A dioxinnal fertőzött takarmány esetének uniós következményei (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont a Bizottság nyilatkozata a dioxinnal fertőzött takarmány esetéről és annak uniós következményeiről.
John Dalli
a Bizottság tagja. - Elnök asszony! Mint ön is jól tudja, az új év olyan súlyos esettel kezdődött Németországban, amely kapcsán dioxinnal fertőzött takarmányt találtak. A Bizottság szolgálatai azóta is alapos figyelemmel kísérik a fejleményeket, és teljes mértékben együttműködnek az illetékes német hatóságokkal.
Én már el is kezdtem számba venni azokat a lehetséges intézkedéseket, amelyekkel biztosítani lehet, hogy a magas szintű élelmiszer- és takarmánybiztonsági rendszerünk még hatékonyabbá váljon. Hadd kezdjem azonban az esettel kapcsolatos tényekkel. Az esetre akkor derült fény, amikor egy összetett takarmányt gyártó cég a laboreredmények kézhezvételét követően 2010. december 22-én arról értesítette az illetékes német hatóságokat, hogy az önellenőrzés során vett egyik minta nem felelt meg az uniós jogszabályoknak.
Az elmúlt évben november közepe és december közepe között egy biodízelt gyártó cég hét technikai célra szánt zsírsav-szállítmányt küldött egy olyan takarmányzsírgyártónak, amely technikai célokra is gyárt zsírokat. Ez utóbbi vállalat egyben bejegyzett takarmányzsírgyártó is volt. Egyértelmű, hogy összekeverték a takarmány minőségű zsírt a technikai célra szánt zsírral. E szállítmányok közül négyről, amelyeket november második felében szállítottak, később kiderült, hogy dioxinnal fertőzöttek. A másik három szállítmány, amely 2010 decemberének első felében érte el a takarmányüzemeket, nem volt fertőzött.
Amíg azonban ezt nem tisztázták, valamint pusztán elővigyázatosságból, minden szállítmányt úgy tekintettek és úgy kezeltek, mintha fertőzött lett volna. Összesen majdnem 2 300 tonna potenciálisan fertőzött takarmányzsírt szállítottak ki 25 takarmánygyártóhoz Németországban. Németországon kívülre nem szállítottak ebből a takarmányzsírból.
A potenciálisan fertőzött zsír 2-10%-át tartalmazó, megközelítőleg 100 000-200 000 tonnányi takarmány körülbelül 4800 németországi gazdaságba jutott el. Kizárólag elővigyázatosságból minden ilyen gazdaságot zároltak, és felfüggesztették a kereskedelmi tevékenységüket. A gazdaságok között voltak tojótyúkot, hízó baromfit, libát, sertést, tejelő tehenet, szarvasmarhát és nyulat tenyésztő gazdaságok. A tenyésztyúkok számára gyártott potenciálisan fertőzött takarmányból Franciaországba és Dániába is szállítottak.
A zárolt gazdaságokból származó állati eredetű élelmiszereket nem lehet a piacra vinni addig, ameddig a zárolást fel nem oldják. Erre pedig csak akkor kerülhet sor, ha a vizsgálati eredményekből és a vizsgálatokból egyértelműen kiderül, hogy a gazdaságok fertőzöttségi szintje nem haladja meg az uniós törvények által megengedett szintet. Jelenleg az eredetileg zárolt 4 800 gazdaságból még 939 gazdaság - többnyire baromfi- és sertéstenyésztők - állnak zár alatt. Úgy tudjuk, hogy az eset észlelése óta egy-két kivételtől eltekintve nem adtak el, és nem exportáltak fertőzött élelmiszert Németországból.
A vizsgálati eredmények pedig kimutatták, hogy a termékek megfelelnek az uniós jogszabályoknak. Ez jó példa az uniós nyomon követhetőségi rendszer hatékonyságára, és mi továbbra is éberek maradunk ebben a vonatkozásban.
Az eset szerencsés vonatkozása az, hogy az észlelt dioxinszint azokban az élelmiszerekben sem volt nagyon magas, amelyek túllépték az Unió által megengedett határértékeket, ami azt jelenti, hogy ezeknek a termékeknek a fogyasztása sem jelent azonnali veszélyt a fogyasztók egészségére rövid távon, ha egyáltalán fennáll bármilyen ilyen veszély.
Mit tett a Bizottság annak érdekében, hogy segítséget nyújtson az eset kezelésében? A szolgálataink állandó kapcsolatban állnak a német hatóságokkal, az élelmiszer- és takarmánybiztonsági riasztási rendszeren keresztül pedig azonnal szétküldenek minden információt a tagállamoknak. Kapcsolatban állnak a harmadik országokban működő illetékes hatóságokkal is, és világos tájékoztatást adnak az esetről a kereskedelmi partnereinknek. Ezenfelül a Bizottság tisztségviselői találkoztak a zsír- és olajiparban működő érintettekkel, és megpróbálták feltárni, hogy hogyan lehetne tovább javítani a takarmányok dioxintartalmának ellenőrzését.
Én személy szerint felvettem a kapcsolatot a német szövetségi élelmiszeripari, mezőgazdasági és fogyasztóvédelmi miniszterrel, Ilse Aignerrel január 6-án, és véleményt cseréltünk arról, hogy mit kellene tennünk annak érdekében, hogy a jövőben el tudjuk kerülni a hasonló fertőzéseket és eseteket. Ma is beszéltem a német miniszterrel, mert aggasztottak a múlt hét végén kapott legújabb hírek, amelyek szerint az egyik takarmánygyártó nem küldte meg a teljes listáját azoknak a gazdaságoknak, amelyek kaptak a potenciálisan fertőzött takarmányból, és pontatlan információt adott meg a fertőzött takarmányzsírnak az összetett takarmányban történő felhasználásával kapcsolatban, amelynek következtében további több száz gazdaságot kellett zár alá helyezni.
Ez az eset az uniós élelmiszerbiztonsági rendelkezések nagyon súlyos megsértését jelenti. Meg kell azonban mondanunk, hogy a német hatóságok teljes erejükkel dolgoznak az ügyön, és mindent megtesznek annak érdekében, hogy gyors és határozott megoldást találjanak.
Azt a tájékoztatást kaptam, hogy újabb tesztelési kapacitásokat bocsátanak rendelkezésre, hogy a lehető leghamarabb el tudják végezni a munkát. Az is fontos azonban, hogy uniós szinten mielőbb átgondoljuk a takarmánybiztonsággal kapcsolatos megközelítésünk tágabb vonatkozásait. Ebből kifolyólag az Élelmiszerügyi és Állategészségügyi Hivatal egy munkacsoportja jövő héten Németországba utazik, hogy segítséget adjon a német hatóságoknak, és tájékoztatást nyújtson mindannyiunk számára arról, hogy hogyan történt a fertőzés, és hogy hogyan lehetne az ilyesmit a jövőben elkerülni. A német hatóságokat már tájékoztattuk erről, és beleegyeztek a látogatásba. Biztos vagyok benne, hogy számíthatunk a német kollégák teljes együttműködésére.
Ezt az esetet a Mezőgazdasági Tanácsnak a jövő hétfőn esedékes, tehát január 24-én Brüsszelben megtartandó értekezletén is tárgyalni fogják. Mint már említettem, mérlegeljük az intézkedéseket, többek között a jogalkotási lépéseket.
Ez az eset rávilágított arra, hogy feltétlenül biztosítanunk kell a nemzeti ellenőrzési rendszerek hatékonyságát, mert ezekre épül az unió tagországainak és a harmadik országoknak az élelmiszer- és takarmánybiztonsági intézkedéseinkbe vetett bizalma. A probléma megoldása érdekében vizsgálom a lehetőségét annak, hogy megvalósítsuk az élelmezési és takarmányozási célokra, illetve a technikai célokra szánt zsírok és olajak gyártásának szigorú különválasztását, és gondolkodom azon is, hogy jogilag előírjuk a dioxin fokozottabb ellenőrzését a takarmányláncok különböző fázisaiban.
Biztos vagyok benne, hogy ha elfogadjuk és bevezetjük ezeket az intézkedéseket, akkor azok megfelelő mértékben javítani fogják a már most is szilárd élelmiszer- és takarmánybiztonsági rendszerünket.
Albert Deß
Elnök asszony, Biztos úr! Köszönöm a németországi dioxinbotrány tényszerű ismertetését. Engem - úgy is, mint mezőgazdasági termelőt - rendkívül bosszant az a tény, hogy újra és újra ilyen botrányokkal kell foglalkoznunk, amelyeknek az oka egyértelműen a gondatlanság, valamint a törvények megszegése. Annyi törvényt és jogszabályt hozhatunk, amennyit csak akarunk - az élelmiszerek előállításával kapcsolatos európai törvények már így is a világ legszigorúbb törvényei közé tartoznak, és nálunk a legalacsonyabb azoknak az összetevőknek a határa, amelyek veszélyeztethetik a fogyasztók egészségét -, mégis ki vagyunk téve az ilyen veszélyeknek.
Ezért is kellene azt is előírnunk - és ez a tagországok felelőssége is -, hogy ha az ügyész megállapítja, hogy bűncselekményről van szó, akkor a büntetés nagyságrendje jelentősen nagyobb legyen. Az ilyen emberek ne ússzák meg pénzbírsággal - itt már börtönbüntetésre van szükség. Ki kell vonni őket a forgalomból, hogy ne tudjanak ismét ilyen katasztrófát okozni.
Biztos úr! Nagyon örülök annak, hogy elismerte, hogy a német hatóságok megfelelő sorrendben tették meg az intézkedéseket - Németországban nekem is ez volt a benyomásom, bár volt némi politikai felbolydulás azzal kapcsolatban, hogy az ügyet nem megfelelően kezelik. Össze kell ülnünk, és ha szükséges, ki kell egészítenünk a meglévő szigorú rendelkezéseket.
Ön említett egy konkrét dolgot is, amelyet mi teljes mértékben támogatunk. Egyetértek azzal - és a képviselőcsoportom nevében is mondom ezt -, hogy az élelmiszerek előállítását szigorúan válasszuk külön más termékek gyártásától, hogy ne fordulhasson elő ilyen keveredés. Számíthat a támogatásunkra, Biztos úr, amikor arra kerül a sor, hogy tovább kell fejleszteni a rendelkezéseket és a szabályokat annak érdekében, hogy a jövőben meg tudjuk előzni a hasonló botrányokat.
Ulrike Rodust
Elnök asszony, Biztos úr! Engem igen megleptek az önök észrevételei. Én némileg másképpen értelmeztem a sajtót - legalábbis Németországban. Engem rendkívül bosszant az is, hogy az élelmiszerbiztonság területén újra és újra botrányok törnek ki. Ezt nem engedhetjük meg! Tudom, hogy a szabályok és a törvények önmagukban nem tudják megakadályozni a bűncselekményeket ezen a területen. Minden tőlünk telhetőt meg kell azonban tennünk annak érdekében, hogy a lehető legnagyobb mértékben megnehezítsük az elkövetők dolgát. A Bizottság szólítsa fel a tagállamokat, hogy sürgősen vizsgálják felül az általuk alkalmazott büntetések szintjét ezen a területen. Az élelmiszer és a takarmány szándékos hanyag kezelését nem triviális büntetésekkel kell sújtani. A bírság gyakran olyan kicsi az elérhető nyereséghez képest, hogy azt az aprópénzből kifizetik.
Az is nagyon fontos lenne, hogy növeljük az állami ellenőrök számát. A legutóbbi németországi példa jól mutatja, hogy az önellenőrzés elvének komoly hiányosságai vannak. Arra is szeretnék rámutatni, hogy a "szennyező fizessen” elvét következetesen kell alkalmazni ez egész láncban - a vályútól az asztalig. Végül is az élelmiszer biztonsága azzal kezdődik, hogy mivel etetjük az állatokat.
Ne ártatlan embereknek kelljen szenvedni a mások által elkövetett bűntények miatt! Egyelőre nem világos, hogy ki fogja megfizetni a mezőgazdasági termelők által a dioxinbotrány miatt elszenvedett veszteségeket. Egy dolog azonban biztos: nem a szennyezők fognak csődbe menni, mert náluk már egyáltalán nem maradt pénz. Ez elfogadhatatlan. Ebben a vonatkozásban fontolóra kellene venni egy európai alap létrehozását, amelybe minden élelmiszer gyártónak be kellene fizetnie. Az élelmiszerbiztonsággal kapcsolatban állandóan felmerülő kérdések egy dolgot világossá tesznek: teljes nyomon követhetőséget kell biztosítanunk a teljes feldolgozási láncban, mind az élelmiszer, mind pedig a takarmány területén. Ebben a vonatkozásban javítani kell az uniós szabályozást és a nemzeti törvényeket is.
Corinne Lepage
Elnök asszony, Biztos úr! Európában 10 éven belül négy ilyen eset fordult elő.
Miközben meg lehetünk elégedve azzal, hogy a riasztási rendszerünk megfelelően működött, teljességgel elfogadhatatlan, hogy ilyen eset egyáltalán előfordulhat. Az európai fogyasztók egészsége nem lehet kiigazítani szükséges változó egy olyan rendszerben, amelyben a költségek csökkentése a legfontosabb, és amely tulajdonképpen közvetett módon még bátorítja is az elkövetőket azzal, hogy igen enyhe büntetéseket szab ki.
Nekünk azonban, Biztos úr, meg kell őriznünk a polgártársaink bizalmát, és ezt ön mindenkinél jobban tudja. Milyen intézkedéseket terveznek tehát? Az imént ön arról beszélt - és ezt örömmel hallottam -, hogy külön kellene választani az ipari olajak és az élelmezési célú olajak előállítását. Ezt kötelezővé kell tenni, Biztos úr, hogy ez ne csak egy alternatíva legyen a gyártási folyamatban, mert így sokkal nagyobb biztonságot tudunk majd elérni.
Másodszor tisztességtelennek tartom, hogy a gyártók csődöt jelenthetnek. Milyen intézkedéseket tehetünk, Biztos úr, annak érdekében, hogy az ilyen cselekmények ne maradjanak büntetlenül? A felelősség még mindig a biztonság legjobb felvigyázója.
Végül pedig milyen intézkedéseket terveznek annak érdekben, hogy javítsák a tagállamokban kialakított felügyeletet? A riasztást ugyanis majdnem három héttel azután adták ki, hogy kiszállították ezeket az olajakat. Ez persze aligha a Bizottság hibája, de a fogyasztóknak akkor is problémát jelentett. Az ön véleménye szerint javíthatunk-e a helyzeten ilyen vonatkozásban, Biztos úr?
Martin Häusling
Elnök asszony, Biztos úr, hölgyeim és uraim! Egyértelmű, hogy a fogyasztók bizalma ismét erősen megrendült, és természetes, hogy most azt kérdezik, hogy vajon mit tesznek a nemzeti hatóságok, és mit tesz az EU annak érdekében, hogy gátat vessen a fertőzést okozó személyek tevékenységének. A Biztos úrral ellentétben én nem gondolom, hogy ez baleset vagy merő véletlen lett volna. Úgy gondolom, hogy az egész mögött egy rendszer van, amelyben bizonyos vállalatok milliókat keresnek azzal, hogy olyan anyagokat kevernek a takarmányhoz, amelyek nem igazán abba valók. Ők maguk azután kibújnak a felelősség alól, és a mezőgazdasági termelők, illetve a fogyasztók fizetik meg mindennek az árát.
Szerintem ebből kell kiindulnunk, és természetesen nekünk is fel kell tennünk azt a kérdést, hogy valóban ott végezzük-e az ellenőrzéseket, ahol kell? Németországban csak néhány olyan vállalat működik a takarmányágazatban, amely zsírral dolgozik. Miért nem végzünk ezeknél célzott ellenőrzéseket? Miért támaszkodunk az önellenőrzésre, és miért érjük be szúrópróbaszerűen kapott értékekkel, amelyeket azután utólag hivatalosan ellenőriztetni kell? Más szavakkal: kockázatalapú monitoringra lenne szükség egész Európában. Ezek alapján a következőket kérdezem öntől, Biztos úr: mit tesz ezen a téren az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság? Csak németországi esetről van szó, vagy vannak talán más esetek is Európában, amelyeket még fel kellene tárni?
Azt hiszem, egyetértünk abban, hogy szükség lenne egy pozitív listára azzal kapcsolatban, hogy ténylegesen mit tartalmazhat a takarmány. Szigorú engedélyezési szabályok kellenek a vállalatok számára, legyen kártérítési kötelezettség, és válasszuk külön a termékek áramlását! Úgy gondolom azonban - és ezt el kell ismételnem -, hogy bizony sok irányelvben is alapvető változtatások szükségesek, mert végső soron az állatok takarmányának a mezőkről kell kikerülnie, nem pedig az ipari üzemekből. A mezőgazdasági termelőknek tudniuk kell, hogy mivel etetik az állataikat, és a fogyasztóknak is tudniuk kell, hogy honnan származik a takarmány. Gondoskodnunk kell arról, hogy ez valóban így legyen. Ennek a helyzetnek a megoldásával most elkezdhetjük - és el is kell kezdenünk - a mezőgazdasági reformot, mert végül az egész mezőgazdaság meg fogja szenvedni azt a kárt, amit néhány bűnöző okoz a takarmány megfertőzésével, és elvi kérdés, hogy ezt megakadályozzuk.
James Nicholson
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony! Teljes mértékben együtt érzek azokkal a német mezőgazdasági termelőkkel, akik ebbe a helyzetbe kerültek.
Körülbelül két évvel ezelőtt magam is átéltem már ilyet Észak-Írországban, ahol nagyon hasonló eset történt. Ott is azok a mezőgazdasági termelők szenvedtek a legtöbbet, akik egyáltalán nem is tehettek az egészről. Azt hiszem, hogy elhangzott itt a bűnöző szó, és vannak olyan személyek, akik bűnös szándékkal vettek részt az ügyben. Meg kell kérdeznünk, hogy miért teszik ezt, és hogy valóban az-e a céljuk, hogy még több pénzt keressenek, ahogyan Häusling úr mondja. Ha igen, akkor el kell őket ítélni ezért.
Azt azonban teljesen világossá kell tennünk, hogy nem az élelmiszertermelők a felelősek. Azok a felelősek, akik takarmányt szállítanak azoknak, akik előállítják az élelmiszert. Ellenük kell fellépnünk azért, hogy ne fordulhasson elő ismét ilyen eset, és hogy helyreállítsuk a fogyasztók bizalmát. Meg tudom érteni, hogy jelenleg megrendült a fogyasztók bizalma. Ahogyan valaki mondta, előfordult már ilyen korábban is, és nem szabadna engednünk, hogy újra megtörténjen. Ne üssük el a dolgot azzal, hogy megint új törvényeket hozunk! Inkább hajtsuk végre azokat, amelyek már léteznek!
Sabine Wils
Elnök asszony! Őrlés, keverés, csalás - mostanában ezek a divatos kifejezések a német takarmányiparban. 1999 óta öt dioxinbotrány tört ki csak Németországban. A takarmánygyártókat és a nagy élelmiszeripari vállalatokat láthatóan sem az EU irányelvei, sem a nemzeti jogszabályok nem érdeklik, amikor arról van szó, hogy nagy profitot lehet termelni olcsó élelmiszerrel. Németországban kegyetlen verseny folyik azért, hogy ki tudja a legalacsonyabb árat kínálni az élelmiszerpiacon. Ennélfogva az intenzív állattartásban alkalmazott takarmánynak is a lehető legolcsóbbnak kell lennie. Az állam ritkán ellenőrizni a takarmány- és élelmiszergyártókat. Az állam egyre inkább a gyártók által végzett önellenőrzésre támaszkodik, és meg akarja spórolni magának azt a költséget, hogy képzett szakembereket foglalkoztasson. Ilyen körülmények között a dioxinnal fertőzött ipari hulladékzsír könnyen utat találhatott magának a takarmány- és élelemláncba.
A jelenlegi dioxinbotrányt meg lehetett volna előzni, ha ellenőrzik a zsír dioxintartalmát még mielőtt hozzákeverik a takarmányhoz. Akkor még időben kiderült volna a fertőzés. Így azonban számos fogyasztó ismét dioxinnal fertőződött. A dioxinfelvételünk nyolcvan százaléka állati eredetű élelemmel kerül a szervezetünkbe - tehát hússal, tejjel és tojással. A Foodwatch jogosan követeli, hogy a takarmánygyártóknak tegyük kötelezővé, hogy a takarmány-alapanyagok minden tételében ellenőrizzék a dioxin és a PCB jelentétét még a bekeverés előtt. A takarmányba semmiképpen nem kerülhet be olyan összetevő, amely nem felel meg a határértékeknek. Az erősen fertőzött tételeket meg kell semmisíteni, és legyen bizonyítható, hogy ez valóban megtörtént. Ez az egyetlen módja annak, hogy megelőzzük a szennyező anyagok további hamisítását és hígítását.
A laboratóriumokat is kötelezni kell arra, hogy jelentsék a nemzeti felügyeleti hatóságoknak azokat az eseteket, amikor valaki túllépi a határértékeket. Be kell vezetnünk címkézési követelményt is a hús nyomon követése érdekében. A jelenlegi és az előző németországi élelmiszerbotrányok megmutatták, hogy elengedhetetlenek a rutinszerű állami ellenőrzések a takarmánygyártóknál és az állattenyésztőknél. Ezt hogyan gondolják megvalósítani, Biztos úr?
Peter Liese
(DE) Elnök asszony, Biztos úr, hölgyeim és uraim! A fogyasztókat és a mezőgazdasági termelőket jobban meg kell védenünk a felelőtlen takarmány- és takarmányzsír-hamisítóktól. Ezeknek a hamisítóknak a tevékenységét egész Európában meg kell állítanunk. Az egyik képviselőtársunk az imént kizárólag Németországról beszélt, de sajnos más tagállamokban is előfordultak már dioxin- és egyéb hasonló botrányok.
Az ilyen esetek elsősorban az ügyészségekre rónak nagy feladatot, mivel bűncselekményekkel állunk szemben. Remélem, hogy a német ügyészek és azon országok szervezetei, amelyek szintén érintettek lehetnek - említették, hogy Hollandia is a lánc része volt - gyorsabban dolgoznak majd, mint az írországi ügyészek. Ott ugyanis csak most ítélték el a 2008. évi botrány felelőseit. Ennél azért általában véve gyorsabbnak kell lennünk.
Az lenne a kérésem, hogy ezt a botrányt - mert valóban botrányról van szó - helyezzük megfelelő megvilágításba. Az értékek legfeljebb négyszer voltak magasabbak a megengedettnél. Ez nem jó, és nem véletlen, hogy létezik egy figyelmeztető szint, amelyet nem szabad túllépni. A figyelmeztető szintet azonban szándékosan úgy határozták meg, hogy azt a tartományt, amelyben az állatkísérletek során hosszú távú károsodást tapasztaltak, a határérték százszorosakor érjük csak el. Nincs szó tehát akut kockázatról; inkább csak óvintézkedésekről beszélünk.
Az 1999-es belgiumi botrány esetében az értékek 700-szor magasabbak voltak, mint a jelenlegi uniós határérték. Uniós intézkedésekkel a környezetet érintő dioxinfertőzést is az 1990-es érték tizedére csökkentettük - például a vegyszerekre vonatkozó jogszabályokkal, a hulladékégetőkre vonatkozó jobb szabványokkal és így tovább. Mindazonáltal bizonyos intézkedéseket egész Európában meg kell tennünk az élelmiszerláncban. Dioxinfigyelésre és a zsírok különválasztására van szükségünk véleményem szerint, valamint az egész Unióban érvényes, takarmányokra vonatkozó tisztasági követelményekre, továbbá jobb védelmet kell biztosítanunk a mezőgazdasági termelők számára, akik nem tudják kivédeni ezeket a hanyagságokat és bűncselekményeket, amelyek újra és újra előfordulnak az élelmiszerláncban.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Elnök asszony! Nem tudom eléggé hangsúlyozni, hogy Európa vitathatatlanul sokkal szigorúbb minőségi szabványokkal rendelkezik az élelmiszertermékekre vonatkozóan, mint a világ bármely része. A fogyasztóink, az export piacaink és a termelőink egyaránt azt várják el tőlünk, hogy nagy erőfeszítéseket tegyünk, és jelentős befektetéseket hajtsunk végre ezeknek a szabványoknak a fenntartása érdekében.
Ha a közelmúltban Németországban történt fertőzés a világ más részein fordult volna elő, akkor jó eséllyel még csak nem is hallottunk volna róla. De nem máshol történt. Itt, az Európai Unióban történt. Ami Németországban esett meg, az elfogadhatatlan, és nemcsak alaposan ki kell vizsgálni, hanem felelősségre is kell vonni az elkövetőket azért, ami inkább bűnténynek, sem pedig balesetnek tűnik.
A fertőzés eredete még mindig nem világos, és ezt igen nyugtalanítónak tartom. Úgy tűnik, hogy nincs világosan definiálva, hogy a német hatóságok milyen felelősséget viselnek a felügyeleti munkájukban előforduló mulasztásokért. Az is látható, hogy a fertőzés vállalati bejelentés útján került napvilágra, nem pedig hatósági ellenőrzés során.
A felelősöket még nem azonosították, a helyzet komolysága pedig megköveteli, hogy a Bizottság objektív módon tisztázza a történteket.
Britta Reimers
(DE) Elnök úr, Biztos úr, hölgyeim és uraim! A legutóbbi dioxinszennyezés több mint egy újabb botrány. Európa végre észbe kaphat. Mióta panaszkodunk már, hogy a mezőgazdaságban szélsőséges verseny folyik az árak vonatkozásában és a túlélésért, ezt pedig a minél olcsóbb élelmiszerek iránti telhetetlen igény hajtja.
Ez a harc már jó ideje nem csak egyszerű erőpróba. Az érintettek egyre gyakrabban vesznek igénybe törvénytelen eszközöket és alkalmaznak törvénytelen módszereket. A végén azonban ennek mindannyian a vesztesei leszünk. Hozhatunk még több törvényt és irányelvet, végezhetünk még több ellenőrzést még nagyobb költségen, kivethetünk még súlyosabb büntetéseket - ezek semmit sem fognak érni a bűnözők elszántsága ellen, amelyet a fennmaradásért folytatott kemény élet-halál harc fűt.
Végre meg kell oldanunk a probléma valódi okait. Végre véget kell vetnünk annak, hogy állandóan egyre több és olcsóbb élelmiszerre van igény. Mint mezőgazdasági termelő magam is tapasztaltam, hogy milyen tehetetlen az ember bizonyos személyek törvénytelen tevékenységével szemben, amely - mint ebben az esetben is - sokszor az orra előtt zajlik. A szakmabeli kollégáimmal együtt végigfutott a hideg a hátunkon arra a gondolatra, hogy ki lesz a következő, akit ártatlanul magával ragad ez az örvény.
A következőt szeretném tehát kérdezni a Bizottságtól: mit szándékoznak tenni önök és a munkatársaik az élelmiszerek értékének helyreállítása érdekében? Üdvözlöm az elhangzott javaslatokat, de ezek nem fogják megoldani a fő problémát.
Bart Staes
(NL) Elnök asszony, Biztos úr, hölgyeim és uraim! Ez a botrány valódi déjà vu érzést kelt bennem, mert ennek a válságnak a lefolyása majdnem teljesen azonos azzal, ami tizenkét évvel ezelőtt Belgiumban történt. Az elmúlt tíz évben történt túlzottan is sok incidens megmutatta, hogy meglehetősen sok olyan szereplő tevékenykedik az állati takarmányolaj és takarmányzsír iparágban, aki gátlástalan mohóságában a törvénytelen módszerektől és a csalástól sem riad vissza, és ezzel mind a mezőgazdasági termelők jövedelmét, mind pedig a fogyasztók egészségét károsítja. Ez elfogadhatatlan. A meglévő jogszabályokat valóban stressz tesztnek kellene alávetni. Remélem, hogy a Mezőgazdasági Tanács is hozzá fog ehhez szólni.
Szükség van azonban ellenőrzésre és felderítésre is. Az iparágban még mindig nagymértékű az önellenőrzés. A nemzeti hatóságoknak több és szigorúbb ellenőrzést kellene végezniük az önellenőrzés minden fajtáját illetően. Ezt arányosan kellene végrehajtani. Másodszor pedig azt hiszem, hogy az Ír Élelmiszer- és Állategészségügyi Hivatalnak is több ellenőrzést kellene végeznie. Azokat is ellenőriznünk kell, akik az ellenőrzést végzik. Azt olvastam, hogy az elmúlt tíz évben ez a Hivatal csak három küldetést hajtott végre. Ez bizony kevés, és növelnünk kell ezt a számot. Biztos úr, utasítani fogja-e a Hivatalt, hogy vállaljon nagyobb szerepet a dioxinproblémák megoldásában?
Jaroslav Paška
Elnök asszony! Sokéves működése során az Európai Unió rendkívül komplex struktúráját hozta létre a különböző szabályoknak és szabályozásoknak, amelyekkel azt a benyomást kívánja kelteni az emberekben, hogy az Unió törődik az élelmiszereink tisztaságával és minőségével. Ennek az üzenetnek a megerősítése érdekében az Unió számos különböző szakértőt, ellenőrt, állatorvost és tisztviselőt alkalmaz, valamint hatalmas és összetett intézményrendszert alakít ki az európai élelmiszerek minőségének garantálása érdekében.
Hölgyeim és uraim! Most láthatjuk, hogy ez mennyire jól működik. Európát elárasztják a fertőzött élelmiszerek, és a bürokratikus apparátusunknak láthatóan fogalma sincs arról, hogy mit tegyen ez ellen. Hogy megértsük a helyzet komolyságát, idézzük fel, hogy mit eredményezett ez az élelmiszer-panama a számunkra.
A tudományos közösség a dioxinokat az ember által valaha is előállított legmérgezőbb vegyszerek között tartja számon. Ezek a legsúlyosabb rákkeltő anyagok, de csökkentik a sejtek és a hormonok immunitását is, növelik a fertőzésre való hajlamot, rosszabb termékenységet, több abortuszt, rendellenesen működő petesejteket, születési problémákat, nagyobb gyermekhalandóságot és a központi idegrendszer fejlődésével kapcsolatos problémákat okoznak, ezenfelül a szteroidhormonok és -receptorok patologikus elváltozásaiért felelősek, és még hosszan sorolhatnám.
A dioxinok soha nem bomlanak le. Összegyűlnek az élő szervezetek szöveteiben, és az Egészségügyi Világszervezet szerint, ha egy rizsszemnek megfelelő mennyiségű dioxin bekerül a keringésbe, az egymillió ember éves határértékének felel meg.
Ma az is kiderült, hogy a Harles and Jentzsch nevű német vállalat már korábban is adagolt dioxint az állati takarmányhoz, és 2010 márciusa óta mintegy 3 000 tonna dioxinnal fertőzött zsírt szállított a piacra. A jelenlegi adatok szerint a fertőzött tojások eljutottak Hollandiába és az Egyesült Királyságba is, a fertőzött hús pedig Franciaországba és Dániába.
Azt szeretném tehát kérdezni, Biztos úr, hogy hogyan lehetséges az, hogy egy olyan vállalatot, amely több ezer mezőgazdasági termelőnek szállít takarmánykeveréket, nem tartanak nyilván egy szabályozott ellenőrzési rendszerben? Milyen együttműködésre számíthatunk a német állami hatóságoktól, ha egy vállalat úgy gyárthat takarmánykeveréket, hogy nem is szerepel az ellenőrzési rendszerben? Milyen állategészségügyi ellenőrzést végeznek a tenyésztőknél, ha ezek a vizsgálatok nem mutatták ki a takarmány szennyezettségét 2010 márciusa óta? Hölgyeim és uraim! Mi történik a kidobott élelmiszerekkel? A kidobott tojásokról és húsról van szó, és mi ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Janusz Wojciechowski
(PL) Elnök asszony! Botránnyal állunk szemben, és a botrány még enyhe kifejezés arra, ami történt. Több ezer ember egészsége és élete került ugyanis komoly veszélybe. Remélem, hogy meg fogják találni a felelősöket, és megfelelően meg is büntetik őket, de azt is remélem, hogy ez az ügy alkalmat ad arra is, hogy alaposan átgondoljuk az Európai Unióban kialakult mezőgazdasági modellt. A mezőgazdaság már iparrá vált. Már nincsen állattenyésztés - húsgyártás van. Hatalmas telepek vannak, takarmányipar van, és olyan állatok, amelyek takarmányon nőnek fel - és ez a takarmány dioxint tartalmaz. A takarmány genetikailag módosított anyagokat is tartalmaz, amelyeket nem is ellenőriznek pontosan, ez a mezőgazdasági modell pedig nem működik. Ez a modell nem garantálja az élelmiszerek biztonságát.
A megoldás az lenne, hogy tartsuk nagyobb tiszteletben azokat az Európában - többek között Lengyelországban és más országokban is - még létező gazdaságokat, amelyek a saját maguk által termelt takarmányt etetik meg az állatokkal. Ezeket támogatnunk kellene.
Kartika Tamara Liotard
(NL) Elnök asszony, Biztos úr! A fertőzésért felelős vállalat már 2010 márciusában tudta, hogy veszélyesen magas dioxinszinttel rendelkező termékeket ad el. Hogyan lehetséges az, hogy ezt az országos hatóságok egyetlen ellenőrzése sem mutatta ki, és így nem lehetett már akkor megtenni a szükséges intézkedéseket? Vajon tényleg megfelelőek az élelmiszereink biztonságát ellenőrző jelenlegi mechanizmusok? Nekem úgy tűnik, hogy nem megfelelőek, mert ha azok lennének, akkor ezt a dioxinválságot el lehetett volna kerülni.
Úgy látszik, hogy az élelmiszerbotrányoknak se szeri, se száma. Nemcsak a dioxinbotrányt említhetjük, hanem azokat a klónozott termékeket is, amelyek tavaly észrevétlenül bekerültek a boltokba. Szabályból már van elég, de az élelmiszerbiztonság ellenőrzését hatékonyabbá és gyakoribbá kell tennünk. Mi több, a vizsgálatok eredményét nyilvánosságra kellene hozni. Ezt mind az élelmiszereink biztonsága, mind pedig a polgáraink egészsége érdekében meg kell tennünk.
Ezenkívül felszólítom a Bizottságot, hogy támogassa a fertőzésért felelős vállalatok ellen azon becsapott tenyésztők által benyújtott kártérítési igényeket, akik tudtukon kívül megmérgezték a saját állataikat.
John Stuart Agnew
Elnök asszony! Szeretnék érdekeltséget bejelenteni: brit tojástermelő vagyok.
A dioxinfertőzés annak a következménye, hogy nem tartották be az állati takarmányra vonatkozó feldolgozási szabályokat, amelyek sokkal szigorúbbak, mint a repcemag bioüzemanyaggá történő átalakításakor követendő egyszerűbb eljárások. Az Uniónak a bioüzemanyagok iránti lelkesedése tehát nem várt következményekkel is járhat. Véleményem szerint azonban ez nem az EU ügye. Újabb szabályozásokkal ezt nem lehet megoldani, és nincs is erre szükség. A németek problémát találtak, tájékoztattak minket erről, és megteszik a szükséges lépéseket.
Nagy-Britanniában létezik egy átfogó minőségbiztosítási rendszer, amelynek a neve Lion Code. Ez a nagyüzemi takarmánygyártásra és a háztáji tojástermelésre egyaránt vonatkozik, és biztosítja, hogy ilyen esetek minél ritkábban fordulhassanak elő. Ha tehát önök közül bárki jó minőségű tojást kívánna vásárolni, akkor az illető forduljon az "oroszlánhoz”, és a brit termelők örömmel állnak a rendelkezésére.
Michel Dantin
(FR) Elnök asszony, Biztos úr! Először is úgy gondolom, hogy meg lehetünk elégedve, mert igaz, hogy válságról beszélünk, de azért tudunk róla beszélni, mert működött a rendszerünk.
A világ legerősebb fogyasztóvédelmi rendszerével rendelkezünk. Ezt a fogyasztóknak is szem előtt kell tartaniuk. Ezúttal azonban a rendszer nem egészen úgy működött, ahogyan kellett volna, és mielőtt még kitalálnánk egy újabbat, szerintem gondosan és alaposan meg kell vizsgálnunk annak az okait, hogy miért ilyen későn derült fény a problémára, és meg kell kérdeznünk, hogy mi okozhatta ezt a késedelmet.
Úgy gondolom azonban, hogy a bűncselekmény elítélése mellett azt is meg kell kérdeznünk, hogy miért is történt ez valójában. Véleményem szerint a mezőgazdasági és agrár-élelmiszeripari ágazatokban az intézkedéseink miatt a kínálati oldalon kíméletlen verseny folyik a legalacsonyabb költségek és a legalacsonyabb árak eléréséért, és már semmi sem véd meg minket az olyan devianciáktól, mint ez az elfogadhatatlan viselkedés.
Ezek alapján tehát, Biztos úr, szándékukban áll-e emelni az ilyen cselekményekért kiszabható büntetéseket? A második kérdésem arra vonatkozik, hogy hogyan fogunk azonnali támogatást adni - és itt tényleg azonnalira gondolok - az érintett tenyésztőknek. Ezt azért kérdezem, mert az árrések olyan alacsonyak, hogy ha néhány tenyésztő nem kap nagyon gyorsan támogatást, vagy akár előleget is a neki járó pénzből, akkor lehúzza a redőnyt, mire a szokásos sebességgel lefolytatott eljárás befejeződik.
Franz Obermayr
(DE) Elnök asszony! Feltehetnék az előző hozzászólónak egy kérdést? Lényegében azt mondta ugyanis, hogy a rendszer működik. Érdekelne, hogy vajon tudomása van-e arról, hogy nem a rendszer, hanem a fogyasztók segítettek a történtek felderítésében.
Másodszor pedig ami az előző hozzászóló birtokában lévő információkat illeti, szeretném megkérdezni tőle, hogy arról tud-e, hogy bizonyos tanulmányok szerint a polgárok szívesen fizetnének valamivel többet azért, hogy biztosak lehessenek benne, hogy a termékek valóban jó minőségűek, és hogy olyan állatokból származnak, amelyeket a fajtájuknak megfelelő körülmények között tartottak.
Michel Dantin
(FR) Elnök asszony! Szerintem a kérdéseket feltevő képviselőtársunk valójában kommentálni kívánta a helyzetet, nem pedig tőlem akart valamit kérdezni. Nyilvánvalóan tudjuk, hogy a rendszer nem jól működött. Ami azonban az európai fogyasztókat illeti, szeretném hangsúlyozni, hogy milyen szigorú a védelmi rendszerünk. Nem fogadhatjuk el azt az állítást, hogy semmit nem tettünk, hiszen az egész világon nálunk a legszigorúbbak a szabványok.
Paolo De Castro
(IT) Elnök asszony, Biztos úr, hölgyeim és uraim! Először is szeretném megköszönni Dalli biztos úrnak, hogy ma itt van velünk, és beszámolt erről az esetről, amely nagy aggodalmat keltett az európai fogyasztókban.
A jövő héten a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság, amelynek én vagyok az elnöke, szintén össze fog ülni, hogy részletesebben megvitassa ennek a súlyos esetnek a következményeit. Annak ellenére, hogy Európa határozottan elkötelezte magát az élelmiszerbiztonság mellett, további erőfeszítések szükségesek az átláthatóság terén, és több ellenőrzés szükséges ahhoz, hogy el tudjuk kerülni az élelmiszerszennyezés további eseteit.
Szeretném megemlíteni, hogy tavaly a Parlament elfogadott egy saját maga által kezdeményezett jelentést a mezőgazdasági termékek minőségéről, és még ennél is fontosabb, hogy ez a Ház első olvasatra elfogadta az élelmiszerekkel kapcsolatos információk fogyasztóknak történő szolgáltatásáról szóló szabályt, és bevezette a mezőgazdasági termékek származási helyének kötelező jelölését a termékek címkéin. Sajnos december 8-án az Egészségügyi Tanácsban elakadt ez a fontos kezdeményezés. Meg fogjuk próbálni második olvasatban ismét előhozni, mert a védelem és az átláthatóság terén fontos célkitűzésről van szó az európai fogyasztók érdekében.
A Parlament tehát a megfelelő irányba halad, és megmutatta, hogy a fogyasztók oldalán áll. Reméljük, hogy a Tanács és a Bizottság is hasonló hozzáállást tanúsít majd.
Marit Paulsen
(SV) Elnök asszony, Biztos úr! Egyet kell értenem azzal, amit több képviselőtársunk mondott, nevezetesen azzal, hogy a jelenlegi jogszabályok nagyrészt működnek. Nem ezekben rejlik a probléma. A probléma a jogszabályok betartásában, valamint az ellenőrző és a szankcionáló rendszerekben rejlik. Uniós szinten nincs jogunk arra, hogy beavatkozzunk a szankcionáló rendszerekbe, és nem szabad elfelejtenünk, hogy ha hozunk egy törvényt, de ezzel együtt nem határozunk meg semmilyen szankcionáló rendszert, akkor olyan törvényeket fogadunk el, amelyek teljesen hatástalanok lesznek. Ez így nem fog működni.
A Biztos úr azonban említett valamit, ami rendkívül fontos. Én voltam az előadója annak a szabályozásnak, amely a takarmányellenőrzések alapját képezi. A Biztos úr említette a takarmányiparba szánt és a technikai célokra szánt nyersanyagok - ez esetben - a zsírok szigorú különválasztását.
Tíz évvel ezelőtt azt javasoltam, hogy minden bizonytalan eredetű terméket fessünk meg. Őszintén úgy gondolom, hogy ez a helyzet nagyon rossz azoknak a gazdáknak, akiknek újra és újra gondokat okoznak a takarmányban lévő méreganyagok, és semmit nem tudnak tenni ellene.
Licia Ronzulli
(IT) Elnök asszony, hölgyeim és uraim! Ennek a szóbeli kérdésnek mindenképpen az egyik aláírója akartam lenni, mert úgy gondolom, hogy az elmúlt hetekben történt eset után nagyon fontos, hogy vitát nyissunk az élelmiszerbiztonságról.
Azok a termékek, amelyeket európaiak milliói fogyasztanak nap mint nap, vajon mennyire egészségesek és táplálóak? Valóban olyan biztosak vagyunk benne, hogy az asztalunkra kerülő termékek biztonságosak? A nyersanyagok minősége elengedhetetlen ahhoz, hogy garantáljuk a végtermék eredetiségét. A mezőtől az asztalig tartó folyamatos nyomon követés az egyetlen módja annak, hogy elkerüljük az élelmiszertermékek szennyeződését, és azonnal megállapítsuk a potenciális kockázatokat.
A legutóbbi németországi eset megerősíti annak a szükségességét, hogy kötelezővé tegyük az eredet feltüntetését a címkén minden termék vonatkozásában, beleértve a feldolgozott termékeket is, ahogyan De Castro úr azt már hangsúlyozta. Meg kell védenünk a fogyasztók azon jogát, hogy megtudhassák minden egyes általuk vásárolt termék eredetét, és az élelmiszerek biztonságát csak úgy lehet garantálni, ha mindenki felelősen cselekszik.
Valóban igaz, hogy a jelenlegi európai jogszabályok már most is tartalmaznak olyan ellenőrzéseket és eljárásokat, amelyekkel garantálható, hogy az asztalunkra kerülő élelmiszer valóban fogyasztásra alkalmas, valamint hogy a szennyezés kockázata minimális legyen, de arra kell törekednünk, hogy naponta javítsunk ezeknek az intézkedéseknek a hatékonyságán.
Büszke vagyok arra, hogy az olasz parlament holnap fog jóváhagyni egy olyan törvényt, amely kiterjeszti a kötelező eredetmegjelölést minden olyan termékre, amelyen az még nem szerepel. Végre tudni fogjuk az olyan termékek eredetét is, mint a sertéshús, a tartós tej, a gyümölcs, a zöldség és bizonyos italok, például a narancslé.
Remélem, hogy Európa ihletet merít ebből a törvényből. Én aktívan azon leszek, hogy nagyobb átláthatóságot, tájékoztatást és fogyasztói jogvédelmet valósítsunk meg, mert ezek olyan eszközök, amelyek szerintem elengedhetetlenek az egészséges és tápláló élelmiszerek terjesztésében.
Marita Ulvskog
(SV) Elnök asszony! Most a legfontosabb kérdés az, hogy hogyan kerülhetjük el az újabb botrányokat és az újabb kockázatos helyzeteket. Örvendetes, hogy a Biztos úr Németországba utazik, és világos, hogy a mezőgazdasági miniszterekből álló Tanácsnak meg kell vitatnia az ügyet. Az is botrány lenne, ha ezt nem tennék meg. Van azonban még néhány egyéb tennivaló is ebben az ügyben. Szigorú szankciókra van például szükségünk annak érdekében, hogy a tagállamok is megértsék, hogy döntést kell hozniuk ezen a téren.
Mindenekelőtt fel kell hagynunk az önellenőrzésekkel. Más ágazatokban és vállalatoknál teljesen egyértelmű, hogy a jogszabályok betartását független hatóságoknak kell ellenőrizniük, és ez pont abban az ágazatban nincs így, amely a mindannyiunk által elfogyasztott élelmiszereket állítja elő.
Semmi értelme a nagyüzemi állattenyésztést, az árversenyt vagy bármi mást okolni a problémákért. Mint fogyasztók mi magunk sem akarunk szennyezett élelmiszert fogyasztani. Gondoskodnunk kell tehát arról, hogy a fogyasztók értesüljenek a ténylegesen bekövetkezett fertőzésekről, és azt is tudatosítanunk kell bennük, hogy nem kötelesek szennyezett élelmiszereket fogyasztani.
Antonyia Parvanova
Elnök asszony! A decemberi németországi fertőzés, amelyről ma beszélünk, valamint az élelmiszerbiztonsági láncunk arcátlan megsértése nemcsak fogyasztók ezreinek az egészségét veszélyezteti, hanem rámutatott az élelmiszereket nyomon követő rendszerünk hiányosságaira is. Valóban több mint aggasztó, hogy sem a német hatóságok, sem a Bizottság nem tudták garantálni, hogy a fertőzött nyers termékek - például a tojás - feldolgozott termékek alapanyagaiként ne kerüljenek be az élelmiszerláncba.
Az élelmiszeripar gyakran tehernek érzi a nyomon követhetőséget. Amikor azonban vészhelyzet áll elő, mint például az, amelyről ma beszélünk, akkor ez nélkülözhetetlenné válik, ezért úgy kell erre tekintenünk, mint a fogyasztók egészségének és biztonságának megvédéséhez szükséges előfeltételre. Két kérdést szeretnék tehát feltenni a Bizottságnak.
Először is biztos-e már abban, és meg tudja-e erősíteni, hogy a szennyezett tojások vagy egyéb érintett termékek nem kerültek be az élelmiszerláncba a feldolgozott termékekben történő felhasználáson keresztül?
Másodszor szándékában áll-e megerősíteni a nyomon követési és a tájékoztatási intézkedéseket annak érdekében, hogy garantálni lehessen a fogyasztók optimális védelmét az egészséget is érintő jövőbeni élelmiszerválságok esetében?
Elisabeth Köstinger
(DE) Elnök asszony, Biztos úr! A német dioxinbotrány megrendítette az európai fogyasztók bizalmát, akik jogosan követelik a legmagasabb szintű biztonságot és a teljes nyomon követhetőséget az élelmiszerek gyártása terén. A nagy takarmánygyártók hanyag viselkedése ráadásul a mezőgazdaság nemzetközi jó hírét is megtépázta. Felszólítom a Bizottságot, hogy sürgősen állítsa helyre a bizalmat a kiváló minőségű európai mezőgazdasági termékek iránt, amelyek a legszigorúbb szabványoknak is megfelelnek.
A felelősök azonosítása és a károk behatárolása csak a kezdő lépéseket jelentik a német dioxinbotrányban. Gyors és átfogó intézkedéseket kell tennünk annak érdekében, hogy a jövőben meg tudjuk akadályozni a takarmánygyártók ilyen ténykedését. A takarmánylánc nem arra való, hogy itt szabaduljunk meg a szeméttől, az ipari hulladéktermékeknek pedig semmi keresnivalójuk sincs az állati takarmányokban. Szigorúbb és az egész Unióra kiterjedő szabályokat követelek, különösen a szállítás terén. Egyetlen takarmányfertőzési eset is elfogadhatatlan. Mindenekfelett azonban elengedhetetlen, hogy ezeket a vállalatokat teljes körűen és átfogóan ellenőrizzük. Az a mezőgazdasági termelő, akit évente többször is ellenőriznek, nem is érti a nagy takarmánygyártók ellenőrzésének jelenlegi módszereit. Azt is meg kell azonban jegyeznünk, hogy a most tárgyalt esetben a problémára önellenőrzés útján derült fény, az illetékes hatóságok pedig erre megfelelően reagáltak.
Most az a legfontosabb, hogy odafigyeljünk azokra a mezőgazdasági termelőkre, akiket igazságtalan kár ért. Nekik sürgősen támogatásra van szükségük, mert a kárt semmilyen körülmények között nem szabad rájuk hárítani. Jelenleg több ezer mezőgazdasági termelő fennmaradása forog veszélyben. Múlt pénteken a sertéságazatban a termelői ár 0,23 euró/kilogrammra változott. Az elmúlt év vége óta a sertéstenyésztőknek már 0,13 eurós csökkenést kellett elviselniük. A helyzetet tovább rontja, hogy a takarmány ára meredeken megemelkedett az elmúlt hetekben. Erre gyorsan megoldást kell találnunk. A fogyasztóknak a mezőgazdasági termékekbe vetett bizalmát semmilyen körülmények között nem szabad mohóság vagy hanyagság miatt megingatni.
Catherine Stihler
Elnök asszony! Mint hallottuk, a dioxin olyan veszélyes vegyszer, amely rákot okozhat, és ebben az esetben úgy került be az élelmiszerláncba, hogy a bioüzemanyagokban használandó vegyszert véletlenül az állatok takarmányába keverték.
A schleswig-holsteini mezőgazdasági minisztérium vizsgálati eredményei kimutatták, hogy a takarmányban lévő zsír a megengedett dioxinszint 77-szeresét tartalmazta. Az élelmiszer- és takarmánybiztonsági riasztási rendszernek pontosan az lenne a célja, hogy megvédje az európai fogyasztókat az ilyen fertőzésektől. Mire azonban ezt a riasztást kiadták, a szennyezett termékek már eljutottak egész Németországba és az EU egyéb részeibe is, még az angliai quiche tortákba is, amelyeket elővigyázatosságból bevontak a szupermarketek polcairól.
Ez már nem az első riadalom, amelyet a dioxin okoz. Voltak már problémák az olasz mozzarellával, az ír sertéshússal és az észak-ír marhahússal is. Azt szeretnénk kérdezni a Bizottságtól, hogy a riasztási rendszernek miért nem sikerült most sem megvédenie a fogyasztókat, és hogyan tervezi a Bizottság ezt megoldani.
Spyros Danellis
(EL) Elnök asszony, Biztos úr! Tizenkét évvel a belgiumi dioxinbotrány után most Németországban találtak dioxint a takarmányban - egy olyan országban, ahol hagyománya van a fegyelemnek és a megbízható intézményeknek. Ez azt jelenti, hogy az ellenőrzési rendszer nem eléggé szigorú, célzott, átlátható és objektív, és hogy a rendszert nem kísérik megfelelő elrettentő intézkedések és büntetések. Ezeket a hiányosságokat a fogyasztók iránt érzett komoly felelősségünk alapján pótolnunk kell, különösen olyan időkben, amikor a gazdasági válság arra ösztönzi az embereket, hogy a gyártási költségek csökkentése érdekében törvénytelen eszközöket is igénybe vegyenek. Nem várhatjuk el - különösen kedvezőtlen gazdasági helyzet idején -, hogy a problémák maguktól megoldódjanak az erkölcsi értékek rendszere alapján. A fogyasztókat pedig természetesen azonnal és teljes körűen tájékoztatni kell azokról a kockázatokról, amelyeknek ki vannak téve.
Az Európai Unió büszke arra, hogy szigorú feltételeket szabott meg a közegészség, a környezet és az állatok jólétének védelme érdekében. Azt is biztosítani kell azonban, hogy ezeket maradéktalanul alkalmazza is, ha nem akarja, hogy a politikája kizárólag ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Franz Obermayr
(DE) Elnök asszony! Először is hadd mondjam el, hogy ami engem illet, én úgy látom, hogy ez nem hanyagság volt, hanem szándékos bűncselekmény. Hogy mire lenne szükségünk? Van néhány fontos dolog, amire szükségünk lenne: először is egy kötelező, az egész EU-ra kiterjedő címkézési követelményrendszer lenne kívánatos, de ezen nemcsak a vágás helyét, hanem a származási helyet is fel kellene tüntetni. Jelenleg a fogyasztókat szándékosan félrevezetik. A tanulmányok egyértelműen kimutatták, hogy az emberek szívesen fizetnének többet: cserébe csak annyit kérnek, hogy a lánc - ahonnan a termék jön, és ahonnan eredetileg származik - teljes egészében nyomon követhető legyen.
Másodszor szigorúbb ellenőrzések kellenek. Végtére is nem élelmiszerellenőr vagy uniós élelmiszerbiztonsági ügynökség fedezte fel a szennyezést, hanem a vállalat maga.
Harmadszor egyértelműen külön kell választanunk ez élelmezési célú zsiradékokat és a technikai célra gyártott zsiradékokat. Teljesen egyetértek Pitagorasszal, aki találóan azt mondta, hogy "minden, amit az ember tesz az állatokkal, visszahat rá”.
Mairead McGuinness
Elnök asszony! Írországban két évvel ezelőtt, 2008 decemberében felmerült egy probléma. Szeretném tudni, hogy a Bizottság mit tett az azóta eltelt két évben a jelenlegihez hasonló válságok elkerülése érdekében.
Lenne egy konkrét kérdésem: a tagállamok hatóságai iránymutatást követelnek az Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Főigazgatóságtól. Útmutatást és workshop megtartását kérik a takarmányhigiéniai szabályozásokkal kapcsolatban. Kötelezettséget tudnának-e vállalni most arra, hogy teljesítik e kéréseiket?
Még három dolgot szeretnék mondani. Nagyon egyértelműen azonosítanunk kell a nagy kockázatot jelentő termékeket, a kockázatot jelentő feldolgozókat és a kockázatot jelentő gyártók helyét és nevét, és az a minimum, hogy teljesen különválasztjuk a takarmányláncba szánt és az élelmiszerláncba szánt termékeket. Ehhez nem kell űrtudomány.
Mint mások is mondták, szükség lenne közbülső ellenőrzésekre is, hogy megtaláljuk azokat, akik továbbra is megpróbálják megszegni a szabályokat a nagyobb nyereség érdekében. A költségcsökkentés egyben az előírások mellőzését is jelenti. A probléma az, hogy ez milliárdokba kerül Európa számára, megingatja a fogyasztók bizalmát, és ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Karin Kadenbach
(DE) Elnök asszony, Biztos úr! Nekem nincsenek romantikus elképzeléseim a mezőgazdasággal kapcsolatban; úgy is mondhatnám, hogy nem hiszek a boldog csirkékről és a boldog sertésekről szóló reklámszlogeneknek, mert a napi tapasztalataim mást mutatnak.
Azt azonban hiszem, hogy az európai fogyasztóknak joguk van biztonságos élelmiszereket fogyasztani. Az első fontos követelésem tehát az, hogy legyenek szigorú ellenőrzések és kemény büntetések. Úgy gondolom azonban, hogy a mai vita azt is világossá tette, hogy más mezőgazdasági struktúrára lenne szükség Európában. Dalli biztos úr, aki az egészségügyért felelős, ma itt van velünk, és bizonyos fokig ma ő van a tűzvonalban. Le kell vonnunk a tanulságokat ebből a botrányból, és fel kell használnunk azokat a mezőgazdaság reformjában annak érdekében, hogy olyan struktúrát tudjunk kialakítani az európai mezőgazdaság vonatkozásában, ami egyrészt megfelel a mezőgazdaság és a termelők igényeinek, másrészt pedig biztonságot nyújt a fogyasztóknak.
Szerintem sokat tanulhatunk ebből a botrányból.
Richard Ashworth
Elnök asszony! Az elmúlt években számos ilyen eset előfordult. Azt gondoltam volna, hogy mára már mindenki megértette a nyomon követhetőség és a minőségbiztosítás fontosságát, és hogy helyükön vannak az ilyen esetek megelőzéséhez szükséges struktúrák és szabályok.
Ez az eset számos komoly aggályt vet fel. Először is, rendkívül rossz hatást gyakorol a fogyasztóknak az élelmiszeriparba vetett bizalmára, másodszor pedig mindig a mezőgazdasági termelők azok, akik ártatlanul szenvednek. A termelők mindig aránytalanul rosszabbul járnak ahhoz képest, hogy milyen következményekkel járnak az ilyen esetek az élelmiszer-feldolgozó iparra nézve.
Összességében meg vagyok elégedve azzal, ahogyan a német hatóságok, valamint a Biztos úr és munkatársai ésszerű, megfelelő és gyors intézkedéseket tettek, amikor tudomásukra jutott a probléma. Mindazonáltal számos nagyon komoly kérdés merült fel a feldolgozóipar bizonyos ágazatainak tevékenységével kapcsolatban, mert itt egyértelműen többet kellene tenni a megelőzés terén, többet kellene tenni a büntetések terén, és ahol az ilyen cselekmények következményei ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
João Ferreira
(PT) Elnök asszony, Biztos úr! A dioxinnal fertőzött termékek felfedezése, illetve azoknak a különböző kereskedelmi csatornákon keresztül történő terjesztése nagyon súlyos eset.
Azon túl, hogy a felelősöket pontosan azonosítani kell, egyértelműen meg kell határozni a következményeket, és pontosan utána kell járni annak, hogy hova kerültek a fertőzött termékek. Ez az eset arra is rávilágít, hogy a meglévő szabályozási modell teljesen csődöt mondott.
Most aztán mindenki láthatja, hogy milyen következményei vannak a piacorientált közös mezőgazdasági politikának, ami arra ösztönöz, hogy minél többet termeljünk exportra, ezért pedig a kis- és közepes méretű mezőgazdasági termelőkkel és a családi gazdaságokkal szemben előnyben részesíti a nagyléptékű agráripart. Ezáltal a helyi termelés és fogyasztás teljesen ellehetetlenül ahelyett, hogy támogatást kapna, amire pedig nagy szükség lenne a jobb nyomon követhetőség biztosítása érdekében.
Ez az eset újabb érv amellett, hogy alapvető változás szükséges a jelenlegi közös mezőgazdasági politikában a közegészség, valamint az élelmiszerek biztonsága és minősége biztosításának érdekében.
Marc Tarabella
(FR) Elnök asszony, Biztos úr! Az ismétlődő válságok - 1999-ben Belgiumban is volt egy nagyobb, a jelenlegihez nagymértékben hasonló válság - a helyzet bizonyos fokú súlyosbodására utalnak.
Fogalmazzunk világosan! Nekünk vannak a világon a legszigorúbb szabályaink. Szerintem ezeket nem kell még szigorúbbá tennünk. Egyszerűen csak működőképesebbé kell tennünk őket. Első intézkedésként meg kellene szigorítanunk az ilyen bűnözőkre kiszabható büntetéseket, mert nyilvánvaló, hogy nem egyszerű közvetítőkről van szó, hanem olyan fehérgalléros bűnözőkről, akik a nyereségük maximalizálása céljából követik el ezeket a bűntényeket.
Másodszor arra is oda kell figyelnünk, hogy megerősítsük az ellenőrzéseket, és biztosítsuk, hogy jobban összhangban álljanak a kockázatokkal. Harmadszor pedig, ahogyan Stihler asszony is mondta, a RAPEX rendszer, amelynek az a feladata, hogy minden tagállamot figyelmeztessen a potenciális kockázatokra, ebben az esetben nem állt a helyzet magaslatán.
Szívesen meghallgattam volna a véleményét erről a kérdésről, Biztos úr.
Peter Jahr
(DE) Elnök asszony! A német takarmányiparban jól működő önellenőrzési rendszer van érvényben. Bűncselekmények esetében azonban ez a rendszer hatástalan. Ha ugyanis valaki szándékosan vagy törvénytelenül tiltott anyagokat kever az állati takarmányhoz, akkor az tudatosan el fogja kerülni ezeket az önellenőrzéseket.
Az alapján, amit a képviselőtársaim mondtak, szerintem három igazán fontos következtetést lehet levonni: először is több állami ellenőrzés szükséges. Másodszor tegyük kötelezővé a takarmányvizsgálatok eredményeinek jelentését, és ezeket a jelentéseket az adott ellenőrzések végrehajtásakor készítsék el. Harmadszor pedig keményebb büntetéseket kellene kiszabni a bűnözőkre. Itt nem apró kihágásról van szó, hanem szándékosan elkövetett cselekedetről.
Végül szeretnék rámutatni arra, hogy ebben a takarmánybotrányban a tenyésztők szenvednek a legtöbbet, mert pillanatnyilag ők azok, akik vagy egyáltalán nem tudják eladni a termékeiket, vagy csak nagy veszteségek árán.
John Dalli
Elnök asszony! Az elhangzott észrevételek hallatán - és itt szeretnék köszönetet mondani mindenkinek, aki részt vett a vitában - nem tudom megállni, hogy ne reagáljak a minket ért kritikákra, amelyek nemcsak erre a kérdésre vonatkoznak, hanem szinte minden Európában végzett tevékenységünkre, vagyis arra az egyre nagyobbnak vélt bürokráciára, amelyet állítólag mindenkire rákényszerítünk a szabályok megalkotásával és bizonyos ellenőrzési eljárások megkövetelésével. A fogyasztók, a vállalkozók és az üzletemberek mind azzal vádolnak minket, hogy olyan akadályokat gördítünk eléjük, amelyek gátolják a dolgok zavartalan működését.
Amikor azonban olyan esetek fordulnak elő, mint ez a dioxinfertőzés, akkor egyértelműen kiderül - ahogyan azt ma is hallhattuk -, hogy bizony szükség van azokra az ellenőrzési rendszerekre, amelyekkel rendelkezünk. Ilyenkor ébredünk rá, hogy ezek mennyire fontosak, és mennyire oda kell figyelnünk a megvalósításukra. Mint fogyasztó rendkívül el lennék keseredve, ha ilyen helyzetbe kerülnék, és bizonyára minden európai fogyasztó osztozna az elkeseredésemben, hiszen egy ilyen eset alaposan megrendítheti a biztonságosnak hitt európai termékekbe vetett bizalmunkat. Ezenfelül bosszantónak találom, hogy mindez azért történt, mert valakik szándékosan megszegték a törvényt, és nem véletlen tévedésről van szó.
Valójában, ahogyan az utolsó felszólaló is mondta, egyetlen rendszer sem tud működni, ha a bűnözés felüti a fejét. Ahol az érintettek meg akarják szegni a törvényt, ott nem lehet garantálni, hogy bármiféle rendszer zavartalanul és zökkenőmentesen működjön. Ezért mindent meg kell tennünk annak érdekében, hogy a lehető legjobb és a lehető legsűrűbbre szövött biztonsági hálót építsük ki, amelynek a résein a bűnözők nem tudnak átcsúszni.
A saját hazámban 1987 óta veszek részt törvények megalkotásában. Az e területen eltöltött 23 év során mindig azt láttam, hogy nem az a legnehezebb, hogy eldöntsük, hogy milyen záradékokkal lássuk el a jogszabályokat, hanem az, hogy előre kitaláljuk, hogy hogyan fogják majd megszegni az adott törvényt, és hogyan lehetne ennek egyből elejét venni. Szerintem most is erről van szó. Nem akarjuk, hogy ilyen eset újra előforduljon, ezért minden tőlünk telhetőt meg kell tennünk annak érdekében, hogy garantálni tudjuk, hogy a rendszerünk legalább arra képes legyen, hogy azonnal elkapja azokat, akik megpróbálják kijátszani a szabályokat - mind a már meglévőket, mind pedig azokat, amelyeket együtt fogunk meghozni.
Csak akkor tudunk cselekedni, ha pontosan tudjuk, hogy mi történik, és nem a sötétben tapogatózunk. Itt a riasztási rendszerre szeretnék kitérni. Én nem gondolom, hogy ez a rendszer nem működött - valójában úgy működött, ahogyan kell, mert abban a pillanatban, hogy értesültünk a helyzetről, továbbítottuk az információt mindenkinek. Ez a riasztási rendszer lényege, és ebben a vonatkozásban nagyon jól működött.
Meg kell erősítenünk a szabályainkat és a rendeleteinket is. Egyetértek azzal, amit McGuinness asszony mondott, vagyis hogy milyen fontos azon irányelvek és követelmények meghatározása, amelyek biztosítják az egészségügyi kockázatokat hordozó élelmiszerláncok legszigorúbb ellenőrzését. Ennek érdekében az egyik dolog, amire törekszünk, illetve amit javasolni fogunk, az az lesz, hogy ne csak bizonyos kockázati elemekre fókuszáljunk, és ne csak egyszerűen a vállalatok - például a takarmányüzemek - regisztrációját követeljük meg. És amikor ez megvan, akkor még véletlenül se hagyjuk annyiban az egészet. Sokkal jobb lenne, ha a jóváhagyást bizonyos átvilágítási eljárások végrehajtása után adnánk meg.
Gondoskodnunk kell arról, hogy ezt az esetet most már az ellenőrzésünk alatt tartsuk. Én állandó kapcsolatban állok az illetékes német hatóságokkal, és biztosan tudom, hogy mindent megtesznek, ami módjukban áll, nemcsak abban a tekintetben, hogy a lehető leggyorsabban oldják meg a helyzetet, és gyűjtsenek össze minden olyan információt, amely szükséges ahhoz, hogy világos és teljes képet kapjunk a helyzetről, hanem az intézkedések végrehajtásában is.
Tájékoztatást kaptam például arról, hogy azon takarmánygyártó ellen, aki hamis információt adott meg, mert azt állította, hogy csak tíz gazdaságnak szállított, miközben ez valójában kilencszáz volt, a német ügyészség már meg is kezdte az eljárást, mert ez a hamis információ jelentős következményekkel járhat. Afelől is biztosak lehetünk, hogy a Németország által exportált azon termékeket, amelyeket az élelmiszer-feldolgozó piacra szántak - például a tojásokat -, gondosan ellenőrizték, és bebizonyosodott róluk, hogy nagyon alacsony szintű dioxint tartalmaznak, mivel az élelmiszerek gyártási folyamatában keveredtek egyéb, nem német termékekkel.
Ezen a ponton, mivel lejárt a felszólalási időm, még egy utolsó megjegyzést szeretnék tenni. Teljes mértékben egyetértek azzal, hogy a legkeményebb szankciókat kell alkalmaznunk azok ellen, akik kihasználják a rendszert. Meg kell azonban értenünk, hogy az ilyen intézkedéseket nem mi mint Bizottság találjuk ki vagy hozzuk meg. Ezek vonatkozásában inkább a tagállamoknak kell eldönteniük, hogy érvényesítik-e ezeket nemzeti szinten vagy sem.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Luís Paulo Alves
Az Európai Uniónak arra kell ösztönöznie Németországot és az ügyben érintett minden országot, hogy tegyék meg a megfelelő intézkedéseket a helyzet megoldása érdekében, és ennek keretében rójanak ki szankciókat, valamint hogy biztosítsák, hogy a dioxinválságban érintett minden fél teljes felelősséget vállaljon azért a nagymértékű kárért, amelyet a mezőgazdasági és a feldolgozó ágazatnak, valamint a fogyasztóknak okozott. Az a tény, hogy egyes takarmánygyártók már 2010 márciusa óta tudtak a dioxinfertőzésről, és nem jelentették azt a hatóságoknak, teljességgel elfogadhatatlan. A lehető legnagyobb átláthatóságot követelem tehát mind a tagállamok, mind harmadik országok tájékoztatása vonatkozásában minden olyan adatot illetően, amely a potenciálisan fertőzött takarmányra vonatkozik. Minden olyan élelmiszeripari terméket, amely nem felel meg az uniós jogszabályoknak, azonosítani kell, és vissza kell hívni a piacról. A lakosság egészségének védelmében minden szükséges intézkedést meg kell tenni, és a helyzet alakulásáról mindig gyors és részletes információkat kell közölni. A jelentéseket a lehető legnagyobb pontossággal és átláthatósággal kell elkészíteni, hogy mielőbb visszaálljon a normális helyzet, és hogy a fogyasztók bizalmát az élelmiszerlánc iránt helyre tudjuk állítani.
