Komisijas 2007. gada stratēģijas dokuments attiecībā uz ES paplašināšanos (debates) 
Priekšsēdētājs
. - Nākamais punkts darba kārtībā ir debates par Elmar Brok, kurš pārstāv Ārlietu komiteju, ziņojumu par Komisijas 2007. gada stratēģijas dokumentu attiecībā uz ES paplašināšanos.
Elmar Brok
referents. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, Padomes priekšsēdētāja kungs, komisār! Mums ir jāsaka, ka iepriekšējie Eiropas Savienības paplašināšanās procesi ir bijuši lielākie politiskie un ekonomiskie panākumi. Par to nav nekādu šaubu. Rumānijas un Bulgārijas gadījumos, komisār, mums šeit noteikti ir jāsarīko atsevišķas diskusijas nākamajās nedēļās, bet mana ievada piezīme joprojām ir kopumā pamatota.
Tajā pašā laikā mums ir skaidri jānorāda, ka tad, kad mēs piedalāmies sarunās ar valstīm un solām tām turpmākas sarunas, mēs pildām šos solījumus un ka tad, kad mēs piešķiram valstij kandidāta statusu, pret to patiešām izturas kā pret kandidātvalsti. Ir arī jāpilda tie solījumi, kuri doti Salonikos.
Tomēr mums arī ir skaidri jānorāda, ka tas nekādā ziņā nenozīmē automātisku notikumu gaitu, bet to, ka katrai konkrētai valstij ir jāizpilda nosacījumi - Kopenhāgenas kritēriji - dalībai Eiropas Savienībā, lai pāreja tiktu paveikta veiksmīgi gan no to valstu viedokļa, kuras ir pievienošanās stadijā, gan no Eiropas Savienības kopumā viedokļa.
Mums ir arī jāizvērtē, vai tagad, kad mūsu dalībvalstu skaits ir palielinājies līdz 27 valstīm un, iespējams, Horvātija drīz kļūs par 28. dalībvalsti, mums nav vajadzīgs konsolidācijas posms, lai nodrošinātu to, ka viss Eiropas Savienībā tiešām ir pienācīgā darba kārtībā. Tieši tie, kuri atrod nepilnības Lisabonas līgumā, atbalstot paplašināšanos, ir tie, kuriem ir jāsaprot, ka viņi īsteno politiski pretrunīgu nostāju. Patiesībā Lisabonas līgums bija plānots kā priekšnosacījums pēdējai paplašināšanās kārtai, nevis kā sagatavošanās nākamajai. Tie, kuri prasa paplašināšanos, bet ir iebilduši pret Lisabonas līgumu, patiesībā strādā pie tā, lai izskaustu paplašināšanās iespēju. Tas ir jānorāda ļoti skaidri.
Cits ārkārtīgi svarīgs aspekts, kas mums ir jāsaprot, ir tas, ka spēks nav atkarīgs tikai no lieluma un ka iekšējā kohēzija, ar kuru es domāju rūpēšanos par to, lai nepārslogotu mūsu kapacitāti, ir svarīgs faktors, kā to ir mums ir mācījusi vēsture. Eiropas Savienība, kuru mēs vēlamies, nav brīvās tirdzniecības zona, bet politiski efektīva vienība. Tas nozīmē, ka mūsu iekšējās reformas kapacitāte ir priekšnosacījums tam, lai paplašinātos, tāpat kā iekšējā reforma kandidātvalstī ir priekšnosacījums, lai viņi pievienotos. "Padziļināšana un paplašināšana” ir kļuvušas par šī dubultā procesa standartaprakstu.
Tajā pašā laikā mums ir jāapzinās Eiropas Savienības perspektīvai piešķirtā ārkārtīgi svarīgā nozīme attiecībā uz Rietumbalkānu valstīm, kā arī attiecībā uz Ukrainu un citām valstīm kā galvenais elements, lai panāktu to, ka to iekšējais reformu process, īstenojot vairāk demokrātijas un tiesiskuma, ir veiksmīgs, koncentrējot viņu centienus daudz konkrētāk uz Briseli nekā jebkurā citā virzienā.
Tomēr tajos apstākļos, kurus es esmu aprakstījis, šis ceļš nevedīs uz tūlītēju pilntiesīgu dalību visos gadījumos, jo šīs valstis vēl nav gatavas un arī Savienība vēl nav gatava. Daudzos gadījumos pilntiesīga dalība nebūs iespējama.
Šī iemesla dēļ mums ir vajadzīgi jauni instrumenti jomā starp pilntiesīgu dalību un kaimiņattiecību politiku, lai šīm valstīm Eiropas Savienības perspektīva ne tikai dotu cerības, bet tiktu patiesībā saistīta ar reālu progresu tādās jomās kā brīvā tirdzniecība un Šengenas sistēma. Mums ir vajadzīgi instrumenti, kas modelēti, pamatojoties uz Eiropas Ekonomikas zonu, kurā mēs iesaistāmies brīvā tirdzniecībā ar Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) valstīm, instrumenti, kas ļautu partnervalstīm pieņemt 30, 50 vai 70 % no noteikto Kopienas tiesību aktu vai prakšu kopuma.
Tas nozīmē, ka sarunas par pilntiesīgu dalību varētu būt ļoti īsas. Zviedrija, Austrija un Somija izvēlējās šo virzienu, kamēr tādas valstis kā Šveice, Īslande un Norvēģija izvēlējās citu ceļu. Bet kuram šodien ir zināms, ka Norvēģija ir Šengenas nolīgumu dalībvalsts un ka Šveice veicina Savienības struktūrpolitiku jaunajās dalībvalstīs? Citiem vārdiem, mēs varam izveidot ļoti ciešas attiecības un pēc tam katrā no gadījumiem var tikt pieņemts lēmums par to, vai abas puses vēlas pastāvīgi turpināt šo ciešo sadarbību vai arī tās vēlas pārejas posmu ceļā uz pilntiesīgu dalību.
Tādējādi pat Rietumbalkānos - tomēr ne Horvātijā, kur tas tagad būtu pilnīgi neloģisks solis, - valstīs, kur pievienošanās būtu ilgāks process, varētu izmantot pārejas posma priekšrocības, ja tās tā vēlētos, lai lietotu to kā instrumentu. Viņiem ir jādod iespēja izvēlēties.
Pamatojoties uz to, dāmas un kungi, es uzskatu, ka mums ir jāspēj nostiprināt Eiropas Savienības perspektīvu, lai izmantotu to kā instrumentu jomā starp dalību un kaimiņattiecību politiku, un tādējādi paplašināt stabilitātes, miera un brīvības telpu Eiropā, neapdraudot Eiropas Savienības attīstības potenciālu.
Jean-Pierre Jouyet
Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētāja kungs, Padome vēlas pateikties Eiropas Parlamentam un īpaši Elmar Brok par viņa ziņojumu par Komisijas 2007. gada stratēģijas dokumentu attiecībā uz ES paplašināšanos un, izmantojot izdevību, uzslavēt Parlamenta aktīvo līdzdalību un tā vērtīgo ieguldījumu paplašināšanās procesā.
Elmar Brok ziņojums parāda, ka gan Eiropas Savienība, gan dalībvalstis, kas tai nesen pievienojušās, ir guvušas labumu no pēdējā paplašināšanās.
Mēs uzskatām, ka tā ir devusi labumu ES un palīdzējusi pārvarēt Eiropas nošķirtību un nodrošināt mieru un stabilitāti visā kontinentā. Tā ir kalpojusi par iedvesmu reformām un nostiprinājusi kopējos brīvības, demokrātijas, cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošanas un tiesiskuma principus, kā arī tirgus ekonomiku.
Vienotā tirgus un ekonomiskās sadarbības paplašināšana ir uzlabojusi labklājību un konkurētspēju, ļaujot Eiropas Savienībai labāk reaģēt uz globalizācijas izraisītajām problēmām, kā arī ciešāk piesaistījusi mūsu partnerus. Paplašināšanās viennozīmīgi ir palielinājusi Eiropas nozīmi pasaulē un padarījusi to par stiprāku starptautisko līdzdalībnieci.
Mūsu paplašināšanās politika ir rūpīgi izstrādāta, ņemot vērā iepriekšējo paplašināšanās kārtu pieredzi. ES dalībvalstis 2007. gada decembrī vienojās, ka turpmākā paplašināšanās stratēģija pamatosies uz tādiem principiem kā saistību konsolidācija, taisnīgu un precīzu nosacījumu izvirzīšana un labāka saziņa ar sabiedrību. Tas arī turpmāk būs pamats pieejai attiecībā uz paplašināšanos.
Lai Savienība spētu nodrošināt integrācijas kapacitāti, tā ir nolēmusi, ka kandidātvalstīm ir jābūt gatavām pilnībā uzņemties saistības, kas radīsies ar to pievienošanos, un, kā uzsvēra Elmar Brok, Savienībai jābūt spējīgai darboties efektīvi un turpināt attīstītību.
Šie divi aspekti ir būtiski, ja vēlamies iegūt plašu, ilgstošu sabiedrības atbalstu. Tie jāmobilizē, ņemot talkā lielāku pārskatāmību un uzlabotu sabiedrības informēšanu šajā jomā, un es rēķinos ar to, ka Eiropas Parlaments te sniegs mums palīdzību.
Eiropas Savienība pildīs savas saistības aizsāktajās sarunās.
Attiecībā uz Turciju ir pabeigta izskatīšana, proti, katras sadaļas pirmais oficiālais posms 23 sadaļām, un par astoņām no tām ir uzsāktas sarunas.
Attiecībā uz Horvātiju ir uzsāktas sarunas par 20 sadaļām, un sarunas par divām no tām ir provizoriski slēgtas.
2008. gada 17. jūnijā tika rīkotas ministru līmeņa starpvaldību konferences ar Turciju un Horvātiju, lai uzsāktu sarunas ar Turciju par 6. sadaļu "Uzņēmējdarbības tiesības” un 7. sadaļu "Intelektuālā īpašuma tiesības” un ar Horvātiju par 2. sadaļu "Darba ņēmēju brīva pārvietošanās” un 19. sadaļu "Sociālā politika un nodarbinātība”.
Mūsu mērķis ir turpināt sarunas, un es gribētu atgādināt, ka, ņemot vērā attiecības ar Turciju, mēs vēlamies turpināt reformu procesu un to pastiprināt. Tas nodrošinās neatgriezenisku un ilglaicīgu procesu, un mums ir jāturpina vērīgi pārraudzīt visās jomās sasniegtos panākumus, īpaši attiecībā uz Kopenhāgenas kritēriju izpildi.
Protams, ka nepieciešams gūt panākumus arī divpusējo attiecību normalizēšanā ar Kipru. Saistībā ar Horvātiju sarunas rit veiksmīgi, un šogad ir sācies to izšķirošais posms. Patlaban galvenais mērķis ir turpināt sasniegto progresu un paātrināt reformas.
Eiropas Savienība mudina Horvātiju turpināt centienus, lai izveidotu labas attiecības ar kaimiņvalstīm, kā arī rastu abpusēji pieņemamus galīgos risinājumus un, protams, atrisinātu atlikušos divpusējos jautājumus ar tās kaimiņiem.
Tomēr es vēlos izmantot savu uzstāšanos, ja jūs, priekšsēdētāja kungs, komisār, dāmas un kungi, to atļaujat, lai prezidentūras vārdā nosodītu šī rīta vardarbīgos notikumus Stambulā, kuros cieta policijas darbinieki, pildot dienesta pienākumus pie ASV vēstniecības Stambulā. Mēs prezidentūras vārdā denonsējam šo drausmīgo uzbrukumu un, protams, patlaban uzturam ciešus sakarus ar Turcijas iestādēm.
(Aplausi)
Olli Rehn
Komisijas loceklis. - Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet man vispirms pateikties Elmar Brok un komitejai par ļoti interesanto ziņojumu.
Jūsu debates notiek brīdī, kad ES pārdomā situāciju, kuru izraisījis Īrijas "nē”. Tai pat laikā Dienvidaustrumeiropas notikumu gaita atgādina par mūsu tūlītējo pienākumu sekmēt stabilitāti un demokrātiju Eiropas kontinentā.
ES konsolidētā paplašināšanās programma aptver Dienvidbalkānu valstis un Turciju. Es atbalstu ziņojuma stingro apņēmību šo valstu dalības prognozēs. Komisija piekrīt vairākiem ziņojuma punktiem, tai skaitā integrācijas iespējām - viennozīmīgi svarīgam jautājumam, kas ir jāņem vērā ES paplašināšanās procesā.
Es ar interesi izskatīju ziņojuma priekšlikumu par EEZ + attiecībās ar valstīm, kuras patlaban vēl nav iekļautas paplašināšanās programmā. Ekonomiskās globalizācijas periodā ir lietderīgi izvērst Eiropas tiesisko un ekonomisko telpu un tādā veidā stiprināt paplašināto Eiropu, nosakot skaidras regulatīvās pilnvaras.
Tomēr Eiropas Savienība nedrīkst ieviest jaunus starpposmus pirms Dienvidbalkānu valstis un Turcija, kurām ir lielas izredzes iegūt dalībvalstu statusu, ir izvirzījušas kandidatūru vai pievienojušās. Tas tikai radītu šaubas par ES saistībām, tā vājinot tik nepieciešamo demokrātisko reformu iniciatīvu.
Jūnija Eiropadome iepriekšējā mēnesī atkārtoti apliecināja pilnīgu atbalstu Rietumbalkānu valstu Eiropas perspektīvai. Šis signāls ir nepārprotams - ES pilda solīto. Tas ir arī svarīgs vēstījums Turcijai. Pievienošanās process ES virzās uz priekšu - jūnija vidū tika uzsāktas sarunas par divām jaunām sadaļām.
Attiecībā uz Turciju mēs pagājušajā gadā kopīgiem spēkiem uzturējām pievienošanās procesu un piedzīvojām vētrainus laikus. Tā bija uzvara, kura prasīja vīziju un izturību.
Panākumu posms bija gaidāms 2008. gadā, kad bija plānots atkal atjaunot Turcijas pievienošanās procesu ES. Šo procesu atjaunošanās diemžēl nebija vērojama galvenokārt Turcijas iekšējo problēmu dēļ.
Mēs vēlamies turpināt procesu ES saskaņā ar sarunu programmā formulētajiem noteikumiem. Turcijai no savas puses ir jāuzlabo valsts iestāžu darbība un jācenšas sasniegt nepieciešamos kompromisus, lai turpinātu ar ES saistītās reformas.
Es patiesi ceru, ka miers un saprāts gūs virsroku, lai Turcija varētu izvairīties no stagnācijas un attīstīties, sākot savu ceļu Eiropā ar skaidru mērķi un apņēmību.
Es gribētu izmantot izdevību un bilst dažus vārdus par šodienas notikumiem Turcijā, pievienojoties ministra Jean-Pierre Jouyet teiktajam šajā sakarā. Komisija stingi nosoda trīs vācu tūristu nolaupīšanu Turcijas austrumu daļā, un mēs pieprasām viņu tūlītēju atbrīvošanu. Komisija stingri nosoda šī rīta varmācīgo bruņoto uzbrukumu Stambulā. Es vēlos izteikt līdzjūtību nonāvēto policistu ģimenēm un draugiem un novēlu ievainotajiem policistiem ātru atveseļošanos.
Nobeigumā jāsaka, ka paplašināšanās vienmēr bijis ilgtermiņa pasākums un ir pārcietis politisko vētru Ankarā, Belgradā, Briselē un citās Eiropas galvaspilsētās. Mēs nevaram atpūsties no šī darba miera un labklājības nodrošināšanai, kas kalpo Eiropas Savienības un tās iedzīvotāju pamatinteresēm.
Marian-Jean Marinescu
PPE-DE grupas vārdā. - (RO) Eiropas Savienības paplašināšanās stratēģijai vajadzētu balstīties uz līdzšinējo pieredzi un pašreizējo politisko un ekonomisko situāciju. Iepriekšējās paplašināšanās kārtas ir bijušas izdevīgas gan Eiropas Savienībai, gan dalībvalstīm.
Tomēr mums ir jāņem vērā, ka ES pievienojušās valstis ir piedzīvojušas nevienlīdzīgus sarunu periodus un atšķirīgus ceļus līdz īstajai integrācijai ES.
Eiropas institūcijas ir saskārušās ar grūtībām, pielāgojoties dalībvalstu augošajam skaitam. Notiek diskusijas par Eiropas Savienības turpmāku paplašināšanos. Es uzskatu, ka Balkānu valstu vai Moldovas Republikas un tamlīdzīgu valstu neuzņemšana Eiropas Savienībā kaitēs tai.
Austrumeiropas valstis, kas vēls iestāties Eiropas Savienībā, gūst labumu no vēsturiskajiem un ģeogrāfiskajiem apsvērumiem. Ekonomiskās vajadzības, piemēram, jautājums par enerģētiku nepieļauj, ka atliekam paplašināšanos. Ir jāaplūko arī ārējā politiskā ietekme, kam varētu būt nevēlama atskaņa.
Mums ir nepieciešamas kaimiņvalstis, kas izvērš noturīgu demokrātiju, funkcionējošu tirgus ekonomiku un kurās ir nodrošināts tiesiskums. Patlaban ES kaimiņattiecību politika ir īstenojusies sadarbībā vai asociāciju nolīgumos, kas pilda sarunu procesiem līdzīgas funkcijas mazāk būtiskā līmenī. Es uzskatu, ka šajos nolīgumos vajadzētu iekļaut un piemērot tās pašas procedūras, kuras ir sarunu sadaļās.
Es esmu pārliecināts, ka valstis, kuras patiešām vēlas kļūt Eiropas Savienības daļa, pieņems šādus noteikumus arī pirms provizoriskā kandidātvalstu nolīguma parakstīšanas, un ieguvums būtu ļoti nozīmīgs abām pusēm. Tādā veidā paplašināšanās brīdī valstis atradīsies pozīcijā, kas ļaus tām ātri integrēties.
Taču obligāts priekšnosacījums Eiropas Savienības konsolidācijai un paplašināšanai ir ES iestāžu pārkārtošana. Lai to panāktu, Lisabonas līguma ratifikācija ir obligāta prasība, kas visām dalībvalstīm ir jāsaprot un jāpieņem.
Elmar Brok ziņojuma saturs ievieš skaidrību par ES turpmāko darbību, kas Eiropas Komisijai ir jāņem vērā.
Priekšsēdētājs
Dāmas un kungi, jūs būsiet pamanījuši, ka tad, kad lūdzam kādu uzstāties, mēs nogaidām, kamēr šī persona ir pabeigusi, jo mutiskie tulki ir norādījuši, ka viņiem nepieciešamas desmit, piecpadsmit sekundes, lai varētu pabeigt tulkot pirms aicinām uzstāties nākamo runātāju.
Jūs sapratīsiet, ka tas ir nepieciešams, lai ikvienam sniegtu pareizu tulkojumu.
Jan Marinus Wiersma
PSE grupas vārdā. - (NL) Grupas vārdā es atkārtoju un apstiprinu Padomes priekšsēdētāja un komisāra tikko sacīto par notikumiem Turcijā. Otrkārt, es vēlos pateikties referentam par veidu, kādā viņš sadarbojās ar mums debašu sagatavošanā un, treškārt, grupas vārdā vēlos atkārtot, ka, mūsuprāt, - un Padomes priekšsēdētājs teica to pašu - paplašināšanās tiktāl ir bijusi veiksmīga un devusi būtisku ieguldījumu plašākas Eiropas Savienības attīstībā.
Runas sākumā mums jāuzsver fakts, kuru akcentē arī Elmar Brok ziņojums - kā komisārs teica, mums ir jātur Turcijai un Rietumbalkānu valstīm dotie solījumi diskusijās par paplašināšanās stratēģiju. Tātad stratēģiju attiecībā pret šīm valstīm nedrīkst mainīt, bet ir jāvelta lielāka uzmanība veidam, kādā tiek piemēroti un realizēti pievienošanās kritēriji sarunu procesā.
Otrkārt, mēs piekrītam referentam, ka ir jāpievērš lielāka uzmanība ES spējai uzņemt jaunas dalībvalstis. No vienas puses, mūsu prasības pret kandidātvalstīm sagatavošanās posmā ir augstākas, bet, no otras puses, Eiropas Savienībai nepārprotami jādara vairāk, lai atbilstoši realizētu jauno dalībvalstu pievienošanos. Un mēs uzskatām, ka tas paredz nepieciešamās iestāžu reformas. Nicas līgums nav piemērots pamats veiksmīgam turpmākās paplašināšanās procesam.
Treškārt - manuprāt, svarīgākais aspekts - šis ziņojums sniedzas pāri pašreizējai paplašināšanās kārtai, aplūkojot arī valstis, kuras šobrīd nav ietvertas iespējamo pretendentu sarakstā. Ar pašreizējo Eiropas kaimiņattiecību politiku vien ir par maz. Tas attiecas uz mūsu dienvidu kaimiņiem, un ES ir izteikusi priekšlikumu par Vidusjūras reģiona valstu savienību, bet vēl vairāk tas joprojām attiecas uz mūsu austrumu kaimiņiem. Esam nonākuši pie slēdziena, ka Eiropas Savienībai ir jāpiedāvā vairāk nekā Eiropas kaimiņattiecību politika. Mēs uzskatām, ka tai ir jāietver attiecības starp šīm valstīm un ES, kā arī valstu divpusējās attiecības. Melnās jūras reģions te varētu būt labs ģeogrāfiskais pamats gan Krievijas, gan Turcijas lomai. Bez šo divu valstu līdzdalības galvenie reģiona izaicinājumi un problēmas nav atrisināmi. Turcija būtu galvenais vidutājs starp Melnās jūras un Vidusjūras reģioniem un dotu iespēju tai parādīt, ka Turcija ir nozīmīga Eiropai un vērtīga Eiropas Savienībai.
Bronisław Geremek
ALDE grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, pirmkārt, es vēlos izteikt atbalstu Eiropas Padomes un Komisijas nostājai pret dramatiskajiem notikumiem Turcijā. Šis svarīgais jautājums ir mūsu šodienas debašu tēma.
Elmar Brok ziņojums apstiprina Eiropas Savienības paplašināšanās stratēģiju. Es to saku kā tādas valsts pilsonis, kura guvusi labumu no šīs stratēģijas. Ziņojums apliecina, ka jauno valstu pievienošanās ES ir bijusi veiksmīga. Ziņojums arī konstatē, ka Eiropas valstis, kas tiecas pievienoties ES un ir gatavas izpildīt iestāšanās kritērijus, saņems Eiropas Savienības atbalstu. Šajā ziņojumā ir precīzi definētas integrācijas iespējas, kas ir noteikums pievienošanās lēmuma pieņemšanai.
Varbūt vajadzētu piebilst, ka vīlušies būs tie, kas domāja - Eiropas Parlaments paziņos par ES paplašināšanās beigām un pilnīgas pievienošanās aizstāšanu. ES izvēršas un palielina skaitlisko sastāvu. Es biju ļoti apmierināts, dzirdot komisāru Olli Rehn sakām, ka mums nevajadzētu radīt jaunas priekštelpas valstīm, kas vēlas pievienoties Eiropas Savienībai, bet dot tām tiešu piekļuvi salonam. Tomēr mums ir jāpadomā par faktu, ka ES pilsoņiem ir jāizprot un jāatbalsta turpmāka paplašināšanās. Tā ir būtiska sastāvdaļa Eiropas Savienības spējai uzņemt jaunas dalībvalstis un arī faktors, lai veicinātu iedzīvotāju uzticību ES. Mēs zinām, ka šī uzticēšanās patlaban piedzīvo krīzes periodu. Tāpat arī zinām, ka Eiropa šo krīzi pārcietīs. Es esmu viens no tiem, kuri tic Eiropas idejām un Kopienas iestādēm.
Paplašināšanās stratēģijas nolūks, kuru Eiropas Parlaments šodien apsver, ir konsolidēt ES iekšējo spēku un atsaukties uz Eiropas iedzīvotāju centieniem. Tagad tas reaģēja tāpat kā uz Centrāleiropas centieniem 2004. gadā.
Adam Bielan
UEN grupas vārdā. - (PL) Priekšsēdētāja kungs, mans galvenais iebildums pret ziņojumu, par kuru šodien debatējam, ir skaidra plāna trūkums Eiropas paplašināšanai uz austrumiem. Šeit es vēlētos norādīt uz secības trūkumu veidam, kādā Parlaments ir rīkojies. Pagājušajā gadā mēs pieņēmām kolēģa Michał Kamiński ziņojumu, kurā izklāstītas Ukrainas dalības nepārprotamās nākotnes izredzes. Tomēr dokuments, kuru pārrunājam tagad, visdrīzāk radīs trauksmi valstīs, kas apsver pievienošanos Eiropas Savienībai - īpaši mūsu tuvākajā kaimiņvalstī Ukrainā. Ziņojums, kurā izteikta nepieciešamība stiprināt ES spēju uzņemt jaunas dalībvalstis, ir de facto turpmākas Eiropas Savienības paplašināšanās bremzēšana. Tādām dabiskajām kandidātēm kā Ukrainai, Eiropas valstij, pilntiesīgas līdzdalības vietā tiek piedāvāta apšaubāmas vērtības alternatīva.
Ņemot vērā mūsu ģeostratēģiskās intereses, ir jāsaprot, cik nozīmīga ir iespējami cieša sadarbība ar Ukrainu. Šādā situācijā būtu labāk vērt Kijevai durvis uz Eiropas Savienību nevis padarīt tās iespējamo dalību vēl neskaidrāku, tādā veidā grūžot ukraiņus Krievijas orbītā. Tas ir īpaši skaidri šodien, kad Kremļa draudi Ukrainai kļūst arvien lielāki.
Gisela Kallenbach
Verts/ALE grupas vārdā. - (DE) Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet arī man pateikties Elmar Brok, kurš šajā ziņojumā ir uztvēris procesa jēdzienu. Pavaddokumenta un pašreizējā ziņojuma stratēģijās es saskatu izmaiņas, un tās ir pareizas un piemērotas.
Iepriekšējās paplašināšanās kārtas ir bijušas sekmīgas visai Kopienai, pat ja šur tur ir piebilstama neliela kritika. Arī tas ir tikai pareizi un piemēroti. Tomēr paplašināšanās process vēl nav pabeigts. Es, tāpat kā daudzi citi runātāji, vēlos pieminēt Rietumbalkānus, kurus nedrīkst sūtīt uz melno caurumu, ko ieskauj ES dalībvalstis. Mūsu interesēs ir izvairīties no tā. Mums nepieciešama skaidra paplašināšanās stratēģija nevis tāda, kas mainās atkarībā no apstākļiem.
ES ir jābūt uzticamai un uzticības cienīgai partnerei. Tas nozīmē arī to, ka mums pašiem ir jābūt gataviem īstenot reformas. Ja šī gatavība patlaban atrodas zem jautājuma zīmes, mums ir jāsāk kritiska pašanalīze. Katru eiroskepticisma pazīmi attiecināt uz iepriekšējo paplašināšanās procesu un nogurumu ir vieglprātīgi un kļūdaini. Tāpēc modīsimies! Darbosimies, lai līdzsvarotu ekonomisko, sociālo un vides attīstību, un darīsim zināmu ekonomisko, kultūras un vēstures bagātinājuma apjomu, kuru iegūstam ar paplašināšanos. Darīsim zināmu iedzīvotājiem, cik izmaksātu vēl viens liels ugunsgrēks uz mūsu robežām vai Eiropā.
Skaidri mērķi un to pilnīga un atklāta apspriešana rada uzticību. ES sekmē uzticību arī pildot solījumus, un es sagaidu, ka mēs tā rīkosimies, apstiprinot šo ziņojumu.
Erik Meijer
GUE/NGL grupas vārdā. - (NL) Priekšsēdētāja kungs, pēc pirmajiem pievienošanās viļņiem 2004. un 2007. gadā paplašināšanās tagad ir apstājusies. Horvātijai ir jāgaida līdz 2011. gadam, Maķedonija nepievienosies vismaz līdz 2014. gadam, bet pārējās piecas Rietumbalkānu valstis gaidīs vēl ilgāk. Turpinās sarunas ar Turciju, bet iespējams, ka tā nebūs spējīga pievienoties vēl desmitiem gadu.
Tagad, kad visas valstis, kas agrāk atradās Padomju Savienības ietekmes sfērā, ir pievienojušās, Eiropas Savienība šķiet ciešam no paplašināšanās noguruma. Aiz debatēm par paplašināšanos un kaimiņattiecībām slēpjas divi dažādi uzskati. Pirmais - Eiropas Savienība ir pasaules vara un lielvalsts, kas pakāpeniski pieņem arvien vairāk lēmumu, kuri iespaido dalībvalstis. Šī lielvalsts vēlas padarīt kaimiņvalstis atkarīgas no sevis, nepiešķirot tām Eiropas Savienībai līdzvērtīgu partneru ietekmi. Valstīm, kas nav īstenojušas vajadzīgos pielāgojumus vai ir ekonomiski vājas, neļaus pievienoties. Tās jāatstāj ārpus ES, tomēr piespiedu kārtā jāiesaista Eiropas Savienības ietekmes sfērā, kur tām nav balsstiesību. Manis pārstāvētā grupa jūt riebumu pret tādu taktiku.
Otrs uzskats ir vēlme sadarboties ar dažādiem un vienlīdzīgiem partneriem. ES ir atvērta ikvienai Eiropas valstij, kas vēlas pievienoties un atbilst attiecīgajiem kritērijiem, piemēram, demokrātijas un cilvēktiesību ziņā. Šāda Eiropas Savienība necenšas pieņemt lēmumus, kurus neatbalsta dalībvalstis, bet ar sadarbības palīdzību mēģina risināt iedzīvotāju pārrobežu problēmas. Tāda veida ES ir vispiemērotākā mērķu sasniegšanai un ilgtermiņa izdzīvošanai.
Georgios Georgiou
Priekšsēdētāja kungs, Elmar Brok pūles ir patiešām slavējamas, un es vēlos pateikties par runu, kurā viņš sniedza dažus ļoti noderīgus paskaidrojumus.
Neskatoties uz slavējamām pūlēm, Eiropas Savienības steigai jau atkal nepārdomāti pievienot jaunas dalībvalstis nav izskaidrojuma.
Kādai Savienībai, kādai Eiropai tās tiktu pievienotas? Vai Eiropai, kurā ir augstas naftas produktu cenas, augstas pārtikas cenas, bezdarbs - var teikt, nabadzīgai Eiropai? Ko mēs vēlamies radīt? Vai jaunu starpkontinentālu postu?
Tas nevar būt Eiropas interesēs. Es uzskatu, ka tas varētu būt citu interesēs. Mums jāpatur prātā Īrijas referenduma rezultāts, kas varbūt nepieļautu tik vienkāršotas paplašināšanās kārtas kā mūsu izraudzītās.
Irena Belohorská
(SK) Es vēlos pateikties referentam par darbu pie šīs aktuālās tēmas, kas vērsta uz Eiropas Savienībai tik jutīga jautājuma risināšanu.
Desmit jaunu dalībvalstu uzņemšana 2004. gadā un vēl divu 2007. gadā neapšaubāmi bija sekmīga gan Eiropas Savienībai, gan minētajām dalībvalstīm, kas tai pievienojās. Eiropas Savienības konkurētspēja un nozīme palielinās, pateicoties pieaugošajam sociālajam un arī ekonomiskajam potenciālam. Tomēr es varu droši teikt, ka, neskatoties uz šo faktu, 12 jaunās dalībvalstis pastāvīgi izjūt atšķirības starp sevi un 15 vecākajām dalībvalstīm. Mēs runājam par diskrimināciju, un šo diskrimināciju ir izraisījis vai nu ekonomiskās vai sociālās gatavības trūkums. Taču es esmu pārsteigta par faktu, ka paplašināšanās tiek pasniegta kā iemesls Lisabonas līguma ratificēšanai.
Dāmas un kungi, Nicas līgums ir pārtraucis darboties. Tas ir dokuments, kas pieder vēsturei un nav piemērojams mūsdienu poliskajai dzīvei. Tas vairs nepilda savu mērķi kā līgums starp 15 vecākajām dalībvalstīm. Šodien mēs esam 27 dalībvalstis, un tādēļ Lisabonas līgums ir jāratificē, bet ne paplašināšanās dēļ. Paplašināšanos var sasniegt ar atsevišķu divpusēju līgumu starp Eiropas Savienību un dalībvalsti.
Charles Tannock
Priekšsēdētāja kungs, manis pārstāvētā valsts Lielbritānija bija viena no trīs valstīm, kas pievienojās pirmajā paplašināšanās vilnī 1973. gadā. Kopš tā brīža mana, Lielbritānijas Konservatīvā partija ir aktīvi atbalstījusi paplašināšanās procesu līdz pašreizējam skaitam - 27 dalībvalstīm.
Paplašināšanās attīsta ES vienoto tirgu, radot iespējas ekonomiskajai izaugsmei un tirdzniecībai. Tā rada darbavietas un sociālo stabilitāti, kā arī izvirza ES balsi globālā mērogā. Paplašināšanās konsolidē ES demokrātijas, cilvēktiesību un tiesiskuma vērtības jaunajās dalībvalstīs, kurās pirms to pievienošanās bijām liecinieki diktatūras režīmam - Spānijā, Grieķijā un Portugālē, kā arī bijušajās Varšavas pakta komunistiskajās valstīs, kuras pievienojušās tikai nesen.
Tiem, kas apšauba ES virzību uz arvien ciešāku Savienību - paplašināšanās teorētiski varētu radīt plašāku, brīvāku un elastīgāku Eiropu un plašākas debates par ES turpmāko virzienu. Pašreizējais prezidents Nicolas Sarkozy nesen izvirzīja paplašināšanās jautājumu saistībā ar Lisabonas līguma paralīzi pēc tā noraidīšanas Īrijas referendumā. Nicolas Sarkozy sacīja, ka nākamā paplašināšanās kārta, uzņemot Horvātiju, nevar notikt bez Lisabonas līguma. Es uzskatu, ka tā ir kļūda un centieni saglabāt līgumu.
Es esmu pārliecināts, ka ir iespējams atrast veidu, kā Horvātija varētu pievienoties arī bez Lisabonas līguma. Neapšaubāmi ir arī citi līguma aspekti, kurus mēģinās īstenot bez ratifikācijas dokumentiem. Šobrīd ir skaidrs, ka Eiropas iedzīvotāji vēlas mazāku koncentrēšanos uz institūciju pielāgošanu un vairāk centienu atjaunot ES saikni ar iedzīvotājiem.
Es personīgi atbalstu turpmāku paplašināšanos, uzņemot Rietumbalkānu valstis, varbūt Ukrainu, Moldāviju un, cerams, demokrātisku Baltkrieviju. Tas būtu uzskatāms piemērs, kuru ES varētu sniegt saviem iedzīvotājiem.
Hannes Swoboda
(DE) Priekšsēdētāja kungs, ļaujiet man sākt ar sirsnīgu pateicību Elmar Brok par viņa gatavību uzsākt tik konstruktīvu sadarbību. Vēstījums ir pavisam skaidrs - paplašināšanās process netiks pārtraukts, bet mums ir nepieciešams vairāk sagatavošanās darbu. Tas attiecas uz tiem, kas ir uzņemti Eiropas Savienībā vai vēlas tai pievienoties. Protams, ka labāka gatavošanās ir saistīta ar institucionālām reformām un Eiropas Savienības konsolidāciju. Turklāt diezin vai ir jāpiebilst, ka labāka gatavošanās nozīmē arī Kopenhāgenas kritēriju absolūtu atzīšanu, kuri ir jāpiemēro un jāievieš, ne tikai jāiekļauj likumu krājumā.
Esmu pateicīgs Elmar Brok arī par to, ka viņš - lai gan varbūt nedaudz piesardzīgākā veidā - ir pārņēmis manis un Jan Marinus Wiersma kopīgi izstrādāto ideju par Melnās jūras reģiona valstu savienību. Galvenais ir tas, ka mums jādod skaidri signāli Ukrainai un citām Melnās jūras reģiona valstīm, ko aptver kaimiņattiecību politika. Tomēr, lai palīdzētu šīm valstīm, ir būtiski sadarbībā iesaistīt arī Turciju un Krieviju. Es augsti vērtēju Francijas prezidentūras idejas par Vidusjūras reģiona valstu savienību, bet mēs nedrīkstam atstāt novārtā Melnās jūras reģiona atzarojumu. Arī šeit mums jārīkojas, un Eiropas Savienībai ir jāizsaka piemēroti sadarbības priekšlikumi.
Elmar Brok savā ziņojumā izsaka dažus priekšlikumus attiecībā uz Balkānu valstīm. Tie, kā viņš šodien skaidri un precīzi uzsvēra, ir izvēles piedāvājumi "Pagaidiet brīdi ar reformām, tam vēl ir pietiekami daudz laika”, ir vēstījums, kuru šeit nevienam nevajadzētu saņemt. Nē - Horvātijā un, protams, citās valstīs ir jāveicina reformas! Mūsu signālam ir jābūt skaidram īpaši tad, ja amatā stājas jauna valdība kā tas nesen notika Serbijā. Tam jāvēsta: "Mēs vēlamies jūs Eiropas Savienībā cik ātri iespējams, bet nevaram piedāvāt alternatīvu jūsu reformas procesam. Jums pašiem ir jānodarbojas ar to un jāizveido eiropeiski noskaņota stratēģija".
Eiropas Savienība ir nepilnīga bez Balkānu valstīm, kas atrodas Eiropas dienvidaustrumos, bet šajās valstīs ir nepieciešama rīcība, un tā jāsāk pēc iespējas ātrāk, lai kopīgiem spēkiem varam veidot jaunu Eiropu.
István Szent-Iványi
(HU) Līdz šim ES vēsture ir bijusi nepārtraukta paplašināšanās, un šī paplašināšanās ir viena no redzamākajām Eiropas Savienības panākumu un valdzinājuma liecībām. Tomēr sabiedrībā arvien vairāk ir jūtams nogurums un vienaldzība pret paplašināšanās procesu. Tas ir pietiekams iemesls, lai reālistiski aplūkotu paplašināšanās jautājumu.
Taču reālisms nenozīmē skepticismu. Tas nenozīmē, ka paplašināšanās process ir jāapstādina un vēl jo mazāk - ka jāizstrādā jauni neizpildāmi uzņemšanas nosacījumi vai jāatkārto agrāk pieņemtas saistības, jo tas mazinātu mūsu ticamību. Kopš Īrijas referenduma mums svarīgākais ir bijis pierādīt, ka Eiropas Savienība joprojām funkcionē un paplašināšanās vēl aizvien ir nozīmīgs un patiess ES mērķis. Tas ir dalībvalstu interesēs tikpat daudz kā to valstu interesēs, kuras vēlas pievienoties. Paldies!
Konrad Szymański
(PL) Priekšsēdētāja kungs, akadēmiskais žargons sāk iegūt draudošākas aprises nekā mūsu paplašināšanās stratēģijas politika. Paplašināšanās jaudas teorija ir tikai aizbildinājumi pilnīgai patvaļai un politiskiem lēmumiem, lai norobežotu ES no pasaules. Tāda Eiropas virzība Eiropai ir slikta un kaitīga, jo šī paplašināšanās ES ir nodrošinājusi ietekmi starptautiskā līmenī un devusi iespēju izvērst tās sociālo, politisko un ekonomisko modeli.
Ja mēs piekritīsim šim ziņojumam, tad raidīsim negatīvu signālu Kijevai un Tbilisi un vājināsim tajās pret rietumiem un Eiropu labvēlīgi noskaņotos spēkus. Lai veicinātu atbalstu Lisabonas līguma reformām, Polijā un citās valstīs tika paziņots, ka tām paplašināšanas procesā ir būtiska nozīme. Tādēļ jo pārsteidzošāk ir dzirdēt, ka par spīti Lisabonas līguma pieņemšanai ir jāizstrādā līguma papildreformas saistībā par turpmāku paplašināšanos.
Elmar Brok, jūsu uzstāšanās noteikti bija labāka nekā ziņojums, bet, lūdzu, ļaujiet man pateikt vienu lietu - cik reformu līgumu mums vēl jāpieņem līdz, jūsuprāt, būsim gatavi uzņemt Ukrainu Eiropas Savienībā?
Adamos Adamou
(EL) Priekšsēdētāja kungs, mūsu uzskats par paplašināšanos ir - Eiropas tautām ir tiesības pievienoties Eiropas Savienībai, ja tās izpilda nepieciešamos kritērijus.
Šis princips ir arī pamats mūsu uzskatiem par Turciju, kuras pievienošanos ietekmē Kipras jautājuma atrisināšana. Tomēr mēs uzstājam, ka Turcijas piekāpšanās Eiropas Savienības saistībām ir būtisks noteikums tās pievienošanās pabeigšanai.
Eiropas Savienībai nevajadzētu attiekties no savām saistībām aiz cieņas pret pašas pienākumiem, savukārt Turcijai ir jāpakļaujas starptautiskajai likumībai, ANO rezolūcijām un ES tiesību aktiem, lai izbeigtu Kipras okupāciju, atvērtu ostas un lidostas Kipras kuģiem un lidmašīnām un atceltu veto, lai Kipras Republika varētu piedalīties starptautiskos forumos un nolīgumos.
Īpaši šajā brīdī, pēc nesen ievēlētā prezidenta Demetris Christofias iniciatīvas un divu kopienu vadītāju centieniem, Turcijai vajadzētu pakļauties un atturēties no kavēkļu radīšanas jaunajā Kipras jautājuma fāzē.
Gerard Batten
Priekšsēdētāja kungs, ziņojumā ir apstiprinājums tam, ka paplašināšanās nav guvusi bezierunu panākumus. Elmar Brok atzīst, ka bez nopietnām izmaiņām pašreizējā ES politikā Eiropas Savienības iekšējā kohēzija var tikt iedragāta.
ES ir uzņēmusi valstis, kuras pilnībā neatbilda tās izstrādātajiem pievienošanās kritērijiem kā gadījumā ar Rumāniju un Bulgāriju. Tas varētu atkārtoties arī ar citām Austrumeiropas valstīm un Turciju.
Turpinot ES paplašināšanu, uz tādām dalībvalstīm kā Apvienotā Karaliste tiek uzlikts milzīgs slogs nekontrolējamas, neierobežotas un nekritiskas imigrācijas rezultātā, kuras pamatā ir ES paplašināšanās turpinājums.
Tas ir tikai viens no Eiropas Savienības iedzīvotāju pieaugošā naidīguma iemesliem. Elmar Brok risinājums ir piedāvāt lielu propagandas budžetu, lai pārliecinātu iedzīvotājus par paplašināšanās sniegto labumu. Lielbritānijas risinājums ir izstāties no Eiropas Savienības un atgūt kontroli pār savām robežām.
Philip Claeys
(NL) Komisārs Olli Rehn tikko atkārtoja, ka Turcijai ir skaidra pilntiesīgas dalības perspektīva un tai nav jāuzspiež nekādas prasības. Es iesaku komisāram uzmanīgi palūkoties uz Eurobarometer aptaujām. Turcijas pievienošanās nesaņem atbalstu. Bezdibenis starp politiku un iedzīvotājiem nepārtraukti palielinās un kļūst platāks un dziļāks. Tika dots solījums, ka sarunas atliks, ja Turcija nebūs spējīga pildīt savas saistības. Šo solījumu neizpildīja. Vēl viens solījums - sarunas turpināsies atbilstoši Turcijas reformu procesam. Arī tas nav noticis. Neskatoties uz to, ka reformu process Turcijā ir sācis ievērojami palēnināties, pirms divām nedēļām pieņēma lēmumu atvērt divas jaunas sarunu sadaļas. Vārdu neatbilstība darbiem varētu izrādīties liktenīga Eiropas Savienībai, ja mūsu politikā un attieksmē netiks veiktas krasas izmaiņas.
Zbigniew Zaleski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, Eiropas Savienība jau šobrīd ir ļoti plaša, bet tā joprojām ir nepilnīga. Lai spētu apvienoties, saliedētas Eiropas pamatā ir jābūt kopīgām vērtībām un iedzīvotāju labajai gribai. Nepieciešams izpildīt zināmus nosacījumus, lai varētu sasniegt tādus sev noteiktos mērķus kā uzlabota ekonomika, lielāka starptautiska mēroga politiskā ietekme, uzlabota demogrāfija vai lielāka dzīves kvalitāte. Kas attiecas uz kolēģa Elmar Brok norādītajiem punktiem, liela nozīme ir lielākai iekšējai integrācijai. ES locekļiem ir jāgrib turpināt paplašināšanās kārtas un, protams, kandidātvalstīm ir jāpilda noteiktie kritēriji. Kāda ir šīs paplašināšanās stratēģija? Tā acīmredzot ir - motivēt kandidātvalstis sakopot spēkus, sastrādāties ar tām un atbalstīt, izmantojot dažādus instrumentus, tai skaitā kaimiņattiecību politiku.
Austrumu telpa mums ir nozīmīga, jo te izvietota liela Eiropas daļa, kas nav piederīga Eiropai un Eiropas Savienībai. Vienīgā iespēja ir mēģināt iepazīt šos austrumu kaimiņus un izveidot pamatu tiesiskajiem, ekonomiskajiem un sociālajiem jautājumiem. Tādēļ svarīgas ir kopīgās vērtības vai vismaz iespēja rast kopīgas vērtības. Man liekas - un esmu pārliecināta par šo faktu, ka lielākajam sociālajam un politiskajam eksperimentam, proti, Eiropas Savienības izveidei, ir reāla iespēja gūt panākumus.
Véronique De Keyser
(FR) Priekšsēdētāja kungs, ievērojamais beļģu gleznotājs René Magritte ir radījis gleznu, kurā redzama pīpe ar uzrakstu zem tās "Šī nav pīpe”. Lai arī cik burvīgi uzgleznota, šī pīpe nav pīpējama.
Elmar Brok ziņojums ir diezgan līdzīgs. Neskatoties uz nosaukumu, tā nav paplašināšanās stratēģija, tā temats nav stratēģija vai pamatjautājumi, kurus iedzīvotāji sev uzdod. Kādēļ paplašināt Eiropas Savienību? Kurā virzienā? Ar ko mēs riskējam un kādu labumu varam gūt? Elmar Brok runā par konsolidācijas paņēmienu, aizsardzības taktiku. Vienkārši izsakoties, paplašināšanās ir līgums starp Eiropu un dalībvalstīm. Pēdējām ir jāizpilda Kopenhāgenas kritēriji, bet Eiropai ir jādemonstrē jauda tās uzņemt.
Un šeit ir šķērslis. Ievilināta Nicas līguma lamatās, kas ir pārāk ciešas un no kurām tā nevar izbēgt, Eiropa nav gatava turpmākām paplašināšanās kārtām. Tādējādi Eiropas Savienības iestādēm vajadzētu panākt paplašināšanās apturēšanu. Tā domā daudzi ES iedzīvotāji un, taisnību sakot, tas ir arī mans viedoklis.
Tomēr mums ir jābūt uzmanīgiem, jo, atklāti runājot, pretenciozu stratēģiju trūkums ir bīstams lozungs. Tā ir iespēja tiem, kas ir sagatavojušies noraidīt jauno līgumu, cenšoties norobežoties no pārējiem, noraidot Turciju vai pat Balkānu valstis - iespēja visiem nacionālistiem, kas neuzticas ārzemniekiem, kuri reiz varētu tēlot eiropiešus. Viņiem šis lozungs ir tikai šarāde - patiesībā viņi nevēlas ne paplašināšanos, ne lielāku dziļumu. Tas dod iespēju tie
Mums ir jāpierāda iedzīvotājiem, ka veiksmīga paplašināšanās Eiropai ir radījusi iespēju; jāuzsver, ka kultūru daudzveidība ir laime, imigrācija - mūsu demokrātiskā nākotne. Mums ir jāpārvar institucionālā krīze. Tā eiroskeptiķiem vai kreisajiem nevēsta par uzvaru, bet atklāj tādu kā kaunpilnu vājumu, no kura riskē ciest visi. Elmar Brok ziņojums labi un gudri tiek galā ar šo vājumu.
Inese Vaidere
(LV) Godātie kolēģi! Eiropas Savienības paplašināšanās rezultāti ir pozitīvi, tāpēc ir būtiski radīt nosacījumus to attīstībai. Mūsu institūcijām un valdībām ir sabiedrību godīgi un pilnībā jāinformē gan par paplašināšanās ieguvumiem, gan par riskiem. Pilsoņiem jābūt drošiem, ka pēc paplašināšanās viņiem nebūs jābažījas par iespēju kopt un attīstīt savu valodu, kultūru, ticību un tradīcijas, ka netiks apdraudēta viņu labklājība un vērtības. Ja valstu pamatnācijas jutīsies savā valstī kā mājās, tad būs mazāk baiļu par imigrantu pieplūdumu un pieaugs pozitīvā attieksme pret paplašināšanās procesu kopumā. Pilsoņi ir jāuzklausa, ir jāveido dialogs. Es atbalstu dažādos sadarbības variantus ar eventuālajām dalībvalstīm. Tā ir ne vien godīgāka attieksme pret Eiropas Savienības integrācijas kapacitāti, kura ziņojumā ir veiksmīgi definēta, bet arī skaidra ceļa karte mūsu partneriem. Paldies!
Doris Pack
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Eiropas Savienība nevar pildīt savas funkcijas kā uzticama un globāla partnere, ja vien tā nesaglabās spēju rīkoties un nedarbosies saskaņā ar stratēģiju, kas reaģē uz dažādu valstu īpašajām vajadzībām. Mēs nevaram padarīt visas kaimiņvalstis par loceklēm, tādēļ esam spiesti viņu pašu interesēs piedāvāt tām pievilcīgu un vērtīgu alternatīvu.
Mums ir jāizdomā efektīva un šī vārda cienīga kaimiņattiecību politika. Šādas pieejas piemēri ir izglītības, kultūras un jaunatnes programmu uzsākšana un īpašu ekonomisko zonu izveide. Tādēļ Elmar Brok lieliskajā ziņojumā uzskaitītās iespējas ir iespējami ātri pilnībā jāizstrādā un jāizvērš. Tas ir vienīgais veids, kā sekmēt stabilitāti, mieru, cilvēktiesību ievērošanu un ekonomiskās reformas valstīs, kas ir mums kaimiņos.
Tomēr situācija atšķiras Rietumbalkānu valstīs, kurām uz brīdi bija lielas izredzes pievienoties. Pietiek ar ātru skatienu uz karti, lai skaidri redzētu, ka tās atrodas Eiropas Savienības centrālajā daļā, ar šo es domāju - tās ir dalībvalstu ieskautas. Mūsu politika šajā ziņā ir balstīta uz loģiskiem soļiem. Viena valsts jau uzsākusi sarunas par iestāšanos ES, kamēr citas ir parakstījušas stabilizācijas un asociācijas nolīgumus ar ES; patiesībā visas, izņemot Kosovu. Mūsu politiskā darbība ir drošs pārbaudes veids mūsu ticamībai ārpolitikas jomā un ilgstoša miera un stabilitātes garantija Eiropas Savienībā.
Man nepatīk, ka Turcija un Horvātija visu laiku tiek pieminētas vienā elpas vilcienā. Katram ir jāsaprot, ka tām ir pavisam atšķirīgs stāvoklis un fona informācija. Horvātija ir pirmā Rietumbalkānu valsts, kuras pievienošanās sarunas varētu tikt pabeigtas 2009. gadā. ES vajadzētu paātrināt Horvātijas pievienošanos, tā signalizējot Maķedonijai, Albānijai, Melnkalnei, Bosnijai un Hercegovinai, Serbijai un Kosovai, ka nepieciešamās un bieži vien smagās sociālās, tiesu un ekonomiskās reformas ir pūļu vērtas.
Tomēr atbildība par šo valstu pievienošanos nākotnē atradīsies galvenokārt to valdošo politiķu rokās, kuri ir atbildīgi attiecīgo valstu vēlētāju priekšā.
Libor Rouček
(CS) Dāmas un kungi, referents, Padome un Komisija uzskata, ka iepriekšējās paplašināšanās kopumā ir bijušas ļoti veiksmīgas. Es pilnībā piekrītu šim viedoklim. Šos panākumus var uzskatāmi redzēt manā valstī - Čehijas Republikā. Kopš iestāšanās ES tā ir piedzīvojusi milzīgu uzplaukumu un drīz vien panāks ekonomiski attīstītākās valstis. Neraugoties uz to, šajā valstī ir cilvēki, arī prezidents V. Klaus, kas ne vien nepārtraukti apšauba dalību ES, bet apšauba arī pašas ES pastāvēšanas nozīmi. Mūsu kaimiņvalstī Austrijā tiek pausti līdzīgi uzskati. Lai gan šajā valstī, kurā ir astoņi miljoni iedzīvotāju, pateicoties ES paplašināšanai ir radīts 150 000 darba vietu, tikai 28 % austriešu savas valsts dalību Eiropas Savienībā vērtē pozitīvi. Tāpēc es gribētu pievērst uzmanību Elmar Brok ziņojumā minētajam aspektam, ka ir jāievieš visaptveroša saziņas stratēģija, lai informētu sabiedrību par paplašināšanās mērķiem, tās priekšrocībām, kā arī par tās iespējamajiem trūkumiem nākotnē. Manuprāt, tas ir vissvarīgākais jautājums, tikpat svarīgs kā Lisabonas līguma ratifikācija un īpaši Rietumbalkānu valstīm 2003. gadā Solunā dotā solījuma pildīšana.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Priekšsēdētāja kungs, ziņojumā par ES paplašināšanās stratēģiju, par ko mēs pašlaik diskutējam, ir atsauce uz klauzulu Romas līgumā, kas nosaka, ka "jebkura Eiropas valsts var iesniegt pieteikumu, lai kļūtu par Kopienas dalībvalsti”. Mēs ar zināmu gandarījumu konstatējam, ka tiek atbalstīta Polijas un Zviedrijas iniciatīva attiecībā uz austrumu partnerību, arī ciešāku sadarbību ar mūsu austrumu kaimiņiem Ukrainu un Baltkrieviju. Jāuzsver, ka Ukraina vēlas kļūt par pilntiesīgu ES dalībvalsti. Tā kā Francijas prezidentūras galvenās prioritātes ir kontakti ar Eiropas Savienības dienvidu kaimiņiem, tad, lai novērstu nopietnu asimetriju ārpolitikā, mums ir jānostiprina arī mūsu austrumu partnerība. Viens no instrumentiem šī mērķa īstenošanai varētu būt ES un Austrumu parlamentārās asamblejas - tā sauktās Euronest - izveidošana. Šāda priekšlikuma iekļaušana darba kārtībā pastiprinās atbalstu mūsu austrumu kaimiņiem un viņu vēlmei iestāties Kopienā. Ir skaidri jāpaziņo, ka šīs vēlmes nav jāapspiež saistībā ar Lisabonas līguma krahu, kā pašlaik to dara daži augstākstāvoši Eiropas politiķi.
Ioannis Varvitsiotis
(EL) Priekšsēdētāja kungs, es vēlos apsveikt E. Brok ar viņa ziņojumu, kurā ir liela daļa patiesības. Es personīgi neesmu tik optimistiski noskaņots attiecībā uz jaunu valstu, izņemot Horvātiju, pievienošanos un ES jauno paplašināšanos, vismaz ne tuvākajā nākotnē. Tomēr mēs vēlamies, lai pasaulē ap mums valdītu politiska un ekonomiska stabilitāte. Mēs vēlamies, lai valda miers un labklājība. Mēs vēlamies, lai pasaule ap mums būtu dzīva un vesela.
Līdzeklis, ar kura palīdzību mēs varētu sasniegt minētos mērķus, kā atzīst arī E. Brok, ir Eiropas kaimiņattiecību politika. Taču Eiropas kaimiņattiecību politika nerada partnerus kopējai darbībai. Tā pamatota uz Eiropas Savienības divpusējām attiecībām ar katru no šīm valstīm, un es uzskatu, ka tas ir šīs politikas lielākais trūkums. Tāpēc mums jāveido tāda politika, kas tālu pārsniedz vienkāršas kaimiņattiecības, taču nepārsniedz dalībvalsts esības robežas. Mans priekšlikums par Eiropas Federācijas izveidošanu ir solis šajā virzienā: tā būs uzlabota sadarbība, tā būs Eiropas Savienības kaimiņvalstu zona, kuras pieņems Eiropas pieeju.
Šāda politika dos ieguldījumu gan Eiropas Savienības drošības pastiprināšanā, gan arī tās starptautiskā prestiža palielināšanā. Tas būs alternatīvs līdzeklis paplašināšanai, kas ļaus mums palielināt ietekmi uz kandidējošām kaimiņvalstīm laikā, kad pastāv neapšaubāmi iebildumi pret tālāku paplašināšanos.
Noslēgumā es vēlos piebilst, ka, kaut gan šis priekšlikums varētu likties pārāk vērienīgs, es uzskatu, ka Eiropas Savienībai beidzot ir jāuzlabo sava reputācija un ietekme, un es domāju, ka šis ir viens no veidiem, kā to panākt.
Adrian Severin
Priekšsēdētāja kungs, stratēģija nevar pastāvēt bez mērķa. Paplašināšanās politikas mērķa neskaidrība Eiropas Savienībā ir šķērslis, ko neviens referents nav varējis pārvarēt. Šis ziņojums ir šīs neskaidrības upuris.
Mūsu pienākums un mūsu sākotnējais mērķis ir garantēt mūsu pilsoņu drošību. Mūsu pilsoņi jūtas neaizsargāti. Lai viņus aizsargātu, Eiropas Savienībai ir vajadzīgs spēks. Lai saglabātu varenību globalizētajā pasaulē, Eiropas Savienībai nepieciešama gan paplašināšanās, gan iekšējās reformas. Kopš brīža, kad mēs saviem pilsoņiem neveiksmīgi izstāstījām, ka tās tiesības, ko viņi jau ir ieguvuši, nav mūžīgas, viņi domā, ka varēs saglabāt šīs tiesības, pretojoties gan paplašināšanai, gan arī reformai. Šādos apstākļos Eiropas Savienības nākotne ir apdraudēta.
Paplašināšanās nav piekāpšanās kandidātvalstīm. Dažām no šīm valstīm, piemēram, Ukrainai, Serbijai, Moldovai un Turcijai ir arī citas izvēles iespējas - varbūt sliktākas, taču tās ir izvēles iespējas. Šajos gadījumos mēs konkurējam ar citiem. Dažas no šo valstu iekšējām problēmām varētu labāk atrisināt to iekšienē, nevis iejaucoties no ārienes - no Eiropas Savienības puses. Ja mēs tām nedodam iespējas, mēs nedodam saviem pilsoņiem drošību.
Tās nav kandidātvalstis vai jaunās dalībvalstis, ko mēs nevaram "sagremot” - mūsu "gremošanas sistēma” ir pārāk lēna. Vai nu mums drīz vien jāatrod labs "gremošanas līdzeklis” vai arī mums nāksies ilgāku laiku badoties.
Anna Ibrisagic
(SV) Priekšsēdētāja kungs, komisār, es domāju, ka ir pareizi secināt, ka paplašināšanās ir bijusi veiksmīga. Es priecājos dzirdēt apstiprinājumu tam, ka tās valstis, kurām mēs iepriekš devām konkrētus solījumus un konkrētas izredzes ES, vēl aizvien bauda šīs priekšrocības. Tomēr es nopietni raizējos par to, ka, kamēr mēs diskutējam par paplašināšanos, atmosfēra kļūst aizvien vēsāka. Aizvien vairāk tiek lietoti tādi vārdi kā "piemērots”, "uzņemšanas spēja”, "politiskā konsolidācija”, "sociālās un ekonomiskās kohēzijas riski”. Šie vārdi man neizklausās kā priekšstats vai mērķis, bet vairāk gan kā veids, kā izvairīties no iesaistīšanās iespējamajā paplašināšanās procesā nākotnē. Aizvien vairāk atsaucas uz to, ka mūsu sabiedrība ir "nogurusi” no paplašināšanās, bet ir maz kas darīts, lai šo viedokli mainītu.
Tā nav nejaušība, ka Vācija un Francija, divas valstis, kas mūžīgi karoja savā starpā, bija tās, kas iesāka ES projektu. Tā nav nejaušība, ka tieši Francijas un Vācijas vadītāji saredzēja Eiropas nākotni. Viņi saprata, ka Eiropas Savienība galvenokārt bija miera un drošības projekts, tas bija daudz vairāk nekā tikai ekonomikas projekts. Es patiešām gaidu šādu priekšstatu par nākotni un šādu vadību un uzskatu, ka bieži vien tādas šeit pietrūkst. Tāpēc es augstu vērtēju komisāra O. Rehn atklātību: mums nav jārada uzgaidāmā telpa valstīm, kas tiecas iekļūt Eiropas Savienībā, un paplašināšanai ir nākotne. Par to es komisāram esmu sevišķi pateicīga.
Vural Öger
(DE) Priekšsēdētāja kungs, es uzskatu, ka Eiropas Savienības paplašināšanās politika ir bijusi ļoti veiksmīga. Piecdesmit gadu laikā ES ir spējusi izveidot kontinentu, kurā valda miers, demokrātija un labklājība. Taču šajā ziņojumā par ES paplašināšanās stratēģiju mani dara piesardzīgu tas, ka tajā ir iekļautas attiecības starp ES un valstīm, kurām nav dalības perspektīvu.
Šis mēģinājums "atšķaidīt” paplašināšanās stratēģiju un sajaukt to ar Eiropas kaimiņattiecību politiku rada problēmas. Lai gan ziņojumā tiek aplūkoti daudzi saturā ļoti interesanti jautājumi un tas sniedz veiksmīgas norādes, taču tie vairāk iederētos ziņojumā par Eiropas kaimiņattiecību politiku (ENP) nevis ziņojumā par paplašināšanās stratēģiju. Šeit es domāju, piemēram, priekšlikumus par Vidusjūras reģiona valstu savienību un Melnās jūras reģiona valstu savienību. ES paplašināšanās politikai jāpaliek skaidri nodalītai no Eiropas kaimiņattiecību politikas. Tāpēc man diemžēl jāsaka, ka šajā ziņojumā ir ietverti daži ļoti nenoteikti un pat mulsinoši apgalvojumi, kas rada iespējas dažādiem skaidrojumiem.
Francisco José Millán Mon
(ES) Priekšsēdētāja kungs, E. Brok ziņojums attiecas uz vienu no Eiropas Savienības lielākajiem panākumiem - uz paplašināšanās procesu. Ar jūsu atļauju es gribētu izteikt trīs piebildes.
Pirmkārt, paplašināšanās ir aktualizējusi jautājumu par tā saukto Eiropas Savienības "spēju piemēroties pārmaiņām”. Vēlme pievienoties ES ir bijusi spēcīgs pamudinājums, kas izraisījis pamatīgas politiskas un ekonomiskas pārmaiņas daudzās Eiropas valstīs. Šīs valstis, iesaistoties pievienošanās procesā Eiropas Savienībai, ne vien pašas piedzīvoja uzplaukumu, bet labumu guva arī jau esošās dalībvalstis. Vislabāk to pierāda vēl nesen notikusī piektā paplašināšanās kārta.
Otrkārt, es atbalstu Komisijas aizstāvētos nosacījumu, apvienošanās un saziņas jēdzienus, par kuriem ir runāts arī E. Brok ziņojumā. Es arī atbalstu to, ka Eiropas Savienībai ir jāpastiprina sava integrācijas spēja. Patiesībā paplašināšanās process pieprasa no Eiropas Savienības, lai tā arī spētu šīs valstis uzņemt un turpinātu atbilstīgi pildīt savas funkcijas. Lai to realizētu, ir jāveic nepieciešamās institucionālās reformas un piemēram, jānodrošina finanšu resursi. Paplašināšanās nedrīkst apdraudēt kopējās politikas jomas vai Eiropas Savienības mērķus. Turklāt es piekrītu tam, ka ir nepieciešama vērienīga saziņas politika, kas līdz šim Eiropas Savienībai ir pietrūkusi. Tā ir taisnība, ka mēs neesam spējuši sniegt mūsu pilsoņiem pietiekamu informāciju par paplašināšanās priekšrocībām.
Un visbeidzot, E. Brok ziņojumā norādīts uz iespēju izveidot īpašu Eiropas Savienības zonu tām Austrumeiropas valstīm, kurām nav dalības perspektīvas. Kā norādīts ziņojuma 19. punktā, šādu reģionu jeb zonu varētu izveidot, pamatojoties uz kopēju politiku dažādās jomās, sākot ar tiesiskumu un demokrātiju līdz pat izglītības un migrācijas politikai. Manuprāt, daudzas no šīm kopējās politikas jomām jāīsteno ne vien attiecībā uz mūsu austrumu kaimiņvalstīm, bet tas jādara arī tajās valstīs, kas robežojas ar Vidusjūras reģionu. Šīm valstīm pēdējo piecdesmit gadu laikā ir bijušas ļoti ciešas attiecības ar Eiropas Savienību. Eiropas kaimiņattiecību politikai un tā sauktajam "Barselonas procesam” -- tagad Vidusjūras reģiona valstu savienībai - jānodrošina, lai pret valstīm Eiropas dienvidu piekrastē neizturētos kā pret otrās šķiras pilsoņiem.
Luis Yañez-Barnuevo García
(ES) Priekšsēdētāja kungs, es gribu brīdināt, ka drīz vien mums vairs nebūs laika izsmalcinātām frāzēm, tādēļ es runāšu vienīgi savā vārdā.
Paplašināšanās ne vienmēr ir bijusi veiksmīga. Manuprāt, četru vai piecu valstu politiskā elite nesenajā 2004. gada paplašināšanās procesā nesaprata vai arī neņēma vērā Eiropas politikas nostādnes jeb Kopienas tiesību aktu kopumu (acquis). To prioritāte ir attiecības ar Savienotajām Valstīm un lielāks uzsvars uz NATO, nevis patiess un drošs integrācijas process Eiropas Savienības robežās.
Kamēr Lisabonas līgums nav stājies spēkā, vairs nevar notikt nekāda paplašināšanās.
Pašreizējās sarunas ar kandidātvalstīm jāturpina bez pārtraukuma, taču es esmu pilnīgi pārliecināts, ka šīs sarunas nevar pabeigt līdz Lisabonas līguma pieņemšanai.
Visbeidzot, mums nav jāaizstāv tās valstis, kuru attīstības turpināšanu kavē eiroskeptiskāk noskaņotas, nacionālistiski vai suverēni domājošas valstis.
Hubert Pirker
(DE) Priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi, Eiropas Parlaments E. Brok ziņojumā ļoti skaidri pauž pēdējās lielās paplašināšanās procesā gūto mācību, kad pievienojās divpadsmit jaunas dalībvalstis, kā arī to, ka tas ir spējis ne vien apzināt visas no šī procesa izrietošās problēmas, bet arī izcelt visas priekšrocības, ko no paplašināšanās ir guvušas gan jaunās, gan vecās dalībvalstis.
Tomēr vissvarīgāk ir izdarīt noderīgus secinājumus, un tas ir paveikts sevišķi divās jomās, kas man liekas ļoti svarīgas. Pirmkārt, pirms nākamajām paplašināšanās kārtām mums ir jāpārbauda Eiropas Savienības uzņemšanas spēja un, otrkārt, kandidātvalstīm pirms pievienošanās pilnībā ir jāatbilst visiem kritērijiem.
Ja mēs diskutējam par Eiropas Savienības uzņemšanas spēju, tad attiecībā uz to, manuprāt, ir jāaplūko daži svarīgi jautājumi, piemēram, princips, ka jaunās dalībvalstis nedrīkst pakļaut riskam Eiropas integrācijas projektu. Tas nozīmē, ka, uzņemot jaunas dalībvalstis, ir jāveicina, nevis jāpārtrauc Eiropas Savienības attīstības dinamika un virzība uz mērķu sasniegšanu. Vispirms jāizveido un jānostiprina Eiropas Savienības iestāžu sistēma. Patiesībā mums vajag līgumu, kaut vai Lisabonas līgumu vai citu atbilstīgu līgumu, un paplašināšanai ir jābūt tādai, ko Eiropas Savienība spēj īstenot, citādi tas apdraudēs integrācijas projektu.
Galvenokārt mēs vēlamies, lai turpinātos attīstība. Nav jānoraida jaunu dalībvalstu papildu iestāšanās vēlāk, bet tas jādara atbilstīgi tiesību aktiem un nosacījumiem.
Roberta Alma Anastase
(RO) Eiropas Savienības lomas nostiprināšana starptautiskajā arēnā nav iespējama bez pastāvīgas pielāgošanās XXI gadsimta globalizācijas apstākļiem.
Šajā saistībā paplašināšanās ir ģeostratēģisks faktors, un jau notikušās paplašināšanās, arī pēdējā - 2007. gadā, ir pierādījušas šī procesa neapšaubāmās priekšrocības. Tāpēc ir būtiski turpināt šo procesu, un es atzinīgi vērtēju, ka ziņojumā atkārtoti minētas konkrētas saistības attiecībā uz Rietumbalkānu valstīm.
Tomēr ne mazāk svarīgi ir Kaimiņattiecību politikas robežās Eiropas partneriem, arī Moldovas Republikai, nodrošināt skaidru Eiropas perspektīvu.
Es atgādinu, ka mēs runājam par Eiropas valstīm, kuras jau ir paziņojušas savu mērķi iestāties Eiropas Savienībā, un Romas līgumā skaidri ir noteikts, ka jebkura Eiropas valsts var pieteikties kļūt par Kopienas dalībvalsti, ja vien tā atbilst Kopenhāgenas kritērijiem.
Es aicinu Komisiju un Padomi ...
(Priekšsēdētājs atsauca runātāja uzstāšanos.)
Ioan Mircea Paşcu
Priekšsēdētāja kungs, Lisabonas līguma neveiksme Īrijā sagādāja paplašināšanās skeptiķiem necerētu izdevību: ES jāpārtrauc pārdomas par jaunu dalībvalstu uzņemšanu, jo šeit tām vienkārši nepietiek vietas. Protams, stingri raugoties no tiesiskās puses, pašlaik tas atbilst patiesībai, taču tajā pašā laikā mums skaidri jāatdala paplašināšanās no Lisabonas līguma. Pirmkārt, tāpēc, ka Līguma loģiskais pamats nav bijusi paplašināšanās pati par sevi, bet gan Eiropas Savienības pielāgošanās globalizācijas apstākļiem un, otrkārt, tāpēc, ka paplašināšanās drīzāk ir politisks, nevis juridisks jautājums.
Paplašināšanās ir varas sastāvdaļa, kas demonstrē gan pievilcīgumu un ietekmi, gan arī uzņemšanas spēju - mēs nevaram palaist garām izdevību šo faktu izmantot par labu mūsu Eiropas Savienībai. Tāpēc vienlaikus ar centieniem ratificēt Lisabonas līgumu jāturpina stratēģiskā plānošana, pašreizējās sarunas un jaunas iniciatīvas attiecībā uz jau notikušajiem paplašināšanās procesiem.
Andrew Duff
Priekšsēdētaja kungs, vai J. P. Jouyet varētu paskaidrot un pamatot ārkārtējo situāciju Francijas parlamentā sakarā ar referendumu par atļauju Turcijai iestāties ES? Vai viņš nepiekrīt, ka tik populistiska mehānisma izvēle starptautiska līguma ratificēšanai ir pilnīgi aplama?
Nicolae Vlad Popa
(RO) Ir pierādījies, ka paplašināšanās ir viens no spēcīgākajiem Eiropas Savienības politiskajiem instrumentiem Eiropas Savienības stratēģisko interešu īstenošanā attiecībā uz stabilitāti, drošību un konfliktu novēršanu. Tas ir devis ieguldījumu labklājības līmeņa celšanā, iespēju paplašināšanā, kā arī nodrošinājis svarīgus transporta un enerģijas pārvietošanas ceļus.
Eiropas Savienības paplašināšanās politika ir bijusi veiksmīga gan Eiropas Savienībai, gan arī visai Eiropai kopumā. Šajā saistībā ir svarīgi saglabāt "atvērto durvju” politiku gan kandidātvalstīm, gan potenciālajām kandidātvalstīm. Valstīm ar Eiropas perspektīvu kontinenta austrumu daļā saglabāt tādu pieeju, kam pamatā, protams, ir nepieciešamo kritēriju un nosacījumu izpilde.
Tomēr, lai turpinātu paplašināšanos, mums nepieciešams dzīvotspējīgs risinājums tad, kad Lisabonas līgums stāsies spēkā.
Monika Beňová
(SK) Mēs esam dzirdējuši tādus vārdus kā "nogurums no paplašināšanās”, "krīze” vai "apvienošanās nepieciešamība”. Tie ir ļoti nomācoši vārdi un attieksme, kas drīzāk liecina par bezpalīdzību un augstprātību nekā par spēju aktīvi īstenot vienotas Eiropas ideju.
Apvienošanās nav to valstu problēma, kuras iestājās Eiropas Savienībā iepriekšējās divās paplašināšanās kārtās. Drīzāk tā ir veco dalībvalstu problēma. Tām sev jāpajautā, kāpēc tām vajadzīga apvienošanās. Attiecībā uz "nogurumu no paplašināšanās” - tie esam mēs paši, ko apsēduši pretrunīgi uzskati un viedokļi, nevis tās valstis, kuras ir gatavas izpildīt visas mūsu prasības un nosacījumus, lai kļūtu par ES dalībvalstīm.
Piemēram, mūsu uzvedība attiecībā uz Turciju ir traģikomiska, jo šodien mēs vēl pat nevaram pateikt, vai mēs gribēsim uzņemt Turciju mūsu elitārajās aprindās, ja tiks izpildīti Kopenhāgenas kritēriji, un tātad jautājums vai visi jautājumi, kas ...
(Priekšsēdētājs pārtrauca runātāju.)
Marios Matsakis
Priekšsēdētāja kungs, kļūst drošāk, dzirdot Francijas prezidenta paziņojumu, kura būtība ir tāda, ka, lai Turcija pierādītu savu vēlmi darboties saskaņā ar saviem centieniem iestāties Eiropas Savienībā, tai jānostabilizē savas attiecības ar Kipru.
Ir pilnīgi neaptverami un pretrunā jebkādai loģikai, ka ES turpinās pievienošanās sarunas ar valsti, kas turpina neatzīt vienu no ES dalībvalstīm un vēl aizvien ir okupējusi šīs valsts daļu. Es saprotu, ka attiecībā uz valsti, kuras karaspēks pastāvīgi apdraud demokrātiju, jāizmanto "medusmaizes un rungas politika”, taču mūsu pacietība un tolerance nav neierobežotas.
Mēs esam runājuši ar Kipras sabiedrību. Pašlaik Komisijai un Padomei ir ļoti izdevīgs brīdis stingri pieprasīt, lai Turcija parāda savu labo gribu - nekavējoties aizvācot okupācijas karaspēku no Kipras salas un nekavējoties īstenojot Ankaras protokolu. Šāds solis neapšaubāmi palīdzēs rast risinājumu Kipras problēmai.
(Priekšsēdētājs pārtrauc runātāju.)
Priekšsēdētājs
Man teica, ka mums ir ļoti maz laika, tādēļ mēs nevienam vairs nevaram ļaut uzstāties.
Es gribētu uzsvērt, ka tie, kas bija pieteikušies runāt, var iesniegt savas runas rakstiski, lai iekļautu tās sanāksmes protokolā.
