellakin taistelleet pitkään yhteiskunnassamme koko Euroopan unionin historian ajan. Samaan aikaan sananvapauden, kuten minkä tahansa muunkin oikeuden, harjoittaminen edellyttää valtavasti vastuuta sekä yksilöiltä että instituutioilta.
EU, Yhdistyneet Kansakunnat ja muut järjestöt, joista tärkeä esimerkki on islamilaisten maiden järjestö, antoivat jo varhaisessa vaiheessa julkilausumia, joilla pyrittiin selventämään niitä periaatteita, joita tässä väittelyssä on noudatettava. Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin, islamilaisten maiden järjestön pääsihteerin ja Euroopan unionin yhteisen turvallisuus- ja ulkopolitiikan korkean edustajan 7. helmikuuta antama yhteinen julkilausuma oli hyvin tärkeä tässä suhteessa. Siinä painotettiin erityisesti vastuullista käyttäytymistä uskonnollisten vakaumusten ja sananvapauden yhteydessä. Sananvapauteen liittyy lehdistön oma henkilökohtainen vastuu. Yhteiskunnassamme hallitusten ei anneta määrätä, mitä riippumaton lehdistö saa tai ei saa kirjoittaa, mikäli kirjoitettu noudattaa oikeusjärjestelmien asettamia rajoituksia. Tämä on hyvä asia. Näiden oikeusjärjestelmien on oltava kansainvälisten vaatimusten mukaisia ja erityisesti Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen mukaisia.
Mainitsemassani 7. helmikuuta annetussa julkilausumassa myös torjutaan ja tuomitaan väkivaltaiset hyökkäykset ja vaaditaan vuoropuhelua. Itävallan ulkoasiainministeri ja Euroopan unionin yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston puheenjohtaja Ursula Plassnik kävi 8. helmikuuta puhelinkeskustelun Turkin varapääministerin ja ulkoasiainministerin Abdullah Gülin kanssa. Teimme tietoisen päätöksen ottaa Turkki mukaan tilanteen rauhoittamisyrityksiin, sillä tämä maa on siinä suhteessa erityisen hyvässä asemassa, että se voisi osallistua aktiivisesti ja rakentavasti Euroopan unionin ja islamilaisen maailman välisen vuoropuhelun edistämiseen. Itävalta on myös kutsunut YK:n aloitteen mukaisen kulttuurien liiton korkean tason ryhmän pitämään seuraavan kokouksensa Itävallassa.
Myös Itävallan kansleri ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Schüssel antoi 8. helmikuuta julkilausuman, jossa hän ilmaisi tyrmistyksensä erään antwerpeniläisen muslimisiirtolaisten järjestön Internet-sivustolla olevien kuvien ja iranilaisen -sanomalehden holokaustia koskevan pilapiirroskilpailun vuoksi. Meidän on otettava selkeästi kantaa tuomitsemalla ja torjumalla myös tällaiset aloitteet ja kehotukset.
Kuten tiedätte, Euroopan unionin yhteisen turvallisuus- ja ulkopolitiikan korkea edustaja Javier Solana on parhaillaan Lähi-idässä. Hän tapasi 13. helmikuuta islamilaisten maiden järjestön pääsihteerin Ekmeleddin Ihsanoglun keskustellakseen siitä, voisivatko Euroopan unioni ja islamilainen maailma käydä kohdennettua vuoropuhelua. Pääsihteeri ja korkea edustaja jatkavat vastaisuudessa näitä neuvotteluja Arabiliiton pääsihteerin sekä Saudi-Arabian, Egyptin, Jordanian, palestiinalaishallinnon ja Israelin edustajien kanssa.
Neuvosto ja myös yksittäiset jäsenvaltiot edistävät aktiivisesti vuoropuhelua islamilaisen maailman kanssa ja kulkevat edelleen tätä kulttuurien ja uskonnollisten yhteisöjen välisen vuoropuhelun tietä. Myös Suomen ulkoasiainministeri Tuomioja on jo ilmoittanut, että vuoropuheluun keskitytään myös Suomen puheenjohtajuuskaudella.
Neuvoston puheenjohtajavaltio Itävalta toteuttaa myös vastaisuudessa toimia tilanteen rauhoittamiseksi. Mahdollisuus EU:n ja islamilaisen maailman väliseen tehostettuun vuoropuheluun on tärkeä keskustelunaihe yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston seuraavassa kokouksessa 27. ja 28. helmikuuta.
Nykyisen kriisin ratkaisemiseksi tarvitaan vaaleilla valittujen EU:n poliittisten edustajien johtajuutta. Tämä johtajuus ei voi eikä saisi tietenkään tarkoittaa sitä, että valtio yrittää antaa tiedotusvälineitä koskevia menettelysääntöjä. Korostin jo aikaisemmin sananvapauden ja lehdistönvapauden tärkeyttä EU:n arvoille, eikä tätä vaikeasti saavutettua vapautumista sensuurista saa missään tapauksessa vaarantaa. Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on osoittanut selvästi hyvin monissa perustavaa laatua olevissa päätöksissään, tämä vapaus käsittää myös uusien, kiistanalaisten ajatusten ja kaikenlaisten keskustelujen sallimisen ja vapauden paitsi tehdä virheitä myös arvostella muiden tekemiä virheitä. Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi perustavaa laatua olevassa päätöksessään 20 vuotta sitten, sananvapaus koskee myös mahdollisesti loukkaavaa tai ärsyttävää materiaalia. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kuitenkin myös todennut, että sananvapaudella on tietysti rajansa, eli on otettava huomioon tilanteet, joissa voidaan loukata toisten tunteita ja erityisesti uskonnollisia tuntemuksia.
EU:n poliittisen johtajuuden on nyt ilmettävä siinä, että pystymme ilmaisemaan uskottavasti, etteivät sananvapaus ja muiden kulttuurien ja uskontojen kunnioittaminen ole ristiriidassa keskenään, vaan ne täydentävät toisiaan ja ovat sopusoinnussa keskenään. Mielestämme nykyiseen kriisiin ei olisi vastattava rajoittamalla sananvapautta vaan pikemminkin siten, että demokraattinen ja moniarvoinen Euroopan unioni sitoutuu uskottavasti kulttuurien ja kansojen väliseen vuoropuheluun. Meidän on ilmaistava maailman muslimiyhteisöille, että haluamme jatkaa luottamukseen perustuvan suhteen luomista yhdessä niiden kanssa. Meidän on ilmoitettava EU:n muslimikansalaisille, että Euroopan unioni on hyvä paikka, jossa heitä ja muiden uskontojen harjoittajia kunnioitetaan, jossa he voivat tuntea olonsa kotoiseksi ja jossa heillä on mahdollisuus demokraattiseen osallistumiseen. On tärkeää, että vastauksemme tähän haasteeseen perustuu erityisesti siihen luottamukseen, jota kaikissa jäsenvaltioissa on onnistuttu luomaan menneinä vuosina sekä uskonnollisten yhteisöjen keskuudessa että poliitikkojen ja uskonnollisten yhteisöjen välillä.
Haluan parlamentin kiinnittävän huomiota muutamiin toimiin, joita kotimaassani Itävallassa on toteutettu. Tässä tilanteessa myös jäsenvaltioiden on kannettava vastuunsa. Neuvosto on tietysti riippuvainen myös yksittäisten jäsenvaltioiden toimista, koska neuvosto edustaa paitsi itseään myös koko EU:ta.
Eräs tärkeimmistä keskusteluista, jonka Itävallan johtavat edustajat ovat käyneet viime päivien aikana yrittäessään lievittää tilannetta, oli ulkoasiainministeri Plassnikin ja Itävallan islamilaisyhteisöjen puheenjohtajan Anas Schakfehin 7. helmikuuta käymä keskustelu. Siinä korostettiin rauhanomaisen rinnakkaiselon merkitystä maidemme eri uskonnollisten yhteisöjen keskuudessa ja todettiin, että nyt on tärkeää seisoa rinnakkain ja varmistaa, että jatkuvat neuvottelumme, jotka ovat osoittautuneet käytännössä arvokkaiksi, näkyvät myös ulkonaisesti. Tällaista vuoropuhelun kulttuuria Itävalta on kehittänyt vuosien mittaan kaikkien muiden jäsenvaltioiden tavoin, ja nyt tämän vuoropuhelun kulttuurin on osoitettava arvonsa kriisitilanteessa.
Viime kuukausien aikana Itävallassa on järjestetty muutamia hyvin tärkeitä tapahtumia, kuten islamia moniarvoisessa yhteiskunnassa käsittelevä merkittävä konferenssi, johon osallistui monia uskonnollisia ja poliittisia johtajia, esimerkiksi Afganistanin presidentti, Irakin presidentti, Iranin entinen presidentti ja merkkihenkilöitä kaikista uskonnollisista yhteisöistä. Kaksi päivää sitten Itävallan kansleri kutsui valtion tunnustamien Itävallan suurten uskonnollisten yhteisöjen kaikki johtajat kokoukseen, jossa kaikki osallistujat korostivat yksimielisesti sitä, että rauhanomainen rinnakkaiselo sekä rauhanomainen ja myös kriittinen vuoropuhelu ovat ainoa keino estää viime viikkojen aikana koettujen tapahtumien kaltaiset tapahtumat. Näin ollen on tärkeää jatkaa tätä vuoropuhelua mutta myös puolustaa arvojamme, kuten sananvapautta.
José Manuel Barroso,
   Arvoisa puhemies, pilapiirrosten julkaiseminen tanskalaisessa sanomalehdessä ja eräissä muissa eurooppalaisissa sanomalehdissä sekä tämän aiheuttamat reaktiot paljastivat arkoja ja periaatteellisia kysymyksiä. Pilapiirrokset ovat loukanneet monia muslimeja kaikkialla maailmassa. Meidän on kunnioitettava näitä tuntemuksia ja niiden ilmaisemista rauhanomaisin mielenilmauksin, joihin kansalaisilla on perustavaa laatua oleva oikeus kaikissa avoimissa yhteiskunnissa.
Olen yhtä mieltä pääministeri Rasmussenin kanssa hänen esittämistään näkemyksistä, kun hän totesi selkeästi, että hänen hallituksensa kunnioittaa maailman pääuskontoihin kuuluvaa islamia eikä halua millään tavalla loukata muslimeja eikä tue muslimeja loukkaavia toimia. Haluan tänään itsekin korostaa, että kunnioitan syvästi islamilaista kulttuuria ja sitä asemaa, joka sillä on ollut ja on edelleen Euroopassa.
Komissio ei ole huolissaan enemmistön rauhanomaisista reaktioista pilapiirroksiin vaan vähemmistön väkivaltaisista reaktioista, joita monet muslimitkaan eivät hyväksy. Tämän vuoksi komissio tuomitsee painavin sanoin Gazan toimistoomme sekä erityisesti Tanskan ja muiden jäsenvaltioiden lähetystöihin kohdistuvan väkivallan. On ironista, että tuhotaan lähetystöjä, joiden tavoitteena on tuottaa todellisia etuja isäntämaidensa kansoille.
Myöskään kaupan boikotti ei ole asianmukainen keino käsitellä tätä kysymystä. Boikotti olisi vahingollinen kaikkien osapuolten taloudellisten etujen kannalta, ja sillä voitaisiin tuhota Euroopan unionin ja kyseisten maiden väliset lisääntyvät kauppasuhteet. Kauppa ja siihen liittyvä yhteyksien lisääntyminen ovat keino edistää keskinäistä ymmärtämystä. Haluan todeta selvästi, että tanskalaisten tuotteiden boikotti on tietenkin EU:n tuotteiden boikottia.
Olen keskustellut Tanskan pääministerin kanssa ja ilmaissut komission solidaarisuuden. Tänään haluan ilmaista täällä solidaarisuuteni myös Tanskan kansalle, joka on hyvin perustein paitsi Euroopan myös koko maailman avoimimpien ja suvaitsevimpien kansojen maineessa. Toivotan tänään tervetulleeksi tanskalaisia edustavan Tanskan parlamentin valtuuskunnan.
Olen keskustellut myös neuvoston puheenjohtajan kansleri Schüsselin kanssa. Komissio tekee vastaisuudessakin yhteistyötä puheenjohtajavaltio Itävallan ja kaikkien osapuolten kanssa, jotta ongelma voidaan ratkaista rauhanomaisesti ja tehokkaasti.
Tämä asia nostaa esiin laajempia kysymyksiä. Eurooppalainen yhteiskuntamme perustuu yksilön elämän ja vapauden kunnioittamiseen, naisten ja miesten tasa-arvoisiin oikeuksiin, sananvapauteen sekä politiikan ja uskonnon pitämiseen selkeästi erillään toisistaan. Lähtökohtanamme on, että ihmisinä olemme vapaita, riippumattomia, tasa-arvoisia ja vastuullisia. Meidän on suojeltava näitä periaatteita.
Sananvapaus kuuluu Euroopan unionin arvoihin ja perinteisiin. Haluan todeta selvästi, ettei sananvapaudesta neuvotella. Kuten muidenkin vapauksien säilyminen, myös sananvapauden säilyminen edellyttää, että yksilöt harjoittavat vapautta vastuullisesti.
Me kaikki tuomitsemme ennakkoluulojen ja syrjinnän kaikki muodot riippumatta siitä, missä tai milloin ne ilmenevät. Hallitukset tai viranomaiset eivät kuitenkaan määrää yksilöiden ilmaisemia mielipiteitä tai anna valtuuksia niihin. Käänteisesti tämä merkitsee sitä, että yksilöiden ilmaisemat mielipiteet sitovat vain ja ainoastaan kyseisiä yksilöitä. Ne eivät sido mitenkään maata, kansaa tai uskontoa, emmekä saisi antaa muiden väittää päinvastaista.
Sananvapaus ja lehdistönvapaus muodostavat perustan paitsi sille, että voidaan julkaista mielipide tai pilapiirros, myös sille, että niitä voidaan arvostella. Sananvapaus on kaksiteräinen miekka.
Sananvapaudella on myös rajansa, joita on kunnioitettava. Ne määritellään ja pannaan täytäntöön Euroopan unionin jäsenvaltioiden lainsäädännön ja oikeusjärjestelmien avulla. On itsestään selvää, ettei demokraattisten instituutioiden säätämien lakien rikkomista voida hyväksyä.
Myöskään uskonnonvapaudesta ei neuvotella. Samoin kuin Euroopan unionissa kunnioitetaan sananvapautta on kunnioitettava – ja kunnioitetaan – uskonnonvapautta. Uskonnonvapaus on yksilöiden ja yhteisöjen perusoikeus. Se käsittää kaikkien uskonnollisten vakaumusten ja niiden kaikenlaisen harjoittamisen koskemattomuuden kunnioittamisen. Muslimit voivat ja heidän on voitava harjoittaa uskoaan samoin kuin muiden uskontojen ja vakaumusten edustajat harjoittavat omaansa.
Euroopan unioni ja sen jäsenvaltiot ovat jo pitkään edistäneet eri yhteisöjen välistä vuoropuhelua sekä Euroopan unionissa että islamilaisten naapurimaiden kanssa ja muualla maailmassa. Keskinäistä ymmärtämystä voidaan syventää ja keskinäistä kunnioitusta vahvistaa nimenomaan sananvapauden suojeleman tarmokkaan mutta rauhanomaisen vuoropuhelun avulla. Edistän nyt ja aion edistää vastaisuudessakin kulttuurien ja uskontojen välistä vuoropuhelua. Vuoropuhelun on perustuttava suvaitsevaisuuteen sekä sananvapauteen ja uskonnonvapauteen ja niihin liittyviin arvoihin eikä ennakkoluuloihin.
Väkivalta on vuoropuhelun vihollinen. Emme saa antaa vähemmistönä olevien ääriryhmien voittaa. Voittakoot arvoistamme parhaimmat ennakkoluuloista pahimmat!
Hans-Gert Poettering,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä seuraa pilapiirroksista aiheutunutta kiistaa hyvin huolissaan. Yksi asia on meille kuitenkin päivänselvä, ja tämä asia on ohjaava periaatteemme. Puolustamme lehdistönvapautta ja suojelemme uskonnonharjoittajien tuntemuksia ja heille tärkeitä symboleita heidän uskonnostaan riippumatta. Puolustamme ihmisoikeuksia ja valistuksen ajan saavutuksia sekä vaalimme kansalaisten oikeutta harjoittaa uskoaan sekä olla erilaisia ja arvostettuja. Tämän kaiken saavuttaminen samanaikaisesti on mahdollista vain, jos kaikki osapuolet pysyvät rauhallisina ja maltillisina. Tämän vuoksi vetoamme tänään erityisesti tiedostusvälineiden edustajiin Euroopassa sekä Iranissa ja muissa islamilaisissa maissa. Vetoamme niihin, jotka pyrkivät paisuttamaan pilapiirroksista johtuvan kiistan poliittiseksi periaatteen kysymykseksi. Sillä, että kiistaan vastataan kiistalla, vihamielisyyteen vihamielisyydellä ja tunteettomuuteen tunteettomuudella, ei saavuteta hyvää tulevaisuutta. Haluamme, että yhteiskuntajärjestelmässämme puolustetaan sananvapautta yhtenä tärkeimmistä ihmisoikeuksista ja samalla tiedostetaan sen rajat, jotka perustuvat toisten vapauden ja ihmisarvon kunnioittamiseen. Tällöin on kunnioitettava muiden vakaumuksia ja uskonnollisia tuntemuksia, ja samaan aikaan on voitava käydä rauhanomaista ja rakentavaa vuoropuhelua asioista, jotka erottavat meitä niin ulkonaisesti kuin syvällä sydämissämme, eli arvoistamme, kokemuksistamme ja tunteistamme.
Väkivallan käyttöä eriävistä mielipiteistä aiheutuvan suuttumuksen lietsomiseen tai ruokkimiseen ei voida siten koskaan hyväksyä. Tuomitsemme kaikki väkivaltaisiin reaktioihin yllyttäneet tahot maailman eri maissa, koska kyse ei ollut spontaanista reaktiosta – reaktio tapahtui vasta useita kuukausia myöhemmin – vaan reaktioiden järjestämiseen osallistuivat myös hallitukset, jotka eivät kunnioita sananvapautta vaan pikemminkin sortavat kansalaisiaan. Tämäkin asia on tehtävä aivan selväksi.
Vastustamme paitsi ihmisiin myös esineisiin, kuten lippuihin ja rakennuksiin, kohdistuvia kaikkia väkivallan muotoja ja tuomitsemme ne painavin sanoin. On tärkeää, että nyt toteutetaan lisäksi erityisiä toimia, koska pelkkä sitoutuminen kulttuurien väliseen vuoropuheluun ei riitä. Haluan tehdä kaksi erityistä ehdotusta. Myönnän, etteivät ne ole täydellisiä, mutta ne antavat kuitenkin ajattelemisen aihetta. Koska meidän on aloitettava nuorista, meidän olisi ensinnäkin perustettava asiantuntijakomitea tarkastelemaan Euroopan unionissa ja islamilaisessa maailmassa käytettäviä koulukirjoja, jotta voidaan selvittää, millaisia sanoja ja arvoja liitetään kumpaankin osapuoleen ja välitetään nuorille tällä tavalla. Tämän komitean olisi työskenneltävä EU:n ja islamilaisten maiden järjestön suojeluksessa. Jotta komitea olisi mahdollisimman tehokas, YK:n pääsihteerin olisi oltava mukana valitsemassa asiantuntijoita.
Me tai pikemminkin islamilainen maailma on kiihtynyt eräässä eurooppalaisessa, tarkemmin sanottuna tanskalaisessa, sanomalehdessä ja muissa sanomalehdissä julkaistujen muutamien pilapiirrosten vuoksi. Kyse on kuitenkin vain yksistä pilapiirroksista satojen tai jopa tuhansien pilapiirrosten joukossa, myös sellaisten joukossa, joissa islamilainen maailma tekee pilaa meidän kristillisistä arvoistamme ja vakaumuksistamme. Tällaisen toiminnan on loputtava sekä täällä että islamilaisissa maissa.
Toiseksi toteaisin, että olen yksi niistä parlamentin jäsenistä, jotka osallistuivat Euro–Välimeri-konferenssiin Barcelonassa. Meidän olisi käytettävä parlamentaarista Euro–Välimeri-edustajakokousta kootaksemme yhteen Euroopan unionin ja kumppanimaidemme vaaleilla valitut poliitikot ja kansalaisyhteiskunnan edustajat säännölliseen vuoropuheluun ja kohdennettuihin keskusteluihin Barcelonan prosessin yhteydessä. Parlamentaarinen Euro–Välimeri-edustajakokous voisi näin olla keskeinen foorumi kulttuurien väliselle vuoropuhelulle.
Haluan esittää henkilökohtaisen huomion. Vuosien 1999–2006 aikana olen vieraillut 16 arabi- ja muslimimaassa. Muistan keskusteluni uskonnollisen yhteisön erään erittäin sitoutuneen ja luotettavan korkea-arvoisen edustajan kanssa Saudi-Arabiassa. Keskustelu oli kaiken kaikkiaan loistava keskustelu. Sen jälkeen hän kysyi minulta, miten muslimeja kohdellaan Euroopassa. Vastasin, että integroitumisessa on vielä usein toivomisen varaa, mutta että muslimit voivat harjoittaa uskoaan vapaasti. Kysyin puolestani, onko totta, että Saudi-Arabiassa muslimi, joka haluaa kääntyä kristinuskoon, on lain mukaan tuomittava kuolemaan. En saanut vastausta.
Suvaitsevaisuus on tärkeää, mutta kyse on kaksisuuntaisesta prosessista. Suvaitsevaisuuden, sopusoinnun ja ymmärtämyksen on perustuttava totuuteen, ja juuri sen puolesta me puhumme. Olen hyvin tyytyväinen siihen, mitä komission puheenjohtaja sanoi, eli että hyökkäys yhtä jäsenvaltiota vastaan on hyökkäys meitä kaikkia vastaan. Näin ollen olemme tietysti solidaarisia Tanskalle. Tämän keskustelun olisi lähetettävä vastavuoroisuuteen ja totuuden tunnustamiseen perustuvan suvaitsevaisuuden ja ymmärtämyksen signaali. Vain silloin olemme tiellä, joka johtaa hyvään tulevaisuuteen, joka perustuu kulttuurien väliseen vuoropuheluun.
Poul Nyrup Rasmussen,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission puheenjohtaja Barroso, ryhmämme puheenjohtaja Schulz pyysi minua puhumaan tänään Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän puolesta. Olen iloinen tästä tehtävästä, koska kyse on juuri tästä asiasta. On ollut kauheaa ja tyrmistyttävää nähdä, miten ihmiset saavat surmansa, miten kotimaani ja muiden maiden lippuja poltetaan, miten lähettiläitä vastaan hyökätään ja boikotteja julistetaan. Monet viattomat ihmiset ovat menettäneet työpaikkansa. Tämä on ollut kaksin verroin masentavaa, kun otetaan huomioon, että olemme maidemme historian aikana suvainneet, ymmärtäneet ja kunnioittaneet muita kansoja. Olemme näyttäneet tietä kansainvälisessä solidaarisuudessa sekä köyhien kansojen taloudellisessa ja poliittisessa tukemisessa kaikkialla maailmassa. Olemme aina taistelleet oikeudenmukaisuuden puolesta ja sen puolesta, että kansoilla on oikeus itsenäiseen valtioonsa ja rauhanomaiseen rinnakkaiseloon, etenkin Palestiinassa.
On ehdottoman tärkeää, ettei nyt esiintyvä väkivalta saa yliotetta. Väkivaltaisuudet on lopetettava heti, ja haluan sekä kotimaani puolesta että omasta puolestani kiittää komission puheenjohtajaa Barrosoa hänen tänään parlamentissa antamastaan selkeästä signaalista ja hänen kotimaalleni ja muille hyökkäysten kohteena olleille maille osoittamastaan solidaarisuudesta. Hyökkäys yhtä jäsenvaltiota vastaan on hyökkäys koko Euroopan unionia vastaan.
Lisäksi on kuitenkin tärkeää korostaa, että Euroopan unioni edustaa muukalaisvihan ja suvaitsemattomuuden vastakohtaa. Euroopan unionin arvot perustuvat kansojen ja uskontojen kunnioittamiseen. Koko verinen historiamme on opettanut meille keskinäisen ymmärtämyksen, ihmisarvon kunnioittamisen ja rinnakkaiselon viisautta. Tämän vuoksi haluan tänään sanoa ensimmäiseksi koko muslimimaailmalle ja kaikille Euroopan unionissa, ettei sananvapaus ole asia, jossa voisimme tehdä myönnytyksiä. Yksikään hallitus tai tavallinen kansalainen ei voi kyseenalaistaa tuota vapautta. Sananvapautta ei kuitenkaan harjoiteta tyhjiössä. Sitä on harjoitettava ja sitä harjoitetaan vastaisuudessa vastuullisesti. Emme voi myöskään tehdä myönnytyksiä muiden kansojen ja uskontojen kunnioittamisessa. Myös tämä on olennaista ihmisoikeuksille, joihin Euroopan unioni ja YK perustuvat. Sananvapauden on tämän vuoksi kuljettava käsi kädessä muiden kansojen kunnioittamisen kanssa. Näin on oltava.
Haluan tänään harjoittaa sananvapauttani ja arvostella ja kieltäytyä hyväksymästä profeetta Muhammedia esittäviä pilapiirroksia, jotka julkaistiin eräässä tanskalaisessa sanomalehdessä muutamia kuukausia sitten. Niiden julkaiseminen oli röyhkeää ja epäkunnioittavaa, ja se osoitti täydellistä tietämättömyyttä islamista. Haluan korostaa, etteivät pilapiirrokset ilmennä tavallisten tanskalaisten asenteita. Tiedämme kaikki sekä Tanskassa että muualla Euroopan unionissa, ettei isänmaanrakkautemme, arvokkuutemme tai uskontomme edellytä muiden arvostelua tai vähättelyä, kun on kyse jostakin heille pyhästä asiasta. Tiedän myös, että monet kansalaiset Euroopan unionissa eivät ymmärrä, miksi Tanskan pääministeri kieltäytyi tapaamasta arabimaailman lähettiläitä. Minäkään en ymmärrä sitä. Emme voi kuitenkaan muuttaa jo tapahtunutta. Kaikkein tärkeintä on, että Tanskan hallitus harjoitti tämän jälkeen sananvapauttaan ja ilmaisi selkeästi kunnioittavansa muita kansoja ja uskontoja, etenkin islamia. Katseet on nyt suunnattava eteenpäin. 
 Haluamme antaa tänään selvän signaalin. Olemme päättäneet vakaasti olla välittämättä uusista provosoivista teoista, jotta ääriryhmät Euroopassa ja muslimimaailmassa eivät voi käyttää niitä väkivallan ja suvaitsemattomuuden lietsomiseen ja toisiamme koskevien uusien myyttien luomiseen.
Olemme todenneet saman ilmiön monta kertaa aikaisemmin Euroopan muukalaisvastaisten ja populististen puolueiden sekä muslimimaailman ääriliikkeiden yhteydessä. Sanomme "ei" niille, jotka väittävät, että kyse on kahdesta vastakkaisesta osapuolesta. Molemmin puolin ääriryhmät ovat saaneet käyttää tilannetta väärin hyväkseen jo aivan liian pitkään. Mikä pahinta, ne ovat lietsoneet vihaa ja pelkoa ja saaneet näkemyksilleen kannatusta. Maltillisten ja vastuullisten on aika laatia uusi työjärjestys, kuten komission puheenjohtaja Barroso totesi, uusi työjärjestys, jossa osoitetaan selvästi ja yksiselitteisesti, että on toinenkin tapa toimia.
Me Euroopan unionissa emme halua valaa öljyä ääriryhmien sytyttämään tuleen. Täällä Euroopan parlamentissa meillä on selkeä viesti. Haluamme yhdistää kaikki voimat islamilaisen maailman kanssa käytävään uuteen ja entistä paljon voimakkaampaan vuoropuheluun, joka perustuu ehdottomaan kunnioitukseen, joka ylittää kaikki rajat ja koskee kaikkia ihmisiä ja uskontoja. Tiedämme, että elämme globalisoituvassa maailmassa. Tämän vuoksi meillä on erityisen vastuunalainen tehtävä. Tällaisessa globalisoituvassa maailmassa ei ole vastakkaisia osapuolia. Olemme kaikki samalla puolella. Lisäksi toteaisin, ettei kyse ole uskontojen ja kulttuurien välisestä yhteentörmäyksestä.
Kyse on ollut tietämättömyydestä johtuvista teoista, jotka ovat nöyryyttäneet ja loukanneet. Ääriryhmät ovat käyttäneet tätä tilannetta hyväkseen vihan ja väkivallan lietsomiseen. Jos yritämme ymmärtää laajempia reaktioita, on todettava, että pilapiirrokset yhdessä ääriryhmien harjoittaman manipulaation kanssa olivat viimeinen pisara. On syytä muistaa monissa muslimiyhteisöissä useita vuosia jatkunut sosiaalinen ja taloudellinen turhautuminen. Nyt ymmärrämme, mihin vauraudessa elävien vallanpitäjien nöyryyttävä ja ylimielinen toiminta voi johtaa.
Emme saa langeta lyhytnäköisten seuraamusten ansaan, vaan meidän on pysyttävä uskollisina taloudelliselle ja poliittiselle yhteistyöllemme. Annetaan sen olla, mikä alkoi pilapiirroksista. Olkoon se viimeinen asia, joka provosoi, ja ryhdytään seuraavaksi luomaan entistä vahvempaa vuoropuhelua – kriittistä, avointa, jatkuvaa ja rakentavaa vuoropuhelua.
Karin Riis-Jørgensen,
   Arvoisa puhemies, liberaalidemokraattien liiton ryhmän keskeinen sanoma tänään on, että sananvapautta on suojeltava ja puolustettava paitsi Euroopassa myös Kabulissa ja Teheranissa. Ei voida mitenkään hyväksyä sitä, että vuoropuhelu korvataan väkivaltaisilla protesteilla, hyökkäyksillä lähetystöihin, lippujen polttamisilla ja tuotteiden boikotoimisella. Tapaukset, joissa eurooppalainen yhtiö boikotoi tanskalaisia tuotteita, ovat valitettavia, eivätkä ne ole osoitus EU:n keskinäisestä solidaarisuudesta.
Kahden viime viikon kauheat olosuhteet ovat tyrmistyttäneet ja surettaneet meitä kaikkia ja etenkin minua ja muita tanskalaisia. Muslimien olisi kuitenkin myönnettävä, että maailmanlaajuiset jännitteet ovat vain lisänneet äärioikeistolaisten, maahanmuuttoa vastustavien puolueiden kannatusta ja että ääriryhmät Euroopassa ja Euroopan ulkopuolella ovat käyttäneet jännitteitä väärin hyväkseen.
Kaikkien eri yhteisöjä edustavien eurooppalaisten on nyt kannettava henkilökohtainen vastuunsa, jotta tämä riehuva viha voidaan tukahduttaa. Emme saa antaa ääriryhmien voittaa maltillisen enemmistön kustannuksella. Meidän on perustamissopimuksen 11 artiklan mukaisesti tuomittava yhdessä jäsenvaltioihin kohdistuva väkivalta ja uhkailu. Kun Tanskan ja muiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden lippuja poltetaan, EU:n olisi osoitettava solidaarisuutta, kuten tänään on tehty, ja torjuttava vaatimukset, joiden mukaan hallitusten olisi pyydettävä anteeksi riippumattomien tiedotusvälineiden puolesta…
... Näin on tehtävä erityisesti sen vuoksi, että Tanskan perustuslain 77 pykälässä todetaan selkeästi seuraavaa: "Jokaisen on voitava vapaasti tuoda julki ajatuksiaan painettuna, kirjoitettuna ja puheessaan, edellyttäen, että hän vastaa tästä oikeusistuimessa. Sensuuria ja muita ehkäiseviä toimia ei oteta enää koskaan käyttöön."
EU:n olisi myös torjuttava islamilaisten maiden järjestön ja Arabiliiton toimet, joilla ne pyrkivät saamaan aikaan YK:n päätöslauselman, jota tuetaan mahdollisilla seuraamuksilla, uskonnollisiin vakaumuksiin kohdistuvien hyökkäysten kieltämiseksi. Tämä olisi monien liberaalisten demokratioiden perustuslaillisen perustan vastaista ja rohkaisisi kriminalisoimaan ajatuksenvapauden maailmanlaajuisesti.
Kukaan ei kiellä sitä, etteikö muslimeilla olisi oikeus loukkaantua näistä piirroksista, aivan kuten sikheillä, juutalaisilla, kristityillä ja kaikilla muilla uskonnonharjoittajilla on oikeus loukkaantua lehdistön toimista. Valitukset on kuitenkin käsiteltävä käyttämällä asianmukaisia laillisia kanavia. Sivistyneessä yhteiskunnassa loukkaus ei voi koskaan olla väkivallan peruste. Oman yhteiskuntamme kaltaisessa sekulaarisessa, demokraattisessa yhteiskunnassa lehdistönvapauden on oltava edelleen kaikkein tärkeintä, sillä juuri tämän vapauden avulla vahvistetaan niitä demokratian ja moniarvoisuuden periaatteita, joihin Euroopan unioni perustuu ja jotka tunnustetaan yleismaailmallisesti kansainvälisissä yleissopimuksissa. Sinänsä kaikkien uskonnonharjoittajien olisi puolustettava näitä arvoja, joiden avulla varmistetaan, että jokainen Euroopan unionissa voi harjoittaa uskontoaan vapaasti ja avoimesti, mutta myös hyväksytään oikeus olla harjoittamatta mitään uskontoa.
Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että lehdistönvapaus merkitsisi täydellistä vapautta loukata muita. On itsestään selvää, että syyskuun yhdennentoista päivän tapahtumien sekä Madridin ja Lontoon pommitusten jälkeen on huolehdittava entistä paremmin siitä, että eri yhteisöjen väliset suhteet pysyvät mahdollisimman harmonisina. Liberaalidemokraattien liiton ryhmä on kuitenkin vakuuttunut siitä, ettei nykyistä tilannetta voida ratkaista "mielipidepoliisin" avulla vaan ainoastaan vuoropuhelun avulla. Näin ollen tuemme YK:n pääsihteerin esittämää kulttuurien liittoa koskevaa aloitetta ja arvostamme sitä, että oikeusasioista vastaava komission jäsen Frattini on ehdottanut pyöreän pöydän neuvottelujen järjestämistä tiedotusvälineiden johtajien, toimittajien ja uskonnollisten johtajien kanssa. Arvoisa komission jäsen Frattini, panemme rajan kuitenkin siihen, että tuemme ehdottamianne lehdistön menettelysääntöjä, ja pyydämme myös EU:n korkeaa edustajaa Solanaa panemaan rajan juuri tähän. Rajan toisella puolella ovat entistä suurempi epäluulo ja keskinäinen vihamielisyys, sillä jos yhteisöt eivät voi keskustella asioista kulttuurisilla rajalinjoillaan, miten ne voivat koskaan oppia hyväksymään toisiaan?
Ennen kuin päätän puheenvuoroni tanskaksi, haluan kiittää henkilökohtaisesti komission puheenjohtajaa Barrosoa ja kollegojani täällä parlamentissa heidän osoittamastaan solidaarisuudesta. 
 Sananvapaus on oikeus mutta ei välttämättä velvollisuus. Se on kuitenkin oikeus, jota ei saa kyseenalaistaa ja jossa ei saa tehdä myönnytyksiä. Jos alamme tehdä myönnytyksiä sananvapaudessamme ja samanaikaisesti pidättäydymme oikeudestamme tarkastella kaikkia uskontoja kriittisesti, perusoikeutemme ajatella ja ilmaista itseämme vapaasti rajoittuu. 
Daniel Marc Cohn-Bendit,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, Hannah Arendt kuvasi vapautta häiritseväksi ja tuskalliseksi asiaksi ja totesi, että sitä jopa paetaan, koska vapaus voi joskus olla vaikeaa ja epämiellyttävää. Mielestäni on yksi asia, jota me politiikasta kiinnostuneina ihmisinä ja poliitikkoina emme saisi tehdä: emme saisi määritellä rajoja esimerkiksi lehdistölle. Se on asia, jota poliitikot eivät voi eivätkä saa tehdä. Ainoastaan yhteiskunta tietää, mikä on terveen järjen mukaista. Me poliitikot voimme tietysti keskustella suuttumusta aiheuttavista toimistamme, esimerkiksi jossakin, kuten Tanskassa, säädetystä ulkomaan kansalaisia koskevasta lainsäädännöstä, joka loukkaa maahanmuuttajia ja jossa ei kunnioiteta heitä. Sitä voidaan arvostella täällä, kuten Euroopan neuvosto teki Tanskan tapauksessa. Voimme myös esittää kritiikkiä, kun esimerkiksi Saksan osavaltiot laativat muslimeille kyselylomakkeen, josta käy räikeästi ilmi, ettei muslimeja kunnioiteta. Poliitikot voivat tietysti arvostella tällaisia asioita ja keskustella niistä.
Hyvät parlamentin jäsenet, koko tämä rajoja koskeva kysymys on yhteiskunnan asia. Komission puheenjohtaja Barroso on oikeassa. Ihmisillä on oikeus julkaista pilapiirroksia, joissa tehdään pilaa meistä poliitikoista, kuten minusta, jäsen Poetteringista tai kenestä tahansa meistä. Elämme yhteiskunnassa, jossa meillä on oikeus ilmaista paheksuntamme. Muslimeilla on oikeus järjestää vastalauseeksi mielenosoituksia – kunnioitamme tätä oikeutta – samalla tavoin kuin juutalaisyhteisön jäsenet ovat osoittaneet mieltään erästä Rainer Werner Fassbinderin näytelmää vastaan. Tämä on keskustelu, joka olisi käytävä yhteiskunnassa. Emme voi laatia menettelysääntöjä lehdistölle. Lehdistö joko laatii ne itse tai sitten ei, mutta niiden laatiminen ei ole meidän tehtävämme.
Kansainvälisessä keskustelussa huomautetaan aina, että uskontoja on kunnioitettava. Asia voi olla näin, mutta uskonnot ovat julkisia, ja siten niitä voidaan kuvata loukkaavilla pilapiirroksilla. Tämä on yhtä olennaista uskonnolle ja demokratialle kuin ilma on hengittämiselle, asiat vain kerta kaikkiaan ovat näin. Tämä ei tarkoita, että nämä pilapiirrokset olisi hyväksyttävä tai että niitä olisi pidettävä hyvän maun mukaisina. Vapaudessa ei ole kyse hyvästä tai huonosta mausta. Vapaus on asia, jonka puolesta olemme taistelleet, eikä yksikään sivilisaatio ole vielä sortunut sen vuoksi, että vapautta olisi liikaa, vaan aina sen vuoksi, että vapautta on ollut liian vähän, aivan liian vähän.
Tämän vuoksi voin sanoa teille, etten suhtaudu suopeasti pilapiirroksiin. Voin kertoa teille, mitkä piirrokset saivat minut hymyilemään, mitkä nauramaan ja mitkä olivat mielestäni vastenmielisiä. Sitä vastoin tunnen myötätuntoa kaikkia niitä kohtaan, jotka ovat tämän kiistan aikana kärsineet väkivallasta. Mielestäni on hirveää, että esimerkiksi Carrefourin ja Nestlén kaltaiset suuret eurooppalaiset yritykset ovat julkaisseet Saudi-Arabiassa mainoksia, joiden tunnuslauseen mukaan yhtiöt eivät ole tanskalaisia vaan ranskalaisia. Se on osoitus huonosta mausta, ja voimme syystä arvostella sitä. Pyydän, että pidättäydymme kaikki omahyväisyydestä.
Uskontoa ei saa jättää yhteiskunnallisen keskustelun ulkopuolelle, koska uskonnoillakin on oikeus määritellä, mikä on oikein tai väärin. Emme saisi tehdä pilaa, kun niissä puhutaan joutavia abortista tai homoseksuaalisuudesta, mutta silti meillä on vapaus tehdä niin, ja tätä vapautta haluamme puolustaa.
Jos kunnioittaisimme maahanmuuttajia enemmän ja jos lainsäädännössämme kunnioitettaisiin heitä enemmän, heillä olisi mahdollisuus keskustella vapauksistamme eri tavalla. Annetaan heille samat vapaudet, joita vaadimme itsellemme, ja he harjoittavat niitä vastuullisesti.
Francis Wurtz,
   . – Arvoisa puhemies, tähän mennessä on esitetty useita Muhammedia esittäviin pilapiirroksiin liittyviä jyrkkiä tuomioita. Näistä vain harvat ovat mielestäni vakuuttavia. Tämä asia on omiaan kaikenlaiselle liialliselle yksinkertaistamiselle, ja mielestäni juuri tämä ansa meidän on vältettävä mihin hintaan hyvänsä. On ehdottoman tärkeää, että pohdimme kohtaamiemme ongelmien eri näkökohtia rauhallisesti ja perusteellisesti.
Ensinnäkin on sananvapautta koskeva kysymys. Sananvapaus on selvästi demokratian koetinkivi ja myös sen sekulaarisen julkisen alueen olemassaolon koetinkivi, jota pidämme hyvin perustein erittäin tärkeänä. Tällä alueella oletetaan kuitenkin, että kriittisyys, henkilökohtainen suhde omaan uskoon ja suvaitsevaisuus säilyvät. Näissä periaatteissa ei saa tehdä myönnytyksiä, mutta samalla on myönnettävä, ettei näiden periaatteiden puolustaminen saa merkitä loukkauksia, yleistyksiä tai leimaamista saati olla perusteena niille. Sanomme alituisesti, että elämme kaikki samassa maailmassa, maailmassa, joka pienenee koko ajan ja jossa kaikki ovat toisistaan riippuvaisia ja jossa sen paremmin Eurooppa tai länsimaat kuin mikään muukaan alue ei ole kaiken keskipiste. Meidän on tehtävä tästä kaikki mahdolliset päätelmät. Koko ihmiskunta tarkkailee meitä alituisesti. Tämän vuoksi meidän on pyrittävä luomaan eräänlaista maailmanlaajuista yhteistä ilmapiiriä. Jokaisen on voitava harjoittaa vapauttaan mutta kunnioitettava samalla kaikkia muita.
Mitä meidän olisi toisaalta ajateltava tiettyjen arabivaltioiden aivan epäsuhtaisista reaktioista näihin tapahtumiin? Reaktioiden tarkoituksena on varmasti ennen kaikkea parantaa maiden johtajien melko ryvettynyttä mainetta väestön keskuudessa. Ryvettymisen syynä on niiden alistuminen suurelle vallalle, joka ansaitsee paljon enemmän moitetta kuin rauhaarakastava Tanska. Toisaalla muslimiradikaalit ja Euroopan äärioikeisto käyttävät tällaista kysymystä kilpaa hyväkseen, jotta ne saisivat joukkonsa ryhtymään toimiin ja voisivat vaientaa järkevät, rohkeat ja edistykselliset näkemykset, joita vastaan ne taistelevat. Pahinta olisikin vahingossa antaa uutta vauhtia tällaisten ryhmien ajamalle asialle sen sijaan, että tehtäisiin kaikki mahdollinen tämän noidankehän murtamiseksi.
Meidän on katsottava nykyisten levottomuuksien ja niiden aiheuttamien ylilyöntien yli, joita ei voida mitenkään hyväksyä. On tarkasteltava taustalla olevaa ehdottoman tärkeää asiaa eli sitä, että voimakkaat reaktiot ilmentävät loukattujen identiteettien tuntemaa syvää epäoikeudenmukaisuutta, alistuneisuutta ja nöyryytystä, joista länsimaat ovat vastuussa erityisesti Palestiinan ja Irakin tapauksissa.
Suuri palestiinalainen runoilija Mahmoud Darwish painottaa tätä asiaa yleisemmässä merkityksessä seuraavasti: "Arabeilla ja muslimeilla on sellainen vaikutelma, että heidät työnnetään historian ulkopuolelle." Juuri tässä asiassa Euroopan unionilla voisi mielestäni olla merkittävä tehtävä, eli voisimme toimia sillanrakentajana kulttuurien välillä. Jotta tämä kunnianhimoinen tavoite olisi uskottava, on vapauduttava täysin niistä, jotka käyttäytyvät kuin olisivat maailman herroja mutta jotka todellisuudessa johtavat sen yhteentörmäyksen partaalle, kuten päivä päivältä on yhä selvemmin havaittavissa. Tämä tarkoittaa myös sitä, että samaa kansainvälistä lainsäädäntöä on sovellettava poikkeuksetta kaikkiin valtioihin, jotta voidaan erityisesti tukkia Lähi-idän avoin haava, joka on epätoivon myrkyn ehtymätön lähde. Pilapiirroksia koskevaa valitettavaa tapausta olisi pidettävä havainnollisena esimerkkinä siitä, mitä strategisia vaihtoehtoja meillä on.
Jens-Peter Bonde,
   – Hyvää huomenta, pikku EU! Globalisaatio on todellakin täällä. En olisi koskaan uskonut, että ihmiset voisivat polttaa Tanskan lipun niin intohimoisen raivon vallassa. Sananvapaudesta emme luovu koskaan. On kunnioitettava sekä sananvapautta että uskonnonvapautta.
-sanomalehden päätoimittaja on esittänyt anteeksipyyntönsä pilapiirrosten aiheuttamien tunteiden vuoksi. Hän ei olisi julkaissut pilapiirroksia enää tänään. Jotkut tanskalaiset imaamit ovat levittäneet pilapiirroksia, joista he eivät pidä. Miksi siis loukkaannutaan pilapiirroksista, joita jaetaan mahdollisimman monille?
Tanskan pääministeri on aivan oikein kieltäytynyt ottamasta vastuuta sanomalehtiemme sisällöstä, mutta kun 11 arabilähettilästä pyytää tapaamista, pääministerin velvollisuus on tavata heidät. Hänen olisi pitänyt selittää, että sananvapautta rajoittavat Tanskan tuomioistuimet eikä hallitus. Hänen olisi pitänyt neuvoa, miten asiasta valitetaan erityiselle lehdistöviranomaiselle, jotta se antaisi päätöksensä.
Jumalanpilkka on Tanskan rikoslain mukaan rikos. Jokaisen paikallisen toimittajan on kannettava maailmanlaajuinen vastuunsa. Sanomalehdessä julkaistavat pilapiirrokset voivat levitä Internetin ja maailmanlaajuisten tiedotusvälineiden välityksellä kulovalkean tavoin. Useat ihmiset ovat saaneet surmansa.
Tanskan ulkoasiainministeri piti erinomaisen lehdistötilaisuuden Tanskan lähetystöjen palaessa. Hän puhui vihamielisyyden korvaamisesta vuoropuhelulla ja jalomielisyydellä. Tanskassa Koraanin polttamisesta voi saada vankeusrangaistuksen. Olen aivan samaa mieltä siitä, että tarvitaan jalomielisyyttä vihamielisyyden sijaan. Meidän on opeteltava kunnioittamaan muslimeja ja tekemään yhteistyötä heidän kanssaan, vaikka emme koskaan luovukaan sananvapaudesta.
Ryhmäni varoitti perusoikeuksien sisällyttämisestä EU:n lainsäädäntöön. Sananvapautta ja uskonnollisia oikeuksia koskevat arkaluonteiset ratkaisut on tehtävä paikallisesti Yhdistyneiden Kansakuntien ja Euroopan ihmisoikeusyleissopimuksen mukaisen kansainvälisen kehyksen mukaisesti. Voimme tarjota mahdollisuuden vuoropuheluun uuden yhteisen parlamentaarisen Euro–Välimeri-edustajakokouksen avulla. Voimme muuttaa vaihto-ohjelmiamme niin, että eurooppalaiset voivat vierailla arabimaissa ja nuoret arabit meidän maissamme. Voimme avata markkinoitamme useammille näiden maiden tuotteille, asettaa rauhan ja hyvinvoinnin Lähi-idässä ensisijaiseksi tavoitteeksi, mutta Tanskan tuotteiden vastaisia valtion tukemia kaupan boikotteja EU:n on vastustettava WTO:ssa.
Islamia koskevassa kysymyksessä ei ole kyse Tanskan perustuslaista. Tanskalaisilla imaameilla ei ole oikeutta vedota muihin kansakuntiin. Muslimit voivat käyttää Tanskan tuomioistuimia samoin kuin kaikki muut kansalaiset. Jos se ei riitä, asiaa voidaan käsitellä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa täällä Strasbourgissa. Globalisaatio on todellakin täällä. Meidän on kaikkien oltava ennakkoluulottomia. Emme voi palata takaisin entiseen. Meidän on kaikkien muututtava vähän, jotta voimme elää maailmankylässä. Kolmas maailmansota voi syttyä pienen pilapiirroksen vuoksi, kuten ensimmäinen maailmansota alkoi, kun nuori opiskelija ampui arkkiherttua Frans Ferdinandin Sarajevossa. Opiskelijan ampuma laukaus tai satiirinen pilapiirros ei ehkä ole todellinen syy, mutta meidän on ymmärrettävä viesti. Meidän on kaikkien elettävä yhdessä tällä maapallolla. Toistaiseksi käytössämme ei ole muutakaan maapalloa.
Juuri tällä planeetalla meidän kaikkien on elettävä. 
Brian Crowley,
   – Arvoisa puhemies, keskusteltaessa oikeudesta vapauteen ja sananvapaudesta yksi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomareista, Oliver Wendell Holmes, totesi, ettei ole ehdottomia oikeuksia vaan oikeuksia voidaan rajoittaa. Esimerkkinä hän mainitsi, ettei täpötäydessä elokuvateatterissa saa huutaa "tuli on irti", jollei tuli todella ole irti.
Vaikeuksia keskusteluissamme tuottaa perusteltu halu varmistaa, että lehdistöllä ja muilla tiedotusvälineillä on Euroopan unionissa sananvapaus, vapaus tehdä pilaa, vapaus kuvata satiirisesti ja vapaus loukata ihmisiä joissain tapauksissa. Demokratiassa tarvitaan luonnostaan huumorin ja suuttumuksen varoventtiileitä, jotta demokratia toimisi kunnolla. En usko, että kukaan täällä parlamentissa voisi millään tavoin hyväksyä niitä väkivaltaisia reaktioita, joita pilapiirrosten julkaiseminen on aiheuttanut tietyissä Lähi-idän maissa.
Väittelyissä, keskusteluissa ja tiedostusvälineissä on valitettavasti unohdettu se, että on ollut myös monia rauhanomaisia mielenilmauksia, joihin muslimit ja muut kansalaiset ovat osallistuneet yhdessä, koska he katsovat pilapiirrosten ja niiden edustaman kuvan loukkaavan eivät uskontoaan sinänsä vaan itseään ihmisinä. Ihmisarvon kunnioittaminen on kaikissa demokratioissa yhtä tärkeä oikeus kuin sananvapaus.
Nykyään Euroopan unionin suurimpia haasteita on varmistaa, ettei meillä ole refleksinomaista tapaa reagoida jokaiseen kauheaan tai väkivaltaiseen tekoon. Irlannin kaltaisesta pienestä maasta kotoisin olevana minusta oli järkyttävää nähdä Tanskan lähetystö poltettavan ja sellaisen maan lippu poltettavan julkisesti, joka on puolustanut vapautta ja vastustanut suvaitsemattomuutta. Samoin mielestäni oli erityisen epämiellyttävää ja erittäin vaikeaa katsella tiedotusvälineissä, miten joissakin mielenosoituksissa erityisesti nuoret vähemmistön jäsenet aiheuttivat kipua itselleen. Tiedotusvälineiden vanhan totuuden mukaan verenvuodatus myy eli mitä dramaattisempi kuva, sitä todennäköisemmin uutisesta tulee etusivun juttu.
Miten Euroopan unioni voi vastata näihin reaktioihin? Komission puheenjohtaja Barroso totesi aivan oikein, että Euroopan unioni on solidaarinen Tanskalle, koska tanskalaisten tuotteiden boikotti on kaikkien eurooppalaisten tuotteiden boikottia. Meidän on varmistettava, että voimme auttaa kollegojamme Tanskan hallituksessa kestämään tiedotusvälineiden heihin kohdistamaa painostusta saada heitä luopumaan nykyisestä kannastaan. Vaikka arvostelisimme Tanskan hallituksen politiikkaa ja tahditonta ja puutteellista toimintaa, pääministeri Rasmussen sentään puolusti yhtä periaatetta. Hän totesi, ettei hän peräänny kysymyksessä, joka koskee hallituksen tai parlamentin harjoittamaa tiedotusvälineiden valvontaa. Tämän vuoksi hänelle järjestetään vielä juhlat 50 vuoden kuluttua, sillä hän suojeli tällä teollaan demokratiaa.
Viimeiseksi toteaisin, että tässä väittelyssä molemmin puolin jotkut yrittävät väittää, että kyse olisi kansojen tai uskontojen taikka kulttuurien välisistä yhteentörmäyksistä. Nyt tarvitaan ennen kaikkea kunnioitusta ja suvaitsevaisuutta. Meidän on kunnioitettava erilaisuutta sekä tunnustettava eri uskontojen asianmukainen ja merkittävä rooli Euroopan unionissa, mutta edellytämme vastavuoroista tunnustamista.
Vapautta ei voi koskaan antaa pois. Se voidaan ottaa pois, mutta vapautta, jonka avulla voimme säilyttää sydämessämme ja sielussamme palavat intohimot, on aina varjeltava ja suojeltava.
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kaiken kaikkiaan mielestäni on häpeällistä, kuinka vähän solidaarisuutta useimmat Euroopan unionin jäsenmaiden hallitukset ovat osoittaneet Tanskalle tässä tilanteessa. Yhtä häpeällistä on se, miten jälleen tänään erittäin harkitusti valittuja solidaarisuuden ilmauksia seuraavat välittömästi matelevalla ja pelkurimaisella tavalla esitetyt kaikenlaiset varoitukset, jottei loukattaisi muslimifanaatikkoja.
Meidän olisi kaikkien tunnettava itsemme tanskalaisiksi, koska lähetystöihin kohdistuneet rikolliset kampanjat, tanskalaisten tuotteiden boikotti, uhkailut ja väkivaltaiset mielenosoitukset kohdistuvat itse asiassa vapautta ja kaikkia länsimaita vastaan. Jokainen, joka vastaa tähän uhkaan niukasti verhotulla vetoomuksella itsesensuurin puolesta, on itse asiassa terrorismin liittolainen.
Voinko itse asiassa toistaa täällä parlamentissa sen kysymyksen, jonka esittämisen vuoksi erään jordanialaisen sanomalehden päätoimittaja pidätettiin ja vangittiin? Kumpi aiheuttaisi enemmän ennakkoluuloja islamia kohtaan, muutaman pilapiirroksen julkaiseminen vai kuvat islamilaisista panttivankien ottajista, jotka katkaisevat uhriensa kaulan kameran edessä? Voinko lisäksi kysyä, onko missään päin maailmaa ainoatakaan islamilaista maata, jossa ateisteja tai muun uskonnon kuin islamin harjoittajia kunnioitetaan siten kuin muslimit vaativat meitä kunnioittamaan heitä?
Kysymyksen esittäessään saa jo siihen vastauksen. Näin ollen on jo aika mennä suoraan asiaan ja vaatia, että muslimit, jotka asuvat Euroopan unionissa ja joilla muuten on uskonnonvapaus, oikeus ilmaista vapaasti mielipiteensä ja kaikki sosiaaliturvaan liittyvät edut, mikä on oikein, hyväksyvät, ettei heidän näkemyksensä voi aina päästä voitolle, ja ymmärtävät, että demokratia merkitsee mielipide-eroja ja joskus myös keskenään ristiriidassa olevia näkemyksiä.
Jokainen, joka ei voi hyväksyä tätä, voi harjoittaa vapauttaan muuttaa johonkin niistä monista maista, joissa jo sovelletaan islamin joustamattomia ja usein hyvin julmia lakeja.
Haluan lainata Tanskan kuningatarta Margareeta II:ta, jonka kanssa olen täysin samaa mieltä ja joka näyttää olevan paljon rohkeampi kuin useimmat Euroopan johtajista yhteensä. Hän toteaa: "Nykyään islam asettaa meille haasteita kansallisesti ja kansainvälisesti. Olemme jättäneet asian käsittelemättä aivan liian pitkään, koska olemme olleet suvaitsevaisia tai ehkä jopa omahyväisiä. Meidän on osoitettava, että vastustamme islamia, ja hyväksyttävä se vaara, että meidät leimataan ajoittain epäedullisesti."
Tämän vuoksi meidän on puolustettava kynsin hampain vapaata mielipiteenilmaisua. Belgian kaltaisten Euroopan unionin valtioiden, joissa on jo nyt vapaudelle vahingollisia lakeja, jotka rajoittavat kansalaisten oikeutta ilmaista vapaasti poliittinen mielipiteensä, on tehtävä aloite kansalaisten suun tukkivien lakien poistamiseksi ja lähetettävä näin voimakas viesti kaikille, jotka taistelevat vapautta vastaan.
Meidän olisi myös otettava tästä opiksemme Turkin kanssa käytäviä neuvotteluja varten, koska Turkista ei voi koskaan tulla Euroopan unionin jäsenvaltiota yksinkertaisesti sen vuoksi, ettei se ole eurooppalainen maa, eivätkä islamin perusperiaatteet sovi yhteen vapautta, kirkon ja valtion erottamista toisistaan sekä naisten ja miesten tasa-arvoa koskevien Euroopan unionin arvojen kanssa. Meidän on aika kerätä rohkeutta tämän toteamiseksi etenkin nyt, kun pääministeri Erdogan on yrittänyt röyhkeästi rajoittaa kansalaisten oikeutta ilmaista mielipiteensä vapaasti.
Tähän Tanskaa koskevaan kysymykseen lisäisin vielä lopuksi vaikuttavan lainauksen flaamilaisessa -sanomalehdessä ilmestyneestä Doornaertin kolumnista "Näyttää siltä, ettei Eurooppa pysty pääsemään eroon taipumuksestaan tehdä myönnytyksiä. Euroopan olisi jo luullut oppivan, että totalitaarista hirviötä on mahdotonta tyydyttää. Mitä enemmän sitä ruokkii, sitä julkeampi siitä tulee." Doornaert ja hänen sanomalehtensä eivät varmastikaan ole poliittisesti samaa mieltä kuin minä, mutta nämä ovat ennustuksellisia sanoja ja meidän kannattaisi pohtia niitä hyvin tarkkaan. 
Hans Winkler,
   – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, asiani ei tietenkään ole kommentoida täällä parlamentissa käytyä keskustelua, mutta haluan esittää vilpittömät kiitokseni neuvoston puolesta sen voimakkaan viestin vuoksi, joka täältä on tänään lähetetty. Sitoudumme arvoihimme mutta myös muiden kulttuurien ja uskontojen kanssa käytävään suvaitsevaiseen vuoropuheluun.
Lisäksi haluan korostaa, että neuvosto pitää tietysti hyvin tärkeänä, että kaikki EU:n toimielimet, niin komissio ja parlamentti kuin neuvostokin, ovat yhtä mieltä tästä asiasta ja puhuvat samalla tavoin. Mielestäni tämä on erittäin tärkeää. Täällä tänään käymämme keskustelu myös helpottaa neuvoston tulevaa työtä.
Neuvoston puolesta haluan vielä toistaa, mitä sanoin aluksi julkilausumassa. Saman ovat todenneet komission puheenjohtaja ja hyvin monet puhujat. Mikä tahansa hyökkäys EU:n jäsenvaltiota vastaan ja mikä tahansa boikotti EU:n jäsenvaltiota vastaan on hyökkäys EU:ta vastaan, ja olemme tietysti solidaarisia Tanskalle. Totean tämän siis myös neuvoston puolesta.
Täällä on esitetty muutamia hyvin mielenkiintoisia ajatuksia, joita neuvosto käsittelee mielellään vastaisuudessa. Olen yhtä mieltä jäsen Poetteringin kanssa siitä, että on tärkeää saavuttaa myös tai erityisesti nuoret kouluissa ja myös kotona, koska heidän kasvatuksensa alkaa tietysti kotoa. Olen yhtä mieltä jäsen Poetteringin kanssa myös siitä, että on tärkeää välttää stereotypioita ja kliseitä myös koulukirjoissa, joten on mielestäni hyvä ajatus tarkastella koulukirjoja.
Olen täysin samaa mieltä jäsen Rasmussenin kanssa siitä, että kulttuurien välinen vuoropuhelu on tärkeää ja että vuoropuhelun on oltava avointa, kriittistä ja kunnioittavaa. Tämä on mielestäni tärkeintä. Emme todellakaan saa antaa ääriryhmien voittaa. Tämä on perustavaa laatua oleva toteamus, joka on esitettävä täällä. Sanomattakin on selvää, ettei minkäänlainen eduntavoittelu saa taivuttaa meitä tekemään myönnytyksiä ääriryhmille. Meidän on oltava solidaarisia ja yksimielisiä tässä asiassa. Olen aivan samaa mieltä jäsen Cohn-Benditin kanssa ja totesinkin jo julkilausumassani, että minäkin olen sitä mieltä, että lehdistöllä on oma henkilökohtainen vastuu, eivätkä hallitukset saa määrätä, mitä lehdistö saa tai ei saa tehdä.
Tiedän, että vuosien ja vuosikymmenten mittaan Euroopan neuvosto ja muut vastaavat elimet ovat yrittäneet toistuvasti laatia menettelysääntöjä mutta epäonnistuneet joka kerta. Mielestäni on kyse henkilökohtaisesta vastuusta. Tämä on hyvin tärkeää.
Samassa hengessä, jota tämänpäiväisessä keskustelussa on osoitettu, neuvosto jatkaa työtään kulttuurien ja uskonnollisten yhteisöjen välisen ymmärtämyksen parantamiseksi, mutta se aikoo myös vastaisuudessa todeta selvästi vastustavansa väkivaltaa ja tuomitsevansa EU:n jäsenvaltioihin kohdistuvan väkivallan tai boikottien käytön. Meidän on oltava solidaarisia tässä asiassa.
Puhemies.
   Keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna torstaina klo 10.00. 
Ana Maria Gomes (PSE ).
   – Äänestin tämän päätöslauselman puolesta, koska puolustan eurooppalaisiin ja maailmanlaajuisiin arvoihin kuuluvaa sananvapautta ja koska tuomitsen suuttumuksen ilmaisemisen väkivallalla sen kohteesta riippumatta. Tämä käsittää myös Euroopan unionin edut ja lähetystöt.
Äänestin päätöslauselman puolesta myös siksi, että päätöslauselman 2 kohdassa tuomitaan uskonnollisen vihan ruokkiminen ja rasististen tai muukalaisvihaa sisältävien kannanottojen esittäminen.
Tästä huolimatta päätöslauselma ei ole mielestäni tasapainoinen, koska siinä keskitytään pääasiallisesti sananvapauteen eikä islaminvastaisiin tarkoitusperiin, jotka ovat eräässä äärioikeistolaisessa, rasistisessa ja muukalaisvastaisessa tanskalaisessa sanomalehdessä julkaistujen pilapiirrosten taustalla.
Jotta voidaan edistää sananvapautta ja perusihmisoikeuksia, parlamentin on ehdottomasti pysyteltävä erillään islaminvastaisuudesta ja tuomittava kaikki toimet, joilla islam ja sen harjoittajat samastetaan terrorismin kanssa.
Kannatin päätöslauselmaa myös ilmaistakseni solidaarisuuteni Tanskan kansalle. En kuitenkaan hyväksy Fogh Rasmussenin hallituksen omahyväistä ja röyhkeää asennetta. Mielestäni hallitus on yhdessä vastuussa siitä, että ääriryhmien taantumukselliset voimat sekä länsimaissa että islamilaisessa maailmassa ovat käyttäneet tapausta hyväkseen väittämällä, että kyse on "kulttuurien välisestä yhteentörmäyksestä". 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Iranin suhteista kansainväliseen yhteisöön. 
Hans Winkler,
   – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, tässä neuvoston julkilausumassa Iranin suhteista kansainväliseen yhteisöön haluan ottaa kantaa seuraaviin kysymyksiin: ensinnäkin ydinvoimakysymykseen, toiseksi EU:n ja Iranin suhteisiin ja kolmanneksi äskettäisiin väkivaltaisuuksiin Teheranissa.
Iranin ydinvoimakysymyksen ratkaiseminen on keskeinen asia kansainväliselle yhteisölle, jolla on vakavia epäilyjä Iranin ydinohjelman rauhanomaisesta luonteesta. EU on viime vuosina pyrkinyt kaikin tavoin löytämään kysymykseen neuvotteluratkaisun ja vaatinut Irania toteuttamaan ydinohjelmansa osalta luottamusta lisääviä toimia. Iran on viime aikoina ottanut askelia väärään suuntaan toteuttamalla yksipuolisia toimia, esimerkiksi käynnistämällä aivan äskettäin uudelleen uraanin rikastamistoimet Natanzissa ja keskeyttämällä Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) lisäpöytäkirjan täytäntöönpanon.
IAEA:n hallintoneuvosto on lähettänyt Iranille selkeän viestin hyväksymällä 4. helmikuuta päätöslauselman, jolla asia saatetaan YK:n turvallisuusneuvoston tietoon. Päätöslauselman hyväksyminen suurella enemmistöllä osoittaa, että koko kansainvälinen yhteisö jakaa EU:n syvän huolen Iranin ydinohjelmasta.
EU ei suinkaan aseta kyseenalaiseksi Iranin oikeutta käyttää ydinvoimaa rauhanomaisiin tarkoituksiin. Tämän konfliktin syynä on se, ettei Iran ole toistaiseksi toteuttanut riittävästi toimia herättääkseen tarvittavaa luottamusta ydinohjelmansa rauhanomaiseen luonteeseen. Päinvastoin, Iran on viimeisten 18 vuoden aikana jättänyt ilmoittamatta IAEA:lle olennaisen osan erittäin laajasta ydinohjelmastaan ja kieltäytyy edelleen toimittamasta järjestölle tärkeitä tietoja, jotka koskevat erityisesti uraanin rikastamista koskevan teknologian kehittyneisyyttä ja "asevarustelua" maassa, toisin sanoen ydinohjelman sotilaallistamista.
EU:n tavoitteena on edelleen ratkaista kysymys neuvottelemalla. Tämä kuitenkin edellyttää, että Iran osoittaa riittävästi halukkuutta yhteistyöhön ja avoimuuteen erityisesti IAEA:n nähden ja toteuttaa pikaisesti tarvittavia luottamusta lisääviä toimia, kuten keskeyttää arkaluonteiset ydinvoimaan liittyvät toimet. Venäjän ehdotus venäläis-iranilaisen uraanin rikastamislaitoksen rakentamisesta Venäjän maaperälle vaihtoehtona Iranissa tapahtuvalle rikastamiselle on tärkeä toimi, jolle EU antaa täyden tukensa.
Sallikaa minun toistaa selvyyden vuoksi, että EU pyrkii Iranin ydinvoimakysymyksessä edelleen diplomaattiseen ratkaisuun, jossa IAEA:n on oltava keskeisessä asemassa. Turvallisuusneuvoston osallisuus ei tarkoita IAEA:n roolin pienentämistä, vaan sen tarkoituksena on pikemminkin vahvistaa IAEA:n auktoriteettia ja mahdollistaa sen hallintoneuvoston päätöslauselmissa vaadittujen toimien toteuttaminen.
EU:n ja Iranin suhteista haluan todeta, että EU on edelleen erittäin huolestunut Iranin ihmisoikeustilanteesta. Se heikkenee jatkuvasti, eivätkä Iranin viranomaiset ryhdy konkreettisiin toimiin lainsäädännön tai virallisten käytäntöjen uudistamiseksi. Iran ei ole EU:n toistuvista pyynnöistä huolimatta luvannut käynnistää uudelleen tällä hetkellä keskeytyksissä olevaa ihmisoikeusvuoropuhelua. EU tuo jatkossakin ihmisoikeuksia koskevat huolenaiheensa julki sekä suoraan Iranin hallitukselle että julkilausumissa ja kansainvälisillä foorumeilla.
EU ja koko kansainvälinen yhteisö ovat yksiselitteisesti ja jyrkästi tuominneet Iranin presidentin Israelia koskevat lausunnot. Iranin kanta Lähi-idän kysymykseen antaa aihetta vakavaan huoleen. Maa tukee edelleen palestiinalaisryhmiä, jotka EU luokittelee terroristijärjestöiksi. Panemme huolestuneina merkille, että Iranin presidentti tapasi äskettäin muutamia tällaisten ryhmien johtajia Syyriassa, ja kehotamme sitä lopettamaan tällaisen yhteydenpidon. Lisäksi vaadimme Irania liittymään kansainväliseen yhteisymmärrykseen kahden valtion ratkaisun välttämättömyydestä Lähi-idän konfliktissa.
Iranin presidentin toistuvat pyrkimykset kiistää juutalaisten kansanmurhaan liittyvät rikokset ja vaatimus Israelin valtion "pyyhkäisemisestä pois kartalta" on torjuttava tiukasti. Tällaiset lausunnot ovat kauttaaltaan tuomittavia ja lisäksi räikeässä ristiriidassa useiden poliittisten ja uskonnollisten johtajien pyrkimysten kanssa. Kyseiset johtajat tekevät erityisesti viime päivien tapahtumien jälkeen kaikilla tahoilla nimenomaan työtä edistääkseen kulttuurien välistä vuoropuhelua, jolle on tunnusomaista molemminpuolinen kunnioitus.
EU:n suhteisiin Iraniin vaikuttaa ratkaisevasti Iranin edistyminen kaikilla huolta herättävillä aloilla: ydinvoimakysymyksessä ja muissa kysymyksissä, jotka liittyvät joukkotuhoaseisiin, ihmisoikeuksiin, terrorismin torjuntaan ja Iranin kantaan Lähi-itään. EU:n toimintamahdollisuuksia tarkastellaan tiiviisti ja punnitaan Iranin lausuntojen ja toimien valossa.
Väkivaltaisuuksista totean, että kuten täällä parlamentissa käydyssä keskustelussa on selkeästi korostettu, Euroopan unionin edustustoihin kohdistuneet iskut eivät olleet millään tavalla oikeutettuja eivätkä hyväksyttäviä. EU:n puheenjohtajavaltio on tuominnut iskut ja kehottanut Irania noudattamaan vuonna 1961 tehdyssä diplomaattisia suhteita koskevassa Wienin yleissopimuksessa määrättyjä diplomaattiedustustojen suojelua koskevia velvoitteitaan. Näiden velvoitteiden mukaisesti puheenjohtajavaltio on myös muistuttanut Irania siitä, että vastuu kyseisten velvoitteiden noudattamisen varmistamisesta on kansainvälisen lain mukaisesti valtiolla.

Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, on selvää, että Iranin on toteutettava näkyviä, uskottavia ja oikeansuuntaisia toimia voittaakseen takaisin kansainvälisen yhteisön luottamuksen. Muutamien viime kuukausien ajan ydinohjelmakysymys on ollut EU:n keskeinen huolenaihe Iranin osalta, ja aivan oikeutetusti. Jännitteiden lisääntyminen ja mahdollinen ydinaseiden leviäminen vain pahentaisivat tilannetta alueella. Huolimatta niin sanotun EU-3:n ja muiden kansainvälisten kumppaneiden sinnikkäistä pyrkimyksistä käydä vuoropuhelua Iranin kanssa Iran ei ole sitoutunut vuoropuheluun vakuuttavalla tavalla. Tästä syystä Kansainvälisen atomienergiajärjestön hallintoneuvosto päätti Wienissä 4. helmikuuta raportoida Iranin ydinvoimakysymyksestä YK:n turvallisuusneuvostolle.
Iran reagoi tähän päättämällä vauhdittaa rikastamisohjelmaansa ja keskeyttää lisäpöytäkirjan täytäntöönpanon. Näitä toimia ei voida hyväksyä, vaikka Iran aikookin jatkaa yhteistyötä IAEA:n kanssa ydinsulkusopimuksen pohjalta.
Kansainvälisen yhteisön huomattava enemmistö, johon myös Venäjä ja Kiina kuuluvat, kannattaa nyt voimakkaasti raportoimista Iranin kysymyksestä turvallisuusneuvostolle ja on yhtä mieltä siitä, että Iranin on keskeytettävä uudelleen rikastamistoimensa. Teheranissa ei saa syntyä epäselvyyttä kansainvälisen yhteisön päättäväisyydestä. Samaan aikaan diplomaattisin keinoin saavutettava neuvotteluratkaisu on edelleen mahdollinen, edellyttäen että Iran toteuttaa tarvittavat toimet.
Iranin käyttämä taktiikka, jolla se pyrkii aiheuttamaan erimielisyyksiä kansainvälisessä yhteisössä, ei osoittautunut toimivaksi tällä kertaa, kuten ei viime syksynäkään. Venäjän ehdotus rikastaa uraania Iranin rajojen ulkopuolella on edelleen pöydällä, ja sitä on tarkasteltava erittäin huolellisesti. Jos Iran keskeyttää uudelleen rikastamistoimensa ja hyväksyy Venäjän ehdotuksen, käsittelyä turvallisuusneuvostossa ei ehkä tarvita lainkaan. Tulevaisuudennäkymät ovat hyvin pitkälti riippuvaisia Teheranin halukkuudesta tehdä kompromisseja ja käynnistää vuoropuhelu kansainvälisen yhteisön kanssa, vieläpä nopeasti.
Emme esitä arvailuja jatkotoimista, mutta jos tilanne pahenee edelleen, meidän on harkittava vaihtoehtoja, joissa tuleva toiminta tapahtuisi YK:n puitteissa. YK:n turvallisuusneuvosto käsittelee tätä kysymystä ottaen huomioon El Baradein raportin ja IAEA:n hallintoneuvoston seuraavan, 6. maaliskuuta alkavan kokouksen. Käänteisesti voidaan todeta, että jos asiat kehittyvät oikeaan suuntaan, toiminnan painopiste voi olla enemmän yhteisön toimissa. Jos ja kun tilanne edellyttää, meidän on voitava ryhtyä Iranin vastaisiin toimiin useilla EU:n ja yhteisön välineillä. Olemme valmiita rakentavaan yhteistyöhön, ja Iran tietää sen.
Ydinvoimakysymyksessä ei ole kyse Iranin ja Euroopan unionin tai Iranin ja Yhdysvaltojen vaan Iranin ja laajemman kansainvälisen yhteisön välisestä erimielisyydestä. Siinä ei ole myöskään kyse Iranin ydinsulkusopimuksen mukaisista oikeuksista. Erimielisyys johtuu siitä, ettei Iran ole onnistunut herättämään tarvittavaa luottamusta sen ydinohjelman yksinomaan rauhanomaiseen luonteeseen. Iranilla on todellakin oikeus kehittää ydinenergian tutkimusta, tuotantoa ja käyttöä rauhanomaisiin tarkoituksiin. Tarvitsemme näin ollen ketään syrjimättömät objektiiviset takeet Iranin ydinohjelman rauhanomaisuudesta.
Haluan sanoa muutaman sanan presidentti Ahmadinejadin lausunnoista, joita hän on esittänyt alueelliseen vakauteen ja kansainvälisiin suhteisiin vaikuttavista kysymyksistä. Hänen Israelia ja juutalaisten kansanmurhaa koskevat tuomittavat huomautuksensa herättivät maailmanlaajuista tyrmistystä. Katsomme, että asianomaiset lausunnot loukkaavat meitä kaikkia syvästi. Kuten neuvoston puheenjohtaja juuri totesi, emme voi myöskään mitenkään hyväksyä sitä, että Iran jatkaa terroristijärjestöjen tukemista Lähi-idässä.
Ihmisoikeuksien osalta saatattekin muistaa, että yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvosto katsoi 12. joulukuuta 2005 Iranin ihmisoikeustilanteen niin vakavaksi, että antoi päätelmät EU:n ja Iranin ihmisoikeusvuoropuhelun tilasta. Euroopan unioni totesi jälleen, että EU:n ja Iranin välisten suhteiden kehittyminen edellyttää, että Iranissa edistytään selkeästi ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisessa, mitä pidän Iranin osalta perustavana vaatimuksena.
Haluan korostaa muutamia erittäin huolestuttavia seikkoja. Julkiset teloitukset, erityisesti nuorten teloitukset, ja kuolemanrangaistukset ovat lisääntyneet. Iran teloitti vuonna 2005 enemmän lapsirikollisia kuin yhtenäkään edeltävänä vuonna. Ilmaisunvapautta rajoitetaan ja Internetiä ja lehdistöä sensuroidaan laajasti – edes entinen parlamentin puhemies ja presidenttiehdokas Karroubi ei saanut lupaa lähettää uuden televisiokanavansa ohjelmaa Dubaista käsin. Ihmisoikeuksien puolustajien vaikeasta tilanteesta haluan todeta, että olemme erittäin huolissamme mielipidevankien, kuten Akbar Ganjin ja hänen asianajajansa Abdolfattah Soltanin, kohtalosta. Ihmisoikeuksia koskevien huolenaiheiden luettelo on Iranin osalta edelleen huolestuttavan pitkä.
Komissio toivoo jatkuvaa mielipiteiden ja näkemysten vaihtoa parlamentin kanssa Iranin kysymyksessä. Tilanne on kriittinen, mutta pitkän aikavälin tavoitteena on kaikesta huolimatta edelleen syvempien ja laajempien suhteiden luominen maahan, joka on tärkeä alueellinen ja kansainvälinen toimija.
Michael Gahler,
   . – Arvoisa puhemies, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta haluan antaa täyden tukemme kansainvälisen yhteisön Iranin politiikalle, jota IAEA:n hallintoneuvoston 4. helmikuuta antama päätöslauselma, EU:n yleisten asioiden neuvoston 30. tammikuuta esittämä kanta sekä EU-3:n yhdessä Yhdysvaltojen, Venäjän ja Kiinan kanssa Lontoossa antama julkilausuma ilmentävät.
Myös kotimaani Saksan hallituksessa liittokansleri Merkel ja ulkoasiainministeri Steinmeier seuraavat yhdessä päättäväisesti tätä tietä. Iranin johdolle on tehtävä selväksi, ettei se onnistu aiheuttamaan erimielisyyksiä kansainvälisessä yhteisössä eikä tietenkään myöskään yksittäisissä EU:n toimielimissä. Tämä tehdään selväksi parlamentin tämänpäiväisessä päätöslauselmassa.
Tunnustamme ydinaseiden leviämisen estämisestä tehdyn sopimuksen kaikkien osapuolten perustavanlaatuisen oikeuden käyttää ydinenergiaa rauhanomaisiin tarkoituksiin ja siviilitarkoituksiin. Iran on kuitenkin ylittänyt niin monta merkittävää rajaa, että luottamus maan hallinnon vilpittömiin aikeisiin on mennyt. Yhteistyön vähentäminen IAEA:n kanssa, presidentin uhkaus irtautua ydinsulkusopimuksesta, tälle torstaille suunniteltujen Venäjän kanssa käytävien keskustelujen lykkääminen ja erityisesti uraanin rikastamisen käynnistäminen uudelleen eivät ole omiaan herättämään luottamusta eivätkä liennyttämään tilannetta.
Tämän vuoksi on entistäkin tärkeämpää esiintyä myös jatkossa päättäväisesti ja yhtenäisenä rintamana Iraniin nähden. Kaikki sellaiset toimet tai lausunnot, jotka saattaisivat nyt synnyttää Teheranissa vaikutelman epäyhtenäisyydestä tai myöntyväisyydestä, ovat hyödyttömiä. Ne, joiden mielestä pelkästään varaukseton pyrkimyksemme rauhaan saa vastapuolen muuttamaan politiikkaansa ja ajattelutapaansa, tekevät karhunpalveluksen luontaiselle rauhankaipuullemme. Erityisesti kun vastapuolemme saarnaa vihaa ja vihamielisyyttä ja toimii tahallisesti vastoin kansainvälisen yhteisön odotuksia, meidän ei pitäisi paljastaa vastapuolelle kaikkia seurauksia, joita sen toimilla voi meidän taholtamme olla.
Kaikkia diplomaattisia keinoja ei ole nähdäkseni vielä käytetty. Tarjoamme rakentavaa yhteistyötä. Vaadimme Irania jatkamaan yhteistyötä IAEA:n kanssa ennen asian käsittelyä turvallisuusneuvostossa. Tuemme myös Venäjän tarjousta rikastaa uraania siviilitarkoituksiin Iranin rajojen ulkopuolella. Emme voi olla miettimättä, miksi Iran haluaa oman rikastamislaitoksen. Maalla ei ole yhtään ainoaa…
Martin Schulz,
   . – Arvoisa puhemies, olisinkin yllättynyt, mikäli näin ei olisi tapahtunut. Pyydän kuitenkin parlamentin jäseniä pohtimaan myös sitä, mikä on tärkeämpää: se, että meillä on aikaa keskustella asiasta kunnolla, vai se, että parlamentin jäsenet valittavat, kun asiasta on jo äänestetty. Olisin halunnut kuunnella jäsen Gahlerin puheenvuoron loppuun asti, koska se oli erittäin mielenkiintoinen. Hänen esittämänsä kysymys on todellakin yksi niistä kysymyksistä, jotka askarruttavat meitä eniten tällä hetkellä.
Miten suhtaudumme hallintoon, joka koettelee aivan avoimesti kaikkia rajojaan? Miten reagoimme siihen kansainvälisenä yhteisönä? Puheenvuorossani pyrin esittämään muutamia lisäkysymyksiä ryhmäni näkökulmasta. Euroopan parlamentin ei ole tarpeen ottaa kantaa Iranin presidentin esittämiin huomautuksiin. Valtionpäämies, joka kiistää juutalaisten kansanmurhan ja kyseenalaistaa Israelin olemassaolo-oikeuden, ei ole sovelias vuoropuhelukumppani meille.
Kaikki presidentti Ahmadinejadin edustamat arvot ovat omien arvojemme vastakohtia, ja pitäisin myönteisenä arvokeskustelun käymistä näiden henkilöiden kanssa. Olemme käyneet tänä aamuna jo arvoja koskevan keskustelun, joka oli hyvä, vakava ja harkittu keskustelu. Meidän olisi käytävä tätä keskustelua levollisina ja luottavaisina ja katsottava, onko alueella presidentti Ahmadinejadin lisäksi muita, joiden kanssa voimme käydä vuoropuhelua. Meidän pitäisi pohtia käytettävissämme olevia vaihtoehtoja, ennen kuin mietimme menetettyjä mahdollisuuksia.
Eikö tällä alueella ole riittävän maltillisia maita, jotka suhtautuvat avoimesti vuoropuheluun ja joiden kanssa voimme tehdä yhteistyötä, jotka eivät ehkä jaa kaikkia arvojamme mutta joiden etujen kannalta olisi myös erittäin haitallista, jos Iranista tulisi alueen johtava ydinasevalta? Tällaisia maita on, ja ne ovat mielestäni sopivia vuoropuhelukumppaneita EU:lle. Tältä osin nyt puhjennut pilapiirroskiista tulee tietysti pahimpaan mahdolliseen aikaan ja vaikuttaa äärimmäisen kielteisesti. Juuri näihin maihin meidän on nimittäin luotava molemminpuoliseen kunnioitukseen perustuvat suhteet. Pilapiirroskiistan ratkaiseminen on näin ollen myös keskeistä koko alueen ongelmien ratkaisemisen kannalta.
Tästä syystä varoitan rinnastamasta "Irania" ja "islamia". Yhden maan aggressiivisen valtionpäämiehen toimet eivät millään tapaa kuvasta kaikkialla maailmassa asuvien, rauhaa rakastavien muslimien valtaenemmistön näkemyksiä. Näiden muslimien kanssa meidän on tehtävä yhteistyötä. 
Kansainvälinen atomienergiajärjestö on mielestäni oikeassa ehdottaessaan, että sen olisi valvottava kaikkea uraanin rikastamista – siis kaikissa maissa. Meidän olisi tuettava tätä ehdotusta. Olen muuten myös sitä mieltä, että on täysin perusteltua muistuttaa, ettei ydinaseriisuntaa koskevan keskustelun pitäisi rajoittua koskemaan pelkästään tätä nimenomaista aluetta vaan että ydinaseriisunnan on oltava maailmanlaajuista. Saanen tässä yhteydessä huomauttaa, että kohtelemalla eri tavoin maita, joilla on jo ydinaseita, kuin sellaisia maita, jotka ovat vasta hankkimassa niitä, ja tekemällä ennaltaehkäiseviä iskuja maihin, joilla ei ollut hallussaan joukkotuhoaseita, pelkästään kannustetaan hankkimaan ydinaseita mahdollisimman nopeasti ja laittomasti, koska ydinasevaltioihin ei hyökätä. Tämä logiikka, josta meidän on myös keskusteltava, sai alkunsa, kun samaisella alueella tehtiin jokin aika sitten ennaltaehkäisevä isku, joka oli täysin perusteeton ja jota me vastustimme voimakkaasti.
Tämän iskun taustalla ollut logiikka oli mielestäni äärimmäisen vaarallinen. Tästä syystä meidän on hylättävä päämääräkeskeiseen ajatteluun perustuva strategia, koska se johtaa sotilaalliseen ajatteluun. Meidän on vahvistettava vähitellen diplomaattisia vaihtoehtojamme. Oli valtava saavutus EU-3:lta tuoda Kiina ja Venäjä saman pöydän ääreen ja viestittää siten Iranille selvästi, että kansainvälinen yhteisö aikoo jatkossakin esiintyä yhtenäisenä rintamana. Meidän pitäisi puhua diplomaattisista saavutuksista eikä miettiä sotilaallisia vaihtoehtoja. Kansainvälisen yhteisön on tehtävä kaikkensa teroittaakseen Iranille, että ellei se palaa neuvottelupöytään 6. maaliskuuta mennessä, asia siirtyy automaattisesti turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Jatkotoimista päättäminen kuuluu nimenomaan turvallisuusneuvostolle eikä mille tahansa keskushallinnolle.
Annemie Neyts-Uyttebroeck,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kahden ja puolen vuoden intensiivisten tutkimusten ja tarkastusten jälkeenkään Kansainvälinen atomienergiajärjestö ei ole pystynyt vahvistamaan Iranin ydinohjelman rauhanomaista luonnetta, ja peruskysymykset ovat edelleen vailla vastausta.
Iranin äskettäiset päätökset käynnistää uudelleen uraanin rikastamistoimet ja keskeyttää kaikki vapaaehtoinen yhteistyö IAEA:n kanssa ovat erityisen huolestuttavia, etenkin kun otetaan huomioon Iranin presidentin lausunnot, joissa kiistetään Israelin olemassaolo-oikeus, ja maassa havaittu yleinen sääntöjen tiukentuminen.
Nyt kun kysymyksen käsittely on siirretty turvallisuusneuvostolle, asiat saavat vauhtia, vaikka turvallisuusneuvosto päättikin odottaa El Baradein seuraavaa, 6. maaliskuuta toimitettavaa raporttia.
Panokset ovat poikkeuksellisen korkeat. Ydin- ja joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen on veitsenterällä. Koko alueen vakaus on vaarassa, kuten Kansainvälisen atomienergiajärjestön tehokkuuskin. On hyvin harvinaista, että käytän näin voimakkaita ilmaisuja, mutta varoitan teitä, että tämä kysymys tarkoittaa paineen kohdistumista koko kansainväliseen oikeusjärjestykseen.
Vaikka ydinsulkusopimuksen tarkistuskonferenssi epäonnistuisikin, mikä olisi todellakin erittäin valitettavaa, YK:n turvallisuusneuvoston pysyvät jäsenet, Kiina ja Venäjä mukaan luettuina – muut kolmehan te tunnettekin – ja Euroopan unioni näyttävät siitä huolimatta pyrkivän nyt yksimielisesti estämään rauhanomaisin keinoin ydinaseiden leviämisen. Tämä antaa todellakin aihetta maltilliseen tyytyväisyyteen.
Iranin on nyt toimittava täysin avoimesti ja jatkettava yhteistyötä IAEA:n kanssa vakuuttaakseen kansainvälisen yhteisön siitä, että sen tavoitteet ovat yksinomaan rauhanomaisia…
Angelika Beer,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meidän on myönnettävä, että Iranin tilanne on muuttumassa vakavammaksi. Meidän on ymmärrettävä, että presidentti Ahmadinejadilla on uusi strategia. Hän pyrkii määrätietoisesti katkaisemaan suhteet länteen, rakentamaan islamilaisen alueen ja ottamaan sen johdon käsiinsä. Näemme, miten Iranissa nostatetaan kansallisylpeyttä. Miten Euroopan unionin pitäisi reagoida tähän?
Odotan meidän toimivan järkevästi ja tekevän selkeitä analyyseja. Olen samaa mieltä jäsen Schulzin kanssa siitä, että meidän on hylättävä päämääräkeskeiseen ajatteluun perustuva strategia, että tarvitsemme uusia vuoropuhelukumppaneita ja että meidän on toimittava aktiivisesti asettaaksemme diplomatian etusijalle. Viime päivinä käydyt vaikeat neuvottelut huomioon ottaen haluan kuitenkin myös todeta, että sotilaallisesta vaihtoehdosta on keskusteltu, ja pyydän niitä, jotka edelleen miettivät tätä vaihtoehtoa, harkitsemaan asiaa tarkasti. Odotan heidän määrittelevän, miten he aikovat toimia siinä tapauksessa, että selkkaus laajenee sotilaalliseksi, ja kertovan meille, antaako heidän toimintatapansa meille mahdollisuuden saavuttaa tavoitteemme, nimittäin estää Irania kehittämästä ydinaseita ja turvata Israelin olemassaolo. En usko siihen.
Tästä syystä vetoan vielä kerran parlamenttiin, että se ottaisi tämänpäiväisessä äänestyksessä huomioon perustelumme, jota emme onnistuneet saamaan läpi neuvotteluissa. Meidän pitäisi sen mukaan pidättyä nyt leikittelemästä ajatuksella sotilaallisesta lähestymistavasta ja keskittyä diplomatiaan kaikista presidentti Ahmadinejadin vihaa ja väkivaltaa lietsovista puheista huolimatta.
Siihen vastaaminen, pitäisikö Iranille asettaa pakotteita, mitkä pakotteet ovat tarkoituksenmukaisia ja onko maailmanrauha uhattuna, ei kuulu presidentti Chiracille, joka yllättäen uhkasi Ranskan käyttävän ydinaseita. Näihin kysymyksiin vastaaminen ei ole myöskään liittokansleri Merkelin tehtävä. Maailmanrauhan elintärkeästä kysymyksestä päättäminen kuuluu YK:lle eikä kenellekään muulle, eikä meidän pitäisi tehdä päätöksiä ennen sitä.
Miguel Portas,
   . – Arvoisa puhemies, mikään seikka ei puolla Teheranin teokratiaa. Kyseessä on tietämätön ja ylimielinen hallinto, mistä ovat osoituksena sen presidentin juutalaisten kansanmurhasta esittämät lausunnot. Edes Le Pen ei syyllistyisi tällaiseen pohjanoteeraukseen. Kyseessä on taantumuksellinen ja fundamentalistinen hallinto, joka loukkaa ihmisoikeuksia päivittäin, vaarallinen ja vastuuntunnoton hallinto, joka vaarantaa oman selviytymisensä rikastamalla uraania tunkeutuakseen näin vähitellen ydinasevaltojen kerhoon.
On täysin selvää, että Euroopan unionin on tehtävä sodankäyntiä lukuun ottamatta kaikkensa estääkseen Teherania saamasta haltuunsa ydinaseita. Tämän vuoksi emme hyväksy päätöslauselmaesitystä emmekä etenkään sen 7 kohtaa. Iranin kysymyksen siirtäminen YK:n turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi on epäasianmukainen ja vastuuton askel, koska se vie maailman lähemmäs uutta ennaltaehkäisevää sotaa, jota käydään tällä kertaa hyvin suppealle alueelle rajoittuvan sotilaallisen väliintulon muodossa.
Euroopan unionilla on vaihtoehto selkkauksen laajentamiselle: se voi ja sen on muutettava tämä ongelma harvinaiseksi tilaisuudeksi koko ihmiskunnalle ja Iranin kansalle. Haluan muistuttaa teitä ydinaseiden leviämisen estämisestä tehdyn sopimuksen 6 artiklasta, jota siteeraan seuraavassa:
"Jokainen sopimuksen osapuoli sitoutuu käymään hyvässä uskossa neuvotteluja ydinasekilpailun pikaiseen lopettamiseen ja ydinaseriisuntaan liittyvistä tehokkaista toimenpiteistä sekä tarkan ja tehokkaan kansainvälisen valvonnan alaisena tapahtuvaa yleistä ja täydellistä aseidenriisuntaa koskevasta sopimuksesta."
Lähtökohtana pitäisikin olla neuvotteleminen, ei sota. Ydinsulkusopimuksen allekirjoittaneella Yhdysvalloilla on tilaisuus muuttaa sotilaallinen lähestymistapansa Iranin kanssa käytäviksi neuvotteluiksi. Neuvosto katsoo, että unionin on edelleen tehtävä kaikki voitavansa, joten Chiracin, Blairin ja Merkelin on aika antaa maailmalle osoitus hyvästä tahdostaan. 
Bastiaan Belder,
   . Arvoisa puhemies, en ole itse shiiamuslimi, joten minun on todettava, että Iranin islamilaisen tasavallan tämänhetkiset ydinvoimaa koskevat pyrkimykset ylittävät todellakin käsityskykyni. Iranin islamilaisen tasavallan perustaja, ajatollah Khomeini, torjui ydinvoiman aikoinaan ehdottomasti "epäislamilaisena teknologiana". Tätä nykyä maan presidentti Ahmadinejad pitää ydinvoimaa Allahin siunauksena, mikä tarkoittaa todellakin atomin jakamisen sijasta pikemminkin shiiamuslimien kahtiajakoa.
Olen samanaikaisesti yhä hämmentynyt Teheranin ydinvoima-aikeista. Toisaalta Iranin ylin johtaja Khamenei on antanut hyvin rauhoittavia lausuntoja, joiden mukaan joukkotuhoaseiden käyttö on kiellettyä islamissa. Näiden lausuntojen mukaisesti Iranin johtajat väittävät tavoittelevansa ydinvoiman rauhanomaista käyttöä. Toisaalta koko Persian ydinohjelman tavoitteena on kaikesta päätellen hankkia maalle salaa ydinasevalmius. Teheran on näin ollen leikkinyt vuosien ajan kissaa ja hiirtä Wienistä käsin toimivan Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) kanssa.
Kysynkin neuvostolta ja komissiolta, mitä seuraavaksi tapahtuu. Mitä tahansa sitten teettekin, älkää sietäkö enempää mullahien temppuilua. Kehotan teitä lyhyesti sanottuna pitämään kaikki vaihtoehdot avoimina, kun kyse on terroristihallinnosta, joka on toistaiseksi vain pelannut aikaa ja joka haluaa lyödä kiilaa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen sekä Euroopan unionin ja Israelin väliin. Sillä välin Iranin ydinvoimakello tikittää edelleen uhkaavasti. Teidän on taivuteltava venäläiset ja kiinalaiset pysäyttämään se yhteisin ponnisteluin. Tällaista eurooppalaista diplomatiaa odotan näkeväni jatkossa. 
Konrad Szymański,
   . Arvoisa puhemies, Iranin presidentti on todennut, että hänen maallaan on, kuten millä muulla maalla tahansa, oikeus ydinaseisiin. Tämä saattaisi pitää paikkansa, jos Iran olisi tavallinen valtio, mitä se ei kuitenkaan ole. Iran on diktatuuri, joka on avoimesti kyseenalaistanut yhden naapurivaltionsa olemassaolo-oikeuden. Iranin aggressio saattaa siis hyvinkin kohdistua ensimmäiseksi Israeliin, jonka turvallisuus meidän pitäisi nyt taata.
Nykytilanteessa tapahtumien kulku Iranissa riippuu siitä, esiintyvätkö maailman johtavat valtiot yhtenäisenä rintamana. Tässä onnistuminen on vaikeaa, koska Venäjä pyrkii hyötymään Iranin ydinohjelmasta ja myy sille aseita, kuten Kiinakin, kun taas Intia suunnittelee rakentavansa kaasuputken Iranista. Euroopan unionin tehtäväksi lankeaa näin ollen ottaa ohjat käsiinsä ja toimia aktiivisesti konfliktin ratkaisemiseksi. Osoittaako Euroopan unioni pystyvänsä tähän tehtävään eli laatimaan yhteisen strategian Yhdysvaltojen kanssa, vai lankeaako se Iranin johdon vilkkaan mielikuvituksen tuloksena syntyneeseen seuraavaan harhakuvitelmaan? Jos YK:n turvallisuusneuvosto ei selviydy sille annetusta tehtävästä ja jos emme onnistu muuttamaan Iranin politiikkaa taloudellisten ja rahoituksellisten pakotteiden ohjelmalla, meidän ei pitäisi yllättyä nähdessämme myöhemmin hävittäjien lentävän Natanzin tai Isfahanin yllä. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   – Siinä oli jotakin liikuttavaa, miten Itävallan ulkoasiainministeri selvitti vain vaivoin hänelle Iranin ja sen ydinohjelman osalta laaditun käsikirjoituksen. Se osoittaa, miten etäisiä nämä kysymykset ovat Itävallan hallituksen edustajalle kolmannen vuosituhannen ensimmäisellä vuosikymmenellä, mikä on hyvä asia. Olemme ottaneet opiksemme historiasta, ja ulkoasiainministeri puhui ensimmäisessä puheenvuorossaan paljon vastuusta. Mikäli nämä kaksi asiaa yhdistetään, luontevana toimintatapana olisi itse asiassa tehdä aloitteita ja sanoa, että tarvitsemme tähän selkkaukseen jopa laajemman näkökulman kuin se, johon edelliset puhujat ovat viitanneet.
Emme saa tehdä asioita väärässä järjestyksessä, ja meidän on aloitettava perusasioista, mikä tarkoittaa "ei ydinaseita". On käsittämätöntä, miksi jotkut, siis niin sanotut hyvät tyypit, saavat hankkia ydinaseita ja toiset taas eivät. Kuka muuten päättää, keitä nämä hyvät tyypit ovat? Jos ulkoasiainministeri ottaa tältä osin lähtökohdaksi Itävallan näkökulman, hänen on mahdollista saada aikaan paljon enemmän hyvää pitkällä aikavälillä kuin ulkonaisesti diplomaattisella ja miellyttävällä esiintymisellä lyhyellä aikavälillä. 
Charles Tannock (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Iran on muutaman vuoden ajan pyrkinyt viemään fundamentalistisen vallankumouksensa oman, shiiojen asuttaman alueensa ulkopuolelle sunnien asuttamille alueille, Palestiina mukaan lukien. Palestiinassa Iran toimii Syyrian ja sitä edustavan Hizbollah-terroristijärjestön välityksellä yhteistyössä Islamilaisen Jihadin ja Hamasin kanssa. Nämä molemmat järjestöt ovat sitoutuneet sharia-lain mukaisesti teokratiaan. Ydinaseistettu Iran on näin ollen erityisen vaarallinen länsimaiden ja etenkin Israelin turvallisuudelle.
Toistaiseksi ei ole päästy yksimielisyyteen siitä, mitä tehdä Iranille, joka rikkoo selkeästi ydinsulkusopimusta sekä Ison-Britannian, Ranskan ja Saksan kanssa tekemiään sopimuksia. Pidän kuitenkin myönteisenä IAEA:n 3. helmikuuta tekemää päätöstä siirtää tämän kysymyksen käsittely YK:n turvallisuusneuvostolle samoin kuin Kiinan ja Venäjän, joskin odotettua myöhemmin, antamaa tukea. Iranin ja Venäjän perinteinen sopimus, jonka mukaan Iran tukee Venäjää Tšetšenian kysymyksen osalta Islamilaisten maiden järjestössä (OIC) ja Venäjä puolestaan toimittaa Iranille ydinteknologiaa ja käyttää tarvittaessa veto-oikeuttaan turvallisuusneuvostossa, näyttää nyt olevan purkautumassa.
Kiina ei tietenkään hyväksy ydinaseiden leviämistä uusiin valtioihin ja on myös huolestunut islamin uhasta omalla maaperällään. Iranin myöntymättömyys ja kieltäytyminen uraanin rikastamista koskevasta Venäjän järkevästä tarjouksesta ovat avanneet Venäjän ja Kiinan silmät. Vain Syyria, Kuuba ja Venezuela torjuivat ehdotuksen. Iranilaiset ilmoittivat välittömästi käynnistävänsä uudelleen kaupallisessa laajuudessa tapahtuvan uraanin rikastamisen. Rikastettua uraania voidaan käyttää joko ydinvoimaloiden polttoaineena tai, kuten iranilaiset todellisuudessa toivovat, atomipommin valmistuksessa. He ovat myös päättäneet estää IAEA:n ilman ennakkovaroitusta tehtävät tarkastukset.
Länsimaiden tiedustelupalvelut väittävät, että Iran käyttää pöytälaatikkoyhtiöiden muodostamaa verkostoa ostaakseen ydinohjusten ja -pommien valmistuksessa tarvittavia komponentteja Länsi-Euroopasta ja palkatakseen köyhtyneitä ydinfyysikoita entisestä Neuvostoliitosta. Olen samaa mieltä kaikkien niiden kanssa, joiden mielestä lännen on pidettävä kaikki vaihtoehdot avoimina estääkseen Iranin ydinaseistautumisen. Pidän naurettavana Ison-Britannian ulkoasiainministerin Jack Straw'n tyynnyttelevää lausuntoa, jossa hän väittää sotilaallisen toiminnan olevan erittäin epätodennäköistä, kun taas hänen esimiehensä, pääministeri Tony Blair, kieltäytyy aivan oikein sulkemasta tätä mahdollisuutta pois. 
Lilli Gruber (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan muistuttaa parlamentin jäseniä tietyistä perusvirheistä, joita monet tekivät Irakin konfliktin aikana arvioidessaan Saddamin hallinnon joukkotuhoaseita koskevia aikeita. Tiedustelu oli ja on yhä suuressa määrin puutteellista, ellei jopa harhaanjohtavaa. Se perustuu suureksi osaksi päätelmiin, ja siitä puuttuvat usein tarkat numerotiedot. Parhailla tiedustelupalveluilla ei ole tätä nykyä Iranissa yhtään ainoaa luotettavaa lähdettä, joka voisi antaa tietoja Teheranin aikeista ja valmiuksista.
Vajavaisuuksistaan huolimatta IAEA on ainoa keino valvoa mitä tahansa ydinohjelmaa Iranissa. Vuosina 1991–1998, ja huolimatta Saddamin kaikista ponnisteluista vuodesta 1992 alkaen, IAEA ei kyennyt vakuuttamaan, ettei Irakissa ole joukkotuhoaseita. Älkäämme siis tehkö uusia kalliiksi käyviä virheitä sekoittamalla epäluottamusta perusteltuun epäilyyn. Tämän epäluottamuksen sotaa lietsovat poliitikot yrittävät istuttaa meihin, mikä on yksinkertaisesti epäloogista.
Yksi niistä asioista, jotka meidän pitäisi ottaa opiksemme Irakin tapauksesta, on hyvin yksinkertainen. Juuri Osirak-ydinreaktorin pommittaminen vuonna 1981 sai Saddamin päättämään vakavasti otettavan ydinohjelman käynnistämisestä. Voin hyvin kuvitella, millaista tuhoa tämäntyyppisestä niin sanotusta täsmäiskusta voisi nykyään seurata.
Meillä on aikaa neuvotella ja meillä on vankat poliittiset ja oikeudelliset perusteet vaatia Irania noudattamaan ydinsulkusopimusta täysimääräisesti. Iranissa toimii lisäksi poliittinen ja yhteiskunnallinen oppositio, joka on kaikkea muuta kuin hampaaton. Jos kuitenkin haluamme luoda edellytykset turvallisuudelle ja vakaudelle Lähi-idässä, meidän on eurooppalaisina tehtävä selväksi kaikille osapuolille, että kansainväliset oikeudet ja velvoitteet ovat samat kaikille.
Tämä tarkoittaa myös sitä, että amerikkalaisten ystäviemme on muutettava poliittista lähestymistapaansa Iraniin ja myönnettävä, että heidän aiemmat lähestymistapansa ovat osoittautuneet tehottomiksi ja että heidän on omaksuttava yhteistyökeskeisempi politiikka voidakseen suojella kaikkien etuja tällä erittäin tärkeällä alueella.
Cecilia Malmström (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Iranin tilanne antaa todellakin aihetta huoleen. Ihmisoikeustilanne Iranissa on masentava, minkä lisäksi maan hallinto pitää kansainvälistä yhteisöä pilkkanaan loukkaamalla kansainvälisiä periaatteita ja sivuuttamalla täysin IAEA:n vaatimukset. Ajatus ydinaseistetusta Iranista on tietysti äärimmäisen pelottava, erityisesti kun otetaan huomioon sen Israelia koskevat lausunnot ja Israelia kohtaan esittämät uhkaukset sekä se, mitä tällainen kehitys merkitsisi alueen muille maille. Profeetta Muhammedia esittävien pilapiirrosten aiheuttamat levottomuudet näyttävät myös sopivan erinomaisesti Teheranin hallinnolle, ja on monia viitteitä siitä, että juuri Teheran lietsoo näitä levottomuuksia.
EU:n on aika muotoilla hyvin selkeä Irania koskeva strategia, jonka pitäisi sisältää useita eri ulottuvuuksia. Näitä ovat kansainvälinen yhteistyö, toisinajattelijoille ja demokraattisille voimille, kuten kansanäänestysliikkeelle, annettava selkeä tuki sekä Iranissa että sen rajojen ulkopuolella, vakavien ihmisoikeusloukkausten jyrkkä tuomitseminen, Iranin painostaminen kansainvälisten yleissopimusten noudattamisessa sekä tietysti vuoropuhelu ja diplomatia. Tähän strategiaan pitäisi kuitenkin sisältyä myös YK:n turvallisuusneuvostossa mahdollisesti päätettävien pakotteiden valmistelu. 
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, vaikuttaa siltä, että Iranin hallinnon vastainen strategiamme on suureksi osaksi epäonnistunut. Iranissa on tällä hetkellä vallassa teokraattinen hallinto pahimmillaan: teloitukset jatkuvat, ihmisoikeustilanne ei ole koskaan ollut näin heikko maan historiassa, uskonto ja politiikka sekoittuvat voimakkaammin kuin missään muualla maailmassa ja maan hallitus käännyttää omia kansalaisiaan ja muita Lähi-idän kansoja demokratiaa vastaan.
Kaikki uskoakseni myöntävät sen, että ydinvoiman ja ydinaseiden kehittäminen Iranissa olisi vaarallista koko alueen kannalta. Tästä syystä olen samaa mieltä siitä, että meidän on oltava varovaisia puhuessamme ydinvoiman käytöstä kyseisellä alueella, koska saattaisimme antaa Iranin hallinnolle parhaan mahdollisen tekosyyn jatkaa ydinohjelmaansa. Iranin johtajilla voisi olla kiusaus sanoa, että ellei Israel lopeta ydinohjelmaansa, Iranilla on oikeus kehittää omaansa.
Meidän on tiedostettava, että puhuessamme Iranin hallinnosta puhumme myös Syyriasta ja Libanonista, rauhanprosessin tulevaisuudesta Israelissa ja Palestiinassa, teokratiasta ja demokratiasta sekä ihmisoikeuksista ja yleismaailmallisista arvoista. 
Tobias Pflüger (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, yhteinen päätöslauselmaesitys on hyvin ongelmallinen. Sen 4 ja 7 kohdassa tuetaan EU-3:n tiukentunutta kantaa. Tällä kertaa EU-3 myötävaikuttaa merkittävästi selkkauksen laajenemiseen. Jacques Chiracin huomautus, jonka mukaan hän on valmis käyttämään ydinaseita "terroristivaltioita" vastaan, on skandaali. Myös Angela Merkelin esittämä historiallinen vertaus on täysin tuomittava. Vaara ei piile ainoastaan Iranin ydinohjelmassa. Myös EU:n, toisin sanoen Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan, ja Yhdysvaltojen ydinaseet kuuluvat ydinaseiden leviämisen estämisestä tehdyn sopimuksen mukaisesti ydinaseriisunnan piiriin. Ydinvoiman käyttö jo sinänsä on ongelmallista.
Iranin tuominen YK:n turvallisuusneuvoston kuultavaksi on ensimmäinen askel kohti Iraniin kohdistuvaa sotilaallista hyökkäystä. Kaikki sotilaalliset vaihtoehdot on suljettava pois, kuten Saksan sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtaja Matthias Platzeck on täysin perustellusti vaatinut. Irakin sota toimii ilmeisesti esikuvana Iranin selkkaukselle. Iranin presidentin Israelista esittämiä ala-arvoisia huomautuksia ja maassa tapahtuvia ihmisoikeusloukkauksia ei saa käyttää Iranin vastaista sotaa koskevan politiikan tarkoituksiin. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, meidän on keskusteltava ymmärtääksemme, mitä oikeastaan pelkäämme: ydinaseita vai niitä hallussaan pitävää henkilöä. Pelkäämme henkilöä, jolla on hallussaan ydinaseita. Emme pelkää ydinaseita sinänsä, koska kun Israel hankki ydinaseita muutama vuosi sitten samalla menetelmällä, emme nostaneet siitä tällaista meteliä. Vastaatte tähän sanomalla, että Israel on demokratia, kun taas Iran on diktatuuri. Tämä pitää paikkansa, mutta myös Pakistania hallitsee diktaattori, nimittäin Musharraf, ja annamme sen siitä huolimatta pitää hallussaan ydinaseita. Tarkastelkaamme siis tosiasioita. Kyseessä on toisinto Daavidin ja Goljatin tarinasta. Lingon ja kivien käyttäminen ei ollut tuolloin sallittua, mutta Daavid käytti niitä siitä huolimatta ja hänen nimensä jäi sen myötä historiaan.
Mitä nämä tosiasiat sitten ovat? Tosiasia on ensinnäkin se, että haluamme ydinaseiden olevan liittolaistemme eikä kenenkään muun hallussa. Tässä on kyse pelottelusta ja de-mo-kra-ti-an-vas-tai-ses-ta toiminnasta! Meidän pitäisi käynnistää vuoropuhelu eikä esittää uhkauksia. Uhkaukset johtavat aina väärään suuntaan. Ne johtavat hyökkäykseen, ne johtavat sotaan, ne johtavat kuolemaan. Kukaan ei ole koskaan loukkaantunut vuo-ro-pu-he-lus-sa! Meidän pitäisi antaa Iranille tilaisuus ja keskustella sen kanssa, vaikka toinen osapuoli pitäisi kannastaan kiinni kuinka tiukasti tahansa. Meidän on oltava todella aktiivisia, koska olemme sivistyneempi osapuoli. 
Ģirts Valdis Kristovskis (UEN ). –
   Arvoisa komission varapuheenjohtaja Frattini, hyvät kollegat, jo jonkin aikaa on ollut selvää, että Iranin ydinohjelmakysymystä käsiteltäisiin YK:n turvallisuusneuvostossa. Palauttakaamme mieliin, että viime vuoden lopussa, kun Euroopan parlamentissa keskusteltiin joukkotuhoaseita käsittelevästä mietinnöstä, juuri Iranin ydinohjelma herätti kaikkein vilkkainta keskustelua. Jäsenten tuolloin esittämä vaatimus rakentavasta toiminnasta sivuutettiin sillä asenteella, että Iranin ongelma ratkaistaisiin ainoastaan neuvotteluteitse. On kuitenkin ilmeistä, että Iranin ja kansainvälisen yhteisön väliset jännitteet ovat ainoastaan kasvaneet.
Hyvät kollegat, viimeiset kuukaudet olivat kansainvälisen toiminnan lujittamisen aikaa. Nyt paitsi Kansainvälinen atomienergiajärjestö myös kaikki viisi YK:n turvallisuusneuvoston pysyvää jäsentä myöntävät yksimielisesti, ettei Iranin ydinohjelma ole luonteeltaan rauhanomainen.
Euroopan parlamentti ei tietenkään päätä siitä, miten asiassa edetään. Meidän on kuitenkin korostettava, että valtioiden kykenemättömyys sopia yhteisestä toiminnasta vuonna 2005 pidetyssä ydinsulkusopimuksen tarkistuskonferenssissa johti siihen, että ydinohjelmasta tuli pakkomielle Iranin johdolle.
Hyvät kollegat, samanaikaisesti kun Iranin ydinohjelmaan liittyviä kysymyksiä käsitellään YK:n turvallisuusneuvostossa, Euroopan parlamentin ja kansallisten parlamenttien on tässä tilanteessa kerta toisensa jälkeen tähdennettävä kansainvälisen yhteisön yhtenäisyyden tarvetta. On syytä muistaa, että kaikenlaiset epäilyt ja epävarmuus vahvistavat Iranin hallintoa, kannustavat fanaatikkoja ja edistävät heidän asiaansa. 
Bruno Gollnisch (NI ). –
   Arvoisa puhemies, meidän on ensinnäkin muistettava, että eurooppalaiset valtiot ovat myyneet ydinteknologiaa Iranille. Meillä on taipumus unohtaa tämä seikka, jonka vuoksi meidän ei ole kovinkaan helppoa esittää nyt vastalauseita. Toiseksi meidän on pidettävä mielessä, että on valtava ero siinä, rikastetaanko uraania siviilitarkoituksiin vai sotilaallisiin tarkoituksiin. Kolmanneksi, ydinaseisiin palatakseni, eikö ole järkyttävää, että kansainvälinen yhteisö on sallinut useiden Iranin itä- ja länsipuolisten maiden hankkia ydinaseita reagoimatta siihen mitenkään?
Yksinomaan Iranin vallankumouksen ulkoisten näkökohtien osalta muistutan teitä lopuksi siitä, että islamin kaikkein radikaaleimmat ja vihamielisimmät muodot tulevat muualta kuin Iranista joidenkin puhujien päinvastaisista väitteistä huolimatta.
Näin ollen meille on syötetty aiemmin niin monia valheita, että meillä on oikeus saada enemmän ja parempaa tietoa. Meidän on varmistettava, että ajamamme laillisuusperiaate on sama kaikille. Tämä on olennaista uskottavuutemme kannalta. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission varapuheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, emme saa antaa fundamentalistien eikä niiden tahojen, jotka käyttävät väärin vapauden Euroopan unionissa tarjoamia mahdollisuuksia, tuhota valmiuksiamme vuoropuheluun. Viimeaikaisten tapahtumien, alkaen pilapiirroskiistasta ja päättyen Iranin presidentin jyrkkiin ja tuomittaviin lausuntoihin, ei saa antaa johtaa siihen, että maltilliset, joita on kaikissa maailman maissa ja alueilla, menettävät kyvyn keskustella keskenään.
Tämä on mielestäni ratkaiseva lähtökohta, kuten myös sen varmistaminen, ettei presidentti Ahmadinejadin kaltainen johtaja onnistu pyrkimyksissään Iranissa ja että niillä monilla hyvin koulutetuilla nuorilla, jotka haluavat elää hyvää elämää, on myös mahdollisuudet siihen. Tästä syystä meidän on säilytettävä vuoropuheluvalmiudet tukeaksemme sisäistä uudistusprosessia myös Iranissa.
Tämä tarkoittaa myös sitä, ettei meidän pitäisi edetä liian nopeasti. Palaaminen taaksepäin on mahdotonta, joten jokaista askelta on harkittava tarkasti. Tämän vuoksi olen iloinen, että esimerkiksi ulkoasioiden valiokunnalla on ensi maanantaina tilaisuus käydä Iranin ulkoministerin kanssa vuoropuhelua, joka kuuluu jatkossa kiinteästi tämäntyyppiseen keskusteluun.
Kansainvälisen yhteisön on toimittava päättäväisesti, kun kyse on lain rikkomisesta, tapahtuipa se ilmaisunvapauden puitteissa tai ei, tai kun kyse on sen varmistamisesta, että Iran noudattaa ydinaseiden leviämisen estämisestä tehtyä sopimusta ja sovittuja sääntöjä. Iranin on myös ymmärrettävä, että ellei se ole tehnyt näin 6. maaliskuuta mennessä, kansainvälinen yhteisö toimii yhtenäisenä rintamana ja että asiasta saatetaan myös keskustella YK:n turvallisuusneuvostossa.
Tästä syystä meidän on tärkeää varmistaa, että vuoropuhelu auttaa rakentamaan rauhanomaisempaa maailmaa ja ettemme anna nyt suostutella itseämme toteuttamaan toimia, jotka tekevät mahdottomaksi eri vaihtoehtojen käyttämisen niin, että ne palvelevat rauhaa. Meidän on myös pidettävä huoli siitä, ettemme ajaudu tämän prosessin aikana tilanteeseen, jossa tapahtumat seuraavat automaattisesti toisiaan ja josta ei ole ulospääsyä. 
Christa Prets (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, joudumme valitettavasti toteamaan, että tilanne Iranissa on muuttumassa yhä vakavammaksi. Tämä ei varmastikaan ole Iranille oikea tie, jotta se voisi omaksua vastuullisen roolin tulevassa kansainvälisessä rauhanprosessissa erityisesti Lähi-idässä, kuten Iran asian aina mielellään näkee. Ymmärrän, että mikä tahansa maa haluaa tieteellistä ja teknologista edistystä parantaakseen kansalaistensa hyvinvointia, ja sille on myös annettava mahdollisuus tähän. Niin kaksiteräinen ala kuin ydintutkimus edellyttää kuitenkin kansainvälisen yhteisön yhteistä toimintaa. Yksipuolista toimintaa ei voida hyväksyä kenenkään kohdalla.
On erittäin tärkeää rakentaa molemminpuolista luottamusta sekä Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin että Iranin puolelta. Miten tämä on kuitenkaan mahdollista, kun molemmat osapuolet puhuvat sotilaallisista vaihtoehdoista? Tosiasiahan on, ettei alueen poliittinen tilanne ole niin vakaa kuin toivoisimme sen olevan alueen asukkaiden tähden. Näin ollen kehotamme alueen kaikkia maita osallistumaan vuoropuheluprosessiin.
Alueen vakautta ja turvallisuutta ei voida saavuttaa ulkopuolisella väliintulolla, eikä valtapelien saa antaa johtaa siihen, että ovet suljetaan emmekä enää tiedä, mitä niiden takana tapahtuu. Meidän ei pidä antaa fundamentalismille ja fanaattisuudelle mitään mahdollisuuksia. 
Gerard Batten (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, Iranin arvioidaan saavan ydinaseita haltuunsa 3–10 vuoden kuluessa, mutta tämän kehityksen pysäyttäminen saattaa olla mahdotonta jo paljon aikaisemmin. Iranin ydinvoimakysymyksen käsittelyä on vaikeuttanut entisestään Irakin sota, joka oli katastrofi ja saattaa sen lisäksi osoittautua geopoliittisesti typeräksi toimeksi. Iranin hallinnon ei saa antaa kehittää ydinaseita. Kyseessä on uskonnollinen fundamentalistinen, raakalaismainen, terrorismimyönteinen ja juutalaisvastainen hallinto.
Maailma tottui demokraattisen lännen ja kommunistisen idän ydinaseita koskevaan pattitilanteeseen kylmän sodan aikana, mutta siinä vastakkainasettelussa katastrofi vältettiin, koska molemmat osapuolet toimivat viime kädessä järkevästi. Iranin uskonnolliset fundamentalistit eivät toimi järkevästi. Iranilainen ydinase saattaisi osoittautua maailmanhistorian suurimmaksi itsemurhapommiksi. Tässä tilanteessa kaikki vaihtoehdot ovat vaarallisia, mutta kaikkein vaarallisin vaihtoehto on olla tekemättä mitään. 
Koenraad Dillen (NI ). –
   Arvoisa puhemies, jo ennen tämänpäiväistä keskustelua kaikkien tiedettiin olevan yhtä mieltä siitä, ettemme voi hyväksyä tilannetta, jossa uskonnollisten kiihkoilijoiden muodostamalla hallinnolla on hallussaan joukkotuhoaseita, joten tästä näkökulmasta katsottuna nyt käytävä keskustelu on turha. Paljon olennaisempi kysymys on se, olisiko meidän pitänyt puuttua tilanteeseen paljon varhaisemmassa vaiheessa. Haluan tässä kohden kiinnittää huomionne tekopyhyyteen, jota Euroopan unioni ja Yhdysvallat osoittavat tämänkaltaisissa asioissa harjoittaessaan reaalipolitiikkaa.
Nimenomaan Ranska tarjosi ajatollah Khomeinille turvapaikan ja auttoi varmistamaan, että shaahin johtama Persia ajautui nopeasti tilanteeseen, jossa vastustettiin valistusta ja sananvapautta. Jos olemme nyt – oikeutetusti – järkyttyneitä Teheranin hallinnon suorittamista raaoista alaikäisten teloituksista, samaan aikaan kun se johtaa Tanskan vastaista mustamaalauskampanjaa, eikö meidän pitäisi myös kyseenalaistaa ihmisoikeustilanne suuressa islamilaisessa maassa Saudi-Arabiassa, jonka väitetään olevan Yhdysvaltojen ja siten myös EU:n tärkeä liittolainen? Emme ole edes maininneet Pakistania, joka on myös ydinasevaltio. Mitä teemme, jos paikallinen Ahmadinejad alkaa kapinoida Pakistanissa? 
Jana Hybášková (PPE-DE ).
   – () Arvoisa puhemies, Iran ilmoitti tänä aamuna neljästä uudesta teloituksesta. Iran teloitti tammikuussa 18 ihmistä ja sitä edellisessä kuussa 35. Me istumme täällä puhumassa ja puhumassa, samaan aikaan kun Iran aivan ilmeisesti jatkaa ydinaseiden valmistusta. Yhdysvallat ja Israel eivät voi suojella meitä. Sotilaallinen ratkaisu, joka maksaisi miljoonien ihmisten hengen, ei ole vaihtoehto tällä hetkellä. Jos haluamme näin ollen löytää ratkaisun, meidän on ymmärrettävä Iranin käyttäytymisen syyt. Olisi karkea virhe ajatella, että Iranin toimien vaikuttimena on pelko tai levottomuus. Persialaiset eivät ole arabeja.
Iran hallitsi Lähi-itää muinoin ja vielä 500 vuoden ajan keskiajalla. Se on vakuuttunut asemastaan Lähi-idän johtavana valtana ja valmistaa ydinaseita turvatakseen tämän aseman. Sen luontainen historiallinen kumppani tässä valta-asemassa on Venäjä. Iran on nopeasti kasvava kansakunta, jonka kansalaiset ovat köyhiä, kouluttamattomia, eristäytyneitä, radikalisoituneita ja kovan linjan totalitaarisen hallinnon vaientamia. Emme ole tekemisissä radikaalin islamin vaan radikaalin totalitaarisen hallinnon kanssa. Totalitaariset hallinnot tarvitsevat ulkoisia vihollisia, niiden on hyökättävä länttä vastaan, estettävä radiolähetykset ja teloitettava omia kansalaisiaan. Aiemmista totalitaarisista valtioista poiketen islamilaisen ideologian rajatylittävä luonne mahdollistaa sen, että aseita myös käytetään. Meidän olisi edistettävä vuoropuhelua niiden kanssa, joille vuoropuhelu on tärkeää ja jotka tarvitsevat sitä. Meidän on kuitenkin omaksuttava selkeä, tiukka ja periaatteellinen kanta totalitaarisia hallintoja kohtaan.
Marek Maciej Siwiec (PSE ). –
   (Arvoisa puhemies, naiivius on kaikkein suurin synti politiikassa. Tällaisessa minuutin puheenvuorossa on mahdollista ainoastaan vedota tunteisiin ja mielikuvitukseen.
Me kaikki syyllistymme naiiviuden syntiin, kun lausumme näitä viisaita sanoja, kun teemme keskinäisiä sopimuksia ja kun pysymme välinpitämättöminä, koska näillä sanoilla ei ole mitään vaikutusta. Toistelemme aina vain samoja sanoja. Tilanne muuttuu Iranin osalta jatkuvasti. Onko Iran nyt lähempänä tilannetta, jossa sen hallussa on ydinaseita? Kyllä. Onko se lähempänä ydinvoiman käyttöä? Kyllä. Onko se lähempänä tilannetta, jossa sillä on käytössään tehokkaat keinot valmistaa ydinaseita? Kyllä. Iran on todellakin lähempänä tätä tilannetta, mutta me jatkamme samojen, naiivien sanojen toistelemista.
Meidän on varauduttava siihen päivään, jona ydinaseista tulee todellisuutta Iranissa. Meidän on muutettava puolustusoppiamme, koska muuttunut tilanne vaikuttaa myös Euroopan unioniin, ja meidän on syytä muistaa, miten kalliiksi naiiviuden synti taannoin tuli Euroopalle. 
Panagiotis Beglitis (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, tiettyjä tosiseikkoja kukaan ei voi epäillä. Emme tietenkään hyväksy Iranin autokraattista hallintomallia ja tuomitsemme ihmisoikeusloukkaukset, mutta meidän kaikkien on myönnettävä, että iranilaiset valitsivat uuden poliittisen johtonsa demokraattisilla menettelyillä.
Toiseksi Iranilla on luovuttamaton oikeus kehittää ydinohjelmaa rauhanomaisiin tarkoituksiin. Kolmanneksi ydinohjelma ei henkilöidy pelkästään presidentti Ahmadinejadiin, vaan sillä on poliittisten voimien ja iranilaisten laajan enemmistön tuki. Kiista voidaan ratkaista ainoastaan etsimällä poliittista ja diplomaattista ratkaisua vuoropuhelun ja neuvottelujen sekä kansainvälisen lain kunnioittamisen kautta.
Euroopan unionin, neuvoston puheenjohtajavaltion ja komission on autettava estämään sotilaallisilla toimilla uhkaaminen tai niiden käyttäminen sekä ennaltaehkäisevät toimet Irania vastaan. Ratkaisevaa meidän kaikkien kannalta on lisätä molemminpuolista luottamusta tosiasioiden, ei yksinkertaisen tiedon pohjalta. Arvoisa komission jäsen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, on Euroopan unionin etujen mukaista estää Irakin tilanteen toistuminen alueella. 
Marcello Vernola (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, meidän on tehtävä loppu Iranin uraanin rikastamistoimista, jotka eivät ole riittävän avoimia.
Iranin viranomaisten suhtautuminen Kansainväliseen atomienergiajärjestöön on tehnyt tarvittavan luottamuksen rakentamisen Iranin ja kansainvälisen yhteisön välille mahdottomaksi. Iranilaisten väitteitä, joiden mukaan he ainoastaan haluavat kehittää ydinenergiaa rauhanomaisiin tarkoituksiin, epäillään edelleen vahvasti.
Teheranin viimeaikaiset toimet, nimittäin IAEA:n asettamien sinettien poistaminen ja turvavalvontasopimuksen vapaaehtoisen täytäntöönpanon keskeyttäminen, ovat ristiriidassa Iranin hallituksen aielausuntojen ja neuvotteluratkaisun turvaamiseen tähtäävien pyrkimystemme kanssa.
Kaikesta tästä päättelemme, että Iran esiintyy kansainvälisellä tasolla islamilaisten maiden länteen kohdistuvan kapinoinnin johtavana auktoriteettina ja että se aikoo näin esitellä omaa sotilaallista mahtiaan muille muslimimaille. Sanalliset hyökkäykset Israelia vastaan ja sen mustamaalaaminen ovatkin taktinen siirto. Iran pitää itseään voittamattomana talouden, teollisuuden, rahoituksen ja energian aloilla, ja pelkäämmekin, että kaikki neuvottelut ovat tuomittuja epäonnistumaan.
Me Forza Italia -puolueen valtuuskunnan jäsenet ehdotamme näin ollen, että Iranin ulkoasiainministeri kutsutaan Brysseliin osallistumaan suhteista Iraniin vastaavan valtuuskunnan kokoukseen. Meidän on selitettävä, ettei Euroopan parlamentin ja Iranin hallituksen välistä vuoropuhelua ole mahdollista jatkaa, ellei viimeksi mainittu perusta vastaavaa parlamentaarista valtuuskuntaa.
Meidän on näin ollen kehotettava Euroopan unionia käymään jatkuvaa vuoropuhelua kaikkien, sekä Iranin hallinnossa että oppositiossa vaikuttavien, poliittisten voimien kanssa. EU:n on myös osoitettava solidaarisuutta Israelia kohtaan maahan kohdistuvien jatkuvien hyökkäysten osalta sitoutumalla Lähi-idän turvallisuuden takaamiseen. Kehotamme näin ollen parlamentin jäseniä äänestämään vastaan...
Monika Beňová (PSE ). –
   Iran itsessään ei nähdäkseni ole ongelma järkeville ja rauhanomaista ajattelua edustaville ihmisille kaikkialla maailmassa. Iran on maa, jota asuttavat aivan meidän kaltaisemme ihmiset jokapäiväisine ilon- ja huolenaiheineen. Ongelmanamme ei ole Iran eivätkä sen kansalaiset. Ongelmanamme on yksi henkilö, Mahmoud Ahmadinejad, josta tuli Iranin presidentti olosuhteiden pakosta, ja hänen uskonnollinen fundamentalisminsa.
Kaikki ongelmat juontavat juurensa tämän yhden fanaatikon sairaaseen mieleen, oli kyse sitten ydinohjelman jatkamisesta, raaoista sanallisista hyökkäyksistä Israelin valtiota vastaan tai alkukantaisesta ja valitettavasta tavasta kiistää juutalaisten kansanmurha, joka on suurin julmuus ja kansanmurha ihmiskunnan historiassa.
Katson näin ollen, että on tärkeää erottaa nämä kaksi asiaa ja olla samaistamatta presidenttiä koko maahan. Valitettavasti tällaiset sairaat mielet ovat koko historiamme ajan toistuvasti onnistuneet lietsomaan sotaa paitsi omissa kansakunnissaan ja maissaan myös usein kokonaisilla alueilla ja kahdesti jopa koko maailmassa. Juuri tässä piileekin suurin vaara.
Hyvät kollegat, tilanne on vakava, vaikkakaan ei toivoton. Emme voi kuitenkaan koskaan voittaa fundamentalismia korvaamalla sen toisenlaisella fundamentalismilla – tämä on viestini ystävällemme George Bushille. Vastuu on uskottu meille, ja meidän on toimittava harkitusti varmistaaksemme, etteivät tulevat sukupolvet syytä meitä jonakin päivänä siitä, ettemme onnistuneet selvittämään tätä vakavaa tilannetta. 
Luís Queiró (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kansainvälisistä toimista huolimatta on käymässä yhä selvemmäksi, että joko Iran nostaa diplomaattisia panoksia tai sillä ei todellakaan ole aikomustakaan lopettaa uraanin rikastamisohjelmaa eikä sen käyttämistä myöhemmin sotilaallisiin tarkoituksiin.
Tämän päivän Iran pitää pilkkanaan kansainvälisen yhteisön sääntöjä. Sillä ei ilmeisesti ole aikomustakaan kunnioittaa asianomaisia sääntöjä, ja se muodostaa uhan alueen ja koko maailman rauhalle. Tämän päivän Iran saattaa olla vaarallinen. Tulevaisuuden ydinaseistettu Iran taas on ehdottomasti vaarallinen.
Tätä taustaa vasten kansalaiset odottavat EU:n takaavan heidän turvallisuutensa ja toimivan vakauttavana tekijänä kansainvälisellä tasolla. Kansalaisten pelkojen hälventäminen on ensisijaisesti niiden vastuulla, joille on annettu tehtäväksi johtaa Iranin kanssa käytäviä neuvotteluja, huolimatta siitä – selkeästi laskelmoidusta – riskistä, ettei Iran halua noudattaa kansainvälisen yhteisön oikeutettuja vaatimuksia.
Arvoisa puhemies, pelkkä asian käsittelyn siirtäminen YK:lle ja turvallisuusneuvostolle ei mielestäni riitä. Katsommekin, että EU:n pitäisi ensimmäisenä tehtävänään pyrkiä turvaamaan kansainvälisen yhteisön johdonmukainen ja päättäväinen toiminta Iranin muodostaman alueellisen ja maailmanlaajuisen uhan edessä.
Emme saa antaa tämänhetkisten vaikeuksien ja näiden poliittisesti arkaluonteisten aikojen johtaa kansainvälisen yhteisön rivien rakoiluun, kun vaakalaudalla on niin perustavanlaatuinen asia kuin maailmanlaajuinen turvallisuus. Iranille on tähdennettävä, että diplomaattinen ratkaisu on edelleen mahdollinen mutta että Iranin tehtävänä on palauttaa kansainvälisen yhteisön luottamus toteuttamalla todennettavissa olevia käytännön toimia, jotka tähtäävät uraanin rikastamiseen ja jalostukseen liittyvien toimien täydelliseen keskeyttämiseen. Sen on myös luovuttava Israelia ja juutalaisten kansanmurhaa koskevasta provosoivasta retoriikastaan ja sitouduttava politiikkaan, jonka kansainvälinen yhteisö voi hyväksyä ja joka perustuu ihmisoikeuksien ja oppositiopuolueiden kunnioittamiseen.
Mitä tarkoituksenmukaisia ja tehokkaita toimia voidaan toteuttaa näiden tavoitteiden saavuttamiseksi? Tähän avainkysymykseen meidän on vastattava.
Arvoisa puhemies, on käynyt yhä selvemmäksi, että EU:n roolin merkitys kansainvälisellä tasolla määräytyy täysin sen tekojen perusteella. Toivokaamme, että nämä erityisen vaikeat ajat antavat unionille mahdollisuuden osoittaa, että sillä on käytössään keinot, joilla se voi toimia maailmanlaajuisesti, mitä Euroopan parlamentti on toistuvasti vaatinut. Toivomme sen onnistuvan tässä. 
Libor Rouček (PSE ).
   – Hyvät kollegat, tämänaamuisissa keskusteluissa useimmin käytetty sana on ollut "vuoropuhelu": kulttuurien välinen vuoropuhelu, sivilisaatioiden välinen vuoropuhelu ja, saanen sanoa, myös Euroopan unionin ja Iranin välinen vuoropuhelu. EU:n ja Iranin suhteet ovat viime vuosina perustuneet kolmitasoiseen lähestymistapaan, joka käsittää kauppayhteistyön, poliittisen vuoropuhelun ja ihmisoikeuksia koskevan vuoropuhelun. Viime viikkoina ja kuukausina koetuista lukuisista pettymyksistä ja takaiskuista huolimatta uskon vakaasti, että tämä lähestymistapa on edelleen käyttökelpoinen ja perusteltu. On tietysti ehdottoman tuomittavaa, että Iranin presidentti kyseenalaistaa toisen valtion, nimittäin Israelin, olemassaolon. Iranin ei voida sallia kehittää ydinaseita sen enempää kuin kiertää kansainvälistä lakia tai kansainvälisten järjestöjen päätöksiä. Olen kuitenkin vakuuttunut siitä, ettei kaikkia mahdollisuuksia vuoropuheluun ja diplomaattiseen ratkaisuun ole hyödynnetty täysimääräisesti. Olen myös vakuuttunut siitä, ettei ole Iranin kansalaisten etujen mukaista, että heidän kotimaastaan tulee eräänlainen musta aukko kansainvälisen yhteisön sisällä. Tuen näin ollen aiemmin mainitun vuoropuhelun käynnistämistä uudistusmielisten ryhmien kanssa Iranissa ja sitä ympäröivällä alueella. 
Pierre Schapira (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, tunnen henkilökohtaiseksi velvollisuudekseni huomauttaa, että presidentti Mahmoud Ahmadinejadin kommentit, joissa vaaditaan Israelin pyyhkäisemistä pois kartalta, ja Iranin päätös uraanin rikastamistoimien jatkamisesta ovat yhteydessä toisiinsa. En usko, että nämä kaksi tapahtumaa ovat sattumia. En myöskään usko, että toimielimemme voi perustellusti olla välittämättä niiden välisestä riippuvuussuhteesta.
Monet maat kehittävät ydinasevalmiuksiaan, mutta kansainvälinen yhteisö on huolissaan ainoastaan ydinaseiden leviämisestä niihin maihin, jotka ovat välitön uhka maailmanrauhalle. Jos Iran ei herätä meissä nyt luottamusta, se johtuu nähdäkseni muun muassa siitä, että maan presidentti esittää sotaisia, revisionistisia ja juutalaisvastaisia kommentteja. Juuri Iranin presidentin pahansuovat aikeet tekevät uraanin rikastamisohjelman jatkamisesta erittäin huolestuttavaa maailmanrauhan kannalta. Tästä syystä olen iloinen nyt käsiteltävänä olevasta päätöslauselmasta. 
Inger Segelström (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, parhaillaan käytävä keskustelu on hyvin tärkeä. Lähi-idästä täällä parlamentissa ja tiedotusvälineissä käytävässä keskustelussa on enimmäkseen keskitytty Irakiin ja Palestiinan vaaleihin. Nyt kun keskustelun aiheena on Iran, käsitellään ydinasekysymystä. Samanaikaisesti Iranissa loukataan ihmisoikeuksia, minkä monet edellisistä puhujista ovatkin tuoneet esille.
Kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan ja ulkoasiainvaliokunnan jäsenenä sekä Euroopan sosiaalidemokraattiset naiset -järjestön varapuheenjohtajana saan luettavakseni erittäin huolestuttavia raportteja ja selvityksiä sekä naisten että lasten oikeuksien loukkauksista. Ihmisoikeuskysymyksiin on kiinnitettävä enemmän huomiota, ja meidän on toimittava huomattavasti tarmokkaammin kuin tällä hetkellä mielestäni teemme.
Iranilaisessa yhteiskunnassa tapahtuu juuri nyt suuria muutoksia. Liian harvat meistä puhuvat vuoropuhelusta ja liian monet meistä osaavat ajatella tätä tilannetta pelkästään suurena konfliktina. EU:n ja Iranin välinen vuoropuhelu on käynnistettävä uudelleen. Israelia koskevat lausunnot ovat tuomittavia, kuten myös teloitukset, kuolemanrangaistukset ja poliittisten vankien ottaminen. Diplomaattiset ratkaisut on asetettava väkivaltaisuuksien ja muiden loukkausten laajenemisen edelle. Nykyaikaisissa konflikteissa vahingoittaminen ja loukkaaminen kohdistuvat aina etupäässä siviileihin, naisiin ja lapsiin. Tästä on tehtävä loppu nyt, kun siihen on vielä aikaa. 
Hans Winkler,
   – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, kuten myös tämä keskustelu on osoittanut, Iranin ydinvoimakysymyksen ratkaiseminen on edelleen EU:n ja yleensäkin kansainvälisen yhteisön keskeinen huolenaihe. Epäilyt Iranin ydinohjelman rauhanomaisesta luonteesta ovat nimittäin todellakin oikeutettuja.
Haluan kuitenkin korostaa vielä kerran seikkaa, jonka monet puhujat ovat maininneet parlamentissa. EU pyrkii Iranin ydinvoimakysymyksessä edelleen diplomaattiseen ratkaisuun monenvälisessä kehyksessä, erityisesti Kansainvälisen atomienergiajärjestön yhteydessä. Tätä seikkaa on tärkeää korostaa. Venäjän ehdotus venäläis-iranilaisen uraanin rikastamislaitoksen rakentamisesta Venäjän maaperälle olisi nähdäksemme hyvä vaihtoehto Iranissa tapahtuvalle rikastamiselle, ja EU antaa tälle ratkaisulle täyden tukensa. Jotkut puhujat ovat todenneet, että Itävallan pitäisi tehdä aloite. Puhun nyt täällä parlamentissa luonnollisesti neuvoston edustajana ja edustan tässä ominaisuudessa kantaa, jota neuvosto kokonaisuudessaan kannattaa yksittäisten jäsenvaltioiden näkemyksistä riippumatta.
Kuten monet puhujat ovat maininneet, mistä olen kiitollinen, on kuitenkin myös tärkeää muistaa, ettei Iranin ydinohjelma ole ainoa kysymys, joka on tärkeä ja perustavanlaatuinen Iranin suhteidemme kannalta ja joka on ratkaistava, jos haluamme parantaa suhteitamme maan hallitukseen ja presidenttiin. Toinen tällainen kysymys koskee ihmisoikeuksia. Haluan muistuttaa parlamenttia siitä, että Iran on ollut vuodesta 1975 lähtien ehdoitta sopimusosapuolena sekä kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa YK:n kansainvälisessä yleissopimuksessa että taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskevassa YK:n kansainvälisessä yleissopimuksessa. Iranilla on näin ollen kansainvälisen oikeuden nojalla selkeä velvoite täyttää näihin tärkeisiin sopimuksiin sisältyvät vaatimukset.
Lopuksi haluan vahvistaa olevani yhtä mieltä jäsen Brokin ja muiden puhujien kanssa siitä, että meidän on tietysti jatkettava vuoropuhelua niiden iranilaisten tahojen kanssa, jotka suhtautuvat myönteisesti rauhanomaiseen rinnakkaiseloon ja maan velvoitteiden noudattamiseen. Aiomme tehdä näin ja olemme tietysti valmiita käymään vuoropuhelua. On kuitenkin tehtävä täysin selväksi, ettemme saa sallia tämän vuoropuhelun käyttämistä väärin, minkä vuoksi meidän on oltava hyvin varovaisia vuoropuhelukumppaneita valitessamme. Kansalaisyhteiskunnan tukeminen Iranissa on minusta myös erityisen tärkeää.
Franco Frattini,
   . Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, ratkaisevaa on mielestäni se, ettei kansainvälisessä yhteisössä eikä tietenkään Euroopan unionissa voi eikä saa olla erimielisyyksiä, kun kyse on suhteiden hoitamisesta Iraniin.
Iran on ylittänyt monia rajoja aloittamalla uraanin rikastamistoimet, loukkaamalla järjestelmällisesti naisten, miesten ja ennen kaikkea lasten ihmisarvoa ja tukemalla järjestöjä, jotka määrittelemme perustellusti terroristijärjestöiksi. Tästä huolimatta on edelleen mahdollista käydä vuoropuhelua ja löytää diplomaattinen ratkaisu.
Kuten monet jäsenet ovat todenneet, ja muistan erityisesti jäsen Schulzin huomautukset, Iran ja islam eivät ole sama asia. Näin ollen tarvitaan alueellista vuoropuhelua, jolla pyritään turvaamaan vakaus ja rauha ja jossa on mukana ensisijaisesti Iran mutta myös kaikki muut alueen toimijat, jotka ovat kiinnostuneita käymään vakavaa vuoropuhelua kansainvälisen yhteisön kanssa.
Iran ja presidentti Ahmadinejad eivät ole myöskään yksi ja sama asia. Tämän monet jäsenet ovatkin todenneet, viimeisimpänä jäsen Běnová. On selvää, että Euroopan unioni voi toimia poliittisesti käymällä vuoropuhelua kansalaisyhteiskunnan ja niiden Iranin maltillisten voimien kanssa, jotka taistelevat vapauden puolesta, haluavat ajatella itse ja olla vapaita päättämään omasta kohtalostaan ja jotka eivät luota presidenttinsä esittämiin huomautuksiin, joiden tarkoituksena on lietsoa vihaa ja väkivaltaa.
Mitkä ovat tulevaisuuden vaihtoehdot? Katson, että turvallisuusneuvoston on nyt osoitettava uskottavuutensa ja arvovaltansa. Ne parlamentin jäsenet, jotka kyseenalaistivat turvallisuusneuvoston roolin, kyseenalaistavat epäsuorasti roolin, jonka me kaikki annamme sille. Turvallisuusneuvosto edustaa kansainvälisen legitimiteetin syntysijaa. Kenenkään ei pitäisi pelätä sitä, että turvallisuusneuvostossa käydään laajaa ja perinpohjaista keskustelua Iranin kriisistä, koska turvallisuusneuvosto on juuri se foorumi, jonka käsiteltäväksi tällainen asia on tuotava. Olemme vedonneet turvallisuusneuvostoon useissa tilanteissa. Nyt on tullut aika antaa turvallisuusneuvostolle mahdollisuus toimia todellakin siinä roolissa, joka sille kuuluu.
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin on valittava, työskenteleekö se rauhan ja alueellisen vakauden saavuttamiseksi, mikä on nähdäkseni meidän velvollisuutemme, vai teeskenteleekö se, ettei mitään ole meneillään, jolloin alueelle on vaarassa syntyä aggressiivinen ydinasevalta.
Euroopan unionilla on erinomainen tilaisuus harjoittaa diplomatiaa ja osoittaa määrätietoisuutta. Ennen kuin puhumme edes epämääräisesti muusta kuin rauhanomaisesta ratkaisusta, meidän on mielestäni parempi korostaa demokratiaa, määrätietoisuutta ja diplomatiaa välineinä, joilla voidaan ratkaista konfliktit ja mahdolliset väkivaltaisuudet, joiden välttämiseksi meidän on tehtävä kaikki mahdollinen.
Kyse ei ole konfliktista vaan erilaisesta lähestymistavasta oikeuksiin, arvoihin ja demokratiaan. Jos ympäröimme Iranin demokratialla ja diplomatialla, meidän on mahdollista välttää katastrofaaliset seuraukset. 
Puhemies.
   Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 11.30.
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   – Mitä meidän pitäisi tehdä ydinohjelmaa kehittäville mullaheille? Mitä aloitteita meidän pitäisi hyväksyä, kun tarkastellaan Teheranin hallintoa, joka edistyy nopeasti ydinaseiden valmistamisessa? Euroopan unionin on omaksuttava päättäväinen kanta välttääkseen räjähdysalttiin tilanteen kehittymisen Lähi-idässä ja Euraasiassa.
Ajatollahien atomipommi on voimakas ase, jolla he voivat kiristää Iranin kansaa. Se on ase, jota käytetään vapaimpien ja kaikkein avarakatseisimpien mielipiteiden tukahduttamiseen. Iranilainen yhteiskunta näyttää hukkuvan hiljaisuuteen. Näin ollen tarvitaan aloite niiden iranilaisten auttamiseksi, jotka taistelevat vapauden, ihmisoikeuksien sekä kaikkien uskontojen ja uskonnollisten vakaumusten kunnioittamisen puolesta. Iranilaisten hiljaisuus ei tarkoita, että he olisivat antaneet periksi omasta halustaan. Niiden iranilaisten miesten ja naisten, jotka ajattelevat maansa parasta, on tehtävä mullahien pommi vaarattomaksi. Iran ja islam eivät ole sama asia, kuten eivät myöskään Iran ja presidentti Ahmadinejad. Vuoropuhelua on näin ollen jatkettava ja tehostettava.
Kyse ei ole kulttuurien yhteentörmäyksestä vaan pikemminkin erilaisesta asennoitumisesta ihmisoikeuksiin, vapauteen ja demokratiaan. Meidän on edistettävä harkitsevampaa ja kunnioittavampaa asennoitumista jokaiseen ihmiskunnan osaan, koska vain tällä tavoin on mahdollista voittaa viha ja väkivalta. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana äänestykset.

Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan vain esittää vastalauseeni siitä, että päätöslauselmaesitys on saatavilla ainoastaan englanniksi, koska kaikki muut kieliversiot oli silputtava niissä olleiden virheiden vuoksi. Teoriassa äänestyksestä voitaisiin pidättyä kokonaan. En halua estää äänestystä, sillä tämä on tärkeä kysymys ja meidän on äänestettävä siitä, mutta mielestäni tällaista huolimatonta työskentelyä ei voida hyväksyä, kun esityslistalla on niinkin vähän päätöslauselmia kuin tänään.
Puhemies.
   Otan huomioon vastalauseenne, johon yhdyn, vaikka näistä asioista vastuussa olevat yksiköt ovatkin ilmoittaneet minulle, että myös muut kieliversiot olivat saatavilla. Pidämme tästä huolimatta tärkeämpänä äänestää päätöslauselmaesityksestä. 
Äänestykset ovat päättyneet. 
Christine De Veyrac (PPE-DE ),
   .Yhteisön lennonjohtajan lupakirjaa käsittelevä mietintö, josta pian äänestämme, on äärimmäisen tärkeä yhtenäisen eurooppalaisen ilmatilan luomisen kannalta.
Kansallisten lupakirjojen eurooppalainen yhdenmukaistaminen antaa lennonjohtajille mahdollisuuden työskennellä koko yhtenäisen ilmatilan piiriin kuuluvalla alueella. Lisäksi yhteisön lennonjohtajan lupakirjalla parannetaan erityisesti lentoliikenteen valvonnan turvallisuutta ja varmistetaan, että tulevien lennonjohtajien koulutusta yhdenmukaistetaan korkealla pätevyystasolla.
Suosituksessa esitetään hyväksyttäväksi neuvoston yhteinen kanta, jossa tuetaan toimielintemme muutama kuukausi sitten aikaansaamaa sopimusta. Neuvoston kanssa tekemässämme kompromississa otetaan huomioon sekä oikeutettu huoli turvallisuuden lisäämisestä että lennonjohtajien vapaata liikkuvuutta koskevat vaatimukset.
Aikana, jona kansalaiset ymmärtävät Euroopan unionin toisinaan väärin, on tärkeää, että pyrimme tämänkaltaisilla hankkeilla palauttamaan heidän luottamuksensa Euroopan yhdentymiseen.
Päätän puheenvuoroni kiittämällä Euroopan komission yksiköitä yhteistyöstä. 
Fernand Le Rachinel (NI ),
   .Voimme tällä kertaa olla tyytyväisiä käsiteltävänä olevaan tekstiin monestakin syystä. Yhteisön lennonjohtajan lupakirjan käyttöönotto ei voi olla myötävaikuttamatta merkittävästi turvallisuuteen, jota me kaikki toivomme tällä alalla, jolla olemme valitettavasti nähneet liian monia traagisia onnettomuuksia. Olen näin ollen myös tyytyväinen, että on luotu täydentävä järjestelmä, jossa vaarallisiksi katsotuista lentoyhtiöistä laaditaan mustia listoja, ja että tätä järjestelmää voidaan soveltaa kaikkiin Euroopan unionin jäsenvaltioihin.
Lisäksi on mielestäni syytä huomata, että Euroopan unioni on menossa oikeaan suuntaan lennonjohtajien ammatillisen koulutuksen ja pätevyyden yhdenmukaistamisessa. Niitä ei todellakaan yhdenmukaisteta alaspäin, aivan päinvastoin. Kyseisen ammatin harjoittamista koskevien edellytysten, vaadittavan pätevyyden ja peruskoulutuksen sisällön osalta asetetaan verrattain korkeat sosiaaliset, tekniset, kielelliset ja ammattitaitoa koskevat vaatimukset.
Tämä on erityisen tärkeää, koska lennonjohtajien on valitettavasti aivan liian usein hoidettava ääritilanteita ja vaarallisia tilanteita, kuten lentokonekaappauksia tai lentoliikenteeseen liittyviä kriisejä. Meidän on näin ollen suojeltava tätä ammattia, koska kokonaisen liikennealan matkustajien turvallisuus on siitä riippuvainen. 
David Martin (PSE ),
   . Pidän myönteisenä tätä direktiiviä, jonka tavoitteena on lisätä turvallisuusvaatimuksia ja parantaa yhteisön lennonjohtojärjestelmän toimintaa. Olen iloinen, että neuvosto ja parlamentti onnistuivat pääsemään tyydyttävään kompromissiin ensimmäisessä käsittelyssä hyväksymistämme tarkistuksista. 
Hélène Goudin, Nils Lundgren ja Lars Wohlin (IND/DEM ),
   Kesäkuun lista tukee varauksettomasti IAEA:n pyrkimyksiä löytää rauhanomainen ratkaisu Iranin ja kansainvälisen yhteisön väliseen selkkaukseen ja katsoo, että YK:n turvallisuusneuvostolla on viime kädessä vastuu päättää tarvittavista toimista. Iran ei sijaitse EU:n välittömässä läheisyydessä, joten ei ole EU:n asia, jos jäsenvaltiot eivät pääse neuvostossa yksimielisyyteen yhteisestä kannasta.
Ruotsin pitäisikin pyrkiä varmistamaan neuvostossa, ettei Iranista tule ydinasevaltaa. Tämä kysymys ei ole kuitenkaan sellainen, jota Euroopan parlamentin pitäisi käsitellä. Olemme näin ollen päättäneet, ettemme yritä muuttaa päätöslauselmaa, ja äänestäneet koko päätöslauselmaa vastaan. 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   .  Käsiteltävänämme olevan, parlamentin enemmistön hyväksymän päätöslauselman otsikko ilmentää sen perimmäistä tarkoitusta, nimittäin Iranin ydinohjelmaa koskevan kiistan lietsomista.
Ei ole sattumaa, että parlamentin enemmistö hylkäsi tarkistusehdotuksen, jossa ryhmämme vaati "Iranin ydinohjelmia koskevaan kiistaan rauhanomaista poliittista ratkaisua", vahvisti "vastustavansa kaikkia sotilaallisia toimia tai voimatoimilla painostamista" ja korosti, että "kiistan laajeneminen pahentaisi kriisiä alueella". Sama pätee muihin ehdotettuihin tarkistuksiin, joissa vaadittiin "kaikkia maita välttämään Iranin alueelliseen loukkaamattomuuteen kohdistuvaa uhkaa ja tuomitsemaan yksiselitteisesti kaikki ennaltaehkäisevät toimet".
Kansainvälisten jännitteiden lieventämiseen tähtäävien toimien tukemisen sijasta parlamentin enemmistö tukee ajatusta siitä, että YK:n turvallisuusneuvosto ottaisi tilanteen hallintaansa. Tämä toimi täyttää Yhdysvaltojen toiveet, sillä maa on jo pitkään pyrkinyt eristämään Iranin kansainvälisesti ja etsinyt tekosyytä puuttua jälleen alueen asioihin ja ryhtyä vaarallisiin sotilaallisiin uhkayrityksiin, joiden tarkoituksena on ulottaa Yhdysvaltojen valta-asema alueelle ja suojella sen taloudellisia etuja.
Tästä syystä äänestimme päätöslauselmaa vastaan. 
Richard Howitt (PSE ),
   . Työväenpuoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet tukevat Irania koskevaa päätöslauselmaa, jossa tuomitaan Iranin presidentin esittämät lukuisat eri lausunnot ja ilmaistaan syvä huoli Iranin viranomaisten tämänhetkisestä asennoitumisesta maan ydinohjelmaan. Työväenpuoluetta edustavat Euroopan parlamentin jäsenet antavat myös vankan tukensa EU-3:n, IAEA:n ja YK:n turvallisuusneuvoston väliintulolle ja aloitteille sekä vahvistavat, että kriisi on pyrittävä ratkaisemaan rauhanomaisin ja diplomaattisin keinoin. Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen kanta on, että sotilaallinen toiminta on edelleen erittäin epätodennäköistä eikä ole asialistalla. 
David Martin (PSE ),
   . Iranin uuden presidentin Mahmoud Ahmadinejadin odottamattomasta vaalivoitosta lähtien Iranin ja kansainvälisen yhteisön väliset jännitteet ovat kasvaneet, minkä johdosta jäsenvaltiot ovat käyneet useita neuvotteluja Iranin toiveista kehittää ydinenergiaa.
Pidän ydinvoiman kehittämistä myönteisenä silloin, kun sitä käytetään siviilitarkoituksiin. Tästä syystä Iranin hallitusta olisi painostettava kaikin mahdollisin diplomaattisin keinoin noudattamaan ydinsulkusopimusta, jotta kaikenlaiset epäilyt voidaan sulkea pois.
Minun on painotettava, ettei iranilaisia pitäisi syyttää mistään eikä pitää pahuuden ruumiillistumana. Kiistamme koskee yksinomaan maan johtoa, ja pahoittelen presidentti Ahmadinejadin Israelista äskettäin esittämiä huomautuksia. 
Erik Meijer (GUE/NGL ),
   . Iranilaisilla ei ole mahdollisuuksia sellaiseen demokratiaan, ihmisoikeuksiin tai vähemmistöille annettaviin takeisiin, jotka ovat tuttuja meille Euroopan unionissa. Kyseistä valtiota johtaa ryhmä henkilöitä, jotka ovat ehdottoman vakuuttuneita siitä, että Jumala on heidän puolellaan. He uskovat, että heillä on oikeus päättää, miten heidän kansalaistensa pitäisi elää.
Monet iranilaiset ovatkin paenneet kotimaastaan, ja sinne jääneistä pääasiallisesti naiset ja nuoret toivovat epätoivoisesti muutosta. Tämän vuoksi on lyhytnäköistä pitää Irania ainoastaan suljettuna blokkina, joka muodostaa uhan ulkomaailmalle. Sotilaallinen maahantunkeutuminen, jota Yhdysvaltojen presidentti ilmeisesti parhaillaan harkitsee, ei ole ratkaisu, mikä pätee Iraniin vieläkin paremmin kuin Irakiin ja Afganistaniin. Ranskan presidentin julkinen ydinpommien käytöllä uhkaaminen on vieläkin vaarallisempaa. Molempien uhkausten väistämättömänä seurauksena olisi, että iranilaiset etsisivät suojaa sortohallinnoltaan, joka olisi heidän kannaltaan pienempi näistä kahdesta pahasta. Tämä tekee täysin tyhjäksi kaikki toiveet todellisesta muutoksesta, ihmisoikeuksista tai demokratiasta. Euroopan unionin olisi parempi varmistaa, että maanpaossa elävien iranilaisten muodostamat useat eri järjestöt, jotka ajavat muutoksia kotimaassaan, voisivat toimia laillisesti. 
Athanasios Pafilis (GUE/NGL ),
   . – Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän, Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän, Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmän ja Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmän yhteisessä Irania koskevassa päätöslauselmaesityksessä luodaan jännitteitä ja pyritään valmistamaan yleistä mielipidettä hyväksymään uusi sota, jota imperialistit parhaillaan valmistelevat ydinuhan verukkeella. Huolimatta näennäisesti sodanvastaisista lausunnoista ja tyhjistä vakuutuksista, joiden mukaan EU ei kiistä Iranin oikeutta käyttää ydinenergiaa rauhanomaisiin tarkoituksiin, on ilmeistä, että imperialistit toteuttavat parhaillaan ohjelmoitua ja aggressiivista suunnitelmaa, jonka tavoitteena on valvoa energialähteitä ja koko aluetta millä keinolla tahansa.
Kaikki esille tuodut eroavaisuudet liittyvät imperialististen maiden väliseen erimielisyyteen siitä, mikä osa ryöstösaaliista kuuluu kenellekin. Samaan aikaan ne myös yrittävät estää muita maita kehittämästä teknologiaa ja saavuttamasta riippumattomuutta suurista imperialistisista maista.
Tässä kehyksessä kehitellään uutta versiota Irakin vastaisesta sotasuunnitelmasta. Iranin hallituksen velvoitteista huolimatta kansakunnat eivät saa hyväksyä eivätkä tule hyväksymään Iranin ja muiden alueen maiden vastaisia imperialistisia suunnitelmia.
Turvallisuusneuvoston suostumuksella tai sitä ilman tapahtuva väliintulo kohtaa maailmanlaajuista vastustusta ja saa vastaansa pasifistisen kansalaisliikkeen mielenosoitukset. Yksin iranilaisilla on valta ratkaista maansa vakavat poliittiset kysymykset. 


Puhemies.
   Hyvät parlamentin jäsenet, arvoisa Itävallan tasavallan liittopresidentti, minulla on suuri kunnia toivottaa teidät tervetulleeksi Euroopan parlamenttiin.
Olemme kaikki tyytyväisiä saadessamme Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajana toimivan maan presidentin tänne keskuuteemme. Ennen kuin ryhdyitte hoitamaan maanne presidentin tehtäviä, monilla Euroopan parlamentin jäsenillä – myös minulla ja muutamilla henkilöillä, jotka ovat tervehtineet teitä käytävillä – oli tilaisuus tavata teidät pitkän uranne aikana toimiessanne arvostettuna parlamentaarikkona ja Itävallan parlamentin puhemiehenä. Kaikissa tehtävissänne olette osoittanut kiistattoman sitoutumisenne Euroopan unioniin, eurooppalaisiin arvoihin, Itävallan asiaan Euroopan unionissa ja Euroopan unionin asiaan maailmassa.
Tämänpäiväinen vierailunne Euroopan parlamenttiin antaa meille tilaisuuden ilmaista suuren kunnioituksemme teitä kohtaan ja antaa tunnustusta huomattavista henkilökohtaisista saavutuksistanne ja Itävallan saavutuksista ja erityisestä asemasta Euroopan historiassa ja eurooppalaisessa kulttuurissa samoin kuin maanne panoksesta unionin viimeaikaiseen kehitykseen ja sen tulevaisuudesta käytävään keskusteluun.
Arvoisa presidentti, ryhdytte hoitamaan virkaanne kiistatta vaikeassa Euroopan unionin historian vaiheessa, jossa meidän on kohdattava merkittäviä haasteita. Käsittelemme joitakin näistä haasteista istuntosalissamme tämän istuntojakson aikana.
Puheenjohtajavaltio Itävalta on lyhyessä ajassa osoittanut olevansa täysin tietoinen olosuhteista, joissa se ryhtyy hoitamaan Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajan tehtäviä, ja tarpeesta palauttaa kansalaisten luottamus Eurooppa-hankkeeseen, edistää yhdentymistä ja lujittaa laajentumista sekä aivan erityisesti varmistaa, että hyödynnämme mahdollisimman tehokkaasti parhaillaan meneillään olevaa harkintakautta, jotta voimme sen päättyessä antaa uutta pontta perustuslakiprosessille.
Harvoilla jäsenvaltioilla on yhtä hyvät edellytykset kohdata nämä haasteet kuin Itävallalla. Itävalta sijaitsi 15 jäsenvaltion unionissa sen reuna-alueella, mutta nyt se sijaitsee keskellä 25 jäsenvaltion unionia, jonka jäsenmäärä kasvaa pian ainakin 27:ään. Olette yhä näkyvämmin suuremman Euroopan unionin ytimessä.
Itävallalle ja itävaltalaisille tavaroiden, työntekijöiden ja palvelujen vapaa liikkuvuus ei näin ollen ole pelkästään muodollinen sopimusmääräys, jolla ei ole mitään vaikutusta. Se on päinvastoin jokapäiväistä todellisuutta. Olette kaikkien Euroopan unionin teiden risteyskohdassa. Kohdistamme näin ollen katseemme teihin ja hallitukseenne, koska toivomme, että tulevien kuukausien aikana myötävaikutatte Euroopan unionin edistymiseen perusarvoihimme ja -tavoitteisiimme pohjautuvan yhdentymisen hengessä.
Arvoisa presidentti, pidämme itseämme onnekkaina saadessamme teidät tänne keskuuteemme ja toivomme, että teillä on ratkaiseva rooli sen suunnan määrittämisessä, johon Euroopan unionin on tulevaisuudessa määrä kulkea. Te ja Itävallan hallitus voitte olla varmoja, että Euroopan parlamentti työskentelee puolustaakseen ja edistääkseen yhteistä eurooppalaista tavoitetta ja ottaa siinä yhteydessä aina huomioon Euroopan unionin kansalaisten käsityksen tästä tavoitteesta.
Arvoisa presidentti, minulla on nyt suuri kunnia pyytää teitä puhumaan Euroopan parlamentille.
Heinz Fischer,
   . Arvoisa puhemies, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, sallikaa minun aluksi kiittää erittäin ystävällisestä johdannostanne. Toivon, ettette herättänyt kohtuuttomia odotuksia, mutta teemme parhaamme. Muutama päivä sitten eräs hyvin tuntemani parlamentin jäsen, joka on itsekin kotoisin Itävallasta, antoi minulle neuvon, ettei minun pitäisi käyttää tämänpäiväisessä puheenvuorossani parlamentissa liikaa aikaa puheenvuoron alussa esitettäviin latteuksiin. Tällä puhujakorokkeella vierailee nimittäin usein valtion- tai hallitustenpäämiehiä mitä erilaisimmista maista, ja olette kiinnostuneempia politiikasta kuin heidän esittämistään kohteliaisuuksista. Noudatan näin ollen saamaani neuvoa ja toivon, että sen antaja oli oikeassa.
Olen varma, ettette pane pahaksenne, jos sanon, että pidän itseäni eräässä mielessä vanhana parlamentaarisena sotaratsuna, joka hengittää mielellään parlamentin ilmaa toimittuaan yli 30 vuotta Itävallan parlamentin jäsenenä, kuten puhemiehenne äsken mainitsi. Se on pitkä ajanjakso, ja rautaesiripun myötä syntynyt Euroopan kahtiajako itään ja länteen vaikutti monien vuosien ajan tosiasialta, jota ei ollut mahdollista muuttaa.
Venäläinen älykkö Andrei Amalrik oli tosin kirjoittanut kiehtovan kirjan "Säilyykö Neuvostoliitto vuoteen 1984?", jossa hän ennusti neuvostojärjestelmän romahtavan. Tällä teoksella ei kuitenkaan näyttänyt olevan tuolloin mitään tekemistä poliittisen todellisuuden kanssa. Vuosi 1989 sekä Berliinin muurin murtumista edeltäneet ja seuranneet kuukaudet olivat minulle ja kaiketi useimmille meistä jonkinasteinen poliittinen ihme. Aina siitä lähtien olen uskonut poliittisten ihmeiden mahdollisuuteen tai ainakin siihen, että on mahdollista saavuttaa asioita, jotka ensi näkemältä vaikuttavat vaikeilta tai jopa toivottomilta.
Innostus Eurooppa-hanketta kohtaan sai joka tapauksessa tuolloin valtavan sysäyksen ja aivan uuden ulottuvuuden. Eurooppa-hankkeen perustajien filosofian, nimittäin rauhanajatuksen, sekä mahdollisimman laajalla eurooppalaisella alueella toteutuvaa henkilöiden ja pääomien vapaata liikkuvuutta koskevan ihanteen ohella miljoonille ihmisille, jotka olivat joutuneet elämään kokonaiset neljä vuosikymmentä kommunistisessa diktatuurissa toisen maailmansodan päättymisen jälkeen, avautui tulevaisuudennäkymä, jossa heidän oli kaikesta huolimatta mahdollista elää demokratiassa ja vapaudessa.
Näin ollen oli väistämätöntä, että kommunismin romahdettua ja Euroopan unionin jäsenmäärän kasvettua 12 jäsenestä 15 jäseneen – mistä myös Itävalta on hyötynyt – esille nousi kysymys toisesta, uudesta laajentumiskierroksesta, joka nähtiin myös eräänlaisena Euroopan jälleenyhdistymisenä.
Tämä toinen laajentumiskierros ei ollut helppo, mutta olemme tällä välin, nimittäin vuonna 2004, onnistuneet saattamaan sen päätökseen. Bulgarian ja Romanian voidaan odottaa liittyvän unioniin lähiaikoina. Myös Kroatia voidaan mainita tässä yhteydessä.
Tämän kehityksen seurauksena otetaan yhä useammin esille kysymys Euroopan rajoista ja eurooppalaisesta identiteetistä. Euroopan rajoista on sanottu ja kirjoitettu paljon, mutta toisinaan vastaukset monimutkaisiin kysymyksiin ovat verrattain yksinkertaisia.
Euroopan maantieteelliset rajat on eittämättä helppo määritellä lännessä, pohjoisessa ja etelässä. Sen sijaan idässä Euroopan maantieteelliset rajat eivät vastaa kulttuurisia ja historiallisia rajoja eivätkä ole identtisiä olemassa olevien kansallisten rajojen kanssa. Tulevaisuuden Eurooppa-hanketta silmällä pitäen meillä on näin ollen velvollisuus määritellä mielekkäät poliittiset rajat – joiden ei tarvitse olla ikuisia – ja kehittää naapurivaltioiden kanssa tehtävän tiiviin yhteistyön kautta rajaylittäviä kumppanuuksia, jotka voidaan tiivistää "laajempi Eurooppa" -otsikon alle.
Joka tapauksessa sekä liittymiskriteerien täyttäminen että Euroopan unionin kyky ottaa uusia jäseniä ovat ratkaisevia tekijöitä määriteltäessä Eurooppa-hankkeen poliittisia rajoja.
Olen syvästi vakuuttunut siitä, että myös Länsi-Balkanin maat ansaitsevat mahdollisuuden jäsenyyteen, edellyttäen että ne täyttävät aikanaan liittymiskriteerit, mutta tällä hetkellä olisi epärealistista asettaa sitovia määräaikoja tai päivämääriä.
Tulevaisuudenkuva, jota olen edellä pyrkinyt hahmottelemaan, edellyttää ehdottomasti parempia sääntöjä. Kaikki toivottavasti ymmärtävät nyt, ettei vähintään 25 jäsenvaltiosta koostuva EU voi toimia parhaalla mahdollisella, eikä ehkä edes tyydyttävällä, tavalla 12 jäsenvaltiota käsittäneen EU:n rakenteilla.
Juuri tämän ongelman ratkaisemista vartenhan perustettiin Eurooppa-valmistelukunta, joka teki mielestäni vaikuttavaa työtä laatiessaan ehdotuksen sopimukseksi Euroopan perustuslaista.
Nimenomaan kompromissivalmius mahdollisti viime kädessä sen, että kaikkien jäsenvaltioiden hallitukset ja myös Euroopan parlamentti pääsivät yhteisymmärrykseen tekstistä, joka on tai olisi tärkeä ja hyödyllinen koko Eurooppa-hankkeelle, vaikkei se täytäkään kaikkia toiveitamme.
Kahdessa EU:n jäsenvaltiossa järjestettyjen kansanäänestysten kielteiset tulokset ovat paitsi pysäyttäneet toistaiseksi asioiden etenemisen myös latistaneet merkittävästi EU-myönteistä mielialaa – ja mielialoilla on olennainen rooli politiikassa. EU:ssa on nyt meneillään harkintakausi, mutta tämän harkinnan on oltava näkyvää ja kuuluvaa, jotta kansalaiset saavat tilaisuuden kannattaa tai vastustaa esitettyjä ajatuksia. Omat pohdintani saavat minut vakuuttuneeksi siitä, että olisi virhe antaa nöyrästi perustuslakihankkeen tuhoutua ja saattaa se itse asiassa hautaan.
Ymmärrän myös, että on olemassa vankkoja perusteluja sille, miksi koko menettelyä ei pitäisi käynnistää alusta uudelleen. Olen näin ollen yhtä mieltä kaikkien niiden kanssa, joiden mielestä tämän harkintakauden päätyttyä olisi hyödyllistä keskittyä jälleen kypsästi ja uudella tarmolla perustuslakisopimuksen tavoitteisiin. Perustuslakisopimushan vahvistaa omalta osaltaan EU:n demokraattista parlamentaarista järjestelmää. Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajavaltio Itävalta on sitoutunut edistämään tätä tehokkaasti ja tasoittamaan sille tietä.
Mainitsin aiemmin käsitteen "kansanäänestys". En suoraan sanoen kannata kansanäänestysdemokratiaa, ja me Itävallassa käytämmekin kansanäänestyksiä säästeliäästi, mikä on perusteltua. Jos kuitenkin käytämme tai haluamme käyttää EU:n jäsenvaltioissa kansanäänestystä tärkeiden eurooppalaisten päätösten osalta, en pidä kovinkaan tyydyttävänä nykyistä käytäntöä, jossa kansanäänestys järjestetään joissakin jäsenvaltioissa ja toisissa taas ei, jolloin syntyy eräänlainen kansanäänestysten tilkkutäkki.
Minusta olisi parempi järjestää EU:n laajuinen kansanäänestys tietyistä EU:n kannalta erityisen tärkeistä kysymyksistä ja soveltaa kaksinkertaisen enemmistön järjestelmää.
Mikäli tähän ajatukseen suhtauduttaisiin yleisesti ottaen myönteisesti Euroopan unionissa, olisi tietysti myös päästävä yksimielisyyteen teknisistä kysymyksistä, esimerkiksi siitä, miten päätös tämäntyyppisen EU:n laajuisen kansanäänestyksen järjestämisestä voitaisiin tehdä.
Yksi erittäin tärkeä – ja Itävallan näkökulmasta ehkä kaikkein tärkein – aihe, jota haluan käsitellä, on sosiaalinen ulottuvuus, toisin sanoen sosiaalisten kysymysten rooli eurooppalaisessa politiikassa.
Vaikka markkinataloudesta onkin kiistatta tullut yleisesti hyväksyttyä Euroopan unionissa, markkinatalouden ja myös Euroopan yhdentymishankkeen hyväksyminen edellyttää, että markkinatalouteen sisältyy riittävä sosiaalinen ulottuvuus. Tarvitaan siis sosiaalista markkinataloutta, jossa yksilöä ei pidetä pelkkänä kustannustekijänä ja jossa sitoudutaan kestävän kehityksen periaatteeseen.
Inhimillisen pääoman käsite on aina tuntunut minusta melko epäilyttävältä.
En epäröi myöntää tätä enkä usko kovinkaan monen olevan eri mieltä kanssani siitä, että on aivan yksinkertaisesti kestämätöntä, että 19 miljoonaa ihmistä on työttömänä. Työttömyys on Euroopan unionin kaulassa oleva myllynkivi, joka heikentää sen arvovaltaa. Työttömyyden vähentämisen on oltava ensisijainen tavoite sekä kansallisella että Euroopan tasolla, mikäli emme halua vaarantaa eurooppalaisen mallin hyväksyntää.
Kaksi jalkaa, jotka Euroopan unioni tarvitsee seistäkseen suorassa, ovat terve talous ja terve sosiaalinen tasa-arvoisuus.
Tässä hengessä pitäisin myönteisenä, jos onnistuisitte todellakin huomenna hyväksymään palveludirektiiviä koskevan kompromissin, jossa otetaan huomioon myös työntekijöiden ja monien elinkeinonharjoittajien huolen- ja levottomuudenaiheet. Katson myös, että kuten parlamentin keskustelusta nähdäkseni ilmenee, on tärkeää löytää toteuttamiskelpoisia vastauksia valvontamahdollisuuksia ja toimeenpanovaltaa koskevaan kysymykseen.
Itävallan puheenjohtajakauden alussa Salzburg isännöi laajaa Euroopan tulevaisuutta käsitellyttä Sound of Europe -konferenssia, jonka nimi viittaa myös Wolfgang Amadeus Mozartin syntymän 250-vuotispäivään. Puheenvuoron saivat ensin poliitikot ja sen jälkeen taiteilijat. Taiteilijat käyttivät tietysti oikeuttaan peilata poliitikkojen toimia ja viitata politiikan vajavaisuuksiin. Vaikken ollutkaan vakuuttunut kaikesta, mitä tässä yhteydessä sanottiin, on kuitenkin totta, että Eurooppa-hankkeen kulttuurisessa ulottuvuudessa piilee monia kätkettyjä aarteita ja sanoinkuvaamattomia mahdollisuuksia. Toistuvasti on huomautettu, että Euroopan unioni pysyy yhä paremmin Yhdysvaltojen tahdissa taloudellisesti mutta että sotilaallisesti se on, kuten on tapana sanoa, kääpiö Yhdysvaltojen rinnalla. Pidän tätä kuitenkin pienempänä pahana kuin sosiaalista eriarvoisuutta.
Eikö meidän pitäisi kuitenkin kiinnittää enemmän huomiota siihen, miten kestämme vertailun Yhdysvaltoihin kulttuurialalla? Eurooppalaisten kulttuurituotosten, aina Iliaasta tämän päivän taideteoksiin, jatkuvuus ja määrä muodostavat uskomattoman suuren aarteen, jossa emme jää kenellekään toiseksi. Käyttäkäämme tätä rikkautta vahvistaaksemme eurooppalaista identiteettiämme ja muistuttaaksemme itseämme siitä, mikä meille on yhteistä. Emme saa tässä yhteydessä myöskään unohtaa, että nykytaide, tämän päivän taiteilijoiden luovuus, muodostaa vielä syntymättömien sukupolvien kulttuuriperinnön. Ja se mikä pätee taiteeseen, pätee myös tieteeseen ja koulutukseen.
Vajaa kaksi viikkoa sitten Saksan liittopresidentti Horst Köhler, jolla on pian kunnia puhua teille, kuten minä teen nyt, kutsui seitsemän eurooppalaisen valtion presidentit osallistumaan Dresdenissä käytyyn vuoropuheluun. Tapaamisen jälkeen järjestettiin keskustelu, johon osallistui opiskelijoita yli kymmenestä eri maasta. Opiskelijat olivat valmistautuneet hyvin huolellisesti tähän tapaamiseen ja esittivät meille "Dresdenin manifestin", johon sisältyi hyvin konkreettisia Euroopan unionia koskevia vaatimuksia. Yksi näistä vaatimuksista, johon pyydän teitä kiinnittämään erityistä huomiota, oli tutkimus- ja kehitysmäärärahojen lisääminen ei vain kolmeen vaan peräti viiteen prosenttiin bruttokansantuotteesta. Tämä on todellakin hyvin rohkea tavoite, johon kannattaa kuitenkin pyrkiä, jos haluamme tehdä Euroopan unionista tietoyhteiskunnan.
Useita eurooppalaisia maita edustavien nuorten opiskelijoiden valmistelemaan Dresdenin manifestiin sisältyi myös toinen vaatimus. Siinä vaadittiin perustamaan Euroopan nykyhistoriaa käsittelevä elin, joka tiedottaisi objektiivisesti 1900-luvun historiasta ja tämän päivän Euroopasta ja antaisi yksityiskohtaista tietoa Eurooppa-hankkeesta.
Kerron, joskin lyhyesti, teille tänään tämän manifestin sisällöstä ensinnäkin osoittaakseni näille nuorille, että heidän pyyntöihinsä ja huolenaiheisiinsa suhtaudutaan vakavasti, kun ne esitellään tälle korkeimmalle eurooppalaiselle foorumille. Teen näin myös siksi, että koulutus ja tutkimus ovat hyvin erityislaatuisia tuotantotekijöitä, kuten te kaikki tiedätte. Martin Walser kirjoitti, että jotta utopia lakkaa olemasta utopia, sen tarvitsee vain olla oikeasti olemassa. Euroopan rauhan hyvin todellista utopiaa sekä kestävään kehitykseen perustuvaa ja ekologisesti vastuullista talousjärjestystä koskevaa utopiaa on täydennettävä kulttuurisella utopialla ja koulutuksellisella utopialla, joissa etusijalla ovat hyvin täsmällisten tavoitteiden asettaminen ja niiden toteuttaminen.
Itävalta on toiminut Euroopan unionin neuvoston puheenjohtajana nyt tasan puolitoista kuukautta ja luovuttaa puheenjohtajuuden kesäkuun lopussa Suomen luotettaviin käsiin. Yhteistyömme Suomen kanssa on erinomaista. Tasan neljä viikkoa sitten liittokansleri Wolfgang Schüssel puhui Euroopan parlamentille ja esitteli Itävallan puheenjohtajakauden tavoitteet. En aio toistaa, mitä silloin todettiin, vaan ainoastaan lisätä, että näiden neljän viikon aikana on tapahtunut paljon ja saatu paljon aikaan. Tämä koskee esimerkiksi yhtä Itävallan puheenjohtajakauden painopistettä eli Balkania mutta myös edistymistä Wienissä toukokuussa 2006 pidettävän Euroopan unionin ja Latinalaisen Amerikan ja Karibian alueen huippukokouksen valmistelussa.
On kuitenkin todettava, että pidimme erityisen kovana iskuna niitä valtavia jännitteitä ja väkivaltaisuuksia, jotka niin sanottujen Muhammed-pilapiirrosten väitetään laukaisseen. Tässä tapauksessa näyttää törmäävän yhteen kaksi yhteensovittamatonta näkökantaa, nimittäin lehdistön- ja ilmaisunvapauden perusperiaate ja voimakas tarve suojella uskonnollisia tunteita ja arvoja.
Pidän uskonnollisten tunteiden kunnioittamista ja sen kunnioittamista, mikä on ihmisille pyhää sanan varsinaisessa merkityksessä, pikemminkin tärkeänä tekijänä ihmisten ja kansojen välisessä rinnakkaiselossa kuin yhden perusoikeuden sietämättömänä rajoituksena.
Jos niin sanottu kuvakielto on olennainen osa uskontoa, tätä periaatetta ei pitäisi eikä saa loukata kaksin verroin, nimittäin paitsi rikkomalla kieltoa myös tehostamalla tätä vahingollista tabun rikkomista pilapiirroksen muodossa. Luovuttamaton taiteen vapaus, jonka sisällyttämistä Itävallan perustuslakiin puolustin maamme parlamentissa, kuuluu oikeudellisten ehtojen piiriin ja edellyttää harkintaa ja kunnioitusta, aivan kuten journalistinen vapauskin. Jos miljardien ihmisten on määrä elää rauhanomaisesti yhdessä maapallolla, toisten arvojen kunnioittaminen ja toisten huomioon ottaminen eivät ole luksusta, josta voidaan haluttaessa luopua. Tämä pätee muuten kaikkiin tahoihin.
Väkivalta, järjestelmällinen väkivaltaan yllyttäminen ja oman käden oikeus eivät kuitenkaan ole tietenkään asianmukainen vastaus.
Kunnioitan ja arvostan suuresti erityisesti niitä muslimeja, jotka ovat esittäneet vastalauseensa niin Itävallassa kuin muuallakin selkeästi mutta rauhanomaisesti. Tuomitsen jyrkästi ja ehdottomasti sellaisten hallitusten asenteen, jotka sallivat diplomaattisiin edustustoihin, lähetystöihin ja viattomiin sivullisiin kohdistuvat hyökkäykset ja niiden vaarantamisen. Halu ja vilpitön aikomus tehostaa edelleen kulttuurien, uskontojen, sivilisaatioiden ja ihmisten välistä vuoropuhelua on edelleen tärkeää tässä yhteydessä. Vetoankin kaikkiin osapuoliin, että ne kävisivät tällaista vuoropuhelua.
Sallikaa minun päättää puheeni toteamalla, että uskon moniin meille yhteisiin tekijöihin perustuvan Eurooppa-hankkeen menestykseen. Tästä syystä meillä on oikeus ja velvollisuus vahvistaa luottamusta siihen, että onnistumme pyrkimyksessämme muodostaa "vanhasta" ja "uudesta" Euroopan unionista tulevaisuuden Euroopan unioni. Olen hyvin kiitollinen teille, että annoitte minulle tilaisuuden puolustaa tätä näkemystä korkeimman eurooppalaisen parlamentaarisen foorumin edessä ja tarjota teille Itävallan palveluksia ja omia palveluksiani tässä asiassa.
Puhemies.
   Arvoisa presidentti, haluan kiittää teitä lyhyesti sanoistanne. Otitte huomioon arvoisan parlamentin jäsenen teille antaman neuvon. Noudatitte hänen neuvoaan menemällä suoraan asiaan. Käsittelitte puheessanne kysymyksiä, jotka ovat tällä hetkellä kiistanalaisia, ja puhuitte hyvin selvästi tietyistä suuntaviivoista, jotka ovat välttämättömiä Euroopan unionin kehittämisen jatkamisen kannalta. Olen varma, että saamanne suosionosoitukset ovat hyvä osoitus siitä mielenkiinnosta, jolla parlamentti on kuunnellut teitä.
Arvoisa presidentti, haluan kiittää teitä vielä kerran tulostanne tänne parlamenttiin ja toivotan teille kaikkea menestystä presidenttikaudellanne.

Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Bosnia ja Hertsegovinan tulevaisuudennäkymistä. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ei ole epäilystäkään siitä, että monietnisen demokratian luominen Bosnia ja Hertsegovinaan on edennyt merkittävästi Daytonin rauhansopimuksen jälkeen. Meidän tulisi suhtautua tähän myönteisesti ja olla tyytyväisiä. Itävaltalaisena ja siksi tilannetta ikään kuin oman piha-aidan toiselta puolelta tarkkailevana pidän asian ytimenä sitä, että katseltuamme vielä kymmenen vuotta sitten uskomatonta raakuutta, sotimista ja ihmisten kärsimystä kauhistuksen vallassa voimme nyt jotakuinkin tyytyväisinä olettaa aseellisen konfliktin todennäköisyyden olevan maassa varsin pieni. Kansainvälinen yhteisö ja ennen muuta Euroopan unioni voivat kirjata tämän suureksi menestykseksi.
Aloitetut neuvottelut vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta Euroopan unionin ja Bosnia ja Hertsegovinan välillä osoittavat, mitä viimeisten kymmenen vuoden aikana on onnistuttu saamaan aikaan. Merkittävä esimerkki tästä saatiin vuoden 2005 lopulla, kun Serbien tasavalta ja Bosnia ja Hertsegovinan federaatio yhdistivät puolustusministeriönsä siirtäen kaikki puolustustehtävät ja -henkilöstön yhdelle, koko valtiota edustavalle ministeriölle. Tämä oli varmasti virstanpylväs maan kehityksessä. Euroopan unionin sotilasoperaatio EUFOR-Althea toimii tiiviissä yhteistyössä näiden uusien yhteisten rakenteiden kanssa ja vie jatkossakin puolustusuudistusta eteenpäin.
Muitakin esimerkkejä tämän valtion yhtenäisyyden ja oman vastuunoton kehittymisestä on, kuten arvonlisäveron käyttöönotto koko valtion alueella tämän vuoden tammikuun 1. päivästä alkaen.
Yksi aivan perustava uudistusaskel oli poliisitoimen uudistamista koskeva sopimus, jota toteutetaan parhaillaan. Jokainen neuvotteluja tarkkaillut ja seurannut tietää, miten vaikeat ne olivat ja miten paljon sisäistä vastarintaa valtion kansojen välille oli jäänyt. Näiden esteiden voittaminen on varmasti merkittävä saavutus, josta Bosnia ja Hertsegovinaa on erityisesti onniteltava.
Euroopan unionin poliisioperaatio – EUPM – Bosnia ja Hertsegovinassa nousee uudistusprosessissa merkittävään asemaan. Vielä tämän vuoden tammikuun 1. päivänä sen toimivaltuuksia jatkettiin jälleen kahdella vuodella alkuperäisten valtuuksien rauettua. Sen tehtävänä on tarjota poliisivoimille entistä enemmän ennakoivaa tukea järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan. Asialla on merkitystä meidän omille jäsenvaltioillemme siksi, että naapurivaltioissamme esiintyvä järjestäytynyt rikollisuus luonnollisestikin vaikuttaa meihin. EUPM, EUFOR ja korkea edustaja / EU:n erityisedustaja tekevät alalla tiivistä yhteistyötä tarkoituksenaan toimeenpanoviranomaisten koordinoidun, johdonmukaisen ja tehokkaan tuen takaaminen.
Viime kuukausina on niin ikään selvitetty mahdollisuuksia Daytonin perustuslain uudistamiseen. Vaikka perustuslakia arvostellaan jatkuvasti liian monimutkaiseksi, ei pidä unohtaa, että se on – kuten alussa totesin – mahdollistanut rauhan vakiinnuttamisen maahan, niin ettei vaaraa vihollisuuksien puhkeamisesta enää ole.
Vaikka viime vuonna aloitettuja ja tämän vuoden alussa jatkettuja neuvotteluja onkin nyt lykätty määräämättömään tulevaisuuteen, koska osapuolten johtajat eivät ole toistaiseksi päässeet yhteisymmärrykseen niiden kokonaissisällöstä, on todettava, että edistystä on tapahtunut ja voimme odottaa neuvotteluilta vastaisuudessa konkreettisia tuloksia. Muistuttaisin parlamenttia erityisesti ihmisoikeuksien ja valtion ministerineuvoston puheenjohtajan aseman vahvistamisesta, koska nämä antavat aihetta tiettyyn optimismiin.
Uudistusprosessi, johon sisältyy perustuslain uudistaminen, on nimenomaan prosessi eikä yksittäinen tapahtuma, joten meidän on arvioitava sitä realistisesti. Monet asiat ovat nimittäin vaikeita toteuttaa demokratiassa vaalivuonna, varsinkin kun tavoitteena on näin perustava uudistus. Tammikuun päätelmissään neuvosto vahvisti, että se on tyytyväinen keskusteluihin perustuslaillisesta uudistuksesta ja niiden siihenastiseen edistymiseen. Kaiken tämän toiminnan samoin kuin kansainvälisen yhteisön ja Euroopan unionin roolin kattavana teemana on, että Bosnia ja Hertsegovinan instituutioiden on otettava itselleen enemmän vastuuta. Tämä voidaan tiivistää sanaan omistajuus.
Toinen tärkeä ja meitä vuonna 2006 koskettava aihe on korkean edustajan tulevaisuus ja kansainvälisen yhteisön läsnäolo Bosnia ja Hertsegovinassa. Valtio tarvitsee toki kansainvälistä apua ainakin nyt näköpiirissä olevassa tulevaisuudessa, mutta päämääränä on oltava kansainvälisen yhteisön "työntövoiman" – joka tiivistyy ennen muuta korkean edustajan kaikenkattaviin oikeuksiin, niin sanottuihin "Bonnin valtuuksiin" – korvaaminen Brysselin "vetovoimalla". Siirtymävaiheessa, jossa nykyisenlainen korkean edustajan virka korvataan EU:n erityisedustajalla, on supistettava kansainvälisten toimijoiden oikeuksia ja toimintavalmiuksia, koska tätä juuri omistajuus-käsite tarkoittaa: uusien valtuuksien ja vastuiden siirtämistä valtiollisille instituutioille.
Meidän on oltava iloisia, koska tämä vastaa myös uuden korkean edustajan Christian Schwarz-Schillingin ilmoittamia tavoitteita. Hän ryhtyi lordi Ashdownin seuraajaksi tammikuun lopussa ja totesi haluavansa toimia korkean edustajan tehtävässä lähinnä neuvojana, kehittää maata kohti Euroopan unionia ja käyttää nykyistä vähemmän omia korkean edustajan valtuuksiaan, joiden käyttöä hänen onkin jatkuvasti vähennettävä prosessin edistyessä.
Suhtaudumme näin ollen myönteisesti hänen ilmoitukseensa, jonka mukaan hän käyttää toimintavaltuuksiaan ainoastaan poikkeuksellisissa olosuhteissa.
Kuten muidenkin Balkanin maiden yhteydessä, juuri vakautus- ja assosiaatioprosessi tarjoaa puitteet Bosnia ja Hertsegovinan valmentautumiselle Euroopan unionin rakenteisiin sisällyttämistä varten. Näiden neuvottelujen sekä sopimussuhteista Euroopan unioniin käytävien neuvottelujen alku on merkittävä vaihe Bosnia ja Hertsegovinan matkalla lähemmäs Euroopan unionia.
Neuvottelujen ensimmäinen kierros, joka käytiin 25. tammikuuta komission ja Bosnian neuvottelijan Davidovicin yhteisjohdolla, päättyi hyvin. Neuvottelujen toivon mukaan pikaisen jatkon onnistuminen riippuu luonnollisesti siitä, miten pitkälle uudistusprosessia saadaan vietyä.
Itävallan presidentti viittasi tänään jo Länsi-Balkaniin Itävallan puheenjohtajuuskauden painopistealueena, ja sellainen se todellakin on. Tässä vaiheessa alueen maille tarjotaan mahdollisuutta liittyä EU:hun tulevaisuudessa, koska näin voidaan vauhdittaa uudistuksia, joita nämä maat tarvitset ja joita me haluamme – ja joita meidän tulee – edistää. On ehdottoman tärkeää, että uudistukset tuovat mukanaan kehitystä mitä moninaisimmille aloille, joista mainittakoon korruption torjunta, julkishallinnon vahvistaminen ja moitteeton yhteistyö entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa. Viimeksi mainittu on erityisen tärkeää kaikille sen vaikutuspiiriin kuuluville maille. Samaa edistystä tarvitaan monilla muillakin aloilla, joilla toteutetaan välttämättömiä uudistuksia Bosnian, Hertsegovinan ja kaikkien muiden alueen maiden nykyaikaistumiseksi ja demokratisoitumiseksi.
Millainen ennuste on nyt? Thessalonikissa kesäkuussa 2003 järjestetyn EU:n ja Länsi-Balkanin huippukokouksen tuloksena Euroopan unioni toisti tukevansa kaikkien Länsi-Balkanin maiden lähentymistä Eurooppaan. Tätä perustavaa vakuutusta näiden maiden tulevaisuudesta Euroopan unionin jäseninä lujitettiin ja vahvistettiin kesäkuun 2005 Eurooppa-neuvostossa. Eteneminen tässä jäsenyyttä edeltävässä vaiheessa riippuu tietysti Kööpenhaminan kriteerien sekä vakaus- ja assosiaatioprosessiin sisältyvien ehtojen täyttymisestä.
Komissio esitteli tämän vuoden tammikuun lopulla tiedonannon EU:n ja Länsi-Balkanin valtioiden välisten suhteiden tulevasta mallista, johon neuvosto suhtautui lämpimän myönteisesti. Tiedonannossa kuvataan liittymistä edeltäviä vaiheita suhteessa Thessalonikin toimintasuunnitelmaan. Olen varma, että komission jäsen Rehn antaa niistä parlamentillenne laajan selvityksen.
Tarkoituksena on, että EU:n tavoitteet tässä asiassa vahvistetaan tulevassa epävirallisessa EU:n ja Länsi-Balkanin ulkoministeritapaamisessa Salzburgissa 10. ja 11. maaliskuuta, jolloin on tarkoitus päästä sopimukseen myös siitä, miten ja millä keinoin EU voi tehostaa toimintaansa alueella. Tapaamisen odotetaan tarjoavan oivan tilaisuuden sopia käytännön toimista vakauden, turvallisuuden ja vaurauden edistämiseksi Länsi-Balkanilla. Tämä tapahtuu sisällyttämällä alue asteittain Euroopan unionin rakenteisiin, missä juuri mainitsemaani komission tiedonantoa käytetään pääasiallisena perustana.
Päätän puheenvuoroni toistamalla sen, mitä jo äsken totesin: tämä on puheenjohtajavaltio Itävallalle tärkeä painopistealue. Toivon mukaan kyseinen Länsi-Balkania käsittelevä "korkean tason tapahtuma" innostaa ja kannustaa näitä maita edelleen jatkamaan uudistuksiaan ja lähentymistään Euroopan unionin rakenteisiin.
Suhtaudumme luottavaisesti Bosnia ja Hertsegovinan tulevaisuuteen, johon Euroopan unionilla voi olla huomattava vaikutus.
Olli Rehn,
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää puheenjohtajavaltio Itävaltaa siitä, että se on valinnut Länsi-Balkanin painopistealueekseen. Odotan malttamattomana yhteistyötämme puheenjohtajavaltion, neuvoston ja parlamentin kanssa, jotta saavutamme seuraavat tärkeät vaiheet Länsi-Balkanin lähentämiseksi Euroopan unioniin.
Bosnia ja Hertsegovina on nyt todellakin tienristeyksessä. Se aloitti viime marraskuussa neuvottelut vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta Euroopan unionin kanssa. Uusi korkea edustaja / EU:n erityisedustaja Christian Schwarz-Schilling on astunut lordi Ashdownin seuraajaksi Sarajevossa. Schwarz-Schilling käyttää toimeenpanovaltaansa jatkossa entistä vähemmän ja jättää enemmän tehtäviä Bosnia ja Hertsegovinan poliittisten päättäjien hoidettavaksi. Bosnian omaa omistajuutta ja vastuuta lisätään juuri nyt.
Ennen kuin kuvailen viimeaikaista kehitystä ja poliittisia tavoitteitamme, pyydän jo etukäteen anteeksi mahdollista poistumistani parlamentista ennen tämänpäiväisen keskustelun päättymistä. Tarkoitukseni on lähteä tänään iltapäivällä klo 16.00 komission puheenjohtajan Barroson kanssa kolmipäiväiselle kiertomatkalle kuuteen Länsi-Balkanin kaupunkiin, joista viimeiseen eli Sarajevoon saavumme lauantaina. Toivon siis, että pääsemme loppuun klo 16:een mennessä.
Bosnia ja Hertsegovina etenee vakaus- ja assosiaatioprosessissa. Neuvottelut vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta aloitettiin virallisesti viime marraskuussa Sarajevossa. Ensimmäinen varsinainen neuvottelukierros käytiin tammikuun 2006 lopussa. Se sujui erittäin hyvin, ja bosnialaiset kumppanimme olivat valmistautuneet siihen perusteellisesti.
Komissio arvioi, että neuvottelut vievät jotakuinkin vuoden. Jotta tähän tavoiteaikaan päästään, Bosnia ja Hertsegovinan on pystyttävä vastaamaan kaikkiin EU:n uudistusvaatimuksiin. Tältä osin Bosnia ja Hertsegovinan on tärkeää tehdä moitteetonta yhteistyötä entisen Jugoslavian alueen kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa. Väärinkäsitysten välttämiseksi haluan selventää, ettei oikotietä ole: moitteeton yhteistyö on välttämätön edellytys vakaus- ja assosiaatiosopimuksen tekemiselle ja neuvotteluissa edistymiselle. Niin ikään olennaista on poliisivoimien uudelleenjärjestelystä tehdyn sopimuksen noudattaminen, kaiken tarvittavan yleisradiolainsäädännön säätäminen ja täytäntöönpano sekä viimeisenä muttei suinkaan vähäpätöisimpänä seikkana riittävien lainsäädännöllisten ja hallinnollisten valmiuksien takaaminen sopimuksen noudattamiseksi. Viestimme on siis hyvin selkeä: Bosnia ja Hertsegovinan on tartuttava käsillä olevaan tilaisuuteen. Sitä varten uudistuksia on jatkettava ehdottoman päättäväisesti.
Voidaan oikeutetusti sanoa, että kansainvälisellä yhteisöllä on ollut merkittävä asema maan uudistusten tukemisessa. Tunnustusta on toki annettava myös paikallisille viranomaisille, jotka ovat kyenneet merkittävään edistykseen tässä varovastikin arvioiden varsin monimutkaisessa ympäristössä. Toivomme, että edistys jatkuu ja että paikallinen poliittinen omistajuus lisääntyy edelleen. Olemme valmiit tukemaan täysin tätä prosessia. Kansainvälinen yhteisö mukauttaa roolinsa kehittyviin olosuhteisiin paikallisen omistajuuden lisääntyessä. Mitä paremmin maa kykenee osoittamaan kypsyytensä ja poliittisen sitoutumisensa, sitä vähemmän kansainvälisen yhteisön tarvitsee puuttua asiaan. Hiljattain tapaamani uusi korkea edustaja ja EU:n erityisedustaja Schwarz-Schilling on samalla kannalla kansainvälisen yhteisön uudesta roolista ja Bonnin valtuuksien käytöstä.
"Daytonin perustuslain" uudistaminen on toinen Bosnian poliittisten johtajien vastassa oleva mittava haaste. Maa tarvitsee perustuslain, joka on täysin Euroopan ihmisoikeussopimuksen periaatteiden mukainen, mahdollistaa tehokkaan päätöksenteon ja toimivan hallinnon sekä tekee hallintorakenteesta tavallisille kansalaisille ja veronmaksajille halvemman.
Toisin sanoen maan on kehitettävä demokraattinen, toimiva ja taloudellisesti kannattava monietninen valtio, jotta se pystyy palvelemaan kaikkia kansalaisiaan paremmin ja tukemaan Euroopan unioniin yhdentymisen aiheuttamia ja edellyttämiä uudistuksia. Siksi suhtaudun myönteisesti johtavien poliittisten puolueiden ja poliittisten päättäjien viimeaikaisiin pyrkimyksiin löytää käytännönläheisiä ja toteuttamiskelpoisia ratkaisuja näihin erittäin merkittäviin haasteisiin. Kannustan poliittisia johtajia jatkamaan vuoropuheluaan entistäkin kunnianhimoisempien tulosten saavuttamiseksi. Emme odota perustuslaillista vallankumousta vaan pikemminkin kehitystä. Perustuslaillisen kehityksen on oltava konsensukseen perustuva prosessi, jonka ohjaajina Bosnia ja Hertsegovinan johtajat selkeästi toimivat. Kansainvälinen yhteisö voi toimia neuvonantajana, voimme tarjota kannustusta ja tukea, mutta johdon on oltava bosnialaisten poliitikkojen käsissä.
Perustuslaillinen kehitys ei sinällään ole edellytys vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta käytävien neuvottelujen loppuun saattamiselle. Meidän on kuitenkin tähdennettävä, että Euroopan unionilla on tässä asiassa selvästi paljon pelissä. Toisin sanoen Bosnia ja Hertsegovinan on varmistettava, että sen perustuslain säännökset takaavat vakaus- ja assosiaatiosopimuksen täysimääräisen ja tosiasiallisen noudattamisen ja valmistavat täten maalle tietä kohti Euroopan unionia.
Odotan innostuneena seuraavaa tilaisuutta keskustella Euroopan parlamentin kanssa Bosnia ja Hertsegovinassa tapahtuneesta kehityksestä.
Doris Pack,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, yli kymmenen vuotta Daytonin jälkeen ennen muuta bosnialaisten poliitikkojen on nyt mietittävä, ovatko he tehneet kaiken mahdollisen varmistaakseen hyvän tulevaisuuden maansa lapsille. Pyydän teitä siis käyttämään valtuuksianne vastuullisesti.
Tahdon silti yhtyä neuvoston puheenjohtajan painotuksiin siitä, miten paljon edistystä on tapahtunut. Maassa on nyt sisäministeri ja puolustusministeri, maassa on yhteinen arvonlisäverojärjestelmä ja – ainakin paperilla – aloitettu poliisiuudistus. Toisin kuin monet EU:n kansalaiset kuvittelevat, Bosnia ja Hertsegovina ei ole rikollisuuden tyyssija. Rikosten selvitysaste on siellä EU:n keskitasoa korkeampi ja perinteisen rikollisuuden esiintyvyys on siellä pienempi kuin omissa maissamme. Tämä ei ole meidän keksintöämme vaan käy ilmi tilastoista. Tästä Bosnia ja Hertsegovina ansaitsee mielestäni kaikki kehut.
Uusi korkea edustaja Schwarz-Schilling tuntee Bosnia ja Hertsegovinan hyvin. Hän tukee varmasti erittäin aktiivisesti ja ymmärtäväisesti paikallisia poliitikkoja eikä käytä "Bonnin valtuuksina" tunnettuja voimakeinoja. Neuvoston puheenjohtaja puhui oman vastuun ottamisesta, ja se nouseekin entistä selvemmin etualalle.
Arvoisa komission jäsen, korkea edustaja tarvitsee kuitenkin tukea komissiolta, jonka on erityisesti autettava työpaikkojen luomisessa ja alueelle pitkään kaivatun todellisen maatalouspolitiikan aikaansaamisessa sekä kiinnitettävä todellista huomiota maaseutualueiden kehitykseen, sillä vapaakauppa-alueesta ei ole hyötyä maalle, jollei se pysty tuottamaan itse omaa ruokaansa. Asiaan kuuluu myös pakolaisten paluun salliminen lopultakin Posavinan kaltaisille alueille, jotta alueet voidaan asuttaa uudelleen ja hyödyntää jälleen niiden hedelmällistä maaperää.
Myös bosnialaisten poliitikkojen on vihdoin viimein aloitettava institutionaaliset uudistukset, joilla etnisestä jaosta tehdään loppu, ja rakennettava toimiva valtio, jonka pääsy EU:n jäseneksi on reaalisesti mahdollista. Yhteistyö Haagin tuomioistuimen kanssa on välttämätön edellytys. Edistystä on tapahtunut, mutta en voi kuvitella todellista ja lopullista sovintoa, ellei Karadžićia saada tuomioistuimen eteen.
Neuvottelut vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta etenevät hyvin, mihin olemme tyytyväisiä. Euroopan parlamentin valtuuskunta matkustaa tänä kesänä Banja Lukaan keskustelemaan kehityksestä paikallisten kollegojen kanssa. Toivotamme neuvoston puheenjohtajavaltiolle ja komission jäsenelle menestystä heidän tukiessaan Bosnia ja Hertsegovinaa. 
Jelko Kacin,
   . Bosnia ja Hertsegovina on vihdoin aloittanut neuvottelut vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta, ja ne edistyvät hyvin. Se on hyvä asia. Se on rohkaisevaa, ja ansaitsee kaiken kunnioituksemme ja ihailumme. 
On vaikea keksiä toista maailman maata, jonka valtiollinen rakenne olisi yhtä monimutkainen ja haastava kuin Bosnia ja Hertsegovinan. Siksi maan saavutukset ja edistys ovat sitäkin merkittävämpiä. Olen tästä vilpittömän ilahtunut, ja me Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmässä tuemme poliitikkojen työtä ja Bosnia ja Hertsegovinan kansalaisten ponnekkuutta. Ihailemme heidän päättäväisyyttään edetä vastedes vieläkin nopeammin. 
Kymmenen vuotta Srebrenican verilöylyn ja Daytonin sopimuksen allekirjoittamiseen loppuneiden vihamielisyyksien jälkeen on korkea aika muuttaa maan perustuslakia ja palauttaa sellaiset valtiolliset, alueelliset ja paikalliset hallintorakenteet, jotka mieluummin auttavat kuin estävät meille Euroopan unionissa tuttujen lakien ja käytäntöjen omaksumista ja toteuttamista Bosniassa. Niiden on perustuttava uskonnollisiin ja etnisiin ryhmiin kuulumisen sijaan pikemminkin yksilöiden, Bosnia ja Hertsegovinan kansalaisten (ja tulevien Euroopan unionin kansalaisten) oikeuksiin. 
Tältä osin Bosnia ja Hertsegovina voi varautua vaativaan siirtymäkauteen, jonka aikana meidän kaikkien on autettava sitä – niin komission, neuvoston kuin erityisesti uuden korkean edustajankin, jonka olisi käytettävä omia valtuuksiaan aiempaa vähemmän ja kannustettava Bosnian valtiollisia virastoja ottamaan itselleen enemmän vastuuta ja tuomiovaltaa. 
Sotilaallisen läsnäolon supistaminen Bosniassa ja operaation valvonnan siirtäminen Natolta EU:lle on selkeä ja vakuuttava osoitus tähän suuntaan johtaneesta kehityksestä. Ilman moitteetonta yhteistyötä Haagin tuomioistuimen kanssa emme kuitenkaan pääse eteenpäin. Samalla tavoin kuin Serbia and Montenegrolla on tämän kuun loppuun asti aikaa etsiä ja luovuttaa Mladić, Bosnia ja Hertsegovinan – tai tarkalleen ottaen Serbien tasavallan – on luotettava Karadžić. Tämä on anteeksiannon ja sovittelun ennakkoedellytys. 
Meidän on pidettävä mielessä, että matkalla Euroopan unioniin tarvitaan ennen muuta parempia monenvälisiä suhteita ja kunnioitusta kaikkien naapureiden kesken. Kristilliset, ortodoksiset ja islamilaiset sivilisaatiot elivät ennen rauhanomaisessa rinnakkaiselossa Bosnia ja Hertsegovinassa. Ne puhuivat samaa kieltä ja ymmärsivät toisiaan vaikeuksitta. Nyt maassa puhutaan kolmea eri kieltä, mutta ihmiset ymmärtävät silti toisiaan ja ovat entistä tiiviimmissä ja paremmissa yhteyksissä keskenään. 
Viimeaikaisten pilapiirrosongelmien yhteydessä on oikein ja asianmukaista muistaa Bosnia ja Hertsegovinan tuskallista historiaa. Näin pääsemme ehkä takaisin maan pinnalle ja muutamme sen jälkeen viisumijärjestelmää entistä auliimmin ja kiireemmin.
Gisela Kallenbach,
   . – Arvoisa puhemies, on todellakin hyvä asia, että parlamentti on näin määrätietoisesti ja johdonmukaisesti kiinnittänyt huomiota Länsi-Balkanin ongelmiin ja huolenaiheisiin. Se on osoitus viisaudesta ja luotettavuudesta. Kuten olemme tänään taas kuulleet, myös neuvosto ja komissio seisovat omien sitoumustensa takana. Silti – ja tätä me kaikki toistuvasti tähdennämme – asteittainen lähentyminen Euroopan unioniin riippuu ennen muuta yksittäisten maiden omasta edistymisestä. Kymmenen vuotta Daytonin sopimuksen jälkeen Bosnia ja Hertsegovinan tilanteen ja maan aseman on muututtava vielä suunnattoman paljon. Siksi olemme iloisia kuullessamme, että äskettäin nimitetty korkea edustaja Schwarz-Schilling katsoo tärkeimmäksi tehtäväkseen oman roolinsa turhaksi tekemisen.
Demokratia voi juurtua ja kehittyä pitkällä aikavälillä vain, jos sitä tuetaan paikalla elävien omalla sitoutumisella asiaan. Tätä myös neuvoston puheenjohtaja Winkler korosti tänään. Asia liittyy paljolti myös vastuunkantoon – kannetaan vastuu menneestä ja vastuu yhteisestä tulevaisuudesta. Tähän päämäärään pyrittäessä ulkoisesta tuesta on hyötyä, ja se on tarpeen helposti vielä jonkin aikaa. Tämä EU:n on pidettävä mielessä – eikä vähiten rahoitus- ja rakennepäätöksissään. Me emme kuitenkaan tahdo, että perustuslailliset muutokset ja hallinnonuudistukset, niin kiireellisiä ja tarpeellisia kuin ne ovatkin, ajetaan pakolla läpi kiireessä tehdyillä kahdenvälisillä sopimuksilla. Vaarana on silloin toinen Dayton tai se, mitä voitaisiin kutsua Washingtonin sopimukseksi, jonka perusteella paikalliset eivät ota minkäänlaista vastuuta.
Samalla kun Bosnia ja Hertsegovina lähentyy Eurooppaa, sen kansalaisyhteiskuntaa on vahvistettava edelleen, sillä se kohtaa vielä liian usein vihamielisyyttä joka taholta. Tarvitaan kolmen etnisen ryhmän välistä tasavertaista vuoropuhelua. Syrjintä koulutukseen pääsyssä, työllistymisessä ja asumisessa on lopetettava. Bosnia ja Hertsegovinan kansalaisten on itse pyrittävä näihin päämääriin, mutta he tarvitsevat siinä meidän tukeamme. Tämänpäiväisen päätöslauselman tarkoituksena on varmistaa, että he myös saavat sen. 
Erik Meijer,
   . – Arvoisa puhemies, Bosnia ja Hertsegovina on Jugoslavia pienoiskoossa: valtio on koti monilla kansoille, joista jokainen on vähemmistö. Bosniakit keskellä maata ja luoteisosassa, serbit pohjoisessa ja idässä sekä kroaatit lounaassa tarvitsevat kaikki hallintomallin, joka suojelee heidän identiteettejään. Lisäksi serbit ja kroaatit, jotka yhdessä muodostavat valtaväestön, tarvitsevat avoimet rajat Serbiaan ja Kroatiaan, sillä näihin naapurimaihin heillä on historialliset siteet.
Paras ratkaisu kestävän rauhan ja sovinnon aikaansaamiseksi näiden kolmen kansakunnan kesken on todennäköisesti Belgian tai Sveitsin kaltainen liittovaltiorakenne. Siksi ryhmäni kannattaa alhaalta ylöspäin suuntautuvia ratkaisuja, joissa ulkopuoliset eivät yritä esiintyä asioista paremmin perillä olevina neuvojina vaan auttavat jälleenrakennusta, sovittelua ja hyvien hallinnollisten käytänteiden siirtoa. Neuvoston puheenjohtajan Winklerin ja komission jäsenen Rehnin puheet saivat minut luottamaan siihen, että tämä näkökanta otetaan todellakin huomioon.
Silti meistä tuntuu, että ehdotetussa ratkaisussa painotetaan liikaa toisenlaista lähestymistapaa, joka vastaa hyvin sitä Euroopassa valitettavan laajalle levennyttä näkemystä, että Bosnia ja Hertsegovina on vuosien 1992–1995 sodan jälkeen pysynyt väkivaltaisena ja suvaitsemattomana kaaospesäkkeenä, johon on löydettävä ulkopuolinen ratkaisu käyttämällä sotilaallisia keinoja ja hallinnollisia interventioita, kunnes vahva johtaja nousee esiin.
Tämä ei ole ratkaisu. Meidän pelkonamme on, että näennäisesti yhtenäisessä valtiossa vallitsee jatkuva valtataistelu siitä, mikä etninen ryhmä on johdossa ja ketkä omaksuvat alisteisen roolin.
Muslimit, katoliset kroaatit ja ortodoksiset serbit ovat aikaisemmin vuorotellen hallinneet kukin muita. Vahva kansallinen johtajuus johtaa etniseen politiikkaan ja syrjintään, eikä kumpikaan näistä ei ole suotavaa. Tämän takia minun ryhmäni asettaa kompromissiratkaisun puolesta äänestämisen ehdoksi tekemiemme kahden tarkistuksen hyväksymisen. Niissä me kannatamme asianomaisten kansakuntien oikeutta päättää omista asioistaan ja vastustamme jatkuvaa ulkoista sotilaallista puuttumista asiaan. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   – Arvoisa puhemies, jonain päivänä Bosnia ja Hertsegovina kuuluu Euroopan unioniin. On vaikea kuvitella, milloin näin tapahtuu, mutta yhtä vaikea on kuvitella Euroopan unionia ilman Bosnia ja Hertsegovinaa. Vastaavasti meidän joukkoomme tulisi jonain päivänä saada sellaisia maita kuin Ukraina, Valko-Venäjä, Armenia ja Georgia. Nämä maat integroituvat helposti, koska ne rakentuvat kristillisen sivilisaation perustalle, kuten koko Euroopan unioni. Samaa ei voida sanoa Turkista.
Tarjotaan toistaiseksi kaikin mokomin Bosnia ja Hertsegovinalle vakaus- ja assosiaatiosopimus ilman takuita jäsenyydestä. Ehdotan, että Bulgarian ja Romanian jälkeen maita olisi hyväksyttävä jäseniksi EU:n kansalaisten suostumuksella, jos niille saadaan lähes sataprosenttinen tuki. 
Hannes Swoboda,
   . – Arvoisa puhemies, kiitos puheenvuoroni siirtämisestä. Pyydän anteeksi neuvoston puheenjohtajalta ja komission jäseneltä, sillä tulen suoraan puheenjohtajakokouksen tapaamisesta Itävallan presidentin kanssa.
Tilanne Kaakkois-Euroopassa on epävarma: Kroatian kanssa on aloitettu neuvottelut, Makedonia on ehdokasvaltio, vaikka neuvottelut eivät olekaan vielä alkaneet, ja Kosovo on edelleen ongelmallinen. Näin ollen on todella tärkeää, ettemme ummista silmiämme niiltä ongelmilta, joita Bosnia ja Hertsegovinassa edelleen on, ja ettemme unohda niiden olemassaoloa.
Jos meidän on tarkoitus ratkaista nämä ongelmat, se onnistuu ainoastaan yhdessä. "Yhdessä" tarkoittaa Bosnia ja Hertsegovinan etnisiä ryhmiä, kansaa ja poliittisia viranomaisia sekä kansainvälistä yhteisöä, jonka edustajana erityisesti Euroopan unioni toimii. Kuten on todettu jo lukuisia kertoja, nykyiset perustuslailliset – tai pikemminkin institutionaaliset – puitteet eivät ole tämän urakan kannalta riittävät. Ne eivät ole riittävät Bosnia ja Hertsegovinan liittämiseksi Euroopan unioniin eivätkä myöskään maan nykyisten ongelmien ratkaisemiseksi sillä maan tulojen kulumista noin 50-prosenttisesti sen omien instituutioiden ylläpitämiseen ei voida katsoa todelliseksi poliittisen ja taloudellisen kehityksen edistämiseksi.
Pelkkä institutionaalisten puitteiden muuttaminen ei tietenkään hyödytä mitään. Meidän on lisäksi ja erityisesti vaadittava yhteistyötä kansainvälisen rikostuomioistuimen kanssa, jotta se pääsee perimmäiseen tavoitteeseensa eli siihen, että sotarikoksiin syyllistyneet tai niistä epäillyt henkilöt saadaan oikeuden eteen. Ihmiset eivät pysty ajattelemaan muita merkittäviä nykyisiä ongelmia, ennen kuin tämä on tehty.
Yksi kiireellinen ongelma on luonnollisesti maan taloudellisen kehityksen yleinen tila, sillä työpaikkoja ja investointeja ei ole, minkä seurauksena monet nuoret ja koulutetut ihmiset lähtevät maasta. Tulevaa eliittiä, tulevia johtajia ei siis enää ole – etniseen alkuperään katsomatta.
Tämän takia on ehdottoman välttämätöntä, että etnisestä alkuperästä riippumatta kaikkien Bosnia ja Hertsegovinan kansalaisten yhteistyöstä, johon myös kansainvälisen yhteisön on osallistuttava, olisi saatava tulokseksi uusi perustuslaki ja institutionaalinen uudistus, jotta etniset kriteerit voidaan korvata henkilökohtaisella pätevyydellä ja ammatillisella asiantuntemuksella, kun ihmisiä valitaan kantamaan poliittista vastuuta. 
Anna Ibrisagic (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, jotta ymmärtäisimme, miksi Bosnian tilanne on tänään niin mutkallinen ja miksi Bosniaan tarvitaan perustuslaillinen uudistus, meidän on ymmärrettävä asian taustat. Jokainen Bosnian sodan kokenut tai Balkanin tapahtumia 1990-luvulla seurannut tietää, että Daytonin sopimuksella oli yksi tehtävä: sodan lopettaminen. Oli ehdottoman tärkeää, että konfliktit saatiin loppumaan välittömästi ja estettiin maan joutuminen toiseen sotatalveen. Kukaan ei pitänyt Daytonin sopimuksen tarjoamaa ratkaisua täydellisenä. Päinvastoin: monet katsoivat, ettei se kelvannut lainkaan. Daytonin sopimusta olisi todennäköisesti pidettävä pikemminkin kansainvälisten ponnistelujen tuloksena kuin Bosnian monien poliittisten johtajien kesken saavutettuna kompromissina. Sittemmin rauhansopimus on toki antanut Bosnialle mahdollisuuden säilyttää alueellisen koskemattomuutensa. Toisaalta sopimuksen liitteessä 4 todetaan, että maassa on oltava kaksi osaa: bosniakkien ja kroaattien keskinäinen liittovaltio ja serbialainen osa, jonka nimi on Serbien tasavalta.
Kymmenen vuotta myöhemmin olemme huomanneet Daytonin sopimuksen seuraukset sellaisiksi, että Bosnian on vaikea toimia normaalina eurooppalaisena maana. Meidän ei näin ollen kannata edes puhua sadoista ministereistä tai raskaasta valtiokoneistosta. Mielestäni pääongelma on siinä, että Daytonin sopimus on johtanut tilanteeseen, jossa etniset edut asettuvat etusijalle ennen yksittäisten kansalaisten etua. Tällä tavoin Daytonin sopimus on saattanut päätökseen kansallismielisten puolueiden vuonna 1990 ensimmäisissä kommunistiajan jälkeen järjestetyissä vaaleissa alulle paneman työn. Nämä puolueet käyttävät edelleen ainakin jossain määrin absoluuttista poliittista valtaa, ja niillä on ainakin jossain määrin korostunut tavoite hallita tiettyä maantieteellistä aluetta, jolla tietty etninen ryhmä elää. Tästä johtuu vaikeus päästä yhteisymmärrykseen kaikkia kansalaisia koskevasta taloudellisesta ja poliittisesta tulevaisuudesta. Siitä johtuu myös vaikeus päästä yhteisymmärrykseen presidentistä, koulutusjärjestelmästä tai tulleista. Etninen ulottuvuus on tullut ja vakiintunut tärkeämmäksi tekijäksi kuin kansalaisulottuvuus.
Synnyin ja kasvoin Bosniassa ja koin sodan siinä maassa. Olen ehdottoman vakuuttunut siitä, että Bosnian on saatava tarvitsemaansa käytännön apua kansainväliseltä yhteisöltä, kuten Daytonin sopimuksen aikaan. Tämä erinomainen päätöslauselma voi olla ensimmäinen vaihe EU:n vahvassa sitoutumisessa tähän työhön. 
Borut Pahor (PSE ). –
   Katson, että Bosnia on nyt erittäin herkässä vaiheessa, jota voitaisiin kuvata siirtymiseksi ajasta toiseen: ajasta, jolloin sen päätavoite oli rauha, aikaan, jolloin sen päätavoite on kehitys. Koska tämä ilmaistaan selkeästi päätöslauselman sanamuodossa, kuten kaksi ensimmäistä puhujaa erittäin kaunopuheisesti totesivat, annan tukeni päätöslauselman sanamuodolle. 
Haluan kuitenkin muistuttaa, että omasta mielestäni keskusvallan vahvistaminen Bosniassa on ratkaisevan tärkeää maan tulevaisuudelle. Henkilökohtainen mielipiteeni on, ettei Bosniasta voi tulla kehittynyt ja turvallinen valtio tulevaisuudessa, ellei maan päätöksentekoprosesseja yksinkertaisteta.
Näiden erittäin monimutkaisten päätöksentekoprosessien päämääränä on ollut ja on edelleen suurelta osin rauhan säilyttäminen ja yhteistyön lujittaminen kolmen kansallisen yhteisön kesken. Jos Bosnia haluaa todella kehittyä, sen poliittista päätöksentekoa on yksinkertaistettava juurta jaksaen ja siitä on tehtävä entistä avoimempaa ja tietenkin myös demokraattisempaa. Keskusviranomaisille on annettava enemmän valtaa, ja kansainvälisen yhteisön edustajien läsnäoloa on supistettava. 
Uskon, että tätä kaikkea tarvitaan, jos haluamme Bosnia ja Hertsegovinan asukkaiden tuntevan olonsa varmemmaksi – ainakin varmemmaksi kuin sellainen henkilö, joka käyskentelee maan kaduilla vieraillessaan siellä nykyisin.
Sarah Ludford (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, suhtaudun erittäin myönteisesti komission puheenjohtajan Barroson ja komission jäsenen Rehnin matkaan, koska se on näkyvä osoitus sitoutumisestamme Länsi-Balkanin maiden tulevaan EU:n jäsenyyteen. Toivottavasti Karadžić ja Mladić löytyvät heidän vierailunsa aikana.
Bosnian perustuslaillinen uudistus on ehdottoman tärkeä – ei kiintoisana älyllisenä tehtävänä vaan siksi, että valtio voi saattaa tehokkaasti voimaan säädökset ja politiikat, joita taloudellinen menestys sekä EU:n laajuisen kaupan tarjoamat mahdollisuudet edellyttävät.
Kannatan vakaasti äskettäistä komission vihreää kirjaa. Toivoin erityisesti suhteellisen nopeita viisumihelpotuksia, koska ne ovat käytännön osoitus vapaudesta, jota Euroopan unioni bosnialaisille merkitsee – EU:sta aiheutuvan ankaran työn ohella.
Toivottavasti minua ei pidetä liian puolueellisena, jos totean, että vaikka lordi Ashdownin kausi ei ollutkaan ristiriidaton, hän osoitti valtavaa omistautumista Bosnian tulevaisuudelle Euroopan unionissa auttaessaan maata matkalla Daytonista Brysseliin. Ovi on auki, ja me haluamme Bosnian astuvan siitä sisään. 
Angelika Beer (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan toistaa parlamentin jäsenten tiedoksi ne syyt, joiden vuoksi oma ryhmäni teki aloitteen tästä keskustelusta.
Bosnia ja Hertsegovina on vihdoin tarttunut tehtävään maan perustuslain muuttamiseksi, koska muutos on välttämätön, jotta se voi hakeutua lähemmäs Euroopan unionia. Tämän vuoden tammikuussa ilmeni erittäin vakava tilanne, kun tähän nimenomaiseen vaiheeseen päästyämme eräs amerikkalainen asiantuntijaryhmä yritti saada muutoksen äkkiä läpi ilman Euroopan unionin osallistumista. Silloin Ashdownin virkakausi oli jo päättynyt eikä Christian Schwarz-Schillingin kausi ollut vielä alkanut. Sellaista ei saa enää koskaan tapahtua. Olen optimistinen sen suhteen, että Schwarz-Schilling ottaa korkeana edustajana Bosnia ja Hertsegovinan kansan edun sydämenasiakseen ja suhtautuu vakavasti heidän omaan vastuuseensa, kun hän varmistaa, että meidän poliittisella tavoitteellamme on mahdollisuus toteutua. Tällä tarkoitan, että kymmenen vuotta Daytonin ja Euroopan unionin sotilaallisen intervention jälkeen hän huolehtii siitä, että etninen jako loppuu ja että Bosnia ja Hertsegovina voivat kohdata tulevaisuuden yhdessä. 
Bernd Posselt (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, Bosnia ja Hertsegovina on voimakkaasti jakautunut etnisten ja uskonnollisten perusteiden mukaan, ja pitkäkestoisen rauhan aikaansaannin ehtona on, ettei näitä realiteetteja – joita esimerkiksi vaalit vahvasti heijastavat – jätetä huomiotta vaan niitä kunnioitetaan ja ne sisällytetään Itävallan presidentin tämänpäiväisessä puheessa ilmaistuun terveeseen järkeen. Voimme olla ainoastaan tyytyväisiä lordi Ashdownin vapaamielisen, muun muassa uskonnollisia johtajia marginalisoineen diktatuurin loputtua, ja odottaa malttamattomina, että Christian Schwarz-Schilling omaksuu herkkätuntoisemman lähestymistavan maan asioiden järjestämiseksi.
Meidän on täällä parlamentissa käytävä käsiksi kahteen pääasiaan. Ensimmäiseen niistä on jo viitattu täällä, ja se on perustuslaillinen muutosprosessi. Maa on nykyisellään epätasa-arvoinen liittovaltio ja kykenemätön toimimaan pitkällä aikavälillä. Maassa on bosnialais-kroatialainen liittovaltio, jota bosniakit hallitsevat. On Serbien tasavalta ja Hertsegovinan kroaatit, jotka muodostavat oman maailmansa. Todella marginaalisessa asemassa ovat kuitenkin Bosnian kroaatit, joilla ei juuri ole omaa sijaa tässä asiaintilassa. Siksi rakenne ei voi toimia, edes lisäämällä virkavaltaisesti uusia hallintoalueita. Nyt tarvitaan kiireesti perustuslain uudistus, jolla saadaan aikaan kaikkien kolmen etnisen ryhmän symmetrinen liittovaltio, ja samalla on karsittava hallintoalueita ja byrokraattisia rakenteita, jotka estävät maan tehokkaan hallitsemisen.
Mainitsinkin jo toisen merkittävän näkökohdan eli uskonnolliset yhteisöt ja niiden ehdottomasti perustavan tehtävän maassa. Täällä on puhuttu paljon islamista. Kun Bosniasta tuli osa Itävaltaa, itävaltalaiset perustivat julkisen elimen muslimeja varten. Kannattaa huomata, että se on edelleen olemassa nykypäivän Itävallassa. Itävalta on siten ainoa EU:n valtio, jossa on sellainen muslimeja edustava organisaatio, jonka muslimit itse hyväksyvät. Tämä kaikki liittyy Bosniaan. Bosnia ja Hertsegovinassa on Reis-ul-Ulema, joka muiden instituutioiden ohella on tärkeä eurooppalaisen islamin ilmenemismuoto. Myös maan kristillistä uskoa edustavat yhteisöt, joiden edustajina on piispa Komarican kaltaisia erinomaisia ihmisiä, olisi otettava aktiivisesti mukaan rauhanprosessiin ja hyväksyttävä oikeushenkilöiksi. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
   – Vaikka Euroopan monimutkaisimmat entiset ja poliittiset solmukohdat voivatkin sijaita Balkanilla, niin kaikkein vaikeimmin selvitettävä solmu sijaitsee joka tapauksessa Bosnia ja Hertsegovinassa. Missään muualla Euroopassa ei ole yhtä paljon tuoreita hautoja, yhtä monia puistoja ja stadioneja, jotka ovat nyt hautausmaina.
Siksi tämä päätöslauselma, jota kannatan täysin vilpittömästi, on välttämätön ja merkityksellinen. Vakuutuin vuosi sitten itse siitä, että tulevaisuudennäkymä Euroopan unionin jäsenenä tekee tästä kohtalon kaltoin kohtelemasta maasta todellakin rauhallisemman ja paremman. Tätä polkua bosnialaisten, serbien ja kroaattien on kuljettava entistäkin päättäväisemmin, jotta he voivat palata rauhanomaiseen rinnakkaiseloon uusissa olosuhteissa ja vahvistaa tilanteen institutionaalisesti.
EU:n tuki tällä tiellä on ollut ja on vastakin erityisen merkittävä. Maan asukkaat saattoivat 20 vuotta sitten matkustaa vapaasti itään ja länteen. Nyt pienen Bosnia ja Hertsegovinan kansalaiset on ympäröity viisumiestein. Ne on poistettava sekä Sarajevon että Brysselin toimilla. Kehotan erityisesti komissiota varmistamaan, että nuoret pääsevät opiskelemaan EU:n jäsenvaltioiden yliopistoihin, tutustumaan Eurooppaan, sen kokemuksiin entisten veriviholliskansojen välisestä sovinnosta ja eurooppalaisen kulttuurin monipuolisuuteen. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi vastata kollega Posseltin kuvaukseen lordi Ashdownin valtuuskunnan ajasta liberaalina diktatuurina. Vaikka lordi Ashdownin tapa johtaa oli varmasti tarmokas, sanoudun irti sekä substantiivista "diktatuuri" että adjektiivista "liberaali".
Nyt haluan palata Bosnia ja Hertsegovinaan, joka on toiminut koekaniinina 15 vuoden ajan. Tästä bosnialainen, kroatialainen ja serbialainen väestöryhmä ovat hyvin tietoisia. Se oli ensin hajoavan kommunistisen valtion koekaniini. Sen jälkeen maasta tuli EU:n koekaniini, jolla tuolloin, yli kymmenen vuotta sitten, ei ollut todellista ulko- tai turvallisuuspolitiikkaa. Maa oli myös Naton koekaniinina, kun tämä etsi itselleen uutta tehtävää, ja valitettavasti myös kaikkien väkivaltaa ja sotaa lietsoneiden tahojen koekaniinina. Viime vuosina maa on ollut nykyaikainen protektoraatti.
Toivon, että niin EU kuin Bosnia ja Hertsegovinan johtajatkin tarttuvat tilaisuuteen, jonka vakaus- ja assosiaatiosopimus tarjoaa, kehittääkseen maasta täysikasvuisen valtion, joka on matkalla kohti EU:n jäsenyyttä. 
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Daytonin rauhansopimusten allekirjoittamisen jälkeiset kymmenen vuotta ovat tuoneet rauhan Bosnia ja Hertsegovinaan mutta eivät ole ratkaisseet maan merkittäviä poliittisia ja yhteiskunnallisia ongelmia. Monimutkaisen institutionaalisen rakenteen takia poliittinen päätöksentekoprosessi ei ole avoin, ja hallintokulut ovat kaikilla tasoilla huomattava taakka valtiontaloudelle.
Myönteiset tekijät, kuten suhteellisen hyvä talouskasvu sekä poliisi-, puolustus-, ja veroasioissa tehdyt uudistukset eivät saa hämärtää sitä tosiseikkaa, että Bosnia ja Hertsegovinan tulevaisuuteen on vaikea suhtautua myönteisesti, jollei kattavia perustuslain uudistuksia saada aikaan. Euroopan unionilla on erityinen vastuu tässä asiassa. Tammikuussa alkaneet neuvottelut vakaus- ja assosiaatiosopimuksesta ovat todellinen askel oikeaan suuntaan, sillä odotukset Euroopan unionin rakenteisiin yhdentymisestä vauhdittavat siirtymistä kohti olennaista poliittista, institutionaalista ja taloudellista uudistusta. Tästä olen aivan varma.
Haluan tässä vaiheessa korostaa, että olen vahvasti sitä mieltä, ettei vakaus- ja assosiaatiosopimusta koskevien neuvottelujen edistymisen ehdoksi saa asettaa perustuslakiuudistuksen edistymistä. Bosnia ja Hertsegovinan kansalaiset luottavat parempaan tulevaisuuteen, jossa suhteet Euroopan unioniin ovat tiiviit. Emme saa antaa tämän tulevaisuudennäkymän vaarantua sisäisen poliittisten tai etnisten kiistojen vuoksi.
Haluan kiittää tämän keskustelun aloitteentekijöitä ja tämän tarkistuksitta hyväksyttävissä olevan päätöslauselmaesityksen tekijöitä. Tarkoitan tässä erityisesti tarkistusta 2. Haluan myös toivottaa puheenjohtajavaltio Itävallalle kaikkea menestystä Balkanin monimutkaisten ongelmien ratkomisessa. Siitä on hyötyä koko Euroopalle, ei pelkästään asianosaisille maille. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Espanjan sisällissota päättyi vuonna 1939. Tänään, yli 60 vuotta myöhemmin, tuon kansalaissodan haavat eivät vieläkään ole umpeutuneet kaikissa Espanjan kaupungeissa ja kaikilla seuduilla. Silloista sotaa ei voi etniseltä kannalta verrata Bosnia ja Hertsegovinan sotaan, ja se oli huomattavasti helpompi selittää.
Sanon tämän, jotta tietyt henkilöt ymmärtäisivät hieman paremmin todelliseen sovinnontekoon liittyvät valtavat vaikeudet. Sovinnontekoa tarvitaan ihmisten ja perheiden kesken, kaduilla ja kaupungeissa, varsinkin kun rauha on pelkästään – tai oli alussa pelkästään – sotilaallinen, pakotettu rauha.
Bosnian prosessi on tämän vuoksi esimerkillinen. Se on ehdottoman esimerkillinen, koska näin lyhyessä ajassa maahan on saatu rauha ja tulevaisuuteen suuntautuva suunnitelma, joka epävakaanakin on yhtä kaikki suunnitelma. On silti selvää, ettei Daytonia voida pitää lopullisena ratkaisuna, joten meidän on selkeästi tuettava perustuslain muuttamista, jotta kaikki Daytonin sopimuksen avoimeksi jättämät kysymykset saadaan ratkaistua. Sopimus saattoi olla järkevä tilapäisenä ratkaisuna, mutta se ei selvästikään edistä yhteisen poliittisen suunnitelman laatimista.
Meidän on tuettava aidon yhteisen poliittisen suunnitelman laatimista kaikkien kesken. Kaikilla tarkoitan tässä myös Bosnia ja Hertsegovinan nuoria ja heidän suhteitaan Eurooppaan, sillä yhdyn täysin hetki sitten sanottuun. Meidän on siksi helpotettava huomattavasti opiskelijavaihtoa Bosnia ja Hertsegovinan ja Euroopan unionin välillä. 
Alojz Peterle (PPE-DE ). –
   Haluan aluksi kiittää Itävallan osoittamaa selkeää ja kunnianhimoista kiinnostusta Länsi-Balkaniin, joka on alueena edelleen ratkaisevan tärkeä yhteisen turvallisuutemme ja Euroopan unionin ulko- ja puolustuspolitiikan kannalta. Suhtaudun yhtä myönteisesti myös Bosnia ja Hertsegovinan edistymiseen kohti eurooppalaista tulevaisuutta. Seuratessamme vuosien mittaan Bosnia ja Hertsegovinan traagisia tapahtumia olemme halunneet nähdä enemmän EU:n toimintaa. Nyt paikalla on enemmän EU:n toimintaa poliittisessa ja sotilaallisessa mielessä. Kymmenen vuotta Daytonin jälkeen haluamme nähdä nyt myös lisää Bosnia ja Hertsegovinan toimintaa. 
Euroopan unioni on tarjonnut Bosnia ja Hertsegovinalle uskottavat täysjäsenyyden tulevaisuudennäkymät ja todellista kehitystä, mutta näiden ehtona on yhä selvemmin Bosnia ja Hertsegovinan oma poliittinen tahto ja oman päätöksenteon laatu. Traagiset kokemukset ovat osoittaneet, ettei edistymistä voida taata, jos jokin Bosnia ja Hertsegovinan rakenneosista suljetaan ulkopuolelle tai jätetään vaille valtaa, ja että edistys voi perustua ainoastaan kaikkien identiteettien ja kaikkien osien arvon kunnioittamiseen. 
Edistys nopeutuu entisestään, jos Euroopan unionin vaatimusta moniarvoisuuden kunnioittamisesta ja valmiutta yhteisten nimittäjien löytämiseksi tähdennetään ensimmäisessä tarjoutuvassa tilaisuudessa. Epäilemättä yksi näistä on uusi perustuslaillinen järjestely, sillä Daytonin sopimus näyttää tulleen tiensä päähän. Oletan, että myös tulevat puheenjohtajavaltiot osoittavat ehdotonta huomiotaan Länsi-Balkanin maille.
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen teille kovin kiitollinen tästä keskustelusta ja siinä esitetyistä puheenvuoroista. En pysty olemaan eri mieltä yhdestäkään niistä. Esiin tuomanne mielipiteet osoittavat, että neuvosto ja komissio ovat oikealla tiellä, ja me arvostamme tukeanne.
Voin olla ainoastaan yhtä mieltä jäsen Ludfordin kanssa. Kun tänään arvostelemme Daytonin sopimuksella aikaansaatuja rakenteita, meidän ei pidä unohtaa, että Dayton oli rauhan lähtökohta. Siksi meidän on oltava kiitollisia ja annettava tunnustusta – olkoonkin, että meidän on nyt myönnettävä, etteivät rakenteet olleet parhaat mahdolliset.
Lähes kaikki puhujat viittasivat siihen, että yksi Bosnia ja Hertsegovinan nykyisistä ongelmista on sen byrokraattiset hallintorakenteet. Vaikka näin epäilemättä onkin, emme saa unohtaa, minkä vuoksi ne luotiin. Ne luotiin vastineena sille epäluottamukselle, joka oli vallinnut etnisten ryhmien kesken. Ryhmät eivät luottaneet toisiinsa ja tahtoivat – ja niiden oli pakko – pysyä selvillä siitä, mitä vastapuoli aikoi. Viittaan vielä siihen, mitä arvoisa parlamentin espanjalainen jäsen totesi oman maansa sisällissodasta. Sama pätee tässäkin tapauksessa: me emme saa unohtaa, että nämä etniset ryhmät olivat tehneet toisilleen kauhistuttavia asioita.
Sikäli kuin me onnistumme vähentämään tätä epäluottamusta ja edistämään keskinäistä ymmärtämystä, johon jäsen Peterle viittasi, me onnistumme muuttamaan rakenteita, sillä mielestäni pyrkimys muuttaa asioita ylhäältä alaspäin ei ole perusteltua, jos tällainen keskinäinen luottamus puuttuu. Meidän on Euroopan unionissa varmistettava, että epäluottamus vähenee, ja meidän on kaikin tavoin edistettävä tällaista kehitystä. Meidän on käytännössä autettava Euroopan unionin arvot voitolle tässä maassa. Kannatan tietenkin sitä, mitä maan nuorista sanottiin. Meidän on tuettava heitä jollain tavalla, esimerkiksi helpottamalla heidän matkustamistaan ulkomaille, ja viisumien nykyistä helpompi saanti on luonnollisesti osa Euroopan unionin heille laatimaa pakettia.
Paljon kiitoksia vielä kerran puheenvuoroistanne. Neuvosto jatkaa yhdessä komission kanssa työtään kaikkien tänään asetettujen tavoitteiden toteutumiseksi. 
Olli Rehn,
   . Arvoisa puhemies, olen pannut merkille tämän keskustelun aikana laajan yksimielisyyden siitä, että bosnialaisten poliitikkojen omistajuutta on lisättävä ja että kansainväliselle yhteisölle on annettava uudet tehtävät. Minäkin haluan kiittää teitä tästä erinomaisesta keskustelusta, joka on osoittanut Euroopan parlamentin ja puheenjohtajavaltion sitoutumisen yhteiseen Länsi-Balkanin-politiikkaamme ja sen eurooppalaisiin tulevaisuudennäkymiin.
Meidän on kaikkien aihetta olla tyytyväisiä vakaus- ja assosiaatiosopimusta koskeviin neuvotteluihin, sillä ne ovat käynnistyneet erittäin hyvin Bosnia ja Hertsegovinan kanssa, vaikka onkin tunnustettava, että maalla on vielä monia haasteita edessään. Bosnia ja Hertsegovinassa on kyse täytäntöönpanosta, täytäntöönpanosta ja vielä kerran täytäntöönpanosta.
Olemme niin ikään kaikki yhtä mieltä siitä, että Daytonin sopimuksella saatiin sota loppumaan, mutta se ei varmastikaan tarjoa yhtä sopivia puitteita valtion moitteettomaan toimintaan. Siksi meidän on nähtävä itsemme perustuslaillisen kehityksen kumppaneina Bosnia ja Hertsegovinassa.
Monet teistä ovat tähdentäneet taloudellisen kehityksen tarvetta, ja olen täysin samaa mieltä. Siksi me esitimme Salzburgin tiedonannossa lukuisia ehdotuksia taloudellisesta kehityksestä, kaupasta ja investoinneista. Liittymistä edeltävässä avussa olemme jo nyt siirtyneet jälleenrakentamisesta taloudelliseen kehitykseen. Ehdotamme tiedonannossa alueellisen vapaakauppasopimuksen tekemistä nykyisten 31 kahdenvälisen vapaakauppasopimuksen tilalle. Näin kannustettaisiin kauppaa ja investointeja ja siten myös tuotantoa ja työpaikkojen luomista alueella.
Lopuksi totean olevani täysin yhtä mieltä niiden kanssa, jotka korostivat tarvetta pyrkiä kohti maan liittymistä Euroopan unioniin tämän tai seuraavan sukupolven aikana. Tämän vuoksi Salzburgin tiedonantoon sisältyy ehdotuksia viisumien saannin helpottamiseksi ja apurahajärjestelmien luomiseksi.
Osoitukseksi omasta sekä komission ja puheenjohtaja Barroson sitoutumisesta asiaan lennän tällä viikolla Zagrebiin ja myöhemmin Sarajevoon.
Puhemies.
   – Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 10.00. 
Puhemies.
   – Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Valko-Venäjän tilanteesta 19. maaliskuuta toimitettavan presidentinvaalin edellä. 
Hans Winkler,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, teille ei liene yllätys, että neuvosto on hyvin huolissaan Valko-Venäjän ikävistä tapahtumista, jotka liittyvät erityisesti 19. maaliskuuta toimitettavaan presidentinvaaliin. Neuvostolla on hiljattain ollut jälleen aihetta pohtia Valko-Venäjän tilannetta, ja olemme huolissamme panneet merkille, että presidentti Lukašenkon hallitus harjoittaa yhä voimakkaampia sortotoimia, eristäytyy entistä enemmän muusta maailmasta, eikä vähiten omasta tahdostaan. Panimme tietenkin tyytyväisinä merkille ETYJ:lle ja OIDHR:lle esitetyn kutsun tarkkailla vaaleja, mikä on ilman muuta askel myönteiseen suuntaan ja asia, johon olemme todellakin tyytyväisiä. Olemme kuitenkin edelleen huolissamme Valko-Venäjän yhä pahenevasta tilanteesta, ja voimme oikeutetusti kantaa huolta siitä, toimitetaanko tulevat vaalit demokraattisesti.
Yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvosto keskusteli Valko-Venäjän tilanteesta viimeksi 30. tammikuuta, ja ministerit sopivat uusista päätelmistä, joiden selkeä sisältö on se, että ETYJ:n mahdollisuudet hoitaa vaalitarkkailijan tehtäväänsä kaikkialla ja esteittä on varmistettava. Neuvosto on myös varoittanut, että se saattaa kohdistaa uusia rajoittavia toimenpiteitä vastuullisessa asemassa olevia henkilöitä kohtaan, mikäli presidentinvaaleissa ei noudateta kansainvälisesti hyväksyttyjä normeja.
Valko-Venäjää koskevaa Euroopan unionin politiikkaa tarkistettiin viimeksi viime vuoden 7. marraskuuta annetuissa neuvoston päätelmissä, joissa tehtiin kompromissi siten, että yhtäältä sitoudutaan toimimaan kansan ja kansalaisyhteiskunnan puolesta, ja toisaalta noudatetaan entistä tiukempaa linjaa hallitusta kohtaan. Päätelmissä viitattiin myös siihen, että korkean edustajan Javier Solanan aikomuksena on nimittää alaisuudessaan toimiva Valko-Venäjän yhteyshenkilö.
Kaikki tiedämme varsin hyvin, että meidän pitää pohtia Valko-Venäjän hyväksi tekemäämme työtä pidemmällä aikavälillä. Ei ole mitenkään uskaliasta ennustaa, että 19. maaliskuussa pidettävät vaalit eivät tuo tullessaan minkäänlaista todellista muutosta tai olettaa näin tapahtuvan. Olemme tehneet paljon työtä välittääksemme viestimme ja varmistaaksemme, että se myös kuullaan hyvin. Tarkoituksemme oli itse asiassa tehdä helmikuun alussa yhteinen korkean tason aloite, johon osallistuisi Euroopan unionin ja Yhdysvaltain edustajia, eli neuvoston taloudellisten ulkosuhteiden ja yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan pääosaston pääjohtaja Robert Cooper sekä Yhdysvaltain Euroopan asioista vastaava apulaisulkoministeri Dan Fried, mutta Valko-Venäjän viranomaiset kieltäytyivät myöntämästä näille kahdelle arvohenkilölle viisumia, joiden turvin he voisivat vierailla maassa samanaikaisesti. Näin ollen yhteisen aloitteen tekeminen on osoittautunut mahdottomaksi toteuttaa.
Olemme todenneet selvästi, että Valko-Venäjän viranomaiset ovat jättäneet käyttämättä tilaisuuden käydä avointa ja vapaata keskustelua kansainvälisen yhteisön kanssa, emmekä myöskään ole peittäneet pettymystämme siitä, mihin asiat ovat johtaneet. Haluan kuitenkin vielä jatkaa asiasta toteamalla, että 30. tammikuuta, jolloin neuvosto viimeksi kokoontui, Brysselissä vierailulla olevalla Valko-Venäjän yhdistyneen opposition presidenttiehdokkaalla Alexander Milinkevichilla oli epävirallinen tapaaminen jäsenvaltioiden edustajien kanssa, joiden joukossa oli lukuisia ministereitä, ja yli puolta jäsenvaltioista oli edustamassa ministeri. Hän tapasi myös pääsihteeri Solanan, komission puheenjohtajan Barroson sekä komission jäsenen Ferrero-Waldnerin. On aivan selvää, että tapaaminen oli Euroopan unionilta selkeä ja yksiselitteinen osoitus siitä, että se tukee Valko-Venäjän demokraattista prosessia, vaikka Euroopan unioni ei tietenkään voi tukea yksittäisiä ehdokkaita.
Vaikka Valko-Venäjä jonkinlaista arvostelua ansaitseekin – meidän on todellakin esitettävä sille jonkinlaista kritiikkiä – haluan painottaa, että Euroopan unionin toimien tarkoituksena ei ole eristää maata. Haluamme, että Valko-Venäjästä tulee demokraattinen, vakaa ja taloudellisesti menestyvä maa: Haluamme myös varmistaa, että se saavuttaa kaiken tämän ja erityisesti edellytykset päästä Euroopan neuvoston jäseneksi ja että säilyttää hyvät ja vahvat suhteet yleisesti ottaen kansainvälisen yhteisön ja erityisesti Euroopan unionin kanssa. Tämän vuoksi olemme tehneet selväksi, että mikäli Valko-Venäjällä edetään oikeaan suuntaan kohti kestävää kehitystä, sillä olisi ilman muuta mahdollisuus hyötyä eurooppalaisesta naapuruuspolitiikasta.
Haluamme korostaa, että olemme valmiit tarjoamaan apua Valko-Venäjän kansalle ja auttamaan maata integroitumaan Euroopan unionin rakenteisiin. Vaikka haluaisimmekin säilyttää normaalit ja ystävälliset suhteet maan kanssa, nykyisissä oloissa se ei ole mahdollista. Neuvosto ei sulje silmiään siltä, että maassa rikotaan jatkuvasti ihmisoikeuksia ja kansalaisvapauksia, ja se aikoo tuoda esiin huolensa Valko-Venäjän jatkuvasti heikentyvistä oloista. Koska neuvosto haluaa edistää demokratian syntymistä Valko-Venäjälle, se haluaa yhä tosissaan sitoutua tähän asiaan sekä yhteistyöhön kansainvälisten kumppaneiden kanssa. Aikaisemmin mainitsemassani tapaamisessa Milinkevichin kanssa keskustelimme keinoista, joilla voisimme auttaa maassa olevaa kansalaisyhteiskuntaa kampanjassaan demokratian puolesta, sekä siitä, minkälaisia vaihtoehtoja meillä on vaikuttaa suoraan niihin tahoihin, jotka kampanjoivat Valko-Venäjällä demokratian puolesta.
Vaikka vaalitulos on todennäköisesti itsestään selvä, meidän on yhdessä pyrittävä siihen, että Euroopan unioni kykenee edelleen jatkamaan toimiaan Valko-Venäjällä ja vaikuttamaan sen tapahtumiin. Kuten jo aikaisemmin totesin, hanke, johon Euroopan unioni on sitoutunut, on pitkäkestoinen, eikä meidän pidä antaa nykyisten vaikeuksien lannistaa meitä tai johtaa siihen, että unohdamme tavoitteemme. 

Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, komission jäsen Ferrero-Waldner olisi mielellään tullut tänne keskustelemaan kanssanne Valko-Venäjän tilanteesta. Hän on tehnyt intensiivisesti työtä Valko-Venäjää koskevien komission toimien kehittämiseksi siitä asti, kun toimikautemme alkoi, ja olen varma, että hän käyttää tilaisuutta hyväkseen keskustellakseen aiheesta Venäjän ulkoministerin kanssa Wienissä, missä he tapaavat tänään.
Minulla on komission jäsen Ferrero-Waldnerin ja komission puolesta ilo saada vaihtaa näkemyksiä kanssanne Valko-Venäjän tilanteesta 19. maaliskuuta toimitettavan presidentinvaalin edellä sekä komission työstä demokratisoinnin ja kansalaisyhteiskunnan edistämiseksi.
Aluksi haluan puhua hiukan Valko-Venäjän yleistilanteesta. Komissio on edelleen hyvin huolissaan siitä, ettei Valko-Venäjällä ole demokratiaa eikä siellä kunnioiteta ihmisoikeuksia. Tilanne on pahentunut entisestään vaalien lähestyessä, mikä on johtanut siihen, että oppositiota on viime kuukausina yritetty ankarin toimin estää saamasta ääntään kuuluviin, ja riippumaton lehdistö on pyritty vaientamaan.
Se, että ETYJ:n tarkkailijaryhmä on kutsuttu valvomaan presidentinvaalia ja että monille presidentti Lukašenkon vastaehdokkaista annetaan mahdollisuus osallistua presidenttikilpaan, on myönteistä, mutta nämä seikat eivät ole riittävä osoitus toimivasta demokratiasta. Nyt, kun ETYJ:n vaalitarkkailijat ovat aloittaneet työskentelyn paikan päällä, on tärkeää, että Euroopan unioni ja komissio edistävät toimillaan tarkkailijaryhmän työn jouhevaa etenemistä. Euroopan unionin myöhemmin esittämät näkemykset ja ratkaisut perustuvat ryhmän raporttiin.
Euroopan unionin suhtautumisesta tähän tilanteeseen totean, että tiedätte varsin hyvin sen yksiselitteisen viestin, jonka Euroopan unioni välitti Valko-Venäjälle ja jonka se toi uudelleen esiin yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston kokouksessa 30. tammikuuta. Euroopan unioni on painottanut sitä, miten tärkeänä se pitää demokraattisia vaaleja, ja se on myös tuonut esiin päätöksensä määrätä kohdennettuja pakotteita siinä tapauksessa, että vaalit osoittautuvat vilpillisiksi. Tasapainottaakseen tätä viestiä myönteisillä asioilla Euroopan unioni on toistanut tarjouksensa lähentää suhteitaan Valko-Venäjään, mikäli myöhemmin voidaan todeta, että maan demokratiakehitys on ollut vakuuttavaa.
Haluan nyt puhua komission erityistoimista ja korostaa, että komissio on täyttänyt lupauksensa vahvistaa rooliaan Valko-Venäjällä. Koska maan hallitus on yhä enemmän pyrkinyt estämään kansalaisjärjestöjen toiminnan ja rajoittamaan niille kohdennettavaa ulkomaan apua, komissio on puuttunut asiaan ja lisännyt tämäntyyppisen avun myöntämistä Valko-Venäjälle. Pelkästään vuonna 2005 se varasi 8,9 miljoonaa euroa demokratiaa ja kansalaisyhteiskuntaa edistäviin hankkeisiin. Avun toimittamisen tiellä olevien esteiden poistamiseksi on kehitetty luovia ratkaisuja. Olemme näin ollen siirtäneet osan tuestamme kansalaisjärjestöille, jotka toimivat Valko-Venäjän ulkopuolella. Maanpaossa olevalle eurooppalaiselle humanistiselle yliopistolle (EHU) viime vuoden joulukuussa myöntämämme 2,2 miljoonaa euroa sekä riippumattomille tiedotusvälineille antamamme tuki ovat hyviä esimerkkejä tästä uudesta menettelytavasta.
Riippumattomista tiedotusvälineistä voin ilokseni todeta, että komissio on yksi tärkeimmistä avunantajista. Olemme tukeneet päivittäisiä radion uutislähetyksiä Valko-Venäjällä sekä venäjän että valkovenäjän kielellä. Tärkein saavutuksemme on kuitenkin tiedotusvälinehanke, johon on varattu 2 miljoonan euroa ja jota käynnistetään parhaillaan. Se kattaa radio- ja televisiolähetykset, Internet-toiminnan, Valko-Venäjän riippumattomille tiedotusvälineille suunnattavan tuen sekä valkovenäläisten toimittajien koulutuksen. Hankkeen ansiosta erityisiä televisio- ja radio-ohjelmia voidaan alkaa lähettää helmikuusta lähtien hyvissä ajoin ennen vaaleja. Uskomme, että tämä hanke, jota puoltavat koko Euroopan kattava työryhmä ja Valko-Venäjän tarpeisiin vastaaminen – ei propagandaa, selkeitä uutisia ja puhdasta ajanvietettä – tavoittavat oikeutetusti suuria kansanosia.
Lisäksi komissio on päättänyt lähettää valtuuskunnan Minskiin, mutta valitettavasti Valko-Venäjän viranomaiset eivät ole vielä antaneet tähän suostumusta. Odottaessamme asian etenemistä sijoitamme Kiovaan asiainhoitajan, jonka on määrä matkustaa Minskiin usein.
Lopuksi totean, että viime maanantaina komissio kutsui koolle kaikki Valko-Venäjää tukevat kansainväliset avunantajat laatimaan suunnitelmia. Kyseisessä tapaamisessa pohdittiin yhdessä vaalien jälkeen tarjottavaa tukea. Tapaaminen oli viesti siitä, että tukea ja koordinointitoimia ei vähennetä vaalien jälkeen.
Yhteenvetona haluan korostaa, että Valko-Venäjän demokratiaprosessi jatkuu todennäköisesti pitkään, ja se voi viime kädessä onnistua ainoastaan, jos maan kansa tukee sitä. Tämän vuoksi meidän pitää edelleen lisätä valveutuneisuutta koko Valko-Venäjän kansan keskuudessa niin, että tuemme kansalaisyhteiskuntaa ja helpotamme ihmisten välistä kanssakäymistä. Koska Valko-Venäjä on tullut tienhaaraan, nyt jos koskaan on ratkaisevan tärkeää, että me yhdessä pyrimme toteuttamaan yhteisen strategian ja olemme valmiit reagoimaan, kun maassa kehittyviin tilanteisiin. Komissio sitoutuu vastaisuudessakin hoitamaan osuutensa. 
Charles Tannock,
   . – Arvoisa puhemies, 19. maaliskuuta Valko-Venäjällä järjestetään presidentinvaalit, ja vielä on mahdollisuus, että kyseinen maa saavuttaa sille kuuluvan paikkansa Euroopan demokraattisten maiden joukossa ja toimittaa vapaat ja oikeudenmukaiset vaalit. Todellisuudessa mahdollisuudet ovat kuitenkin hyvin pienet, koska siitä lähtien, kun presidentti Lukašenko valittiin presidentiksi vuonna 1994, hän on tehnyt maasta muista eristäytyneen poliisivaltion ja lavastetun demokratian.
Jo ennestään heikko ihmisoikeustilanne on pahentunut entisestään sen jälkeen, kun maassa hyväksyttiin vallankumouksen vastainen laki, jonka tavoitteena on tukahduttaa mielenosoitukset. Lisäksi monia oppositiojohtajia on vangittu valheellisista korruptiorikoksista, tai joissakin tapauksissa he ovat yksinkertaisesti kadonneet tai heidät on luultavasti murhattu. Presidentti Lukašenkon henkilöpalvonnan värittämien julistusten sanoma on kummallinen yleisslaavilainen, länsimaiden vastainen nationalismi.
Riippumattomien mielipidemittauksien mukaan hänen kannatuksensa on noin 55 prosenttia. Hänen uskotaan tekevän mitä tahansa saavuttaakseen maagisen 77 prosentin kannatuksen. Ehdokkaiden rekisteröinnin on määrä tapahtua 21. helmikuuta mennessä, ja haluan osoittaa kunnioitusta yhdistyneen opposition ehdokkaalle Alexander Milinkevichille, jonka kampanja rajataan kahteen 30 minuutin mittaiseen televisio- ja radiohaastatteluun, kun taas Lukašenko käyttää aikaa kampanjointiin niin paljon kuin haluaa ja esiintyy päivittäin valtionpäämiehenä tiedotusvälineissä ja syyttää samalla vastustajiaan siitä, että nämä ovat roistoja tai länsimaalaisia palkkasotureita.
Vetoan Valko-Venäjään, jotta se hyväksyisi oikeuden suorittaa riippumattomia ovensuukyselyitä, jotka auttaisivat osoittamaan tulokset oikeaksi, mutta tätä pyyntöä tuskin huomioidaan. Ei ole yllättävää, ettei Euroopan parlamenttia ole kutsuttu tarkkailemaan vaaleja. Puheenjohtajakokouksen olisi kuitenkin hyväksyttävä määrärahat, joiden avulla myös parlamentin jäsenet voivat osallistua tarkkailuun ETYJ:n kautta. Myös Venäjää on muistutettava siitä, että koska se tarjoaa Valko-Venäjän hallitukselle hyvin edullista kaasua (50 Yhdysvaltain dollaria / 1 000 m3), sen pitäisi myös tukea Valko-Venäjän demokraattista kehitystä, koska se on Euroopan neuvoston täysjäsen.
Lopuksi haluan sanoa suhtautuvani myönteisesti siihen, että Tacis-ohjelmasta on varattu 2 miljoonaa euroa vapaisiin yleisradiolähetyksiin Valko-Venäjällä sekä kansalaisyhteiskunnan tukemiseen, kuten komission jäsen Borg mainitsi. 
Jan Marinus Wiersma,
   . Arvoisa puhemies, 16. joulukuuta viime vuonna Minskissä toimiva parlamentti, joka ei ole demokraattisesti valittu elin, suostui Lukašenkon ehdotukseen, että presidentinvaalit siirrettäisiin pidettäväksi 19. maaliskuuta. Tämä on esimerkki siitä täysin omavaltaisesta tavasta, jolla Lukašenko toimii, ja se on myös osoitus siitä, että hänellä ei ole minkäänlaista aikomusta luovuttaa valtaa vaaliprosessin kautta. Tämän vuoksi joudumme jälleen kerran pelkäämään, että Valko-Venäjän demokratiaprosessi joutuu väistymään hyvin vilpillisten toimintatapojen tieltä.
Oppositio joutuu kestämään päätöksen pahimmat seuraukset. Miten se pystyy käynnistämään kampanjan, jos sen ehdokkaat päätyvät vankilaan, kuten sosiaalidemokraattien Statkevichille kävi, ja jos hallitus valvoo tiedotusvälineitä? Viranomaiset yrittävät tehdä parhaansa tehdäkseen opposition elämästä mahdollisimman vaikean, ja lisäksi he ovat lyhentäneet kampanjointiaikaa yli puolella.
Meidän pitää edelleen kiinnittää ihmisten huomio näihin demokraattisten arvojen häpeämättömiin loukkauksiin, joita Euroopan unionin naapurivaltiossa tapahtuu. Vaikka meidän on jälleen kerran korostettava, ettemme voi hyväksyä Lukašenkon toimia, meidän on myös painotettava uudelleen sitä, että mikäli maan johto vaihtuu, tie nykyistä läheisempään suhteeseen Euroopan unionin kanssa on avoin. Mitä vielä voimme tehdä? On valitettavaa, että Lukašenkon ja Euroopan parlamentin väliset suhteet ovat huonontuneet siihen pisteeseen, että, toisin kuin ETYJ, meitä ei ole kutsuttu osallistumaan vaalitarkkailuryhmään.
Vaikka tämä on hyvä merkki ja seurausta vankkumattoman kriittisestä asenteestamme Valko-Venäjän hallitusta kohtaan, meidän täytyy toisaalta kysyä itseltämme, miksi Euroopan parlamentti ei voisi yksinkertaisesti osallistua ETYJ:n tarkkailijaryhmään Euroopan unionin virallisena edustajana. Olemme hyvillämme ETYJ:lle esitetystä kutsusta, mutta haluamme myös korostaa, että niiden kansainvälisten normien täyttäminen, joihin Valko-Venäjä on ETYJ:n jäsenenä sitoutunut, edellyttää muutakin kuin pelkkiä korulauseita. Tämän vuoksi toivomme, että ETYJ:n tarkkailijaryhmä pystyy hoitamaan tehtävänsä tavanomaiseen tapaan ja kehottaa Valko-Venäjän hallitusta auttamaan sitä työssään.
Lopuksi totean, että vaikka tilanne on pahentunut entisestään – neljä vuotta sitten osallistuin tarkkailutehtävään ja mielestäni tilanne on nyt vielä pahempi kuin silloin – meidän on tehtävä kaikkemme ja ennen kaikkea emme saa jättäytyä toimettomaksi tukeaksemme oppositiota, joka onnistui tällä kertaa esittelemään yhteisen ehdokkaan. Toivon, että parlamentti aikoo tämänpäiväisen julkilausuman avulla joka tapauksessa antaa moraalista tukea oppositiolle ja ehdokas Alexander Milinkevichille. 
Elisabeth Schroedter,
   . – Arvoisa puhemies, yhdyn siihen, mitä edelliset puhujat ovat sanoneet. Toivo siitä, että presidentinvaalit johtavat uuteen aikakauteen ja mahdollisesti demokratiaan, heikkenee päivä päivältä, ja joka päivä presidentti Lukašenko keksii uusia keinoja sortaa oppositiota ja niitä maansa kansalaisia, jotka vaativat oikeutta ajatella toisin. Tästä syystä maa tarvitsee yhä enemmän ulkopuolista apua. Emme saa lannistua siitä tavasta, jolla demokraattinen osallistuminen estetään heti alkuunsa, sillä kansa haluaa vapautta. Tiedämme, miten vaikea asiaan on sitoutua, kun vaaleihin, kuten näihin tuleviin, puututaan. Meidän on tämän vuoksi pidettävä mielissämme, ettei vaalipäivä merkitse mitään takarajaa. Puhumme päinvastoin jatkuvasta prosessista.
Meidän on tarkkailtava, minkälaisten pienten eleiden kautta Valko-Venäjän kansa ilmaisee halunsa saavuttaa vapaus ja demokratia. Koska maalla on todelliset valmiudet luoda oikea demokratia, haluan painottaa, että komission ja neuvoston nykyiset toimet näiden valmiuksien vahvistamiseksi ovat täysin riittämättömiä, koska ne ovat liian hitaita, joustamattomia ja tehottomia. Haluan pyytää neuvostoa todella käymään käsiksi sille annettuun tehtävään ja soveltamaan ulkomaanapua koskevia sääntöjä tähän erityistilanteeseen ja tekemään näin mahdollisimman pian sekä lopettamaan pelkän puhumisen ja ottamaan käyttöön tehokkaita keinoja, sillä muussa tapauksessa joudumme syyttämään itseämme tästä ongelmallisesta tilanteesta. 
Věra Flasarová,
   . – Hyvät kuulijat, suhteista Valko-Venäjään vastaavan valtuuskunnan Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän/Pohjoismaiden vihreän vasemmiston jäsenenä en voi hyväksyä päätöslauselmaluonnosta, ja selitän nyt miksi. Parlamentin keskustelujen perusteella voidaan ymmärrettävästi olettaa, että opposition ehdokas voisi voittaa Valko-Venäjän vaalit, mutta me tiedämme, että Lukašenko jatkaa tehtävässään. Mitä tapahtuu seuraavaksi? Minkälaisiksi suhteemme Valko-Venäjään muodostuvat? Meidän täytyy muistaa, ettei Valko-Venäjä ole pelkästään yhtä kuin Lukašenko ja etuoikeutetussa asemassa olevat ihmiset vaan kansakunta, jonka kokemukset hallintojärjestelmästä eivät ole olleet pelkästään kielteisiä, koska kansa eittämättä nauttii joistakin sosiaalisista eduista, kuten maksuttomasta koulutuksesta ja terveydenhuollosta. Me kaikki tiedämme varsin hyvin, miten tiiviit suhteet Valko-Venäjän ja Moskovan välillä on ja miten tärkeää tämän pienen maan kehitys on sen suurelle naapurimaalle. Ei ole mikään salaisuus, että molemmat maat valmistautuvat aikaisempaa tiiviimpiin suhteisiin. Euroopan unionin Valko-Venäjään soveltama strategia on siis viime kädessä myös Venäjään sovellettava strategia. 
Paul Marie Coûteaux,
   . – Arvoisa puhemies, tapani mukaan haluan vain muutamalla sanalla ilmaista olevani eri mieltä siitä, mitä neuvosto ja komissio ovat juuri sanoneet.
Tässä kuten muissakin tapauksissa on mielestäni melko helppoa moittia suvereenia maata siitä, ettei se ole kaikin tavoin mukautunut meidän määräämiimme malleihin, joihin perusteella jokin hallitus voidaan tunnustaa. Tämä tunnustaminen tehdään tosiasiassa sen mukaan, miellyttääkö hallitus meitä jostakin aivan muusta syystä vai ei.
Neuvostoimperiumin romahtamisen jälkeen Valko-Venäjä jätettiin sellaisten riistäjäryhmien armoille, joiden toiminta ei ollut enää oikeutettua, koska se palveli tiettyjen monikansallisten tai kansallisten yritysten etua. Tämä johti lopulta siihen, että ministerit myivät omaksi edukseen julkista omaisuutta pala palalta, useimmiten eurooppalaisille yrityksille. Tätä kutsuttiin liberalisoinniksi. Kaikille kävi selväksi, että Valko-Venäjää käyttivät hyväkseen jotkin Länsi-Euroopan suuret valtiot, jotka olisivat varsin mielissään, jos Valko-Venäjä kääntyisi kaikkine rikkauksineen suurta sisarvaltiotaan, Venäjää, vastaan.
Hyvät kuulijat, yksinkertaisen propagandan ei pidä sokaista meitä. Jos meitä tänään kehotetaan tuomitsemaan Minskin viranomaiset, ei tätä tehdä Valko-Venäjän kansan hyväksi, vaan yksinkertaisesti siksi, että voisimme sokeasti toimia edistää Yhdysvaltojen strategiaa, jonka tavoitteena on rajoittaa Venäjän valtaa mahdollisimman paljon riistämällä siltä sen luonnollisimmat historialliset ja maantieteelliset liittolaiset. Tällainen on jumalana leikkimistä, kuten Ukrainassa tapahtui vuosi sitten, eikä se ole hyväksi todelliselle Euroopalle, jonka on otettava Venäjä ja kaikki tämän liittolaiset keskuuteensa, minkä se tekee ennemmin tai myöhemmin. 
Konrad Szymański,
   . Arvoisa puhemies, Valko-Venäjä on Euroopan unionille mittava haaste, koska sitä kohtaan harjoittamamme painostus on ollut tähän asti tuloksetonta.
Meidän on nyt ryhdyttävä toimiin demokratian tukemiseksi Valko-Venäjällä. Tämä edellyttää lukuisia järjestelyjä. Valko-Venäjällä harjoittamamme ihmisoikeustarkkailun on perustuttava parlamentin päätöslauselmaan vuosittaisesta ihmisoikeusraportista sekä Valko-Venäjän asioista vastaavan komission ja neuvoston erityisedustajan antamiin tietoihin. Parlamentin päätöslauselmia on annettava uusista ja kriittisistä tilanteista.
Vihamielisessä poliittisessa ja oikeudellisessa ympäristössä toteuttamiemme toimien on perustuttava naapuruuspolitiikan välineeseen tai erilliseen ihmisoikeusvälineeseen. Erityisesti on kehitettävä Euroopan unionin sitoumuksia tarjota yhdessä luotettavien kumppanien kanssa taloudellista apua riippumattomille tiedotusvälineille. Komission viimeisin valintamenettely on herättänyt epäilyksiä, jotka on esitetty tänään komission käsiteltäväksi jätetyssä uusimmassa kysymyksessä. 
Jan Tadeusz Masiel (NI ).
   – Arvoisa puhemies, Valko-Venäjä on erikoinen maa, se on viimeinen diktatuuri Euroopassa. Se on köyhtynyt maa. Se on köyhtynyt muun muassa siksi, ettei se ole koskaan historiansa aikana kokenut vapautta toisin kuin monet, elleivät kaikki, sen naapurit. Miten se voi nyt tavoitella vapautta, jota se ei ole koskaan tuntenut? Se ei tiedä, mitä se tavoittelee. Valkovenäläiset eivät pyydä paljon ja he ovat hyvin kärsivällisiä. Jos käy ilmi, että 19. maaliskuuta pidettäviä vaaleja on vääristelty, kansa odottaa niin kauan, kunnes se saa vapaat vaalit joskus tulevaisuudessa.
Kaikesta huolimatta meidän ei pidä juuri nyt säästellä ponnisteluja varmistaaksemme, että 19. maaliskuuta toimitettavat vaalit ovat vapaat. Ei ole hyväksi, että yksi ihminen on vallassa pitkään. Annetaan Valko-Venäjän tehdä vapaasti valinta istuvan presidentin ja Alexander Milinkevichin välillä. 
Anna Záborská (PPE-DE ).
   Elimme Slovakiassa neljänkymmenen vuoden ajan niin kutsutusta voiton helmikuusta 1948 alkaen samankaltaisen hallinnon alaisuudessa kuin Valko-Venäjä nykyään. Kommunistipuolueen johtama valtion koneisto tukahdutti kaikenlaisen vastarinnan lisäksi kaikki vapaan demokraattisen yhteiskunnan ja oikeusvaltion ilmaisut ja merkit. Ihmiset, jotka eivät ole kokeneet diktatuuria voivat vain vaivoin kuvitella, minkälaisia seurauksia sillä on.
Panemme huolestuneina merkille, että Valko-Venäjän viranomaiset lisäävät parhaillaan painostustoimia kansalaisyhteiskuntaa vastaan. Riippumattoman lehdistön ja kansalaisjärjestöjen väkivaltaiset lakkauttamistoimet jatkuvat.
Valko-Venäjän korkein oikeus päätti 6. helmikuuta 2006 jälleen yhden kansalaisjärjestön eli Valko-Venäjän nuorten ja lasten järjestöjen liiton yhdistyksen (RADA) lakkauttamisesta.
On tarkoituksenmukaista, että Euroopan unioni painostaa yhä voimakkaammin Valko-Venäjää. Olen kiitollinen siitä, ettemme pelkästään ilmaisseet huolestuneisuuttamme niistä ankarista toimenpiteistä, joita maassa on toteutettu riippumattomia tiedotusvälineitä, kansalaisjärjestöjä ja uskonnollisia järjestöjä sekä joitakin koulutuslaitoksia vastaan. Panen erityisen tyytyväisenä merkille komission päätöksen rahoittaa riippumattomia radio- ja televisiolähetyksiä Valko-Venäjälle. Radioasema ansaitsee niin ikään kiitoksemme. Toivon, että alkuperäistä päätöstä tehdä lähetyksiä venäjän kielellä on muutettu ja että valkovenäläiset voivat kuunnella lähetyksiä omalla äidinkielellään, mikä on erityisen tärkeää näinä vaaleja edeltävinä päivinä. Valko-Venäjän viranomaisten kanssa käymissäni keskusteluissa on käynyt ilmi, että venäjänkielisillä lähetyksillä saattaisi olla kielteisiä vaikutuksia. Nyt vaalien edellä Euroopan unionin olisi toteutettava yhteisiä toimia, jotta Valko-Venäjällä voitaisiin saada aikaan todellinen demokraattinen muutos. 
Joseph Muscat (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, kiitos. Vaikka olemme liikkeellä päivän liian myöhässä, olen sitä mieltä, että Euroopan parlamentti haluaa välittää tänään Valko-Venäjän kansalle myötätuntoisen viestin. Viesti osoitetaan kansalle, jolta on evätty vapaus valita johtajansa, kuten maan tapahtumat ovat osoittaneet. Tähän asti olemme puhuneet parlamentissa vaaleista. Jotta asioista puhuttaisiin niiden oikeilla nimillä, tulevaa tapahtumaa olisi kutsuttava lähinnä mielivaltaiseksi vahvistusmenettelyksi. On syytä panna merkille, että viimeisten kuukausien aikana Euroopan unioni on edistynyt valtavasti ja toteuttanut konkreettisia toimia Valko-Venäjän kansan hyväksi. Haluan kiittää suhteista Valko-Venäjään vastaavan valtuuskunnan puolesta neuvostoa ja komissiota, mutta on tehtävä vielä enemmän. Meidän on nyt osoitettava voimakasta tukea Valko-Venäjän kansalle ja erityisesti maan nuorille. Ne viranomaiset, jotka haluavat rajoittaa vapautta, tietävät, että nuoret saattavat toimia muutoksen aikaansaamisen keskushahmoina. Viranomaiset ovat lakkauttaneet jopa RADA-järjestön, joka edustaa Valko-Venäjän nuoria Euroopan nuorisofoorumissa. Tämä on mitä paheksuttavin teko. Ilmaisemme jälleen tukemme Valko-Venäjän kansalle ja erityisesti nuorille, ja lupaamme seistä heidän rinnallaan totuuden hetkellä. 
Anne E. Jensen (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, varmasti kovinkaan moni ei usko, että Valko-Venäjällä 19. maaliskuuta toimitettavassa presidentinvaalissa noudatettaisiin toiveidemme mukaisesti edes kaikkein olennaisimpia demokratian perussääntöjä. Meillä on kaikki syyt uskoa, että tulos on päinvastainen. Presidentti Lukašenko tekee kaikkensa puolustaakseen asemaansa ja vahvistaakseen diktatuuriaan. Oppositiolta on riistetty yhdenvertaiset mahdollisuudet välittää poliittista sanomaansa, ja yhdistyneen opposition ehdokkaan Milinkevichin vaalikampanjasta on kehkeytymässä hyvin vaikea. Meidän on tehtävä kaikkemme tukeaksemme Valko-Venäjän demokraattista rintamaa vaalien edellä. Haluan esittää kuitenkin vedota erityisesti siihen, ettei Valko-Venäjää unohdettaisi vaalien jälkeen. Yhdyn neuvoston puheenjohtajan Winklerin näkemykseen siitä, että demokratian saavuttaminen Valko-Venäjällä edellyttää pitkäkestoisia toimia, joita meidän on jatkettava vaalien jälkeenkin. Haluan kiittää komission jäsentä Borgia hänen aikeestaan noudattaa juuri tällaista strategiaa. 
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, kuulun siihen osaan ryhmässäni, joka uskoo, että ryhmän olisi pitänyt allekirjoittaa yhteinen päätöslauselmaesitys. Kadun sitä, ettemme tehneet niin.
Tilanne Valko-Venäjällä pahenee koko ajan. Edellytykset demokraattisiin vaaleihin ovat valitettavasti hyvin vähäiset. Oppositio – sekä poliittinen oppositio että vapaa ammattiyhdistysliike – ovat järjestelmällisen vainon kohteena. Kriittisillä riippumattomilla tiedotusvälineillä on hyvin vähän liikkumavaraa.
Tässä tilanteessa meidän on tehtävä kaikkemme tukeaksemme demokraattista rintamaa ja varmistettava oikeudenmukaiset vaalit ja tehokas vaalitarkkailu. On vain yksi tapa osoittaa yhteenkuuluvuutta Valko-Venäjän kanssa. Meidän on vaadittava, että valkovenäläiset saavat itse päättää tulevaisuudestaan. Tämä edellyttää demokratiaa. 
Inese Vaidere (UEN ).
   – Hyvät kuulijat, vapaa tiedonkulku Euroopasta käsin on ratkaisevan tärkeää Valko-Venäjän demokratian tukemisessa.
Haluaisin korostaa, että ensinnäkin niillä varoilla, jotka osoitimme Valko-Venäjän radiolähetyksiä varten, ei ole tähän mennessä ollut toivottua vaikutusta. Euroopan komissio päätti tehdä 2 miljoonan euron arvoisen sopimuksen saksalais-venäläiselle yhtymän kanssa Valko-Venäjälle tarkoitettujen televisio- ja radiolähetysten tekemiseksi, vaikka tiedettiin, että Venäjän televisioasema oli jo solminut rahakkaita sopimuksia Valko-Venäjän hallituksen kanssa ja että lähetykset toimitetaan Venäjältä käsin. Tällaista rahantuhlausta ei mielestäni voida hyväksyä. Viime kädessä kaikki tämä voi tukea Lukašenkon hallintoa.
Toiseksi totean, että Euroopan unionin on tuettava Valko-Venäjän demokraattista lehdistöä.
Kolmanneksi, meidän pitäisi harkita Euroopan unionin viisumien myöntämisen helpottamista tavallisille Valko-Venäjän kansalaisille, tiedemiehille ja kulttuurin parissa työskenteleville siten, että samalla rajoitettaisiin yhä tiukemmin viisumin myöntämistä vallassa olevan hallinnon edustajille ja heidän perheilleen.
Haluan lopuksi kehottaa komissiota ja neuvostoa vaatimaan itsepintaisemmin, että poliittista syistä vangittuna oleva oppositiojohtaja Mikhail Marinich vapautetaan. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
   – Nyt, kun vaaleihin on aikaa hiukan yli kuukausi, Valko-Venäjän tilanne ei anna paljoakaan toivoa siitä, että maan presidentinvaalit olisivat demokraattiset, vapaat ja oikeudenmukaiset.
Toistaiseksi yksikään ehdokas ei ole rekisteröitynyt virallisesti, ja kaikkien valtion tiedotusvälineiden harjoittaman voimakkaan propagandakampanjan aiheena on vain yksi tuleva ehdokas (nykyinen presidentti Alexander Lukašenko). Lehdistöanalyysi osoittaa, että koko maassa on muodostumassa mielipide, jonka mukaan nykyiselle presidentille ole vaihtoehtoa, ja kansalaisten ehdoton enemmistö äänestää häntä, koska ainoastaan Alexander Lukašenko voi taata vakauden maassa, jonka saavutukset ovat kiistattomat. Presidentin vastustajat ovat ilmeisesti hyödyttömiä lurjuksia, kun taas länsimaat eivät ymmärrä Valko-Venäjän tilannetta ja yrittävät luoda maahan epävakautta, mutta eivät siinä onnistu Valko-Venäjän presidentin Lukašenkon vuoksi. Valtiosta riippumattomien tiedotusvälineiden sortaminen jatkuu yhä kiivaampana.
Euroopan unionin tuki on tässä tilanteessa ensiarvoisen tärkeää, mutta se on riittämätöntä ja sitä annetaan liian myöhään, minkä vuoksi sillä on vähän vaikutusta. Onko tässä todellakin kaikki, mitä Euroopan unioni pystyy tekemään puolustaakseen naapurivaltionsa mielipide- ja lehdistövapautta? 
Andrzej Jan Szejna (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, 19. maaliskuuta Valko-Venäjällä toimitetaan presidentinvaalit. Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että nyt on aika tukea Valko-Venäjän demokraattisen rintaman toimintaa. Meidän pitäisi ensisijaisesti pyrkiä helpottamaan vapaan ja demokraattisen äänestyksen toteutumista. On varmistettava, että jokaisessa vaaleihin sisältyvässä menettelyssä ja ääntenlaskennassa toimitaan täysin avoimesti ja että kaikkiin ehdokkaisiin sovelletaan samoja ehtoja.
Lukašenkon toimet ovat antaneet aivan liikaa aihetta vakavaan huoleen. Euroopan parlamentin ja Euroopan neuvoston läsnäolo maassa presidentinvaalien aikana on erittäin tärkeää. Meidän pitäisi vaatia Valko-Venäjän viranomaisia esittämään kutsunsa molemmille toimielimille mahdollisimman pian.
Valko-Venäjän kansalaisten tilanne tiedotusvälineiden riippumattomuutta ja ilmaisuvapautta koskevassa asiassa on hiljalleen pahenemassa, minkä vuoksi tuemme voimakkaasti radiolähetysten aloittamista Puolasta, Liettuasta ja mahdollisesti Ukrainasta. Tämän lisäksi Valko-Venäjän hallituksen toimet Valko-Venäjän Union of Poles -järjestöä ja romanivähemmistöä vastaan sekä päätös kieltää reformoitu evankelinen kirkko ovat esimerkkejä siitä, ettei vähemmistöjen oikeuksia eikä liioin kokoontumis- ja uskonnonvapautta kunnioiteta. 
Rolandas Pavilionis (UEN ).
   – Sen lisäksi, että Minskistä on kantautunut huonoja uutisia, olemme saaneet hyviä uutisia Vilnasta. Liettuan hallitus hyväksyi tänään eurooppalaisen humanistisen yliopiston EHU:n, joka karkotettiin Minskistä ja joka on aloittanut toimintansa uudelleen Vilnassa. Tämä on tulos siitä kovasta työstä, jota eräät Euroopan parlamentin jäsenet sekä Euroopan komission edustajat ja liettualaiset diplomaatit ovat asian hyväksi tehneet. Kyseisen yliopiston opiskelijat antavat epäilemättä konkreettista toivoa uudesta alusta Valko-Venäjällä. Samaan aikaan Minskistä on kantautunut ikäviä uutisia. Diktatuuri lisää koko ajan painostustoimiaan hallintoa vastustavia nuorten demokraattisia kansalaisjärjestöjä vastaan. Valko-Venäjän nuorten ja lasten järjestöjen liiton RADA:n toiminta on kielletty hallituksen päätöksellä. Tämän nuorisojärjestö oli jo saanut osakseen kansainvälistä tunnustusta, ja se kehitti Valko-Venäjän nuorten ja monien eurooppalaisten nuorisojärjestöjen välisiä suhteita. Tämän vuoksi haluan vedota kaikkiin kollegoihini ja luottaa siihen, että he yhtyvät vaatimukseen lopettaa Valko-Venäjän nuorisoon ja heidän muodostamiin järjestöihin kohdistuvat sortotoimet. 
Hans Winkler,
   .  Puhun nyt neuvoston puolesta tämän keskustelun päätteeksi. 
 Arvoisa puhemies, hyvät kuulijat, haluan aloittaa puheenvuoroni toteamalla selkeästi – koska tämä asia nostettiin esiin keskustelun aikana – että mikä tahansa valtio on oikeutettu ilmaisemaan huolensa ihmisoikeuskysymyksistä missä päin maailmaa tahansa, eikä ihmisoikeusrikkomuksia vastaan kohdistettu arvostelu ole sama asia kuin se, että puututaan jonkin maan sisäisiin asioihin. Tämä tosiasia vahvistettiin Wienin ihmisoikeuskonferenssissa, joka pidettiin niinkin hiljattain kuin vuonna 1993. Sen seurauksena Euroopan unionilla, kuten millä tahansa valtiolla, on täysi oikeus puuttua jonkin toisen maan ihmisoikeusasioihin. Näin Euroopan unioni nyt toimii, ja olen kiitollinen parlamentille sen sitoutumisesta tähän asiaan ja niistä selkeistä lausumista, joita tässä keskustelussa on tuotu esiin. Esittämällä niitä helpotatte neuvoston ja komission työtä, koska on ensiarvoisen tärkeää, että Euroopan unionin toimielimet puhuvat samaa kieltä tällaisissa asioissa.
Saanen sanoa vastauksena jäsen Schroedterin puheenvuoroon, että on varmasti perusteltua todeta, ettei käytettävissä olevia keinoja ole tähän mennessä käytetty tehokkaasti. Tämä on asia, jota pyrimme parantamaan, ja tältä pohjalta haluan sanoa, että naapuruuspolitiikka uutena ulkomaanavun välineenä parantaa varmasti asioita. Pyrimme tähän, jotta resurssien aiempaa tehokkaampi käyttö voidaan varmistaa.
Haluan tuoda esiin toisenkin asian, johon monet ovat puheenvuoroissaan tänään viitanneet, eli Wienissä Venäjän ulkoministerin kanssa järjestettävän ulkoministeritroikan tapaamisen. Komission jäsen Borg ilmoitti tästä asiasta, koska komission jäsen Ferrero-Waldner osallistuu myös tapaamiseen. On sanomattakin selvää, että Valko-Venäjä sisältyy tässä tärkeässä tapaamisessa käsiteltäviin asioihin, koska on todella tärkeää, että Venäjä kertoo, mikä on sen kanta tästä asiasta, sillä me kaikki tiedämme, että Venäjällä on eittämättä vaikutusta siihen, mitä maassa tapahtuu.
Keskustelussa on tuotu esiin vielä eräs asia, johon haluamme suhtautua hyvin vakavasti. Kun korkeakoulun opettajien, nuorten ja kansalaisjärjestöjen jäsenten välille pyritään luomaan uusia yhteyksiä, on olennaisen tärkeää, että näille henkilöille annetaan mahdollisuus matkustaa ulkomaille, ja tämä on todellakin kysymys, jota meidän olisi syytä pohtia tarkoin. Nämä ihmiset panevat vaakalaudalle vapautensa kampanjoidessaan demokratian puolesta, eikä olisi oikein, jos emme antaisi heille mahdollisuutta tehdä työtä toimielintemme kanssa Valko-Venäjän demokratisoinnin hyväksi.
Puheissa on viitattu presidentinvaaleihin, jotka olisivat tarjoaisivat Valko-Venäjälle mahdollisuuden johtaa asioita oikeaan suuntaan. Kuten useat parlamentin jäsenet ovat todenneet, todennäköisyys siihen, että se toimii näin, ei ole kovin suuri, ja sekä komission että neuvoston on pohdittava, miten ne aikovat toimia siinä tapauksessa, että vaaleissa ilmenee sääntöjenvastaisuuksia. Samalla kun valmistaudumme toimimaan tällaisessa tapauksessa, meidän on varmistettava, että tapahtuipa mitä tahansa toimillamme ei ole väärää kohdetta, kuten pakotteiden asettamisessa usein tapahtuu. Mitä sitten teemmekin, emme halua vahingoittaa kansalaisyhteiskuntaa. Haluamme päinvastoin edistää sen hyvinvointia, ja haluamme tehdä kaikkemme, jotta Valko-Venäjällä saadaan aikaan kestävä ja perusteellinen muutos. Tämä on se, mitä tahdomme tehdä, ja tähän neuvosto työssään pyrkii. 
Joe Borg,
   . Arvoisa puhemies, kiitän parlamentin jäseniä kaikista heidän antamistaan kommenteista, jotka yleisesti ottaen vahvistavat parlamentin sitoutumista demokratian ja ihmisoikeuksien edistämiseen Valko-Venäjällä.
Kuten avauspuheenvuorossani totesin, komissio on toiminut Valko-Venäjällä aktiivisesti tukemalla kansalaisjärjestöjä ja tiedotusvälineorganisaatioita sekä lisäämällä valkovenäläisten tietoisuutta siinä toivossa, että kaikki tämä johtaisi demokraattiseen muutokseen. Euroopan unioni on korostanut pitävänsä demokraattista vaaliprosessia hyvin tärkeänä, ja me olemmekin valmiit tiivistämään suhteitamme Valko-Venäjään, jos ja kun voidaan todeta, että maassa on edistytty vakuuttavasti aidon demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen alalla.
Jäsen Wiersman ja muiden jäsenten 19. maaliskuuta toimitettavista presidentinvaalista esittämien toteamusten osalta komissio pahoittelee sitä, ettei Euroopan parlamenttia ole kutsuttu tarkkailemaan vaaleja. Tämä on todellakin valitettava, mutta ei niinkään yllättävä päätös, kun otetaan huomioon maassa vallitseva tilanne. Aiomme tarkoin seurata, mitä ETYJ:n/ODIHR:n vaalitarkkailuvaltuuskunta tiedottaa vaaleista. Parlamentin jäseniä voisi mahdollisesti kuulua niihin kansallisiin edustustoihin, joita jäsenvaltioista valitaan ETYJ:n/ODIHR:n vaalitarkkailuvaltuuskuntaan.
Jäsen Schroedterin ja muiden jäsenten esiin tuomasta asiasta haluan todeta uudelleen, että komissio pyrkii käsittelemään asiaa uudella tavalla siten, että se tukee maanpaossa olevaa eurooppalaista humanistista yliopistoa ja riippumattomia tiedotusvälineitä.
Jäsen Záborskán esiin tuomien asioiden osalta haluan jälleen korostaa, että merkittävän osan komission strategiasta muodostaa sekä venäjän että valkovenäjän kielellä toimivien riippumattomien tiedotusvälineiden, erityisesti tukeminen ja siten sen varmistaminen, että nämä tiedotusvälineet voivat todella toimia muutoksen käynnistäjinä.
Jäsen Muscat korosti nuorisoasiaa, ja kiitän häntä hänen kommenteistaan ja vakuutan samalla, että komissio pyrkii todellakin vaikuttamaan kansalaisyhteiskuntaan ja Valko-Venäjän nuorisoon, joka edustaa toivoa paremmasta tulevaisuudesta.
Jäsen Vaideren puheenvuorosta haluan todeta, että neuvoston työryhmissä parhaillaan käytävien keskustelujen tavoitteena löytää joitakin käytännöllisiä ratkaisuja yhteiseen käytäntöön, jolla viisumin myöntämistä helpotetaan.
Voin täysin yhtyä jäsen Pavilionisin esiin tuomaan näkemykseen siitä, että meidän on tuettava kaikkia toimia, joita toteutetaan Valko-Venäjän nuorison ja erityisesti maanpaossa olevan eurooppalaisen humanistisen yliopiston hyväksi.
Tiedotusvälinehanke, johon on varattu 2 miljoonaa euroa, ei koske ainoastaan Saksan ja Venäjän edustajia, vaan myös Puolan radioasemaa, Liettuan radioasemaa, saksalaisia ja hollantilaisia kansalaisjärjestöjä sekä valkovenäläisiä toimittajia. Kyse on näin ollen Euroopan laajuisesta hankkeesta. Venäjän television edustaja RTVI on osoittanut toimivansa täysin riippumattomana Venäjän hallituksesta. Itse asiassa RTVI koostuu toimittajista, jotka ovat aikaisemmin työskennelleet hallituksen valvomissa tiedotusvälineissä.
Kaikki televisio- ja radio-ohjelmat tehdään sekä venäjän että valkovenäjän kielellä. Venäjäksi lähetettävät televisio-ohjelmat tekstitetään järjestelmällisesti valkovenäjän kielelle. 
Puhemies.
   – Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.

Puhemies.
   Ennen kuin siirrymme kyselytuntiin, ilmoitan parlamentille, että parlamentin enemmistö on allekirjoittanut kirjallisen kannanoton 69/2005, joka koskee rasismin kitkemistä jalkapallosta(1). 
Emine Bozkurt (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kertoa teille pistetilanteen. Se on EP United 1 Rasismi 0. Yli puolet jäsenistä on allekirjoittanut rasismin kitkemistä jalkapallosta koskevan kirjallisen kannanoton 69. Kiitän kaikkia jäseniä, jotka allekirjoittivat sen. Tämä on historiallinen hetki. 
Puhemies.
   Jäsen Bozkurt, tiedätte varmasti, ettei tuo ollut työjärjestyspuheenvuoro, mutta parlamentti on tietenkin välittänyt tärkeän viestin lausunnollaan. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana kyselytunti (B6-0002/2006).
Käsittelemme komissiolle osoitettuja kysymyksiä.
Saksassa on otettu käyttöön kuorma-autoja koskeva tiemaksu ja sittemmin on harkittu myös henkilöautoja koskevan tiemaksun käyttöön ottamista piakkoin. Tiemaksu voimistaisi huomattavasti autoilijoihin kohdistuvaa rasitusta, mitä olisi kompensoitava alentamalla ajoneuvoveroa.
Katsooko komissio, että henkilöautoja koskevan tiemaksun käyttöön ottaminen – edellyttäen, että samalla päätetään ajoneuvoveron alentamisesta – sopii yhteen EY:n perustamissopimuksen 12 artiklassa vahvistetun syrjintäkiellon kanssa? 
Janez Potočnik,
   . Haluan ilmoittaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että tällä hetkellä ajoneuvoveroja ei ole yhdenmukaistettu yhteisön tasolla raskaita tavaraliikenteen ajoneuvoja lukuun ottamatta. Direktiivillä 1999/62/EY otettiin käyttöön raskaiden tavaraliikenteen ajoneuvojen vuosittaiset vähimmäisverot, mutta henkilöautojen verotuksen osalta jäsenvaltiot voivat vapaasti antaa kansallisia säännöksiä. Tilanne on sama maantieajoneuvojen tietullien ja käyttäjämaksujen osalta, sillä maksut liittyvät ja perustuvat usein kustannuksiin, joita kansallisille viranomaisille koituu tieinfrastruktuurin rakentamisesta ja ylläpidosta.
Direktiivissä 1999/62/EY säädetään raskaita tavaraliikenteen ajoneuvoja koskevien tietullien ja käyttäjämaksujen kantamisesta syrjimättömällä ja oikeasuhtaisella tavalla. Henkilöautojen osalta tällaista yhteisön lainsäädäntöä ei ole. Kansallisten säännösten, joilla otetaan käyttöön ajoneuvoveroja, tietulleja tai käyttäjämaksuja, on kuitenkin oltava Euroopan yhteisön perustamissopimuksen yleisperiaatteen mukaisia, eikä niistä saa etenkään aiheutua muodollisuuksia jäsenvaltioiden välisessä rajat ylittävässä kaupassa. Lisäksi niiden on noudatettava syrjimättömyysperiaatetta.
Komissio katsoo, etteivät maantieajoneuvojen tietullit ole ristiriidassa EY:n perustamissopimuksen 12 artiklan kanssa, jos niiden käyttöönotto ei edellytä päätöstä ajoneuvoveron samanaikaisesta alentamisesta ja jos ne eivät sisällä mitään maantieajoneuvon alkuperämaahan perustuvaa suoraa tai epäsuoraa syrjintää.
Haluan muistuttaa, että komissio antoi samanlaisen vastauksen parlamentin joulukuun 2005 istunnon kyselytunnilla esitettyyn suulliseen kysymykseen. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan Saksa ei tällä hetkellä ole ottamassa käyttöön henkilöautojen tietullia. Jos Saksa ottaisi tullin käyttöön, kuten suullisessa kysymyksessä esitettiin, komissio tutkisi luonnollisesti nämä säännökset perinpohjaisesti. 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kysyä komission jäseneltä infrastruktuurikustannuksia koskevasta direktiivistä, mitä komissio aikoo tehdä edistääkseen ulkoisten kustannusten sisällyttämisestä hintoihin. Vaikka infrastruktuurikustannuksia koskeva direktiivi on hyväksytty, mitä komissio aikoo tehdä etenkin tutkimusten ja asiantuntija-arvioiden muodossa selkeyttääkseen ympäristön pilaantumisen ja raskaan tavaraliikenteen välistä suhdetta ja esittääkseen tältä perustalta uuden lopullisen ehdotuksen parannetuksi eurovinjettidirektiiviksi, jolla on vähäisemmät vaikutukset ympäristöön. 
Janez Potočnik,
   . Eurooppalaista liikennepolitiikkaa vuoteen 2010 käsittelevän valkoisen kirjan päätelmissä todettiin, että yksi pääsyy liikennejärjestelmän sisäiseen epätasapainoon on se, etteivät liikennemuodot aina maksa kaikkia kuluja, joiden syntymisestä ne ovat vastuussa.
Euroopan parlamentti vahvisti infrastruktuurien käyttömaksujen tarpeellisuuden valkoisen kirjan päätelmistä 12. tammikuuta 2003 antamassaan päätöslauselmassa. Etäisyyteen perustuvia tietulleja ja käyttömaksuja on perinteisesti kannettu moottoriteillä tai muilla pääteillä infrastruktuurin rakentamisen, toiminnan ja ylläpidon rahoittamiseksi. Tekniikan kehittyessä tällaisilla välineillä voitaisiin myös hallinnoida liikennettä muun muassa ruuhkamaksujen ja päästöihin perustuvien maksujen muodossa.
Useimmat jäsenvaltiot kantavat tulleja tai käyttömaksuja ainakin osasta moottoritieverkostoaan. Tiemaksuja ja tietulleja koskevan komission politiikan mukaan nämä ovat tärkeitä välineitä, joilla rahoitetaan infrastruktuuri-investoinnit ja liikenteen hallinnointi sekä kannustetaan yksityistä sektoria investoimaan infrastruktuurin hallinnointiin. Komission lainsäädäntö käsittää tällä hetkellä siis ainoastaan raskaan tavaraliikenteen ajoneuvot, kuten mainitsin, mutta se on osa politiikkaamme. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Onko komissio kanssani samaa mieltä siitä, että niin kutsutun roskaruoan mainostaminen lapsille televisiossa, internetissä ja muissa tiedotusvälineissä on ongelma? Ottaen huomioon markkinoiden ja hankintaketjujen kansainvälisen luonteen ja siihen liittyen kyseisten tuotteiden ilmeiset haittavaikutukset, pitääkö komissio aiheellisena ryhtyä Euroopan unionin laajuisiin toimiin tässä asiassa? 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, komissio kiinnittää erityistä huomiota vaikutuksiin, joita mainostuksella voi olla lasten käyttäytymiseen. Tämä koskee erityisesti elintarvikkeiden markkinointia, jolla voi olla yhteys lasten ruokavalioihin ja terveyteen. Yleisesti ottaen Euroopan unionilla on käytössään useita tähän alaan liittyviä monialaisia normeja, joilla säännellään niitä markkinointitoimia, joilla voi olla vaikutusta lasten käyttäytymiseen. Nämä normit kattavat myös elintarvikkeet.
Ensinnäkin vuodesta 1989 lähtien televisio ilman rajoja -direktiivissä on säädetty televisiomainonnasta, ettei se saa aiheuttaa moraalista tai fyysistä haittaa alaikäisille. Televisiomainonnassa ei etenkään saa suoraan kehottaa alaikäistä ostamaan tuotetta tai palvelua käyttämällä hyväksi heidän kokemattomuuttaan tai hyväuskoisuuttaan, rohkaista suoraan heitä suostuttelemaan vanhempiaan tai muita henkilöitä ostamaan mainostettuja tavaroita tai palveluja tai käyttää hyväksi erityistä luottamusta, jota alaikäiset tuntevat vanhempiaan, opettajiaan tai muita henkilöitä kohtaan.
Komission 13. joulukuuta 2005 antamalla ehdotuksella direktiivin muuttamisesta laajennettaisiin näitä säännöksiä koskemaan myös muuntyyppistä audiovisuaalista sisältöä. Myös vuonna 2005 annettuun sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaan direktiiviin sisältyy samanlaisia säännöksiä. Näin lisätään heikoimmassa asemassa olevien kuluttajien suojelua kieltämällä lapsiin kohdistuvat suorat kehotukset ostaa mainostettuja tuotteita tai suostutella vanhempansa tai muut aikuiset ostamaan heille mainostettuja tuotteita.
Tässä vaiheessa komissio ei aio tehdä muita lainsäädäntöaloitteita. Se odottaa nyt toimialan ryhtyvän itsesääntelyyn ja täydentämään tehokkaalla ja täsmällisellä tavalla voimassa olevaa lainsäädäntöä. Tämän vuoksi komissio on aloittanut kauaskantoisen prosessin.
Muun muassa ruokavaliota, liikuntaa ja terveyttä koskevan eurooppalaisen foorumin avulla tuotannonala on tarkoitus saada toteuttamaan muita kuin sääntelytoimia ja tekemään vahvoja sitoumuksia. Komissio olettaa, että useat näistä sitoumuksista liittyvät lapsille kohdistettuun mainontaan. Komissio on samalla tehostanut vuoropuhelua tuotannonalan ja muiden tahojen kanssa arvioidakseen, kuinka mainosalan itsesääntelytoimia voitaisiin parantaa edelleen.
Komissio antoi joulukuussa 2005 vihreän kirjan terveellisen ruokavalion ja liikunnan edistämisestä. Vihreässä kirjassa toivotaan kannanottoja esimerkiksi seuraavaan kysymykseen: "Ovatko vapaaehtoiset toimintasäännöt ("itsesääntely") riittävä keino runsaasti energiaa ja niukasti mikroravintoaineita sisältävien elintarvikkeiden mainonnan ja markkinoinnin rajoittamiseen? Mitä vaihtoehtoja olisi pohdittava, jos itsesääntely ei toimi?" Komissio toivoo saavansa tällä tavoin mielekkäitä sitoumuksia, jotka ovat kaikkien asianomaisten toimijoiden ja koko yhteiskunnan edun mukaisia. On tärkeää muistaa, että jos näin ei tapahdu, komissio ei epäröi esittää asianmukaisia lainsäädäntötoimia. 
Robert Evans (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, voinen jatkaa viimeisimmästä kommentistanne. Vastauksenne oli minulle siihen saakka jossain määrin pettymys, sillä annoitte ymmärtää, että tarvittava lainsäädäntö on jo olemassa. Voisin kertoa teille useita minulle tärkeitä esimerkkejä, mutta annan niistä ainoastaan yhden. Nestlén Cheerios-aamupalamurot sisältävät 21 prosenttia sokeria ja huomattavan paljon suolaa. Tuotteen mukana tulee värityskirja, jossa lapsia kannustetaan syömään yhä enemmän muroja sitä mukaa, kun he värittävät värityskirjaa.
Kuten puheenvuorossanne korostitte, voimassa on jo EU:n lainsäädäntöä, mutta annoitte ymmärtää, että tätä lainsäädäntöä voitaisiin käyttää perustana. Jos uutta lainsäädäntöä ei tarvita, voinko pyytää teitä tarkastelemaan uudelleen nykyisiä toimenpiteitä ja itsesääntelyä – jonka asianmukaisuudesta en ole lainkaan vakuuttunut – ja tutkimaan, toimivatko ne vai onko niitä lujitettava. 
Mariann Fischer Boel,
   . On selvää, että nuorten ravitsemus ja terveys on erittäin tärkeä asia myös muille kuin komissiolle. Olemme varmasti samaa mieltä tästä. Selvää on myös se, ettemme halua nuorten lihovan, mikä aiheuttaa vakavia ongelmia iän myötä niin heidän oman terveytensä kuin yhteiskunnankin kannalta. Tästä syystä tarkastelemme tämänhetkistä tilannetta. Jos, korostan sanaa jos, asia ei vaikuta etenevän, komissio on valmis toteuttamaan jatkotoimia. 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ). –
   Toisin kuin kollegani, minä olen mielissäni siitä, ettette ehdota uutta lainsäädäntöä. Kantanne on aivan oikea.
Kiitän teitä siitä, että muistutitte aiheen liittyvän ruokavalioon, liikuntaan ja terveyteen. Elintarviketeollisuutta on helppo arvostella, mutta eikö nyt olekin aika tunnustaa, että yksilö on vastuussa omasta elämästään ja että liikunnalla on erityinen merkitys tässä tärkeässä asiassa. 
Mariann Fischer Boel,
   . Kuten edellä totesin, meillä kaikilla on vastuu sen varmistamisesta, etteivät nuoret joudu tilanteeseen, josta koituu todennäköisesti terveydellisiä haittoja myöhemmin elämässä. Yhteiskunta ei luonnollisesti voi olla vastuussa kaikista. Tästä syystä vanhemmilla ja muilla nuorten läheisillä aikuisilla on vastuu tästä asiasta.
Jäsenvaltioissa on keskusteltava siitä, kuinka paljon nuoret liikkuvat kouluviikon aikana. Liikunnan ja terveyden välillä on selvä yhteys, sillä liikkumattomuus voi johtaa sairastumiseen. Voin ikäni tuoman kokemuksen perusteella sanoa, että minun nuoruudessani meillä ei ollut kaikkia näitä videopelejä, joita nykyisin on, eli emme istuneet päivät pitkät tietokoneen ääressä viihtymässä. Siksi meidän on kannustettava nuoria ulkoilemaan ja liikkumaan, jotta estetään epätoivottu tilanne myöhemmässä vaiheessa. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Joulukuussa 2005 Eurooppa-neuvoston kokouksessa tehdyssä vuosien 2007–2013 rahoitusnäkymiä koskevassa poliittisessa sopimuksessa alennettiin komission alun perin Euroopan laajuisten liikenneverkkojen rahoitukseen esittämät 20 miljardia euroa 7 miljardiksi euroksi.
Kun otetaan huomioon Euroopan laajuisten verkojen merkitys Lissabonin strategian ja sisämarkkinoiden toiminnan kannalta, katsooko komissio, että 7 miljardin euron määrärahoilla on mahdollista toteuttaa ne kolmekymmentä tärkeintä hanketta, jotka on ollut tarkoitus toteuttaa lähitulevaisuudessa? Onko se sitä mieltä, että tämä merkittävä määrärahaleikkaus, jonka suuruus on kaksi kolmannesta alun perin suunnitelluista määrärahoista, vaikuttaa lykkäävästi laajemminkin liikennealalla, kun otetaan huomioon, että jo nyt joidenkin hankkeiden kohdalla on ongelmia niiden toteutuksessa, ja millä tavoin se aikoo toimia tässä asiassa? Onko sillä käytössään ensisijaisten hankkeiden toteutuksen edistymistä koskevaa arviointia ja onko se sitä mieltä, että joitakin ensisijaisista ohjelmista on tarkistettava tai niiden toteuttamista on lykättävä, koska rahoitusnäkymiä on rajoitettu?
Mariann Fischer Boel,
   . Komissio esitti heinäkuussa 2004 ehdotuksen Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevan asetuksen muuttamisesta kauden 2007–2013 rahoitusnäkymien mukaisesti. Siinä esitettiin muun muassa tuen korottamista jopa 50 prosenttiin ensisijaisten hankkeiden rajatylittävien osuuksien osalta. Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskevien hankkeiden kokonaismäärärahat ovat 20,35 miljardia euroa.
Joulukuun 2005 Eurooppa-neuvostossa päästiin sopimukseen kauden 2007–2013 rahoitusnäkymistä, ja sen mukaan otsakkeelle 1 A osoitettuja määrärahoja on supistettava huomattavasti eli noin 40 prosenttia. Tämä otsakehan kattaa liikennealan lisäksi tutkimuksen, koulutuksen, kilpailukyvyn ja uudet teknologiat. Otsakkeen 1 A eri osien välisestä määrärahajaosta ei ole vielä päätetty.
Komissio ei siksi pysty antamaan täsmällistä vastausta arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen, joka koskee komission alkuperäiseen ehdotukseen sisältyneiden määrien supistamisesta aiheutuvia vaikutuksia, ennen kuin määrärahoista päätetään lopullisesti toimielinten välisissä sopimuksissa. Niitä koskevat keskustelut ovat käynnissä. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitos rehellisestä vastauksestanne. Ette kuitenkaan saanut minua vakuuttuneeksi siitä, että komissio suhtautuu asiaan riittävän vakavasti, kun otetaan huomioon, että tämä ala on erittäin tärkeä sisämarkkinoiden loppuun saattamisen ja EU:n kilpailukyvyn kannalta.
Vaikuttaisi selvältä, että komission ehdottamia määrärahoja supistetaan merkittävästi. Tämän alan ratkaisut vievät aikaa, ja suunnittelu vaatii aikaa ja rahaa. Ettekö ole vielä pohtinut parempia kumppanuuksia yksityisen sektorin kanssa, jotta jäsenvaltiot maksaisivat suuremman osan, tai Euroopan investointipankin merkittävämpää osallistumista? Olen yllättynyt, ettette valmistele tämänsuuntaisia toimia. 
Mariann Fischer Boel,
   .  Pidän tietenkin tärkeänä korostaa, ettei komissio aliarvioi Euroopan laajuisten liikenneverkkojen merkitystä. En kuitenkaan tänään voi millään tavalla kommentoida käynnissä olevia keskusteluja rahoitusnäkymistä vuoteen 2013 saakka. Kuten edeltävässä vastauksessani totesin, näissä neuvotteluissa käydään aina ratkaisevalla hetkellä toimielinten välisiä keskusteluja. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ).
    Haluaisin tiedustella, kuinka Euroopan laajuisia liikenneverkkoja koskeville hankkeille tarkoitetun rahoituksen supistaminen vaikuttaa EU:n uusiin jäsenvaltioihin, joiden liikenneinfrastruktuuri, etenkin rautatieinfrastruktuuri, on huomattavasti vanhojen jäsenvaltioiden infrastruktuuria heikompi. Ennen kaikkea, kuinka toteutetaan Baltian maille elintärkeä "Rail Baltica" -rautatiehanke, jolla Baltian maiden pääkaupungit yhdistetään Varsovaan ja Berliiniin? 
Mariann Fischer Boel,
   . Kuulin ainoastaan väitteen, en kysymystä. 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan huomauttaa, ettei komissio ole vastannut alkuperäisen kysymykseni ydinkysymykseen, ja esittää asiaan liittyvän lisäkysymyksen. On ymmärrettävää, ettei komissio pysty tänään kertomaan meille, kuinka se aikoo jakaa määrärahat talousarviossa, jota ei ole vielä edes hyväksytty. Mielestäni olisi kuitenkin pohdittava sitä, kuinka Euroopan laajuisille liikenneverkoille annetaan niiden tarvitsema rahoitus.
Kuten kaikki tiedämme, eri liikenteenharjoittajat ovat täysin halukkaita maksamaan tietulleja, ja uudessa infrastruktuurikustannuksia koskevassa direktiivissä säädetään erittäin tiukasti, kuinka näitä maksuja kannetaan. Jatkankin edellisestä kysymyksestäni tiedustelemalla, onko mahdollista esittää ehdotus, jolla tätä sääntelyä laajennetaan ja jolla tehdään mahdolliseksi rajatylittävä rahoitus. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, en valitettavasti pysty antamaan täsmällisiä vastauksia. Vaikka haluaisinkin, asia ei yksinkertaisesti ole minun päätettävissäni tässä vaiheessa. Pallo on nyt muun muassa Euroopan parlamentilla, ja pyydän teitä ymmärtämään tilanteen.
Parlamentin jäsenet haluavat ymmärrettävästi tukea useita tärkeitä aloja näissä neuvotteluissa, mutta tässä vaiheessa vastausten antaminen ei valitettavasti ole mahdollista. 

Puhemies.
   Seuraavana on 
Tutkimuksen seitsemännen puiteohjelman rahoittamisesta kaudella 2007–2013 päätetään tänä vuonna. Sen talousarviota olisi nostettava 72 miljardiin euroon. Hankkeisiin osallistuvien tutkijoiden määrä on kaksinkertaistettava, tutkijoille on luotava lisää virkoja ja tutkimusyhteisön ja yritysten yhteistyölle on luotava paremmat olosuhteet.
Tutkimuksen kuudetta puiteohjelmaa koskevat tilastot osoittavat, että pk-yritykset ovat saaneet useimmissa unionin jäsenvaltioissa, ja etenkin Liettuassa, niukasti rahoitusta verrattuna yliopistoihin ja muihin tutkimuskeskuksiin tai -laitoksiin. Yksityisten yritysten ja tutkijoiden yhteistyö ei ole juuri yleistynyt Euroopan unionin jäsenvaltioissa ja etenkään uusissa jäsenvaltioissa. Tilanne heikentää Euroopan unionin kilpailukykyä maailmanlaajuisessa mittakaavassa.
Eikö tietty osuus seitsemännen puiteohjelman varoista (15–20 prosenttia) olisi kohdennettava pk-yritysten tarpeisiin? Tämä kannustaisi nähdäkseni yksityisyrityksiä tekemään yhteistyötä tutkimuskeskusten ja yksittäisten tutkijoiden kanssa ja mahdollistaisi lisäksi uuden tekniikan ja innovaatioiden soveltamisen.
Janez Potočnik,
   . Komissio haluaa antaa arvoisan parlamentin jäsenen kysymykseen seuraavan vastauksen. Ensinnäkin komission ehdotusta tutkimuksen seitsemännen puiteohjelman kokonaisrahoituksesta on tarkistettava kauden 2007–2013 rahoitusnäkymissä tapahtuvan kehityksen mukaisesti.
Toiseksi komissio on samaa mieltä siitä, että tutkimuslaitosten ja yritysten, etenkin pk-yritysten, välinen yhteistyö on äärimmäisen tärkeää. Pk-yritysten osallistuminen on nyt ja jatkossakin yksi puiteohjelmien keskeisistä tavoitteista.
Kuudennessa puiteohjelmassa toteutettiin useita eri toimia pk-yritysten osallistumisen lisäämiseksi aihekohtaisilla aloilla, joilla ne tekevät yhteistyötä muiden yritysten ja tutkimuslaitosten kanssa. Näitä toimia ovat tuki teknisten erityisalojen välittäjäverkostoille, jotka auttavat pk-yrityksiä muun muassa ehdotusten laadinnassa, valmisteluissa ja kumppanien löytämisessä, kohdennetut pyynnöt pk-yrityksiä kiinnostavilla aloilla sekä pk-yritysten tukemiseen ja pk-yritysten ja niiden yhteenliittymien tutkimuksen ulkoistamiseen tarkoitettu rahoitustuki. Toimet ovat onnistuneet hyvin, joten ehdotamme, että niiden toteuttamista jatketaan seitsemännessä puiteohjelmassa. Näin ollen puiteohjelmissa kannustetaan jo erittäin aktiivisesti pk-yrityksiä osallistumaan toimintaan ja tekemään yhteistyötä tutkimuslaitosten kanssa.
Arvoisa parlamentin jäsen esittää, että pk-yritysten osallistumiselle asetettaisiin määrällinen tavoite. Komissio huomauttaa, että neuvosto on vahvistanut pk-yritysten osallistumiselle 15 prosentin tavoitteen seitsemättä puiteohjelmaa koskevassa osittaisessa yleissopimuksessa. Kuudetta puiteohjelmaa varten on jo vahvistettu tällainen tavoite, mutta komissio pitää kyseenalaisena tällaisen yleisen pk-yritysten osallistumista koskevan vähimmäismäärärahatavoitteen järkevyyttä seuraavista syistä.
Ensinnäkin pk-yritysten mahdollinen osallistumisaste vaihtelee huomattavasti eri aihekohtaisilla aloilla noin 5 prosentista 20 prosenttiin. Siksi on käytännössä mahdotonta edeltäkäsin määritellä realistinen yleistavoite, ja se voisi jopa olla harhaanjohtavaa.
Toiseksi pk-yrityksiin liittyvien tavoitteiden voidaan katsoa vaarantavan ainoastaan kaikkein korkealaatuisimman tutkimuksen tukemista koskevan tavoitteen saavuttamisen, ja ne ovat puiteohjelman kannalta olennaisten yhtäläisen pääsyn ja huippututkimuksen periaatteiden vastaisia.
Kolmanneksi pk-yritysten tukemisessa olisi keskityttävä todellisiin toimiin, joilla seitsemännestä puiteohjelmasta saadaan pk-yritysten kannalta aidosti houkutteleva ja hyödyllinen, niin että muun muassa määritellään tutkimusaiheet ja yksinkertaistetaan hallinnollisia menettelyjä.
Komissio katsookin, että pk-yritykset saadaan parhaiten osallistumaan, kun poistetaan niiden osallistumista haittaavat esteet, ja tähän me pyrimmekin. Osallistumista saadaan lisättyä myös yksinkertaistamalla ja parantamalla hallinto- ja rahoitusmenettelyjä, lyhentämällä sopimusaikoja, vähentämällä raportointivaatimuksia ja lisäämällä pk-yritysten mahdollisuuksia edistää laajuudeltaan ja kooltaan niille parhaiten sopivia hankkeita. On myös otettava paremmin huomioon pk-yritysten tarpeet ja mahdollisuudet kehittää erityisohjelman aihesisältöä ja etenkin työohjelmaa.
Lisäksi on tärkeää korostaa, että pk-yritysten osalta yhteisön rahoitusosuus voi olla jopa 75 prosenttia tukikelpoisista kuluista tavanomaisen 50 prosentin sijaan. Tämä ehdotus sisällytettiin osallistumissääntöihin. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, paljon kiitoksia vakuuttavasta vastauksesta. Seitsemännestä puiteohjelmasta myönnetään joka tapauksessa huomattavia rahasummia tutkimukseen ja tekniseen kehittämiseen. Kuinka komissio aikoo jakaa nämä varat jäsenvaltioiden kesken? Etusija luultavasti annetaan suurille ja tärkeille hankkeille. Voisiko tapahtua myös niin, että suurin osa rahoitustuesta annetaan maille, joiden tutkimus on jo nyt pitkälle kehittynyttä, kun taas tutkimuksessa jälkeen jääneet maat saavat ainoastaan muutamia pennosia? 
Janez Potočnik,
   . Arvoisa puhemies, puiteohjelma on ainoastaan yksi EU:n tasolla käytössä olevista välineistä, ja sen osuus yleisestä talousarviosta on noin 4–5 prosenttia. Olen arvoisan parlamentin jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että summa on merkittävä, sillä edessämme on vaikeita haasteita, mikäli aiomme ratkaista esimerkiksi sen, kuinka voimme säilyttää elämänlaatumme ennallaan ja pysyä samalla maailmanlaajuisesti kilpailukykyisinä. Tämä on tärkein kysymys, joka sisältyy Lissabonin strategiaan sekä sen johdosta perustettuun kasvua ja työllisyyttä edistävään kumppanuuteen.
Mielestäni on olennaista, että pyrimme toisaalta lisäämään sellaisten jäsenvaltioiden potentiaalia, jotka eivät ole yhtä pitkälle kehittyneitä, jotka ovat pienempiä tai joilla ei ehkä tänä päivänä ole mahdollisuutta kilpailla tasavertaisin edellytyksin. Toimintakohteita on useita, ja seitsemännessä puiteohjelmassa ehdotetaan erityistoimia kilpailukyvyn edistämiseksi. Toisaalta meidän on oltava tietoisia siitä, että EU:n on tähdättävä korkealle. On edistettävä huippututkimusta ja parannettava mahdollisuuksia todella kilpailla muuttuvassa ja haasteellisessa nykymaailmassa.
Komissio ymmärtää siis erittäin hyvin näkökulmanne mutta katsoo myös, että erityyppisiä lähteitä olisi yhdistettävä molempiin edellä mainitsemiini kysymyksiin vastaamiseksi. Ensimmäinen niistä siis on tähtääminen korkealle ja parhaan saavuttaminen EU:ssa ja toinen se, kuinka kohdellaan hieman heikommassa asemassa tällä hetkellä olevia jäsenvaltioita. 
Anne E. Jensen (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, melko useat maat ovat todenneet, että Euroopan investointipankki voisi myöntää enintään 10 miljardin euron lainoja tutkimustarkoituksiin tai tutkimukseen ja innovaatioon. Miten komissio suhtautuu siihen, että EIP kehittäisi uusia rahoitusvälineitä innovaation tukemiseksi? 
Janez Potočnik,
   . Kiitos kysymyksestä. Olette oikeassa todetessanne, että tämä mainittiin keskustelussa aiemmin. Tätä keskustelua ennen komissio halusi kuitenkin jo alkuperäisessä ehdotuksessaan kehittää yhdessä Euroopan investointipankin kanssa niin sanotun riskinjakovälineen. Yksi merkittävimmistä ongelmista, jotka meidän on pyrittävä ratkaisemaan EU:n tasolla, on se, ettemme kaikki suhtaudu riskeihin samalla tavoin, vaan suhtautumistapa vaihtelee kulttuureittain. Tästä syystä on olennaisen tärkeää kehittää välineitä tämän ongelman ratkaisemista varten. Erojen vuoksi emme pysy täysin suurimpien kilpailijoidemme vauhdissa etenkään, kun tarkastellaan tutkimukseen ja kehittämiseen tehtyjen investointien määrää prosenttiosuutena BKT:stä. Tilannetta on parannettava.
EIP:n kanssa tapahtuva riskinjakovälineen käyttöönotto perustui tähän ajatukseen. Näin lisättäisiin potentiaalia, sillä kustakin EIP:lle jollain tavoin antamastamme määrärahaosuudesta saisimme takaisin neljästä viiteen lainaosuutta. Samalla pystyisimme käsittelemään riskialttiimpaa yritystoimintaa, jota EIP ei pankkitoiminnan logiikan mukaisesti tue. Tämä ei varmastikaan tarjoa ihmeratkaisua kaikkiin ongelmiimme, mutta toivon aidosti, että myös jotkin muut eurooppalaiset rahoituslaitokset seuraavat esimerkkiämme. 
Richard Seeber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kysyä komission jäseneltä, kuinka tämä byrokratian vähentäminen hänen mielestään tapahtuu käytännössä, sillä pk-yritykset valittavat jatkuvasti siitä, että byrokraattiset esteet ovat ylitsepääsemättömiä, toisin kuin kansallisissa tutkimuksen tukiohjelmissa. Toiseksi, kuinka säilytetään ammattisalaisuudet? 
Janez Potočnik,
   . Otitte esille yhden vaikeimmista käsiteltävänämme olevista kysymyksistä. Kuten aivan oikein totesitte, pk-yritysten osallistumista pystytään luultavasti parhaiten lisäämään byrokratiaa vähentämällä. Suuryritykset eivät joudu tuhlaamaan suhteessa yhtä suurta osaa energiastaan tähän kuin pienyritykset, mikä pätee myös rahoitusosuuksiin. Pyrimme käsittelemään tätä kysymystä johdonmukaisesti ja vähentämään byrokratiaa aina varainhoitoasetuksesta osallistumissääntöihin ja tuleviin toimiin asian käsittelemiseksi komission sisällä. Tämä on yksi vaikeimmista tehtävistä. Olen kuitenkin täysin vakuuttunut siitä, että voimme edistyä merkittävästi ainakin kielteisen suuntauksen kääntämisessä, jos siihen löytyy riittävästi tahtoa.
Samana päivänä, kun hyväksyimme puiteohjelman, hyväksyimme myös erityisasiakirjan, jossa käsiteltiin yksinkertaistamiseen liittyviä kysymyksiä. Perustimme myös eräänlaisen yksinkertaistamista käsittelevän ryhmän, johon osallistuu useita pieniä toimijoita, jotka ovat neuvoneet meitä osallistumissääntöjen laatimisessa ja jotka neuvovat meitä edelleen komission sisäisessä yksinkertaistamisprosessissa.
Yksinkertaistaminen on prosessi, jota on toteutettava kaikissa vaiheissa ja jota on noudatettava johdonmukaisesti koko ajan. Toivon, että myös Euroopan parlamentti ja neuvosto antavat tukensa tälle merkittävälle pyrkimykselle, sillä ongelma on tietyssä määrin yhteinen. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Voiko komissio esittää selkeästi, mihin erityistoimiin se aikoo ryhtyä edistääkseen alueiden asemaa Euroopassa tulevan tutkimuksen ja kehityksen puiteohjelman yhteydessä? 
Janez Potočnik,
   . Seitsemännestä puiteohjelmasta laaditun ehdotuksen valmiuksia koskevaan erityisohjelmaan sisältyy laajennettu alueellinen ulottuvuus, ja siinä tehdään useita uusia aloitteita, joilla on tarkoitus antaa EU:n alueille uusia mahdollisuuksia osallistua tutkimukseen ja teknologian kehittämiseen.
Ensinnäkin tietämyksen alueita koskevalla uudella suunnitelmalla tuetaan alueellisia tutkimus- ja kehittämisintensiivisiä klustereita. Suunnitelma perustuu kahteen eri kokeilutoimeen, jotka ovat herättäneet valtavasti kiinnostusta alueellisten sidosryhmien keskuudessa. Parlamentin jäsenet muistanevat, että ensimmäisen niistä pani tosiasiassa alulle Euroopan parlamentti. Seitsemättä puiteohjelmaa koskevassa ehdotuksessa tunnustetaan alueellisten toimijoiden asema alueen tutkimuskapasiteetin kehittämisessä ja tuetaan alueellisiin tutkimusklustereihin keskittyneitä hankkeita.
Valmiuksia koskevaan erityisohjelmaan sisältyvä toinen merkittävä uusi aloite on tutkimuspotentiaalin vapauttaminen, jolla on tarkoitus kehittää EU:n lähentymisalueiden tutkimuspotentiaalia tukemalla tutkimushenkilöstön vaihtoa, tutkimusvälineistön hankintaa ja tutkimusosaamisen siirtoa koskevien konferenssien järjestämistä.
Valmiuksia koskevassa erityisohjelmassa toteutetaan toimia myös politiikan yhtenäisen kehittämisen alalla niin, että helpotetaan poliittisten päättäjien välistä kokemusten vaihtoa aluetasolla. Toimet sisältyvät tutkimusinfrastruktuuriosuuteen, jolla on suuria vaikutuksia joillakin EU:n alueilla. Viimeiseksi muttei vähäisimmäksi Eranet- ja Eranet+-toimiin otetaan mukaan aluetason tutkimustoimijat.
Alueet ovat aina olleet puiteohjelman kumppaneita. Nyt mennään vielä askel pidemmälle, kun mukaan otetaan alueille tarkoitetut erityissuunnitelmat. Samalla ei kuitenkaan pidä unohtaa, että puiteohjelmalla on edistetty ja edistetään jatkossakin alueiden tutkimusta ja kehittämistä useilla muillakin tavoilla.
Puiteohjelman hankkeiden avulla pyritään vähentämään alueiden eristäytyneisyyttä ja teknologia-alan protektionismia. Lähentymisalueiden innovatiiviset yritykset jatkavat eurooppalaisten tutkimushankkeiden välityksellä yhteyksien luomista merkittävissä teknologiaverkostoissa sekä profiilinsa ja valmiuksiensa uudistamista. Syrjäisten alueiden yliopistoilla on edelleen mahdollisuus hyödyntää innovatiivisia keinoja tutkimusmallien käyttöönotossa, ja niistä voi joissakin tapauksissa tulla todellisia alueen kehityksen vetureita.
Puiteohjelmaan osallistuvat pk-yritysverkostot jatkavat teknologisten kykyjensä kehittämistä. Marie Curie -stipendeillä jatketaan tutkimus- ja kehittämishenkilöstön tukemista, ja ne vaikuttavat suoraan alueellisiin tutkimusvalmiuksiin. Puiteohjelman uusien ominaisuuksien ansiosta sillä voidaan paremmin kehittää yhteisvaikutusta EU:n aluepolitiikan kanssa, ja samalla lisätään alueilla tehtävän tutkimuksen edistämiseen tarkoitettuja rakennerahastovaroja. 
Komissio pyrkii tarjoamaan puiteohjelmaan sisältyvillä toimilla hyödyllisiä malleja, joiden avulla EU:n alueet pystyvät laatimaan ja panemaan täytäntöön tutkimuspolitiikkaa aiempaa tehokkaammin, minkä ansiosta ne voivat tukea paremmin tutkimusalan toimijoitaan. Tämän lisäksi ne pystyvät käyttämään tehokkaammin tutkimusinvestointeihin tarkoitettuja rakennerahastovaroja.
Meillä on nyt erinomainen mahdollisuus lähentyä Barcelonan tavoitetta, jonka mukaan tutkimukseen ja kehittämiseen investoidaan 3 prosenttia BKT:stä Lissabonin strategian nojalla. On selvää, että kilpailijoita on ryhdyttävä kirimään kiinni niin EU:n, kansallisella kuin alueellisellakin tasolla, mikä tunnustetaan selvästi puiteohjelmaa koskevassa ehdotuksessa. 
Seán Ó Neachtain (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän komission jäsentä tästä kattavasta vastauksesta. Haluan kysyä häneltä, millä seurantamenetelmällä komissio aikoo varmistaa sen, että eri alueille myönnetään rahoitusta tasapainoisesti ja yhdenvertaisesti? Kuten komission jäsen tietää, jotkin alueet eivät pysty käyttämään kaikkea rahoitusta, ja tämä epätasapaino johtaa väistämättä EU:n sisäisiin kehityseroihin. Voiko komission jäsen kertoa, mitä komissio aikoo tehdä asialle? 
Janez Potočnik,
   . Arvoisa parlamentin jäsen otti perustellusti esille kysymyksen, joka koskee myös meitä. Puiteohjelman ensisijainen tavoite ei ole tasapaino vaan korkea laatu. Komissio tietää, että alueiden potentiaalia on kehitettävä, ja se on aina pyrkinyt luomaan yhteisvaikutusta ehdotuksen avulla. Komission laatimat koheesiota koskevat suuntaviivat on hyvä lukea tarkkaan, sillä niissä todetaan selvästi, että jäsenvaltioiden on alueiden ongelmia ratkaistessaan otettava huomioon rakenne- ja koheesiorahastot, joilla on tässä yhteydessä erityinen merkitys Lissabonin tavoitteiden saavuttamisen kannalta.
Kuten edellä totesin, mekin pyrimme tähän ohjelmiemme välityksellä. Vaikka olemme ottaneet käyttöön erityisohjelmia, kuten koheesioalueiden potentiaalia koskevan erityisohjelman, ehdotuksia on kuitenkin arvioitava laajalti, ja niistä on valittava kehityksen kannalta parhaimmat. On erittäin tärkeää, että on käytössä kannustimia, joilla tuetaan tällä hetkellä heikommassa asemassa olevien alueiden kehitystä. 
Anne E. Jensen (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä huomion kiinnittämisestä siihen, että tutkimusta voidaan tukea rakennerahastovaroista. Olen erittäin kiinnostunut tietämään, kuinka tämä on tarkoitus toteuttaa ja kuinka yhtenäisyys voidaan varmistaa eri tutkimustoimien välillä eli rakennerahastovaroja käyttävien sekä jäsenvaltioissa ja yleensä EU:ssa toteutettavien tutkimustoimien välillä. Kuinka hallinto voidaan hoitaa niin, että saadaan toteutettua järkeviä hankkeita? Toinen kysymykseni liittyy siihen, kuinka paljon varoja rakennerahastoista voitaisiin varata tutkimusta varten verrattuna seitsemännestä puiteohjelmasta saataviin varoihin. Neuvoston käsityksen mukaan 60 prosenttia rakennerahastovaroista käytetään Lissabonin tavoitteiden saavuttamiseen. 
Janez Potočnik,
   . Jos voin aloittaa viimeisestä kysymyksestä, myös komissio ehdotti tätä puheenjohtaja Barroson parlamentille ja neuvostolle lähettämässä kirjeessä.
Meidän on ymmärrettävä, että toisaalta aineellisen infrastruktuurin ja toisaalta aineettoman infrastruktuurin ja muiden toimien välillä on saavutettava asianmukainen tasapaino, jotta voidaan edistää innovaatiota alueilla, jotka ovat tällä hetkellä koheesioalueita ja vähemmän kehittyneitä kuin EU:n alueet keskimäärin. Tämä on oleellista.
Osallistuin vastikään kollegani Hübnerin kanssa Puolassa järjestettyyn konferenssiin. Se oli hyödyllinen konferenssi, jossa saimme molemmat mahdollisuuden selittää yleisölle, kuinka tärkeää on tarkastella asioita eri näkökulmista. Loppujen lopuksihan on ymmärrettävä, että jos suosituksia noudatetaan, pallo on jäsenvaltioilla. On ymmärrettävä, kuinka tärkeää tällaisen tuen tasapainottaminen on käytännössä.
Olen täysin tietoinen myös siitä, että eri maiden tarpeet vaihtelevat niiden erilaisten kehitysasteiden mukaisesti. Onkin olennaisen tärkeää, että tämä näkökohta ja myös painotuksen muuttuminen otetaan vakavasti huomioon. 
Paul Rübig (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kysymykseni aiheena on se, että aluepolitiikan alalla on jatkuvasti esitettävä uusia esimerkkejä toimintatavoista. Parhaan käytännön menettelyjä on useita, ja meillä on käytössä "innovaatioiden tulostaulu". Arvoisa komission jäsen, eikö tästä syystä teidän sekä kollegojenne Hübnerin, Potočnikin ja Wallströmin olisi mahdollista pohtia yhdessä, kuinka näitä hyväksi havaittuja käytäntöjä voitaisiin tuoda lähemmäs EU:n kansalaisia, jotta saadaan kannustimia tällaisen yhteistyön edistämiseksi tulevaisuudessa? 
Janez Potočnik,
   . Totean ainoastaan, että olen täysin samaa mieltä arvoisan parlamentin jäsenen huomautuksista. On olennaista, että kaikilla aloilla ymmärretään, että meillä on sama päämäärä ja että voimme saada todellisia muutoksia aikaan ainoastaan yhdistämällä kaikki rahoitusvarat käytännöllisesti. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euroopan parlamentissa 26. tammikuuta käyttämässään puheenvuorossa komissaari Potocnik myönsi, että rahoitusnäkymiin suunnitellut leikkaukset vaikeuttavat vakavasti seitsemännen puiteohjelman tavoitteiden saavuttamista. Vaikka on totta, että tarkkojen taloudellisten leikkausten selville saamiseksi on odotettava yhteisön lopullista talousarviota koskevien neuvotteluiden päättymiseen saakka, voisiko komissio antaa ennakkotietoja tärkeimmistä ideoista, joiden avulla puiteohjelma aiotaan toteuttaa suunniteltua pienemmillä määrärahoilla?
Aikooko komissio säilyttää ohjelmakohtaisten määrärahojen suhteen ennallaan? Eikö komissio katso, että huomattavasti ei saisi pienentää ainakaan tutkijoille myönnettävää tukea, jotta nykyinen "aivovuoto" saadaan pysäytettyä? 
Janez Potočnik,
   . Komission tarkoituksena on Euroopan unionin seitsemännen tutkimuksen ja kehittämisen puiteohjelman uudistamisen yhteydessä säilyttää alkuperäisen ehdotuksen rakenne ja perusajatus, mikä on saanut yksimielistä kannatusta parlamentin ja neuvoston keskusteluissa.
Uudistusta koskevan lähestymistavan periaatteet hahmoteltiin parlamentin teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan 26. tammikuuta 2006 pidetyssä kokouksessa. Pieniä toimia ei voida vähentää samassa suhteessa kuin isoja toimia, sillä muuten ne menettävät tarkoituksensa. Joidenkin toimintalinjojen määrärahat perustuvat esimerkiksi EU:n tai muiden elinten tekemiin kansainvälisiin sitoumuksiin. Välttämätöntä on myös asettaa aihealueet tärkeysjärjestykseen ja tarjota riittävät joustomahdollisuudet.
Yhteistyötä koskevan osuuden pitäisi olla edelleen ohjelman keskeisin osa. Tarkistetussa ehdotuksessa tarkastellaan sen ohella asianmukaisesti myös useita muita toimia, kuten infrastruktuuria, pk-yrityksiä ja tutkijoiden liikkuvuutta.
Kun määrärahoja vähennetään, jouduttaneen pohtimaan määrärahojen jakamisen lisäksi myös uusien aloitteiden esittämisen aikataulua. Puiteohjelmalla on tarkoitus lisätä EU:n tutkimuksen houkuttelevuutta ja tutkijoiden liikkuvuutta. Tätä edistetään ihmisiä koskevalla erityisohjelmalla, jossa keskitytään tutkijoiden liikkuvuuden, koulutuksen ja urakehityksen organisointiin kaikkialla EU:ssa. Tämä on olennaista tutkijoiden yhtenäisten työmarkkinoiden luomiseksi, mutta tämä ei suinkaan ole ainoa ohjelma, jolla lisätään EU:n tutkimusalueen houkuttelevuutta. 
Teresa Riera Madurell (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, haluan kiittää teitä selvityksistänne. Kysymykseni tarkoituksena oli välittää teille tiedeyhteisömme huoli eurooppalaisen tieteen ja teknologian rahoituksen suunnitellusta supistamisesta.
Vaikka on totta, että joudumme odottamaan neuvottelujen päättymistä, käytännössä on oleellisen tärkeää tietää mahdollisimman aikaisessa vaiheessa, kuinka aiotte mukauttaa puiteohjelmaa tähän supistettujen määrärahojen tilanteeseen. Olemmekin kiitollisia selvityksestänne. Se on tärkeä niin parlamentaarisen työmme jatkamisen kannalta kuin siksikin, että tieto kantautuu tutkijoillemme, jotka haluavat vihdoin varmuuden tutkimushankkeidensa tulevaisuudesta, sillä epävarmuus on jatkunut jo liian pitkään.
Haluan myös kysyä teiltä erityisesti, onko ensisijaisena tavoitteena edelleen tehdä EU:n tutkimusalueesta aidosti houkutteleva tutkijoiden kannalta. Tämä asia on meille valtavan tärkeä, ja haluaisin tietää, voitteko kertoa meille siitä enemmän. 
Janez Potočnik,
   . Pyrimme kaikki saavuttamaan tavoitteen, josta jäsenvaltiot sopivat Barcelonassa vuonna 2002, eli myöntämään tutkimus- ja kehittämisinvestointeihin 3 prosenttia BKT:sta. Olennaista on eri osatekijöiden yhdistäminen käytännössä. On selvää, että EU:n tason yhteistyö voisi tarjota parhaan esimerkin rahan käytöstä ja investoimisesta. Näin tapahtuu ilman meidän investointejamme tai niiden kanssa. Tämä on nykysuuntaus ja ainoa tapa, jolla pystymme todella vastaamaan tuleviin haasteisiin. Prosessia nopeuttaa kuitenkin asian edistäminen EU:n tasolla. Tästä syystä olen kanssanne täysin samaa mieltä siitä, että yhteiset toimemme ovat tärkeitä EU:n edun kannalta.
Tällä hetkellä noin 5 prosenttia julkisista varoista käytetään puiteohjelman kautta EU:n tasolla. Loput tulevat jäsenvaltioiden talousarvioista. Yksityinen rahoitus on jopa julkista rahoitusta tärkeämpää. EU:ssa varoista 55 prosenttia tulee yksityisistä investoinneista ja 45 prosenttia julkisista rahoituslähteistä. On tärkeää edistää julkisten investointien lisäksi myös yksityisen sektorin investointeja, sillä yritysten on toimittava EU:ssa ja investoitava siihen. Tästä syystä on oleellista, että yrityksiä kannustetaan luomalla asianmukaiset edellytykset, mikä tapahtuu muun muassa ottamalla käyttöön verokannustimia, antamalla valtiontukea, turvaamalla teollis- ja tekijänoikeudet ja asianmukaiset julkiset hankinnat, tarjoamalla riskipääomaa sekä edistämällä aivokapasiteetin liikkumista. Kaikella tällä on merkitystä.
Kolme prosenttia on eräänlainen indikaattori, joka kertoo, teemmekö asiat oikein. Kaikilla eri aloilla toteutettavat monialaiset politiikkamme ovat johdonmukaisia, ja niillä pystytään tosiasiassa vastaamaan edessämme oleviin haasteisiin. 
Paul Rübig (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, eräässä tämänpäiväisessä sanomalehdessä lainataan Jean-Claude Junckeria, joka on todennut, ettei neuvoston ehdotuksen rahoitusnäkymistä pitäisi olla viimeinen tarjous. Hän ehdottaa, että rahoitusnäkymiä voitaisiin korottaa noin 875 miljardilla eurolla.
Onko teidän mielestänne vielä mahdollista lisätä seitsemännen puiteohjelman rahoitusta? 
Janez Potočnik,
   .  Neuvoston kantaa ei tule pitää viimeisenä sanana. Toimielinten väliset neuvottelut ovat meneillään, ja parlamentin jokseenkin ehdoton kanta on kaikkien tiedossa. Olen aina suhtautunut myönteisesti parlamentin tukeen tehdessämme yhteistyötä koulutuksen, tutkimuksen ja kehittämisen sekä innovaation eli osaamisen kolmen kulmakiven edistämiseksi.
Tästä on päätettävä prosessin seuraavassa vaiheessa. Voin ainoastaan todeta, että investoinnit EU:n tasolla tutkimukseen ja kehittämiseen liittyviin aloihin ovat maksaneet itsensä takaisin, mikä on tärkeintä. Kiitän teitä tuestanne. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
    Arvoisa komission jäsen, tieteellisten tutkimusohjelmien onnistumisen kannalta on erittäin tärkeää, että yritykset osallistuvat niihin hyödyntämällä tieteellisen tutkimuksen keksintöjä ja rahoittamalla niitä. Eräästä toisesta alasta vastaava komission jäsen Verheugen esitteli Euroopan talous- ja sosiaalikomiteassa eilen ohjelmansa, joilla edistetään innovaatiota. Kysymykseni kuuluu, teettekö te kaksi komission jäsentä yhteistyötä ja sovitatteko yhteen toimintaanne ja tapahtuuko näin myös kahden erityyppisen ohjelman välillä? 
Janez Potočnik,
   . "Kyllä teemme" olisi lyhyin mahdollinen vastaus. Kilpailukykyä ja innovaatiota koskevan puiteohjelman eräässä vaiheessa käsitellään kyseistä aihetta, ja muut vaiheet toteutetaan puiteohjelman kautta. Olemme alusta alkaen sovittaneet yhteen toimemme, joilla on sama vaikutus innovaatioon kuin rakennerahastoilla on alueisiin. 
Lisäksi kun meneillään olevassa työssä puhutaan yritysten mukaan ottamisesta, on tärkeä korostaa, että käytössämme on uusi väline, jota ei aiemmin ollut. Tarkoitan teknologiafoorumeita, jotka perustettiin kuluvan vuosituhannen alussa ja jotka kehittyvät erittäin nopeasti. Käsittääkseni teknologiafoorumeita on tällä hetkellä 28, ja niiden perusajatuksena on, että ne ovat alhaalta ylöspäin -lähestymistapaa soveltavia aloitteita, joissa lähtökohtana on yritysten näkökulma. Näillä foorumeilla otetaan huomioon käytännössä kaikkien sidosryhmien näkemykset. Foorumit perustuvat siis yritysten aloitteisiin, mutta niihin osallistuu myös tutkijoita, poliittisia päättäjiä, kansalaisjärjestöjä, rahoituslaitoksia, sääntelyviranomaisia ja muita tahoja. Niissä laaditaan niin sanottuja strategisia tutkimuslinjauksia seuraaville 20 vuodelle tai vieläkin pidemmäksi ajaksi eri tekijöistä riippuen.
EU:n tasolla on nyt ensimmäistä kertaa kehitetty tällainen väline ja noudatettu tällaista logiikkaa. Tapaan päivittäin teollisuudenharjoittajia ja muita tahoja, jotka ovat selvästi erittäin innostuneita tilanteen kehittymisestä. Vaikka poistaisimme tässä vaiheessa kannustimet, joita suoraan sanottuna rahoitettiin aluksi puiteohjelmasta, siitä ei olisi haittaa, sillä prosessi etenee jo omalla painollaan. Tämä on todellinen muutos EU:n tasolla.
Olemme mielestäni osallisia prosessissa, josta saadaan todella merkittäviä etuja. Yhteistyötoimintaa suunniteltaessa otetaan huomioon teollisuudenharjoittajien ja muiden tahojen näkemykset pitkän aikavälin kehityksestä, ja niiden perusteella saadaan käsitys siitä, millaista tutkimusta olisi toteutettava, millaisia lopputuotteita tarvitaan ja mitä ajatuksia yrityssektorilla on työskentelyn arvioimisesta. Käytännössä näin tapahtuu useimmissa ohjelmissamme.
Tämän lisäksi on aloja, joilla komission mielestä on olemassa tällaisia pitkän aikavälin vahvoja kumppanuuksia ja joihin yritykset ja muut toimijat, kuten jäsenvaltiot, ovat vahvasti sitoutuneet. Näillä aloilla olemme valmiita kehittämään niin sanottuja yhteisiä teknologia-aloitteita, jotka ovat uusia pitkän aikavälin välineitä ja joihin liittyy uuteen välineeseen Euroopan komissiolta saatava osarahoitus. 
Meillä on nyt selkeämpi käsitys yrityssektorin suunnitelmista, strategioista ja näkemyksistä kuin koskaan ennen puiteohjelmaa ja loppuvaiheessa erityisiä työohjelmia laatiessamme. 

Puhemies.
   Seuraavana on 
D-suunnitelmaa koskevaan kysymykseeni antamassaan vastauksessa (E-4200/05) komissio ilmoittaa, että se tulee ottamaan kantaa kansalaisten esittämiin näkemyksiin. Komissio ilmoittaa, että se ei aio määritellä etukäteen sitä, ketkä tulevaisuudessa voivat toimia "eurooppalaisina hyvän tahdon lähettiläinä". Komission antamien tietojen johdosta haluan esittää kaksi kysymystä, joihin toivon saavani konkreettisen vastauksen:
Jos kansalaiset esittävät etupäässä sen luonteisia näkemyksiä, että EU-yhteistyön luonnetta on rajoitettava ja että EU:n yhdentymisen syventäminen ei ole suotavaa, aikooko komissio siinä tapauksessa toimia mainittujen toiveiden mukaisesti, toisin sanoen suositella hallitusten välisen yhteistyön lisäämistä?
Miten komissio aikoo valita henkilöt, joiden on määrä toimia "hyvän tahdon lähettiläinä"? Kaiken järjen mukaan jonkun määrätyn henkilön tai jonkin organisaation on suositeltava "hyvän tahdon lähettiläitä". Onko niin, että kuka tahansa julkisuuden henkilö puoluekannasta riippumatta voi toimia virallisesti tässä roolissa? 
Janez Potočnik,
   . Komission jäsen Wallström potee flunssaa kotonaan, joten toimin hänen sijaisenaan.
Komissio on vastannut arvoisan parlamentin jäsenen aiemmin esittämään kirjalliseen kysymykseen E-4200/05, joka koski eurooppalaisia hyvän tahdon lähettiläitä. Komissio täydentää vastaustaan vakuuttamalla arvoisalle parlamentin jäsenelle, että sen tarkoituksena on pohdinta-ajalla kuulla kansalaisten näkemyksiä useista EU:ta koskevista asioista ja tehdä päätelmänsä kullakin tasolla käydyistä keskusteluista. Käsiteltäviä asioita on useita, ja niistä voidaan antaa suosituksia, jotka koskevat EU:n tason toivottavaa yhdentymistä, mutta tarkoitus on käsitellä ainakin unionin tehtäviä, ja keskustelujen sisällöstä annetaan palautetta.
Prosessin aluksi laaditaan yhteenvetokertomus, jonka komissio esittää Eurooppa-neuvostolle Itävallan puheenjohtajuuskaudella valmistellakseen Eurooppa-neuvoston kesäkuun 2006 kokouksessa esitettävää tilannearviota. Komissio haluaa tässä yhteydessä muistuttaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että valtioiden ja hallitusten päämiehet hyväksyivät julkilausuman pohdinta-ajan tarpeellisuudesta, joten myös neuvoston on tehtävä prosessista arvio.
EU:n toimielimillä on tärkeä tehtävä kansallisten keskustelujen järjestämisessä, mutta päävastuu siitä on jäsenvaltioilla. Komissio suositteli K-suunnitelmassaan, että kansallisten keskustelujen on oltava jäsenneltyjä sen varmistamiseksi, että palaute vaikuttaa suoraan EU:n poliittiseen asialistaan.
Komissio vastaa arvoisan parlamentin jäsenen kysymyksen toiseen osaan ja korostaa, että K-suunnitelmassa ehdotetut EU:n tason eri aloitteet ovat osa pitkän aikavälin suunnitelmaa ja että ne pannaan 25:ssä eri jäsenvaltiossa täytäntöön eri aikataulussa. Eurooppalaisia hyvän tahdon lähettiläitä koskeva suunnitelma on yksi toimista, joita on kehitettävä edelleen useimmissa EU:n jäsenvaltioissa yhteistyössä jäsenvaltioiden kanssa prosessiin osallistuvien tahojen luovuuden ja niiden esittämien ehdotusten mukaisesti.
Kaikille maille ei ole yhtä yhtenäistä mallia, eikä vakiomallia ole myöskään jäsenvaltioissa järjestettäville keskusteluille. Komissio pitää kuitenkin tärkeänä toistaa, että lähettiläät toimivat aina vapaaehtoisuuden pohjalta ja että heidän näkemyksensä ovat heidän omia näkemyksiään. Komissio ei aio määrätä lähettiläitä koskevista erityislinjauksista. 
Hélène Goudin (IND/DEM ). –
   Haluaisin tietää, eikö komission jäsenen Potočnikin mielestä hyvän tahdon lähettiläitä koskeva hanke ole hieman naurettava. Eikö vaaleilla valittujen ja kansalaisia edustavien parlamentin jäsenten pitäisi toimia EU:n lähettiläinä? 
Janez Potočnik,
   . Luotamme tietenkin siihen, että parlamentin jäsenet toimivat EU:n lähettiläinä. Se on meidän kaikkien tehtävä. Mielestäni EU on yksinkertaisesti liian iso, ja siitä vallitsee tällä hetkellä niin useita väärinkäsityksiä, ettei kukaan meistä pystyisi korjaamaan niitä parhaalla tahdollaankaan. Mielestäni kaikki keinot, joita voimme toteuttaa tietämyksen lisäämiseksi EU:n todellisesta luonteesta, voivat johtaa parempiin tuloksiin.
Olen arvoisan parlamentin jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että tämä on meidän kaikkien, niin parlamentin kuin komissionkin jäsenten, tehtävä, mutta ehdottamamme toiminta on myös tärkeää. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Mitä resursseja aiotaan antaa kansalaisyhteiskunnan ryhmien käyttöön Euroopan tulevaisuutta koskevan keskustelun kannustamiseksi? Koska ehdotuspyynnöt aiotaan julkistaa? 
Janez Potočnik,
   . Komissio haluaa ilmoittaa arvoisalle parlamentin jäsenelle, että Prince-budjettikohtaan osoitetaan varainhoitovuoden 2006 talousarviossa 7,6 miljoonaa euroa. Siitä on tarkoitus rahoittaa K-suunnitelmassa ehdotettuja toimia, joilla kiinnitetään huomiota keskusteluun, jota käydään Eurooppa-neuvoston kesäkuun 2005 kokouksessa päätetyllä pohdinta-ajalla.
Talousarviota toteutetaan seuraavasti: tulevina viikkoina esitetään 2 miljoonan euron arvoinen ehdotuspyyntö, joka koskee sellaisten yleiseurooppalaisten hankkeiden tukemista, joiden tarkoituksena on luoda edellytykset kansalaisten keskustelulle EU:hun liittyvistä asioista. Tarkoituksena on tukea EU:n kansalaisten verkottumista ja osallistumista EU:ta koskevaan keskusteluun. Siinä kerätään kansalaisten mielipiteitä erityisesti laadullisin keinoin ja erittäin laajalti sekä analysoidaan kansalaisten päätöksentekijöille antamaa palautetta. Erityisten tiedotustuotteiden toteuttamiseen myönnetään lisäksi 850 000 euroa.
Paikallistasolla toteutetaan täydentäviä toimia K-suunnitelman täytäntöönpanon edistämiseksi. Komission edustustoille hajautetaan 4,5 miljoonaa euroa, minkä tarkoituksena on käynnistää keskustelua alue- ja paikallistasolla sekä tehostaa yhteisvaikutusta ja koordinointia kansallisen, alueellisen ja EU:n tason välillä K-suunnitelman täytäntöön panemiseksi. Nämä 4,5 miljoonaa euroa toteutetaan joko ehdotuspyynnöin tai hankinnoin.
Lisäksi tarvitaan 250 000 euroa sellaisen Internet-sivuston kehittämiseen, jolla käsitellään yksinomaan EU:ta koskevaa keskustelua. Komissio on jo ilmaissut yleisen pettymyksensä Eurooppa-neuvostossa vastikään tehtyyn sopimukseen, jonka nojalla supistetaan seuraavien rahoitusnäkymien otsakkeen 3 kokonaismäärärahoja, vaikka EU:ta koskeva keskustelu on juuri nyt käännekohdassa. 
Richard Corbett (PSE ). –
   Pidän komission vastausta myönteisenä. Olen tyytyväinen siihen, että tässä toiminnassa keskitytään kansalaisyhteiskuntaan ja kansalaisjärjestöihin sekä niiden näkemysten kuulemiseen sen sijaan, että seurattaisiin ainoastaan sensaatiolehtien raportointia ja EU:n kannattajien mielipiteitä keskustelusta. Haluan sanoa myös, että tähän mennessä pohdinta-ajalla on keskitytty enemmänkin perustuslain sisältöön kuin sen sanamuotoon. Onko komissio sitä mieltä, että keskustelussa on aikanaan siirryttävä käsittelemään sitä, mitä tekstille on tehtävä, jos ei jo tänä vuonna niin ainakin ensi vuonna? 
Janez Potočnik,
   . Mielestäni huomiota on tietenkin kiinnitettävä myös asiasisältöön ja esille ottamiinne seikkoihin. Huomiota on kiinnitettävä myös siihen, ehkei vielä tänä vuonna mutta ehkä jo ensi vuonna, kuten totesitte. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa komission jäsen, komissio haluaa kontrolloida omaa propagandaansa, mikä kävi ilmi komission jäsenen Wallströmin äskettäisestä ilmoituksesta, joka koski hänen ehdotustaan poliittisesti kontrolloidusta EU:n uutistoimistosta EBS:stä. Kuinka voidaan näin ollen luottaa siihen, että rahoitusta pyritään jakamaan tasapuolisesti perustuslakia kannattaville ja sitä vastustaville järjestöille ja yksittäisille henkilöille? 
Janez Potočnik,
   . Keskustelun on oltava avointa, ja tähän on aina pyrittykin. Keskustelussa on kuultava molempia puolia, niin perustuslain kannattajia kuin sen vastustajiakin. Näin tehtiin läpi koko perustuslakia koskevan keskusteluprosessin, joka järjestettiin laajalti neuvoa-antavana prosessina. Näin on tarkoitus tehdä jatkossakin. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Millä tavoin Euroopan komissio arvioi Euroopan tietoverkkojen tähänastista toimintaa?
Aikooko se laatia uusia suunnitelmia Euroopan kansalaisille suunnatun tiedotuksen tehostamiseksi ja jos vastaus on kyllä, mitä rahoitusmekanismeja se aikoo käyttää? 
Janez Potočnik,
   . Komissio käynnisti 1. toukokuuta 2005 uuden Europe Direct -tiedotuspisteiden verkon toiminnan. Uusia tiedotuspisteitä on kaikkialla laajentuneessa EU:ssa yhteensä 393, ja ne ovat korvanneet aiemmat Eurooppa-tiedotuspisteet ja maaseudun EU-tietokeskukset, joiden kohderyhminä olivat kaupunkien ja maaseudun asukkaat. Uuden verkon tavoitteita on järkeistetty, jotta yleisön tietotarpeeseen pystytään vastaamaan paremmin.
Verkon tukemiseksi perustettujen rahoitusvälineiden on oltava EY:n varainhoitoasetuksen mukaisia. Uudet tiedotuspisteet valittiinkin komission päätöksen C/2004/2869 johdosta käynnistetyn ehdotuspyynnön perusteella. Kullekin Europe Direct -tiedotuspisteelle myönnetään enintään 24 000 euron toiminta-avustus, kun taas aiemmille Eurooppa-tiedotuspisteille ja maaseudun EU-tietokeskuksille myönnettiin enintään 20 000 euroa. Digicom aikoo lisäksi käynnistää täydentävän ehdotuspyynnön vuoden 2007 alussa, minkä tarkoituksena on avata uusia tiedotuspisteitä niille maantieteellisille alueille, joita nykyinen verkko ei kata riittävästi, ja ottaa samalla huomioon EU:n tuleva laajentuminen Romaniaan ja Bulgariaan.
Aiemmista tiedotuspisteiden verkoista tehtiin vuonna 2003 sisäinen vaikutustenarviointi, josta kävi ilmi tiedotuspisteiden todellinen merkitys tiedotuspolitiikan kumppaneina etenkin paikallisesti ja alueellisesti. Uudet tiedotuspisteet aloittavat toimintansa vuoden 2006 jälkipuoliskolla, ja niiden toiminnan arvioimiseksi otetaan käyttöön reaaliaikainen seurantajärjestelmä.
Komissio julkaisi heinäkuussa 2005 Eurooppa-asioista tiedottamista koskevan toimintasuunnitelman, jonka nojalla se aikoo tehdä toteutettavuustutkimuksen – toimintasuunnitelman toimi 6 – arvioidakseen, onko komission eri tiedotuslähteitä tarpeen järkeistää asteittain. Kuten toimintasuunnitelman toimessa 42 todetaan, vuoden 2006 lopulla on myös tarkoitus toteuttaa vaikutustenarviointi tiedotuspisteiden tiedotustoimista. 
Marie Panayotopoulos-Cassiotou (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, kuunneltuani vastauksenne edeltävään kysymykseeni haluan tiedustella, missä suhteessa tämän jatkuvan EU:n nykyhetkeä koskevan tiedottamisen menot ovat verrattuna mainitsemanne K-suunnitelman menoihin. 
Janez Potočnik,
   . Näiden kahden aiheen välillä ei ole mitään yhteyttä, joten niiden määrärahoja ei myöskään voida vertailla. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Euronews-kanava tarjoaa päivittäisen aihekohtaisen uutiskatsauksen Euroopan tapahtumista ja se rahoitetaan osittain EU:n talousarviosta. Se, että Liettuan kansalaiset eivät pääse näkemään Euronews-kanavan lähetyksiä asettaa heidät epäedulliseen asemaan muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin verrattuna erityisesti siitä syystä, että paikallisilla joukkotiedotusvälineillä ei ole varaa lähettää toimittajia Euroopan unioniin.
Pitääkö komissio mahdollisena, että Liettuan asukkaille lähetetään päivittäiset puolen tunnin Euronews-uutiset kansallisen julkisen palvelun tv-yhtiön välityksellä? 
Janez Potočnik,
   . Komissio allekirjoitti vuonna 2005 palvelusopimuksen EuroNewsin kanssa EU:n asioiden käsittelemisestä sen uutisissa ja lehdissä toimituksellista riippumattomuutta koskevan tiukan lausekkeen mukaisesti. Sopimus kattaa EU:ta koskevien ohjelmien tuottamisen ja jakelukustannukset. Se laadittiin ja allekirjoitettiin uutisissa käytettävillä seitsemällä kielellä eli saksaksi, englanniksi, ranskaksi, italiaksi, portugaliksi, espanjaksi ja venäjäksi, sekä jakeluvaltion kielellä. Sopimus ei sisällä velvoitetta, jonka mukaan kanavan olisi laajennettava maantieteellistä kattavuuttaan tai lähetettävä uutisia useammilla kielillä. Siinä määrätään kuitenkin, että EU:ta koskevia ohjelmia lähetetään aina riippumatta siitä, kuinka paljon kattavuus laajentuu tai kuinka useita muita kieliä otetaan mukaan.
Yksi valintaperusteista oli EuroNewsin valmius ja halu laajentaa maantieteellistä ja kielellistä kattavuuttaan. Sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen on tullut mahdollisuus laajentaa kattavuutta Romaniaan romanian kielellä. Sopimuksia on allekirjoitettu myös muun muassa Intiassa ja Kiinassa.
EuroNews monipuolistaa myös ohjelmien eri jakelutekniikoita, joita ovat kaapeli, maanpäällisen verkon digitaalikanavat, matkapuhelimet ja niin edelleen. Jakelu on kuitenkin kaupan alaan liittyvä asia, jossa päätösvalta on EuroNewsilla. Komissio kannustaa luonnollisesti EuroNewsia laajentamaan kaikin käytettävissä olevin keinoin maantieteellisiä jakelutekniikoitaan ja kielellistä kattavuuttaan.
Liettuassa EuroNews-kanava näkyy kaapelin tai satelliitin kautta tällä hetkellä 1,33 miljoonasta taloudesta ainoastaan 49 000 taloudessa. Liettuan maanpäälliselle digitaalitelevisiokanavalle Lietuvos Telekomasille on esitetty EuroNewsin jakelutoiminnasta ehdotus, joka sen toivotaan hyväksyvän. Neuvotteluja käydään parhaillaan myös valtakunnallisen kanavan LRT:n kanssa sopimuksesta, jonka ansiosta LRT voisi lähettää EuroNewsin ohjelmia hertzitaajuudellaan niin usein kuin se haluaa. Parhaillaan keskustellaan myös kattavuuden laajentamisesta Liettuaan samalla tavoin kuin Romaniaan. 
Margarita Starkevičiūtė (ALDE ).
    Haluan kiittää teitä vastauksestanne. Luotan siihen, että komissio pyrkii jatkossa varmistamaan, että nämä EuroNews-kanavaa koskevat mahdollisuudet ovat olemassa kaikissa maissa, joissa lähetyksiä ei tällä hetkellä näy, ja myös niiden naapurivaltioissa. Onhan televisio edelleen suosituin tiedotuskanava etenkin EU:n kannalta. 
Janez Potočnik,
   .  Teemme parhaamme ja noudatamme sopimuksia sekä kunnioitamme EuroNewsin riippumattomuutta. 

Puhemies.
   Seuraavana on 
Sokeriuudistus antaa joillekin jäsenvaltioille mahdollisuuden maksaa kansallista tukea sokerintuottajille. Miten komissio näin ollen suhtautuu periaatteessa kansallisen tuen käyttämiseen yhteisen maatalouspolitiikan säätelyvälineenä? Voidaanko odottaa, että komissio käyttää samaa välinettä tulevan ehdotuksensa yhteydessä? Vai onko se poikkeus, jota käytetään vain sokeriuudistuksen yhteydessä? Katsooko komissio, että EU:n maataloustuki voidaan lakkauttaa maataloustuen täydellisen tai osittaisen kansallistamisen yhteydessä? 
Mariann Fischer Boel,
   Arvoisa puhemies, arvoisa parlamentin jäsen, EU:n yhteisen maatalouspolitiikan toteuttamisessa on alusta saakka noudatettu täysin hyväksyttyä periaatetta, jonka nojalla huomioon on otettava maatalouden erityinen luonne ja rakenteelliset erot EU:n eri alueiden välillä Pohjois-Suomesta Italian eteläkärkeen saakka. Nämä ulottuvuudet voidaan ottaa huomioon tarvittaessa myös valtiontuen avulla.
Tällä hetkellä valtiontukea voidaan myöntää Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksen liitteessä I lueteltujen eri maataloustuotteiden tuotantoon ja jalostukseen, kun kolme erillistä kriteeriä täyttyy. Ensinnäkin kilpailuedellytyksiä on noudatettava, toiseksi tuen on oltava yleensä yhteisen maatalouspolitiikan mukaista ja kolmanneksi tuen on tietenkin oltava tekemiemme kansainvälisten sitoumusten mukainen. Viimeksi mainituista voitaisiin mainita esimerkkinä maataloutta koskeva WTO:n sopimuksemme.
Eurooppa-neuvoston marraskuun kokouksessa maatalousministerit vahvistivat poliittisen strategian EU:n yhteisen sokeripolitiikan uudistamiseksi. Sopimuksen mukaan Suomen sokerijuurikkaan tuottajille voidaan myöntää tarkkaan määriteltyä ja rajattua valtiontukea enintään 350 euroa hehtaarilta ja EU:n syrjäisimmille alueille kohdennetaan vuosittain enintään 90 miljoonaa euroa. Lisäksi päätettiin, että sokerikiintiötään alle puoleen supistaville jäsenvaltioille annetaan mahdollisuus saada väliaikaista tukea viiden vuoden siirtymäkaudella, joka lasketaan alkavaksi siitä tuotantovuodesta, jona kiintiöitä ryhdytään supistamaan tai jona kiintiöt supistetaan alle puoleen. Italian tapauksessa tällaista siirtymäajan tukea on jo myönnetty noin 11 euroa sokerijuurikastonnia kohti tuotantovuodessa. Tuki on varattu ensisijaisesti sokerijuurikkaan kuljettamiseen.
Yhteisen maatalouspolitiikan uudistus hyväksyttiin vuonna 2003 Berliinissä, Göteborgissa ja Brysselissä aiemmin tehtyjen maatalousalaa koskevien päätösten mukaisesti, ja sitä toteutetaan parhaillaan. Uusissa jäsenvaltioissa uudistuksen kustannukset sijoittuvat laajentunutta EU:ta koskevaan budjettikehykseen, josta päätettiin Brysselissä vuonna 2002. YMP:n uudistuksen hyväksymisen yhteydessä ei havaittu minkäänlaista halua kansallistaa EU:n maatalouspolitiikkaa. 
Henrik Dam Kristensen (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää komission jäsentä vastauksesta. Ensinnäkin haluan todeta, kuinka hyvä asia tämä sokeriuudistus oli. Olen tällä hetkellä lisäksi täysin vakuuttunut siitä, että komission jäsen toimii lainmukaisesti. En kyseenalaista uudistuksen toteutustapaa.
Kaipaan kuitenkin pikemminkin poliittista vastausta ja poliittista julistusta. Mielestäni maatalousalan uudistamista on jatkettava vielä muutamana seuraavana vuotena. Haluaisinkin tietää, kuinka komission jäsen suhtautuu uudelleenkansallistamiseen uudistuskeinona. Onko komission jäsen täysin valmis lähtemään tälle tielle? Mielestäni kansallistaminen tarkoittaisi yhteisen maatalouspolitiikan loppua. Toisin sanoen haluan tietää, kuinka komission jäsen suhtautuu periaatteessa tulevan maatalouspolitiikan kansallistamiseen. 
Mariann Fischer Boel,
   Arvoisa puhemies, mielestäni arvoisalla parlamentin jäsenellä ei pitäisi olla epäilystäkään siitä, kuinka suhtaudun EU:n yhteisen maatalouspolitiikan uudelleen kansallistamiseen. Kansallistamista ei ole ehdotettu missään vaiheessa, päinvastoin.
Saanen antaa melko tuoreen esimerkin, josta käy selvästi ilmi, että olen vastustanut kaikin käytettävissä olevin oikeudellisin keinoin ehdotusta jopa 20 prosentin suuruisesta vapaaehtoisesta mukauttamisesta, jota puheenjohtajavaltio Yhdistynyt kuningaskunta esitti seuraavia eli kauden 2007–2013 rahoitusnäkymiä koskevissa neuvotteluissa.
Mielestäni tämä ehdotus tarkoittaisi sitä, että ottaisimme ensimmäisen askeleen kohti EU:n yhteisen maatalouspolitiikan kansallistamista. Se tarkoittaisi, ettemme enää kilpailisi samoin edellytyksin, vaan joutuisimme tilanteeseen, jossa maatalouspolitiikka muuttuisi EU:n 25 jäsenvaltion valtiovarainministerien ja valtiovarainministeriöiden väliseksi kilpailuksi 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Komission ja neuvoston hyväksymä sokerimarkkinauudistus käsittää muun muassa korvauksien maksamisen sokerintuottajille jokaista sokerin tuotantotonnia kohti (suuruudeltaan 730 euroa), josta he luopuvat. Puolassa, missä tuotantokiintiöt jaetaan sokeriyrityksille, eikä sokerijuurikkaan viljelijöille, tämä voi aiheuttaa sokerintuotannon vähentymisen, mistä seuraa, että viljelijät joutuvat lopettamaan sokerijuurikkaan viljelyn. 
Minkälaista tukea viljelijät tulevat saamaan Puolassa joutuessaan siihen tilanteeseen, että heidän on lopetettava sokerijuurikkaan tuotanto? 
Mariann Fischer Boel,
   . Sokerikiintiöt vahvistetaan yhteisön lainsäädännön nojalla periaatteessa maakohtaisesti. Nykyisen sokerin markkinajärjestelyn nojalla jäsenvaltiot jakavat kiintiöt sokerin tuotantoyrityksille, eikä niitä jaeta suoraan sokerijuurikkaan tuottajille. Tätä periaatetta ei muutettu uudistuksessa, eikä säännöstä ole poikettu Puolankaan kohdalla.
Rakenneuudistusrahasto perustetaan sellaisten välttämättömien rakenneuudistustoimien helpottamiseksi, joilla sokerintuotantoa on tarkoitus supistaa EU:n vähiten kilpailukykyisillä alueilla.
Sokerikiintiöstään luopuvat yritykset voivat saada rakenneuudistustukea neljän vuoden siirtymäkauden aikana. Tukeen liittyy kuitenkin useita ehtoja, kuten pakollinen sokerijuurikkaan tuottajien kuuleminen ja rakenneuudistussuunnitelman toimittaminen hallituksen ja tuotannonalan hyväksyttäväksi. Jäsenvaltioilla on huomattava päätäntävalta rakenneuudistustuen täytäntöönpanoa koskevien yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisessa, kunhan ne noudattavat yhteisön tulevan lainsäädännön yleissääntöjä. Tästä syystä rakenneuudistusvarat voi joutua tuotannonalan taskuihin. Tämä on erittäin tärkeä näkökohta, jota korostan aina, ja se on rakenneuudistusrahaston perusajatus.
Yritysten lisäksi rakenneuudistusrahastosta voivat hyötyä myös sokerijuurikkaan tuottajat ja koneurakoitsijat. Maanviljelijöille olisi varattava ainakin 10 prosenttia rakenneuudistusrahastosta eli 730 euroa tonnilta, jotta voidaan korvata erityisesti sokerijuurikkaan tuotannossa tarvittaviin koneisiin tehtävät investoinnit. On selvää, että sanamuoto "ainakin 10 prosenttia" antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden valita, haluavatko ne osoittaa sokerijuurikkaan tuottajille tätä suuremman osuuden.
Lisäksi on korostettava, että juuri käsittelemämme rakenneuudistusrahaston lisäksi sokerijuurikkaan tuottajat saavat myös suoraa tukea korvauksena tulonmenetyksistä, jotka aiheutuvat hinnanalennuksista. Ne saavat suoran tuen silloinkin, jos ne lopettavat sokerijuurikkaan tuotannon. Tämä on erittäin tärkeää.
Uusille jäsenvaltioille myönnettävän sokerijuurikasta koskevan korvauksen suoraa maksua ei luonnollisestikaan aloiteta asteittain. Uusien jäsenvaltioiden sokerijuurikkaan tuottajat saavat täysin saman korvauksen hehtaarilta kuin vanhojen jäsenvaltioiden tuottajat, mikä tarkoittaa, ettei alalla sovelleta samanlaista tuen asteittaista käyttöönottoa kuin vilja-alalla. Korvaus on sataprosenttinen heti siitä hetkestä lähtien, kun uutta sokeriuudistusta ryhdytään toteuttamaan. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, haluan esittää toisen kysymyksen. Onko komissiolla käytössään välineet, joilla rajoitetaan sokerikiintiöiden siirtämistä jäsenvaltioiden välillä esimerkiksi Puolasta muihin jäsenvaltioihin? Onko tällaisia välineitä olemassa ja ovatko ne tehokkaita? 
Mariann Fischer Boel,
   . Neuvoston sopimuksessa ei ole sovittu, että kiintiöitä voitaisiin siirtää jäsenvaltioiden kesken. Se on mahdollista ainoastaan jäsenvaltion sisällä. Puolassa tai jossain muussa jäsenvaltiossa on mahdollista siirtää kiintiöitä tehtaasta toiseen, mutta uudistusehdotuksessa ei mainita rajat ylittävää kiintiöiden siirtämistä. 
Puhemies.
   Seuraavana on 
Kuten komissio tietää, sokeripöytäkirjan sopimuspuolina olevat AKT-maat saavat raakasokeristaan takuuhinnan, joka vastaa EU:n vähimmäisinterventiohintaa. Tällä hetkellä hintaan sisältyy perinteisille jalostamoille maksettava mukautustuki, jonka suuruus on 5,1 % takuuhinnasta. Tuen kokonaissumma on noin 35 miljoonaa euroa. Sokerialan ehdotetun uudistuksen mukaan tätä jalostustukea ei enää makseta unionin talousarviosta, vaan siirretään AKT-maille 5,1 prosentin suuruisen hintaleikkauksen muodossa, mikä tarkoittaa 35 miljoonan euron ansionmenetystä AKT-maissa.
Voiko komissio vahvistaa harkitsevansa mahdollisuutta muuttaa yhteisestä markkinajärjestelystä aikaansaatua kompromissipakettia, jota on tarkoitus käsitellä neuvostossa 20. helmikuuta, ja sallia jalostusteollisuuden mukautustuen maksamisen jatkossakin unionin talousarviosta? 
Mariann Fischer Boel,
   . Sokeripöytäkirjan maiden takuuhintojen takaamiseksi hinnat ovat kehittyneet aina täysin samalla tavoin kuin EU:n viralliset sokerihinnat, eikä sokeripöytäkirjan maille ole koskaan taattu kiinteää hintaa. Sokeripöytäkirjan maat hyötyvät kuitenkin vähäisemmästä hinnanalennuksesta tuotantovuoteen 2008–2009 saakka. Näin mailla on kolme vuotta aikaa mukautua uusiin hintatukijärjestelyihin EU:ssa.
Tuotantovuosina 2006–2007 ja 2007–2008 raakasokerin viitehinta laskee ainoastaan 5 prosenttia, kun taas EU:n sokerijuurikkaan tuottajiin kohdistuu ensimmäisenä vuonna 20 prosentin hinnanalennus ja seuraavana vuonna 27,5 prosentin hinnanalennus. Ainoastaan 5 prosentin hinnanalennus johtuu siitä, etteivät rakenneuudistusten kustannukset kohdistu jalostajiin eivätkä sitä kautta myöskään AKT-valtioiden toimittajiin. Niiden ei tarvitse maksaa mitään maksuja. Jalostajat menettävät kuitenkin jalostustuen, joka lakkautetaan uudistuksen yhteydessä.
On selvää, että AKT-valtioihin EU:ssa tehdyn uudistuksen johdosta sovellettavista erilaisista edellytyksistä keskusteltiin perusteellisesti ennen kuin neuvostossa saavutettiin poliittinen yhteisymmärrys. Alusta alkaen on ollut selvää, että vuoden 2006 kuuden viimeisen kuukauden kauden rahoitus on turvattava, sillä se ei sisälly seuraavaan rahoituskauteen. Tästä syystä päätettiin osoittaa 40 miljoonaa euroa kaudelle, joka alkaa 1. heinäkuuta ja loppuu kuluvan vuoden lopussa. 
Seuraavien rahoitusnäkymien kattaman kauden osalta on selvää, että komissio haluaa myöntää edellä mainittuja 40 miljoonaa euroa huomattavasti suuremmat määrärahat, mutta tämä riippuu seuraavan kauden rahoitusnäkymiä koskevista keskusteluista, joita käydään parhaillaan. Summa on kuitenkin huomattavasti mainittua suurempi. Voin ainoastaan todeta, että komission ehdotuksen mukaisesti talousarvioon sisältyvät 190 miljoonan euron vuosittaiset määrärahat. Toivonkin, että myös parlamentissa päästään yksimielisyyteen tarpeesta auttaa AKT-valtioita etenkin siirtymäkauden aikana. 
Glenys Kinnock (PSE ). –
   Arvoisa komission jäsen, tarkoitan sitä, että sokerijärjestelmän uudistuksen sivuvaikutukset ovat tuntuneet kaikissa 18 sokeripöytäkirjan maissa. Sanoitte, että näillä 18 maalla olisi jaettavanaan 40 miljoonaa euroa. Kolme komission jäsentä, eli te, komission jäsen Mandelson ja komission puheenjohtaja, lupasi AKT-valtioille 190 miljoonaa euroa. Seuraan tilannetta nyt erittäin tarkkaan. Emme löydä näitä varoja mistään yleisen talousarvion budjettikohdasta, eikä talousarvioon sisälly yhtään AKT-valtioille lupaamaanne määrää vastaavaa summaa. Parlamentin kovista ponnisteluista huolimatta talousarviovarojen löytäminen on erittäin hankalaa, ja meidän on varmistettava, että varaamme tarvittavat määrärahat.
Arvoisa komission jäsen, voitteko kehottaa neuvostoa sopimaan siitä, että määrärahat olisi varattava mistä tahansa otsakkeeseen IV sisältyvistä käyttämättömistä määrärahoista? Pyrittekö kaikin keinoin suojelemaan AKT-sokerintuottajavaltioita nyt, kun ne ovat erittäin haavoittuvia? 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa jäsen Kinnock, tiedätte tästä aiheesta hyvin paljon, ja olemme ennenkin keskustelleet siitä, joten te varmastikin tiedätte, että olemme olleet hyvin tiiviissä yhteydessä AKT-sokerintuottajavaltioihin. Kaikki AKT-valtiot eivät tuota sokeria. Komissio on ottanut asiakseen auttaa AKT-valtioita niin, etteivät ne välttämättä jatkaisi sokerin tuottamista, jos ne eivät pysty siihen kilpailukykyisesti, vaan että ne siirtyisivät johonkin muuhun tuotantoon. Tästä syystä minua ilahdutti, että saimme komission viimeviikkoisessa kokouksessa hyväksyttyä bioetanolia koskevan tiedonannon. Tämän jälkeen kehitysyhteistyövaroista vastaava komission jäsen Michel osallistui kanssani lehdistötilaisuuteen, jossa käsiteltiin bioetanolia, joka voisi tarjota vaihtoehdon sokerintuotannon lopettaville maille.
Luvuista voidaan keskustella loputtomasti. Komissiosta on kuitenkin tärkeää lähettää selkeä viesti siitä, että pidämme tärkeänä taata sokeria tuottavien AKT-valtioiden tuotantomahdollisuudet. Olen melko varma, että jos AKT-valtioilta kysytään, nekin tunnustavat, että olemme järjestäneet useita kokouksia niiden kanssa. Olemme olleet suorassa yhteydessä esimerkiksi neuvoston kokouksissa kahteen otteeseen. On tunnustettu, että tämä on todellakin komission mieltä askarruttava asia. 
Puhemies.
   Kysymyksiin, joihin ei ajanpuutteen vuoksi voitu vastata, vastataan kirjallisesti (ks. liite).
Kyselytunti on päättynyt.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Graefe zu Baringdorfin laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö riskin- ja kriisinhallinnasta maatalouden alalla [2005/2053(INI)] (A6-0014/2006). 
Mariann Fischer Boel,
   .  Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää Euroopan parlamenttia, varsinkin esittelijä Graefe zu Baringdorfia sekä maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan jäseniä heidän riskin- ja kriisinhallinnan alalla tekemästään valmistelutyöstä sekä hyvin hyödyllisestä päätöslauselmastaan ja mietinnöstään. Aion tietenkin tutustua tarkoin kantaanne ja mietinnössä esitettyihin ehdotuksiin.
Komission maaliskuussa 2005 esittämän riskin- ja kriisinhallintaa koskevan tiedonannon tarkoituksena oli saada aikaan laajaa keskustelua. Uskoakseni tuohon tavoitteeseen on nyt päästy neuvostossa, talous- ja sosiaalikomiteassa ja nyt täällä Euroopan parlamentissa. Osallistumisenne on olennaista työskentelymme edistymisen kannalta.
Panenkin merkille kantanne, joka koskee kolmea vaihtoehtoa riskin- ja kriisinhallintaa tukeviksi maatalouden kehittämistoimiksi. Otan huomioon kehotuksenne jatkaa asian valmistelua ja panen merkille erityisen kiinnostuksenne vaihtoehtoon 2, joka koskee sijoitusrahastoja.
Olen lyhyellä aikavälillä kanssanne samaa mieltä hedelmä- ja vihannesalasta, ja olenkin jo kertonut neuvostolle, että aiomme tarkastella riskin- ja kriisinhallintaa hedelmien ja vihannesten yhteisen markkinajärjestelyn tulevan uudistuksen yhteydessä.
Kuten olette huomanneet, riskin- ja kriisinhallinta on kuitenkin hyvin monisyinen aihe, muun muassa siksi, että tarkoituksena on mukautua WTO-sääntöjen suhteen parhaillaan muuttuvaan kansainvälisen kaupan kenttään. Tätä aihetta on siksi tarkasteltava lähemmin.
Taustatilanteen kartoittamisesta on mainittava, että vuoden 2005 alussa käynnistimme EU:n maatalouden riskin- ja kriisinhallintavälineitä koskevan tutkimushankkeen. Työskentely on edennyt hyvin, ja välituloksia lienee saatavilla ensi vuonna.
Olemme myös valmistelemassa selvitystä eri jäsenvaltioiden maatalousvakuutusjärjestelmistä ja maatalouden alan vakuutusjärjestelmien käytännön kysymyksistä. Euroopan parlamentti on erityisesti pyytänyt sitä. On olennaisen tärkeätä kuvailla ja analysoida, mitä käytäntöjä jäsenvaltioissa on olemassa, ennen kuin viimein päätetään, onko vakuutusmahdollisuuksia varten luotava pysyviä eurooppalaisia välineitä. Se antaa meille tulevana vuonna hyvän pohjan asian tarkastelulle ja helpottaa yksityiskohtaista poliittista keskusteltua, joka on välttämätön ennen lisätoimista sopimista. Olen aivan varma siitä, että kuultuani kommenttinne pystyn vastaamaan suoraan joihinkin esitetyistä kysymyksistä. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, maatalous on riippuvainen monista tekijöistä, joista kaikkia ei kaupallisella sektorilla pidetä lainkaan riskeinä. Sen vuoksi yhteinen maatalouspolitiikka on aina suojannut maataloutta tietyiltä riskeiltä, ja aiemmin tietyt tilat saivat tulotakuunsa interventioina, jotka käsittivät tärkeiden tuotteiden hinta- ja myyntitakuun. Lopputuloksena oli kuitenkin tuen jakautuminen siten, että suuret tilat selvästi hyötyivät pienempien kustannuksella. Lopulta maksut jakautuivat siten, että 80 prosenttia varoista suunnattiin 20 prosentille viljelijöistä.
Tämä johti myös siihen, että Euroopan unionissa, joka on yksi elintarvikkeiden suurimpia tuojia maailmassa, syntyi osittaisia ylijäämiä, sillä valtion interventio oli synnyttänyt eräänlaisen tyhjiön. Ylijäämät myytiin sitten maailmanmarkkinoilla miljardihintaan verovaroin rahoitetussa polkumyyntioperaatiossa, jonka seurauksena alueelliset markkinat tuhoutuivat joissain maissa, erityisesti kehitysmaissa.
Olemmekin uudistusten myötä pyrkineet saamaan ainakin tuon loppumaan, mutta varoja jaetaan edelleen samassa suhteessa. Pitkälle rationalisoidut yritykset saavat nykytilanteessa työntekijää kohden 120 000 euroa vuodessa, kun suurin osa viljelijöistä saa alle kymmenesosan siitä.
Kun nyt harkitsemme sitä, tarvitaanko uutta kriisin- ja riskinhallintajärjestelmää, meidän on korjattava valtiontuen jakautuminen, jotta se koituisi maaseudulla sijaitsevien maatilojen eduksi. Tällä ei ole mitään tekemistä suurten ja pienten tilojen kanssa vaan tuotantomenetelmän kanssa. Kyse on siis siitä, missä työntekijät varsinaisesti työskentelevät.
Me – ja minä itse esittelijänä – olemme sitä mieltä, että mainitsemistanne vaihtoehdoista meidän on tietenkin tarkasteltava ensimmäistä vaihtoehtoa eli vakuutusta luonnonkatastrofien varalta. Sellainen onkin jo olemassa, mutta siitä on tehtävä järjestelmällisempi käytäntö.
Vaihtoehto 2, joka koskee sijoitusrahaston tarpeellisuutta, on kiinnostava näkökohta, mutta kuten sanoin aiemmin, myös tässä on tehtävä selväksi, että maksuissa, jotka viljelijöiden on maksettava sijoitusrahastoihin, on otettava huomioon sekä tuotannon laajuus että viljelijän maksukyky, jotta uusi järjestelmä ei aiemman tavoin johtaisi maaseudulla harjoitettavan maanviljelyn kannalta epäedulliseen epätasa-arvoon.
Viljelijöiden itsensä on myös tärkeätä olla mukana kyseisessä vakuutusjärjestelmässä, toisin sanoen tilat on saatava osallistumaan yhteisrahoitukseen, jotta ei päädyttäisi julkiseen suojeluun ja jotta yhtä järjestelmää ei vain korvattaisi toisella, siis jotta emme herättäisi juuri lakkauttamaamme järjestelmää henkiin uudella nimellä. Tavanomaiset riskit on paljolti voitava hyväksyä, ja viljelijöiden ja tilanhoitajien on itse kannettava niistä vastuu osaamisensa perusteella.
Suhtaudumme kriittisimmin vaihtoehtoon 3, joka koskee perusturvaa tuloihin kohdistuvien kriisien varalta. Luonnonkatastrofit ja ennakoimattomat riskit aiheuttavat tietenkin aina tulonmenetyksiä ja toisin sanoen taloudellista rasitetta. Meidän ei kuitenkaan pidä ottaa sitä riskiä, että suojautuminen tuloihin kohdistuvilta kriiseiltä saattaisi meidät takaisin vanhaan järjestelmään, jossa tulot taattiin valtion intervention avulla. Mietinnöstämme käy selvästi ilmi, kuinka tarkoin olemme ottaneet tämän asian huomioon.
Jotkut ryhmistä ovat kuitenkin esittämissään tarkistuksissa keskittyneet tälle alueelle ja todenneet, että meidän olisi ainakin harkittava mahdollisuutta kannattaa kyseisiä toimia ja yhteyttä WTO:hon. Tähän haluamme sanoa, että uudistukset purkivat vanhanmallisen interventiojärjestelmän, eikä sitä pidä korvata toisella. 
Gklavakis,
   – Arvoisa puhemies, kaikki tietävät, että maataloustuotanto on ilmasto-olojen armoilla. Edellinen puhuja kertoi sen meille, eikä asiaa ole syytä toistella. Kaikki tietävät myös, että Kreikan maataloutta kohtaan suuntautui aiemman YMP:n nojalla paljon enemmän protektionismia kuin nykyisin, ja pelkään pahoin, että seuraava YMP on siinä suhteessa vielä pahempi.
Olemme sitä mieltä, että toimipa vakuutusjärjestelmä miten hyvänsä, sillä on hyvät ja huonot puolensa, mutta Euroopan unionin osallistuminen rahoitukseen on nähdäksemme erittäin vähäistä, ja mielestäni meidän olisi oltava tässä kohdin hiukan avokätisempiä. Lisäksi haluan myös sanoa, että erityistä huomiota on kiinnitettävä hedelmiin, jotka arkoina tuotteina tarvitsevat paljon enemmän suojelua.
Viime päivinä olemme myös voineet todeta polttoaineen hintojen huiman nousun, mistä aiheutuu useiden viljelylajien osalta tuhoisaa kustannusten nousua. Muita toimia, joista meidän on huolehdittava tarkoin, edellyttää lisäksi se, että kriisiaikoina on lisättävä varastointia ja jalostamista ja myynninedistämistä, samoin kuin vapaaehtoista tuotannon supistamista. Meistä on erityisen tärkeätä, että koko järjestelmään puututaan nopeasti.
Lopuksi haluan todeta, että jos emme tue maatalouttamme tässä pitkälle globaalistuneessa ympäristössä, johon sen olemme saattaneet, se tuhoutuu, eikä eurooppalaista maataloutta ole enää olemassa. 
Bogdan Golik,
   . Arvoisa puhemies, tänään käsittelemässämme esittelijä Graefe zu Baringdorfin mietinnössä nimetään selkeästi ja ytimekkäästi EU:n maatalouden riskin- ja kriisinhallintajärjestelmän puutteet ja epäkohdat.
Yhteinen maatalouspolitiikka suojeli maanviljelyä ja maanviljelijöitä EU:ssa vuosien ajan. Tehdessään viljelijöistä markkinasuuntautuneempia viimeaikainen uudistus on samalla pakottanut heidät kantamaan vastuun riskinhallinnasta. Koska eurooppalaista maanviljelyä aiemmin tuettiin, ei tarvittu vahingontorjuntaan ja riskien varalta vakuuttamiseen liittyviä järjestelyitä. Nykyisin vain harvat viljelijät voivat varautua kriisitilanteisiin ja valitettavasti harvoilla heistä on varaa vakuutukseen vapaan kilpailun vallitessa ja kannattavuuden ollessa alhainen. Muut kuin maatalousalan yritykset sekä elinkeinonharjoittajat ja vakuutusyhtiöt ovat luoneet vakuutusvalikoiman, joka käsittää jopa sellaiset erityistilanteet kuin valuuttakurssien vaihtelut tai tulonmenetykset, jotka ulkomaisissa sijoituksissa johtuvat poliittisista oloista.
Sekä komission tiedonannosta että esittelijän erinomaisesta mietinnöstä käy ilmi, kuinka paljon Euroopan unionissa ollaan jäljessä tässä asiassa. Viljelijäyrittäjä, joka YMP:n uudistuksen jälkeen harjoittaa maanviljelyä vapailla markkinoilla, vaarantaa erittäin kovan kilpailun vuoksi kaiken, eikä hänellä ole edes vakuutuksen tuomaa turvaa, jollainen on tarjolla sijoittajille tai elinkeinonharjoittajille. Suurella tai erittäin tuottavalla tilalla on edellytykset selviytyä vakuutuskuluista ja riskin hinnasta, mutta miljoonilla pien- ja perhetiloilla ei EU:ssa ole varaa vakuuttaa omia kotejaan, tuotannostaan puhumattakaan. Kriisin sattuessa heidän on turvauduttava naapuriapuun tai valtiontukeen.
Kuka eurooppalainen viljelijä aikoo ottaa vakuutuksen suojautuakseen tulonmenetykseltä siinä tapauksessa, että Venäjä sulkisi rajansa, tai viljelmien lopettamiseen johtavan sokerimarkkinoiden uudistuksen varalta tai suojautuakseen Kiinasta tuotujen hedelmien ja vihannesten polkumyyntihinnoilta? Kuka vakuuttaa kattavasti viljelijän investoinnit ja sijoitusten rahoittamiseen liittyvät riskit; tuotteiden, lannoitteiden, rehun ja polttoaineen hintavaihteluiden aiheuttamat riskit; maailmanlaajuisen ilmastonmuutoksen, maaperän köyhtymisen, kuivuuden, hurrikaanien, tulvien ja myrskyjen aiheuttamat riskit? Kuka tarjoaa vakuutuksen, joka kattaa kysynnän ja tarjonnan epätasapainotilat, tartuntataudit ja muuntogeeniset elintarvikkeet?
Koska maatalous on erillinen talouden ala, sen vakuutustarpeet edellyttävät omaa lainsäädäntöä ja organisaatiorakennetta. Maatalous on omana alanaan liian sirpaleinen ja heikko luodakseen itselleen omat vakuutusjärjestelmänsä. Edes Euroopan unionin vauraimmat maat eivät pysty yksin selviytymään tuosta tehtävästä. Sen vuoksi on luotava yhteinen ja yleinen vakuutusjärjestelmä, johon kaikki jäsenvaltiot ja kaikki viljelijät kuuluvat osana jälleenvakuutusjärjestelmää.
Komission ehdottama, tuen mukauttamisesta peräisin olevista varoista saatava yksi prosentti ei ole riittävä jälleenvakuutusjärjestelmän perustamista varten, ennaltaehkäisy- ja korvausjärjestelmien luomisesta puhumattakaan.
Espanjassa on tällä hetkellä EU:n tehokkain vakuutusjärjestelmä. Kehotankin komissiota soveltamaan tuota järjestelmää yleisesti mahdollisimman pian ja omaksumaan sen vakiomalliksi Euroopan unionissa. Vasta sitten olisi alettava neuvotella suurten vakuutusyhtiöiden ja jäsenvaltioiden hallitusten kanssa asianmukaisesta järjestelmästä, joka olisi yleinen ja pakollinen, vakavarainen ja kustannuksiltaan edullinen sekä oikeudenmukainen ja toissijaisuusperiaatteen mukainen.
Lopuksi haluan kiittää esittelijää hänen erinomaisesta mietinnöstään. Hän toi aiheellisesti esiin sen, että mukauttamisesta saatavaa yhden prosentin osuutta ei sovelleta uusiin jäsenvaltioihin, ja ehdottaakin komissiolle kyseisiä valtioita koskevaa vaihtoehtoista rahoitusjärjestelmää. 
Niels Busk,
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Graefe zu Baringsdorfia, joka on laatinut mietinnön riskin- ja kriisinhallinnasta maataloudessa. Luonnonkatastrofit, kuten suuret tulvat, kuivuus ja metsäpalot aiheuttavat nykyään paljon vahinkoa. Tuoreessa muistissamme ovat myös eläinten tartuntatautien hävittämis- ja torjuntatoimista EU:ssa aiheutuneet valtavat kulut. Tavoitteenamme on tämänhetkisissä WTO-neuvotteluissa jatkaa EU:n maatalouspolitiikan vapauttamista. YMP:n uudistus oli huomattava ja merkittävä askel siihen suuntaan. Komissio ei mielestäni ole kuitenkaan osoittanut pitävänsä riittävän kiireellisenä ehdotusten tekemistä riskien poistamisesta tai vähentämisestä tai kriisien ja tautien puhkeamisen torjumisesta, sillä emme todellakaan kaipaa mitään niistä.
Kenen tehtävänä on korvata tulevista tautiepidemioista aiheutuvat menetykset? Kuinka markkinoita pitäisi säännellä ja hallita erityisesti niillä EU:n alueilla, joille tauti ei leviä, mutta joita tilanne kuitenkin koskettaa, sillä ne eivät enää voi viedä elintarvikkeita yhtä helposti? Miksi komissio ei ole esittänyt ehdotuksia siitä, että vakuutussuojan hoitaisivat yksityiset ja keskinäiset vakuutusyhtiöt, mitä Euroopan parlamentti pyysi peräti jo kaksi vuotta sitten?
Maataloudessa ja elintarviketeollisuudessa käytetään olemassa olevia monia eri vakuutusjärjestelmiä aivan yleisesti. Asiaa on siksi tarkasteltava hyvin pian, jotta saataisiin vakuutussuoja niiden suurten menetysten varalta, joita ei jatkossa voida maksaa maatalousbudjetista. Lopuksi haluaisin todeta selvin sanoin, että emme halua palata aiempaan valtiontukeen tai peiteltyyn valtiontukeen. 
Margrete Auken,
   Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin maatalousvaliokunnalla on huomattava uskottavuusongelma. Sen tekemillä päätöksillä on usein yksi ainoa tarkoitus, nimittäin kahmia enemmän rahaa itselleen ja ystävilleen. Kaikki meistä täällä ovat kuitenkin yhdessä vastuussa siitä, että Euroopan parlamentin täysistunnossa yhä uudestaan hyväksytään maatalousvaliokunnan meille esittämiä päätöslauselmia. Tänään on kyse kriisinhallinta- ja vakuutusjärjestelmistä. Aiheesta on sinänsä hyvä keskustella, ja mietinnössä on paljon rakentavaa ainesta. Siinä on kuitenkin myös joitain negatiivisia asioita, joihin haluaisin nyt keskittyä.
Ensinnäkin alan itsensä olisi rahoitettava kriisinhallinta- ja vakuutusjärjestelmät. Olen kuullut, että Verts/ALE-ryhmän tiedottaja on ponnistellut kovasti asian puolesta, mutta hän oli valiokunnassa vähemmistössä. Lisäksi on muistettava, että kriisinhallinta- ja vakuutusjärjestelmien olisi liityttävä todellisiin kriiseihin. Mielestäni on suositeltavaa, että viljelijöiden kaikkialla EU:ssa olisi osoitettava solidaarisuutta toisilleen, jos heidän tiloillaan esiintyy vakavia tauteja, kuten BSE-tautia, suu- ja sorkkatautia tai lintuinfluenssaa. Se, että maatalousvaliokunta määrittelee kaupan vapauttamisen WTO:ssa kriisitilanteeksi, ei kerro terveestä prioriteettien asettamisesta. Se on merkki maatalousvaliokunnan ilmiselvästä vastuuttomuudesta.
Toivon todella, että ALDE-ryhmä on pyytänyt kohta kohdalta -äänestystä, jotta saisimme poistettua päätöslauselmasta tuon käsitteen. Lopuksi toivon tukea Verts/ALE-ryhmän pyynnölle kohta kohdalta -äänestyksen järjestämisestä tarkoituksena poistaa tekstistä valiokunnan pyyntö avusta öljyn korkeiden hintojen korvaamiseksi. Se on ehdottomasti mietinnön huonoin puoli. On masentavaa nähdä, kuinka usein Euroopan parlamentin jäsenet, jotka muutoin työskentelevät vihreän Euroopan puolesta ja yrittävät torjua ilmastoon liittyviä katastrofeja, eivät millään tavoin yritä ottaa selvää siitä, mitä maatalousvaliokunnassa on tekeillä.
On suorastaan tyrmistyttävää, että ehdotus öljyn hintojen yhteydessä maksettavasta tuesta ylipäänsä päätyy täysistunnon käsiteltäväksi. Ryhmien ympäristö- ja ilmastoasioista vastaavien tiedottajien olisi pitänyt pysäyttää hanke heti alkuunsa. Mitä sitten loppujen lopuksi vaaditaan, jotta maatalousvaliokunta toimisi vähemmän itsekeskeisesti? En valitettavasti usko, että mitään tapahtuu, ennen kuin Euroopan parlamentti saa todellista vaikutusvaltaa maatalouspolitiikkaan ja saamme valiokuntaan selvästi enemmän ihmisiä, joilla on kauaskantoisempia näkemyksiä EU:sta. 
Diamanto Manolakou,
   – Arvoisa puhemies, maatalouden alalla on otettava käyttöön riskin- ja kriisinhallintatoimia. Tämä tarve liittyy paitsi suojautumiseen luonnonkatastrofeilta, myös viljelijöiden tuloja – tosin ei järin tyydyttävästi – suojaavien järjestelmien purkamiseen ja vähittäiseen kumoamiseen YMP:n uudistamisen ja WTO-sopimusten kautta.
Uusien tekniikkojen vaikutuksilta suojautumisen lisäksi viljelijöiden on vieläkin tärkeämpää voida suojautua muuntogeenisten organismien käytöltä, sillä niillä on ennakoimattomia kielteisiä vaikutuksia ympäristöön, kansanterveyteen ja viljelijöiden tuloihin, kuten esittelijä toteaa mietinnössään. Kaikki esitetyt vaihtoehdot kuitenkin edellyttävät sitä, että ne eivät rasita yhteisön talousarviota ja että tarvittavat määrärahat saadaan eriytymiseen varatuista määrärahoista. Yksityisiä vakuutusyhtiöitä pidetään itse asiassa perusjärjestelmänä ehdotettujen toimien toteuttamisessa. Me kaikki kuitenkin tiedämme, että jopa näissä tapauksissa jotkut yhtiöt eivät vakuuta tiettyjä riskiluokkia niiden kannattamattomuuden vuoksi. Lisäksi mietinnössä hyväksytään komission asettamat kannustimet, jotka liittyvät pääasiassa jälleenvakuutukseen, jonka on oltava ilmainen, tai kansallisten yhtiöiden tarjoamien jälleenvakuutusmaksujen on oltava pienempiä tai on otettava käyttöön jälleenvakuutusmaksujen tukia yhtiöiden kannattavuuden turvaamiseksi. En ole samaa mieltä siitä, että erityisesti pieniä ja keskikokoisia tiloja kohtaavat luonnonkatastrofit ja talouskriisit saisivat synnyttää tuottoa vakuutuspääomalle.
Samalla hyväksytään se, ettei korvausta pitäisi maksaa menetyksistä, jotka ovat alle 30 prosenttia kolmen edeltävän vuoden keskiarvosta. Toisin sanoen edistetään seuraavaa epäoikeudenmukaisuutta: pienet ja keskikokoiset tilat joutuvat luonnonkatastrofien ja talouskriisien vuoksi kärsimään menetyksiä, jotka ovat parhaimmassakin tapauksessa vähintään 30 prosenttia, kun vakuutuspääoman tuotto on samalla taattu.
Vaikka hyväksymmekin sen, että on otettava käyttöön toimia, jotka käsittävät kaikki tulonmenetykset, joita viljelijöille aiheutuu erilaisten luonnonkatastrofien ja talouskriisien vuoksi, emme kuitenkaan voi olla samaa mieltä näistä ehdotuksista, jotka aiheuttavat lisärasitusta pienille ja keskikokoisille tiloille. Sen sijaan, että toimet lisäisivät kyseisten viljelijöiden tuloja, ne meidän mielestämme pienentävät niitä. 
Jeffrey Titford,
   . Arvoisa puhemies, minusta näyttää siltä, että suurin viljelijöiden päivittäin kohtaamista riskeistä on se, että Euroopan unioni hallitsee maataloutta ja viime kädessä heidän toimeentuloaan. Mullistus, jonka Iso-Britannia koki suu- ja sorkkataudin puhjettua vuonna 2001, on puhuva esimerkki siitä, mitä tapahtuu EU:n vastatessa kriisien hoidosta. Vain harvat tietävät, että katastrofin hoitamissuunnitelmaa johti silloinen maataloudesta vastaava komission jäsen, joka sai aikaan varsinaisen sekasorron. Koko maailmaa järkyttäneissä tappo- ja poltto-orgioissa teurastettiin turhaan miljoonia terveitä eläimiä. Lisäksi katastrofin syyt löytyivät EU:sta ja siitä, että se tuhosi jäsenvaltioiden teurastamoita liiallisella sääntelyllä.
Olen tyytyväinen mietinnön toteamukseen, jonka mukaan YMP:llä on "tuettu myös kestämättömien, vahvasti vedestä ja energiasta riippuvaisten tuotantomenetelmien kehitystä". Tämän viikonvaihteen sanomalehdissä olleiden paljastusten perusteella tällä alalla ei kuitenkaan ole opittu paljon: paljastusten mukaan EU:ssa on neljän miljardin viinipullon ylijäämä, joka maksaa veronmaksajille miljardin vuodessa. 
Kehotan parlamentin jäseniä hylkäämään mietinnön, kunnes sen suositusten toteuttamisen käytännön seuraukset ja kustannukset on selvitetty. Minusta vaikuttaa siltä, että yritys suojella viljelijöitä aivan kaikelta, esimerkiksi mietinnössäkin mainituilta myrskyjen kaltaisilta poikkeavilta sääoloilta, olisi erittäin kallista ja mahdollisesti viime kädessä hedelmätöntä, sillä kuka voisikaan ennakoida ennakoimattomia asioita? 
Jan Tadeusz Masiel (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän esittelijää siitä, että hän on puuttunut erittäin tärkeään kysymykseen riskin- ja kriisinhallinnasta maatalouden alalla ja ottanut myös huomioon uusien jäsenvaltioiden tilanteen.
On myös myönteistä, että komissio pitää tärkeänä puuttua siihen, että viljelijät joutuvat selviytymään kriiseistä, jotka johtuvat maatalousmarkkinoiden vapauttamisesta, vientirajoituksista ja eläinkulkutaudeista, luonnonkatastrofeista puhumattakaan.
Arvoisa komission jäsen, haluan tässä yhteydessä myös todeta, että polttoainemaksut ja biopolttoaineen tuotanto ovat Puolan viljelijöille erityisen tärkeitä kysymyksiä. Biopolttoaineen tuotanto nostaa tuloja ja saa viljelijät tuntemaan tilanteensa turvatummaksi. Se myös vähentää jokapäiväistä levottomuutta ja huolestuneisuutta, jota aiheuttavat esimerkiksi sianlian hinnan vaihtelut. 
Markus Pieper (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, maataloutta onnistuttiin aiemmin suojaamaan riskeiltä melko hyvin markkinasääntelyn ja hintatuen avulla. Maatalousuudistus on siirtänyt tuon asian paljolti markkinoille itselleen, mikä on periaatteessa aivan oikein. Maanviljely on kuitenkin ainutlaatuisessa tilanteessa: vaikka viljelijöiden on selviydyttävä ilmastonmuutoksesta, karjaan kohdistuvista kulkutaudeista, luonnontuhoista ja maailmanlaajuisista alakohtaisista kriiseistä, joita he eivät useimmiten edes pysty ennakoimaan eivätkä ainakaan suunnittelemaan taloudellisesti, he tarvitsevat edelleen suunnitteluvarmuutta. Markkinoiden keskeisempi asema tarkoittaa siksi myös sitä, että yksityissektorin on osallistuttava enemmän maatalouden riskien ja kriisien hallintaan.
Mietinnössä esitetään joitain erittäin positiivisia ehdotuksia, joista hämmästyttävän suuri osa on peräisin vihreitä edustavalta esittelijältä. Joistain epätasapainoisuuksista huolimatta on erittäin myönteistä, että ehdotukset ovat lähtöisin poliittisen kirjon tuolta laidalta. Erityisesti tuottajia, järjestöjä ja yksityisiä vakuuttajia kehotetaan nyt tarjoamaan uudenlaisia riskinhallinnan muotoja kaikkialla EU:ssa. Euroopan unionin ja valtiovallan on jäätävä taka-alalle. Julkisten varojen käyttö on rajattava luonnontuhojen ja karjaan kohdistuvien laajamittaisten kulkutautien kaltaisten vakuutuskelvottomien riskien osittaiseen kattamiseen. Meidän onkin suunniteltava jälleenvakuutusjärjestelmiä, ja Euroopan unionin on myös luotava sellainen tukijärjestelmä, joka mahdollistaa äärimmäisten riskien kattamisen sekä yksityissektorin ratkaisuilla että julkisen sektorin myöntämän vakuutussuojan avulla.
Meidän on kuitenkin muistettava, ettemme voi suojautua vakuutuksin aivan kaikkien ajateltavissa olevien sattumien varalta. Maapallon ilmastovyöhykkeet ovat muuttumassa, mikä vaikuttaa maatalouden maantieteellisiin edellytyksiin ja vaatii pikaisesti tieteellistä tutkimusta. EU:n velvollisuutena on tukea tällaista toimintaa. Meidän on myös viimein harkittava uudelleenasuttamistoimia. Tietyillä alueilla kuivuus tai tulvat ovat yhä laajempia ja toistuvat yhä useammin, eikä viljely ole siellä enää kannattavaa. Meidän onkin ymmärrettävä, että vakuutuksia tarvitaan myös erityistilanteiden varalta ja siksi on myös tarjottava tukea uudelleenasutukseen ja rakennemuutokseen. Myös se on Euroopan unionin poliittinen velvollisuus! 
Katerina Batzeli (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluaisin ensin kiittää esittelijä Graefe zu Baringdorfia hänen mietinnöstään, hänen esittämistään ehdotuksista sekä siitä, että hän on hyväksynyt monet poliittisten ryhmien esittämistä ehdotuksista. Haluan myös kiittää komissiota itseään ja sen jäsentä Fischer Boelia tätä alaa koskevasta tasapainoisesta tiedonannosta ja siinä esitetyistä vaihtoehtoisista suunnitelmista, joita jokainen jäsenvaltio voi toteuttaa haluamassaan määrin omien vakuutusjärjestelmiensä rakenteen ja maataloutensa erityispiirteiden perusteella.
Arvoisa komission jäsen Fischer Boel, haluan kuitenkin sanoa teille, että teidän on painostettava neuvostoa paljon enemmän, jotta Euroopan unionin tulevissa ministerineuvoston kokouksissa seurattaisiin tällä sektorilla yhtenäistä politiikkaa eikä maatalous- ja kalastusneuvosto rajoittuisi yksinomaan alakohtaiseen käsitykseen hallintapolitiikasta, sillä ainakin hedelmäalalla vakuutusmaksuihin tarvittavat varat on tarkoitus kerätä alalta itseltään eikä niillä ole mitään tekemistä yhteisrahoituksen tai vaihtelumekanismista saatavan rahoituksen kanssa.
Kuten kaikki tiedättekin, olemme yhteisen maatalouspolitiikan kaikkein herkimmässä kehitysvaiheessa, joka määräytyy maailmanlaajuisen kaupan ja sitä koskevien Euroopan unionin sopimusten perusteella. Toisaalta meillä on rahoituskehys, josta Euroopan parlamentti, neuvosto ja komissio päättävät neuvottelupöydässä, ja puheenvuoroja rajoittaa yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista koskeva lauseke. Parlamentin jäseninä toivomme ennen muuta, että viljelijöiden tulot ja maataloustuotanto Euroopan unionissa taataan ehdottomasti.
Kun otetaan huomioon nämä tavoitteet, yhtenä Euroopan unionin keskeisistä prioriteeteista vuoteen 2013 mennessä on viljelijöiden ansioturvaindeksin käsittävä kriisinhallintapolitiikka, jonka on tuettava politiikkaamme ja joka on liitettävä siihen vaihtelumekanismin vahvistamiseksi.
Haluaisin korostaa arvoisille ystävilleni, jotka ovat huolissaan kilpailukyvystä, että varsin monet kansainvälisistä kaupallisista kilpailijoistamme ovat soveltaneet hintaturvaindeksiä jopa silloin, kun tulonmenetykset ovat johtuneet WTO-sopimusten piiriin kuuluvassa kaupallisessa hinnoittelupolitiikassa tapahtuneista muutoksista. Eurooppalaisten tuottajien onkin taisteltava kansainvälisessä kaupassa samoilla järjestelmillä ja samoin asein.
Arvoisa komission jäsen, haluaisin vain mainita teille, että tarvitaan seuraavanlainen yhdistelmä keinoja: jälleenvakuutus, yksityiset vakuutukset ja julkinen vakuutusturva. Hallintapolitiikkajärjestelmä – ja tässä kohdin olen eri mieltä esittelijän kanssa – ei saa valtion tukea, sillä se aiheuttaisi suuren vääristymän tulevaisuuden maatalouden kannalta. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, olemme kaikki tietoisia siitä, että maatalous on viime vuosina kohdannut yhä suurempia riskejä ja kriisejä, joita aiheuttavat ilmastonmuutos ja luonnontuhot, kuten tulvat, kuivuus ja metsäpalot. Maataloudelle on myös aiheutunut vahinkoa eläinkulkutaudeista, jotka nykyään leviävät yhä nopeammin maasta toiseen.
Vaikka komissio onkin esittänyt riskin- ja kriisinhallinnan alalla useita vaihtoehtoja, sen ehdotuksissa ei oteta huomioon pienten ja keskikokoisten tilojen sekä perhetilojen ongelmia. Niitä uhkaa epäreilu yhteinen maatalouspolitiikka ja Maailman kauppajärjestössä käytävät neuvottelut. Lopputuloksena on tuhansien pientilojen tuhoutuminen, maaseudun tukahtuminen ja Portugalin kaltaisten maiden sisäosien laajojen alueiden aavikoituminen, mikä näkyy myös metsäpalojen lisääntymisenä.
Komissio suosii toisaalta niiden vakuutusmaksujen yhteisrahoitusta, joita viljelijät maksavat luonnonkatastrofien varalta, ja toisaalta järjestelmän rahoittamista vain yhdellä prosentilla tuen mukauttamisesta peräisin olevista varoista, mikä on selvästi riittämätöntä. Kuten olemme ehdottaneet, tarvitaan EU:n rahoittamaa julkista vakuutusjärjestelmää, jotta saataisiin luotua paremmat riskinhallinta- ja kriisinestopolitiikan puitteet, mikä on perhetilojen kannalta ehdottoman tärkeätä. 
Kuten esittelijä huomauttaa, komission ehdotuksessa ei oteta riittävän tarkoin huomioon riskien astetta ja kriisien todennäköisyyttä. Komission on siksi erittäin tärkeätä arvioida tarkemmin välineitä ja toimia, joilla voitaisiin estää hintaromahduksia, markkinakriisejä, viljelijöiden tulonmenetyksiä ja kaikkia maatalouden harjoittamisen jatkamisen tiellä olevia esteitä.
Arvoisa komission jäsen, huomaan, että olette halukas ottamaan harkittavaksenne tämän keskustelun aikana esitetyt näkökohdat, ja odotan, että asia toteutuu käytännössä niin maatalouden riskin- ja kriisinhallinnassa kuin turvaverkon luomisena erityisesti viini-, hedelmä- ja vihannesalan yhteisten markkinajärjestelyiden tulevien uudistusten yhteydessä. On myös varauduttava siihen mahdollisuuteen, että viljelijöille myönnetään tukea polttoaineen ostamiseen silloin, kun hinnat nousevat jyrkästi. 
Neil Parish (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän esittelijä Graefe zu Baringdorfia hänen laatimastaan mietinnöstä. On mukavaa nähdä komission jäsen täällä tänä iltana, sillä komissio on esittänyt joustavan lähestymistavan kriisinhallintaan maataloudessa. Eläinkulkutauteja ja luonnontuhoja esiintyy edelleen, ja meidän on löydettävä niihin joustava lähestymistapa. YMP-uudistuksessa pyritään nyt tarjoamaan apua viljelijöille, jotta he voisivat auttaa itseään. Sen on todellakin oltava oikea etenemistapa.
Jos muistellaan, mitä Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapahtui suu- ja sorkkataudin puhjetessa, yksikään vakuutusyhtiö ei millään olisi yksin pystynyt rahoittamaan taudin kitkemiseksi tarvittuja valtaisia summia. Meidän olisi ehkä harkittava sellaista vakuutusmuotoa, jossa jäsenvaltio ja Euroopan unioni ovat viime kädessä vakuutuksenantajina ja voisivat todella puuttua asiaan valtavien katastrofien sattuessa.
Esittelijä Graefe zu Baringdorf viittasi mietinnössään nuoriin viljelijöihin. On syytäkin tarjota hiukan lisäapua niille, jotka ryhtyvät harjoittamaan tätä elinkeinoa uransa alkuvaiheessa, sillä heillä ei ole pääomia ja he tarvitsevat ylimääräistä tukea. 
Jos jäsen Titford olisi vielä läsnä salissa, olisin pyytänyt häntä perustelemaan kommenttinsa siitä, että komission jäsen Fischler ja Euroopan komissio olisivat syyllistyneet suu- ja sorkkataudin aiheuttaman kriisin huonoon hoitamiseen. Jos hän olisi osallistunut täällä Euroopan parlamentissa tehtyyn selvitykseen, hän olisi voinut todeta, että tilanne ei ollut sellainen. Minun on tunnustettava teille, että syyllinen oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja sen pääministeri, joka niin päättäväisesti halusi järjestää parlamenttivaalit ja siksi saada taudin kuriin. Hän määräsi toteutettavaksi valtavan, miljoonia eläimiä käsittäneen 24/48:n tunnin teurastusmenetelmän, joka oli täysin turha. Olisimme voineet käyttää rokotteita, joiden käyttö myös kiellettiin. Olisin halunnut oikaista jäsen Titfordin tietoja tässä ja muissa asioissa. 
Luis Manuel Capoulas Santos (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, viime vuosina ja erityisesti viime vuoden aikana on saatu varsin puhuvia esimerkkejä eurooppalaisia viljelijöiden kohtaamista lukuisista riskeistä ja kriiseistä. Vuonna 2005, samaan aikaan kun tuli tuhosi tuhansia hehtaareja metsiä ja ihmishenkiä menetettiin ja kun kuivuus koetteli useita eteläisen Euroopan alueita, valtavat tulvat aiheuttivat tuhoa monissa Keski-Euroopan maissa. Molemmissa tapauksissa onnettomuudet olivat ennennäkemättömän laajoja.
Lisäksi eläinkulkutaudit ja hellittämätön kaupan vapauttaminen ovat saattaneet viljelijät erityisen alttiiksi uusille riskeille ja epävarmuustekijöille. Tämän mietinnön taustalla oleva komission aloite on siksi tervetullut. Se ei kuitenkaan yllä todellisiin tarpeisiin. Yhdyn siksi esittelijän käsitykseen useimmissa esiin tuoduissa kohdissa ja tehdyissä ehdotuksissa, erityisesti maatalousvakuutukseen ja sijoitusrahastoihin liittyvissä asioissa. Pahoittelen kuitenkin sitä, että hän suhtautuu arasti – harkitsin tuota ilmaisua hyvin tarkoin – tuloihin kohdistuvan kriisin varalta tarjottavaan perusturvaan, varsinkin, koska eräillä tärkeimmistä kaupallisista kilpailijoistamme on käytettävissään kyseisiä suojakeinoja.
Mietintö on mielestäni myös tärkeä apuväline asian kaipaamaa laajempaa tarkastelua varten, varsinkin osana meneillään olevaa keskustelua solidaarisuusrahastosta, metsästrategiaa, josta varmasti keskustelemme, sekä eri valiokuntien omasta aloitteestaan laatimia, luonnontuhoja käsitteleviä mietintöjä. Toivon, että parlamentti ottaa selkeästi kantaa näihin eri välineisiin. Se on paras tapa, jolla parlamentti voi auttaa luomaan Euroopan unionille valmiudet tarjota viljelijöilleen asianmukaista ja kiireellistä suojaa ensisijaisesti kriisien ja riskien estämiseksi mutta myös niiden aiheuttamien tuhojen korjaamiseksi, jos niiden estäminen osoittautuu mahdottomaksi. 
Jim Higgins (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, maatalouden riskin- ja kriisinhallintaa koskeva mietintö on tervetullut ja laadittu juuri sopivalla hetkellä. Maatalouden harjoittamisessa on tapahtunut jyrkkä muutos, joka johtuu vuoden 2003 maatalousuudistuksista ja markkinoiden avautumisesta WTO-neuvottelujen mukaisesti. Vaikka tästä onkin epäilemättä aiheutunut etua viljelijöille, todelliset riskitekijät ovat lisääntyneet sitäkin enemmän. Uudessa YMP:ssä on lakkautettu ne riskin- ja kriisinhallintatoimet, joihin me kaikki olimme jo tottuneet, ja päävastuu riskeiltä suojautumisessa sekä niiden ehkäisyssä ja hallinnassa on nyt sysätty suoraan viljelijöiden harteille.
Avoimet markkinat ja tuotteiden liikkuvuus lisäävät tautien leviämismahdollisuuksia. Ilmastonmuutos tapahtuu hyvin nopeasti, joten uudelleen suuntautuminen on väistämätöntä. Öljyvarastojen ehtyminen vaikuttaa aikanaan lannoitteiden, torjunta-aineiden ja koneiden käyttämiseen ja laajemmin myös koko maatalouteen, jonka on mukauduttava tilanteeseen.
Esimerkiksi Irlannissa nitraattidirektiivi alkaa purra, ja sen vaikutukset ovat niin tuntuvat, että maatalousjärjestöt ovat vetäytyneet hallituksen tukemista sosiaalis-taloudelliseen kumppanuuteen liittyvistä neuvotteluista. Maatalous on kaikkien aikojen suurimmassa murroksessa, joka johtuu monista tekijöistä ja jatkuu edelleen. Maatalouteen kohdistuu aiempaa enemmän riskejä. Hyvä viljelykäytäntö sekä pysyvä ja kokenut viljelijäväestö ovat paras tae turvalliselle, varmalle ja laadukkaalle elintarvikehuollolle, jollaista Eurooppa tarvitsee. Viljelijöiden elämä on vaikeata: työpäivät ovat pitkiä, työ on rankkaa, tarvitaan paljon investointeja ja riskejä on runsaasti. Monissa tapauksissa on kyse koko perheen yhteisestä toiminnasta. Se ansaitsee esittelijän tässä mietinnössä esittämän suojan riskien varalta.
Kiitän esittelijää hänen ansiokkaasta mietinnöstään. Kannatan häntä täysin, varsinkin vaihtoehdon 2 osalta, ja pidän komission jäsenen tänä iltana esittämiä huomautuksia hyvinä. 
Wiesław Stefan Kuc (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, kiitän esittelijä Graefe zu Baringdorfia, joka on tarttunut maatalouden alan riskin- ja kriisinhallintaa koskevaan ongelmaan. Tehtävä on valtaisa, sillä ratkaistavia asioita on niin paljon. Niihin kuuluvat kuivuuden, tulvien, metsäpalojen ja raekuurojen kaltaisten luonnonilmiöiden seurausten rajoittaminen, taudit ja epidemiat sekä tulonmenetykseen liittyvä riski maataloustuotteiden kysynnän laskiessa tai esimerkiksi polttoaineen hinnan noustessa. Riskivakuutus, jälleenvakuutus ja tuottajamaksut ovat vain yksi keino rajoittaa riskejä, jotka liittyvät maataloustuotannoksi kutsumamme elinkeinon harjoittamiseen.
Jotta voisimme todella hallita, toisin sanoen vähentää, maataloustuotantoon liittyvää riskiä, meidän on hallittava tuo riski. Se vaatii erilaista lähestymistapaa tuotannon keskittymiseen, hajauttamista, luonnonympäristön tilan palauttamista ennalleen sekä uusien menetelmien ja tekniikkojen, kuten bioteknologian, käyttöön ottamista. Moniin kyseisistä toimista on jo ryhdytty. Ne kaikki yhdessä mahdollistavat haitallisten ilmiöiden poistamisen ja tuotantoriskien vähentämisen. 
Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, on hyödyllistä kuulua suureen poliittiseen ryhmään, sillä silloin saa enemmän puheaikaa. Arvoisa komission jäsen, korostin ensimmäisessä puheenvuorossani, ettei pitäisi ottaa sitä riskiä, että palattaisiin vanhaan järjestelmään, ja mainitsin, että tämäntyyppisen uuden järjestelmän on oltava sosiaalisesti tasapainoinen. Nyt haluaisin keskittyä myös ennalta ehkäisevään kriisinhallintaan. Kaikki täällä mainituista kriiseistä, kuten metsäpalot, ovat osittain aiheutuneet ihmisten toiminnasta. Edes BSE-kriisin syyt eivät olleet korkeimman kädessä, vaan kriisi johtui siitä, että lehmille syötettiin toisia lehmiä, mikä on täysin vastoin hyvää karjanhoitokäytäntöä.
Jos maissia ja eukalyptusta istutetaan kuiville alueille, ei pitäisi hämmästyä, että siitä seuraa metsäpaloja ja kuivuutta. Kun on kyse maatalouden vapauttamisesta, josta eräs parlamentin jäsen on esittänyt varsin toisenlaisia käsityksiä, meidän ei pidä hämmästyä – tarkastellessamme tätä päämääränä paremminkin kuin keinona – että monet ihmiset lopettavat elinkeinon harjoittamisen ja heille aiheutuu suuria kriisejä, kuten tuloihin kohdistuvia kriisejä. Meidän onkin varmistettava, että WTO:n yhteydessä luodaan asianmukaiset järjestelyt erityistä markkinoillepääsyä varten.
Haluan korostaa, että monet pientilat ja luomutilat ovat luoneet hinnakkaat ja laadukkaat markkinat sulkemalla muuntogeeniset organismit niiden ulkopuolelle. Jos nyt pilaamme erilaisten tuotteiden rinnakkaiselon, se muuttuu Troijan hevoseksi, ja viinimarkkinoiden kaltaiset hyvät, laadukkaat markkinat ovat mennyttä. Silloin ajaudumme kriiseihin, jotka olisimme voineet estää, ja silloin vakuutus on vihoviimeisin asia, josta meidän täytyy keskustella.
Arvoisa komission jäsen, puhun kuitenkin myös talouskehityksen mahdollisuudesta maaseutualueilla ja siitä, että meitä uhkaa nyt toisen pilarin rahoituksen ehtyminen. Siksi meidän ei pitäisi olla hämmästyneitä, jos monet viljelijöistä, jotka ovat tulleet mukaan näille korkean hintatason markkinoille, eivät rahoituksen ehtymisen vuoksi kykene pysymään kehityksen tasalla ja ovat lopettamaisillaan toimintansa. Yleisen maatalouspolitiikan on siksi myös oltava ennalta ehkäisevää.
Haluan myös muistuttaa, että koska fossiilisten polttoaineiden ehtymiseen ei ole niinkään pitkä aika, meidän on saatava viljelijät valmistautumaan siihen, että heidän on siirryttävä käyttämään muita energialähteitä, ja ehkä autettava heitä saamaan hyötyä niiden käytöstä. Kriisinehkäisyä voidaan soveltaa myös tässä yhteydessä, ja haluaisin näiden ennalta ehkäisyyn liittyvien näkökantojen olevan esillä komission esittämässä lainsäädäntöehdotuksessa, jota tänä vuonna puidaan aivoriihessä.
Jäsen Batzelille haluaisin todeta, että puhuessani hallintaan liittyvästä vastuusta tarkoituksenani ei ollut esittää kriisien syyksi vain viljelijöiden taitamattomuutta, vaan halusin maataloudella olevan vaikutusta politiikkaan kuvaamallani tavalla, jotta kriisejä ei syntyisi lainkaan ja jotta viljelijöille taataan tulevaisuudessa kunnolliset tulot. 
Mariann Fischer Boel,
   .  Arvoisa puhemies, kiitän aluksi kaikkia tähän keskusteluun osallistuneita. Komission aloittamissa, vielä keskeneräisissä selvityksissä on käsitelty monia mietinnössä mainittuja asioita, esimerkiksi ehdotuksia 2, 5, 7, 19 ja 23.
Kun tarkastellaan turvaverkkomääräyksiä koskevaa ehdotusta 8, neuvosto ei ole vielä antanut selkeätä valtuutusta yleisen turvaverkkolausekkeen käyttöönottamiselle kaikissa yhteisissä markkinajärjestelyissä tai yritykselle rahoittaa tällainen vakuutus mukauttamisesta saatavin varoin. Olen kuitenkin valmis tarkastelemaan kohdennettujen riskin- ja kriisinhallintamääräysten sisällyttämistä muihin yhteisiin markkinajärjestelyihin ja – kuten jäsen Gklavakis mainitsi – hedelmä- ja vihannesalalla, josta myös keskustelemme täällä parlamentissa vuoden lopulla.
Olen täysin samaa mieltä esittelijä Graefe zu Baringdorfin kanssa siitä, ettei perusvakuutusturva tulojen pienenemisen varalta ole mikään ratkaisu. On aivan selvää, että jos tai kun kohtaamme rakenteellisia ongelmia, ne on ratkaistava muuttamalla alan politiikkaa. Se on ilmiselvää, ja olen erittäin tyytyväinen jäsen Graefe zu Baringdorfin antamasta selkeästä tuesta.
Olen sitä mieltä, että olennaisia YMP:n uudistuksessa ovat viljelijöille maksettavat tuotantomääristä riippumattomat suorat tuet tuloihin liittyvänä turvaverkkona.
Suhtaudun myönteisesti ehdotuksien 18, 24 ja 26 sisältöön.
Haluaisin tässä yhteydessä myös kiinnittää huomionne komission 8. helmikuuta hyväksymään valtiontukea koskevien suuntaviivojen tarkistukseen. Komissio ehdottaa, että maatalouden valtiontukea koskevaan nykyiseen poikkeusasetukseen lisätään huonosta säästä sekä eläin- ja kasvitaudeista maksettava korvaus. Tämä toivottavasti yksinkertaistaa tilannetta ja myös nopeuttaa valtiontuen toimeenpanoa kyseisissä tilanteissa, jotta voisimme reagoida niihin erittäin nopeasti.
Komissio on tarkastellut useita vaihtoehtoja, joiden avulla voitaisiin kannustaa kehittämään riskin- ja kriisinhallintavälineitä ja reagoida tehokkaammin kriiseihin. Aikomuksenani tiedonannon suhteen oli ensinnäkin saada aikaan laaja periaatekeskustelu neuvostossa ja täällä parlamentissa ennen lainsäädäntöehdotusten tekemistä. Kuten totesinkin, neuvostossa tähän asti käymämme keskustelut eivät ole vielä johtaneet valtuutukseen yleisen suojalausekkeen käyttöönotosta. Komissio on kuitenkin valmis viemään asiaa eteenpäin, jos neuvostolta jossain vaiheessa saadaan selkeä valtuutus.
Koska kriisin- ja riskinhallinta on mielestäni tärkeä asia myös tulevaisuuden kannalta, olen valmis tarkasteleman kriisinhallintalausekkeen soveltamista tapauskohtaisesti jopa tilanteessa, jossa neuvostolta ei ole saatu selkää valtuutusta, kuten aiemmin totesin.
Täällä oli puhetta uusien jäsenvaltioiden asemasta. On varsin selvää, että niitä ei jätetä riskinhallintatoimien ulkopuolelle. Kuten huomautimme tiedonannossamme, voisimme harkita vastaavanlaista määrärahaa maaseudun kehittämisvaroihin, kuten olemme tehneet vanhojen jäsenvaltioiden kohdalla. Se olisi selkeä viesti kymmenelle uudelle jäsenvaltiolle.
Koska YMP:n uudistuksesta on päästy poliittiseen sopimukseen ja sitä toteutetaan nyt kaikissa jäsenvaltioissa, toivomme EU:n viljelijöiden yrittävän tarttua markkinoiden tarjoamiin mahdollisuuksiin. Viljelijällä itsellään on nyt suuri vastuu, mutta kriisien sattuessa tarvitaan myös yhteisvastuuta. Kuunneltuani niin Euroopan parlamentissa kuin neuvostossa käytyjä keskusteluja minusta tuntuu siltä, että suhtautumistavat ovat varsin erilaiset. Olen siis päätynyt siihen, että vaihtoehtoja on tarkasteltava tarkkaan ja niistä on keskusteltava ennen kuin teemme lopullisen päätöksen käytettävistä välineistä.
Olen täysin samaa mieltä esittelijä Graefe zu Baringdorfin kanssa siitä, että ennalta ehkäisy on yleensä parempi vaihtoehto kuin seurausten korjaaminen, ja henkilökohtainen käsitykseni on, että huhtikuussa järjestettävä, rinnakkaiseloa käsittelevä konferenssi on tarpeen, jotta voitaisiin välttyä muuntogeenisten organismien sekoittumiselta luonnonmukaiseen tuotantoon. Odotan tuota keskustelua siksi erityisen innokkaasti.
Mitä tulee fossiilisista polttoaineista esittämiinne näkemyksiin, mielestäni meidän ei pidä odottaa siihen asti, että olemme käyttäneet ne loppuun, vaan meidän pitäisi nyt alkaa tarkastella, mitä voidaan tehdä uusiutuvien energiavarojen suhteen. Tarkoitan varsinkin hiljattain käymiämme keskusteluja bioetanolista ja mahdollisuudesta saada täysi hyöty maatalouden osallistumisesta tähän tulevaisuuden keinoon vähentää hiilidioksidipäästöjä.
Tämä on ollut kiinnostava keskustelu, ja kiitän esittelijää tähän erittäin tärkeään aiheeseen esitetystä lähestymistavasta, joka on mielestäni tasapainoinen. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Heinz Kindermannin laatima maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö (A6-0015/2006) Euroopan unionin metsästrategian toteuttamisesta [2005/2054(INI)]. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensiksi onnitella esittelijä Kindermannia erittäin tasapainoisesta mietinnöstä.
Komissio katsoo, että lausuntoluonnoksessa tuodaan hyvin julki metsätalousalan suurimmat ongelmat ja haasteet EU:ssa. Olemme erityisen kiitollisia siitä, että komission ehdotus EU:n metsätaloutta koskevan toimintasuunnitelman laatimisesta on saanut yleistä kannatusta. Toimintasuunnitelman on mielestämme tarjottava yhtenäiset, tarkistettavissa olevat ja käytännölliset puitteet metsästrategian toteuttamiselle. Siitä voi tulla tärkeä väline EY:n toimien ja eri jäsenvaltioissa toteutettavien metsätalouspolitiikkojen koordinoimisessa. Toimintasuunnitelman laatiminen ja toteuttaminen onkin mielestämme dynaaminen prosessi, johon jäsenvaltiot ja eri sidosryhmät on saatava mukaan ja jota on täydennettävä säännöllisellä seurannalla ja raportoinnilla.
Ajatukset tuodaan erittäin hyvin julki lausuntoluonnoksessa, ja olemme esittelijän kanssa täysin samaa mieltä siitä, että toimintasuunnitelma on laadittava tiiviissä yhteistyössä jäsenvaltioiden ja sidosryhmien kanssa. Uskon, että olemme jo edistyneet tässä asiassa. Toimintasuunnitelma perustuu EU:n metsästrategian yleisiin periaatteisiin, jotka ovat kestävyys ja toissijaisuus.
Haluan korostaa erityisesti kolmea asiaa, joista ensimmäinen on tarve lisätä metsätalouden kilpailukykyä Lissabonin tavoitteiden mukaisesti. Euroopan unionissa ollaan yhä enemmän huolissaan siitä, säilyykö kestävä metsätalous taloudellisesti kannattavana globalisoituvassa maailmassa. Kilpailukyky tukee tärkeällä tavalla kestävää metsänhoitoa, ja se on keskeisen tärkeä pyrittäessä säilyttämään niitä moninaisia etuja, joita metsätalous yhteiskunnalle tarjoaa. Metsätalous tarjoaa muun muassa työtilaisuuksia niillä maaseutualueilla, joilla ei ole muita työllistymismahdollisuuksia. Metsätalous voi tarjota yhteiskunnalle monia erilaisia tuotteita ja palveluita, ja meidän olisikin pyrittävä kehittämään sen tarjoamia mahdollisuuksia tulevaisuudessa.
Toiseksi metsäalan on vastattava ympäristön ja luonnonperinnön suojelua koskeviin sosiaalisiin vaatimuksiin Göteborgin kestävän kehityksen tavoitteiden mukaisesti. Koko metsäala on elinvoimaisimmillaan silloin, kun se on kiinteä osa muuta yhteiskuntaa. Biologisen monimuotoisuuden, luonnonsuojelun ja ilmastonmuutoksen lieventämisen kaltaisten EU:n tärkeiden tavoitteiden aktiivinen edistäminen tarjoaa metsätaloudelle uusia mahdollisuuksia. Edellisessä keskustelussa käsitelty mahdollisuus hyödyntää biomassaa energialähteenä on selkeä esimerkki siitä, miten metsätalous voi osaltaan edistää näiden tavoitteiden saavuttamista.
Viimeisenä mainittakoon metsätalouden maailmanlaajuinen merkitys kestävälle kehitykselle ja tarve tukea edelleenkin päättäväisesti kansainvälisiä sitoumuksia metsänhoidon suojelemiseksi ja kestävän metsänhoidon toteuttamiseksi koko maailmassa. Se edellyttää myös toimenpiteitä laittomien hakkuiden ja niistä saatavien metsätaloustuotteiden kaupan torjumiseksi. Kyseisiä aiheita käsitellään perusteellisesti mietinnössä, ja voin vakuuttaa teille, että ne heijastuvat myös toimintasuunnitelmiimme. 
Heinz Kindermann (PSE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, maatalousneuvosto kehotti toukokuussa 2005 komissiota laatimaan vuoden 2006 puoliväliin mennessä tiiviissä yhteistyössä kaikkien osapuolten kanssa kestävää metsänhoitoa koskevan EU:n toimintasuunnitelman, jonka mukaan EU:n metsästrategian eri osat toteutettaisiin käytännössä. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta on osallistunut jo varhaisessa vaiheessa keskusteluun valiokunta-aloitteisella mietinnöllään, ja haluamme, että tämä mietintö vie aloittamaamme prosessia eteenpäin ja syventää sitä. On tietenkin täysin komission päätettävissä, mitkä näkökohdistamme ja vaatimuksistamme päätyvät lopulta toimintasuunnitelmaan, mutta tähänastinen laadukas yhteistyömme – josta olen hyvin kiitollinen – antaa meille aihetta uskoa, että olemme tärkeimmistä aiheista pitkälti samaa mieltä.
Valiokunta-aloitteisen mietintömme lähtökohtana oli Euroopan unionin metsästrategiasta vuonna 1998 annettu neuvoston päätöslauselma, joka tarjoaa koko joukon mahdollisuuksia mutta on vailla täsmällisiä tavoitteita ja ilman yhtenäistä rakennetta. Eri lähtökohtien mukaisesti olemme määritelleet joukon osastrategioita ja ottaneet samalla huomioon joitakin yleisiä havaintoja. Haluankin seuraavaksi tarkastella lyhyesti tärkeimpiä näkökohtiamme.
EU:n laajuisesti toteutettavilla metsätaloustoimilla ei ensinnäkään ole tähän mennessä ollut yhtenäistä oikeusperustaa. Mielestämme olisikin suotavaa, että asiasta laadittaisiin puolueeton arviointi eri osapuolten erilaisista huolenaiheista huolimatta.
Toiseksi metsä määritellään eri tavoin sekä kansainvälisesti että kunkin 25 jäsenvaltion sisällä, joten pyydämmekin, että komissio harkitsisi EU:n määritelmän laatimista, jotta Euroopan unionin tämän alan toimenpiteet saataisiin avoimiksi ja niitä voitaisiin vertailla keskenään.
Kolmanneksi ehdotamme, että koordinointia, yhteydenpitoa ja yhteistyötä parannetaan vahvistamalla nykyisiä rakenteita, kuten pysyvää metsäkomiteaa. Laaja-alaisen koordinoinnin lisäksi on parannettava komission eri osastojen välistä tiedonvaihtoa uuden yksiköiden välisen työryhmän avulla. Mielestämme laaja-alaista koordinointia varten olisi perustettava erityisyksikkö pääsihteeristöön.
Neljänneksi EU:n metsiä on suojeltava metsäpaloilta ja ilmansaasteilta sekä maaperän ja vesistöjen saastumiselta. Laittomia hakkuita EU:n ulkopuolella on torjuttava asianmukaisesti koordinoiduilla kansainvälisillä toimenpiteillä, joihin EU voi osallistua.
Viidenneksi metsät voivat auttaa meitä hidastamaan kasvihuoneilmiötä ja ilmastonmuutosta, mutta vain jos hyödynnämme enemmän metsistä saatavia erilaisia tuotteita. EU:n pitäisikin edistää ympäristöystävällisten puutuotteiden käyttöä ja kattaa suurempi osa energiavaroistaan metsistä saatavalla uusiutuvalla energialla.
Kuudenneksi EU:n on tartuttava tehokkaammin sellaisiin tehtäviin kuin puuvarojen käyttöönotto, puun käytön esteiden poistaminen, metsätalouden rakenteellisten ongelmien ratkaiseminen ja metsänomistajien tulolähteiden monipuolistaminen, jotta se voisi edistää alan kilpailukykyä ja siten maaseutualueiden työllisyyttä ja toimeentuloa.
Seitsemänneksi metsätalouteen liittyvällä tutkimus- ja kehittämistoiminnalla on merkittävä osa Lissabonin strategiassa, joten tärkeimmät metsätalouden tutkimushankkeet olisi sisällytettävä tutkimuksen seitsemänteen puiteohjelmaan.
Kahdeksanneksi Leonardon ja Erasmuksen kaltaisia EU:n ammatillisen koulutuksen ja jatkokoulutuksen ohjelmia olisi hyödynnettävä aiempaa paremmin metsäalalla. Tässä yhteydessä varsinkin jäsenvaltioita kehotetaan tarjoamaan ohjelmaan osallistuville enemmän tietoa tarjolla olevista mahdollisuuksista.
Lopuksi haluan kysyä, miten metsäala voi osaltaan edistää Lissabonin ja Göteborgin strategioita. Meidän mielestämme metsät ovat EU:ssa – toisin kuin muilla maailman alueilla – vajaakäytössä. Vaajakäyttö ei koske ainoastaan puutavaraa – hyödynnämme vain 60 prosenttia metsien kasvusta – vaan myös palveluja, joita ei ole aiemmin osattu markkinoida. Haluamme EU:n metsäalan parantavan kilpailukykyään tällä tavalla, koska ainoastaan elinvoimainen ja kilpailukykyinen metsäala voi edistää Lissabonin ja Göteborgin strategioita ja siten EU:n kansalaisten hyvinvointia. 
Christofer Fjellner (PPE-DE ),
   – Arvoisa puhemies, ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan lausunnon valmistelijana haluan korostaa, että metsät ovat uskomattoman tärkeitä maanosallemme ja vaikuttavat hyvin monen ihmisen elämään. Ruotsissa metsien ja metsänhoidon osuus on lähes 30 prosenttia taloudesta, ja EU:ssa on yli 15 miljoonaa metsänomistajaa. Täällä parlamentissa tehdyillä päätöksillä on siis suurta merkitystä monille ihmisille niin kotimaassani Ruotsissa kuin eri puolilla EU:ta.
Tiedän, että EU:n sekaantuminen metsätaloutta koskeviin kysymyksiin ja sen ryhtyminen niiden osalta päätöksiin sekä Brysselin puuttuminen asioihin herättävät suurta levottomuutta. Voin ymmärtää kyseisen huolen, sillä tällaisesta sekaantumisesta ei ole apua. Eteläitalialaisen oliivilehdon ja pohjoisruotsalaisen metsäteollisuusyrityksen välillä on huimia eroja. Metsiä koskevat päätökset on tehtävä paikallisesti ja lähellä niitä, jotka ovat perehtyneitä metsiin ja jotka käyttävät ja omistavat niitä.
Haluan kuitenkin rauhoittaa niitä, jotka pelkäävät kyseistä kehitystä. Mielestäni komissio toteaa erittäin selkeästi, että metsäpolitiikan on perustuttava toissijaisuuteen. Tämä on lähtökohtanamme ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa. Se ei kuitenkaan tarkoita, ettei EU:lla olisi lainkaan vastuuta metsätaloudesta. Päinvastoin. EU:lla on suuri vastuu siinä, että se ottaa metsät huomioon kaikessa päätöksenteossa. EU tekee jo nyt hyvin paljon poliittisia päätöksiä, jotka vaikuttavat eurooppalaisiin metsiin joko suoraan tai epäsuorasti. Me ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa olemme kuitenkin sitä mieltä, ettei metsiin vaikuttavia eri säädösehdotuksia koordinoida juuri lainkaan. Tämä aiheuttaa epäjohdonmukaisuutta eri ympäristötavoitteiden välillä ja vahingoittaa metsänhoidon perusedellytyksiä. Haluankin korostaa, että minun mielestäni komission tärkein tehtävä tulevaisuudessa on koordinoida nykyistä politiikkaa ja seurata, miten se vaikuttaa metsiin. Lisäksi on jo hyvissä ajoin laadittava ennakkoarviointeja, joissa voidaan ottaa huomioon se, miten erilaiset poliittiset päätökset vaikuttavat metsiin ja metsänhoitoon EU:ssa. 
Lopuksi haluan korostaa metsänhoidon merkitystä. Metsänhoito on luultavasti juuri se toimiala, joka tuo selkeimmin lisäarvoa sekä talouteen että ympäristöön. Kuten komissio huomauttaa, EU:n metsätalouden ei ole kuitenkaan helppoa olla kilpailukykyinen maailmanlaajuisilla avoimilla markkinoilla, minkä vuoksi ympäristöarvosta saatetaan joutua tinkimään. Oma viestini sekä ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan viesti teille tänään onkin, että jos komissio ottaa huomioon metsämme, sen pitäisi kyetä luomaan terveet ja vakaat edellytykset metsänhoidolle ja tarjoamaan siten EU:lle sekä paremman talouden että paremman ympäristön. 
Michl Ebner,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää jäsen Kindermannia hänen viisaasta ja tasapainoisesta mietinnöstään, sillä hän on sitoutunut ja eläytynyt voimakkaasti työhönsä saadakseen aikaan sovitteluratkaisun ja laatiakseen tasapainoisen tekstin.
Arvoisa komission jäsen, me kannatamme metsästrategiaa mutta vastustamme markkinoiden sääntelyä, ja haluamme tehdä tämän asian täysin selväksi. Kannatamme toissijaisuutta metsäpolitiikassa ja olemme vakuuttuneet siitä, että sillä tiellä on hyvä jatkaa. Metsäpolitiikkaan on epäilemättä kiinnitettävä enemmän huomiota. Jos kerran vain 85 prosenttia Euroopan unionin metsäalueista on metsänhoidon kohteena, meidän on tehtävä parhaamme saadaksemme loput 15 prosenttia taloudelliseen sykliin; ja jos vain 60 prosenttia metsien kasvusta hyödynnetään – kuten jäsen Kindermann totesi – on sitäkin tärkeämpää kiinnittää asiaan huomiota: metsiä voidaan suojella ainoastaan niitä käyttämällä.
Haluan myös todeta, että meille kerrottiin vuosikymmenten ajan tarinaa Euroopan kuolevista metsistä. Se oli todellakin vain tarua eikä totta, ja sen taustalla olivat pikemminkin poliittiset vaikuttimet kuin mitkään muut syyt. Jos metsät kasvavat 450 tuhatta hehtaaria vuodessa, ne eivät todellakaan ole kuolemassa vaan lisääntymässä. Arvoisa komission jäsen, haluankin lopuksi pyytää teitä sisällyttämään työhönne mahdollisimman paljon siitä, mikä tekstiin lopultakin jää sitovaksi huomisen äänestyksen jälkeen, ja olen iloinen, että suostuittekin jo tähän puheenvuoronne lopussa. 
Luis Manuel Capoulas Santos,
   . – Arvoisa komission jäsen, eurooppalainen metsä ja sen merkitys taloudelle, yhteiskunnalle ja ympäristölle on aihe, joka kiinnostaa meitä kaikkia. Meidän ei pidä koskaan väheksyä sitä seikkaa, että 35 prosenttia EU:n pinta-alasta on metsää, metsät työllistävät 3,5 miljoonaa ihmistä, metsänomistajia on 15 miljoonaa ja metsien tuotantoarvo on yli 350 miljoonaa euroa.
Kyseiset luvut osoittavat, että metsät ovat tärkeitä ja että EU:n toimielinten pitäisi ottaa niiden merkitys huomioon. Tämä on erityisen tärkeää ajankohtana, jolloin erilaiset luonnon tai ihmisen aikaansaamat tekijät muodostavat melkoisen uhan metsille. Kansainvälinen toimintaympäristö on nykyään erityisen monimutkainen, ja Euroopan unionin on kiireellisesti omaksuttava energiakysymykseen uusi lähestymistapa, jossa biomassa asetetaan asianmukaisesti etusijalle. Komissio ja puheenjohtajamaa Itävalta ovat tunnustaneet biomassan merkityksen ja asettaneet sen keskeiseksi tavoitteeksi.
Näin ollen olen iloinen metsästrategian toteuttamista koskevasta komission tiedonannosta ja kiitän jäsen Kindermannia hänen mietinnöstään. Suhtaudun myönteisesti suureen osaan mietinnöstä, joka on parlamentilta erinomainen panos EU:n metsästrategian muodostamiseen. Lisäksi mietintöön on tehty useita tarkistusehdotuksia, jotka auttavat mielestäni parantamaan ja täydentämään sitä.
Metsien haavoittuvuuden myöntäminen mietinnössä edistää osaltaan myönteisesti luonnonkatastrofeista parhaillaan käytävää keskustelua. Toivonkin, että komissio omaksuu tähän ratkaisevan tärkeään aiheeseen yhtenäisen lähestymistavan, jossa ongelmaa tarkastellaan kokonaisvaltaisesti, kuten me teemme. Näin EU:n metsien tilannetta voidaan osaltaan parantaa poliittisen ohjelman nykyisillä toimintavälineillä. 
Anne Laperrouze,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan mietintö on tasapainoinen. Vaikka siinä ei hyväksytäkään ajatusta yhteisestä metsäpolitiikasta, siinä kuitenkin painotetaan koordinoinnin tarvetta. Mietinnössä myönnetään, että sana "metsä" määritellään eri tavoin eri jäsenvaltioissa, minkä vuoksi täydellisen arvioinnin laatiminen metsätalouteen kohdistuvista yhteisön merkittävistä toimenpiteistä on vaikeaa.
Olet pettynyt siihen, ettei ehdotusta eurooppalaisen seurantakeskuksen perustamisesta ole hyväksytty. Seurantakeskuksen avulla olisimme saaneet käyttöömme luotettavia ja hyödynnettävissä olevia tietoja. Annan sen sijaan tukeni ehdotuksille, joissa komissiota kehotetaan parantamaan metsätalousasioita käsittelevien eri pääosastojen välistä koordinointia ja vahvistamaan pysyvän metsäkomitean asemaa.
Olen jättänyt käsiteltäväksi tarkistuksen, jossa komissiota kehotetaan tekemään jäsenvaltioille erityisesti verojärjestelyihin perustuvia ehdotuksia, joiden tarkoituksena on kannustaa metsänomistajia istuttamaan kotoperäisiä lajeja biologisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi ja tulipaloriskien vähentämiseksi. Ehdotukseni pääsisältö on otettu mietintöön: siinä suositellaan metsäpalojen ja aavikoitumisen estämistä koskevien toimenpiteiden hyväksymistä, metsänistutusta kotoperäisten lajien avulla, monimuotoisuuden edistämistä, luonnonmetsien kestävää hoitoa sekä sellaisten ympäristöpalvelujen lisäämistä, joiden erityisenä tarkoituksena on suojella vesistöjä ja torjua eroosiota. Näiden toimenpiteiden toteuttaminen edellyttää metsänomistajilta investointeja. He ansaitsevat asianmukaisen korvauksen siitä, että ovat hyödyksi yhteiskunnalle.
Lopuksi haluan todeta, että mietinnössä otetaan huomioon metsäalan osalta esittämäni toiveet ja pelot. Siinä esitetään keskeiset linjaukset politiikasta, joka on maailmanlaajuista mutta jossa otetaan kuitenkin huomioon kukin alue erikseen sekä ne mahdollisuudet, joita metsäala tarjoaa taloudelle, yhteiskunnalle ja ympäristölle. Hyvä jäsen Kindermann, kiitos työstänne, jonka uskon saavan laajan tuen huomenna järjestettävässä äänestyksessä. 
Ilda Figueiredo,
   . – Metsistä on epäilemättä pidettävä huolta ja niiden monimuotoisuus on säilytettävä. Tämä edellyttää tehokasta metsänhoitoa ja tukitoimenpiteitä, joissa otetaan huomioon metsien vaihtelevuus ja niiden erityisongelmat. En näin ollen hyväksy sitä, että metsä käsitetään korostetusti vain yhdellä tavalla, sillä tiedämme, että Euroopan ja muun maailman metsien tilaa koskevat selvitykset ja säännölliset arvioinnit perustuvat useisiin kansainvälisesti hyväksyttyihin määritelmiin.
Suhtaudumme myönteisesti metsien kestävää kehitystä koskevaan EU:n toimintasuunnitelmaan, mutta käsiteltävänämme olevassa mietinnössä on useita ehdotuksia, jotka eivät saa kannatustamme. Valitettavasti maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunta hylkäsi useat tekemistämme ehdotuksista, joiden tarkoituksena oli varoittaa Etelä-Euroopan metsien tilanteesta. Etelä-Euroopassa esiintyy vuosittain metsäpaloja, ja joinakin vuosina sen metsät kärsivät myös kuivuudesta, kuten viime vuonna Portugalissa, jossa paloi noin 300 000 hehtaaria metsää. Tästä aiheutui suunnattomia kustannuksia ja vakavia seurauksia Portugalin metsille, biologiselle monimuotoisuudelle, maanviljelijöille ja laajojen alueiden väestölle.
Vaadimmekin asianmukaista keskipitkän ja pitkän aikavälin strategiaa metsäpalojen torjumiseksi sekä erityissäädöksiä ja budjettikohtaa, josta rahoitetaan toimenpiteitä metsien suojelemiseksi tulipaloilta. Samalla on otettava huomioon parlamentin aiemmat päätöslauselmat sekä kokemus siitä, mitä tapahtui asiaa koskevalle edelliselle yhteisön asetukselle, jonka komissio valitettavasti perui.
Olemme myös sitä mieltä, että seuraava toimintasuunnitelma olisi laadittava seitsemäksi vuodeksi, jotta se vastaisi seuraavien rahoitusnäkymien kestoa. Suunnitelmaan pitäisi sisällyttää korkkitammimetsien suojeluohjelma sekä karjankasvatuksen ja korkintuotannon edistämishanke, joka on äärimmäisen tärkeä maaseudun kehittämiselle laajoilla alueilla Etelä-Eurooppaa.
Luotamme siihen, että komissio ottaa huomioon ehdotukset, joiden tarkoituksena on tehdä toimintasuunnitelmasta aktiivinen väline erilaisten metsien suojelussa ja tukemisessa myös niissä Etelä-Euroopan maissa, joissa ilmasto-olot aiheuttavat eniten metsäpaloja. Kyseiset ehdotukset eivät sisälly mietintöön, mutta haluamme jälleen kerran korostaa niitä. 
Andrzej Tomasz Zapałowski,
   . – Arvoisa puhemies, metsäpinta-alaan perustuvat luvut, joilla metsien rakennetta Euroopan unionin 15 vanhassa jäsenvaltiossa luonnehditaan, ovat oivallisia. Niiden mukaan metsien osuus on 35 prosenttia koko maapinta-alasta. Merkittävän osan metsistä omistaa 15 miljoonaa yksityistä metsänomistajaa. Koska metsät ovat jakautuneet näinkin suuressa määrin yksityisille omistajille, onkin kysyttävä, miten metsänhoidossa voidaan saavuttaa mittakaavaetuja.
En itse vastusta yksityistä metsänomistusta. Kotimaassani Puolassa suurin osa metsistä on kuitenkin valtion omistuksessa. Valtio omistaa metsistä tarkalleen 82 prosenttia, ja tästä 2 prosenttia kuuluu kansallispuistoille. Metsämme ovat rakenteeltaan paljon monipuolisempia ja vanhempia kuin muissa EU-maissa. Puolan metsätalousmalli on tehokas ja vaikuttava.
Valtion omistamat metsät ovat tuottoisa käytäntö, joka rahoittaa itse itsensä. Keski-Euroopan metsille myönnetty Euroopan unionin tuki auttaa kuitenkin merkittävässä määrin rahoittamaan niiden ihmisten koulutusta, jotka istuttavat puita omalle maalleen, ja tuella rahoitetaan myös maksuja. Tukea tarvitaan myös muuhun kuin liiketaloudelliseen toimintaan, esimerkiksi kansallispuistoihin ja suojelualueille. Metsätalouden infrastruktuuria on myös uudenaikaistettava.
Kehotan komissiota ja parlamenttia hyödyntämään Puolan kokemuksia metsänhoidosta. Myös Länsi-Eurooppa voi ottaa oppia näistä kokemuksista. Yksityisomistus ei ole aina paras ratkaisu. Tukea tarvitsevat myös muut kuin yksityismetsät.
Puolan metsien rikkaudesta on hyötyä kaikkien Euroopan unionin maiden yhteiskunnille. 
Janusz Wojciechowski,
   . – Arvoisa puhemies, käsittelen puheenvuorossani edellisen puhujan tavoin Puolan metsien ongelmia.
Puolan metsät ovat merkittävä voimavara, mutta useimmista EU-maista poiketen suurin osa Puolan metsistä – yli 80 prosenttia kokonaispinta-alasta – on valtion omistuksessa. Tämä on pitkän historiallisen prosessin tulos, eikä Puolassa ole tällä hetkellä mitään syytä tehdä mullistavia muutoksia metsien omistusrakenteeseen. Yleinen mielipide Puolassa kannattaa laajalti metsien säilymistä valtion omistuksessa.
Ongelmana on se, että EU on tähän mennessä syrjinyt valtion omistamia metsiä kieltäytymällä tukemasta niitä. Olen iloinen, että jäsen Kindermannin mietinnössä on tarkistus, joka antaa toivoa siitä, että tilanne muuttuu ja että metsille myönnetään EU:n tukea niiden omistusrakenteesta riippumatta. Se on todellakin tarpeen Puolassa, ja luotamme siihen, että komissio osoittaa ymmärtämystä tälle tilanteelle. 
Agnes Schierhuber (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, haluan aluksi kiittää lämpimästi esittelijää hänen hyvin tasapainoisesta mietinnöstään, sillä hän on omaksunut erittäin tasapuolisen lähestymistavan kestävyyden kolmeen – taloudelliseen, ekologiseen ja sosiokulttuuriseen – pilariin. Mietinnössä pohditaan eurooppalaista metsätalousmallia: monimuotoista metsänhoitoa, pääasiassa yksityistä metsänomistusta, läheistä yhteyttä maatalouteen sekä metsien toimimista kansalaisten virkistysalueina ja kasvien ja eläinten elinympäristönä.
Mietinnössä käsitellään myös metsänhoidon alueellisia ominaispiirteitä: esimerkiksi Etelä-Euroopassa ongelmana ovat metsäpalot ja korkkitammet, kuten äsken todettiin. Keski-Euroopassa ongelmana on metsien korkea hyödyntäminen ja samalla niiden suuri merkitys virkistäytymisen, matkailun ja elintärkeiden suojaavien tehtävien kannalta – varsinkin Alppien alueella – ja Pohjois-Euroopassa lähinnä puuntuotannon markkinasuuntautuneisuus. Mietinnössä korostetaan myös, että puun käyttäminen energialähteenä ja rakennusaineena fossiilisten polttoaineiden ja rakennusaineiden sijaan on ilmastopolitiikan kannalta tärkeää. Haluan kiittää komission jäsentä siitä, että hän mainitsi tämän asian erikseen.
Kestävästi hoidetut metsät ovat mielestäni eräänlainen vihreä keuhko. Mietinnössä korostetaan erityisesti, että metsätalouteen liittyviä politiikkoja on koordinoitava EU:n tasolla ja niistä on sovittava äänestämällä, jotta EU:n metsätalouteen saadaan lisää tehoa toissijaisuutta vaarantamatta.
Keskustelemme täällä siis EU:n metsästrategiasta. Haluan tehdä täysin selväksi, että vastustan metsänhoidon markkinasääntelyä, joka on otettu keskustelunaiheeksi kerta toisensa jälkeen. Paljon kiitoksia vielä kerran tästä mietinnöstä. 
María Isabel Salinas García (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, Euroopan parlamentti hyväksyy huomenna jäsen Kindermannin mietinnön, ja näin tehdessään se lähettää komissiolle ja neuvostolle selkeän viestin siitä, millaisen lähestymistavan parlamentti haluaa otettavan uuteen metsiä koskevaan toimintasuunnitelmaan.
Kaikista asioista, joita maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnassa on käsitelty, haluan korostaa niitä innovatiivisia ehdotuksia, jotka liittyvät palaneen maan käyttöä koskevien muutosten kieltämiseen. Tätä toimenpidettä sovelletaan jo suurella menestyksellä kotimaassani Espanjassa, ja sen ylivoimaisena etuna on pyrkimys estää niiden ihmisten toiminta, jotka tuhoavat metsäperintöämme ainoana vaikuttimenaan maalla keinottelu. Olenkin sitä mieltä, että EU:n uuteen metsäsuunnitelmaan on valittava selkeät toimintaperiaatteet, joiden tarkoituksena on suojella metsiämme sekä lisätä metsämaasta saatavia suunnattomia voimavaroja ja hyödyntää niitä parhaalla mahdollisella tavalla.
Haluan myös todeta, että me espanjalaiset parlamentin jäsenet ja monet eteläeurooppalaiset parlamentin jäsenet olemme vaatineet yhteistä metsäpolitiikkaa, jota voitaisiin käyttää välineenä metsäperinnön hoidossa, sillä metsäperinnöstä hyötyy koko Euroopan unioni.
Olenkin sitä mieltä, ettei meidän pidä omaksua väärää lähestymistapaa: metsien suojeleminen on hyväksi niin pohjoisen kuin etelän metsille. Olisimme halunneet, että joitakin Välimeren metsiä koskevista ehdotuksistamme olisi otettu huomioon. Olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että metsillä on perustavanlaatuinen merkitys ja ne tarjoavat meille voimavaroja, jotka ovat läheisessä yhteydessä Euroopan unionin tulevaisuuteen ja Lissabonissa asettamiimme tavoitteisiin. Metsien monikäyttöä on lisättävä tämän yhteisen lähestymistavan perusteella.
Arvoisa komission jäsen, kehotammekin teitä harkitsemaan yhteisen sääntelyn käyttöönottoa asiassa, joka on mielestämme osa koko Euroopan unionia hyödyttävää omaisuutta ja perintöä. 
Kyösti Virrankoski (ALDE ).
   – Arvoisa puhemies, esittelijä Kindermann on laatinut erinomaisen mietinnön EU:n metsästrategian toteuttamisesta. Siitä parhaat kiitokset. Haluan kiittää myös hyvästä yhteistyöstä mietinnön valmistelun yhteydessä.
Euroopan unionissa metsätalous työllistää, kuten olemme jo todenneet, 3,4 miljoonaa ihmistä ja sen tuotannon arvo on 350 miljardia euroa. Monissa maissa, kuten Suomessa ja Ruotsissa, sen kansantaloudellinen merkitys on keskeinen. Oman tuotantonsa lisäksi metsätalous työllistää koko laajan metsäklusterin, johon kuuluu muun muassa huomattava metalli- ja sähkötekninen teollisuus. Metsätalouden merkitys tulee vain kasvamaan muun muassa etsittäessä uusia energiatuotannon mahdollisuuksia.
EU:lla ei kuitenkaan ole yhteistä metsäpolitiikkaa, vaikka monet politiikan alat, kuten maaseudun kehittäminen ja ympäristöpolitiikka, vaikuttavat voimakkaasti tähän alaan. Metsään kohdistuvien toimien kokonaisvaltainen arviointi on näin ollen paikallaan.
Mietintö lähtee siitä, että tulevaisuudessakin metsäpolitiikka sinänsä kuuluu jäsenmaiden toimivaltaan. Mietinnössä ei haluta luoda Euroopan unionin maatalouspolitiikan kaltaista uutta byrokratiaa. Mietinnössä tuetaan komission hanketta EU:n kestävän metsänhoidon toimintasuunnitelmaksi. Juuri politiikan alan sirpaleisuus vaatii tätä. Kestäviä, uusiutuvia luonnonvaroja käyttävän toimialan toimintamahdollisuudet ja tulevaisuus on taattava nykyistä paremmin. Mietinnössä ei kannateta erillisen metsäviraston perustamista. Tämä on aivan oikein. Meidän on opittava EU:ssakin rationalisoimaan politiikkaamme siten, että nykyisin voimavaroin voimme suorittaa uusia tehtäviä ilman, että aina perustetaan uusi virasto. Jään mielenkiinnolla odottamaan komission uusia esityksiä. 
Dariusz Maciej Grabowski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Kindermannia hänen mietinnöstään ja samalla korostaa, että EU:n metsästrategialla pitäisi olla yksi ja yhtenäinen tavoite eli metsien ja varsinkin suurten metsien kattaman maa-alueen järjestelmällinen laajentaminen. Kasvi- ja eläinlajien biologinen monimuotoisuus voidaan palauttaa entiselleen ainoastaan metsissä, joiden pinta-ala on yli 500 hehtaaria.
Metsityspolitiikkaa voidaan toteuttaa tehokkaimmin uusissa jäsenvaltioissa, varsinkin Puolassa. Tämä johtuu siitä, että Puolassa on käytössä hyvin tehokas omistajuusmalli sekä oikeus työskennellä metsissä ja hyödyntää niitä. Tästä on osoituksena se, että metsät ovat lisääntyneet Puolassa lähes 50 prosenttia 50 vuoden aikana ja että ainoat luonnonvaraiset metsät Euroopan unionissa ovat itse asiassa Puolassa. Puolan metsissä metsästetään runsaasti kauriita, villisikoja ja hirviä. Metsät ovat kaikkien käytössä, ja metsästäjät osallistuvat metsien hoitoon.
Uusien jäsenvaltioiden metsitysmäärärahojen lisääminen ei ole paras strategia. Puolalaisen metsänhoitomallin tukeminen ja edistäminen onkin mielestäni parempi ratkaisu. EU:n pitäisi kohdella valtion omistamia metsiä vähintään yhtä hyvin kuin yksityisomistuksessa olevia metsiä. Valtion omistamilla metsäyrityksillä pitäisikin olla sama oikeus taloudelliseen tukeen kuin yksityisillä metsäyrityksillä.
Valtion omistamien metsäyritysten syrjiminen ei ole taloudellisesti järkevää. Mikä tärkeintä, se ei ole järkevää myöskään ekologiselta kannalta. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, EU:n metsille on luonteenomaista huomattava monimuotoisuus. Meillä on myös monia erilaisia edellytyksiä metsien monikäytön säilyttämiseen. Tämä tarkoittaa, että metsänhoito on suunniteltava hyvin ja sen on oltava kestävää, jotta saisimme parhaan mahdollisen hyödyn metsän suojaavista ja yhteiskunnallisista tehtävistä, jotka ovat yhtä tärkeitä kuin sen tuotannolliset tehtävät.
Metsänomistajilla on tärkeä asema metsänhoidossa. Tutkimukset ja selvitykset osoittavat, että valtion omistamat metsät hoidetaan parhaiten. Toisin kuin yksityisomistuksessa olevat metsät, valtion omistamat metsät eivät valitettavasti voi luottaa saavansa merkittävää tukea EU:n varoista. Onkin ryhdyttävä miettimään uudelleen, onko nykyinen metsästrategia asianmukainen ja pitäisikö valtion omistamat metsät ottaa myös EU:n tuen piiriin. Meidän on muistettava, että kaikkien sanojen ja tekojen jälkeenkin ihmisille on tärkeää metsä eikä se, kuka sen omistaa. 
Duarte Freitas (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa komission jäsen, käsiteltävänämme olevassa komission kertomuksessa esitetään tärkeimmät päätelmät EU:n metsästrategiaa koskevasta selvityksestä ja metsäalaan vaikuttavat ongelmat sekä ehdotetaan toimenpiteitä, joita tulevaisuudessa voitaisiin toteuttaa.
Kokemus on osoittanut, että metsäala voi auttaa saavuttamaan Lissabonin strategian tavoitteet kestävästä talouskehityksestä ja kilpailukyvystä sekä Göteborgin tavoitteet muun muassa Euroopan luonnonvarojen suojelemisesta. Komissio ehdottaa, että metsänhoidosta laadittaisiin EU:n toimintasuunnitelma, jossa voidaan tarjota yhtenäiset puitteet metsätalouden alalla toteutettaville toimenpiteille ja auttaa tällä tavalla hyödyntämään alan mahdollisuuksia parhaalla mahdollisella tavalla EU:ssa.
Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa ei kuitenkaan säädetä yhteistä metsäpolitiikkaa koskevasta oikeusperustasta. Metsiä koskevat alakohtaiset yhteisön politiikat tai Lissabonin ja Göteborgin strategiat eivät myöskään ole osoittautuneet riittävän tehokkaiksi metsien vaurioitumisen torjunnassa.
Haluan muistuttaa parlamentille Etelä- Euroopassa viime vuosina tuhoa aiheuttaneista metsäpaloista ja kuivuudesta, jotka ovat valitettavasti koetelleet erityisesti Portugalia. Ymmärrän, että tämä voi monien mielestä tuntua kaukaiselta ongelmalta, mutta haluan kiinnittää huomionne niihin suuriin vaikeuksiin, joita metsäala Etelä-Euroopassa joutuu kokemaan, ja ongelmiin, joista alasta taloudellisesti riippuvaiset ihmiset joutuvat kärsimään.
Koska ongelma on näinkin vakava, se on ratkaistava, ja samalla on omaksuttava kiireesti päättäväinen ja syvällekäyvä lähestymistapa. Yhteinen metsäpolitiikka on tärkeämpää kuin koskaan aiemmin. Olenkin sitä mieltä, että jäsenvaltioiden pitäisi miettiä tarkkaan niitä ympäristöllisiä, sosiaalisia ja taloudellisia etuja, joita yhteisen politiikan käyttöönottaminen tulevan perustuslain yhteydessä tuo mukanaan.
Näin ollen kehotan parlamenttia puoltamaan tarkistuksia 7, 8 ja 9, joihin olen laittanut nimeni jäsen Herranz Garcian ja muiden ohella. 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, mietintö on mielestäni erittäin myönteinen, ja haluankin kiittää lämpimästi sen esittelijää, kollega Kindermannia hänen työstään.
Me espanjalaiset sosialistit tunnemme tämän mietinnön erityisen hyvin omaksemme, koska siinä tunnustetaan metsäalan tärkeys Euroopan unionissa taloudellisia kriteerejä laajempien kriteerien perusteella ja myös siksi, että siinä korostetaan tarvetta saada aikaan yksi ainoa tulkinta metsän käsitteestä.
Mietintö on hyvä myös siksi, että siinä mainitaan erikseen metsäpalot ja suuronnettomuuksien selvittäminen, jotka ovat Espanjan metsien kaksi suurta ongelmaa, ja kannatetaan Euroopan metsien suojelua käsitelleen ministerikokouksen yleistä lähestymistapaa ja tuloksia. Ministerikokous on prosessi, jossa Espanjalla on hyvin merkittävä osa, koska maamme on yksi neljästä ministerikokouksen johtajavaltiosta.
Lisäksi jäsen Kindermannin mietintö tarjoaa mielestäni uusia varteenotettavia aineksia. Niitä ovat muun muassa – ja tämä on mielestäni erittäin tärkeää – tarve helpottaa koordinointia ja yhteistyötä niin komission yksiköiden kesken kuin komission yksiköiden ja jäsenvaltioiden välillä sekä tutkimuksen, koulutuksen ja kansalaisille tiedottamisen lisääminen. Nämä ovat aloja, jotka ovat Espanjan metsäsuunnitelman mukaisia.
Haluan esittää jäsen Kindermannille suuret kiitokset siitä, että hän hyväksyi tarkistukseni, joka koskee metsien keskeistä asemaa hydrologisen kierron säätelijöinä. Haluaisin silti mietinnössä mainittavan erikseen, että yhteisön tuki edistää tärkeällä tavalla niiden ympäristön palvelujen ylläpitoa ja tarvittaessa myös palkitsemista, joita metsät tarjoavat koko yhteiskunnalle.
Haluan tältä osin todeta komission jäsenelle ja esittelijälle, että vaikka taloudellisen ja ympäristöllisen näkökohdan merkitys onkin mielestäni otettava huomioon, jatkan edelleen työtäni todellisen yhteisön politiikan aikaansaamiseksi tälle alalle. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   – EU:lla ei ole yhteistä metsäpolitiikkaa. Metsätalouden merkitys on kuitenkin saanut meidät laatimaan EU:n metsästrategian, ja komissiossa valmistellaan toimintasuunnitelmaa sen toteuttamiseksi.
Metsäala on EU:ssa metsätyyppien, omistusrakenteiden ja sosioekonomisten olojen osalta uskomattoman moninainen. Noin 60 prosenttia metsistä on yksityisessä omistuksessa.
Kymmenessä uudessa jäsenvaltiossa on enemmän valtion omistamia metsiä kuin EU:n 15 vanhassa jäsenvaltiossa. Liettuassa 50 prosenttia metsistä on valtion omistuksessa, 33 prosenttia on yksityisiä ja 17 prosenttia on varattu omistusoikeuksien palauttamista varten.
Metsänhoito on Liettuassa ympäristöministeriön vastuulla. Valtion ja yksityisten omistamia metsiä hoidetaan ministeriössä eri osastoilla. Valtion metsissä työskentelee 3 000 työntekijää, kun taas yksityismetsien asioita hoitaa ainoastaan 120 virkamiestä. Metsänhoito on monimutkaista, ja lisäksi metsänkasvattajien ja puunjalostajien välillä on valtava kuilu. Herääkin kysymys, eikö olisikin parempi, että metsänhoito annettaisiin riippumattoman metsätalousministeriön vastuulle?
Voisiko komissio esittää joitakin esimerkkejä hyvistä metsänhoitokäytännöistä? 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   – (Arvoisa puhemies, käyttäessäni tänään puheenvuoron EU:n metsästrategiaa koskevassa keskustelussa haluan kiinnittää huomionne kahteen seikkaan, jotka ovat mielestäni erittäin tärkeitä.
Valtiokonttori omistaa Puolassa yli 80 prosenttia maan metsistä, joita hoitaa sen puolesta valtion metsäyhtiö Lasy Państwowe. Metsiä on hoidettu tällä tavalla useiden vuosikymmenten ajan, ja toiminta on saanut tunnustusta Maailmanpankin ja EU:n raporteissa, joissa sitä on pidetty malliesimerkkinä metsänhoidosta.
Toiseksi Euroopan unioni myönsi vuosina 2000–2006 metsätaloustoimenpiteisiin noin 5 miljardia euroa maaseudun kehittämisvaroja. Useista kollegojeni yrityksistä huolimatta valtiojohtoinen metsätalous ei valitettavasti voi saada tällaista rahoitusta.
Arvoisa komission jäsen, vetoankin teihin, jotta tämä tärkeä puute metsästrategian rahoittamisessa korjataan seuraavalla seitsenvuotiskaudella eli vuosina 2007–2013. 
Elisabeth Jeggle (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, saanen esittää omat kiitokseni esittelijälle, jäsen Kindermannille, hänen erinomaisesta mietinnöstään. Kannatan kaikkia hänen vaatimuksiaan. Näinä tyhjien rahakirstujen aikoina eräiden ihmisten karvat nousevat pystyyn, kun he kuulevat EU:n uusista toimista ja niiden rahoittamisesta. EU:n metsästrategia ja kestävää metsänhoitoa koskevan EU:n toimintasuunnitelman laatiminen eivät kuitenkaan ole uusia toimia eivätkä merkitse uusia menoeriä. Metsäpolitiikka ei ole yhteisön vastuualue. Ei voida myöskään kiistää, että muiden alojen politiikat, kuten ympäristö- ja maatalouspolitiikka vaikuttavat yhä enemmän metsänhoitoon. Lisäksi alati lisääntyvät yhteiskunnalliset vaatimukset ja ympäristönormit ajavat myös metsä- ja puuteollisuutta kannattavuuden rajoille. Jos ne ajetaan tämän rajan yli, johtajat luopuvat leikistä.
EU:n toimintasuunnitelma tarjoaa mielestämme tilaisuuden parantaa metsänhoidon toimintapuitteita laajentuneessa Euroopan unionissa. Tämä edellyttää mielestäni kahta asiaa: ensinnäkin viestintä- ja koordinointirakenteiden parantamista EU:n tasolla ja toiseksi rakenteellisen yksikön perustamista komissioon vastaamaan metsätalouden toimintasuunnitelmien ja strategioiden toteuttamisesta.
On kolme asiaa, joita emme tarvitse: ensinnäkin puumarkkinoiden sääntelyä EU:n tasolla, toiseksi byrokratian lisäämistä ja kolmanneksi emme varsinkaan nykyisessä taloudellisessa tilanteessa tarvitse EU:n tukea kuntien tai valtion omistamille metsille. Keski-Euroopan metsien tunnusmerkkinä on monikäyttö. Toivomme, että sosiaalinen, ekologinen ja taloudellinen kestävyys hoidetaan EU:ssa jatkossakin esimerkillisesti ja että eurooppalainen metsätalous säilyy kilpailukykyisenä. 
Bernadette Bourzai (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, minun on aluksi kiitettävä esittelijäämme Kindermannia hänen merkittävästä mietinnöstään. Metsien merkitys EU:ssa on ehdottomasti otettava huomioon toissijaisuusperiaatteen mukaisesti, olipa sitten kyseessä metsien kattama pinta-ala maaseutuympäristössä, metsien asema maaseututaloudessa maataloutta täydentävänä toimialana tai niiden asema maisemasuunnittelussa, esimerkiksi tulvien ja eroosion kaltaisten luonnonilmiöiden vaikutusten estämisessä ja rajoittamisessa.
EU:n metsästrategian avulla metsät voidaan saada kehittymään kestävällä tavalla monestakin eri syystä. Ensinnäkin se auttaa lieventämään ilmastonmuutosta ja edistää osaltaan kestävien energiavarojen, varsinkin biomassan, hankintaa. Olen tältä osin tyytyväinen Ecofin-neuvostossa saavutettuun sopimukseen siitä, että puuhun perustuvaan lämmön- ja kylmäntuotantoon sovelletaan alennettua arvonlisäveroa. Veron alentamisen pitäisi käytännössä kannustaa kyseisen kestävän energialähteen ja uusien markkina-alueiden kehittämistä metsäalalle. Lisäksi metsätaloustoimilla luodaan myös hyvinvointia ja työpaikkoja, olivatpa ne sitten …
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ).
   – Haluan aluksi kiittää kollegaani Kindermannia siitä, että hän on laatinut mietinnön EU:n metsästrategian toteuttamisesta. Mietintöluonnoksesta keskusteltiin myös Liettuassa, ja Liettuan metsänomistajien yhdistys otti sen hyvin vastaan. Metsät ovat Liettuassa perinteisesti merkittävä osa elämänmuotoa, kulttuuria, mielenlaatua ja taloutta. Tämä pätee epäilemättä koko Euroopan unioniin, jossa 60 prosenttia metsistä on 15 miljoonan yksityisen omistajan hoidossa ja jossa yksityisomistuksessa olevien metsien keskimääräinen koko on 13 hehtaaria.
EU:n metsästrategia on kokonaisuudessaan tärkeä, mutta haluan tänään puhua erityisesti mietinnön kahdeksannesta osastrategiasta eli metsäalan kilpailukyvyn, työllisyyden ja tuoton tukemisesta ja tarkemmin sen 25 kohdasta, jossa komissiota ja jäsenvaltioita kehotetaan "sisällyttämään Euroopan unionin toimintasuunnitelmaan kestävää metsänhoitoa koskevia tehokkaita toimenpiteitä vaarojen välttämiseksi ja vakavien (metsäpalojen, myrskyjen ja tuholaisten aiheuttamien) katastrofien selvittämiseksi".
Mietinnössä korostetaan aivan oikein, että suuri osa Euroopan unionin metsäpalojen torjunta-avustuksesta saadaan tällä hetkellä maaseudun kehittämisvaroista ja että alueellisten ja kansallisten ohjelmien koordinointia on vahvistettava laatimalla yhteisön strategiset suuntaviivat, jotka auttavat koordinoimaan eri julkisten laitosten toteuttamia torjuntatoimenpiteitä.
Haluan tässä yhteydessä kiinnittää huomionne luonnonkatastrofien torjuntaa koskevaan kokeiluhankkeeseen, jonka parlamentti otti Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän ponnistusten ansiosta EU:n vuoden 2006 talousarvioon. Kokeiluhankkeen määrärahaosuus on 6,5 miljoonaa euroa, ja sen tarkoituksena on rahoittaa toimenpiteitä luonnonkatastrofien, kuten metsäpalojen ja kuivuuden torjumiseksi.
Ennalta ehkäisevien toimenpiteiden rahoittaminen on varmastikin paljon tehokkaampi keino toteuttaa metsästrategiaa kuin tulipalojen ja kuivuuden seurauksien selvittäminen ja EU:n solidaarisuusrahastosta tuhojen perusteella maksettavat korvaukset. 
Riitta Myller (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan kiittää kollega Kindermannia erityisesti siitä, että hän luotaa hyvin sitä, mitä eurooppalainen metsäpolitiikka on ja mitä tulee tehdä.
Haluan erityisesti kiinnittää huomiota metsien moninaiskäyttöön ja puun käyttöön uusilla innovatiivisilla tavoilla. Puuraaka-aineella on monia toistaiseksi hyödyntämättömiä ominaisuuksia. Puulla voidaan muun muassa korvata muovia, jolloin säästetään uusiutumattomia raaka-aineita. Kemian teollisuus voi hyödyntää aivan uusilla tavoilla puuraaka-ainetta ja siinä olevia ominaisuuksia. Elintarviketeollisuudella on paljon mahdollisuuksia, esimerkiksi terveysvaikutteisten elintarvikkeitten tuotannossa.
Tämä kaikki edellyttää kuitenkin uutta tutkimusta ja tietoa. Niinpä ehdotan, että harkitsisimme metsä- ja puualan huippututkimusyksikön perustamista Eurooppaan näitä asioita varten. 
Jan Březina (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan unioni tarvitsee mielestäni yhteisen metsänhoitostrategian. Yhdyn täysin tämän strategian perusperiaatteisiin ja varsinkin siihen, että strategiassa tunnustetaan metsien monikäyttö ja metsien merkitys taloudelle, elämänlaadulle, ympäristönsuojelulle ja biologisen monimuotoisuuden suojelulle. Teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan jäsenenä olen myös tyytyväinen siihen, että mietinnössä – josta haluan kiittää sen esittelijää – kehotetaan tukemaan puusta valmistettavan biomassan tuotantoa. Monessa osassa mietintöä esitetään tarve tarkastella metsänhoitoa muiden yhteisten politiikkojen, kuten ympäristö- tai energiapolitiikan, yhteydessä. Jotta strategia voisi olla tehokas, sen on kuitenkin myös toimittava EU:n rahoitusvälineiden mukaisesti.
Haluan tässä yhteydessä huomauttaa, että Euroopan unionin maksamia taloudellisia tukia koskevissa nykyisissä asetuksissa ei käytännössä mainita lainkaan valtion tai valtionyhtiöiden omistamia metsiä. Kyseiset metsät voivat saada tukea ainoastaan poikkeustilanteissa, kuten luonnonkatastrofien yhteydessä, mutta ne eivät enää saa tukea päivittäisiin tarpeisiin, kuten investointeihin. Tämä on keskeinen kysymys varsinkin Tšekin ja Puolan kaltaisille maille, joissa yli 50 prosenttia metsämaasta on valtion omistuksessa.
Olen tyytyväinen mietinnön toteamukseen, jonka mukaan EU:n tuki ei saa olla riippuvainen metsien omistusmuodosta. Metsä on tietenkin metsä, olipa se sitten yksityisten ihmisten, valtion tai paikallisviranomaisten omistuksessa. Muuttaako sen omistusmuoto millään tavalla sen merkitystä? EU:n lainsäädännössä olisi sovellettava periaatetta, jonka mukaan kaikki omistusmuodot ovat yhtäläisiä ja nauttivat samanlaista oikeusturvaa. Toivon, että tämä mietintö nostaa osaltaan metsäalan profiilia EU:ssa ja kannustaa komissiota ja neuvostoa kiinnittämään aiheeseen enemmän huomiota. Alkuun voitaisiin päästä esimerkiksi perustamalla asiantuntijatyöryhmiä tai -foorumeita kokemusten vaihtoa ja kansallisten strategioiden yhdenmukaistamista varten. On saatava aikaan tilanne, jossa metsänhoidon kansalliset asiantuntijat voivat pitää EU:n toimielimiä keskustelukumppaneinaan. 
Wiesław Stefan Kuc (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, yhteisen metsästrategian toteuttaminen maissamme edellyttää – kuten aina – toimenpiteiden rahoittamista. Tämä ei ole ongelma niissä lukuisissa maissa, joissa suurin osa metsistä on joko julkisessa tai yksityisessä omistuksessa. Mitä voidaan sitten tehdä Puolan kaltaisissa maissa, joissa useimmat metsistä ovat valtion omistuksessa ja hoidossa?
Puolalaisten kollegojeni lukuisat puheenvuorot tänään osoittavat ongelman laajuuden. En ole kuitenkaan heidän kanssaan samaa mieltä, sillä katson, että rahoitusta pitäisi myöntää ainoastaan yksityisessä omistuksessa oleville metsille siihen saakka, kun valtion omistus ja yksityinen omistus saadaan tasapainoon.
Uusia metsiä koskevien rahoitushakemusten lukumäärä on jo suurempi kuin tarkoitukseen varatut määrärahat. Uusia metsiä istutettiin ohjelman ensimmäisenä vuonna noin 6 000 hehtaaria. Tämä tarjoaa tilaisuuden muuttaa omistajarakennetta, alentaa puuntuotannon kustannuksia ja toteuttaa yhteistä metsäpolitiikkaa Lissabonin strategian mukaisesti. 
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olen iloinen siitä, että metsätalouden tärkeästä aiheesta keskustellaan parlamentissa ja että se on myös muiden EU:n toimielinten ja kansainvälisten instituutioiden huolenaiheena.
Komissio on antanut parlamentille tiedonannon metsästrategian tähänastisesta toteuttamisesta. Siinä esitetään myös asioita, jotka on määrä sisällyttää kestävää metsänhoitoa koskevaan Euroopan unionin toimintasuunnitelmaan. Tiedonannossa lähdetään yleisistä ja selkeistä puitteista ja siinä määritellään keinot saavuttaa todellinen tasapaino metsän taloudellisten, ympäristöllisten ja sosiaalisten tehtävien välille kestävään metsänhoitoon perustuvan mallin mukaisesti.
Euroopan unionissa on otettu käyttöön ekologinen Natura 2000 -verkosto. Hankkeen onnistuminen riippuu kuitenkin siitä, saadaanko verkoston rahoitusjärjestelyt toimimaan moitteettomasti. Natura 2000 -hankkeen tärkeimmän tavoitteen, biologisen monimuotoisuuden, rahoittamista koskevien sääntöjen pitäisi Natura 2000 -verkostossa olla samat kaikkien omistusmuotojen osalta, niin yksityisten kuin julkisten. Metsätalouteen liittyvien ohjelmien rahoitus on järjestettävä tähän tarkoitukseen varatuista Euroopan unionin talousarviovaroista. Rahoitusta ei pitäisi myöntää maaseudun kehittämisvaroista. EU:n veronmaksajat rahoittavat mieluummin metsätaloutta tai ympäristöä kuin yhteistä maatalouspolitiikkaa.
Metsät kattavat kolmanneksen EU:n pinta-alasta ja tarjoavat monenlaista ympäristöllistä, sosiaalista ja taloudellista hyötyä yhteisölle. Eri alojen keskinäiset suhteet on ymmärrettävä nykyistä paremmin, ja Euroopan unionin kansalaisille on tiedotettava aiempaa paremmin metsäalan ongelmista ja tarpeista. Tärkeimpänä tavoitteenamme pitäisi olla yhteistyön luominen metsätalouden ja yhteisön välille. Metsäala voi tärkeällä tavalla edistää Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden saavuttamista. Metsät vaikuttavat maisema- ja kulttuuriarvoihin ja toimivat perustana muille toiminnoille, kuten metsästykselle ja matkailulle. Niistä saadaan myös raaka-aineita uusiutuvaa energiaa varten.
On tärkeää muistaa, että ekosysteemin suojeleminen ja tasapaino edellyttävät metsien luonnonmukaisten ja ympäristöllisten tehtävien säilyttämistä. Tähän tarvitaan sekä rahaa että asiantuntemusta. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, tästä tärkeästä aiheesta käyty vilkas ja erittäin mielenkiintoinen keskustelu on kannustanut minua suuresti, ja haluan seuraavaksi vastata joihinkin keskustelumme aikana esitettyihin kysymyksiin.
Komission sisäisen yhteistyön osalta on todettava kaksi asiaa. Maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä vastaavaan komission pääosastoon on ensinnäkin aivan hiljattain perustettu uusi yksikkö, jonka toiminta painottuu paljon aiempaa enemmän metsätalouteen. Kyseinen yksikkö koordinoi parhaillaan metsiä koskevan EU:n toimintasuunnitelman valmistelutyötä ja toimii puheenjohtajana metsätaloutta käsittelevän yksiköiden välisen työryhmän kokouksissa.
Metsätaloutta käsittelevä yksiköiden välinen työryhmä, joka perustettiin vuonna 2002 helpottamaan metsätalouteen liittyvän työn tiimoilla tehtävää yhteistyötä ja asiasta vastaavien komission yksiköiden välistä koordinointia, on lisäksi osoittautunut tehokkaaksi koordinointivälineeksi ja tekee erittäin tyydyttävää työtä. Sen jäsenmäärää on lisätty, ja siihen kuuluu nykyään 11 komission yksikköä. Se on erittäin aktiivisesti mukana toimintasuunnitelman valmistelutyössä, ja sillä tulee olemaan merkittävä rooli suunnitelman toteuttamisessa.
Mitä oikeusperustaan tulee, jäsenvaltioissa on tehty useita oikeudellisia selvityksiä metsätaloutta koskevan erillisen oikeusperustan muodostamisesta perussopimuksiin. Meidän mielestämme on kyseenalaista, saadaanko uusista oikeudellisista selvityksistä lisäarvoa, jos jäsenvaltiot eivät muuta näkökantojaan.
Euroopan metsätalouden seurantakeskuksen perustamisen osalta esitetyt huolenaiheet edellyttävät mielestäni neuvotteluja lähinnä jäsenvaltioiden kesken, sillä juuri jäsenvaltiot kantavat päävastuun metsäpolitiikastamme. Ne voivat arvioida kyseisestä hankkeesta saatavan lisäarvon tämänhetkisten rakenteiden ja nykyisten kansainvälisten instituutioiden valossa.
Olen tietoinen siitä, että metsäpalot muodostavat Euroopan unionissa merkittävän ongelman ja että meidän on jatkettava niiden ennaltaehkäisyä. Vieraillessani viime vuonna Portugalissa sain tilaisuuden nähdä omin silmin, millaisia hirvittäviä seurauksia metsäpalot aiheuttavat. Nykyisessä maaseudun kehittämisasetuksessa säädetään, että jäsenvaltiot voivat saada tukea merkittäviin metsäpalojen torjuntatoimiin, kuten palonkatkaisulinjoihin, vedenottopaikkoihin ja ennalta ehkäisevään metsänhoitoon. Ne voivat myös saada tukea metsätalouden tuotantopotentiaalin palauttamiseksi metsiin, jotka ovat vaurioituneet tulipaloissa.
Haluan huomauttaa, että näitä toimia jatketaan vuosina 2007–2013 maaseudun uuden kehittämisasetuksen nojalla, joten jäsenvaltiot voivat liittää metsäpalojen torjuntatoimenpiteitä maaseudun kehittämisohjelmiinsa. Maaseudun kehittämistoimenpiteitä täydennetään LIFE+-ohjelmassa seuraavan rahoituskauden aikana toteutettavilla toimilla.
Komissio käynnistää Euroopan parlamentin aloitteen perusteella tutkimuksen selvittääkseen, mitkä ovat pääasialliset syyt EU:n metsien tilan huonontumiseen. Tutkimuksen yhteydessä tarkastellaan myös metsäpaloja ja arvioidaan nykyisten toimenpiteiden tehokkuutta sekä mahdollisuuksia parantaa tilannetta tulevaisuudessa.
Useat parlamentin jäsenistä mainitsivat valtion omistamat metsät. Maaseudun kehittämisen tärkeimpänä tavoitteena on tietenkin maaseutualueiden elvyttäminen eikä julkisten viranomaisten toiminnan rahoittaminen. Siksi metsätalouteen liittyvien maaseudun kehittämistoimien tärkeimpänä edunsaajana on yksityinen sektori, varsinkin maanviljelijät, metsänhoitajat ja – maaseudun kehittämispolitiikan toimintalinjan 3 mukaisesti – maaseutuyhteiskunta laajemminkin. Uudessa maaseudun kehittämisasetuksessa on kuitenkin poikkeuksia säännöksiin, jotka koskevat valtion omistamien metsien sulkemista pois tuen piiristä, jotta joidenkin alueiden erityistilanteet ja tiettyjen toimenpiteiden erityispiirteet voitaisiin ottaa huomioon.
Esitän lopuksi vielä kaksi huomautusta toimintasuunnitelman sisällöstä. Ensinnäkin toimintasuunnitelma muotoillaan Euroopan unionin metsästrategian tärkeimpien periaatteiden mukaisesti. Päävastuu metsäpolitiikasta on jäsenvaltioilla, ja yhteisön tasolla toteutettavat toimet perustuvat jatkossakin toissijaisuusperiaatteeseen. Tarkoituksenamme on, että yhteisön toimet keskitetään niille osa-alueille, joilla saadaan aikaan selkeää lisäarvoa.
Toiseksi haluan huomauttaa, että toimintasuunnitelmassa määritellään myös ne yhteisön rahoitusvälineet, joita jäsenvaltiot voivat käyttää toimenpide-ehdotusten toteuttamiseen. Niitä ovat esimerkiksi uusi maaseudun kehittämisasetus, LIFE+-rahoitusväline ja – kuten täällä jo mainittiin – tutkimuksen seitsemäs puiteohjelma. Toimintasuunnitelman avulla metsätalous saadaan siis paremmin näkyville ja kestävän metsänhoidon tukemiseksi toteutettavat yhteisön eri toimet täydentävät paremmin toisiaan.
Komissio suhtautuu myönteisesti suosituksiin, joita sisältyy mietinnön kohtiin 1, 4, 7, 11, 12, 14, 19, 20, 21, 24, 26 ja 29. Useat suosituksista, varsinkin kohdissa 3, 5, 6, 8, 10, 15, 16, 17, 18, 22, 23 ja 30, on osoitettu myös jäsenvaltioille, ja komissio keskustelee niistä jäsenvaltioiden kanssa työn edetessä toimintasuunnitelman yksityiskohtiin.
Komissio on myös pannut tarkkaan merkille suosituksen 9 ja ottaa sen tutkittavaksi: koordinointi on epäilemättä kysymys, joka vaatii paneutumista.
Mietinnössä on lisäksi useita suosituksia, kuten kohdissa 2, 13, 15, 25, 27, 28, 30 ja 32, jotka ovat Euroopan metsästrategian perusperiaatteen ulottumattomissa tai jotka eivät ehkä ole täysin linjassa jo vahvistettujen asetusten kanssa.
Kiitän teitä vielä kerran erittäin mielenkiintoisesta ja suurenmoisesta mietinnöstä ja myös tästä vilkkaasta keskustelusta, joka on ollut hyvin kannustava.
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00.
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   – Metsiä koskevan toimintasuunnitelman tarkoituksena on vahvistaa metsästrategian ydinperiaatteet, joita ovat kestävä metsänhoito ja yhä monimuotoisemmaksi muuttuvan metsien aseman lujittaminen, metsien taloudellisten, sosiaalisten, kulttuuristen, virkistyksellisten ja ympäristöllisten ulottuvuuksien korostaminen sekä toissijaisuusperiaatteen noudattaminen.
On oikein, ettemme lähde laatimaan yhteistä metsäpolitiikkaa. Olisimme silti voineet mennä pitemmälle ja perustaa yksikön, jonka erityisenä tehtävänä on koordinoida yhtäältä kansallista ja yhteisön politiikkaa ja toisaalta kaikkia metsäalan ammattilaisia.
Myös metsänomistajilla on osansa biologisen monimuotoisuuden turvaamisessa. Eläinlajeja hoidetaan samanaikaisesti niiden elinympäristön kanssa. Metsillä on merkittävät valmiudet toimia villieläinten elinympäristönä, ja niissä luonnonvaraisesti asuvilla lajeilla on oikeus olla olemassa. Metsätuhojen selvittämisen ei myöskään välttämättä tarvitse johtaa eläinpopulaatioiden tuhoamiseen. Metsänomistajien ja metsästäjien on koordinoitava toimiaan ja käytävä keskenään vuoropuhelua, jos biologista monimuotoisuutta halutaan vaalia ja jos metsien ja metsästyksen välille halutaan löytää oikea tasapaino. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Mairead McGuinnessin maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan puolesta laatima mietintö (A6-0023/2006) ehdotuksesta neuvoston päätökseksi maaseudun kehittämistä koskevista yhteisön strategisista suuntaviivoista (Ohjelmakausi 20072013), (KOM(2005)0304 C6-0349/2005 2005/0129(CNS)). 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, kiitän ensin parlamenttia tuesta, jonka se on tarjonnut viime kuukausina pyrkiessämme yhdessä vakiinnuttamaan maaseudun kehittämisen yhteisen maatalouspolitiikan toiseksi pilariksi. Olen ja uskon teidänkin olevan vakuuttunut siitä, että tämä toimintatapa todellakin tuo lisäarvoa EU:n alueelle.
Maaseudun kehittämistä koskeva asetuksemme hyväksyttiin viime syksynä parlamentin, neuvoston ja komission välisen erinomaisen yhteistyön ansiosta. Tarkasteltavananne tänään olevat strategiset suuntaviivat ovat keskeinen väline kansallisten strategioiden ja maaseudun kehittämisohjelmien edistämiseksi eri jäsenvaltioissa.
Kiitän parlamenttia ja erityisesti esittelijä McGuinnessiä avusta, jonka ansiosta lausunto voitiin esittää erittäin hyvissä ajoin. Tilanne on edelleen hyvin hallinnassa, ja maaseudun kehittämisohjelmat voidaan esittää aikataulun mukaisesti.
Vuosia 2007–2013 koskevien maaseudun kehittämisen strategisten suuntaviivojemme tarkoituksena on opastaa jäsenvaltioita omien kansallisten strategioidensa ja ohjelmiensa kehittämisessä. Olen vakuuttunut siitä, että politiikkamme tarjoaa monia mahdollisuuksia toteuttaa maaseudun kehittämistoimia menestyksekkäästi, mutta meidän on käytettävä sitä oikein. Meidän on pyrittävä vapauttamaan sen avulla maatalouselintarvikealamme ja metsätaloutemme innovatiiviset valmiudet sekä maaseutualueidemme ja niillä asuvien ihmisten taloudelliset, ympäristöön liittyvät ja sosiaaliset voimavarat. Kyse on valtavista voimavaroista, ja meidän on tehtävä kaikki voitavamme vapauttaaksemme ne.
Yhteisön strategiset suuntaviivat ovat ensimmäinen askel tähän pääsemiseksi. Meidän on ensiksi määritettävä alueet, joilla maaseudun kehittämiseen kohdennettavan EU:n tuen käyttäminen luo merkittävää lisäarvoa, ja sovittava niistä. Toiseksi yhdistämällä yhteisen maatalouspolitiikan uudistaminen ja tarvittavat rakenneuudistukset, toisen pilarin lujittamisen kautta luodaan mahdollisuuksia sekä maanviljelijöille että työllisyydelle ja kasvulle. Olen tuonut hyvin selvästi esiin, että maaseudun kehittämisen pitäisi edistää Lissabonin ja Göteborgin strategioita, ja mielestäni toimimme juuri sen mukaisesti. Kolmanneksi on taattava yhdenmukaisuus EU:n muiden politiikkojen kanssa erityisesti koheesio- ja ympäristöpolitiikan kanssa.
Sanon seuraavaksi muutaman sanan tarkistuksista. Mietinnössä esitetään monia hyödyllisiä ehdotuksia, ja olen niistä hyvin kiitollinen. Monissa jäsenten esittämissä tarkistuksissa pohditaan sellaisia tärkeitä kysymyksiä, joita ei mielestäni pohdita riittävästi komission ehdotuksessa. Ne voidaan ottaa huomioon joko kokonaan tai osittain. Toisaalta ehdotuksiin sisältyy tarkistuksia, joita on mielestämme käsitelty jo riittävästi tämänhetkisessä tekstissä. Pidän tätä selkeänä osoituksena siitä, että komission ja parlamentin välillä vallitsee hyvin laaja yksimielisyys maaseudun kehittämispolitiikan tavoitteista.
Tämän vuoksi lopetan johdantopuheenvuoroni toteamalla, että olen yhtä mieltä esittelijän mietinnössään esiin ottamista kysymyksistä: modernisointitoimien merkityksestä, tarpeesta toteuttaa toimia, joilla nuoria viljelijöitä ja maanviljelijäperheitä kannustetaan jäämään maaseutualueille, sekä siitä, että on tärkeää keskittyä jälleen vaalimaan kyliämme, kestävää viljelyä ja maaseudun perinnön säilyttämistä. Ennen kaikkea elävä, kaupallinen ja kestävä maatalous on keskeinen tekijä maaseutualueidemme kehittymisen kannalta, mikä on elintärkeiden yhteisten etujemme mukaista. 
Mairead McGuinness (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, kiitän ensin kaikkia niitä, jotka ovat osallistuneet tämän mietinnön laatimiseen, ja kollegoja, jotka ovat esittäneet erittäin hyödyllisiä tarkistuksia.
Toimiessani aikaisemmin toimittajana minulla oli suuri ilo kertoa monista maaseudun kehittämisessä koetuista onnistumisista. Arvoisa komission jäsen, kuten totesitte, niiden avulla vapautettiin maaseutualueiden voimavaroja. Mainitsen erityisesti Leader-ohjelman yhteydessä koetut onnistumiset. Maaseudun käytännön kehittäminen on kiinnostavampaa kuin sen taustalla oleva teoria. Meillä on kuitenkin oltava säännöt, minkä vuoksi olemme esittäneet tässä mietinnössä strategiset suuntaviivat, joiden avulla jäsenvaltiot voivat suunnitella vuodesta 2007 alkaen toteutettavia ohjelmiaan. Mielestäni suuntaviivat tarjoavat sen joustavuuden, jota jäsenvaltiot tarvitsevat voidakseen laatia kyseiset ohjelmat. Kullakin jäsenvaltiolla on erilaiset tarpeet, koska 25 jäsenvaltion maaseutualueet poikkeavat toisistaan.
Puhumme YMP:n kahdesta pilarista – maataloudesta ja maaseudun kehittämisestä. Jotkut puhuvat kahdesta erilaisesta politiikasta, mutta on tärkeää muistaa, että kyse on yhdestä politiikasta, johon sisältyy kaksi pilaria. Arvoisa komission jäsen, olen iloinen siitä, että pidätte maataloutta edelleen erittäin tärkeänä. Muistakaamme, että elävä, kaupallinen ja kestävä maatalous on erittäin tärkeä osa maaseudun elämää. Maaseudun kehittämisen tehtävä on tietenkin paljon laajempi: siihen kuuluvat maaseutualueiden rakenneuudistukset, ympäristönsuojelu ja toimenpiteet maaseutuväestön elämänlaadun parantamiseksi.
Luovutin viime viikolla todistuksia aikuisille opiskelijoille Tullamoressa, joka on kaupunki Keski-Irlannissa. Paikallinen Leader-ryhmä järjesti näitä kursseja. Joka ikinen opiskelija puhui siitä, kuinka arvokasta se oli heille ja kuinka se oli parantanut heidän ja heidän yhteisönsä elämänlaatua. Siitä seuraa paljon hyvää. Tämä on toinen esimerkki maaseudun käytännön kehittämisestä – ja se toimii.
Maaseutualueet poikkeavat kaupunkialueista, mutta maaseutualueita koskevien keskeisten poliittisten tavoitteiden on sovittava yhteen kilpailukykyä ja talouskasvua, ympäristöllisesti kestävää kehitystä ja elämänlaatuun liittyviä kysymyksiä koskevien yleistavoitteiden kanssa, kuten totesitte. Aikarajoitusten vuoksi en käy läpi kaikkia yksityiskohtia. Maa-, metsä- ja elintarviketalouden kilpailukyvyn parantaminen on joka tapauksessa keskeinen tavoite. Tarvitsemme jatkuvia investointeja maaseutualueiden kaikkia toimintoja koskevaan tutkimukseen ja kehittämiseen.
Korostimme mietinnössä työllisyysasteen vakauttamisen ja säilyttämisen samoin kuin työpaikkojen luomisen tärkeyttä. Maatalouden uudistaminen vaikuttaa maaseutualueiden työllisyyteen. Ympäristön laatu on ratkaiseva tekijä maaseutualueiden tulevaisuuden kannalta samoin kuin maatalousalan käynnissä olevat rakenneuudistukset. Meidän on taattava, että toimenpiteet, joita toteutamme kannustaaksemme nuoria maatalouteen, ovat riittäviä päämäärän saavuttamiseksi. Kaikkialla Euroopan unionissa kuulemme nuorista, jotka eivät halua ryhtyä maanviljelijöiksi. Saatamme katua sitä tulevaisuudessa, koska sillä on vaikutuksia sekä elintarviketuotantoon että maaseutuympäristömme ja maisemiemme laatuun. Haluamme nuoria, koska haluamme elävän maaseudun. Ilman ihmisiä ei ole juuri muutakaan.
Otamme huomioon myös tarpeen edistää alueellisia erikoistuotteita ja ylläpitää luonnonmukaista viljelyä perinteisin keinoin. Myös tässä yhteydessä ensisijaisena tavoitteena on taata, että nämä toimenpiteet ja tämä tuotanto ovat markkinalähtöisiä ja että maaseudun kehittämisohjelmien yhteydessä toteuttamamme toimenpiteet tuovat lisäarvoa näille paikallisille tuotteille. Myös non food -käyttö on hyvin tärkeää, ja muissa täällä tänään käsitellyissä mietinnöissä puhutaan uusiutuvan energian käytöstä ja biomassasta.
On hyvin tärkeää taata myös, että maaseutuyhteisöillä on mahdollisuus käyttää peruspalveluja, kuten lastenhoito- ja koulutuspalveluja. Meidän on keskusteltava kyseisten palvelujen laadusta ja kohtuuhintaisuudesta.
Mahdollisuus käyttää tietotekniikkaa – saada tietotekniikkakoulutusta ja käyttää laajakaistaa – on ratkaiseva vaatimus maaseutualueilla. Puhuin aikaisemmin maaseudun kehittämisessä koetuista merkittävistä onnistumisista Tullamoren kaupungissa, mutta se ei tarkoita, että kaikki olisi erittäin hyvin Irlannin maaseudulla. Laajakaistan levinneisyydessä olemme valitettavasti vasta 17. sijalla Euroopan unionissa. Laajakaista on mielestäni aivan yhtä tärkeä kuin sähkö maaseutualueille, mutta siitä huolimatta tämä peruspalvelu puuttuu EU:ssa maaseudulta monin paikoin. Tämä haittaa työpaikkatarjontaa ja pienten ja keskisuurten yritysten toimintaa kyseisillä alueilla.
Talousarviota koskevat lopulliset yksityiskohdat eivät olleet käytettävissämme, kun tätä mietintöä laadittiin. Tiedämme nyt, että maaseudun kehittämiselle vuodesta 2007 alkaen myönnettävä rahoitus on 20 miljardia euroa pienempi kuin mitä komissio oli ennustanut. Se on huono viesti annettavaksi maaseutualueille.
Olen erittäin huolestunut siitä mahdollisuudesta, että jäsenvaltiot leikkaavat 20 prosenttia markkinatukitoimenpiteistä ja suorista maksuista kohdentaakseen kyseiset varat maaseudun kehittämiseen. Tämä tarkoittaa tarvittavien varojen hankkimista ryöstämällä. Mielestäni se merkitsee maatalouspolitiikan uudelleenkansallistamista takaoven kautta. Se ei myöskään toimi nykyisessä muodossaan. Tässä tilanteessa jäsenvaltiot, jotka valitsevat tämän vapaaehtoisen mukauttamisen, voivat käyttää varat haluamallaan tavalla ottamatta huomioon sääntöjä tai aidosti kansallista yhteisrahoitusta. Tämä on valitettavaa.
Maaseudun kehittämistyömme on kohdennettava ihmisiin ja paikkoihin, joissa ihmiset elävät. Näin tehdessämme voimme nähdä politiikan hedelmät myös tulevaisuudessa ja taata, että maaseudun kehittämisellä on tulevaisuus myös vuoden 2013 jälkeen.
Elspeth Attwooll (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, aluekehitysvaliokunta kiittää esittelijä McGuinnessiä hänen lopullisen mietintönsä laadusta ja tiiviistä yhteistyöstä, jota hän on kanssamme mietintöä laatiessaan tehnyt.
Vaikka alkuperäinen komission ehdotus on monelta osin arvokas, tietyt näkökohdat huolestuttavat meitä. Niihin kuuluvat erityisesti seuraavat seikat: maaseutualueiden moninaisuuden tunnustaminen aiempaa paremmin, yksittäisten toimintalinjojen toimien selkiyttäminen aiempaa paremmin, toimintalinjan 1 selkeämpi kohdentaminen metsätalouteen, polttoaineketjuun ja uusiutuviin energialähteisiin, toimintalinjan 2 osalta edistettävien ympäristöhyödykkeiden ja säilytettävän luonnon- ja kulttuuriperinnön täsmentäminen sekä toimintalinjan 3 kohdentaminen voimakkaammin toimenpiteisiin elämänlaadun ja sosiaalisen osallisuuden parantamiseksi maaseutualueilla rinnakkain työllisyyden säilyttämisen ja ylläpitämisen tavoitteiden kanssa ja osana niitä.
Valiokunta korostaa laajemmin sekä kestävyyden että alueellisen koheesion edistämistä ja sellaisen yhdennetyn lähestymistavan tarvetta, johon sisältyy asianmukainen tilasuunnittelu ja joka edistää kaikkien EU:n rahoituslähteistä rahoitettavien toimien välistä yhtenäisyyttä. Tässä yhteydessä korostamme kumppanuusperiaatteen merkitystä sekä sitä, että kaikkien toimivaltaisten viranomaisten ja asianomaisten elinten on tärkeää osallistua mahdollisimman laajasti strategioiden kehittämiseen alueellisella ja/tai kansallisella tasolla sen mukaan, mikä on tarkoituksenmukaista kyseisen jäsenvaltion kannalta.
Huolenaiheitamme käsitellään mietinnössä mielestämme riittävästi, ja suosittelen sen sisältöä komissiolle. Kiitän komission jäsentä siitä, että hän toi esiin jo joitakin näistä kysymyksistä johdannossaan. Suosittelemme mietintöä neuvostolle ja parlamentille kokonaisuudessaan. 
Agnes Schierhuber,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, myös minä kiitän lämpimästi esittelijä McGuinnessiä hänen mietintönsä johdosta. Kuten komission jäsen totesi jo johdantopuheenvuorossaan, strategisia suuntaviivoja pidetään mietinnössä siltana maaseudun kehittämistä koskevan neuvoston asetuksen säännösten ja näiden säännösten täytäntöönpanon välillä, joka tapahtuu jäsenvaltioissa kansallisten strategioiden ja ohjelmasuunnitteluasiakirjojen muodossa.
Rahoitusnäkymien puute on suuri ongelma. Arvoisa komission jäsen, tiedän, ettette ole tyytyväinen neuvoston joulukuussa tekemään päätökseen supistaa maaseudun kehittämiseen myönnettävää rahoitusta, mutta meidän on lopultakin luotava rahoituskehys, jotta ohjelmat voidaan aloittaa ajoissa jäsenvaltioissa.
Joustavuuden lisääminen ensisijaisten tavoitteiden yhteydessä on tärkeää meille kaikille. Yhteisön strategiset suuntaviivat muodostavat perustan kansallisten strategioiden laatimiselle. Tärkeä näkökohta tässä yhteydessä on se, että EU:n ensisijaiset tavoitteet on toisaalta otettu huomioon, mutta toisaalta jäsenvaltioille on jätetty riittävästi liikkumavaraa.
Kyse ei ole pelkästään uusien työpaikkojen luomisesta, vaan myös maa- ja metsätalouden nykyisten työllisyysnäkymien ja kaikkien niihin liittyvien teollisuudenalojen turvaamisesta. Viimeksi mainitut ovat hyvin tärkeitä maaseutualueidemme työllisyystilanteen kannalta voidaksemme saavuttaa päämäärät, joista McGuinness puhui niin päättäväisesti. Tavoitteenamme on oltava edelleen Lissabonin ja Göteborgin tavoitteiden saavuttaminen yhteisvoimin. 
Csaba Sándor Tabajdi,
   . Esittelijä McGuinness on tehnyt erinomaisen työn tämän mietinnön parissa. Kiitän häntä erinomaisesta yhteistyöstä, sillä hän otti mietinnössä huomioon kaikki Euroopan parlamentin sosiaalidemokraattisen ryhmän esittämät huomautukset.
Olen todella iloinen siitä, että tämä mietintö on täysin sopusoinnussa jäsen Schierhuberin aikaisemman mietinnön kanssa. Tiedän, että maaseudun kehittäminen on erittäin tärkeä kysymys komission jäsenelle. Puhumme kaikki siitä, että maaseudun kehittäminen on ollut seitsenvuotiskauden talousarvion suurin häviäjä. Me kaikki – sekä komissio että parlamentti olemme yhtä mieltä siitä, että maaseudun kehittämiseen eli toiseen pilariin pitäisi kohdentaa enemmän varoja. Järkyttävää kyllä on käymässä juuri päinvastoin. Esittelijä McGuinnessin mietintö on hyvin tärkeä, koska jos järjestelmässä ei ole enää rahaa tai sitä on vähemmän, kuten on asianlaita, järjestelmän pitäisi ainakin olla joustavampi. Myös jäsenvaltioiden moninaisuus pitäisi ottaa siinä paremmin huomioon. Tältä osin mietintö on erittäin hyvä ja erittäin hyödyllinen. Uudesta jäsenvaltiosta olevana Euroopan parlamentin jäsenenä pahoittelen syvästi sitä, että vanhojen jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisrahastoa on supistettu 15–20 prosenttia, mutta uusien jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisrahastoa on kasvatettu ainoastaan hyvin vähän, vaikka kaikki sanoivat, tämä kompensoidaan Kööpenhaminassa sovitun pitkällisen siirtymäkauden aikana myönnettävien varojen muodossa. Minkäänlaista kompensaatiota ei ole kuitenkaan annettu, ja valitettavasti vanhojen jäsenvaltioiden maaseudun kehittämisrahastoa on supistettu rajusti, mikä saattaa pakottaa soveltamaan mukauttamisvaihtoehtoa, mutta tämä ei ole tietenkään mikään lohdutus.
Jäsen Schierhuberin esiin ottamat kysymykset ovat hyvin tärkeitä: sen lisäksi, että on luotava työpaikkoja, ne on myös säilytettävä. Tältä osin on erittäin hyvä, että esittelijä McGuinnessin mietinnössä tuetaan toiminnan monipuolistamista. Sen lisäksi, että annamme rahaa omenatarhan raivaamiseen, meidän pitäisi lisäksi antaa maanviljelijälle tilaisuus istuttaa sen tilalle kaupaksikäyvä sato. Tämä on hyvin tärkeä kysymys tässä mietinnössä, koska se helpottaa työpaikkojen säilyttämistä. Myös laatutuotteiden ja paikallisten tuotteiden tukeminen on hyvin tärkeää. Suhtautumisemme perustuu tällä hetkellä edelleen aivan liiaksi markkinahyötyyn.
Kiitämme esittelijä McGuinnessiä siitä, että uusissa jäsenvaltioissa tällä hetkellä voimassa olevat siirtymäsäännökset pysyvät voimassa. Kokemukseni uusien jäsenvaltioiden integroitumiskysymysten tulevana esittelijänä (näistä kysymyksistä keskustellaan tämän vuoden toisella puoliskolla) on, että nämä ovat hyvin tarpeellisia uusissa jäsenvaltioissa. Tuen esittelijä McGuinnessin mietintöä. 
Kyösti Virrankoski,
   . Arvoisa puhemies, esittelijä McGuinness on laatinut erinomaisen mietinnön komission ehdotuksesta maaseudun kehittämistä koskevista suuntaviivoista. Siitä parhaat kiitokset.
Euroopan maaseutumaisella alueella asuu yli puolet EU:n väestöstä ja alueet tuottavat lähes puolet EU:n bruttoarvon lisästä. Alueet ovat kuitenkin eri mittarein mitattuna jäljessä muista alueista. Muun muassa työttömyys on näillä alueilla raskaampaa.
Eurooppalainen maaseutu on suurten muutosten edessä. Maatalouspolitiikan kokonaisreformi on käynnistynyt, minkä seurauksena maatalouden kyky työllistää ja ylläpitää maaseutualueiden asutusta vähenee. Tämän vuoksi tarvitaan erityisiä toimia maaseudun elintoimintojen elvyttämiseksi.
Komissio esittää useita erilaisia mahdollisuuksia. Strategiset suuntaviivat perustuvat viime vuonna tekstin osalta hyväksyttyyn EU:n maaseuturahastoa koskevaan asetukseen, jossa määritellään kolme toimintalinjaa ja Leader-yhteisöaloite. Mietinnössä on monilta osin parannettu komission esittämää tekstiä.
Mietinnön käsittelyä varjostaa kuitenkin Eurooppa-neuvoston huono esitys EU:n rahoitusnäkymiksi seuraavaksi seitsemän vuoden kaudeksi. Neuvosto leikkasi komission esittämiä ja parlamentin tukemia määrärahoja peräti 19 miljardia euroa eli yli 20 prosenttia. Näin se on suorastaan romuttamassa parlamentin ja komission voimakkaasti painottaman maaseudun kehittämisen ja asuttuna pitämisen politiikan. Näin ollen on odotettava ja edellytettävä, että tähän asiaan palataan parlamentin ja neuvoston välisissä rahoitusneuvotteluissa ja tilanne korjataan asianmukaisesti. Tätä edellyttää maaseudun yleisen kehittämisen lisäksi myös EU:n energiaomavaraisuuden parantaminen sekä muut haasteet. 
Kathy Sinnott,
   – Arvoisa puhemies, onnittelen kollegaani tämän mietinnön johdosta. Olen samaa mieltä monista ehdotetuista tarkistuksista ja yleisestä suunnasta, mutta minulla on joitakin huolenaiheita.
Ensiksikin olen pettynyt siihen, että Leader-toimintalinjalle myönnettävän tuen vähimmäismäärää talousarviossa supistetaan 5 prosenttiin. Rahoitusnäkymien esityksen mukaan jäsenvaltiot voivat lisätä mukautusastetta enintään 20 prosenttia. Maatalousalan jatkuvien vaikeuksien vuoksi tarvitaan yhä enemmän varoja. Jos astetta nostetaan, kuten toivon, meidän on taattava, että toimintalinjoille 3 ja 4 sekä toimintalinjoille 1 ja 2 myönnetään runsaasti rahoitusta.
Monipuolistamisen osalta todettakoon, etteivät kaikki maataloudesta lähtevät ja/tai kaikki maaseudun asukkaat ole yrittäjiä tai kiinnostuneita sellaisesta. Ihmisiä on autettava työllistymään, ja tämä pitäisi ottaa huomioon suuntaviivojen 3.3 kohdassa. Lisäksi vaikka tukea uusiutuvalle energialle korostetaan suuntaviivojen 3.1 ja 3.3 kohdassa, on turhaa tarjota tukea uusiutuvalle energialle paikallistasolla, jos kansallisella politiikalla estetään alan kehittyminen. Meidän on tämän vuoksi koordinoitava nämä asiat. Suuntaviivoissa on korostettava tarvetta kuulla niitä, jotka osallistuvat paikallistasolla kansallisten suuntaviivojen laatimiseen ja sen jälkeen maaseudun kehittämisohjelmien laatimiseen.
Lopuksi haluan sanoa komission jäsenelle, että Irlannissa on vaikeaa ottaa hänen luonnonmukaista viljelyä koskevat suosituksensa vakavasti, jos hän ei salli meidän julistaa saarta muuntogeenisistä organismeista vapaaksi alueeksi. 
Janusz Wojciechowski,
   . – Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijä McGuinnessiä hänen erittäin tärkeää kysymystä koskevan erinomaisen mietintönsä johdosta. Euroopan unionilla on ollut viime aikoina taipumus laiminlyödä maaseutua ja maatalouden ongelmia. Jopa täällä parlamentissa olemme kuulleet usein, ettei hyödytä käyttää lähes puolta EU:n talousarviosta maaseutuyhteisöjen ja maanviljelijöiden auttamiseen, joiden osuus on tuskin 6:ta prosenttia yhteisöstä. Strategisissa suuntaviivoissa annetaan nyt toivoa siitä, että maaseutu ja maatalouden ongelmat saavat parempaa kohtelua tulevaisuudessa.
Maaseutualueiden kehittäminen ei koske ainoastaan maanviljelijöitä, vaan se koskettaa koko yhteiskuntaa. Elintarviketurvallisuutta, kestävää kasvua tai tehokasta ympäristönsuojelua ei voi olla, jollei maaseutua kehitetä ja tueta.
Olen toiveikas sen suhteen, että tänään keskusteltavasta asiakirjasta on paljon hyötyä EU:n maaseutuyhteisöjen ja maatalouden tulevaisuudelle erityisesti uusissa jäsenvaltioissa, jotka tarvitsevat eniten tukea maaseutualueilleen. 
Peter Baco (NI ).
   Maaseudun kehittämistä koskevat yhteisön strategiset suuntaviivat ohjelmakaudeksi 2007–2013 muodostavat arvokkaan ja välttämättömän asiakirjan. Tuen maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokuntamme esittämiä tarkistuksia, koska niillä parannetaan neuvoston ehdotusta. Ihailen myös esittelijä McGuinnessin tekemää hyvää työtä.
Strategian mukaan maaseutua on kehitettävä samalla kun toteutetaan uutta markkinasuuntautunutta yhteistä maatalouspolitiikkaa, ja maaseudun kehittämisen yhteydessä olisi tuettava markkinoiden avainasemaa tätä politiikkaa toteutettaessa. Tämä on oikein hyvä asia. YMP:tä varten rahoitusnäkymissä ehdotetut talousarvioleikkaukset aiheuttavat kuitenkin perusteltua huolestuneisuutta maaseudun kehittämisen todellisista hyödyistä. Lisähuolta on aiheuttanut neuvottelujen kulku WTO:ssa, jossa on käynyt ilmi, että eurooppalaiset maanviljelijät saattavat joutua epäedulliseen asemaan kilpaillessaan muuta maailmaa vastaan. Kuitenkin myös parhaillaan toteutettavien uudistusten rajoittavaan luonteeseen sisältyy riskejä. Sokeriuudistukseen sisältyi riskejä, ja niitä sisältyy myös muihin valmisteilla oleviin uudistuksiin.
Tutkimusten mukaan myös maaseudun talous on vaarassa heiketä muun muassa tuotantomääristä riippumattomaan maatilakohtaiseen tukijärjestelmään siirtymisen vuoksi. On sanomattakin selvää, että edellä mainitut riskit ovat suurimpia uusissa jäsenvaltioissa. Esimerkiksi kotimaassani Slovakiassa maataloustuotannon arvioidaan laskevan edelleen 17 prosenttia tuotantomääristä riippumattomaan maatilakohtaiseen tukijärjestelmään siirtymisen vuoksi. Nämä ovat erittäin huolestuttavia lukuja, koska olemme lisänneet elintarvikkeiden maahantuontia puolella kahden viime vuoden aikana sen syrjivän vaikutuksen vuoksi, joka YMP:llä on uusissa jäsenvaltioissa, ja maatalouskaupan alan viennin ja tuonnin suhde Slovakiassa on laskenut kolmanneksen. Heikoimmassa asemassa ovat pahiten jälkeenjääneet alueet – yleensä maaseutualueet – jotka ovat silminnähtävästi putoamassa kehityksen kelkasta. Samanaikaisesti kaikissa EU:n päätöslauselmissa todetaan, että toimintatavoillamme pitäisi pystyä kaventamaan vähiten kehittyneiden alueiden ongelmana olevaa kuilua.
Slovakialaisen kansalaisjärjestön "maaseutuparlamentin" mukaan maaseudun kehitys on täysin riippuvainen maatalousalan yritysten vauraudesta. Maaseutualueet kehittyvät maatalousalan yritysten kukoistaessa. Liiketoiminnan ollessa vähäistä maaseudulla kokonaiset maaseutualueet heikkenevät, ja maaseudun kehittämisestä tulee mahdotonta. Uusien jäsenvaltioiden ongelmana on tämän vuoksi maaseudun heikko talous, joka johtuu epätasaisista vaikutuksista, joita YMP:n mukainen markkina-asetelma aiheuttaa. 
Giuseppe Castiglione (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, aloitan kiittämällä esittelijä McGuinnessiä erinomaisesta työstä laatimansa mietinnön parissa.
Uudessa Euroopan unionissa on tärkeää taata interventiopolitiikkojen strateginen lähestymistapa. Tämän lähestymistavan pitäisi johtaa selkeisiin tavoitteisiin, tehokkaasti kohdennettuihin toimenpiteisiin ja asianmukaisiin toimiin, joiden tulokset voidaan arvioida objektiivisesti.
Ensisijaisten toteutettavien toimien määrittäminen ei saa kuitenkaan johtaa joustamattomaan ohjelmasuunnitteluun eikä jäsenvaltioita koskevien rajoitusten antamiseen. Päinvastoin on tärkeää taata jäsenvaltioille jonkin verran joustavuutta, jonka ansiosta ne voivat päättää toiminnastaan sen pohjalta, mitä kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla tosiasiallisesti tapahtuu.
Maaseudun kehittämiseksi on ratkaisevan tärkeää elvyttää maataloustuotantomme kilpailukykyä ja parantaa sitä suhteessa sellaisten muiden maiden kilpailukykyyn, jossa tuotantokustannukset ovat merkittävästi pienemmät. Tässä yhteydessä on lisäksi tärkeää edistää innovaatiotoimintaa sekä tutkimusta ja kehittämistä helpottavia lisätoimenpiteitä.
Erityisten osaamisalojen ja erityisesti paikallisesti ja alueellisesti valmistettujen maataloustuotteiden laadun korostaminen on sopusoinnussa yhteisön kokonaisstrategian kanssa. Laadun on katsottava tarkoittavan elintarviketurvallisuutta ja kuluttajansuojaa, lisäarvoa yritysten kilpailukyvylle sekä paikallisten perinteiden ja maaseutuyhteisöjen kulttuuriperinnön ilmaisua. Tästä ovat esimerkkeinä paikallinen käsiteollisuus, ympäristönsuojelu, maatalouden erikoistuotteet ja niihin liittyvät perinteiset tuotantotekniikat.
Nämä tavoitteet on selvästikin koordinoitava sen tarpeen kanssa, joka koskee nuorille viljelijöille ja naisille maaseutuammattien harjoittamisen aloittamiseksi annettavaa tukea. Tämä edellyttää perinteisen tietämyksen ja perinteisten taitojen siirtämistä heille ja maaseutualueiden elämänlaadun parantamista edistämällä palveluja ja infrastruktuuria.
Lopuksi ilmaisemme tyytyväisyytemme keskeiseen näkökohtaan, joka koskee Leader-ohjelmasta saatujen kokemusten siirtämistä paikallishallintojärjestelmään aikaisemman ohjelmasuunnittelun parhaiden käytäntöjen pohjalta. 
Marc Tarabella (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän esittelijä McGuinnessiä hänen tekemästään työstä. Tarkasteltuani hänen mietintöään haluan korostaa tiettyjä näkökohtia.
Ensiksikin meidän on taattava, että EU:n maaseutustrategia laaditaan esikuvaksi ja että sitä pidetään esikuvana maaseutualueita koskeville yhteisön politiikoille ja ohjelmille. Komission ehdotus rajoittuu valitettavasti ainoastaan maaseudun kehittämistä koskevan tulevan asetuksen täytäntöönpanoon, minkä vuoksi se ei mahdollista maaseutu-, alue- ja sosiaalista kehittämistä koskevan politiikan integroimista.
Lissabonin strategian toteuttamiseksi maaseutustrategialla olisi edistettävä paremmin kaikkien maaseutuyhteisöjen sosioekonomista ja alueellista koheesiota. Paikallisia oloja on parannettava ja tuettava erityisesti lujittamalla nykyisiä tiedonvaihtoverkkoja tai perustamalla uusia sekä parantamalla maaseutuyhteisöjen elinoloja. Niiden elinolojen parantamisen ei pitäisi kuitenkaan kannustaa muuttoa kaupungeista maaseudulle.
Arvoisa puhemies, mielestäni kansalaisten osallistumista pitäisi kannustaa ja kansalaisuutta edistää. Nämä kysymykset ovat ratkaisevan tärkeitä demokraattisen paikallisidentiteetin luomiseksi kyseisillä alueilla.
Komission pitäisi myös perustaa keskustelufoorumi toiminnassa olevien eurooppalaisten verkkojen kanssa ja tukea niiden toimintaa heikentämättä niiden itsenäisyyttä. Tämä edistäisi suhteita sidosryhmiin paikan päällä. 
Marian Harkin (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, onnittelen ensiksi esittelijää hänen mietintönsä ja erinomaisen yhteistyönsä johdosta.
Henkilökohtainen vakaumukseni on, että maaseudun taloudella, pk-yrityksillä ja maaseutualueiden verkostoilla pitäisi olla todellinen ja merkittävä rooli Lissabonin päämäärien saavuttamisessa. Maaseudun kehittäminen ei ole ainoastaan toissijainen tehtävä; se ei ole pelkkä lisäkeino maatalouden laskevien lukujen kompensoimiseksi, vaikka se saattaa hyvinkin auttaa myös siinä. Se on erillinen toiminto, jolla on edistettävä vaurauden lisääntymistä maaseutualueilla. Tältä osin olen täysin samaa mieltä esittelijän kanssa siitä, että maaseudun kehittämiseen olisi myönnettävä rahoitusta ilman, että toisen pilarin menoihin ryöstetään varoja ensimmäisestä pilarista. Maaseudun kehittämiseen olisi voitava osoittaa omat varat.
Olen iloinen, että tekstiin sisällytettiin esittämäni tarkistus, joka koskee tarvetta taata kuuleminen, yhteistyö ja tarvittaessa maanviljelijöille heidän toimintansa rajoittamisesta maisemien ja elinympäristön parantamisen vuoksi maksettava korvaus. Olen aina ollut sitä mieltä, että jos EU vaatii sellaista maanviljelijöiltä, sen on maksettava korvaus siitä.
Tartun vielä esittelijän toteamukseen, jonka mukaan maatalouden on oltava jatkossakin keskeisellä sijalla maaseutualueiden taloudessa. Vaikka eurooppalaisen mallin mukainen elintarviketuotanto ja elintarviketurvallisuus ovat ensisijaisen tärkeitä, sen ei pitäisi syrjäyttää maaseudun kehittämisen tärkeyttä. Maaseudun kehittäminen on nousemassa yhä tärkeämpään asemaan maanviljelijöiden toimeentulon ja maanviljelijäperheiden ja maaseudun asukkaiden tulojen säilyttämisessä, minkä vuoksi meidän on pyrittävä varmistamaan kestävä tulovirta maataloustulojen täydennykseksi. Maaseudulla on oma elämänsä, ja se tarvitsee riittäviä omia varoja. Tämän vuoksi olen pettynyt maaseudun kehittämistä koskevien talousarviomäärärahojen leikkaukseen. 
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, edustan Euroopan parlamentissa Puolaa, jossa sijaitsee kuusi Euroopan unionin kymmenestä köyhimmästä alueesta. Viisi niistä sijaitsee Itä-Puolassa. Niille on ominaista heikosti kehittynyt infrastruktuuri, pirstoutunut maatalousrakenne ja korkea työttömyys, josta osa on näkymättömissä talonpoikaisilla sukutiloilla. Vuosien 2007–2013 talousarviossa Itä-Puolalle osoitetut 800 miljoonaa euroa ylittävät ylimääräiset varat eivät riitä ratkaisuksi alueen jälkeenjääneisyyteen. Tarvitsemme vähintään samansuuruisen tuen kuin vanhojen jäsenvaltioiden syrjäisille ja harvaanasutuille alueille myönnetty Euroopan unionin tuki on. Itä-Puola, johon kuuluu köyhin Lubelszczyznan alue, tarvitsee sekä taloudellista apua että vakaata maatalouspolitiikkaa ja maanviljelijöidensä suojelua. On korkea aika huolehtia sen kehittämisestä. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa puhemies, maaseudun kehittämiseen myönnettävä rahoitus on avainkysymys. Kuten esittelijä totesi, rahoituksen ei pidä merkitä sitä, että varoja ryöstetään ensimmäisestä pilarista toisen pilarin menoihin. Meidän on pidettävä mielessä myös, että ehdottomasti tärkein tekijä maaseutualueiden kehittämiseksi on kestävän maatalouden säilyttäminen niiden talouden ytimenä. Tämän vuoksi rahoitusmallia, joka perustuu ryöstämiseen tilatuesta liiallisen mukauttamisen avulla, ei voida hyväksyä varsinkaan sellaisissa olosuhteissa, joissa ei ole tarvetta mukauttaa kansallista rahoitusta.
Tuen neljää erityistä kohtaa, joista ensimmäinen on varojen käyttö uusien tulijoiden kannustamiseen avustamalla maanviljelijäperheitä tärkeässä sukupolvenvaihdoksessa. Toiseksi tuen sitä, että maatilojen nykyaikaistamiseen ja eläinten hyvinvointia ja ympäristöä koskevien tiukempien normien noudattamiseen myönnettävä rahoitus asetetaan etusijalle. Kolmanneksi maaseudun kehittämisohjelman täytäntöönpanossa on taattava mahdollisimman suuri alueellinen joustavuus, jonka pohjalta toimitaan. Neljäntenä ja viimeisenä kohtana mainittakoon, että kylien uudistamista ja maaseutuperinteen säilyttämistä koskeva ehdotus on keskeisen tärkeä maaseutuyhteisöjen elvyttämiseksi ja säilyttämiseksi.
Tämä on hyvä mietintö. Se on selvästikin vaatinut esittelijältä tiivistä paneutumista, ja onnittelen häntä sen johdosta. 
James Nicholson (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, onnittelen ensiksi esittelijää hänen erinomaisen mietintönsä johdosta. Maaseudun talouden tulevaisuus on sen varassa, onnistuuko vuosien 2007–2013 politiikkamme. Olen huolissani siitä, etteivät varat riitä toisen pilarin asianmukaiseen rahoitukseen tulevaisuudessa. Maaseutuyhteisö on ollut jo vuosia syöksykierteessä, kuten tiedätte ilman kertaustakin.
Tiedän ainoastaan, ettei helppoja ratkaisuja ole, eikä asioita hoideta taikasauvan heilautuksella. Maaseudun talous on kehittynyt vuosien mittaan, ja ympäristöhankkeisiin luotetaan nyt lujasti. Tästä voi olla apua, mutta se ei ole yksinään mikään ihmelääke kaikkiin maaseudun asukkaita kohtaaviin ongelmiin. Mielestäni tällaisia hankkeita korostetaan tällä hetkellä liikaa, ja niihin kohdistuu liikaa paineita. Monipuolistaminen on epäilemättä tarpeen, mutta uusia ideoita ei ole kovin paljon. Meidän on kuitenkin pidettävä kiinni tavoitteistamme ja pyrittävä saavuttamaan ne. Tarvitsemme selkeämpiä näkemyksiä tukemistamme hankkeista, koska menneisyydessä liian monet maaseutualueiden hankkeet osoittautuivat kohtuuttoman kalliiksi.
Me Pohjois-Irlannin asukkaat emme koe muutosta, jollemme omaksu täysin erilaista lähestymistapaa kuin suunnitteluyksiköillämme on. Ne elävät menneisyydessä ja katsovat maailmaa vaaleanpunaisten linssien läpi maailmaa, jota ei enää ole. Mikäli haluamme saada jotakin aikaan tässä asiassa, meidän on oltava seikkailunhaluisia ja innovatiivisia; meidän on kannustettava pienten ja keskisuurten yritysten ja mikroyritysten perustamista maaseutualueilla. Jos maanviljelijällä, hänen pojallaan tai tyttärellään on maatilansa kehittämistä tai monipuolistamista koskeva tilaisuus tai idea, heitä pitäisi kannustaa toimimaan sen mukaisesti ja laajentumaan sen sijaan, että heidät pakotetaan lähimpään kaupunkiin tai kylään. Tämä on tie eteenpäin. Meillä ei ole varaa elää aikavääristymässä.
Olen huolissani myös siitä, että jotkin jäsenvaltiot tukevat voimakkaasti näitä ehdotuksia ja jotkin, muun muassa kotimaani, tekevät saman kuin ovat aina tehneet tällaisten aloitteiden yhteydessä eli eivät tee mitään. Maaseudun kehittäminen edellyttää näkemystä ja luottamusta; meidän on ennen kaikkea kohdistettava katseemme tulevaisuuteen! 
Rosa Miguélez Ramos (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvä esittelijä McGuinness, mietintö, josta keskustelemme tänään, sisältää suuntaviivat, joita jäsenvaltioiden on noudatettava laatiessaan kansallisia strategiasuunnitelmia. Jäsen Castiglione esitti hyvin selkeän toteamuksen, jonka mukaan liitteessä mainitut toimet auttavat yhdenmukaistamaan kriteerit, ja niiden yhdenmukaistaminen edistää maaseudun kehittämistä koskevan asetuksen harmonista soveltamista, mutta niiden ansiosta kukin jäsenvaltio voi myös tehdä omat päätöksensä toissijaisuusperiaatteen pohjalta.
Me sosiaalidemokraattisen ryhmän espanjalaiset jäsenet olemme tyytyväisiä viittaukseen maatalouden moniulotteisesta roolista. Olemme myös tyytyväisiä siihen, että maaperän suojelusta on tehty ensisijainen tavoite. Maaperä on ympäristövara, jota on tarkasteltava yhdessä veden, ilman ja biologisen monimuotoisuuden kanssa. Tämä näkökohta on välttämätön voidaksemme hillitä eroosiota ja aavikoitumista, joka johti täällä tänä iltana mainittujen kaltaisiin katastrofeihin, kuten metsäpaloihin ja tulviin. Lisäksi maaperän hoito auttaa meitä säilyttämään hyvät viljely- ja ympäristöolosuhteet.
Hyvä esittelijä McGuinness, olen erityisen iloinen siitä, että naisten pääsyn helpottaminen työmarkkinoille on otettu läpäiseväksi periaatteeksi ja että se mainitaan nimenomaisesti tätä ilmausta käyttäen. Olen iloinen myös siitä, että tämänhetkisten työpaikkojen vahvistaminen on lisätty uusien työpaikkojen luomista koskevaan viittaukseen.
Me sosiaalidemokraattisen ryhmän espanjalaiset jäsenet olemme yhtä mieltä siitä, että maaseudulle saattaa olla tarpeen luoda palveluja väestön säilyttämiseksi ja uusien asukkaiden vastaanottamiseksi, ja lisäksi olemme yhtä mieltä siitä, että rakennerahastojen rahoitusta olisi kohdennettava avokätisesti näille aloille tasapainon takaamiseksi maaseutualueiden ja kaupunkialueiden kehittämisen välillä, mikä on erittäin välttämätöntä. Arvoisa komission jäsen, on selvää, että infrastruktuuri-investoinneilla edistettäisiin elämänlaadun parantamista ja väestökadon torjuntaa näillä alueilla.
Asun maaseutualueella, olen ollut pormestarina maaseutualueella ja voin kertoa teille, ettei mikään voisi olla tätä tärkeämpää tai kannustavampaa näiden alueiden asukkaille. 
Alfonso Andria (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, aloitan onnittelemalla esittelijää hänen erinomaisen työnsä ja erinomainen mietintönsä johdosta. Pidin myönteisenä muun muassa nuorten viljelijöiden, mikroyritysten ja käsiteollisuuden korostamista ja olin näistä asioista samaa mieltä.
Maatalousalalle vaikeana ajankohtana – jonka terveysuhat ja WTO-neuvottelujen lopputulosta koskeva epävarmuus tekevät entistäkin vaikeammaksi – Euroopan unionin on keskityttävä ensisijaisesti nuoriin ja pyrittävä kaikin tavoin estämään heidän pakkolähtönsä maaseudulta.
Tämän vuoksi on hyvin tärkeää monipuolistaa taloudelliset toimet, luoda maaseutualueille uusia työmahdollisuuksia, tukea paikallisia aloitteita, kuten maanviljelijöiden markkinoita, ja keskittyä korkealaatuisiin ja kapean erikoisalan tuotteisiin sekä tietenkin käsiteollisuuteen.
Kuten aluekehitysvaliokunnan lausunnon valmistelija Attwooll terävästi korosti, meidän on taattava myös vesivarojen kestävä käyttö ja korostettava määrätietoisesti koulutusta osoittamalla siihen riittävästi varoja.
Lopuksi todettakoon, että hyväksyn komission ehdotuksessaan käyttämän alhaalta ylöspäin suuntautuvan lähestymistavan. Maaseudun kehittämisessä on todellakin otettava huomioon eri alueiden erityispiirteet ja niiden paikallistoimijoiden strateginen asema, jotka toimivat koko paikallistalouden kehityksen perustana sekä määrittävät kunkin alueen suuntaviivat ja kaupunkien kehittämismallit. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ). –
   ( Arvoisa puhemies, haluan kohdistaa huomionne maaseudun kehittämisen ongelmiin uusissa jäsenvaltioissa.
Puolassa maaseutualueista tuli eräänlainen 1990-luvulla tapahtuneen taloudellisen muutoksen iskunvaimennin. Näille alueille virtasi paljon työntekijöitä tuolloin tapahtuneiden työpaikkojen massalopetusten jälkeen. Tämän vuoksi Puolan maaseutualueet tarvitsevat valtavaa taloudellista tukea ja joukon välineitä työllisyyden vahvistamiseksi kyseisillä alueilla.
Olen iloinen vuosia 2007–2013 koskeviin rahoitusnäkymiin sisältyvästä ehdotuksesta myöntää tähän tarkoitukseen yli 80 miljardin euroa ja siitä, että tästä määrästä noin 10–20 miljardia on tarkoitus myöntää Puolalle. Tämä politiikka liittyy kuitenkin kiinteästi yhteen perinteisten maatalouselinkeinojen vakauttamiseen tähtäävän yhteisen maatalouspolitiikan yhteydessä toteutettavien rationalisointitoimien kanssa, koska ainoastaan maatilojen vakaa toimeentulo mahdollistaa sen, että maatilat voivat käyttää tehokkaasti maaseudun kehittämisrahastoista myönnettävää tukea. 
Ambroise Guellec (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kaikkien parlamentin jäsenten tavoin hyväksyn uusien maaseudun kehittämisrahastojen tavoitteet ja tarpeen lujittaa yhteisen maatalouspolitiikan toista pilaria. Yhdyn esittelijälle osoitettuihin onnitteluihin ja pidän maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan panosta tervetulleena. Olen kiitollinen erityisesti jäsen Attwoollille, joka on ollut avuksi asiakirjan täsmentämisessä. Asiakirja on mielestäni ehdottomasti ylikuormitettu, ja varsinkaan sen käytännön täytäntöönpanosta vastaavien ei ole aina helppo ymmärtää sitä. Käynnissä olevista Leader-ohjelmista saadut kokemukset ovat terveellinen oppitunti äärimmäisen rönsyileviin ja turhantarkkoihin suuntaviivoihin sisältyvistä vaaroista.
Henkilökohtaisesti halusin korostaa tarvetta ottaa huomioon alueellinen koheesio. Jotta se olisi mahdollista, on löydettävä alueiden välinen tasapaino, joka perustuu kaikkiin EU:n kansalaisiin asuinpaikasta riippumatta sovellettavaan yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen. Maaseutualueita ei saa määritellä niiden ja kaupunkialueiden välisen eron pohjalta. Kaupunki- ja maaseutuympäristöjen välistä suhdetta on päinvastoin lujitettava kehittämällä muun muassa julkisia palveluja ja erityisesti täydentävyyttä ja liikennemahdollisuuksia. Jotta voidaan saavuttaa elämänlaatu, jonka ansiosta aktiiviväestö voi edelleen harjoittaa toimintaa maaseutusektorilla, on tehtävä yhteistyötä ja pantava keskeiset määrärahat yhdessä täytäntöön.
Lisäksi tarvitaan uusia alueellisia indikaattoreita alueellisen koheesion lujittamiseksi, jotta toteutettavien toimien arviointiprosessia ja niitä koskevaa päätöksentekoprosessia voidaan parantaa. Bruttokansantuotteen lisäksi on otettava huomioon työllisyysasteet, hajauttamista kuvaava indeksi ja julkisten palvelujen tarjonnan taso. Arvoisa komission jäsen, odotamme muun muassa teiltä aihetta koskevia komission ehdotuksia. 
Bernadette Bourzai (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, onnittelen ensiksi esittelijä McGuinnessiä tämän merkittävän työn johdosta. Samalla kiitän häntä hänen kuunteluvalmiudestaan ja avoimuudestaan. Maaseudun kehittämistä koskevan uuden strategisen lähestymistavan tarkoituksena on suunnata resurssit hyvin määritellyille ensisijaisille toimintalinjoille. Uskon tämän auttavan parantamaan maaseutualueisiin kohdennettavien toimenpiteiden tehokkuutta ja jäsenvaltioiden välistä yhtenäisyyttä.
Oli myös tärkeää vahvistaa jälleen, että maaseudun kehittämispolitiikalla on tärkeä asema uuden yhteisen maatalouspolitiikan toisena pilarina. Maatalouden ja maaseudun kehittämisen valiokunnan rahoitusnäkymiä koskevan lausunnon valmistelijana olen kuitenkin kauhistunut todetessani, että maaseudun kehittämispolitiikan rahoitukseen ehdotettu noin 20 miljardin euron määrä ei vastaa alkuunkaan komission ehdotusta. Neuvoston esittämä ratkaisu tähän merkittävään määrän supistamiseen on vapaaehtoinen lisämukautus, joka tapahtuu siirtämällä jopa 20 prosenttia ensimmäisen pilarin varoista toiseen pilariin. Tämä mahdollisuus jätetään täysin yksittäisten jäsenvaltioiden harkinnan varaan.
Ehdotus herättää monia huolenaiheita: ensiksikin tällainen mukauttaminen on teknisesti mahdotonta markkinakustannusten vuoksi. Toiseksi se merkitsisi suoran tuen merkittävää vähentämistä. Viimeisenä ja tärkeimpänä asiana mainittakoon, että olisi mahdotonta hyväksyä sitä, että tämä vapaaehtoinen mukauttaminen olisi vastoin maaseuturahastoa koskevaa asetusta, jonka neuvosto jo hyväksyi pyydettyään siitä lausunnon parlamentilta. Lisäksi se olisi vastoin strategisia suuntaviivoja, joista sanomme sanottavamme huomenna. Maaseuturahastojen varojen ja pakolliseen mukauttamiseen perustuvien varojen yhteydessä on noudatettava kansallista yhteisrahoitusta ja toimintalinjakohtaisia vähimmäiskuluja koskevia sääntöjä, ja nämä varat on sisällytettävä kansallisiin strategiasuunnitelmiin. 
Ljudmila Novak (PPE-DE ). –
   Jokaisella alueella on oma ominaislaatunsa, minkä vuoksi jokaisen maan on laadittava oma maaseudun kehittämistä koskeva strateginen suunnitelmansa. Yhteisön strategisten suuntaviivojen pitäisi kuitenkin tarjota jonkin verran yleistä tukea ja ohjausta yksittäisille maille tässä tehtävässä.
Maaseutu on avainasemassa pyrkiessämme säilyttämään elämäämme rikastuttavan kulttuurisen, etnologisen ja luonnonperinnön. Koska haluamme suojella ja kehittää maaseutua tulevaisuudessa, meidän on taattava, että työ- ja elinolot ovat rinnastettavissa kaupunkikeskusten oloihin. Tämä edellyttää koulutusinvestointien lisäämistä, uusiin investointeihin sisältyvän byrokratian vähentämistä ja asianmukaisen infrastruktuurin muodostamista.
Kulttuurimaiseman suojeleminen on äärimmäisen tärkeä tehtävä, minkä vuoksi emme voi jättää sitä sattuman ja niiden yhä harvalukuisemmiksi käyvien yksityishenkilöiden varaan, jotka matalista tuloista huolimatta ovat valmiit sitoutumaan tehtävään. Esi-isämme hyödynsivät maata sekä toimeentulon vuoksi että rakkaudesta siihen. Nykyaikana se ei enää riitä. Nuorille on tarjottava mahdollisuuksia urakehitykseen ja kunnolliset tulot sekä riittävä sosiaaliturva. Naisten sosiaaliturvasta ei ole vieläkään huolehdittu riittävän hyvin, eikä voida hyväksyä myöskään sitä, että maatiloilla työskentelevillä äideillä ei ole vieläkään samoja oikeuksia ja etuuksia kuin muilla aloilla työskentelevillä naisilla.
Maanviljelijöillä on oltava laaja tietämys, jotta he voivat harjoittaa ammattiaan ja muuta maaseutuelinkeinoihin liittyvää toimintaa. Siitä huolimatta tämä on yhteiskunnan vähiten arvostettua työtä. Mikäli haluamme, että nuoret katsovat maaseudun voivan tarjota heille mahdollisuuksia ja tulevaisuudennäkymiä, meidän on lisättävä maataloustyön arvostusta ja maaseudun arvostusta kokonaisuudessaan. 
Zita Gurmai (PSE ). –
   Yli puolet väestöstämme elää maaseutualueilla. Maaseudun kehittäminen koko Euroopan unionissa on haaste kaikille jäsenvaltioille. Siihen liittyvien päämäärien täydellinen saavuttaminen hyödyttäisi maaseutualueiden kehittämisen lisäksi koko Euroopan yhteisön taloutta ja parantaisi osaltaan kaikkien kansalaisten elämänlaatua.
Tehokkaiden maaseudun kehittämisohjelmien avulla voidaan sekä parantaa kilpailukykyä että tarjota vankkaa tukea kestävälle kehittämiselle ja niiden avulla voidaan myös vahvistaa sosiaalista koheesiota ja kaikkien sosiaalisten kerrosten tervettä kehitystä. Tämä koskee erityisesti uusia jäsenvaltioita, joiden tuottavuus ei ole vielä saavuttanut vanhojen jäsenvaltioiden tasoa. Toiselle pilarille myönnettävän lisätuen tehokas käyttö auttaa pienentämään tämänhetkisiä eroja. Arvioidessamme tarvittavia menetelmiä ja välineitä meidän on kiinnitettävä erityistä huomiota laajentuneen Euroopan unionin alueiden luonnon monimuotoisuuteen. Tämän vuoksi jäsenvaltioille on annettava asianmukainen joustovara maaseudun kehittämisen välineitä varten. Sen ansiosta ne voivat luoda alueiden erityisominaisuudet mahdollisimman hyvin huomioon ottavia kehitysohjelmia. Yksityisen pääoman osuus on välttämätön ohjelmien täytäntöönpanon ja rakennemuutoksen ja nykyaikaistamisen johdonmukaisen toteuttamisen takaamiseksi.
Vaihtoehtoisten resurssien luova käyttö ja laaja-alaisten koulutusmahdollisuuksien tukeminen ovat myös ratkaisevia tekijöitä naisten ja miesten todella yhtäläisten mahdollisuuksien luomiseksi, ja koska ne johtavat työmarkkinoiden laajentumiseen, ne ovat omiaan edistämään merkittävästi mahdollisimman monien naisten osallistumista maaseudun kehittämisprosessiin. Ehdotan tämän erinomaisen mietinnön hyväksymistä. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, maaseutualueet muodostavat 92 prosenttia 25 jäsenvaltion EU:sta. Nämä alueet luovat 45 prosenttia bruttoarvonlisäyksestä ja tarjoavat 53 prosenttia työllisyydestä. Sosioekonomisten indikaattorien mukaan ne ovat kuitenkin jäljessä muista; tulot asukasta kohti ovat noin kolmasosan pienemmät, palveluala on heikosti kehittynyt ja korkeakoulutusaste on yleensä matala. Vuosina 2007–2013 meidän on pyrittävä investoimaan tulevaisuuteen, toisin sanoen ihmisiin. Tähän sisältyy tietotaitoa, uusia tapoja toteuttaa kaikkia osapuolia hyödyttäviä ympäristöpalveluja ja useampien ja nykyistä parempien työmahdollisuuksien luomista. Erityistä huomiota olisi kiinnitettävä esteiden poistamiseen niiltä, joiden pääsy työmarkkinoille on tällä hetkellä estynyt sukupuolen, iän tai työkyvyttömyyden vuoksi.
Taloudellisten toimien monipuolistaminen, maaseudun kulttuuriperinnön suojelu ja paikallisia palveluja hyödyttävät infrastruktuuri-investoinnit ovat edellytyksiä elämänlaadun parantamiselle maaseutualueilla ja auttavat torjumaan väestökatoa maaseudulta. On tärkeää esitellä EU:n maaseutualueet houkuttelevina investointi-, työ- ja asuinpaikkoina. Ne voivat tarjota valtavaa kasvupotentiaalia matkailun, majoituksen ja työpaikkojen sijoittamisen aloilla. Uusi ohjelmakausi tarjoaa ainutlaatuisen tilaisuuden kohdentaa uudelleen uudesta maaseudun kehittämisrahastosta myönnettävä tuki talouskasvuun, työllisyyteen ja kestävyyteen. Meillä on oltava taloudelliset välineet ja riittävät varat kaikkien näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Tällä hetkellä on jo selvää, että kolmatta toimintalinjaa – elämänlaadun parantaminen maaseutualueilla ja maaseudun talouden monipuolistaminen – varten myönnettävä rahoitus ei vastaa tarpeita. Kiitän esittelijää hänen työstään. 
Mariann Fischer Boel,
   . Arvoisa puhemies, voin taata teille, etten aio mennä yksityiskohtiin tänä myöhäisenä ajankohtana. Meidän on kuitenkin annettava joihinkin esitettyihin kysymyksiin asianmukainen vastaus niille urheille, jotka vielä ovat täällä.
Ensiksikin talouden osalta on täysin selvää, että lopulliset rahoitusnäkymät eivät ole olleet kovin kannustavia monillekaan meistä. Pitää paikkansa, että ensi rahoituskauden määrärahoja on supistettu lähes 20 miljardilla eurolla, minkä vuoksi meidän on sitäkin suuremmalla syyllä taattava, että varat käytetään mahdollisimman tehokkaasti, ja toivon, että strategiset suuntaviivat auttavat meitä siinä. Meidän on nyt jatkettava suunnittelua.
Olen täysin samaa mieltä laajakaistaa koskevista esittelijän näkemyksistä. Maaseudun kehittämispolitiikalla on rooli digitaalikuilun umpeen kuromisessa. Aion tutkia aihetta tänä vuonna kollegani komission jäsenen Redingin kanssa nähdäkseni, mitä on tehtävissä.
Olen täysin samaa mieltä esittelijä McGuinnessin kanssa vapaaehtoista mukauttamista koskevasta kysymyksestä. On täysin selvää, että jos alamme keskustella vapaaehtoisesta mukauttamisesta, jolle ei myönnetä edes jäsenvaltioiden yhteisrahoitusta, otamme ensimmäisen askelen kohti eurooppalaisen maatalouspolitiikan uudelleenkansallistamista, jolloin eri jäsenvaltioiden maanviljelijöillä on täysin erilaiset kilpailumahdollisuudet. Sitä voida hyväksyä.
Onnittelen esittelijä McGuinnessiä hänen mietinnöstään. Se sai hyvän vastaanoton täällä aikaisemmin tänä iltana läsnä olleilta jäseniltä. Nautin keskustelusta hyvin paljon. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 10.00. 

