Desiate výročie Ottawského dohovoru o zákaze protipechotných mín (rozprava) 
Predsedajúci
Ďalším bodom programu je vyhlásenie Komisie o desiatom výročí Ottawského dohovoru o zákaze protipechotných mín.
Meglena Kuneva
členka Komisie. - Pán predsedajúci, rada by som sa Parlamentu poďakovala za možnosť rokovať o tejto veľmi dôležitej otázke a stručne sa vyjadriť o návrhu uznesenia o svete bez mín, ktorý sme dnes dostali.
Desať rokov po prijatí Ottawského dohovoru môžeme oslavovať značný pokrok pri dosahovaní jeho cieľov. Dohovor ratifikovalo 156 štátov a v posledných rokoch sa používanie protipechotných nášľapných mín značne znížilo. Vyrába sa menej mín a v podstate neexistuje obchod s týmito nebezpečnými zbraňami.
Od prijatia Ottawského dohovoru v roku 1997 sa Európske spoločenstvo usilovne snažilo o jeho celosvetové rozšírenie a dosiahnutie jeho cieľov. Akcia v oblasti mín bola súčasťou pomoci a rozvojových programov Európskeho spoločenstva v tretích krajinách a obsahovala širokú škálu činností - ničenie zásob, vzdelávanie v oblasti rizika mín, pomoc obetiam mín, rehabilitáciu a sociálne a hospodárske znovuzačlenenie. Stratégiu a tvorbu programov ES v oblasti boja proti mínam podporuje špeciálna rozpočtová položka doplnená financovaním z iných geografických nástrojov. V období rokov 2002 - 2007 bolo celkovo vyčlenených približne 275 miliónov EUR, čím sa ES stalo jedným z popredných darcov na celom svete. Ako Parlament uvádza vo svojom uznesení, stratégia ES v oblasti boja proti mínam v tomto roku končí. Vyhodnotí sa to, či stratégia vhodným spôsobom reagovala na akčný plán z Nairobi. Predbežný vnútorný rozbor poukazuje na pozitívne výsledky.
V súvislosti so zmenami mechanizmov vonkajšieho financovania Komisie v roku 2007 sa rozpočtová položka na protipechotné nášľapné míny nahradila novými nástrojmi na vnútornú pomoc ES, ktoré sa dajú využiť na financovanie vhodných opatrení v oblasti mín. Hlavnými finančnými nástrojmi sa stali geografické rozpočty rozvoja, predvstupová politika a politika susedstva. V naliehavých prípadoch sa dajú opatrenia v oblasti protipechotných nášľapných mín a ostatných výbušnín z vojny financovať aj v rámci rozpočtu humanitárnej pomoci a nového nástroja na stabilitu, ktorý umožňuje rýchlu mobilizáciu finančných prostriedkov v prípade krízy alebo vznikajúcej krízy.
Také je nové legislatívne prostredie schválené rozpočtovým orgánom, s ktorým musíme pracovať. Všeobecný prístup ES sa však nezmenil. Nášľapné míny a ostatné zvyšky výbušnín z vojny sa musia brať do úvahy v širších súvislostiach humanitárnej pomoci, dlhodobých a udržateľných sociálno-ekonomických rozvojových programov. Krajiny, ktoré požadujú pomoc, musia vo svojich žiadostiach Európskej komisii uprednostňovať opatrenia proti mínam. V plnej miere cítime tie isté obavy ako Parlament vyjadrené aj v pripomienkach k stratégii nástroja stability, podľa ktorých sa musíme vyhnúť vzniku bezpečnostnej medzery v tejto dôležitej humanitárnej oblasti.
Aj keď sa prostriedky a metódy zmenili, záväzok ES voči Ottawskému dohovoru trvá. V roku 2007 poskytlo Európske spoločenstvo pomoc v oblasti boja proti mínam v celkovej výške minimálne 33 miliónov EUR v týchto krajinách: Bielorusko, Bosna a Hercegovina, Kambodža, Cyprus, Etiópia, Guinea-Bissau, Jordánsko, Libanon, Senegal a Sudán.
Chcem uistiť Parlament, že Komisia naďalej dôsledne pracuje na pokračovaní svojej podpory pri realizácii Ottawského dohovoru a svojej pomoci pre tretie krajiny pri ničení protipechotných nášľapných mín uložených v skladoch, pri čistení zamínovaných oblastí a pomoci obetiam.
Stefano Zappalà
v mene skupiny PPE-DE. - (IT) Pán predsedajúci, dámy a páni, ďakujem komisárke za jej rozsiahle a vyčerpávajúce vystúpenie, v ktorom jasne vysvetlila, čo sa v tejto oblasti naozaj stalo. Podľa môjho názoru je to však téma, ktorá by nás aj ostatných mala naďalej zaujímať - ako už uviedla komisárka a ako som si všimol, pretože čísla sú hrozivé.
Predtým sme v rozprave počuli čísla o bezpečnosti hotelov a ostatných druhoch bezpečnosti a aj keď je každý ľudský život veľmi cenný, tie čísla boli dosť nízke. Teraz hovoríme o úplne inej situácii. Hovoríme o 10 000 až 20 000 ľuďoch postihnutých každý rok. V krajinách mimo EÚ pravdepodobne existuje viac než pol milióna ľudí, ktorí boli zmrzačení, a preto je táto téma veľmi zásadná a vlastne nie je vôbec náhoda, že sa o nej rokuje desať rokov od Ottawského dohovoru, ale že sa o nej v tomto Parlamente znovu rokuje len po dvoch rokoch. Touto témou sme sa zaoberali v uznesení v roku 2005 a teraz o nej hovoríme znovu. Hovoríme o nej znovu, pretože existuje hrozba, že o nej ľudia prestanú hovoriť.
Pani komisárka, a ja jej za jej slová ešte raz ďakujem, upozornila na niekoľko možností financovania, ktorými môžeme naďalej bojovať proti protipechotným nášľapným mínam, a mám na mysli konkrétne protipechotné nášľapné míny. Verím však, že by sa malo urobiť omnoho viac. Priveľa krajín sveta zatiaľ nepodpísalo Ottawský dohovor, priveľa zemí má až doposiaľ arzenály týchto vojnových nástrojov, priveľa krajín a priveľa zeme je stále pokrytej týmito mínami, a preto musíme brať odmínovanie veľmi vážne.
K tomu, čo už pani komisárka povedala, by som rád dodal, že 34 % (také sú údaje, je však potrebné zistiť, či sú tieto štatistické údaje realistické alebo nie), v každom prípade v zásade 34 % obetí protipechotných nášľapných mín ponechaných v zemi v štátoch, v ktorých bola vojna, sú deti, vďaka čomu je táto záležitosť ešte závažnejšia. Som preto presvedčený, pani komisárka, že by sme nemali len pokračovať v programe, ale že by sa program mal financovať lepšie a na ďalšie obdobie.
Komisia už odviedla veľký kus práce, Európska únia už odviedla veľký kus práce: 335 miliónov za posledných desať rokov, 33 miliónov len v roku 2007. Domnievam sa však, že Rada, Komisia a členské štáty by mali zvolať zasadnutie k preskúmaniu Ottawského dohovoru a mali by urobiť viac, aby zaistili, že všetky krajiny sveta budú v tejto veci konať a čo najrýchlejšie v blízkej budúcnosti dosiahnu odmínovanie a úplný zákaz protipechotných nášľapných mín.
Ana Maria Gomes
v mene skupiny PSE. - (PT) Ottawský dohovor bol výsledkom celosvetového a efektívneho úsilia vedeného legitímnym dôvodom, ktorý zjednotil a naďalej zjednocuje vlády, verejnú mieru a mimovládne organizácie. Aj niektoré štáty, ktoré nie sú signatármi dohovoru, a je ich, bohužiaľ, stále 37, podmienky dohovoru už čiastočne splnili.
Tento nástroj preto pôsobí ako barometer na meranie miery účasti krajín na celosvetovom spoločenstve hodnôt. Ako povedala pani komisárka, stojí za to uvedomiť si, čo sme už dosiahli. Počas 10 tokov štáty, ktoré sú signatármi Ottawského dohovoru, zničili viac než 41 miliónov mín. Len v minulom roku splnili svoje záväzky a zbavili sa svojej mínovej výzbroje Srbsko, Čierna Hora, Angola, Cyprus, Kapverdy a Lotyšsko. 38 z 50 krajín vyrábajúcich míny zastavilo výrobu vrátane štyroch štátov, ktoré nie sú signatármi dohovoru: Egypt, Fínsko, Poľsko a Izrael.
Oslavy desiatich rokov výsledkov dohovoru by však mali byť aj príležitosťou upozorniť na to, koľko práce ešte zostáva urobiť. Desať signatárskych štátov doteraz ešte nezničilo úplne svoje zásoby výzbroje, ktoré predstavujú celkom 14 miliónov mín. Dva z desiatich signatárskych štátov majú významné zásoby protipechotných mín a nepredpokladajú žiadne opatrenia na ich zničenie. Ide o Etiópiu a Irak. Prevažná väčšina mín je však v rukách území, ktoré nie sú signatármi dohovoru. Len sama Čína stále drží zásoby vo výške 110 miliónov týchto neľudských zbraní a súčasne pokračuje v ich výrobe. A čo je ešte šokujúcejšie, možno i preto, že ide o nášho spojenca, ktorý bojuje s európskymi armádami na frontoch ako je Afganistan, Spojené štáty americké, ďalší štát, ktorý nie je signatárom dohovoru, nielenže naďalej udržiava zásoby vo výške viac než 10 miliónov mín, ale v minulom roku Pentagón dokonca požiadal o ďalšie financovanie dvoch nových typov mín nezlučiteľných s dohovorom.
Musíme dúfať, že úsilie amerického Kongresu opäť udrží na uzde štedrosť Bieleho domu v oblasti nových vojnových hračiek.
Európska únia má stále svoje vlastné pozostatky v podobe Fínska a Poľska, ktoré naďalej odmietajú dohovor ratifikovať. To by však nemalo stáť v ceste boja Európy za čo najširší výklad pojmu protipechotné míny. Je škandálne sledovať, ako niektorí v tomto Parlamente trvajú na vymedzovaní rozdielov na základe formálnej vojenskej definície zariadení, a nie na základe škody, ktorú toto zariadenie spôsobuje. Civilistu, ktorý po aktivácii míny určenej na ničenie vozidiel vyletí do vzduchu, budú sotva zaujímať zložitosti technickej terminológie.
Plukovník Kaddáfi na svojej internetovej stránke a v celostranovom inzeráte, ktorý zverejnil v portugalskej tlači počas posledných dní samitu EÚ a Afriky, napadol Ottawský dohovor a obhajoval protipechotné míny ako zbrane chudobných. V tomto Parlamente sú ľudia, ktorí rovnako ako tento zločinecký šialenec chcú vysvetľovať dohovor tak, aby umožňoval bohatým krajinám vývoj a používanie prepracovanejších verzií mín spĺňajúcich predpokladanú vojenskú potrebu. Napokon, pán predsedajúci, tvárou v tvár takýmto nemorálnym postojom by mal byť cieľ Európskej únie jednoduchý: svet bez mín, bez akýchkoľvek druhov mín a bez ďalších civilných obetí mín.
Marios Matsakis
v mene skupiny ALDE. - Pán predsedajúci, Ottawský dohovor o zákaze mín veľmi úspešne zachránil tisícky životov a predišiel vážnym zraneniam tisícok ľudí.
Stále však zostáva vykonať veľa práce a prejsť dlhú cestu k ešte radikálnejšiemu zníženiu výroby a používania mín.
Pri oslavách 10. výročia Ottawského dohovoru teda musíme nasmerovať svoju pozornosť na to, ako dosiahnuť podpis a ratifikáciu dohovoru všetkými štátmi sveta. Podľa mňa by sme mali postupovať nasledujúcim spôsobom. Po prvé musíme vypracovať široko zverejňovaný "zoznam hanby" s názvami všetkých krajín, ktoré dohovor doteraz nepodpísali a neratifikovali. Dnes sa to týka 31 krajín, okrem iných, bohužiaľ, aj najväčších krajín sveta, t. j. Činy, Indie, Ruska, USA a ďalších.
Po druhé sa musíme pokúsiť uvaliť prísne a efektívne sankcie na krajiny na uvedenom zozname, aby sme sa aspoň pokúsili donútiť ich podpísať.
Po tretie musíme vybudovať veľmi efektívnu a rýchlu jednotku na odmínovanie, ktorá bude na požiadanie k dispozícii štátom, ktoré nie sú z dôvodu nákladov alebo nedostatku odborných skúseností schopné vyriešiť tento problém samé. Preto musíme viac investovať do výskumu efektívnejších spôsobov odmínovania.
Po štvrté sa musíme ubezpečiť, že všetky dotknuté krajiny plnia povinnosť vhodne zabezpečiť zdravotnú a sociálnu pomoc obetiam nášľapných mín. Chudobnejším národom sa preto musí poskytnúť dostatočnejší systém financovania.
Po piate, prišiel čas zamerať našu pozornosť nielen na protipechotné míny, ale na všetky míny a ostatné druhy zbraní, ktoré dokážu ešte aj po skončení konfliktu zabíjať, napríklad kazetové bomby.
Ģirts Valdis Kristovskis
v mene skupiny UEN. - (LV) Pani komisárka, aj ja by som chcel oceniť výsledky Ottawského dohovoru. Rád by som vyjadril aj uznanie výsledkov, ktoré s podporou dohovoru dosiahla Európska únia. Je tu však niekoľko problémov. Pakistan, India a Čína vo svojich obranných stratégiách stále trvajú na zachovaní protipechotných mín. Táto otázka sa prerokúva, bohužiaľ, aj v členskom štáte Európskej únie, vo Fínsku, kde existujú pokusy rokovať o možnosti náhrady protipechotných mín kazetovými bombami, čo by pre Európsku úniu nebolo prijateľné. Ako dobre vieme, Spojené štáty a Rusko vyvíjajú novú alternatívu dohovoru: míny riadené a vybavené mechanizmami na autodeštrukciu. Preto sa vynára otázka: ako by mali členské štáty EÚ a signatári Ottawského dohovoru teraz konať? Tieto krajiny by možno mali byť vedené k obstaraniu protipechotných mín ďalšej generácie, humánnejších mín. Vyzývam preto Európsku úniu, aby ihneď vypracovala svoj postoj k úmyslu Spojených štátov a Ruska vyvíjať tieto protipechotné míny novej generácie a aby proti nemu zakročila.
Angelika Beer
v mene skupiny Verts/ALE. - (DE) Pán predsedajúci, pani komisárka, dámy a páni, o čo vlastne v dnešnej rozprave ide? V piatok chceme ako Parlament prijať uznesenie, v ktorom po prvýkrát poukážeme na to, že sme desiate výročie Ottawského dohovoru uznali výstavou tu v Štrasburgu, ale v ktorom tiež jasne uvedieme, že nestačí postaviť mimo zákon len protipechotné míny, ale tiež míny protivozidlové.
Význam desiatich rokov existencie Ottawského dohovoru spočíva v tom, že občianskoprávny súdny spor po prvýkrát viedol k medzinárodnému zákazu zbrane hromadného ničenia, konkrétne protipechotnej míny. Veľa nám napovedá skutočnosť, že jediná skupina nepodporujúca tento konsenzus v Parlamente sa po vystúpení pána Zappalu vytratila. Ide o to, že som sa chcela spýtať pána Zappalu (vzhľadom na to, že napríklad v roku 2005 došlo len v samotnom Afganistane k 100 nehodám s protivozidlovými mínami), či niekedy na vlastné oči videl zmrzačené dieťa, ktoré sa zranilo pri výbuchu školského autobusu, a aby uviedol dôvod, prečo sú podľa neho protipechotné míny zlé, ale protivozidlové míny dobré.
Chcela by som od neho a jeho skupiny vedieť, či niekedy na vlastné oči videli zmrzačených vojakov alebo príbuzných mŕtvych, ktorých zmrzačili alebo zabili protivozidlové míny, a ako to ospravedlní. Neexistuje žiadny rozdiel medzi dobrými a zlými mínami, je potrebné, aby sme v medzinárodnom meradle zakázali aj protivozidlové míny.
Rada by som povedala ešte niečo s ohľadom na otázku financovania. Nástroj stability je samozrejme pri realizácii odmínovania v rámci krátkodobých opatrení potrebný a užitočný a aj ja budem robiť všetko, čo je v mojich silách, aby som ho ako spravodajkyňa zabezpečila. Tiež však vieme, že krátkodobé opatrenia, stratégie týkajúce sa odmínovania nášho sveta, nie sú postačujúce. Rok 2009 sa rýchlo blíži, a preto požadujeme nové rokovanie o prijatí samostatnej rozpočtovej položky. Ak tu hovoríme o humanite, potrebujeme jasné uznesenia.
Tobias Pflüger
Pán predsedajúci, Ottawský dohovor je úspechom nahor smerujúceho tlaku sociálnych hnutí. Nezačali ho vlády, ale hnutia proti nášľapným mínam. Medzičasom dohovor podpísalo 156 krajín a 30 ozbrojených neštátnych objektov, čo je celkom zaujímavé. Problém je, že dohovor neplatí pre protitankové míny. Tieto protitankové míny je potrebné tiež zakázať, pretože ich obeťou sú napríklad aj nákladné automobily a autobusy.
Je potrebné zastaviť vývoz, aby nebol možný ďalší vývoz do iných krajín. Rovnako tak musia byť zakázané aj ostatné míny súvisiace s nášľapnými mínami. V roku 2004 to nádherne povedal Jean-Claude Juncker. Prehlásil, že zákaz trieštivých bomb by bol logickým pokračovaním zákazu nášľapných mín. Musím veľmi jasne povedať, že skupiny zásobujúce obranu EÚ vyrábajú nášľapné míny. Mám na mysli nemecké firmy Diehl, Rheinmetall a EADS. Je potrebné skoncovať s týmito brutálnymi vražednými zbraňami, nášľapnými mínami, nielen tu v Európskej únii, ale na celom svete.
Geoffrey Van Orden
Pán predsedajúci, som veľmi rád, že tu dnes vidím pani komisárku Kunevu. Práve som doslova vystúpil z lietadla a nečakal som, že tu prehovorím, ale som touto príležitosťou veľmi potešený. Pravdepodobne som jeden z mála ľudí v Parlamente, ktorí pred desiatimi rokmi pri podpise Ottawského dohovoru skutočne boli. Kampane proti protipechotným nášľapným mínam som sa osobne počas mnohých rokov veľmi intenzívne zúčastňoval. Túto rozpravu teda veľmi vítam.
Myslím že je veľmi dôležité, aby sme sa sústredili na skutočný problém. Pred desiatimi rokmi sme v Ottawe všetci dúfali, že to je problém, ktorý v nadchádzajúcich desiatich rokoch skutočne odstránime. Po desiatich rokoch sme tu a v podstate stále hovoríme rovnaké veci ako vtedy, čo je podľa mňa obrovská škoda.
Musíme sa na vec pozrieť zo všetkých uhlov. Podarilo sa nám dosiahnuť zákaz protipechotných nášľapných mín, pretože zodpovedné ozbrojené sily uznali, že môžu túto konkrétnu zbraň vylúčiť zo svojho arzenálu, a v plnej miere tento krok podporili. Musíme veľmi starostlivo dbať na to, aby sme do týchto rozhovorov zapojili aj naše ozbrojené sily, pokusy rozšíriť zákaz na všetky ostatné oblasti sú preto niekedy neužitočné - napríklad keď hovoríme o protitankových mínach. To sú zbrane, ktoré stále potrebujeme pre využitie zodpovednými ozbrojenými silami v našich demokraciách. Vždy by sme mali ukazovať na skutočných vinníkov. Skutočnými vinníkmi sú tí, ktorých niektorí ľudia zdvorilo nazývajú "ozbrojené neštátne subjekty". Sú to povstalci a teroristi a sú to ľudia, ktorí tieto zbrane využívajú najviac na svete.
Pozrime sa na problém v dnešnom Afganistane. Protipechotné nášľapné míny, ktoré sú stále kladené, kladie v Afganistane Taliban. To sú ľudia, ktorí v súčasnej dobe spôsobujú tieto problémy. Potrebujeme teda svoju pozornosť zamerať správnym smerom. Túto rozpravu teda veľmi vítam. Rád by som veril, že na prekonanie tohto problému vynakladáme správne zdroje, a takýto postoj má moju plnú podporu.
Thijs Berman
(NL) Pán predsedajúci, niekedy je na škodu, že nemáme otvorenú rozpravu, v ktorej by som mohol odpovedať pánovi Van Ordenovi, ale neurobím to.
Celosvetovú kampaň proti nášľapným mínam môžeme hodnotiť ako veľký úspech. Tisícky štvorcových kilometrov zeme sú teraz vyčistené od mín vďaka práci ľudí podstupujúcich veľké riziko v Bosne, Angole a mnohých iných krajinách. Desať rokov po Ottawskom dohovore však napriek tomu nemáme žiadny dôvod na radosť.
Hoci 156 krajín podpísalo dohovor o zákaze použitia, skladovania, výroby a prepravy protipechotných nášľapných mín a o ich zničení a došlo k poklesu - drastickému poklesu - obchodu, stále sa investuje do výroby nášľapných mín a robia to aj finančné inštitúcie v Európe. Vinné sú holandské a iné banky a penzijné fondy. Je dobré tieto inštitúcie upozorniť na dôsledky ich investícií do nášľapných mín.
Od roku 1975 zavinili nášľapné míny celkovo jeden milión úmrtí. Každoročne si vyžiadajú desiatky tisíc životov. Počas tejto rozpravy si vyžiadajú najmenej tri ľudské životy, 70 za deň. Vďaka nášľapným mínam je 200 000 štvorcových kilometrov zeme neprístupných a stále ich je v obehu 250 miliónov.
Vlády Barmy a Ruska stále kladú míny, a to je, pán Van Orden, veľký rozdiel oproti "klubom teroristov", naopak, je to... ruská vláda... Stále je na svete 13 krajín, ktoré míny buď vyrábajú, alebo si vyhradzujú právo to znovu robiť v budúcnosti. V USA spoločnosti ako Alliant Techsystems a Textron naďalej nerušene vyrábajú míny na objednávku vlády Spojených štátov.
Pán predsedajúci, pani komisárka Kuneva, investície do nášľapných mín sú v Belgicku zakázané, podniky sú však činné v zvyšnej časti Európy. Jeden poslanec spomenul spoločnosti Rheinmetall a Thales. Táto činnosť musí prestať a práve to naše uznesenie požaduje alebo skôr znovu požaduje, pretože Európsky parlament vzniesol rovnakú požiadavku už v júli 2005. Členské štáty EÚ sa musia spoločne dohodnúť na tom, že by v budúcnosti nemala existovať ani jedna európska spoločnosť alebo finančná inštitúcia, ktorá by stále investovala do podnikov vyvíjajúcich a vyrábajúcich nášľapné míny. To isté sa musí stať aj v prípade kazetových bômb a protivozidlových mín, ktoré vybuchujú, keď sa k nim niekto priblíži.
Na zbrojný priemysel nemajú etické argumenty vplyv. Pomôcť môže hrozba zákazu investícií. Nechajme EÚ prevziať túto iniciatívu a urobiť výnimku z pravidla, že politika nezasahuje do investičnej politiky obchodu a priemyslu. Pokiaľ ide o záležitosti zakázané podľa medzinárodných dohôd, politický zásah je morálnou a politickou povinnosťou - a to by sa malo začleniť do európskych a vnútroštátnych právnych predpisov v záujme sveta bez nášľapných mín a protivozidlových mín, ako úplne správne povedala pani Beerová.
Radi by sme počuli váš názor na túto vec, pani komisárka Kuneva. Európska komisia musí v tejto oblasti konečne prejaviť iniciatívu. A napokon, musíme urobiť viac v oblasti odmínovania. Máme peniaze, máme vedomosti, ale európske úsilie zaostáva.
Meglena Kuneva
členka Komisie. - Pán predsedajúci, v priebehu posledných desiatich rokov sme dosiahli úspechy, ako mnohí z vás spomenuli, ale je jasné, že veľké úlohy sú ešte stále pred nami.
Nášľapné míny každoročne spôsobujú, že tisícky civilistov stratia život a ďalšie tisícky zostanú bez končatín, a prispievajú k udržiavaniu daných krajín v povojnovej chudobe. Preto budeme naďalej realizovať opatrenia na podporu Ottawského dohovoru.
Európska komisia je rozhodnutá pokračovať vo svojom úsilí o finančnú pomoc spoločenstvám a jednotlivcom postihnutých nášľapnými mínami, prostredníctvom všetkých dostupných nástrojov.
Marios Matsakis
Pán predsedajúci, rád by som s poľutovaním skonštatoval, že na tejto rozprave rovnako ako na rozprave predchádzajúcej, teda rozprave o nebezpečných hračkách a požiarnej bezpečnosti, sa nezúčastnil žiaden zástupca Rady v tomto Parlamente. Myslím si, že je to zahanbujúce.
Predsedajúci
Budeme to tlmočiť Rade.
Rozprava sa skončila.
