Gemenskapens politik för havsmiljön - En temainriktad strategi för den marina miljön (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om
betänkandet av Marie-Noëlle Lienemann, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (direktiv om en marin strategi) - C6-0346/2005 -, och
betänkandet av Aldis Kušķis, för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, om en temainriktad strategi för skydd och bevarande av den marina miljön.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. (CS) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är mycket glad över att få inleda den gemensamma debatten om den temainriktade strategin för skydd och bevarande av den marina miljön och om förslaget till direktiv om en marin strategi.
Jag vill tacka de båda föredragandena - Marie-Noëlle Lienemann för förslaget till direktiv om en marin strategi och Aldis Kušķis för den temainriktade strategin. Jag vill också tacka utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet för dess insatser. Dessutom vill jag tacka fiskeriutskottet och framför allt Ioannis Gklavakis för hans synnerligen konkreta sätt att ta sig an denna viktiga fråga.
Haven och oceanerna täcker 71 procent av jordytan och innehåller 90 procent av biosfären. Europas hav upptar 3 miljoner kvadratkilometer, en yta som är lika stor som det europeiska fastlandet, vilket betyder att 50 procent av EU:s territorium är täckt av hav. De marina ekosystemen spelar en central roll för klimat- och vädermönstren.
Tillståndet för Europas marina miljö försämras emellertid snabbt. I vissa områden finns det antagligen ingen återvändo. Näringsämnestillförseln har en betydande inverkan på den marina miljön i Östersjön. Fiskbestånden har utarmats över hela Europa. Nordostatlanten är ett av de områden i världen där sjöfartstrafiken är som tätast, med alla de risker och konsekvenser som detta innebär. Medelhavet är allvarligt hotat genom den okontrollerade utvecklingen av dess kuststräcka.
Om vi ska kunna vända denna utveckling är de nuvarande åtgärderna och insatserna, såväl på internationell som på nationell nivå och på EU-nivå klart otillräckliga. De flesta åtgärder som utarbetats på EU-nivå syftade inte i första hand till att skydda den marina miljön och har därför en begränsad effekt. Åtgärderna på internationell nivå har visat sig vara mycket svåra att genomföra eller få gehör för, eftersom de inte är bindande.
En sund marin miljö är av mycket stor betydelse såväl för livet som helhet som för livskvaliteten. Den är också en viktig förutsättning för att havens och oceanernas ekonomiska potential ska kunna tillvaratas. En blomstrande och dynamisk marin ekonomi kan endast åstadkommas genom en sund marin miljö. Direktivet om en marin strategi kommer därför att utgöra ett betydelsefullt bidrag till tillväxt- och sysselsättningsmålen i Lissabonstrategin.
Av ovannämnda skäl framgår klart att skyddet av den marina miljön varken kan eller får vara en bieffekt av andra politiska åtgärder. Det krävs en integrerad strategi på EU-nivå, som innebär att samtliga påfrestningar och den sammanlagda effekten på den marina miljön beaktas.
Den temainriktade strategin för den marina miljön syftar till just detta. Den innefattar förslaget till direktiv om en marin strategi och ett betänkande som innehåller en detaljerad redogörelse för det aktuella läget. I ett bredare perspektiv omfattar strategin en allmän redogörelse för EU:s tidigare insatser för den marina miljön och en förklaring till varför EU måste vidta åtgärder.
Den marina strategin måste ses i ett helhetsperspektiv, där en ny havspolitik för EU ingår. I kommissionens grönbok som utarbetades i juni sägs att målet för den nya politiken är en dynamisk marin ekonomi som är förenlig med den marina miljön. Den marina strategin är en av pelarna på miljöområdet i den framtida havspolitiken. Den kommer att utgå från de särskilda åtgärder som krävs för att skydda de marina ekosystemen, vilka är en förutsättning för ett hållbart välstånd, produktivitet och sysselsättningsmöjligheter och, i ett bredare perspektiv, människornas utkomst från haven och oceanerna.
Målsättningen för direktivet om en marin strategi är att senast 2021 uppnå ”ett gott miljötillstånd” i den marina miljön inom EU, vilket innebär att den sunda miljön i haven ska återställas under de närmaste 15 åren. Tidpunkten kommer att sammanfalla med den första översynen av förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt i EU:s ramdirektiv för vatten, och därmed kommer det att bli möjligt att samordna dessa båda direktiv när det gäller det fortsatta genomförandet. Ett gemensamt genomförande av EU:s ramdirektiv för vatten och direktivet om en marin strategi innebär alltså att skyddet av de marina miljöerna och sötvattensmiljöerna samordnas.
I direktivet fastställs en indelning av EU:s område i marina regioner utifrån geografiska och miljömässiga kriterier, och man fastställer även underregioner som ska fungera som förvaltningsenheter och ansvara för genomförandet.
Inga förvaltningsrelaterade åtgärder kommer att antas på EU-nivå. Medlemsstaterna kommer under inledningsfasen att få i uppgift att utarbeta en marin strategi för haven i varje enskild region och lägga fram konkreta förslag till lösningar på de speciella behov som är kopplade till dessa hav. Den marina strategin bör först och främst innefatta en granskning av den marina miljön och de hot och påfrestningar som den utsätts för, samt en sammanställning av ytterligare miljömål och miljöindikatorer och upprättande av övervakningsprogram. Under den påföljande fasen kommer medlemsstaterna att åläggas att ta fram och genomföra åtgärder för att uppnå ett gott miljötillstånd.
Det är oerhört viktigt att medlemsstaterna samarbetar sinsemellan och med de tredjeländer som medlemsstaterna har gemensamma saltvattensmassor med. För att nå detta mål måste medlemsstaterna arbeta inom ramen för de regionala havskonventionerna. En lång vetenskaplig och teknisk erfarenhet finns samlad i de regionala konventionerna, som har visat sig fungera effektivt på regional nivå och därmed utgör ett ovärderligt stöd när det gäller genomförandet av strategier.
Jag vill till sist framhålla betydelsen av och känsligheten hos de marina ekosystemen. Ett starkt skydd för den marina miljön är en avgörande förutsättning för att få största möjliga ekonomiska utbyte av haven och oceanerna. Den marina miljön är helt klart grundbulten i den marina ekonomin.
Den marina miljön är hotad. EU måste följaktligen agera effektivt och aktivt. Det är min förhoppning att den föreslagna strategin kommer att bidra till att detta mål uppnås.
Marie-Noëlle Lienemann 
föredragande. - (FR) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig som föredragande först och främst få tacka mina kolleger och skuggföredragande från de olika grupperna samt utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet för deras stöd för detta gemensamma arbete för att förbättra kommissionens förslag.
Som ni nämnde är tillståndet bekymmersamt för haven och oceanerna på vår planet. En kritisk punkt har nåtts. Dessutom slog man i en undersökning som publicerats i tidskriften Science larm om att fiskeresurserna i haven och oceanerna riskerade att ta slut.
Kvaliteten på det marina ekosystemet är av grundläggande betydelse för den globala miljön på vår planet, och den är framför allt mycket viktig för klimatregleringen. Haven har också en avgörande betydelse för människors liv överallt i världen. Som ni påpekade spelar haven en viktig ekonomisk roll för fisket, transporterna, råvarukällorna eller till och med för de verksamheter som pågår utmed de angränsande kuststräckorna. Ändå utsätts haven och oceanerna för ett allt större tryck och bekymmersamma föroreningar.
Låt oss först ta itu med de 80 procent av föroreningarna av den marina miljön som kommer från landbaserade verksamheter, och som ni konstaterade finns det tveklöst en direkt koppling mellan ramdirektivet för vatten och det direktiv som ni har lagt fram och som parlamentet önskar förbättra.
Om föroreningarna överförs till landområdena genom vatten överförs de emellertid också genom atmosfären. I nyligen utförda undersökningar påvisas en betydande ömsesidig påverkan mellan atmosfäriska rörelser, luftföroreningar och hav och oceaner, vilket innebär att den urbanisering och de mänskliga verksamheter som äger rum på långt avstånd från kusterna kan ha en direkt betydelse för vattenkvaliteten. Föroreningar uppkommer också till följd av de verksamheter som hänger samman med utnyttjandet av haven och oceanerna, exempelvis sjötransporter och vattenbruk. Avfallet från fisket och verksamheten inom oljeindustrin nådde för några år sedan fullständigt orimliga och farliga nivåer inom vissa sektorer.
Vi har också kommit fram till en tidpunkt när vi kan se nya hot torna upp sig som måste föregripas i direktivet. Vi ser framför allt en betydande ökning av antalet projekt som syftar till en avsaltning av havsvattnet. Vi måste försäkra oss om att dessa verksamheter inte kommer att påverka den framtida vattenkvaliteten. Viktiga internationella diskussioner handlar om lagringen av koldioxid. Vi kan alltså se att hoten är mycket påtagliga.
Målet med direktivet har varit att införa en struktur som innebär att vi äntligen kan få tillgång till en strategi som sträcker sig längre än de internationella avtal vars resultat hittills oftast har lett till att förhoppningarna grusats.
Direktivet har ett grundläggande syfte, nämligen att havens goda ekologiska tillstånd ska återställas. Parlamentet vill att kravet på resultat ska betonas mycket tydligare och mycket mer eftertryckligt än i den nuvarande texten.
För det andra vill parlamentet att det mycket tydligare ska framgå vad som menas med ett gott ekologiskt tillstånd, så att detta inte bara blir till en from förhoppning och så att vi har större möjlighet att göra det som måste göras för att livet och jämvikten i ekosystemet ska återställas.
För det tredje vill parlamentet ha kortare tidsfrister, och framför allt vill vi att det ska råda en god balans mellan tidsfristerna och kravnivån för ett gott ekologiskt tillstånd samt kraven på resultat.
Slutligen förordar vi att marina skyddsområden ska inrättas, eftersom amerikanska och nyzeeländska erfarenheter har visat att dessa skyddsområden - som inte sällan i realiteten har formen av marinreservat - har inneburit att fiskbestånden har kunnat återställas.
Till sist vill vi att den territoriala sammanhållningen ska förbättras genom ett effektivt arbete på regional nivå när det gäller den marina miljön och undervattensmiljön, utan att medlemsstaterna därför fråntas sitt ansvar för förvaltnings- och åtgärdsplanernas mål för att återställa ett gott ekologiskt tillstånd.
Vi är angelägna om att Svarta havet innefattas i dokumentet. Vi vill utfärda en varning när det gäller Arktis och påpeka att vi måste fundera över framtiden för denna del av världen. Den har en direkt betydelse för oss, och dess utveckling är av stor vikt för framtiden för vår planet, som följaktligen kan vara utsatt för fara. Vi vill att de yttersta randområdena inom EU, som ännu inte tas upp i dokumentet, så småningom åtminstone ska bli föremål för en lämplig strategi.
Jag avslutar med att nämna demokratifrågorna. Både när vi talar om fiske och transporter inser vi att sjöintressenter, ekologer och vetenskapsmän känner ett behov av att utbyta åsikter och därmed se till att beslutsfattandet grundas på en gemensam bedömning och en vederhäftig analys av problemen. Detta är i varje fall andemeningen i de ändringsförslag som vi har lagt fram.
Aldis Kušķis 
föredragande. - (LV) Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig ta tillfället i akt och tacka er alla för ert samarbete hittills och för de viktiga ändringsförslag som ni har lämnat in. Tack vare dem kan vi tillsammans förbättra kommissionens förslag om den temainriktade strategin för skydd och bevarande av den marina miljön. Jag hoppas starkt att detta betänkande ska stimulera till verkliga förändringar för att skydda och förbättra den marina miljön. Det gläder mig också att betänkandet avser en så känslig fråga som den problematiska miljön i Östersjön. När det gäller Östersjön, även känd som Europas insjö, är det särskilt viktigt att skydda balansen i ekosystemet genom att se till att det inte utsätts för ytterligare hot, och genom att ta särskild hänsyn till indikatorn för lågt vattenutbyte. Jag vill också betona att Europaparlamentet även noga bör granska och övervaka konstruktionen och byggandet av den planerade gasledningen som utgör en risk för Östersjöns miljö. Det är viktigt för Europas folk, och särskilt för de länder som har havsgränser, att personligen kunna se positiva förändringar - att vattnets kvalitet och renhet förbättras, att den biologiska mångfalden åter ökar i haven och slutligen att förvaltningen och utvecklingen av den marina regionen är väl genomtänkt, balanserad och hållbar efter antagandet av denna och liknande lagstiftning. Jag vill betona att detta betänkande är resultatet av ett samarbete med icke-statliga organisationer och företrädare för denna industrisektor. Vi genomförde omfattande diskussioner med dem även innan tidsfristen för att lämna in ändringsförslag löpte ut och flera av deras idéer togs upp i betänkandet. Avslutningsvis vill jag uppmana Europeiska kommissionen, och även oss själva, att tala mindre och arbeta mer för att uppnå konkreta resultat, så att vi alla kan leva nära våra vatten utan att vara oroliga.
(EN) Från och med nu kommer jag att tala engelska och förmedla några kommentarer och budskap. Jag talar också för min kollega Eija-Riitta Korhola, som inte kan närvara i dag.
Den temainriktade strategin har utarbetats inom ramen för gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram. Detta är mycket viktigt. Som kommissionsledamoten mycket riktigt sa har vi sedan länge haft behov av en stark, integrerad EU-politik om marint skydd. EU:s direktiv om en marin strategi kommer att bli ett nytt viktigt instrument för att införa de befintliga modellerna. Stora framsteg har redan gjorts tack vare de olika strategierna - lagstiftning, program, handlingsplaner och internationella överenskommelser - men den marina miljön försämras ändå med oroväckande hastighet. Vi behöver fler gemensamma åtgärder.
Det finns stora utmaningar som kan leda till frågetecken, till exempel tredjeländernas roll. Med om tredjeländerna visar sig vara de största förorenarna och de anser att detta är en fråga för EU, hur kan vi då se till att de åtgärder och insatser som görs i medlemsstaterna ger goda resultat när tredjeländer av någon anledning inte deltar? Vi har försökt att ta upp dessa frågor i utskottet, men det återstår att se hur det verkligen fungerar.
Föredraganden Marie-Noëlle Lienemann har gjort ett utmärkt arbete. Hon har tagit stor hänsyn till de icke-statliga organisationernas synpunkter och varit mycket ambitiös när det gäller miljön. Hon har gjort några radikala förändringar och införlivat idéer som har efterfrågats av många berörda parter. Överlag har föredraganden bidragit till att göra direktivet kraftfullare och mer konkret samt mer ambitiöst och verkningsfullt. Hon har lagt till välbehövliga riktlinjer och kriterier och skärpt tidtabellen.
Om vi utgår från föredragandens modell har vi stor möjlighet att fullfölja våra planer och göra detta till en verklig miljöpelare för den marina politiken. Viktiga punkter i förslaget till betänkande är bland annat att tidsgränserna och tidsplanerna för att uppnå ett gott miljötillstånd har skärpts, från 2021 till 2017. Allmänna definitioner av åtgärder som medlemsstaterna ska vidta för att uppnå ett gott miljötillstånd har lagts till, liksom en detaljerad förteckning över de kriterier som krävs för ett gott miljötillstånd.
Det finns ingen tydlig definition av Europas marina vatten. I direktivet har Svarta havet lagts till som en marin region. Tidtabellen för förberedelser är snäv, liksom åtgärdsprogrammen. Marina skyddsområden ingick inte tidigare utan har lagts till. Inriktningen på samarbete mellan medlemsstater inom samma marina region stärks, exempelvis vid övervakning av program. Större tonvikt läggs också på tredjeländer för att vidga ansvarsområdena och besluta vem som ska involveras.
På det hela taget utgör betänkandet en tydlig signal från parlamentet att vi behöver effektiva åtgärder för att hantera denna svåra fråga.
Ioannis Gklavakis 
Herr talman! Det huvudsakliga målet i det föreslagna direktivet är att uppnå ett gott miljötillstånd.
Denna strategi är mer brådskande i dag än vad den någonsin har varit tidigare, eftersom det marina ekosystemet har försämrats markant. Men för att denna strategi ska kunna bli effektiv måste vi vara uppmärksamma på ett par saker.
För det första har vi ett ordspråk i mitt land som säger att smakar det så kostar det. De belopp som har avsatts för denna åtgärd är väldigt små. Anslagen gäller enbart administrativa utgifter, cirka 90 miljoner euro årligen för de första två åren och därefter 70 miljoner euro per år. Jag anser att den summan är otillräcklig. Att rädda våra hav är en så viktig åtgärd att den förtjänar större satsningar.
För det andra krävs det samordnade åtgärder. Först och främst måste vi samarbeta med de fiskeverksamma i denna strävan. Vi måste nå en överenskommelse med dem och övertyga dem om att vi först och främst måste skydda miljön, men det är inte allt. Alla vi som berörs inom transport, turism, industri, hälsa, livsmedelsförsörjning, jordbruk och framför allt fiske, måste samlas och diskutera så vi kan komma överens och gå vidare.
Det tredje som jag ville säga berördes som hastigast av kommissionsledamöterna Joe Borg och Stavros Dimas, och det är att vi måste enas om vissa gemensamma indikatorer för att mäta det aktuella miljötillståndet, så att - och detta är väldigt viktigt - vi menar samma sak när vi talar om ett gott tillstånd för den marina miljön. Med andra ord måste vi komma överens om gemensamma måttstockar.
Avslutningsvis vill jag understryka att fisket måste få sin rättmätiga plats i direktivet om en marin strategi och stå i centrum för vår strävan.
Ville Itälä
för PPE-DE-gruppen. - (FI) Herr talman! Först vill jag tacka föredraganden för hennes arbete och samtidigt tacka kommissionen, som har inlett detta viktiga projekt. Kommissionsledamoten med ansvar för fiske och sjöfart, Joe Borg, anordnade faktiskt själv en konferens om säkerheten inom sjöfarten i juli i år i min hemstad Åbo, där just dessa viktiga frågor diskuterades. Detta är precis den typ av konkret arbete som vi inom Europeiska unionen bör utföra tillsammans.
Jag vill särskilt uppmärksamma frågan om Östersjön, som är ett viktigt hav för EU, trots att det för tillfället är något av en skamfläck. Miljötillståndet i Östersjön är mycket allvarligt. Låt mig ge er ett exempel på detta. I somras täcktes hela havet av blågröna alger, med viss draghjälp från det varma vädret. Det är svårt att förklara för barnen som vill gå och bada att de inte kan vara i havet för att det inte bara är smutsigt, utan även giftigt. Det finns giftalger i havet som kan orsaka olika sjukdomar hos barnen om de badar i havet när det är varmt.
Nu uppmanas kommissionen och resten av oss att vidta snabba och kraftfulla åtgärder och skaffa fram de resurser som krävs för att rädda Östersjön. Detta kommer självklart att innebära att många åtgärder måste vidtas. Ett utmärkt projekt som nu är igång är finansieringen av reningsverket i Sankt Petersburg. Detta är ett av de viktigaste exemplen. Vi behöver också en dialog med Ryssland, till exempel när det gäller säkerhetsbestämmelserna inom sjöfarten. Vi kommer inte att lyckas om vi inte samarbetar med Ryssland.
Att rädda Östersjön är inte längre enbart en fråga om miljön. Det är framför allt en politisk fråga.
Riitta Myller
för PSE-gruppen. - (FI) Herr talman! Det är ingen överdrift att säga att EU:s marina regioner är i kris och att det finns ett brådskande behov av att vidta åtgärder för att skydda haven. Under de kommande 50 åren hotas exempelvis fiskebestånden av kollaps. Kommissionens förslag till direktiv på havsmiljöpolitikens område och en marin strategi är ett sätt att försöka utforma en alleuropeisk integrerad strategi för att rädda de marina ekosystemen. Även om alla våra hav är i dåligt skick är det endast rimligt att undersöka skyddsfrågan ur ett regionalt perspektiv. De marina regionerna har olika utmärkande egenskaper och åtminstone några av problemen är till stor del lokala. Gemensamt för dem är dock att samtliga bör kunna uppnå ett gott tillstånd i sina ekosystem inom en begränsad tidsperiod. Förhoppningsvis kan detta ske före år 2021.
Socialdemokratiska gruppen i Europaparlamentet stöder föredragandens försök att definiera vad som avses med ett gott tillstånd i den marina miljön. För att uppnå ett gott tillstånd, enligt definitionen av detta begrepp, måste vi ställa upp tillräckligt stränga mål för bevarande för att förhindra försämringar samt fastställa åtgärder för havens återhämtning och återställa dem till en hållbar nivå. Dessa åtgärder kan bli ganska tuffa, men jag hoppas att gruppen för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater kommer att stödja dem i omröstningen. Det är viktigt att åtgärderna är ordentligt bindande och inte bara rekommendationer.
Havsskyddet handlar om samarbete, inte bara mellan EU:s medlemsstater, utan också med de tredjeländer som delar de marina regionerna. Till exempel kan ett effektivt skydd av Östersjöregionen inte genomföras utan samarbetsåtaganden från Ryssland. Det har funnits ett samarbete inom ramen för Helcom, dvs. Helsingforskommissionen, sedan flera år tillbaka. Helcom har för närvarande ansvaret för en handlingsplan för Östersjön. Enligt strategin bör bevarandeåtgärderna inledas inom ramen för Helcoms handlingsplan så att praktiska åtgärder kan vidtas så fort som möjligt i Östersjöregionen. Jag vill tacka båda föredragandena för att de har anammat detta perspektiv inom ramen för både strategin och direktivet.
Chris Davies
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Att ha en marin strategi som inte fokuserar på fisk är som att fylla en guldfiskskål med rent vatten efter att katten redan har ätit upp guldfisken!
Det finns dock ett starkt stöd i parlamentet för de principer som ligger till grund för strategin och lagstiftningen, vilket inte är särskilt förvånande med tanke på den katastrofbild som kommissionen har målat upp av tillståndet för våra hav. Vi måste införa skyddsåtgärder som är obligatoriska enligt lag, så att medlemsstaterna verkligen tillämpar dem.
Kommissionsledamoten uttryckte sig i kraftiga ordalag, vilket vi välkomnar, men de förslag som ursprungligen lämnades in till parlamentet belyste några svaga punkter och skiljaktigheter inom själva kommissionen. Vi gläder oss främst över att idén med ett gott miljötillstånd har återinförts i förslagen och definierats på ett tydligt sätt, och vi är eniga om att vi bör skapa marina skyddsområden. Men varför ingick inte de förslagen i kommissionens ursprungliga text? När den kom från generaldirektoratet för miljö fanns de med, men när texten kom från kollegiet hade några av dessa mycket viktiga frågor tagits bort. Det är hög tid för kommissionen att omvandla sitt storstilade tal om hållbarhet till gemensam handling från samtliga kommissionsledamöter.
Vi har fått höra att åsikterna går isär i rådet - må så vara. Parlamentets budskap till kommissionen och rådet bör dock vara att det finns ett starkt stöd över partigränserna för att förbättra och stärka de föreslagna åtgärderna. Kommissionen gjorde rätt i att utarbeta dessa förslag, men nu måste vi se till att förvandla dessa varma känslor till handling.
Carl Schlyter
för Verts/ALE-gruppen. - Herr talman! Jag vill tacka föredragandena för deras föredömliga arbetssätt och de utmärkta betänkanden som de har skrivit. De förbättrar kommissionens förslag genom att kräva att god status uppnås 2017 i stället för 2021. Dessutom blir målen bindande, och vikten av marina reservat betonas.
Klimatförändringar, avfall, ohållbart fiske, buller, övergödning och råvaruutvinning hotar våra hav. Om den massförstörelse och den naturkatastrof som sker i havens djup skulle ske synligt, på land, skulle debatten om havsskyddet dominera vardagen. Rader av fiskar, fåglar och däggdjur hotas av utrotning. Den marina strategin kan bli ett litet steg för att försöka ta itu med problemen, om den blir så ambitiös som miljöutskottet föreslår.
Medlemsstaterna måste ta sitt ansvar att inrätta betydligt fler marina reservat. Nationalparker har vi i alla länder, men marina reservat lyser med sin frånvaro där de bäst behövs. Det finns överväldigande statistiska bevis för att marina reservat ger skydd som både ökar fisket och den biologiska mångfalden i närområdena. När fisk får växa till sig skyddat, sprider de äldre fiskarna ut sig och ger bättre fångster. Speciellt Östersjön är ett väldigt känsligt hav med bräckt vatten. Länderna runt Östersjön måste alltid ha rätt att införa hårdare krav på vattenskydd, om de anser det vara nödvändigt, utan att för den skull då ständigt hotas av långvariga rättsprocesser för att den inre marknaden skall gå före skyddet av haven.
Jag vill påpeka vikten av utskottets krav att inte ge bidrag till jordbruk som läcker stora mängder näringsämnen till haven. Mina ändringsförslag 81 och 82 syftar till att reglera utsläpp av avfallslagring på ett seriöst sätt. På denna punkt är det ursprungliga förslaget för svagt. Jag är emot ändringsförslag 90 om att ta bort referensen om radioaktiva ämnen, eftersom det skulle strida mot det ursprungliga målet från 2002. Slutligen: Den maritima strategins krav på exploatering av haven måste anpassas och ändras för att hamna inom den marina strategins ram.
Adamos Αdamou
Herr talman, herr kommissionsledamot! Jag vill gratulera Marie-Noëlle Lienemann till det utmärkta arbete hon har utfört med betänkandet och betona att hon på ett bra sätt har lyckats få med samtliga ledamöters och icke-statliga organisationers synpunkter i sitt betänkande. Som ett resultat av det har hon avsevärt förbättrat kommissionens ursprungliga dokument.
Den marina miljön, som är en grundläggande och värdefull källa till liv, hotas dagligen. Marina föroreningar, klimatförändringar, sjötransporter och exploatering av kusterna fortsätter att hota den marina miljön och försämra folkhälsan.
Direktivet i fråga, som är avsett att fylla igen luckorna i miljöpolitiken, är ett viktigt steg för att förbättra hälsan och återställa haven.
Det är viktigt för oss att stödja de ändringsförslag som innehåller krav på att medlemsstaterna uppnår ett gott miljötillstånd, de ändringsförslag där man erkänner hoten mot den marina miljön och som har som målsättning att införa en så snäv tidsram som möjligt för direktivets genomförande. Jag tänker på ändringsförslagen 24, 27, 73 och 78, som jag uppmanar er att stödja.
Dessutom måste medlemsstaternas åtgärder grundas på principen om förebyggande och på en strategi som bygger på ekosystemet, samtidigt som hänsyn tas till noggranna utvärderingar på grundval av nuvarande EU-lagstiftning, vilket ändringsförslagen 23, 49, 45, 51 och 60 handlar om.
Till sist uppmanar jag er att stödja ändringsförslagen 81 och 82 om att förbjuda alla systematiska eller avsiktliga utsläpp av fasta material, vätskor eller gaser i vattnet eller på havsbottnen om de inte godkänts i förväg i enlighet med internationell rätt och en miljökonsekvensbedömning utförs i enlighet med direktivet. Detta ligger i linje med de fastställda normerna om koldioxidutsläpp.
Sebastiano  Musumeci
för UEN-gruppen. - (IT) Herr talman, mina damer och herrar! De två betänkanden som diskuteras kunde inte ha kommit lägligare, eftersom de omfattar en granskning av den ökända gasledningen i Östersjön, ett projekt som i avsaknad av en seriös miljökonsekvensbedömning riskerar att orsaka en ekologisk katastrof i ett hav som för övrigt redan har en oroande föroreningsnivå. Även i Medelhavets norra och södra kuster, där fiskebestånden alltmer försvagas, är föroreningsnivåerna höga i vissa områden, bland annat på grund av oljeutvinning och framför allt oljeraffinering. Jag tänker särskilt på industritriangeln i Syrakusa på Sicilien, där vi har Europas största petrokemiska anläggning.
I detta industriområde förekommer inte bara en extremt hög nivå av luftföroreningar, som orsakar tragiska medfödda skador och ett oförsvarligt stort antal dödsfall på grund av tumörer - faktiskt över 57 procent högre än genomsnittet i Italien - utan där finns också problem med marina föroreningar. Konsekvenserna är självklara, dålig kvalitet på fiskebestånden som nu är nere på kritiska nivåer, fiskeverksamma, ofta småskaliga fiskare, som antingen tillryggalägger fler mil för att hitta bättre fiskevatten eller tvingas ge upp sitt traditionella livsuppehälle. Och som om inte det vore nog, finns det nu planer på att bygga en förgasningsanläggning i detta industriområde, ett projekt som jag har fördömt flera gånger i parlamentet.
Förslaget till direktiv om en marin strategi, inklusive de nödvändiga ändringsförslag som enligt vår uppfattning förbättrar det, är därför mycket välkommet. Framför allt hoppas jag att det kommer att förkorta tidsfristerna för att uppnå målen för en sund ekologi och miljö. Vi måste ta igen de stora förseningar som Europeiska unionen har ådragit sig inom detta område. Som vi alla vet sammanfaller inte alltid den politiska tidsmässiga samordningen med miljöbehoven. Från och med i kväll kan vi tillåta oss att vara lite mer optimistiska.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! Den marina miljön har utsatts för många hot under en lång tid, vilket är anledningen till att det krävs en långtgående marin strategi. EU:s territorialvatten är större än dess totala landområden, med 1 200 hamnar och 90 procent av exporten transporterad sjöledes. Vi anser det vara avgörande att understryka det ömsesidiga beroendet mellan den gemensamma fiskeripolitiken och den föreslagna strategin för den marina miljön. Det är logiskt och tillrådligt att ett farligt fartyg som har belagts med straff ska segla till närmaste skyddad plats, och sedan till närmast tillgängliga skeppsvarv, förutsatt att det inte utgör någon risk för hälsa eller miljön.
Ett annat förslag som är värt uppmärksamhet är att utse det arktiska området till ett naturskyddsområde tillägnat fred och forskning.
John Purvis
(EN) Jag har förmånen att företräda Skottland här i parlamentet, vilket innebär att jag också företräder en stor del av EU:s naturtillgångar av olja och gas. Som jag förstår det ska vi sträva efter att maximera våra naturliga energikällors kapacitet. Det måste väl vara förnuftigt både av ekonomiska och logistiska skäl och när det gäller energitryggheten. Utvinningen av kolväten i Nordsjön är också redan väl reglerad ur alla miljömässiga och ekologiska aspekter. Trots detta kommer vissa ändringsförslag som har antagits av utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet effektivt att sätta stopp för utvinningen av dessa resurser. Detta är helt enkelt absurt. Tydligen kommer dessa ändringsförslag till och med att förhindra ett stort vindkraftsprojekt utanför kusten i Moray Firth. En stor del av forskningsbidragen för projektet kom från EU.
Vill vi framstå som idioter? Vill vi förhindra användningen av de få naturliga energikällor som vi har och bli ännu mer beroende av en eller två dominerande, och ofta dominanta, externa leverantörer? Nordsjöns ekologi måste betraktas ur ett helhetsperspektiv som är specifikt för Nordsjön. Nordsjön är nämligen inte Medelhavet.
Jag ber föredraganden och andra förnuftiga grupper att stödja PPE-DE-gruppens ändringsförslag, som kommer att göra detta förslag ambitiöst, men samtidigt ansvarstagande och praktiskt.
Åsa Westlund
Herr talman! Jag vill tacka Lienemann och Kušķis som jag tycker har gjort ett väldigt förtjänstfullt arbete med dessa direktiv.
Jag bor själv vid Östersjön och har tyvärr därför på väldigt nära håll fått se vad det innebär för enskilda människor, men också för sysselsättning och tillväxt, när havens ekosystem är ur balans. Jag vet också att människor förväntar sig att vi i denna kammare tar ett krafttag och gör något åt de problem som de upplever varje dag. Därför hoppas jag att parlamentet i morgon inte lyssnar på föregående talare utan i stället ger ett brett stöd för de ändringar som miljöutskottet ställt sig bakom.
För det första: en kraftigt uppsnabbad process som innebär att åtgärderna sätts in tidigare och en betydligt mer ambitiös tidtabell för när målet om ett gott miljötillstånd i våra hav skall nås än vad kommissionen har föreslagit. För det andra: tydligare definierade målsättningar som, precis som Lienemann sade, är garantin för att vi faktiskt uppnår någonting och att det inte bara blir snömos i slutändan. För det tredje: att det hav som kanske har den sämsta situationen, Östersjön, blir ett pilotområde för denna strategi, där åtgärderna skall sättas in särskilt tidigt och då gärna grunda sig på Helsingforskonventionen. Det behövs för att rädda Östersjön.
Henrik Lax
Herr talman! För två veckor sedan publicerade Nicholas Stern, tidigare anställd på Världsbanken, för den brittiska regeringen en chockande rapport om följderna av klimatförändringen. Det var ord och inga visor. Vi får inte längre bedöma naturen som någonting utan värde. Om vi gör det, kan det nämligen få oberäkneliga följder. Detsamma gäller också havets tillstånd.
Vi i ALDE-gruppen har i miljöutskottet utarbetat en mängd ändringsförslag. De syftar alla till att höja ambitionsnivån, få till stånd striktare tidtabeller, stärka samarbetet med tredje land, till exempel Ryssland, och täppa till luckor i lagstiftningen. En allvarlig lucka är till exempel de internationella vattenområdena som börjar 12 sjömil utanför kusten. I den sårbara Östersjön fortsätter främst lastfartyg, men också passagerarfartyg, att dumpa latrinavfall rakt ut i havet. Det kan de göra lagligt på internationellt vatten. Ute på Östersjön ”kissar och bajsar” 1 800 fartyg hela tiden. Det är ofattbart! Vi är glada över att föredraganden och skuggföredragandena som vi arbetat tar med vårt ändringsförslag om översynen av denna lucka i lagen. Det måste gå att förverkliga snabbt, utan att beslutet fastnar i Internationella maritima organisationens beslutsmaskineri i åratal.
Vi skall ha en hög ambitionsnivå. EU måste stödja Ryssland i ansträngningarna att rena allt avloppsvatten från S:t Petersburg. Det blir dyrt, men att låta bli blir ännu dyrare. Oljeborrning och gasledningar skall inte i ekonomins namn få företräde framför de miljörisker de utgör. Också trafikens skadeverkningar måste minskas.
Jag tror att befolkningen vill se att EU verkligen är handlingskraftigt i dessa mänsklighetens ödesfrågor. Endast så kan vi stärka förtroendet för unionen. Målet skall vara att skydda och återställa tillståndet i Europas hav och se till att mänskliga aktiviteter bedrivs på ett hållbart sätt.
Ian Hudghton
Herr talman! (EN) EU har 68 000 kilometer kust och Skottland har 11 000 kilometer. Nästan 50 procent av EU:s befolkning bor högst 50 kilometer från havet. I Skottland bor 70 procent av befolkningen högst 10 kilometer från havet. Självfallet ligger det i Skottland långsiktiga intresse att skydda den marina miljön och bevara dess rikedom av marina resurser.
Skottland har reserver av olja och gas som räcker i minst 30 år till. Jag kommer att stödja flera ändringsförslag som syftar till att garantera att utvinningen av olja och gas även fortsättningsvis gynnar både Skottlands och EU:s ekonomi.
Jag stöder inte utskottets ändringsförslag 8 i Lienemannbetänkandet i den nuvarande utformningen, eftersom det syftar till att koppla den marina strategin till ”principerna för den gemensamma fiskeripolitiken”. Den gemensamma fiskeripolitiken är ett stort misslyckande och det sista jag vill är att den nya marina strategin kopplas ihop med dessa bristfälliga principer.
Förslaget att medlemsstaterna ska fastställa vad ett gott miljötillstånd innebär i de vatten som ligger inom deras jurisdiktion, och samarbeta med grannländerna inom logiska marina regioner, är vettigt. Detsamma bör gälla för fiskeriförvaltningen, och beslutanderätten bör återföras till medlemsstaterna så att exempelvis länderna kring Nordsjön kan samarbeta med dem som har mest att vinna på att främja bevarande, vilket skapar incitament för att göra den marina strategin framgångsrik.
Georgios Toussas
(EL) Herr talman! Skyddssystemen för den marina miljön täcks på ett fragmentariskt sätt av Europeiska unionens olika politikområden. Resultatet är att det finns en samling politiska beslut, rättsakter, program och handlingsplaner utan någon övergripande integrerad politik för att skydda den marina miljön.
Målet för de båda kombinerade regelverken om den temainriktade strategin för skydd och bevarande av miljön och direktivet om en marin strategi är att uppnå ett gott miljötillstånd i den marina miljön i Europeiska unionen till 2021. Men om vi för det första beaktar den mer övergripande karaktären hos dessa två regelverk och för det andra ser på de pelare som de grundar sig på, kommer vi säkerligen att upptäcka att vi inte har något gott miljötillstånd 2021, och vi kommer knappast heller att få se några förbättringar jämfört med dagens dåliga tillstånd. Detta bekräftas direkt i motiveringen till förslaget till direktiv, där det påpekas att den marina miljön generellt sett har försämrats kraftigt under de senaste årtiondena.
FN:s dokumenterade forskningsresultat om orsakerna till försämringen och föroreningarna av den marina miljön är obestridliga. Det handlar om industrier längs kusterna, sjöfart och obefintliga eller underutvecklade infrastrukturer för lagring och behandling av avfall.
Vad som är viktigare är att de pelare som både den temainriktade strategin och förslaget till direktiv grundar sig på är den gemensamma fiskeripolitiken och grönboken om EU:s sjöfartspolitik. Samtliga - självklart - inom ramen för det sjätte åtgärdsprogrammet för perioden 2002-2012, som vi kraftfullt har fördömt.
Enligt vår mening handlar detta i allt väsentligt om talrika, otillräckliga ingripanden på samma våglängd som kommissionens förslag, där det mest vågade och ambitiösa målet är att flytta fram tidsfristen från 2021 till 2017.
(Talmannen avbröt talaren.)
Cristina Gutiérrez-Cortines
(ES) Herr talman! Jag vill varmt gratulera Marie-Noëlle Lienemann, och det gör jag varken på ett ytligt sätt eller för att protokollet kräver det. Jag anser att något viktigt har åstadkommits genom detta direktiv. Tack vare hennes omfattande erfarenheter, hon har utomordentliga kunskaper om filosofi och EU:s lagstiftning, har hon åstadkommit ett kort och koncist direktiv. Trots det stora antalet ändringsförslag innehåller inte direktivet för mycket, och hennes egna ändringsförslag är allmänt hållna på ett sätt som är typiskt för ett ramdirektiv. Jag vet att hon har arbetat med experter och varit öppen för många förslag, i vissa fall behövdes det inte ens några ändringsförslag för att vissa av dem skulle införlivas.
Jag betraktar det som någonting ovanligt och fantastiskt att Europeiska unionen äntligen diskuterar havet. Havets tid har kommit. Jag vill dock även säga att detta direktiv bör bli starten på en lagstiftningsprocess. Eftersom det är ett ramdirektiv finns det fortfarande flera aspekter som behöver utvecklas i framtiden, vilket är vad jag skulle vilja tala om.
Ta till exempel ändringsförslag 27, som i praktiken är likadant som ändringsförslag 86 som lades fram av min grupp. Där föreslås flera aspekter som bör utvecklas, bland annat aktiviteter till sjöss, flera industriella aktiviteter, många av dem nya, exempelvis avsaltning, som jag inte är emot men som ännu inte har studerats, och metoder för att studera den marina miljöpåverkan, som i praktiken befinner sig i sin linda, dvs. de har fortfarande inte genomförts.
Jag anser också att indikatorerna bör utvecklas mer och att digitala sjökort bör utarbetas, och även användas i kulturellt syfte.
En av världens och den europeiska historiens största skatter är arkeologiska kartor. Detta är någonting som behöver utvecklas för att bevara vårt kulturarv och jag tror det kommer att bli en av de mest stimulerande upptäckterna för oss alla.
Evangelia Tzampazi
(EL) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Låt mig gratulera min vän Marie-Noëlle Lienemann till hennes kompletta och detaljerade arbete.
Det är nu viktigt att Europeiska unionen utarbetar en integrerad politik för att skydda den marina miljön, eftersom man med den fragmentariska lagstiftning som tillämpats hittills inte har lyckats vända tendensen till en minskad biologisk mångfald och förlusten av livsmiljöer. Det är därför vår skyldighet gentemot framtida generationer att uppnå en hög skyddsnivå för den marina miljön, så att vår strategi för hållbar utveckling kan kombineras med Lissabonstrategins mål. Vi får inte glömma att havet är ett viktigt centrum för ekonomisk utveckling i flera av medlemsstaterna och för en betydande del av befolkningen.
Samtidigt erbjuder detta direktiv medlemsstaterna en historisk möjlighet att samarbeta inom ett område som tills nyligen var fyllt av konflikter och motsättningar, som exempelvis fiskeområden till havs och fångstkvoter.
Det grundläggande målet måste vara att tydligt definiera begreppet ”gott miljötillstånd” för marina ekosystem, för att på så sätt uppnå en sammanhängande och effektiv havspolitik på EU-nivå.
Jag anser att införandet av marina skyddsområden, som ett verktyg för att skydda ekosystemen och bekämpa den minskande biologiska mångfalden, också kommer att vara till stor hjälp för att uppnå detta mål. Samtidigt kräver vi att tidsfristerna för att uppnå målen i det föreslagna direktivet ska flyttas fram till 2017.
Marios Matsakis
(EN) Herr talman! Jag vill gratulera Marie-Noëlle Lienemann och Aldis Kušķis till deras utmärkta betänkanden. Trots vad några skotska kolleger anser, har utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet förstärkt dessa betänkanden på ett klokt sätt.
EU:s havsvatten, och även internationellt vatten, har ofta blivit avstjälpningsplatser för avfall av varierande mängd och giftighetsnivå. Detta har gjorts under flera år av enskilda individer, företag och regeringar som har visat liten kunskap om eller hänsyn till det marina ekosystemets enorma mångfald och betydelse. I många fall har detta resulterat i miljöskador som saknar motstycke. I andra fall har överlevnaden för vissa arter ställts på sin spets.
Det är hög tid för EU att kraftfullt ingripa för att skydda vår marina miljö. Därför bör vi alla stödja dessa två välkomna betänkanden i förhoppningen att genomförandet av de nödvändiga strategierna och direktiven kommer att ske obehindrat, att de kommer att utökas till tredjeländer och att ytterligare kompletterande åtgärder kommer att vidtas inom en snar framtid. När allt kommer omkring är skyddet av vår marina miljö grundläggande för vår egen överlevnad på jorden.
Dorette Corbey
(NL) Herr talman! Först och främst vill jag varmt gratulera Marie-Noëlle Lienemann till ett verkligen utmärkt skrivet betänkande. Det är inte lätt för fisken att överleva i haven kring Europeiska unionen. Överfiske och föroreningar har krävt sin tribut och när fisken väl är borta så är den det för gott. Därför måste vi vidta drastiska åtgärder i dag för att förhindra skräckscenariot att vi inte längre har någon fisk runt år 2040. Låt oss ta forskarnas förutsägelse som en viktig varning.
Trots att den marina strategin är ett sunt initiativ anser jag inte att direktivet är tillräckligt specifikt. Först och främst måste fiskreservat upprättas. Genom att upprätta reservaten vid fiskarnas lekplatser får de en möjlighet att fortplanta sig i lugn och ro. Detta har visat sig effektivt i Nya Zeeland och Australien. Om man förutom fiskreservaten inför hållbara fiskemetoder så är det möjligt att skydda fisken i EU:s vatten i framtiden.
Dessutom måste någonting göras åt de exotiska arterna och problemet med ballastvatten. Japanska ostron har funnit en behaglig livsmiljö i Nordsjön utan några naturliga fiender. Tyvärr trivs ostronen alldeles för bra. Rening av ballastvatten är en enkel procedur, men den måste tillämpas generellt. I direktivet om en marin strategi kräver man att medlemsstaterna beaktar hur den marina miljön och vårt samarbete kan förbättras, något som ligger i allas intresse. Jag stöder varmt Marie-Noëlle Lienemanns betänkande och hoppas att ni gör detsamma.
Olle Schmidt
Herr talman! Herr kommissionsledamot! Det känns bra att vara tillbaka igen, och jag har fått börja mitt arbete med att läsa två bra betänkanden.
Att våra hav kan överleva de påfrestningar som havsmiljön utsätts för är ett ansvar för oss alla. Ett extra stort ansvar vilar på denna församling och Europeiska unionen och att vi kan finna formerna för ett gränsöverskridande arbete med insatser som är samordnade och kraftfulla. Tiden är som många har påpekat knapp, ytterst knapp.
I den del av Europa där jag bor är Östersjön det viktigaste havet och det hav som har utsatts och fortfarande utsätts för de största hoten. Det är därför som vi med stor oro ser på den planerade gasledningen från Ryssland till Tyskland. I morgon skall de mer detaljerade planerna presenteras. En gasledning i den känsliga Östersjön utgör ett stort miljöhot. Gasledningen kan skadas av fartyg, av kvarvarande gamla minor och utsättas för terrorangrepp. Gasledningen utgör ett hot mot miljön och fisket, både när den byggs och under driftstiden. Riskerna är enligt min mening påtagligt större än fördelarna. Förvisso behöver Europa energiförsörjning, men denna naturgasledning skall inte läggas på Östersjöns botten. Om gasledningen skall byggas, skall det ske på land - för havsmiljöns och för Östersjöns skull!
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. (CS) Mina damer och herrar! Jag har följt er diskussion med intresse och det gläder mig att ni i princip stöder den helhetssyn som kommissionen föredrar. Men det är tydligt att det är en komplex fråga som kräver brådskande åtgärder på många områden. Det står också klart att en rad olika åsikter har redovisats och att det krävs ytterligare analyser och förtydliganden.
Jag skulle vilja ta upp några av de centrala ändringsförslagen mer i detalj.
I tidsplanen för genomförandet (ändringsförslagen 20, 24, 31, 32, 35 och 69) valde kommissionen 2021 som det år då medlemsstaterna måste ha uppnått ett ”gott miljötillstånd” i sina marina miljöer. Utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet föreslog ett tidigare datum.
Även om kommissionen vill uppnå ett gott miljötillstånd inom kort, anser jag inte att utskottets datum är särskilt realistiskt. Kommissionens förslag inriktas för det första på behovet av en förbättrad förståelse av den marina miljön och hoten mot den, och för det andra på behovet av åtgärder. För att vi ska kunna hitta de lämpligaste och mest kostnadseffektiva åtgärderna för att skydda den marina miljön måste vi förse oss själva med nödvändiga kunskaper och erfarenheter. Därför skulle det vara kontraproduktivt att flytta fram tidsfristerna.
Detta blir särskilt tydligt om man jämför med det nuvarande ramdirektivet för vatten, som detta direktiv är intimt förknippat med. Enligt EU:s ramdirektiv för vatten, som framgångsrikt antogs år 2000 eftersom Marie-Noëlle Lienemann var föredragande, ska ett ”gott miljötillstånd” ha uppnåtts till 2015, dvs. 15 år efter antagandet av direktivet. Direktivet om en marin strategi bör fungera på samma sätt.
Med tanke på omfattningen av det havsområde som omfattas av direktivet om en marin strategi och på grund av uppgiftens storlek bör ingen tveka om ambitionerna i vår föreslagna tidsplan. Det datum som föreslås av kommissionen i direktivet, 2021, sammanfaller dessutom med den första granskningen av förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt enligt EU:s ramdirektiv för vatten, vilket kommer att möjliggöra en samverkan kring det fortsatta genomförandet av båda direktiven.
Bortsett från detta anser kommissionen inte att det skulle vara särskilt praktiskt att uppmana medlemsstaterna att ”uppnå ett gott miljötillstånd till 2021”, som miljöutskottet föreslår i direktivet. Det skulle inte heller vara realistiskt. De åtgärder som måste vidtas som en del av den marina strategin kommer att vara igång från och med 2018 enligt den föreslagna tidsplanen. Vissa åtgärder kommer inte att ge några omedelbara resultat, eftersom det kommer att ta tid för vissa ekosystem att reagera. En allmän utveckling mot ett gott miljötillstånd måste dock kunna redovisas, vilket är anledningen till att kommissionen har föreslagit idén om att ”uppnå ett gott miljötillstånd”.
Kommissionen är beredd att stödja införandet av en artikel för att betona betydelsen av marina skyddsområden (ändringsförslagen 27, 39, 62 och 72). En sådan artikel skulle under idealiska förhållanden grundas på artikel 6 om skyddsområden i EU:s ramdirektiv för vatten.
Kommissionen är också beredd att stödja idén om att uppnå direktivets mål genom att införa ytterligare skyddsområden eller till och med slutna naturreservat. Den kan dock inte gå med på miljöutskottets förslag om ett obligatoriskt införande av marina skyddsområden som en del av genomförandet av det föreslagna direktivet. Marina skyddsområden bör endast införas när de kan bidra direkt till att uppnå ett ”gott miljötillstånd”. I stället för ett självändamål bör de betraktas som en åtgärd.
Kommissionen är överens med utskottet om att integrera den grundläggande definitionen av ”gott miljötillstånd” (ändringsförslag 80) i själva direktivet.
Kommissionen har dock definitivt problem med de definitioner som miljöutskottet har föreslagit. Många av dessa definitioner bygger på faktorer som påverkar den marina miljön och hoten mot den snarare än på ekosystemets kvalitet. Detta är en farlig strategi, eftersom vissa potentiella risker och hot kan bli försummade eller tvärtom överdrivet betonade. Om vi endast övervakar de påverkande faktorerna kommer EU inte heller att kunna gå ifrån den nuvarande fragmenterade strategin för förvaltning av den marina miljön till förmån för en mer integrerad strategi, som skulle täcka alla faktorer och deras gemensamma påverkan på den marina miljön.
Till sist, med tanke på de finansiella frågorna (ändringsförslagen 19 och 74), finns det ett antal EU-finansieringssystem som medlemsstaterna kan dra nytta av, exempelvis strukturfonderna, det finansiella instrumentet för miljön (Life+) och det sjunde ramprogrammet för forskning. Följaktligen är det inte nödvändigt att skapa några särskilda finansieringssystem.
Diskussionen har berört denna fråga i hela dess vidd, inklusive det faktum att den marina miljön tar emot föroreningar från atmosfären och att den marina miljöns kvalitet till stor del beror på hur vi lyckas tackla klimatförändringarna. Det har också nämnts att några hav inte har tagits med, exempelvis Svarta havet, och naturligtvis kommer det tillvägagångssätt som Rumänien och Bulgarien har valt att i grunden förändra situationen och öppna för nya möjligheter. När det gäller Norra ishavet kan kommissionen inte ändra sin ståndpunkt på någon väsentlig punkt på grund av det geografiska läget, och det är heller inte möjligt att skapa en självständig strategi för denna exceptionellt känsliga och viktiga miljö, eftersom den inte är direkt knuten till EU:s territorium.
Jag kommer att vidarebefordra förteckningen över kommissionens ståndpunkt om ändringsförslagen till parlamentets enheter.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 11.30.
SKRIFTLIGA FÖRKLARINGAR (ARTIKEL 142)
Hélène Goudin
Det är mycket glädjande att uppmärksamhet ägnas åt havsmiljöfrågor, eftersom det föreligger ett stort behov av att se till att våra hav inte förorenas eller förstörs ännu mer. Miljöutskottets ändringsförslag är till stor del positiva och kommer förhoppningsvis att förbättra tillståndet i den marina miljön, inte minst genom att ett gott miljötillstånd definieras.
I kommissionens förslag finns det dock en artikel som väcker en viss oro. I artikel 13, om särskilda områden, öppnas det upp för möjligheter att till viss del bortse från miljömålen, om förändringarna i ett område skett till följd av åtgärder vidtagna på grund av ett stort allmänintresse. Man kan tänka sig att denna artikel kommer att åberopas mycket vidlyftigt. Det är därför av största vikt att kommissionen är mycket restriktiv om och när detta sker, eftersom allas vår framtida miljö också är av stort allmänintresse.
Francesco Musotto
(IT) Europa är omgivet av fyra hav och två världshav, som innehåller olika ekosystem och olika biogeografiska regioner. EU:s kustlinje sträcker sig över 100 000 km och 16 procent av EU:s befolkning är bosatt där. Många har starka band till havet på grund av sina arbeten, fritidsysselsättningar, idrott eller på grund av de natur- och energiresurser som finns där. När det gäller slutna eller halvslutna hav, exempelvis Svarta havet, Östersjön och Medelhavet, är föroreningsrisken särskilt hög.
Förslaget till direktiv om en marin strategi, något som är både önskvärt och som vi har väntat länge på, måste göra det möjligt att utvidga och förstärka den nuvarande politiska ramen till skydd för EU:s marina miljö. Dess effektivitet kommer att avgöra den framtida hälsan för Europas hav, och den har förutsättningar att erbjuda den miljömässiga grund som krävs för ett hållbart utnyttjande av havets resurser och funktion, både inom och utanför Europeiska unionen.
