
Puhemies.
   Julistan Euroopan parlamentin torstaina 18. toukokuuta 2006 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi. 
Puhemies.
   Minulla on ilo kertoa teille, että Malediivien parlamentin valtuuskunta on saapunut viralliselle yleisölehterille. Virallisella lehterillä on myös Meksikon parlamentin senaattoreista ja parlamentin jäsenistä muodostuvan valtuuskunnan jäseniä sekä Aminato Haidar, jolle on myönnetty Juan María Bandrés -palkinto...
…turvapaikkaoikeuden puolustamisesta ja solidaarisuuden osoittamisesta Saharawin pakolaisia kohtaan. 
Puhemies.
   Ennen kuin annan puheenvuoron Belgian pääministerille, haluan osoittaa kunnioitusta Indonesiassa tapahtuneen hirvittävän maanjäristyksen uhreille. Onnettomuudessa kuoli lähes 6 000 ja loukkaantui 20 000 ihmistä, ja siitä kärsi kaikkiaan 100 000–200 000 ihmistä. Olen ilmaissut myötätuntoni Indonesian hallitukselle ja olen iloinen, että kansainväliset avustustoimet – erityisesti eurooppalaiset avustustoimet – on käynnistetty pikaisesti tämän viimeisimmän tragedian uhrien auttamiseksi.
Martin Schulz (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, pyydän puheenvuoroa perusoikeuksien kunnioittamiseen liittyvän työjärjestyksen 34 artiklan nojalla. Pyydän ryhmänjohtajien Wurtzin, Frassonin, Watsonin ja Poetteringin puolesta, että puheenjohtajakokouksen seuraavan istunnon esityslistalle lisätään ne tapahtumat, jotka ovat viime viikkojen ja kuukausien aikana erityisesti huolestuttaneet meitä kaikkia, nimittäin Euroopan unionissa tapahtuvan tai unionin kansalaisiin kohdistuvan muukalaisvihaan, rasismiin ja erityisesti homofobiaan liittyvän väkivallan lisääntyminen. Olemme erityisen huolissamme siitä, että EU:n suurimpiin kuuluvan valtion hallituspuolueen johtohahmo, katolisen Puolalaisten perheiden liiton varapuheenjohtaja – joka on nyt Puolan johtavan hallituspuolueen varapuheenjohtaja – on avoimesti puolustanut niihin homoseksuaaleihin kohdistuvaa väkivaltaa, jotka haluavat toteuttaa oikeuttaan osoittaa mieltä Varsovassa. On mahdotonta hyväksyä, että EU:n jäsenvaltion hallituksen johtava edustaja käyttäytyy tällä tavoin.
Haluan hyödyntää pääministeri Verhofstadtin läsnäoloa; hän on yksi suvaitsevimmista hallituksen päämiehistä unionissa ja puolustaa jatkuvasti kansalaisten kansalaisoikeuksia. Haluan myös vedota teihin parlamentin puhemiehenä: pohtikaamme, miten voimme Euroopan parlamentissa vastata siihen, että oikeisto menee Euroopassa joka päivä yhden askeleen pidemmälle kokeillakseen, miten pitkälle se voi mennä kansalaisyhteiskunnan provosoinnissa. Olemme saaneet tarpeeksemme – enää emme voi hyväksyä tätä provokaatiota, harjoittipa sitä sitten Vlaams Blok -puolue Belgiassa, Front National -puolue Ranskassa, Puolalaisten perheiden liitto Puolassa tai natsit Saksassa.
Keskustelkaamme siitä, miten voimme osoittaa vastustavamme tätä asioiden kehitystä.
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, jäsen Schulzin viitattua työjärjestyksen 34 artiklaan olen mielestäni yhtä lailla oikeutettu saman artiklan nojalla toteamaan – koska kaikilla tämän parlamentin jäsenillä on samat oikeudet – että on todella häpeällistä, että – totean tämän luvallanne, koska ette itse osallistu keskusteluun – keskustelussa, joka ei suoraan sanottuna ole edes esityslistalla, pyritään kohtuuttomasti hyötymään siitä, että Belgian tai ainakin Flanderin suurinta puoluetta loukataan ja parjataan ja että se yhdistetään murhaan. Tätä en suostu hyväksymään. Mielestäni teidän olisi puhemiehenä puututtava asiaan, kun tässä salissa selvästi manipuloidaan työjärjestystä. 
Bogusław Rogalski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, asiani liittyy jäsen Schulzin puheenvuoroon. Jäsen Schulz, pyydän teitä olemaan puuttumatta Puolan sisäisiin asioihin, sillä mekään emme puutu Saksan sisäisiin asioihin.
Puhemies.
   Älkää käyttäkö työjärjestyspuheenvuoroja keskinäiseen väittelyyn. Jäsen Schulz viittasi työjärjestyksen artiklaan, jonka nojalla jäsenillä on mahdollisuus lainsäädäntöehdotusta käsitellessään kiinnittää puheenvuorossaan huomiota ihmisoikeuskysymykseen. Asia on loppuun käsitelty. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Euroopan tulevaisuutta koskeva keskustelu. Hyvät parlamentin jäsenet, tämänpäiväinen istuntomme on innovatiivinen, sillä paikalla on Belgian pääministeri. Hänet on kutsuttu puhumaan täysistuntoon, jotta hän voisi osallistua siihen poliittisen pohdiskeluun, johon Euroopan unionissa on tällä hetkellä syvennetty.
Kuten tiedätte, yleensä valtioiden päämiehet puhuvat täysistunnossa vain virallisissa istunnoissa, joiden jälkeen ei käydä keskustelua, tai silloin, kun he ovat unionin puheenjohtajavaltion hallituksen päämiehiä.
Olemme kuitenkin päättäneet kutsua parlamenttiin niitä hallitusten päämiehiä, jotka haluavat osallistua Euroopan tulevaisuutta koskevaan keskusteluun, ja kuunnella heidän näkemyksiään. Tänään meillä on kunnia ottaa vastaan pääministeri Verhofstad, joka on kirjoittanut lyhyen mutta vaikuttavan kirjan "The United States of Europe" (Euroopan yhdysvallat). Kirja merkitsee huomattavaa panosta tähän keskusteluun.
Haluan todeta myös, että Belgia on juuri saanut päätökseen parlamentaarisen maratonin, jonka tuloksena se ratifioi perustuslakisopimuksen, sillä sopimus täytyi hyväksyä seitsemässä parlamentaarisessa edustajakokouksessa. On selvää, että seuraavassa Eurooppa-neuvostossa on tehtävä tärkeitä päätöksiä tässä asiassa, joka on tänään saattanut meidät yhteen. 
Guy Verhofstadt,
   . – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ensinnäkin haluan kiittää puhemiestänne Borrellia ja kaikkia niitä, jotka ovat tehneet aloitteen ja kutsuneet minut tänne, jotta voisin osallistua käymiinne keskusteluihin. Ensinnäkin haluan kiittää teitä kaikkia tästä aloitteesta, ja panin jo ensimmäisiä puheenvuoroja kuunnellessani merkille, että parlamentti on yhä aivan yhtä eloisa kuin muistan sen olleen vuonna 2001, jolloin tulin Eurooppa-neuvoston puheenjohtajana puolustamaan puheenjohtajavaltion tekemiä päätöksiä.
Vaikka olenkin hyvin imarreltu tästä kutsusta, tämä aloite on kuitenkin myös todiste parlamentin toimista ja sen osoittamasta peräänantamattomuudesta. Muistutan teitä aivan ensiksi siitä, että parlamentilla on ollut valmistelukunnassa tärkeä, ellei jopa ratkaiseva rooli. Olen iloinen, että Euroopan parlamentti kantaa tällä aloitteella jälleen vastuunsa Euroopan unionin tulevaisuuden muokkaamisesta.
En halua aloittaa Euroopan unionin tulevaisuutta koskevaa puheenvuoroani mainitsematta ensin erästä päivämäärää lähimenneisyydestä: mielessäni on 1. toukokuuta 2004, josta on kulunut vain reilu kaksi vuotta. Se oli rajapyykki Euroopan historiassa ja keskeinen päivä Euroopan unionille: 60 vuotta Jaltan konferenssin jälkeen, 48 vuotta Unkarin kansannousun jälkeen, 43 vuotta häpeällisen Berliinin muurin rakentamisen jälkeen ja 35 vuotta Prahan kevään jälkeen tämä päivä oli, kuten Bronislaw Geremek sen ilmaisi, toisen maailmansodan todellinen päätös ja yhtenäisen Euroopan unionin todellinen alku.
Mainitsin kyseisen päivämäärän lyhyesti sen vuoksi, että monilla tuntuu olevan niin sanotusti erityisen lyhyt muisti puhuttaessa Euroopan ja Euroopan unionin laajentumisesta. Unionin sanotaan toivottaneen entisen Neuvostoliiton satelliittivaltiot liian hätäisesti tervetulleeksi joukkoonsa. Unionin sanotaan laajentuvan liian nopeasti. Unionin sanotaan saavuttaneen luonnolliset rajansa ja ylittäneen niin sanotun vastaanottokykynsä rajat. Mitä "liian nopeasti" sitten tarkoittaa ihmisille, joita sorrettiin lähes puolen vuosisadan ajan? Mitä tarkoitta "liian nopeasti" ihmisille, joilla emme juuri vaivanneet päätämme, ennen kuin he vapautuivat kommunismin ikeestä? Mitä itse asiassa tarkoittavat "luonnolliset rajat"? Missä nämä rajat kulkevat, kun Belgradin ja Dubrovnikin kaltaiset kaupungit ovat yhä Euroopan unionin ulkopuolella? Ja mistä vastaanottokyvystä oikein puhumme? Onko se ajatuksissamme vai lompakossamme?
Haluan puheeni aluksi tehdä selväksi, ettei unionin tulevaisuutta pidä ajatella sanoin joko–tai: joko laajentuminen tai syventyminen, joko Turkki tai perustuslakisopimus. Historia ja sen suunta ovat yksiselitteiset. Unionin on jatkettava kasvuaan. Yksinomaan tämä takaa pysyvän rauhan ja vakauden Euroopan unionissa. Se on ainoa tae siitä, ettei Bosnia tai Kosovo tai itse asiassa koko Balkanin alue leimahda jälleen huomenna liekkeihin. Ainoastaan kasvu antaa toiveita siitä, että Ukrainan kaltaisista maista tulee tulevaisuudessa vakaita demokratioita.
Samanaikaisesti unionia on myös syvennettävä, ja Euroopan yhdentymistä on jatkettava hellittämättä. Joka tapauksessa – ja tämä on keskustelun ydinasia – on tullut aika tehdä loppu Euroopan unionin pysähdystilasta. Euroopan yhdentymisprosessi ei nimittäin pysähtynyt Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksiin, kuten monet ehkä haluavat uskotella. Kansalaiset ovat kokeneet unionin olleen kriisissä jo paljon ennen tätä: palautan mieleenne jakautuneisuuden Irakin kysymyksessä, vakaussopimuksen laiminlyömisen ja rahoitusnäkymiä koskevan keskustelun, jonka lopulta ratkaisimme. Uskallan lisätä tähän luetteloon myös Lissabonin strategian. Haluan tehdä täysin selväksi, ettei Lissabonin strategian tavoitteissa ole mitään väärää, mutta sen täytäntöönpanossa käytettävä niin sanottu avoin koordinointimenetelmä on ollut aivan liian heikko antaakseen Euroopan yhdentymiselle uuden ja määrätietoisen sysäyksen euron menestyksekkään käyttöönoton jälkeen.
Ei pitäisi joutua valitsemaan, syvennetäänkö vai laajennetaanko unionia ensiksi, kuten jotkut haluavat meille uskotella. Kumpaakin tarvitaan. Ei myöskään pitäisi joutua valitsemaan, onko Eurooppa vapaakauppa-alue vai poliittinen organisaatio. Tässäkin kohden historian suunta on jälleen kerran yksiselitteinen. Olemme itse asiassa kehittymässä todella nopeasti Yhdysvaltojen dominoimasta yksinapaisesta maailmasta kohti moninapaista maailmaa, jossa Kiinan ja Intian kaltaiset maat vaativat aivan oikeutetusti vahvempaa roolia. Jos Eurooppa haluaa tässä uudessa maailmanjärjestyksessä jatkaa johtavassa taloudellisessa, poliittisessa tai sotilaallisessa roolissaan, silloin poliittinen unioni on ainoa vaihtoehto. Yksikään edes suurimmista jäsenvaltioista ei voi kuvitella selviytyvänsä yksin maailmannäyttämöllä. Maineikas edeltäjäni Paul Henri Spaak totesi melko kyynisesti useita vuosikymmeniä sitten: 
Eurooppa koostuu edelleen vain pienistä valtioista. Ainoa todellinen ero menneisyyteen on siinä, että toiset maat ymmärtävät tämän, kun taas toiset kieltäytyvät edelleen myöntämästä sitä.
Tämän sanoi Paul-Henri Spaak, en minä. 
Lyhyesti sanottuna kysymys ei ole siitä, kehittyykö unioni aiempaa federalistisemmaksi poliittiseksi organisaatioksi, vaan ennemminkin siitä, milloin tämä lopulta tapahtuu, tai paremminkin, tapahtuuko tämä ajoissa. Tämä on olennainen kysymys. Itse ainakin olen epävarma siitä, otammeko tämän harppauksen ajoissa ja kehitymmekö täysimääräiseksi poliittiseksi unioniksi, ja olen iloinen, että jaan tämän epäilykseni Euroopan parlamentin kanssa. On totta, että 29. toukokuuta ja 1. kesäkuuta 2005 järjestettyjen Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten tulokset olivat isku Euroopan poliittisen unionin syntymiselle. Vaikkei perustuslakisopimus ollutkaan täydellinen, se olisi voinut viedä meitä kohti vahvempaa demokratiaa, avoimuutta ja tehokkaampaa päätöksentekoa, joten sen hylkääminen oli murskaava vastaisku niille, jotka olivat tehneet työtä Euroopan poliittisen unionin hyväksi. On myönnettävä, että kummankin kansanäänestyksen antama isku oli niin kova, että on edelleenkin epäselvää, jääkö perustuslakisopimus henkiin. Ratifiointiprosessi jatkuu, ja 15 maata on tähän mennessä hyväksynyt sopimuksen, mutta olkaamme kuitenkin rehellisiä itsellemme. Jotkin jäsenvaltiot olivat varmasti helpottuneita, kun Ranska ja Alankomaat äänestivät perustuslakisopimusta vastaan. Ne ovat ainakin lykänneet omaa kansanäänestystään hamaan tulevaisuuteen. Joka tapauksessa näiden kansanäänestysten tulos jätti Euroopan unionin hämmennystilaan. Tänään, täsmälleen kaksi vuotta myöhemmin, hämmennystilalle ei näy vieläkään loppua. Meidän on nimittäin katsottava tosiasioita silmästä silmään. Äänestyksiä seurannut pohdinta-aika ei ole tuottanut juurikaan tuloksia. Kuluneen vuoden aikana ei ole käyty äänekkäitä aivoriihiä Euroopan tulevaisuudesta, vaan on kuunneltu ennemminkin korvia huumaavaa hiljaisuutta.
On totta, että viime viikkojen aikana on tullut esiin joitakin uusia ideoita, mutta teidän laillanne luulen, ettei niitä tule paljon. Yksi ajatus on – vaikka se kuulostaakin alentuvalta – "Hankkeiden Eurooppa", mutta todellisuudessa kaipaisimme "Eurooppa-hanketta". On myös esitetty ajatus, että kaikkien olisi uudistettava Euroopalle antamansa lupaus. On myös ehdotettu, että perustuslakisopimus yritettäisiin pelastaa osittain vuonna 2009, kuitenkin ilman varmuutta siitä, ettei sitä taas äänestetä nurin.
Oli miten oli, aiomme Eurooppa-neuvostossa todennäköisesti jatkaa pohdinta-aikaa aivan muutaman viikon kuluessa. Sopimuksesta äänestetään Ranskassa ja Alankomaissa, ja tärkeä Saksan puheenjohtajakausi on myös tulossa. Kaikelle on aikansa, kuten vanha viisaus kuuluu. Mielestäni paras lähestymistapa ei ole kuitenkaan se, että päätös siitä, milloin ryhdymme toimiin, tehdään sen perusteella, mikä on toisessa jäsenvaltiossa järjestetyn äänestyksen tulos tai kuka on ministerineuvoston puheenjohtajana. Kansallisia vaaleja ollaan aina järjestämässä jossakin, ja oikean puheenjohtajavaltion odottaminen voi johtaa siihen, ettei kukaan ymmärrä asian kiireellisyyttä. Uraudumme. Kuluminen vaatii veronsa. Miksi pitäisi nostaa meteli Euroopan unionin tulevaisuudesta? Unionihan pärjää vallan mainiosti myös ilman hanketta, ilman perustuslakisopimusta.
Itse olen kuitenkin vahvasti sitä mieltä, että meidän on toimittava ripeästi. Haluan toistaa myös syyt tähän: Euroopan unionin talouskasvu on jäämässä jälkeen, poliittinen vaikutusvaltamme maailmassa on heikkenemässä eikä sotilaallinen voimamme ole vahvimmillaan.
Saadaksemme selville, mitä tarvitsemme, meidän on ensin katsottava tarkasti peiliin ja vastattava yhdessä esimerkiksi seuraaviin kysymyksiin: Miksi niin monet kansalaiset käänsivät selkänsä Euroopan unionille näissä kansanäänestyksissä? Mikä meni pieleen Ranskassa ja Alankomaissa? Mikä on todellinen syy siihen, että näin tapahtui kahdessa Euroopan unionin perustajavaltiossa?
Mielestäni tähän voidaan esittää kaksi pääasiallista vastausta tai syytä. Ensimmäinen – joka on myös tietynlaista itsekritiikkiä – on, että monet kansalliset poliittiset johtajat ovat jo kauan maalanneet kotimaissaan kielteistä kuvaa Euroopan unionista. Kun asiat menevät hyvin, kansalliset johtajat saavat heti sulan hattuunsa, mutta kun jotain menee pieleen, syyttävä sormi osoittaa aina Euroopan unioniin. On myös todettava, että Euroopan unioni suostuu uhrin rooliin. Se ei reagoi juuri koskaan eikä vastaa mitenkään, kun sitä solvataan tai kun sen kimppuun käydään. Mitä irvokkaimmat vääristyneet mielikuvat leviävät: Brysselin oletetaan olevan valtavan kafkamaisen byrokratian tyyssija. Todellisuudessa Euroopan unionin toimielimissä työskentelee noin 24 000 virkamiestä. Tämä määrä on pienempi kuin lähes missä tahansa Euroopan suuressa kaupungissa. Euroopan unionin sanotaan myös olevan valtava rahaa haaskaava koneisto. Vaikkei voidakaan kieltää, että varoja käytetään toisinaan väärin ja että tämä on myös syy tilintarkastustuomioistuimen olemassaoloon, totuus on kuitenkin se, että Euroopan unionin talousarvio on 20 kertaa pienempi kuin Yhdysvaltojen talousarvio ja 40 kertaa pienempi kuin kaikkien muiden hallintojen – valtion-, alue- ja paikallishallintojen – talousarviot yhteensä. Kukin Euroopan unionin kansalainen maksaa alle viisi euroa viikossa Euroopan unionille – se on murto-osa siitä, mitä hänen on maksettava valtion-, alue- tai paikallishallinnolle. Näiden viiden euron vastineeksi kansalaiset ovat saaneet nauttia rauhasta ja vauraudesta vuosien ajan, jotkut heistä, me belgialaiset mukaan luettuina, jopa yli puolen vuosisadan ajan. Kuten tiedämme, elämässä ja varsinkin politiikassa huhupuheet elävät totuutta sitkeämmin, etenkin kun huhua levitetään jatkuvasti riippumatta siitä, onko se totta vai ei.
Mielestäni on kuitenkin toinen, vieläkin ratkaisevampi syy sille, miksi ihmiset etääntyvät unionista ja miksi he äänestivät perustuslakisopimusta vastaan kahdessa kansanäänestyksessä. Heidän mielestään Euroopan unioni ei enää anna tarpeeksi – jos lainkaan – vastauksia heidän moniin kysymyksiinsä ja huolenaiheisiinsa. Mielestäni tänä hillittömän globalisaation aikana he näkevät Euroopan unionin moottorin paukahtelevan ja Euroopan talouselämän haukkovan henkeään. Työttömyys pysyy korkeana. Yritykset siirtävät usein toimintansa (Kauko)itään ja vievät työpaikat mennessään. Voimakasta eurooppalaista vastausta tähän ongelmaan ei ole näköpiirissä. Vaikka rajatylittävä rikollisuus onkin lisääntymässä, myöntäkäämme rehellisesti, että meidän oli odotettava – muistan sen oikein hyvin – kaksoistornien romahtamista, ennen kuin pääsimme sopimukseen eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä. Sama on nyt tapahtumassa eurooppapatentin kohdalla. Kaikki tietävät, että tämä väline on ehdottoman tarpeellinen, mikäli haluamme kuroa umpeen muiden ottamaa etumatkaa tutkimuksen ja kehityksen alalla, mutta kaikista neuvoston aiejulistuksista huolimatta siihen voi mennä vielä vuosia.
Ei siis pitäisi olla mikään yllätys, että Euroopan unionin kansalaiset jättäytyvät syrjään kansanäänestyksistä – ja olkaamme rehellisiä siinä, ettei tämä todellakaan ole yllätys. Tiedämme kaikki liiankin hyvin, ettei Euroopan unionilla ole nykyisessä toimintamuodossaan riittävästi valtuuksia, jotta se voisi tarjota lopullisia vastauksia kansalaisten huolenaiheisiin, ja tiedämme liiankin hyvin, mistä tämä johtuu.
Ennen kuin Euroopan unioni lähtee kulkemaan kohti todellista liittovaltiota, jossa yksimielisyyssääntö hylätään tai jossa sen soveltaminen ainakin vähennetään minimiin, unioni ei pysty reagoimaan nopeasti ja päättäväisesti uusiin haasteisiin. Toisin sanoen valtioliitto, joka perustuu hallitustenväliseen menettelyyn ja yksimielisyyden periaatteeseen, pystyy ainoastaan halvaannuttamaan unionin.
Mielestäni nyt, kun on kulunut 50 vuotta unionin perustamisesta, on korkea aika tehdä lopullinen valinta: valtioliitto vai liittovaltio; yksimielisyys vai määräenemmistö; hallitustenvälinen vai yhteisöllinen lähestymistapa; muutaman jäsenvaltion johtama "hallitus" vai vahvistettu eurooppalainen demokratia, joka perustuu aktiiviseen Euroopan komissioon ja täysivaltaiseen Euroopan parlamenttiin, jotka ovat eurooppalaisen demokratian sisin olemus. 
Havainnollistan tämän risteyskohdan ratkaisevaa merkitystä palaamalla tärkeimpään haasteeseemme. Mielestäni tärkeimpänä haasteenamme on nyt unionin talouden uudistaminen. Mitä ovat taloutemme tunnusluvut ja mitä ne meille kertovat? Bruttokansantuote on kasvanut kuluneiden kymmenen vuoden aikana keskimäärin 2,3 prosenttia, kun taas Yhdysvalloissa se on kasvanut 3,3 prosenttia. Samana aikana kokonaistyöllisyysaste on kasvanut Euroopan unionissa 9 prosenttia. Yhdysvalloissa se on kasvanut 14 prosenttia. Tätäkin häkellyttävämpää on se – tämä on tosiaan myönnettävä – että kun 1980-luvulla tulot henkilöä kohti olivat Euroopan yhteisössä ja Yhdysvalloissa vielä samalla tasolla, Euroopan unionin tulot henkilöä kohti ovat nyt 30 prosenttia pienemmät kuin Yhdysvalloissa. En ole vielä edes maininnut Kiinaa, Intiaa tai Japania, joista sanotaan monenlaisia asioita. Viime vuonna Kiinan talous kasvoi lähes 10 prosenttia. Euroopan unionin Aasian kaupan alijäämä – puhumme aina ylijäämistä, mutta tarkastelkaamme nyt alijäämiä – nousi 100 miljardiin euroon, ja tulevina vuosina sen odotetaan vielä nousevan tästä. 
Euroopan unionin vastausta tähän ongelmaan kutsutaan Lissabonin strategiaksi. Kuten jo totesin, strategian tavoitteissa ei ole mitään epäselvää. Euroopan unionista on tultava "maailman kilpailukykyisin tietoon perustuva talous". Tämän tavoitteen saavuttamisessa käytettävä menetelmä, joka antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden päättää itse, miten ne tähän tavoitteeseen pyrkivät, ei kuitenkaan ole tehokas. Tosiasiat osoittavat, että olemme jäämässä monilla aloilla yhä enemmän jälkeen. Tähän on olemassa yksinkertainen syy. Lissabonin strategiassa hyödynnetään aiemmin mainittua avointa koordinointimenetelmää. Se on eräänlainen hallitustenvälinen lähestymistapa, joka perustuu parhaisiin käytäntöihin, esikuva-analyysiin ja vertaisarviointiin. Yleistavoitteiden määrittämisen lisäksi Euroopan toimielinten tehtävä supistuu ranking-listojen ja taulukoiden laatimiseen kertomusten laatimista varten. Juuri näin muutkin toimivat kertomustensa laatimisessa: mieleeni tulevat World Competitiveness Centre (Maailman kilpailukykykeskus) ja Maailman talousfoorumi (WEF).
Ainoa ero Lissabonin strategian yhteydessä laadittujen ja näiden talousinstituuttien laatimien raporttien välillä on se, että jälkimmäisten mukaan lähes kaikkien Euroopan unionin maiden kasvu on vähenemässä. Jotkut kiirehtivät sanomaan tähän, että se johtuu tietenkin vahvasta eurosta. Tämä johtuu kuitenkin ennen kaikkea siitä, ettei Euroopan unionissa ole tehty yhteisiä uudistuksia. Lyhyesti, vaikka pyrimmekin tekemään tietoon perustuvasta taloudestamme maailman kilpailukykyisimmän, on todettava, että kilpailukykymme uhkaa heiketä päivä päivältä.
On tehtävä johtopäätös, jonka puolesta olen yrittänyt puhua paitsi neuvostossa myös ennen sitä Euroopan parlamentissa, esimerkiksi vieraillessani talous- ja raha-asioiden valiokunnassa. Tämä johtopäätös on päivänselvä: Lissabonin taustalla oleva sitoumukseton hallitustenvälinen menetelmä ei ole riittävän toimiva.
Tarvitsemme todellisuudessa paljon sitovamman yhteisöllisen lähestymistavan. Tarvitsemme sosiaalista ja taloudellista hallintoa sanan varsinaisessa merkityksessä: tarvitsemme yhteisen sosioekonomisen politiikan, jossa unioni tarjoaa laajat suuntaviivat tarvittaville uudistuksille. Nämä uudistukset ovat välttämättömiä, mikäli haluamme kohdata rohkeasti uusien kasvualueiden aiheuttaman kasvavan kilpailun ja suojella sitä sosiaalista mallia, josta me eurooppalaiset olemme aivan oikeutetusti ylpeitä. Nämä uudistukset edellyttävät toimenpiteitä, jotka liittyvät teollisuuden, innovaation, tutkimuksen ja verotuksen lisäksi myös työmarkkinoihin, eläkkeisiin, sosiaaliturvaan ja terveydenhoitoon, muista aloista puhumattakaan.
Tässä yhteydessä käytettävä menetelmä – ja haluan tehdä tämän asian täysin selväksi – ei voi olla vain umpimähkäistä yhdenmukaistamista: vastustan umpimähkäistä yhdenmukaistamista, toisin sanoen sellaista yhdenmukaistamista, jossa ei oteta huomioon jäsenvaltioiden välisiä eroja. Toimintatapojen erojen silkka sivuuttaminen ei ole mahdollista. Ei, puhun ennen kaikkea lähentymisen puolesta, sellaisen menetelmän puolesta, jota sovellettiin onnistuneesti vakaus- ja kasvusopimuksessa ja joka johti euron käyttöönottoon. Tarvitsemme nyt nimittäin sitä, mikä oli sopimuksen ydin: lähentymispolitiikkaa. Toisin kuin yhdenmukaistamisessa, joka perustuu ehdottomiin arvoihin ja jossa unionissa vallitsevat erot kielletään, lähentymisessä on kysymys vähimmäis- ja enimmäisrajojen asettamisesta, vaihtelevista arvoista. Siinä on kysymys sellaisen kehyksen luomisesta, jonka rajoissa unionin eri jäsenvaltioiden on toimittava ja uudistettava talouksiaan. Enimmäisrajoja tarvitaan, jotta jäsenvaltioita voidaan innostaa toteuttamaan uudistuksia. Vähimmäisrajoja tarvitaan, jotta vältetään sosiaalinen polkumyynti.
Lähentyminen antaa myös jäsenvaltioille mahdollisuuden kehittyä vähitellen toistensa kanssa ja unionille tilaisuuden tulla taas kilpailukykyiseksi muiden maailman kasvualueiden rinnalla. Suurimpana erona on se, että armoton kansainvälinen kilpailu estetään ja ettei unionia pakoteta luopumaan sosiaalisesta lähestymistavastaan. Lisäksi eurooppalaiset voivat mielestäni tällä tavoin pitää unionia taas luotettavana kumppanina, kansojen ja kansakuntien federaationa, joka tällä kertaa pystyy vastaamaan globalisaation haasteisiin.
Muuttamalla radikaalisti Lissabonin strategian suuntaa ja parantamalla sitä soveltamalla pakottavampaa ja tarkkaa yhteisön menetelmää unioni voi joka tapauksessa jälleen hyötyä aiemmista menestyksistään. On myönnettävä, etteivät sisämarkkinat eikä myöskään euro olisi toteutuneet ilman, että vahva yhteisö olisi vienyt niitä eteenpäin. Nyt on todettava, että tämä liikkeellepaneva voima oli Jacques Delorsin kehittämä keskinäisen tunnustuksen periaate ja määräenemmistöäänestys. Euro puolestaan ei olisi koskaan toteutunut ilman Maastrichtin kriteerejä eikä vakaus- ja kasvusopimuksessa määrättyjä normeja. Myös tämä sopimus on yhteisön kantavia voimia.
Hyvät parlamentin jäsenet, vaikka tällainen yhteisön talousstrategia on hyvin haluttu unionissa, se on elintärkeä myös euroalueella. Yhteisvaluutta ja rahaliitto on pitkän päälle tuomittu epäonnistumaan, ellei niiden tukena ole yhteistä lähestymistapaa sosiaalisiin ja taloudellisiin haasteisiin. Uudistusten puuttuminen yhdessä maassa vaikuttaa väistämättä kielteisesti myös muiden maiden, toisin sanoen koko alueen, taloudelliseen tilanteeseen. Jos joku epäilee tarvetta edes jonkinlaiseen taloushallintoon rahaliitossa, hänen kannattaa kuvitella, miten kävisi Yhdysvalloissa, jossa on käytössä yhteinen valuutta dollari ja yksi keskuspankki, Federal Reserve Bank, jos jokaisessa sen 50 osavaltiossa toteutettaisiin erilaista sosioekonomista politiikkaa. Pitäisimme tilannetta mahdottomana hallita. Totuus on, että olemme Euroopan unionissa tai ainakin euroalueella nyt tilanteessa, jota on mahdoton hallita. Sitten vielä ihmettelemme, miksei talouskasvumme ole yhtä voimakasta kuin muualla maailmassa!
Tästä syystä olen nyt jo jonkin aikaa kannattanut aloitteen tekemistä euroryhmän vahvistamiseksi. Tarkoituksena ei olisi jättää ketään ulkopuolelle, koska – toistan – jos 25 jäsenvaltiota voisivat ryhtyä kehittämään uutta yhteisön strategiaa, asettaisin ehdottomasti tämän yhteisen lähestymistavan etusijalle. Mikäli tämä kuitenkin osoittautuisi mahdottomaksi – kuten yhä enemmän pelkään käyvän – silloin on ehdottomasti parempi olla ryhtymättä minkäänlaisin toimiin. Lisäksi puhuessani euroryhmästä tarkoitan euroalueen nykyisten jäsenten lisäksi myös kaikkia niitä maita, joiden on sopimuslausekkeiden nojalla määrä liittyä euroalueeseen. Toisin sanoen ketään ei ole tarkoitus jättää EU:n eikä euroalueen ulkopuolelle.
Miten euroalueen vahvistaminen voisi edistää Euroopan unionista selkeästi puuttuvan sosiaalisen ja taloudellisen hallinnon luomista? Viittaan tässä "vahvistamisella" sekä institutionaalisiin näkökohtiin että sisältöön. Erityisesti mieleeni tulee, että EU:n kevään huippukokoukset valmisteltaisiin yhdessä, että Euroopan unionin toimielimet laatisivat usein euroaluetta koskevia kertomuksia ja suosituksia, että määriteltäisiin yhteiset makrotaloudelliset lähtökohdat kansallisia talousarvioita laadittaessa, että laadittaisiin lähentymiskriteerit sosiaalisissa, verotuksellisissa ja taloudellisissa asioissa – tämä on erittäin tärkeä tehtävä – ja että pidettäisiin kokouksia, joihin osallistuvat laajentuneen euroryhmän valtiovarainministerien lisäksi myös työllisyysministerit, sosiaaliministerit sekä tiedepolitiikasta vastaavat ministerit – Belgian valtiovarainministeri on kanssani samaa mieltä. Lopuksi mieleeni tulee riippumattoman edustuksen vahvistaminen kansainvälisissä rahoituslaitoksissa, mikä on päivänselvä toimenpide silloin, kun on luotu rahaliitto ja yhteisvaluutta.
Hyvät parlamentin jäsenet, tähän asti olen keskittynyt lähes yksinomaan unionin taloudellisiin haasteisiin. Väheksyisin asioiden merkitystä, jos jättäisin huomiotta ne muut alat, joilla emme tarvitse vähemmän vaan enemmän Eurooppaa. Yksi näistä on oikeus- ja turvallisuusala, jolla meidän olisi torjuttava tehokkaammin laitonta maahanmuuttoa, järjestäytynyttä rikollisuutta ja terrorismia. Tutkimuksen ja kehityksen alalla – suonette anteeksi, että toistan itseäni – tarvitsemme kiireellisesti eurooppapatenttia. Sama koskee yhteistä ulkopolitiikkaa.
Viimeksi mainitun osalta meidän on myönnettävä, että voimme lähentyä tällaista yhteistä ulkopolitiikkaa vain, jos meillä on yhteinen turvallisuuspolitiikka. Henkilökohtainen kokemukseni vuonna 2003, vain vähän ennen Irakin sodan alkamista, oli karvas mutta valaiseva. Tuolloin, vuonna 2003, Irakin kriisistä näytti olevan lähes mahdotonta keskustella Eurooppa-neuvostossa. Koska mielipiteemme olivat niin jakautuneet, päätimme olla paljastamasta korttejamme. Lyhyesti sanottuna vasta sitten, kun kehittelemme yhteisiä välineitä, esimerkiksi eurooppalaista armeijaa tai eurooppalaista diplomatiaa, meidän on pakko näyttää korttimme – ja tehtävä se myös ajoissa – kansainvälisen kriisin sattuessa.
Tiedän, että tietyt atlantistit pitävät ajatusta eurooppalaisen armeijan tai eurooppalaisen puolustuspolitiikan luomisesta pyhäinhäväistyksenä tai transatlanttisten velvoitteiden kieltämisenä. Asia ei kuitenkaan ole näin. Nyt 2000-luvulla Nato muuttuu: se kehittyy todennäköisesti alueellisesta puolustusliitosta kansainväliseksi turvallisuusverkostoksi, joka koostuu liittolaisista ja kumppaneista. Samanaikaisesti on täysin syytä uskoa, että ponnistelemme yhä selkeämmin kansainvälisten turvallisuuskysymysten ratkaisemiseksi tällaisen uudistetun kansainvälisen yhteistyön ja yhteistoiminnan avulla ennemminkin kuin käännymme "vapaaehtoisten kumppanuuksien" puoleen. Tällaisten kumppanuuksien haittana on se, että ne purkautuvat helposti aina hallituksen vaihtuessa.
Tämän uuden "transatlanttisen turvallisuusverkoston" – jonka perusta luodaan Riiassa – yhteydessä eurooppalaista puolustuspolitiikkaa on kehitettävä ja yhdennettävä erillisenä pilarina. On sanomattakin selvää, että ennen kuin tässä voidaan onnistua, on ensin voitettava melkoisen vahva vastustajien rintama. Kehitystä vastustavat esimerkiksi yhdysvaltalaiset, jotka pystyvät näkemään Naton ainoastaan maiden välisenä liittoutumana. Sitä vastustavat myös jotkut eurooppalaiset, jotka pitävät eurooppalaista puolustuspolitiikkaa Naton vaihtoehtona tai jopa sen kilpailijana. Uskon kuitenkin, että kun löydetään keskitie näiden kahden näkemyksen välillä, vastustus voidaan ajan myötä voittaa. Bosniassa, Makedoniassa ja Kongossa toteutetut Euroopan unionin operaatiot ovat osoittaneet tämän olevan mahdollista.
Joka tapauksessa eurooppalainen puolustuspolitiikka, jonka on tarkoitus toimia sekä autonomisena kokonaisuutena että yhtenä Naton pilarina, on keskeisen tärkeä, ja sitä tarvitaan kiireesti. Emme voi toimia maailman omanatuntona, ellei meillä ole asevoimia tukenamme. Emme myöskään voi kutsua Yhdysvaltoja apuun joka kerta, kun Euroopassa puhkeaa sisällissota, kuten Bosnian ja Kosovon kohdalla. 
 Kysymys kuuluu: miten tämä kaikki liittyy perustuslakisopimukseen ja sitä koskevaan ehdotukseen?
Periaatteessa on tietenkin olemassa monia mahdollisuuksia. Voimme päättää pitää kiinni vallitsevasta tilanteesta, pitää perustuslakisopimusta menetettynä ja jatkaa työtämme Nizzassa ja muualla allekirjoitettujen sopimusten pohjalta. Tämä ei ole kuitenkaan mielestäni oikea tapa edetä, koska silloin säilyttäisimme yksimielisyyssäännön, joka puolestaan tarkoittaa veto-oikeuksien käyttöä ja mahdollista halvaannustilaa.
Voisimme myös soveltaa erästä menetelmää, joka voisi saada kannatusta. Se olisi niin sanottu valikointimenetelmä, jos sallitte tämän ilmaisun, jonka avulla pyrkisimme säilyttämään perustuslakisopimuksen miellyttävimmät osat. Kysyn kuitenkin, mitkä osat nämä sitten olisivat. Voin kuvitella, että jokaisella neuvoston jäsenellä on erilaiset ensisijaiset tavoitteet. Toisille ensisijainen tavoite on toissijaisuusperiaate, kun taas toisille se voi olla esimerkiksi Euroopan parlamentin laajemmat toimivaltuudet. Annan teidän arvata itse. Luulen, ettei perustuslakisopimusta muuteta loppujen lopuksi paljoakaan. On erittäin epätodennäköistä, että ratifiointi onnistuisi parin vuoden päästä paremmin kuin nyt.
On mahdollista valita myös "vetäytymismenetelmä", jossa tulkitsemme kansanäänestysten tuloksen merkiksi siitä, että kansalaiset todella haluavat vähemmän Eurooppaa. Tämä tarkoittaa, että meidän olisi kutistettava Euroopan unioni jälleen pelkäksi vapaakauppa-alueeksi. Jos hylkäämme Euroopan unionia koskevat päämäärämme ja alamme kulkea historian luonnollista kulkua vastaan, tilanne olisi kuitenkin sama kuin jos antaisimme periksi. Kyseessä olisi eräänlainen epäluottamuslause, sillä Euroopan yhdentymisessä tähän mennessä saavutettua menestystä ei voida kiistää. Se on osoittautunut parhaaksi lääkkeeksi köyhyyttä, diktatuuria ja sotaa vastaan. Euroopan unioni on saanut aikaan pitkäkestoisen rauhan, sosiaalisen suojelun sekä ennennäkemätöntä vaurautta. Meidän on siis lakattava olemasta kyynisiä ja antamasta unionista sellaista kuvaa kuin se olisi jonkinlainen piikki lihassamme.
Käytännöllisesti ja poliittisesti ajatellen jäljellä on vain yksi vaihtoehto, ja se on, että jatkamme sinnikkäästi perustuslakisopimuksen ratifiointia. Jokaisella maalla ja jokaisella unionin kansalaisella on oikeus ilmaista mielipiteensä perustuslakisopimuksesta, mutta muistakaa, että vaikka kansanäänestyksissä saatiinkin kaksi kielteistä tulosta – Alankomaissa ja Ranskassa – 15 muussa EU:n jäsenvaltiossa saatiin kuitenkin 15 myönteistä tulosta. Mielestäni Euroopan unioni ei olisi demokratia, ellei se ottaisi tätä yksinkertaista tilastollista tosiasiaa huomioon. Lisäksi niillä, jotka ovat viime kuukausina panneet ratifiointiprosessin hyllylle, on velvollisuus jatkaa ratifiointiprosessia. Kerron teille, miksi. Sovimme tästä, kun hyväksyimme Eurooppa-neuvostossa ehdotuksen perustuslakisopimukseksi. Sen vuoksi lisäsimme perutuslakisopimukseen erityisen julistuksen, julistuksen 30, jossa todetaan: "Jos neljä viidesosaa jäsenvaltioista on ratifioinut Euroopan perustuslaista tehdyn sopimuksen kahden vuoden kuluttua sen allekirjoittamisesta, mutta ratifiointi tuottaa yhdelle tai useammalle jäsenvaltiolle vaikeuksia, Eurooppa-neuvosto ottaa asian käsiteltäväkseen." Elleivät siis kaikki maat käynnistä ratifiointiprosessia, tämän julistuksen sisältö on tietenkin hyödytön, jolloin läpimurto Eurooppa-neuvostossa ei ole mahdollinen.
Olen kuitenkin itse sitä mieltä, että neljä viidesosaa jäsenvaltioista on mahdollinen tavoite Euroopan unionissa – mikäli kaikki kantavat osansa vastuusta. Mikäli enemmistö saavutetaan, syntyy aivan uudenlainen tilanne, joka avaa varmasti uusia näkymiä tämänhetkisiin esteisiin. Mikäli tämä tapahtuu, mikäli saavutamme neljän viidesosan enemmistön, ja kun sitten kokoonnumme, on kuitenkin todella vaikea kuvitella, että neuvosto vain kävisi tavanomaiseen tapaansa esityslistan läpi keskustelematta mistään tietäen, ettei unionissa saatu aikaan tarvittavia ratifiointeja. Tämän perustuslakisopimukseen sisältyvän julistuksen sisältö jäisi merkityksettömäksi.
Samalla on kuitenkin todettava – ja tämän viestin haluan nyt myös viedä perille asti – että riippumatta siitä, saavutammeko neljän viidesosan enemmistön, mikään ei ole esteenä vahvemmalle yhdentymiselle, jota juuri kuvailin – päinvastoin. Olisi hyvä käynnistää toinenkin prosessi ratifioimisprosessin rinnalle. Toisessa prosessissa ei vaadittaisi sopimuksiin mitään muutoksia. Tähän hankkeeseen voisivat osallistua kaikki halukkaat maat, kuten hetki sitten kerroin yksityiskohtaisesti.
Toisin sanoen ehdotan, että kehitämme nopeasti uuden strategian, joka perustuu näihin kahteen prosessiin. Ensimmäisessä prosessissa edettäisiin ratifioinnissa ja selvennettäisiin ja sovellettaisiin perustuslakisopimuksen julistusta 30. Toisessa prosessissa otettaisiin uusi ja merkittävä harppaus kohti Euroopan yhdentymistä vaatimatta muutoksia sopimuksiin niiden muutaman näkökohdan perusteella, jotka esitin hetki sitten. Tämän kahden rinnakkaisen prosessin järjestelmä on mielestäni ainoa keino selvitä mielekkäällä tavalla tästä epävarmuuden ajasta, joka saattaisi jatkua vuosikausia, ja se on ennen kaikkea ainoa keino olla haaskaamatta aikaa. Loppujen lopuksi ajan haaskaus on viimeinen asia, johon meillä on varaa.
Lopuksi haluaisin lisätä, että 52 vuotta sitten Euroopan puolustusyhteisö kaatui Ranskan parlamentin antamaan ei-ääneen. Tyrmistys oli tuolloin suuri, mutta silloiset Euroopan johtajat eivät antaneet takaiskun horjuttaa itseään. Itse asiassa he tiesivät tarkalleen, mitä heidän oli tehtävä. He eivät tarvinneet harkinta-aikaa. He eivät tehneet tutkimuksia tai järjestäneet mielipidekyselyjä. He neuvottelivat kahden vuoden ajan yhdessä paikassa, Val Duchessessa, vain muutaman kilometrin päässä täältä. Sen jälkeen he veivät neuvottelujen tulokset Roomaan ja allekirjoittivat sopimuksen, joka johti Euroopan talousyhteisön perustamiseen. Silloin he suuntasivat Euroopan lopullisesti oikealle raiteelle. Tämä tapahtui 52 vuotta sitten.
Nyt meidän on tehtävä täsmälleen samalla tavalla. Loppujen lopuksi tämänpäiväinen tilanne ei eroa niinkään paljon 52 vuoden takaisesta tilanteesta. Nyt Ranskan ja Alankomaiden kansalaisten enemmistö äänesti perustuslakisopimusta vastaan, ja nyt meidän on pysyttävä horjumattomina. Nyt aika on kypsä suurelle harppaukselle eteenpäin. Nyt tarvitsemme myös rohkeata politiikkaa, jotta saamme käännettyä Euroopan takaisin oikealle raiteelle.
Miksemme ole vielä tehneet niin kuin 52 vuotta sitten tehtiin? Mikä on se suuri ero? Mitä tarvitaan? Vastaus on yksinkertainen: tarvitaan rohkeutta, poliittista rohkeutta. Samaa rohkeutta, jota Jean Monnet, Alcide de Gasperi, Konrad Adenauer, Max Kohnstamm, Paul-Henri Spaak ja Robert Schuman tuolloin osoittivat; rohkeutta nousta suuren vastaiskun jälkeen jälleen jaloilleen, oikaista ryhti ja jatkaa eteenpäin. Tätä tarvitsemme enemmän kuin mitään muuta.
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, arvoisa pääministeri. Kiitos laajasta ja vaikuttavasta puheestanne.
Seuraavaksi puhuvat poliittisten ryhmien puheenjohtajat, ja sen jälkeen teillä on mahdollisuus vastata heille. 
Hans-Gert Poettering,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri Verhofstadt, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Euroopan unionissa asuu tällä hetkellä 455 miljoonaa ihmistä. Se on monta miljoonaa enemmän kuin Yhdysvaltain ja Venäjän väestö yhteensä. Pian on lähes 500 miljoonaa unionin kansalaista, jotka asuvat 25:ssä, sitten 27:ssä ja myöhemmin jopa useammassa maassa.
On todettava, että aina kun lähden Euroopan ulkopuolelle ja palaan, olen aina syvästi kiitollinen siitä, että olen jälleen Euroopassa, sillä mikään muu maanosa ei ole niin monimuotoinen – myös kulttuurisesti – kuin Eurooppa ja Euroopan unioni. Tällä maanosalla on myös omat vaikeutensa – ajatelkaapa vain, kuinka monta puoluetta on edustettuna Euroopan parlamentissa ja kuinka paljon meidän on jatkuvasti tehtävä työtä saadaksemme aikaan yhteisiä päätöksiä.
Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta totean, ettei 500:a miljoonaa ihmistä voida mielestämme johtaa kohti valoisampaa tulevaisuutta Nizzan sopimuksen pohjalta. Meidän on mentävä pidemmälle, ja siksi pidän tämänpäiväistä keskustelua myönteisenä asiana. Keskustelussa ihmisten olisi kuunneltava toisiaan, ymmärrettävä toisiaan ja saatava aikaan myös tuloksia, joita todellakin toivomme. Siksi olen iloinen, että pääministeri Verhofstadt on täällä tänään. Juuri Benelux-maat ovat aina antaneet voimakkaimman sysäyksen Euroopan unionille. Toivon ja odotan, että tämän Euroopan unionin sisällön ja periaatteiden vahvistamiseen liittyvän prosessin lopussa kolme Benelux-maata – ei vain Belgia tai Luxemburg vaan myös Alankomaat – ovat eurooppalaisen kehityksen eturintamassa.
Välittömästi Nizzan jälkeen Euroopan kansanpuolue totesi, ettei Nizzan sopimus ole riittävä, ja kävimme joitakin hyvin suorapuheisia keskusteluja presidentti Chiracin kanssa Strasbourgissa joulukuussa 2000. Tammikuussa 2001 pitämässään kongressissa Euroopan kansanpuolue laati päätöslauselman, jossa todettiin, että haluamme mennä pidemmälle, haluamme uuden kokouksen ja, mikäli mahdollista, haluamme perustuslain, perutuslakisopimuksen. Ehkäpä monet pitivät sanaa "perustuslaki" liian kunnianhimoisena. Niin saattoi hyvin olla, ja meidän on tutkittava asia tarkasti. Muistutan teitä siitä, mitä pääministeri Juncker totesi vastaanottaessaan viime torstaina Aachenissa ansaitusti Charlemagne-palkinnon: on mahdotonta hyväksyä sitä, että EU:n valtioiden tai hallitusten päämiehet puhuvat ensin maanantaista lauantaihin alentavasti Euroopan unionista ja Brysselistä ja odottavat sitten, että sunnuntaina kansanäänestyksissä saadaan hyvä tulos.
Tätä ei voida hyväksyä, ja tästä syystä kehotamme Euroopan unionin hallituksia kuvailemaan unionia totuudenmukaisesti – sekä sen myönteisiä että kielteisiä puolia.
Olemme tottuneet puhumaan Euroopan unionissa aina kielteiseen sävyyn: monille lasi on aina puoliksi tyhjä eikä puoliksi täysi.
Jäsen Verhofstadt, viittasitte päivämäärään 1. toukokuuta 2004, jolloin kahdeksan aiemmin kommunistista Itä-Euroopan maata – Liettua, Latvia ja Viro olivat venäläisten miehittämiä maita – liittyi Euroopan unioniin, niiden joukossa myös Puola, Tšekin tasavalta, Slovakia, Unkari ja Slovenia. Itse Euroopan unioni ei ole laajentunut, vaan sen vetovoima on kasvanut. Sen vahvuus rauhan, vapauden, demokratian ja oikeusvaltioperiaatteen puolustajana oli se voima, joka veti mainittuja maita puoleensa niin, että niistä tuli lopulta jäsenvaltioita. Meidän olisi puhuttava tästä todella suurena menestyksenä Euroopan unionin kehityksessä.
Ottakaamme esimerkiksi euro: keskustelemme aivan perustellusti euron vakaudesta. Tästä keskustelusta on puhuttu enimmäkseen kielteiseen sävyyn, myös uudistuksen yhteydessä, ja se onkin todella suuri haaste. Kuvitelkaa kuitenkin, mitä tapahtuisi, jos meillä ei olisikaan eurooppalaista yhteisvaluuttaa. Mikä olisi nykyinen asemamme globalisaatiokehityksessä, jos Euroopan unionin maat jatkaisivat valuuttansa devalvointia saadakseen vientiedun Euroopan unionissa? Euroopan kansalaiset asetettaisiin toisiaan vastaan, ja se veisi meiltä kaikki mahdollisuudet olla kilpailukykyisiä maailmalla. Suhtautukaamme Euroopan unioniin siis myönteisesti!
Keskustelin juuri Alankomaiden Eurooppa-asioista vastaavan ministerin kanssa. Oli todella valaisevaa kuulla hän toteavan, että Alankomaissa tehdyssä Internet-kyselyssä monet vastanneista totesivat, että tarvitsemme enemmän Eurooppaa esimerkiksi sisäisen turvallisuuden, maahanmuuttoa koskevien sopimusten sekä tärkeiden turvapaikkakysymysten aloilla. Tästä syystä yhteisenä tehtävänämme on löytää keskustelujen ja päätösten avulla keinoja tehdä perustuslakisopimuksen sisällöstä ja periaatteista poliittista ja ennen kaikkea lainsäädännöllistä todellisuutta.
Arvoisa ministeri Verhofstadt, suhtaudun myönteisesti toteamukseenne, että ratifiointiprosessia on jatkettava. Haluamme myös kiittää erityisesti Viroa siitä, että se ratifioi perustuslakisopimuksen pari päivää sitten. Kannustamme Suomea jatkamaan ratifiointiprosessia – ryhmien puheenjohtajat matkustavat Helsinkiin huomenna.
Totean myös puolalaisille ystävillemme ja kumppaneillemme, että energiakysymystä koskeva huomautuksenne osuu oikeaan. Olette oikeassa, kun edellytätte energiantoimituksissa solidaarisuutta. Solidaarisuus koskee kaikkia Euroopan unionin maita, mutta kun kysymys on tulevaisuudestamme, myös Puolan on osoitettava solidaarisuutta sellaisen sopimuksen, perustuslakisopimuksen, osalta, joka tarjoaa meille mahdollisuuksia tulevaisuudessa. Solidaarisuus on vastavuoroinen prosessi, ja se koskee kaikkia Euroopan unionin kansalaisia.
Lopuksi totean vielä tämän: ryhmämme on sitoutunut vahvasti toissijaisuusperiaatteeseen, ja toissijaisuusperiaatteeseen sisältyy paikallinen, alueellinen ja kansallinen hallintotaso. Paikallisten ja alempien tasojen hallintoviranomaisten on toimittava "lähellä kansalaisia" silloin, kun he pystyvät hoitamaan asian parhaiten, mutta Euroopan unionin on ryhdyttävä toimiin silloin, kun kansallisvaltioiden keinot loppuvat, kun nämä valtiot ovat liian pieniä ratkaistakseen ongelman. Tämän vuoksi meidän velvollisuutenamme on tehdä perustuslakisopimuksen osoittamasta tiestä, sen periaatteista ja perustasta todellisuutta. Meidän on löydettävä yhteisiä ratkaisuja kaikissa 25 jäsenvaltiossa ja täällä Euroopan parlamentissa.
Martin Schulz,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, arvoisa ministeri Verhofstadt, paljon kiitoksia puheestanne. Sanoitte, että tarvitsemme rohkeutta, ja pidin puhettanne hyvin rohkeana. Olen harvoin kuullut Eurooppa-neuvoston jäsenen esittävän yhtä kovaa kritiikkiä toimielintään kohtaan kuin te juuri teitte.
On totta, että Euroopan unionin kriisi on osittain myös EU:n valtioiden ja hallitusten päämiesten kriisi. Lupaan teille – ja näin sanon usein – sanovani tulevaisuudessa: kriisi on osittain myös EU:n valtioiden ja hallitusten päämiesten kriisi, lukuun ottamatta pääministeri Junckeria ja pääministeri Verhofstadtia. On melko selvää, että se, mitä te totesitte tänään täällä, ja se, mitä pääministeri Juncker totesi viime viikolla, osoittaa teidän olevan selkeästi sitoutuneita. Sitoutumisenne ei koske ainoastaan yhdentymisen tai laajentumisen vahvistamista, vaan olette sitoutunut asiaan, jonka pitäisi todellakin olla valtion päämiehelle tai hallituksen päämiehelle itsestään selvä, nimittäin siihen, että seisotte sanojenne ja tekojenne takana. Roomassa kaikki ne valtioiden ja hallitusten päämiehet, jotka ovat neuvoston jäseniä ja jotka osallistuivat juhlallisesti huippukokoukseen – kokous olisi tuskin voinut olla enää juhlallisempi – allekirjoittivat sopimuksen, mutta jotkut heistä palasivat kotiin ikään kuin heillä ei olisi ollut aavistustakaan, missä he olivat olleet. Tämä on yksi perustuslakisopimusta ympäröivän kriisin erityispiirteistä. Teidän suureksi ansioksenne on laskettava, että olette puolustanut sopimusta niin selkeästi. Voin todeta, että olisin mielelläni kuullut sellaisen puheen, jonka tänään esititte, tietyiltä muiden Euroopan unionin toimielinten johtajilta.
Arvoisa ministeri Verhofstadt, haluan käsitellä kahta asiaa, joihin viittasitte suoraan. Kysymys siitä, pitäisikö meidän saada 20 kyllä-ääntä ja miten meidän olisi suhtauduttava ei-ääniin, on tärkeä. Nyt 15 valtiota on äänestänyt sopimuksen puolesta. Suhtaudumme erittäin myönteisesti siihen, että puheenjohtajavaltio Suomi on sanonut: "ei, meille perustuslakisopimus ei ole kuollut". Ministeri Vanhanen tekee, kuten tekin teette. Hallitukseni mukaan hän on allekirjoittanut perustuslakisopimuksen; haluamme, että parlamenttimme tekee päätöksen. Se on looginen ja normaali tapa edetä.
Virolaiset ratifioivat perustuslakisopimuksen pari viikkoa sitten. En tiedä, miksemme saisi 20:ta maata kokoon, niin että valtioiden ja hallitusten päämiesten päätös, johon viittasitte – ei Euroopan parlamentin päätös vaan valtioiden ja hallitusten päämiesten päätös – voidaan saattaa voimaan. Emme siis voi luopua perustuslakisopimuksesta, ja on vastuutonta, että Euroopan unionin korkeammat edustajat sanovat mieluummin pohtivansa joitakin muita vaihtoehtoja kuin käyvät ensin ratifiointiprosessin loppuun asti. Sanoitte tänään parlamentille tärkeän asian.
Viittasitte myös toiseen erityisen tärkeään asiaan. Jo se tapa, miten Euroopan unionissa arvioimme tapahtunutta, vaihtelee poliittisten leirien välillä ja kunkin maan poliittisten luokkien välillä.
Yhdestä asiasta olen kuitenkin varma. Hyvä jäsen Poettering, tänä aamuna puhuin myös Alankomaiden ulkoministerin Atzo Nicolaïn kanssa. Alankomaissa tehdyt tutkimukset osoittavat, että alankomaalaisten laaja enemmistö kannattaa Euroopan unionia. Samat ihmiset, jotka äänestivät kansaäänestyksessä perustuslakisopimusta vastaan, sanoivat "kyllä", kun heiltä kysyttiin erityisesti, haluavatko he enemmän Eurooppaa. He haluavat enemmän sosiaalista suojelua, enemmän ympäristönsuojelua ja enemmän vakautta. Mikseivät he sitten äänestäneet perustuslakisopimuksen puolesta, vaikka se tarjoaa enemmän sosiaalista suojelua, enemmän ympäristönsuojelua ja enemmän vakautta? Heillä on siihen varmasti syynsä. Tietenkin tämä johtuu osittain EU:n ongelmista, mutta siihen vaikuttaa myös näiden maiden sisäpolitiikka.
Olen melko varma, että mikäli presidentti Chirac olisi sanonut ranskalaisille eroavansa, mikäli nämä hyväksyisivät perustuslakisopimuksen, murskaava enemmistö ranskalaisista olisi kannattanut perustuslakisopimusta. Olen tästä varsin vakuuttunut.
Ehkä tällä tavoin perustuslakisopimus voitaisiin hyväksyä Ranskassa. On kuitenkin melko selvää, että tiettyjen jäsenvaltioiden laskusuhdanteella ja sillä, että niiden kansalaiset hylkäsivät perustuslakisopimuksen, on jokin yhteys. Tätä emme voi kiistää, mutta koska asia on näin, katseemme myös kiinnittyy tarkemmin niihin maihin, jotka kannattivat sopimusta. Tästä syystä olen myös entistä tietoisempi siitä, että rohkeus kannattaa, sillä yksi eurooppalainen hallituksen päämies pani poliittisen kohtalonsa peliin perustuslakisopimuksen puolesta: ministeri Juncker totesi luxemburgilaisille, että pitemmän päälle unionin vahvistaminen on ainoa keino pitää heidän pieni maansa sosiaalisesti, taloudellisesti ja ekologisesti yhtä vahvana kuin se on tänä päivänä. Hän sanoi olevansa tästä täysin vakuuttunut. Hän jatkoi, että mikäli luxemburgilaiset olisivat asiasta eri mieltä, jos heidän mielestään Euroopan unionia olisi hallinnoitava eri tavalla, heidän olisi etsittävä itselleen uusi pääministeri. Hän siis sitoi oman kohtalonsa ja perustuslakisopimuksen kohtalon yhteen ja sai tällä tavoin kansalaiset kannattamaan perustuslakisopimusta vain pari viikkoa sen jälkeen, kun Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestyksissä oli saatu kielteinen tulos.
Ministeri Verhofstadt, mielestäni olette oikeassa. Euroopan unionilla ei ole riittävästi rohkeutta. Kenelläkään ei ole rohkeutta sanoa: "minulla on vakaumus ja olen valmis panemaan poliittisen kohtaloni likoon tämän vakaumuksen puolesta". Jotkin Eurooppa-neuvoston jäsenet päättivät sanoa maittensa parlamenteille: "meidän on lähetettävä sotilaat rintamalle, vaikka väestön laaja enemmistö vastustaakin sitä, sillä muuta keinoa ei ole". He onnistuivat tässä; tässä asiassa he onnistuivat viemään vakaumuksensa läpi. En kommentoi asiaa tässä yhteydessä. Olisin kuitenkin halunnut heidän osoittavan samaa energisyyttä myös Euroopan perustuslakisopimuksen kohdalla ja sanovan voimallisesti: "taistelen vakaumukseni puolesta, yhtä lailla kuin olemme taistelleet muidenkin hankkeiden puolesta". Jos he olisivat tehneet näin, Euroopan unioni olisi edennyt jo paljon pidemmälle. Kiitän teitä ja olen täysin varma, että jos Euroopassa olisi enemmän Verhofstadteja, edistyksemme olisi paljon nopeampaa.
Graham Watson,
   . Arvoisa puhemies, on vaikea yrittää vastata vain neljässä minuutissa tällaiseen Euroopan unionin tulevaisuutta koskevaan voimannäytteeseen. Ryhmäni suhtautuu myönteisesti siihen, että Verhofstadt on läsnä sekä pääministerinä että yhtenä Euroopan unionin uudistuksen tärkeimmistä arkkitehdeista.
Arvoisa pääministeri, kuten myönsitte, vuonna 2001 annetussa Laekenin julistuksessa Euroopan unioni puhui enemmän itselleen kuin kansalaisilleen. Nyt, viisi vuotta puheenjohtajakautenne jälkeen, näyttää kuitenkin edelleen siltä, että unioni on edistynyt liian vähän pyrkimyksessään luoda uudet suhteet kansalaisiinsa. Todellakin vasta eilen eräs tutkimus osoitti, että 82 prosenttia – yli neljä viidesosaa – kansalaisistamme on sitä mieltä, ettei yhteisön hallinto ole onnistunut kommunikoimaan heidän kanssaan.
Vaikka pohdinta-aika on kestänyt vuoden – ja vaikka komissio on käyttänyt kahdeksan kuukautta paljon mainostamaansa suunnitteluun – Berlaymontin linnakkeen ulkopuolelle on kantautunut hyvin vähän tietoja.
Sama tutkimus saattaa kuitenkin sisältää myös toivon siemenen, sillä vaikkei Euroopan unioni olekaan hyvä tiedottamaan tekemisistään, tutkimus osoitti kansalaisemme luottavan edelleen siihen, että Euroopan unionin toimielimet tekevät niin. Itse asiassa monet heistä luottavat enemmän Euroopan unionin toimielimiin kuin oman maansa hallitukseen.
Tämä on siis Euroopan kansalaisten antama tehtävä: meidän on toteutettava uudistukset, joiden avulla voidaan vastata niihin energiaturvallisuutta, siirtolaisuutta, ilmastonmuutosta ja järjestäytynyttä rikollisuutta koskeviin haasteisiin, joiden kanssa yksittäiset jäsenvaltiot painiskelevat nykyisessä järjestelmässä. Arvoisa pääministeri Verhofstadt, suosittelemastanne talouspolitiikan vahvemmasta koordinoinnista olisi varmasti hyötyä, samoin puolustuspolitiikan vahvemmasta koordinoinnista.
Komission puheenjohtaja Barroso on todennut, että tarvitaan käytännön saavutuksia, jotta voimme vahvistaa siteitämme kansalaisiin ja saada heidät kannattamaan asiaamme.
Tämä "hankkeiden Eurooppa" ei kuitenkaan saa tuulta siipiensä alle ennen kuin jäsenvaltiot selittävät kansalaisilleen, mitä ne tekevät yhdessä Brysselissä ja miksi. Se ei tapahdu, ennen kuin annamme unionille rahaa ja lainsäädäntövaltuuksia, jotta se voi ajaa läpi esimerkiksi yhteistä energiapolitiikkaa koskevan aloitteen, joka on joutunut neuvostossa vastatuuleen estelevien tahojen vuoksi. Samoin on käynyt monille muillekin esimerkiksi oikeus- ja sisäasioita koskeville aloitteille, joihin ei sovelleta määräenemmistöpäätöstä ja jotka sen vuoksi ajautuvat usein pattitilanteeseen.
Saivartelu perustuslakisopimukseen sisältyvästä yhdyskäytävälausekkeesta ei kuitenkaan ratkaise juuri mitään, ja muutos on joka tapauksessa sen saman yksimielisyyden varassa, joka on johtanut myös tähänastiseen seisahdustilaan.
Arvoisa pääministeri, kuten totesitte, juuri perustuslakisopimuksen – joka on yhtä käytännöllinen kuin ideologinenkin – avulla institutionaaliset rakennuspalikat voidaan asetella parhaalla mahdollisella tavalla niin, että Euroopan unioni nytkähtää taas liikkeelle. Jäsen Schulz voi aivan rauhassa väittää vastaan, mutta hänen omat sosialidemokraattinsa auttoivat tappamaan perustuslakisopimuksen Ranskan kansanäänestyksessä.
Meidän on siirryttävä pohdinta-ajasta analyysin aikaan, laadittava ehdotuksia siitä, miten tästä jatketaan. Tämänviikkoinen parlamenttien välinen konferenssi Euroopan unionin tulevaisuudesta käynnisti prosessin. Tämänpäiväinen istunto on sen looginen seuraus, ja toivon, että voimme käydä enemmän keskusteluja kansallisten johtajien kanssa.
Eurooppa-päivänä Virosta tuli 15. jäsenvaltio, joka on ratifioinut perustuslakisopimuksen, ja Suomi seuraa pian perässä. Minusta perustuslakisopimus on kaikkea muuta kuin kuollut, ja Guy Verhofstadtin, Angela Merkelin ja Romano Prodin kaltaisten johtajien – Euroopan unioniin sitoutuneiden johtajien – poliittisen rohkeuden avulla Euroopan unionin tulevaisuus on varmasti valoisampi.
Kuten pääministeri kertoi meille, meillä on paljon työtä. Euroopan unionin kansalaiset ovat kuitenkin tukenamme tässä tehtävässä, sillä he ymmärtävät, vaikka jotkin kansalliset johtajat haluavatkin tämän kovasti kiistää, ettei kohtaamiamme suuria haasteita, globalisaation suuria haasteita – väestönkasvua ja siirtolaisuutta, ilmastonmuutosta, kansainvälisesti järjestäytynyttä rikollisuutta – voida ratkaista sellaisten kansallisvaltioiden voimin, jotka perustuvat 1700-luvun käsitykseen sotilaallisesta ja teollisesta mahdista. Kansalaiset vaativat meitä luopumaan heimo- ja uskonkiistoistamme ja työskentelemään yhdessä kaikkien kansalaistemme tulevaisuuden puolesta tällä maapallolla, jolla asuu muitakin.
Monica Frassoni,
   Arvoisa ministeri Verhofstadt, paljon kiitoksia siitä, että olette tänään täällä kanssamme, sillä olen iloinen, että toitte Euroopan tulevaisuutta koskevan keskustelun tänne nyt, kun valitettavasti myös komissio ja parlamentti ovat vaipuneet tähän yleiseen siestanviettoon. Toivomme myös, että jalot ponnistuksenne auttavat meitä yhdessä muiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden kanssa tuomaan valonpilkahduksen tähän jatkuvaan kriisiin.
Olemme sisällöllisesti samaa mieltä toimielimiä koskevasta näkemyksestänne, ja kannatamme sitä, mitä sanoitte Lissabonista. Olemme samaa mieltä jopa siitä, että ratifiointeja on jatkettava, mutta mielestämme on kuitenkin mahdotonta saada Ranska ja Alankomaat hyväksymään nykyinen teksti. Lisäksi kaksitahoinen strategianne ei voi mielestämme onnistua heikkojen poliittisten ratkaisujen vuoksi. Olemme joutuneet ilmiselvän ristiriidan muodostamaan ansaan. Mikäli Euroopan unioni haluaa kansalaisten rakastavan sitä, sen on osoitettava toimivuutensa. Viime vuosina ei kuitenkaan ole tehty yhtään tärkeää aloitetta ympäristöön, työllisyyteen, rauhaan, kehitykseen, ihmisoikeuksiin tai uusien kansalaisten kotouttamiseen liittyvien ongelmien ratkaisemiseksi. Näin ollen voidaan todeta vain, että toimielimet ja menettelytavat ovat tiukasti sidoksissa toisiinsa, ja tässä kohden emme ole enää samaa mieltä kanssanne.
Emme voita kansalaistemme enemmistöä puolellemme ajatuksella federalistisesta, demokraattisesta ja rauhanomaisesta unionista, joka perustuu täysin levottomuutta herättävien maiden, kuten Yhdysvaltojen, Kiinan tai Intian, antamaan esimerkkiin. Emme voita myöskään perustuslakisopimusta vastaan äänestäneitä sosialidemokraatteja ja vihreitä puolellemme ajatuksella, jonka mukaan meidän on pysyttävä mukana Yhdysvaltojen, Kiinan tai Intian kasvukehityksessä, sillä tällainen kasvu johtaa köyhyyteen sekä resurssien käyttöön ja tuhlaukseen.
Arvoisa ministeri Verhofstadt, en voinut olla huomaamatta, ettette maininnut puheessanne kertaakaan huomattavia ympäristöön liittyviä ja ekologisia haasteitamme. Tämä voi olla valitettavasti merkki siitä, että vihreiden lähteminen hallituksestanne sai teidät muuttamaan hieman suhtautumistanne kestävyyskysymykseen.
Valitettavasti olemme sitä mieltä, että puhuminen eurooppalaisesta armeijasta tilanteessa, jossa me eurooppalaiset soudamme ja huopaamme useimmissa kriiseissä ja joudumme seuraamaan Yhdysvaltoja – ja jossa uskottavuutemme ihmisoikeuskysymyksissä sekä rauhaa ja aseidenriisuntaa koskevissa kysymyksissä heikkenee nopeasti – on ehkä sittenkin liian suuri harppaus eteenpäin, sellainen askel, jota emme kannata.
Arvoisa ministeri Verhofstadt, mielestämme Euroopan perustuslakisopimus on todella välttämätön, ja meidän on keksittävä, miten kansalaiset saadaan kannattamaan sitä. Se ei kuitenkaan varmasti onnistu lisäämällä markkinoiden vaikutusta, kaupan vapauttamista ja tulivoimaa. Onnistumme siinä ainoastaan muuttamalla unionin politiikkaa aidosti niin, että edistämme kestävyyttä.
Francis Wurtz,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensiksi esittää huomautuksen, koska aloitamme tänään uudenlaisten keskustelujen sarjan. Mielestäni on mahdotonta vastata asianmukaisesti kolmen tai neljän minuutin aikana pääministerin puheeseen, joka kestää 45 minuuttia ja joka on myös hyvin asiapitoinen. Mielestäni menettelyä on muutettava.
Minulla on paljon sanottavaa muutamasta ministeri Verhofstadtin esittämästä ajatuksesta, esimerkiksi siitä, että hän väittää unionin kriisin johtuvan menettelytavasta, joka ei hänen mielestään ole riittävän federalistinen, ja päättää näin olla välittämättä taloudellisten ja sosiaalisten päätösten sisällöstä. Tällainen analyysi ei ole mielestäni riittävä, eikä ryhmäni kannata sitä. Minulla on sanottavaa myös siitä ajatuksesta, että sosiaalisen ja taloudellisen hallinnon nimissä otetaan käyttöön sosiaaliset enimmäisrajat jo olemassa olevien sosiaalisten vähimmäisrajojen rinnalle. En täysin ymmärrä ministeri Verhofstadtin perusteluja, jotka menevät mielestäni joka tapauksessa väärään suuntaan. Minulla on paljon sanottavaa ministeri Verhofstadtin esittämästä vetoomuksesta sellaisen sotilaallisen Euroopan unionin puolesta, joka liitettäisiin täydellisesti Natoon. Emme kannata tällaista vetoomusta.
Nyt en pysty puhumaan laajemmin näistä seikoista, koska haluan puhua eräästä toisesta asiasta, jota ministeri Verhofstadt mielestäni kaunisteli. Se liittyy mielestäni tärkeimpään ongelmaamme tällä hetkellä: tarkoitan niitä syitä, joiden vuoksi unionin kansalaisten ja unionin välinen kuilu syvenee. Komission suorittaman tutkimuksen tuloksista saamme kuitenkin tärkeitä tietoja tämän tyytymättömyyden syistä, ja haluan mainita näistä tuloksista kolme.
Ensinnäkin 47 prosenttia tutkimukseen osallistuneista katsoo globalisaation uhkaavan työpaikkoja. Lokakuussa 2003 haastatelluista 56 prosenttia piti globalisaatiota hyvänä tilaisuutena, nyt näin ajattelevia on 20 prosenttia vähemmän. Lokakuussa 2003 Euroopan unioni ei kuitenkaan ollut yhtään sen federalistisempi kuin se on tänä päivänä. Toinen tulos: mitä haastatellut henkilöt ajattelevat Euroopan unionin roolista noin 15 alalla, jotka vaihtelevat ympäristönsuojelusta ja sosiaalipolitiikasta terrorismin torjuntaan ja joiden luettelossa sosiaalisten oikeuksien suojelu on vasta viimeisellä sijalla? Vastaajat antoivat näitä aloja koskevalle tyytyväisyydelleen arvosanan 4,7 asteikolla 1–10. Tämä ei liity mitenkään siihen, onko unioni enemmän vai vähemmän federalistinen.
Luettelon viimeisenä olevalle Euroopan unionin kyvylle torjua työttömyyttä annettiin tyytyväisyyttä koskevaksi arvosanaksi 3,8 asteikolla 1–10. Tämä luku on keskiarvo kaikkien 25 jäsenvaltion antamista arvosanoista. Miten arvioisitte sellaisen oppilaan koulusuoritusta, joka saa keskeisessä oppiaineessa arvosanaksi 3,8? Näin ihmiset tällä hetkellä suhtautuvat unionin kykyyn ratkaista globalisaatioon liittyviä ongelmia. Mielestäni tämä on suurin ongelma. Emme voi vain ovelasti kiertää sitä.
Lopuksi, mitä kyselyyn osallistuneiden enemmistö pitää "Euroopan unionin tulevaisuuden keskeisenä tekijänä"? Suosituin vastaus oli: tasavertaisten elinolojen saavuttaminen kaikkialla unionissa. Näin ajattelee 51 prosenttia 25 maassa kyselyyn osallistuneista ja jopa 74 prosenttia niistä, jotka osallistuivat kyselyyn uusissa jäsenvaltioissa. Uusien jäsenvaltioiden kansalaiset eivät selvästikään halua, että heidän maansa kuuluvat yritysyhteisöjen kaipaamaan halpahintaiseen Euroopan unioniin.
Yhteenvetona totean, että globalisaation katsotaan uhkaavan sosiaalista mallia, eikä yhtenäismarkkinoiden katsota olevan ratkaisu tähän perustavaan ongelmaan. Näitä huolenaiheita ei hälvennetä rajattomia transatlanttisia markkinoita koskevalla hankkeella, joka on seuraavan EU:n ja Yhdysvaltain välisen huippukokouksen asialistalla. Tämän aiheen sivuuttaminen jälleen kerran ei mielestäni auta meitä laukaisemaan lukkiutunutta tilannetta. Saamme herätettyä Eurooppaa koskevan unelmamme jälleen henkiin ainoastaan tekemällä todellisia muutoksia, ei vain toimielimiä koskevia muutoksia vaan myös taloudelliseen, sosiaaliseen ja poliittiseen toimintaan liittyviä muutoksia.
Puhemies.
   Paljon kiitoksia, jäsen Wurtz. Tulevaisuudessa harkitsemme ryhmien puheenjohtajia varten johdonmukaisempaa tapaa käyttää puheenvuoroja. Toistaiseksi meidän on kuitenkin jaettava puheaika suunnitelmamme mukaisesti. 
Nigel Farage,
   . Arvoisa puhemies, on suorastaan naurettavaa kutsua tätä Euroopan tulevaisuutta koskevaksi keskusteluksi. Ennemminkin tässä on kyse siitä, että omaa etuaan ajava poliittinen eliitti keskustelee keskenään. Tuskin kukaan voisi edustaa heitä paremmin kuin pääministeri Verhofstadt.
On todettava, että on vähän hupaisaa, että Belgian pääministeri tulee tänne ja sanoo 24 muulle kansallisvaltiolle, mitä niiden pitäisi tehdä. Sanon näin, koska hänen pitäisi kenties vilkaista vähän tarkemmin omaa lähiympäristöään. Viimeisin Belgiassa – vai pitäisikö sanoa Flanderissa – tehty mielipidekysely osoittaa, että 51 prosenttia kansalaisista kannattaa itsenäistymistä Belgian valtiosta. Vlaams Belang on nyt Flanderin suurin puolue. Arvoisa pääministeri Verhofstadt, häpeättekö niin paljon sitä, että oma maanne on hajoamassa pirstaleiksi, että tulette tänne kannustamaan meitä muitakin tuhoamaan itsemme? En ole tästä ihan varma.
Mielestäni puheenne oli ainakin jossakin määrin vilpitön, koska olette häpeilemätön euronationalisti. Ette voisi vähempää piitata siitä, mitä tavalliset ihmiset ajattelevat. Ettei voisi vähempää piitata viime vuonna järjestettyjen Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten tuloksista. Sanoitte itse tänään – käsittämättömän ylimielisessä puheessanne – että koko poliittinen yhdentymisprosessi jatkuu ihmisten mielipiteistä huolimatta. Te uhkaatte kansallisen itsemääräämisoikeuden ja demokratian perusperiaatetta. Viime vuosisadalla tätä periaatetta pidettiin niin tärkeänä, että jos vilkaisette lähiympäristöönne, näette niiden monien brittisotilaiden ruumiit, jotka lähtivät puolustamaan nimenomaan tätä periaatetta, jolle te nyt näytätte kääntäneen selkänne.
Asia oli selvä viime vuonna! Arvoisa ministeri Verhofstadt, mikä teitä vaivaa? Mitä osaa sanassa "ei" ette ymmärrä?
Puhemies.
   Rauhoittukaa toki, hyvä jäsen Schulz.
Olkaa hyvä ja kinastelkaa keskenänne istuntosalin ulkopuolella, kun istunto on päättynyt. 
Brian Crowley,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää pääministeriä siitä, että hän tuli ja aloitti tämän erittäin tärkeän keskustelun, vaikken olekaan samaa mieltä kaikista hänen ajatuksistaan ja päätelmistään.
Tärkeintä parhaassa ajatuksessa ja parhaassa keskustelussa on se, että kun mielipiteet ovat erilaisia, kokoonnutaan yhteen ja pyritään saamaan tilanteesta irti sen parhaat puolet. Monia pääministerin puheessaan mainitsemista keskeisistä seikoista kannattaa analysoida ja kommentoida tarkemmin. Rohkenen kuitenkin mainita lyhyesti pari näistä seikoista.
Kun pohditaan, haluavatko ihmiset vai Eurooppaa, en uskaltaisi koskaan puhua kaikkien Euroopan unionin kansalaisten puolesta. Voin kuitenkin puhua Lounais-Irlannissa sijaitsevan vaalipiirini edustajien puolesta, sillä tapasin heitä viime viikolla. Tapasin viime viikonloppuna Irlannissa 4 500 ihmistä, joista 3 000 toi esiin unioniin liittyviä huolenaiheita, joihin he halusivat ratkaisuja. Hämmästyttävää kyllä he olivat sitä mieltä, että kaikkiin heidän esittämiinsä ongelmiin löydettäisiin ratkaisu parhaiten yhteisön tasolla – ei kansallisella – sillä he näkivät, että nämä ongelmat ovat osa isompaa kokonaisuutta. Mainitut ongelmat liittyivät muun muassa ympäristöön, kalastukseen ja vapaakauppaan. Heidän mielestään näissä ongelmissa voidaan toivoa edistyttävän ainoastaan yhteisön toimenpiteiden avulla.
Ihmiset todellakin haluavat enemmän Eurooppaa tietyillä aloilla, mutta jos sanotte maailman, Euroopan unionin tai Irlannin kansalaisille, että he ovat tulevaisuudessa osa eurooppalaista armeijaa, että heidän verotuksestaan päätetään Brysselissä ja ettei heillä ole sananvaltaa sen osalta, millaiset poliisivoimat heidän maassaan on, he hylkäävät Euroopan suoralta kädeltä. Tämä ei johdu siitä, että he epäilisivät esitettyjen perustelujen totuudenmukaisuutta tai aitoutta, vaan siitä, että he pitävät näitä kaikista tärkeimpinä kysymyksinä. Heidän mielestään niitä on parasta käsitellä heidän omassa kotimaassaan.
Yksi tärkeimmistä asioista, jotka meidän on ymmärrettävä, on, että emme voi sanoa vain, että joko kannatat federalistista Eurooppaa tai sitten vastustat sitä. Itse vastustan federalistista Eurooppaa. Euroopassa on menestytty nimenomaan noudattamalla itse luomaamme mallia. Sitä ei ole kopioitu toisesta mallista. Se on luotu olosuhteiden pakosta – ja nyt olemme jälleen pakottavien olosuhteiden edessä. Arvoisa pääministeri, mainitsitte tämän itsekin käsitellessänne talouteen ja muihin aloihin liittyviä kysymyksiä. Nyt käymme keskustelua. Päätöksiä on tehtävä jossain vaiheessa lyhyellä, ei pitkällä aikavälillä, ja nämä päätökset on sen jälkeen pantava asianmukaisesti täytäntöön.
Wienissä viime viikonloppuna kokoontuneet ulkoministerit olivat oikeassa todetessaan, että on väärin kutsua tätä asiakirjaa perustuslaiksi, koska se ei ole todellinen eikä oikeassa muodossa oleva perustuslaki. Kutsukaa sitä uutta Euroopan unionia koskevaksi , mutta älkää uuden Euroopan unionin . 
Frank Vanhecke (NI ). –
   Arvoisa puhemies, Belgian pääministerin Verhofstadtin läsnäolo täällä ja hänen tässä keskustelussa käyttämänsä puheenvuoro osoittavat erinomaisesti kaiken sen, mikä Euroopan unionissa on oikeasti vialla, sillä Euroopan unionin ja Verhofstadtin todellisena ongelmana on, ettei niin sanotuilla valtiomiehillä ole enää edes alkeellisimpia demokraattisia taitoja, he eivät ole enää valmiita kuuntelemaan kansaa ja valitsijakuntaansa vaan luulevat sen sijaan norsunluutorneissaan tietävänsä kaikki asiat parhaiten itse.
Itse asiassa saimme tästä juuri muutama minuutti sitten jälleen erinomaisen esimerkin. Pääministeri Verhofstadt kehottaa nyt jäsenvaltioiden kollegojaan jättämään huomiotta Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten murskaavat tulokset ja jatkamaan ikään kuin mikään ei olisi vialla. Vaikka pääministeri Verhofstadt on mieluusti esillä kansanäänestyksiin perustuvan kansalaisten osallistumisen puolestapuhujana, hän ei ole uskaltanut järjestää luvattua kansanäänestystä kotimaassaan. Itse asiassa pääministeri Verhofstadt ei tarjoa kansalaisille osallistumismahdollisuutta, ennen kuin hän voi olla varma siitä, että hän on oikeassa eikä häviämisen mahdollisuutta ole.
Euroopan unionin demokratiavaje käy selkeimmin ilmi Turkin tapauksesta, joka uhkaa lamaannuttaa koko Euroopan unionin järjestelmän. Euroopan unioni ei ole ajautunut karille Alankomaiden ja Ranskan kansanäänestyksissä ilmaistun asianmukaisen ja aiheellisen epäluottamuksen vuoksi vaan pikemminkin tämän tilanteen taustatekijöiden vuoksi. Euroopan unioni on pulassa, koska korkea-arvoiset eurooppalaiset valtiomiehet kieltäytyvät määrittämästä Euroopan unionin aluetta ja rajoittamasta mahdollisia Euroopan unioniin liittyviä uusia ehdokasmaita niihin, jotka kulttuurisesti, maantieteellisesti ja historiallisesti kuuluvat Eurooppaan ja joihin Turkki ei tietenkään kuulu.
Pääministeri Verhofstadt kuuluu itse asiassa Turkin liittymisen avoimiin puolustajiin ja kieltäytyy järjestämästä asiasta kansanäänestystä tai demokraattista kuulemista.
Kuukausi sitten toinen norsunluutornin viisaista miehistä, komission puheenjohtaja Barroso, totesi, ettei hän näe mitään syytä käydä keskustelua Euroopan unionin rajoista, koska sellainen keskustelu ei johtaisi mihinkään. Totuus sattuu kuitenkin olemaan päinvastainen. Ainoastaan jos Euroopan unionin kansalaiset ovat vakuuttuneet Euroopan unionin rajoista, ainoastaan jos he tietävät, että Euroopan unioniin kuuluu vain sellaisia maita, joilla on niille olennaisen tärkeä yhteinen perusta, ja ainoastaan jos Euroopan kansalaiset näkevät valtiomiesten olevan jälleen valmiita kuuntelemaan heidän kantaansa ja noudattamaan demokraattisten kansanäänestysten tulosta, niin vasta silloin Euroopan unionin elpyminen voi alkaa.
Haluan todeta vielä uudelleen, että tässä suhteessa oli hyvä ja symbolisesti tärkeä asia, että juuri pääministeri Verhofstadt, joka edustaa kotimaassaan ainoastaan 15:tä prosenttia äänestäjistä, tuli tänne edustamaan korkea-arvoisia ja pikkumaisia eurokraatteja, jotka eivät ole koskaan valmiita kuuntelemaan, sillä tämä tehtävä sopii hänelle hyvin. 
Puhemies.
   Pääministeri Verhofstadt, kuten voitte havaita, parlamentti on moniarvoinen. 
Guy Verhofstadt,
   . Arvoisa puhemies, voin kertoa joutuvani kohtaamaan jäsen Vanhecken tovereita myös kotimaani parlamentissa. Huomaan, että itse asiassa hänen täällä ja Belgiassa pitämänsä puheet eroavat toisistaan vain vähän. Hänelle Euroopan unionin on pelkkä kirkontorni eikä mitään muuta. Tämän vuoksi hän ei siedä sitä, että Euroopan unionille uhrataan yhtään ylimääräistä ajatusta, koska hän on kiinnostunut ainoastaan siitä, mitä tapahtuu viiden mailin säteellä hänestä. 
Minulla sen sijaan on erilainen mielipide Euroopan unionista. Uskon, että Euroopan unionilla on kohtalo, jota sen on seurattava. Uskon ennen kaikkea, että Euroopan historia kulkee tiettyyn suuntaan, eikä meidän pidä milloinkaan unohtaa tätä asiaa. Historia nimittäin kertoo meille, miten meidän pitäisi toimia myös siinä tapauksessa, että näkökantamme ovat joskus hyvin erilaisia. Joidenkin mielestä asiat etenevät liian nopeasti tai hitaasti ja olisi kehitettävä muita suunnitelmia. Yksi asia on kuitenkin edelleen täysin selvä: historia. Historia kertoo meille, että kansallissotia käytiin jatkuvasti silloin, kun Eurooppa oli jakautunut ja sisäänpäinkääntynyt.
Kysyn sen vuoksi niiltä, jotka väittävät nyt, ettei Euroopan unionin pidä laajentua esimerkiksi Balkanin maihin, muun muassa sitä, miksi näiltä mailta olisi evättävä vakaus? Jos ne eivät liity Euroopan unioniin, tiedämme varsin hyvin, että kahden, kolmen vuoden kuluttua väkivaltaisuudet ja sota repivät jälleen kerran tätä aluetta.
Kyseisten maiden on luonnollisesti täytettävä kaikki ehdot. Kuitenkin ne, jotka väittävät jo tänään ennakolta, etteivät nämä maat ja kansat voi liittyä Euroopan unioniin ja että Euroopan unionilla on rajansa, kertovat itse asiassa näille maille, etteivät he halua niiden nauttivat siitä samasta, josta Euroopan unioni on nyt 50 vuoden ajan nauttinut: rauhasta, vakaudesta ja hyvinvoinnista. Tätä emme voi hyväksyä. Tällainen itsekkyys valtasi jokin aika sitten alaa, mutta meidän ei pidä nyt sortua siihen. Se on tämänhetkinen haasteemme, ei Turkin kysymys.
 Eikö olekin niin, että täällä viitataan Turkkiin ainoastaan itsekkään tekosyyn perusteella? Turkki ei merkitse näille ihmisille mitään. Liittyipä Turkki tai ei, näille ihmisille on tärkeää ainoastaan se, että he voivat osoittaa, että olisi parasta päätyä omavaraisuuteen. Juuri tätä viimeisimmät puheenvuorot, myös kaikenlaista todenneen jäsen Faragen puheenvuoro, käytännössä tarkoittivat. Jäsen Farage,
 Se on välttämätöntä, koska ei voida sanoa yhtä Eurooppa-neuvostossa ja puhua sitten päinvastaista Lontoossa tai muussa Euroopan unionin kaupungissa. Yritän välittää täsmälleen saman viestin sekä neuvostolle että parlamentille.
 Arvoisa puhemies, tärkeintä todellakin on se, että pyrimme 15. ja 16. kesäkuuta kokoontuvan hyvin tärkeän Eurooppa-neuvoston kokouksen aikana päättämään yhdessä, miten tässä prosessissa edetään. Totean vielä kerran, ettei minulla ole mitään sitä vastaan, että harkinta-aikaa pidennetään. Pyydän kuitenkin, että huomiota kiinnitetään myös perustuslakisopimukseen liitettyyn julistukseen 30, jonka valmistelukunta, Eurooppa-neuvosto ja perustamissopimuksen ratifioineet Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat hyväksyneet. Se ei ollenkaan tarkoita, että jatkamme eteenpäin välittämättä Ranskan tai Alankomaiden kansan enemmistön mielipiteestä. Tämän vuoksi ehdotan teille toista strategiaa, jota on tarkoitus noudattaa ratifiointiprosessin jatkamisen ohella.
Pitää todellakin paikkansa, että meidän on vastattava kansalaisten odotuksiin ja pelkoihin. Me emme voi tehdä niin sanomalla heille: "Tässä, olkaa hyvä. Meillä on uusi perustuslaki." Kansalaiset eivät tule vakuuttuneiksi asiasta pelkästään heräämällä jokin aamu kuulemaan, että heillä on nyt perustuslaki. Asiat eivät mene näin. Ennen kaikkea me tarvitsemme perustuslakia, jotta voimme edistyä joissakin asioissa. Tarvitsemme lisäksi käytännön toimia ja sosioekonomista hallintoa, mitä mielestäni Euroopan unioni kipeiten kaipaa. Yrittäkää ymmärtää, että rahaliitto on kerta kaikkiaan järjetön ilman yhteistä sosioekonomista politiikkaa ja strategiaa!
Se saattaa jo sisältyä 15. ja 16. kesäkuuta kokoontuvan Eurooppa-neuvoston päätelmiin, ainakin toivon niin. Olemme siinä tapauksessa edistyneet myös muutoin kuin vain itsemme ja toimielinten kannalta.
Jäsen Poettering, ehkä minun on syytä tunnustaa syyllisyyteni. Saatoimme käyttää aivan alussa, Laekenin julistuksessa, sanaa "perustuslaki" vähän turhan hätäisesti. Tosiasia kuitenkin on, että meidän on nyt tunnustettava tarvitsevamme kahtalaista strategiaa. Meillä on perustuslakisopimus, josta meidän on luultavasti vielä neuvoteltava yksimielisyyden saavuttamiseksi. Meillä on myös uskottava sosioekonominen politiikka, jota teidän, neuvosto ja parlamentti, on viipymättä toteutettava kansalaisten toivomalla tavalla. Se on vastine globalisaatiolle. Euroopan unioni ei ole globalisaation lähde vaan tarjoaa oikean tavan reagoida globalisaatioon. Tätä sanomaa ei ole vielä riittävästi työstetty ja levitetty Euroopan kansojen keskuudessa.
Íñigo Méndez de Vigo (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, merkittävä yhdentymisen puolestapuhuja – Fernando Álvarez de Miranda – kertoi minulle muutama päivä sitten kotimaassani, että eurooppalaisten ongelmana on se, että he ovat menettäneet Euroopan unionia koskevan innostuksen. Tämä pitää paikkansa: olemme eurooppalaisia usein edes tajuamatta sitä, emme huomaa, miten paljon edistystä Euroopan unioni on saanut aikaan, emmekä arvosta Euroopan unionia vaan syytämme sitä vähäisistäkin pettymyksistämme.
Olemme parhaillaan harkinta-ajalla ja pyrimme osoittamaan Euroopan unionin toimivuuden. Kuten esimerkin avulla totesitte, mietin usein, olemmeko tekemässä oikein. Sanomme esimerkiksi, että Euroopan unionin on ansaittava oikeutuksensa luomalla työpaikkoja, mutta onko Euroopalla – Euroopan unionilla – välineitä työllisyyden lisäämiseen vai ovatko tällaiset välineet kansallisia? Jos asetamme tavoitteita, jotka eivät ole riippuvaisia Euroopan unionista vaan jäsenvaltioista, emmekä saavuta niitä, Euroopan unioni kärsii seuraukset.
Pääministeri Verhofstadt, tämän vuoksi ehdotan teille – koska tiedän teidän voivan kotimaanne pääministerinä tehdä tämän – että teette jonain päivänä seuraavanlaisen testin osoittaaksenne, millaista Euroopan unionin kansalaisten elämä olisi ilman Euroopan unionia. Voisitte esimerkiksi ottaa 29. toukokuuta tai 1. kesäkuuta käyttöön rajatarkastukset Belgian ja Ranskan sekä Belgian ja Alankomaiden raja-asemilla, joilla tullivirkailijat pyytäisivät Ranskan tai Alankomaiden kansalaisia esittämään passinsa ja kertoisivat heille, ettei heidän ranskalainen autovakuutuksensa ole voimassa Belgiassa vaan he joutuvat hankkimaan vihreän kortin.
Lisäksi voisitte ottaa päiväksi – vain yhdeksi päiväksi – käyttöön jälleen Belgian frangin, jolloin euro ei olisi laillinen maksuväline Belgiassa vaan eurot olisi vaihdettava frangeiksi. Arvoisa puhemies, sitten kun Ranskan ja Alankomaiden kansalaiset palaisivat takaisin kauniisiin kotimaihinsa, tullivirkailijat vaatisivat heitä täyttämään kaavakkeen, jossa on ilmoitettava maahan tuotavista tavaroista.
Arvoisa puhemies, tämä osoittaisi heille, mitä Euroopan unioni on.
Jo Leinen (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, olen iloinen, että meillä on jälleen kerran valtiomies, jolla on näkemys Euroopan unionista, koska ongelmanamme on ollut osittain arkailu, itsemme epäily, laimeus ja suoranainen pelko edetä Euroopan yhdentymisessä. Jolleivät edes poliittiset johtajat ole sitoutuneita Euroopan unioniin, kansalaiset hämmentyvät ja menettävät luottamuksensa. Pääministeri Verhofstadt, toivotan teidät tämän vuoksi tervetulleeksi ja kiitän näkemyksestänne, jonka olette esitellyt niin kirjassanne kuin täällä parlamentissakin. Olette toistuvasti korostanut, että eurooppalaisen ajatuksen ytimenä on poliittinen unioni, ei pelkästään valtavan suuret markkinat.
Euroopan talousyhteisö oli ainoastaan kiertotie, jota meidän oli käytettävä, koska puolustusyhteisö ei toteutunut. Tätä tosiseikkaa kärsii toistaa. Rooman sopimuksia edelsi Messinan julistus. Olen erittäin iloinen siitä, että hyväksymme ensi keväänä mahdollisesti eräänlaisen "toisen Messinan julistuksen". Sitä ei kutsuttaisi tällä nimellä, mutta sen perussisältö voi olla sama: sitoutuminen uudelleen EU:n seuraavien vuosien ja vuosikymmenten tavoitteisiin ja suurin hankkeisiin.
Tarvitsemme myös hankkeita, jotka kiinnostavat ihmisiä. Keskustelemme jälleen kerran energiapolitiikasta. Tiedämme, että 20 vuoden kuluttua 70 prosenttia energiastamme tuodaan epävakailta alueilta. Miksi meillä ei ole rohkeutta käynnistää Euroopassa kolmatta teollisuusvallankumousta, joka perustuisi Jeremy Rifkinin ehdotuksen mukaisesti aurinkovetytalouteen? On selvää, että tarvitsemme vanhoja energiamuotoja: hiiltä, öljyä ja kaasua, mutta monet voivat hyväksyä myös energiavallankumouksen uuden perustan, ja kehotankin teitä päättämään jostakin tämänsuuntaisesta kesäkuun huippukokouksessa. 
Marielle De Sarnez (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, on mielestäni hyvin myönteistä ja rohkaisevaa nähdä viimeinkin eurooppalaisen pääministerin esittävän vetoomuksia ja sitoumuksia ja jopa kampanjoivan Euroopan yhdentymisen elvyttämisen puolesta erinomaisessa kirjassaan, jota suosittelen teille kaikille. Tällaisina aikoina se ansaitsee kiitokset.
Arvoisa pääministeri, olemme samaa mieltä huomautuksistanne. Euroopan unioni on kriisissä päämäärättömyyden ja inspiraation puutteen vuoksi, eikä Eurooppa-neuvosto voi tällaisessa tilanteessa pelkästään jatkaa harkinta-aikaa vuodella. Kiirehtimisestä ei ole mitään hyötyä kansalaisille. Euroopan kansakunnat odottavat poliitikkojensa esittävän näkemyksiä ja hahmottelevan tulevaisuudennäkymiä. Haluan sanoa muutaman sanan näistä tulevaisuudennäkymistä.
Kuten jatkuvasti toistatte, tarvitsemme ensinnäkin kiireellisesti Euroopan unionille taloudellista hallintoa. Meillä on euro, mikä on hyvä asia, mutta se ei riitä. Talouskasvun ja työllisyyden lisäämiseksi meidän on mentävä pidemmälle ja yhteensovitettava talous-, budjetti- ja veropolitiikkaamme.
Tarvitsemme toiseksi kiireellisesti uusia yhteisiä toimia. Viittaan erityisesti tutkimukseen ja kehitykseen, puolustukseen, energiakysymyksiin, energian toimituksiin ja tuotantoon sekä maahanmuuttoon ja kehitysyhteistyöhön. Olisi täysin epärealistista ja jopa harhaanjohtavaa ajatella tai väittää, että nämä kysymykset voitaisiin ratkaista asianmukaisesti jäsenvaltioissa.
Meidän on myös lisättävä kiireellisesti Euroopan unionin kansainvälistä läsnäoloa, jotta uusi tasapaino voitaisiin vihdoin muodostaa. Kaiken tämän saavuttamiseksi meidän on luonnollisesti laadittava uusi perustuslaki, joka on aiempaa lyhyempi, yksinkertaisempi ja selkeämpi ja jossa keskitytään selkeämmin Euroopan unionin perustana oleviin tärkeisiin periaatteisiin. Perustuslakitekstistä on käytävä ilmi, keitä me olemme ja millaista poliittista hanketta me viemme eteenpäin.
Arvoisa pääministeri, olette ymmärtänyt, mitä odotamme seuraavalta Eurooppa-neuvostolta. Valtioiden ja hallitusten päämiesten olisi kerrankin unohdettava poliittiset juonittelut ja taka-ajatukset ja yksinkertaisesti toimittava kiireellisesti Euroopan unionin yleisten etujen mukaisesti.
Johannes Voggenhuber (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa pääministeri Verhofstadt, näyttää siltä, että Euroopan unionissa harrastetaan sittenkin aivotyötä. Kukapa olisi uskonut? Ja kyseessä oli vieläpä pääministeri kesken harkinta-ajan ja aiheenakin Euroopan unioni. Kiitän teitä puheenvuorostanne ja selkeästä ja rohkeasta kielenkäytöstä, jolla olette murtaneet hallitusten täydellisen hiljaisuuden – jota jotkut voisivat kutsua kakofoniaksi – ja siitä, että puhuitte Euroopan unionin puolesta täällä parlamentissa keskellä kriisiä, joka on jättänyt varjoonsa sisäpoliittiset pohdinnat ja muminat uudelleenkansallistamisista. Tehtävänne ei ollut mieluisa mutta se on tärkeä ja merkittävä. Vastustitte kiusausta vääristellä Euroopan unionin keskustelua ja niiden kansalaisten motiiveja, jotka äänestivät perustuslakia vastaan.
Tämä on nykyisin mielestäni suuri ongelma. Lähes kaikki hallitukset yrittävät nyt antaa kansalaisten toiminnalle vääränlaisia motiiveja, ja tässä yhteydessä väitetään esimerkiksi, etteivät "ei"-äänen antaneet äänestäneet näin siksi, että he olisivat kannattaneet aiempaa demokraattisempaa ja sosiaalisempaa Euroopan unionia, joka on toimintakykyinen, tai että he olisivat protestoineet nykyistä Euroopan unionia vastaan, vaan että he sen sijaan pyysivät näin vähentämään Euroopan unionin toimivaltaa. Te ette ole kuunnellut pelkästään muita hallituksia, kuten puheenjohtajavaltiot Yhdistynyt kuningaskunta ja Itävalta tekivät, vaan olette oikeasti kuunnellut myös kansalaisia.
Piditte puolianne yksimielistä rintamaa vastaan joka vakuuttaa meille, että olimme edenneet liian nopeasti ja väärään suuntaan perustuslakiasiassa, että olimme asettaneet liian korkeat tavoitteet, että olimme vaatineet kansalaisilta liikaa ja että olimme suunnanneet katseemme liian kauas. Te sen sijaan olette ollut yksi niistä harvoista, jotka ovat ymmärtäneet tilanteen olevan päinvastainen. Olimme liian hitaita emmekä asettaneet riittävän korkeita tavoitteita. Tavoitteemme eivät olleet riittävän yleviä eivätkä näkemyksemme olleet vakuuttavia. Lisäksi kompromissit olivat turhan väljiä. Tämän vuoksi vaaditte, että kriisi ratkaistaan ottamalla selkeä askel eteenpäin sen sijasta, että vauhtia hiljennetään, koemme itsemme tuskastuneiksi, tyydymme kohtaloomme ja tunnemme itsemme kansankiihottajiksi.
Haluan esittää vielä yhden ehdotuksen. Jos voimme sopia, että ehdottamanne katkelma, joka käsittää monia aloja, muun muassa demokratian, sosiaaliset valtuudet ja turvallisuutta koskevan yksilönvastuun, lisätään perustuslakiin, meidän ei tarvitse tuhota perustuslakiprosessia. Voimme sen sijaan näyttää kansalaisille selkeän tien eteenpäin ja keinon edistyä suurempien tavoitteiden saavuttamisessa. Meidän ei myöskään tarvitse sallia sitä, että kielteiset tulokset kahdessa kansanäänestyksessä tekevät Euroopan unionista epäonnistuneen. 
Sylvia-Yvonne Kaufmann (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, pääministeri Verhofstadt, on todellakin kiitettävää, että olette viimeisimmän kirjoituksenne ja parlamentissa tänään pitämänne puheen avulla auttanut saamaan tämän kohtalokkaan harkinta-ajan päätökseen, koska – kuten monet kollegani ovat perustellusti todenneet – on korkea aika jatkaa vihdoin keskustelua siitä, miten Euroopan unionin tulisi edetä.
Yhdyn näkemykseenne Euroopan yhdysvalloista. EU:n perusoikeuskirjan laatineen valmistelukunnan jäsenenä ja perustuslain valmistelukunnan jäsenenä voin kertoa tämän ajatuksen tuulesta vahvasti temmatun luonteen käyneen minulle kuitenkin ilmi vastaavista keskusteluista. Paitsi jäsenvaltioilla myös poliittisilla tahoilla, jopa poliittisten ryhmien sisällä, omassakin ryhmässäni, ajatukset Euroopan yhdentymistavasta ovat nyt hyvin erilaiset.
Kaiken tämän vuoksi en olisi osannut perustuslakivalmistelukunnan työn alussa odottaa, kuinka paljon sen avulla voitaisiin vauhdittaa yhdentymisen syventämistä ja kuinka paljon enemmän demokratian, kansalaisoikeuksien ja hyvinvointipolitiikan hallinnon alalla voitaisiin saada aikaan. Perustuslaki merkitsee suunnatonta edistystä Euroopan unionille ja ilmentää samalla asiasta saavutettua poliittista yhteisymmärrystä. Ryhmäni jäsen nimitti sitä aivan äskettäin halveksivasti vanhaksi, epämiellyttäväksi roskaksi, mikä ei vastaa lainkaan todellisuutta. Saavutettua edistystä ja yhteisymmärrystä ei pidä vaarantaa.
Pääministeri Verhofstadt, juuri tämän vuoksi en ole samaa mieltä euroalueen valtioita koskevasta käsityksestänne enkä jäsen Sarkozyn vaihtoehtoisesta käsityksestä, joka perustuu niin kutsuttuun pioneeriryhmään. Molemmat mallit ovat mielestäni jo nyt epärealistisia, koska viime vuonna kaksi perustajavaltiota selkeästi menettivät asemansa Euroopan unionin "pioneereina". Se, ettei komission puheenjohtaja Barroso ole vieläkään ymmärtänyt ajan merkkejä, käy ilmi komission työohjelmasta, jonka on tarkoitus olla lähellä kansalaisia mutta joka merkitsee mielestäni ainoastaan paluuta Nizzan asialistaan.
Olen vakuuttunut, että maanosallamme on valmiudet vastata tulevaisuuden haasteisiin ainoastaan sosiaalisena Euroopan unionia, ja olen tässä asiassa samaa mieltä pääministeri Junckerin kanssa. Ottaessaan Aachenissa vastaan kansainvälistä Charlemagne-palkintoa, josta haluan onnitella häntä, pääministeri Juncker huomautti perustellusti, että Euroopan unioni luhistuu muutaman vuoden kuluessa, ellei se onnistu tulemaan sosiaaliseksi Euroopan unioniksi esimerkiksi takaamalla työntekijöiden perusluonteiset vähimmäisoikeudet, joita sovelletaan koko Euroopan unionissa. On sääli, että puhuitte tästä kovin vähän. 
Jens-Peter Bonde (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään Euroopan yhdysvaltojen vilpittömän kannattajan kanssa. Hän ei peittele tavoitettaan. Hän ei kiellä tosiasioita. Hän on jopa kirjoittanut rohkean ja itsekriittisen Laekenin julistuksen, joka sisältää arvostelua nykyistä EU:ta kohtaan ja johon useimmat EU:n arvostelijat voivat yhtyä. Valitettavasti perustuslain valmistelukunta ei ottanut julistusta huomioon, eikä hänellä ollut enää rohkeutta siinä vaiheessa, kun Belgian oli tarkoitus ratifioida perustuslaki. Silloin hänen halunsa lähentyä kansalaisia avoimuuden ja demokratian avulla hiipui. Belgialaisten näkemystä ei kuultu kansanäänestyksessä. Belgialaisille ei annettu tilaisuutta äänestää kansanäänestyksessä perustuslakia vastaan, vaikka samaan kieliperheeseen kuuluvat flaamit Alankomaissa ja walloonit Ranskassa saivat siihen tilaisuuden. Kyllä Euroopan yhdysvalloille, mutta kuulematta kansalaisten kantaa. Pääministeri Verhofstadt, ryhdistäytykää. Ottakaa kolleganne mukaan hautaamaan tämä hylätty perustuslaki. Järjestäkää suorat vaalit uudesta perustuslaista. Laadituttakaa ehdotukset, joista voidaan järjestää kansanäänestys kaikissa maissa samanaikaisesti. Tehkää ennen sitä avoimiksi kaikki kokoukset, joissa annetaan lainsäädäntöä. Julkaiskaa kaikki asiakirjat Internetissä. Antakaa kansallisille parlamenteille tilaisuus äänestää vuotuisesta lainsäädäntöohjelmasta. Sallikaa komission jäsenten vierailut Euroopan unionia käsittelevissä kansallisten parlamenttien valiokunnissa, jotta he voivat olla yhteydessä kansallisiin demokratioihin. Luvatkaa, ettette enää koskaan anna Belgian tukea säädökselle, jolle Belgian tai Euroopan parlamentin enemmistö ei ole ensin antanut tukeaan. 
Konrad Szymański (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan unionin on nyt tehtävä perusluonteinen valinta: ottaako se lisää tehtäviä, laajentaa toimivaltaansa ja lopulta luhistuu liiallisen työtaakan alle. Hylätty perustuslakisopimusluonnos tarjosi juuri tällaisen tulevaisuudennäkymän.
Rajoituksemme ovat käyneet viime aikoina tuskallisen selviksi, kun olemme käsitelleet jäsenvaltioiden eturistiriitoja pohjoisen kaasuputkihankkeen yhteydessä. Euroopan unioni oli voimaton poliittisen tahdon puuttumisen vuoksi, ei perustuslain puuttumisen vuoksi. On kuitenkin olemassa vaihtoehto: keskittykäämme jo asialistalla oleviin asioihin, kuten sisämarkkinoiden ja euroalueen toiminnan parantamiseen sekä jäsenvaltioiden välisen yhteistyön parantamiseen turvallisuus- ja sisäasioissa sekä viime kädessä koheesiopolitiikassa. Mitä lyhyempi tehtävälista on, sitä helpompi kansalaisten on ymmärtää tavoitteemme.
Jäsen Poettering, olkaa hyvä, älkääkä kiristäkö meitä joko valitsemaan perustuslakisopimukseen liittyvän energiapolitiikan tai olemaan kokonaan ilman energiapolitiikkaa. Aloittakaamme keskustelu siitä, mikä todella sitoo meitä, kirjoittakaamme nämä tavoitteet ylös ja pankaamme ne sitten täytäntöön. Tämä tarjoaisi hyvän perustan tarkistetulle perussopimukselle. Sitä ei kuitenkaan pidä tehdä sisällyttämällä kaikki politiikanalat hätäisesti ja ylimielisesti menettelyihin ja toimielimiin. Se on tehtävä niin, että tehtävät, joita on mahdoton suorittaa yhteisön tasolla, jätetään sen ulkopuolelle. Kartoittakaamme ensin yhteisön politiikan perusta ja sisältö eli toisin sanoen se, mikä tosiasiassa liittää meidät yhteen, sillä millään menettelyllä ei voida luoda yhteistä kantaa asioissa, joissa yhdistäviä tekijöitä ei ole. 
Irena Belohorská (NI ).
   Pääministeri Verhofstadt, erinomainen suoritus. Jos olisin tuomarina taitoluistelukilpailussa, antaisin teille erinomaiset pisteet taiteellisesta esityksestä mutta hieman vähemmän teknisestä suorituksesta.
Pohditte ja jopa kysyitte, miksi Euroopan unionin kansalaiset eivät luota Euroopan unioniin. Voin kertoa teille esimerkin Slovakiasta ja uusista jäsenvaltioista: meidän oli täytettävä hyvin tiukat kriteerit täysjäsenyyden saamiseksi. Olemme olleet täysjäseniä nyt jo kahden vuoden ajan, ja voitte nähdä, onko Euroopan unionin ihanne toteutunut. Vapaata liikkuvuutta rajoitetaan, siirtymäaikoja sovelletaan, työskentelymahdollisuudet ovat rajallisia, palveludirektiiviä ei ole vielä annettu, terveydenhuoltopalvelujen saatavuus on riittämätöntä ja laadultaan heikkoa jne. Onko mahdollista, että yksi perustajajäsenvaltioista, Ranska, ei tue perustuslakisopimusta, vaikka Strasbourg on toinen Euroopan parlamentin toimipaikoista ja vaikka entinen Ranskan presidentti Valéry Giscard d´Estaing johti valmistelukuntaa, jonka tarkoituksena oli laatia perustuslakisopimus? Kaikissa näissä kysymyksissä kansalaiset voivat havaita epäsuhdan sanojen ja tekojen välillä. Oletteko ajatellut, mikä on todellinen tilanne Lissabonin strategian tavoitteiden saavuttamisen suhteen?
Arvoisa pääministeri, pyydän teitä: herätkää! Harkinta-aika on jo puolessavälissä, ja meidän olisi jo pitänyt päästä johonkin tulokseen. Nyt on liian myöhäistä puhua siitä, mitä olisi pitänyt tehdä. Todetkaa edes päätöspuheenvuorossanne, mitä nyt olisi tehtävä, mitä olisi tehtävä huomenna ja mitä kuukauden kuluttua. 
Jean-Luc Dehaene (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, minä puolestani haluan ilmaista nauttivani tästä keskustelusta, jonka toivon olevan ensimmäinen monista, sillä uskon, että hallitusten päämiesten kanssa käytävissä keskusteluissa myös parlamentti voi tehdä osansa asioiden vauhdittamiseksi.
Olen iloinen, että pääministeri Verhofstadt tuli tänne panemaan asiat liikkeelle, sillä hän on nimenomaan yksi heistä, jotka ovat olleet aktiivisia tänä harkinta-aikana. Annan laajan tukeni hänen esittämälleen kahtalaiselle lähestymistavalle, jonka mukaisesti ratifiointiprosessia jatketaan ja tehdään samalla aloitteita sen sijaan, että lepäisimme vain laakereillamme. En ole kuitenkaan aivan samaa mieltä hänen kanssaan hänen väittäessään, että voimme tällä välin heittäytyä hillittömään laajentumiseen. Vaikka en vastustakaan laajentumista, pelkään, että Euroopan unionin laajentaminen edelleen ilman syventämistä johtaa johonkin sellaiseen, jota emme toivo, nimittäin vapaakauppa-alueeseen.
Meidän olisi mielestäni yritettävä entistä paremmin selittää kansalaisille, että oikea vastaus heidän tämänhetkisiin pelkoihinsa, jotka koskevat muutoksia ja globalisaatiota, ei ole turvautua taloudelliseen patriotismiin tai nationalismiin, vaan ainoa oikea vastaus on Euroopan unionin tason vastaus globalisaatioon, ja että tämä merkitsee myös sitä, että Euroopan unionin on mukauduttava uusiin globalisaation ja tietoyhteiskunnan vaatimuksiin, emmekä voi onnistua tässä tehtävässä, ellemme yhdistä voimiamme Euroopan unionissa.
Todellakin vain yhtenäisenä Euroopan unionina voimme olla uskottava maailmanlaajuinen toimija, joka puolustaa etujansa ja arvojansa huomispäivän globaalissa maailmassa. Kansalaisemme eivät vielä tiedä tätä, vaan he uskovat yhä pärjäävänsä sulkeutumalla ulkomaailmasta. Meidän on kerrottava heille, että globaalisaatio on peruuttamatonta ja että se tapahtuu myös ilman Euroopan unionia, ellemme ota tiukkaa kantaa siihen. Voimme olla globalisaation vahvoja toimijoita, mikäli Euroopan unioni on vahva. 
Philippe Busquin (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, pääministeri Verhofstadt, kiitän pääministeri Verhofstadtia erinomaisesta ja määrätietoisesta puheenvuorosta ja haluan tarkastella uudelleen kahta näkökohtaa.
Ensimmäinen koskee aikaa. Pääministeri Verhofstadt korosti Lissabonin prosessin ongelmaa. Meillä ei ole aikaa hukattavanamme. On typerää hukata viisi vuotta yhteisöpatenttiin. Haluan lisäksi todeta, että valtioiden tai hallitusten päämiehillä on hyvin suuri vastuu rahoituskehyksestä, jonka mukaisesti esimerkiksi tutkimusohjelman käytettävissä on tosiasiassa vähemmän varoja vuosina 2007, 2008 ja 2009 kuin vuonna 2006. Tämä osoittaa selkeästi puheiden ja todellisuuden välisen perustavanlaatuisen ristiriidan. Mielestäni myös menetelmä – avoin koordinointi – on osoittautunut riittämättömäksi. Yhteisön politiikan välineitä ei näin ollen tueta talousarviosta. Tämän vuoksi on mahdotonta toteuttaa politiikkaa, joka perustuu todellisiin oloihin.
Toinen asia, jota haluan tarkastella hyvin lyhyesti, koskee luonnollisesti sosiaalinäkökohtia. Olemme puhuneet perustuslakisopimuksen hylkäämisestä. Se on totta, ja olette aivan perustellusti viitanneet siihen, että sosiaalinäkökohdat otettiin huomioon 50 vuotta sitten, kun sodan jälkeen toivottiin, että sosiaaliset olot paranisivat. Nykyisin ihmiset eivät koe niin. Tämän vuoksi yhtenä painopisteenä olisi oltava Euroopan sosiaalikäärmeen perustaminen samaan tapaan kuin Euroopan rahaliiton valuutta luotiin valuuttakäärmeestä, mikä mahdollistaisi todelliset saavutukset myös tällä alalla. 
Andrew Duff (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, pääministeri totesi, että meidän olisi saatava taaksemme neljä viidesosaa jäsenvaltioista, ennen kuin Eurooppa-neuvosto pystyy – tai joutuu – keskustelemaan kriisistä. Mielestäni Eurooppa-neuvosto kuitenkin voisi ja sen pitäisi keskustella kriisistä tänään. Kesäkuun huippukokouksessa olisi tehtävä selkeä päätös tapaamisesta vuoden 2007 lopulla, jolloin kutsuttaisiin kokoon uusi hallitustenvälinen konferenssi, jonka tarkoituksena olisi muuttaa ja parantaa perustamissopimusta.
Konferenssin olisi hahmoteltava perustuslain ensimmäinen ja toinen osa. Kolmannessa osassa sen olisi keskityttävä Euroopan unionin taloudellisen hallinnon vahvistamiseen, Lissabonin ohjelman edistämiseen ja euroalueen riippumattomuuden vahvistamiseen.
Konferenssin olisi myös pyrittävä uudistamaan eurooppalaista yhteiskuntamallia.
Konferenssin tavoitteena olisi oltava ilmastonmuutoksen torjumisen ajantasaistaminen, hyvien edellytysten muodostaminen yhteisen maatalouspolitiikan uudistamiselle ja yhteisen energiapolitiikan laatiminen.
Konferenssin olisi lisäksi keskusteltava liittymisprosessista ja liittymisehdoista sekä elävöitettävä naapuruuspolitiikkaa, joka on vielä luonnosteluvaiheessa.
Lisäksi konferenssissa olisi saatava päätökseen EU:n rahoitusjärjestelmän tarkistus sekä muodostettava oikeudenmukainen, avoin ja kannattava talousarvio, jonka avulla voimme sovittaa rahoitusvarat politiikan tavoitteisiin. 
Pierre Jonckheer (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa pääministeri Verhofstadt, minun on kiitettävä teitä määrätietoisuudestanne. Minulla on aikaa kommentoida ainoastaan yhtä asiaa: kahtalaista strategiaa. Kuten jäsen Frassoni jo totesi, ratifiointiprosessia on ensinnäkin jatkettava.
Tämän vuoksi näiden kahden strategien on liityttävä toisiinsa ja kietouduttava yhteen. Tarkoitan, että toimielinten hallinnointisäännösten on oltava johdonmukaiset poliittisten painopisteiden kanssa. Euroryhmän prosessissa ei näin ollen päästä kovin pitkälle, ellei päätöksiä tehdä määräenemmistöllä ainakin joissakin veroasioissa. Myöskään ulkopolitiikan ja puolustuksen aloilla ei päästä kovin pitkälle, ellei ole talousarviota, joka takaa riippumattoman rahoituksen. Teen tässä yhteydessä selväksi, että hyväksyn Euroopan unionin armeijan, jos sen tavoitteena on konfliktintorjunta.
Pääministeri Verhofstadt, meidän on tämän vuoksi valmistauduttava neuvottelemaan uudelleen perustuslakisopimuksen kahdesta tai kolmesta erityiskohdasta. Kiinnitän huomionne siihen, että perustamissopimuksen nykyiset määräykset, jotka koskevat joustavuuslauseketta ja lujitettua yhteistyötä, eivät ole asianmukaiset ja että näin ollen tästä näkökulmasta katsottuna ja erityisesti jos haluamme jatkaa laajentumista, niiden maiden, jotka haluavat mennä eteenpäin, pitäisi voida tehdä niin. Te sanotte tämän kirjassanne, mutta mielestäni ette korostanut sitä riittävästi puheenvuorossanne. Olen kuitenkin varma, että ajattelette niin, minkä vuoksi tuen teitä tässä asiassa. 
Jonas Sjöstedt, (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, tämä keskustelu muistuttaa mielestäni hieman brittiläisen Tv-koomikon Monty Pythonin kuuluisaa sketsiä, jossa mies palaa lemmikkieläinkauppaan valittamaan kuolleesta papukaijasta. Siitä huolimatta, että papukaija on selkeästi kuollut, kaupan myyjä kieltäytyy tunnustamasta sitä ja esittää sen sijaan useita outoja selityksiä. Papukaijaa voidaan verrata EU:n perustuslakisopimukseen, ja myyjää EU:n poliittiseen eliittiin. On aika ymmärtää, että papukaija todella on kuollut. Ainoastaan sitten Euroopan unionin tulevaisuudesta voidaan jälleen keskustella järkevästi.
Ranskan ja Alankomaiden äänestäjät antoivat meille tosiasiassa hyvin selväsanaisen viestin. He haluavat enemmän demokratiaa ja vähemmän keskusjohtoista valvontaa. He eivät halua niinkään vapaita markkinavoimia vaan enemmän sosiaalista vastuullisuutta. Tämä, ei perustuslakisopimus, on avain Euroopan unionin yhteistyön parantamiseen. 
Nils Lundgren (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, kansallisvaltio on demokratian ydin Euroopassa. Demokratia edellyttää poliittisena järjestelmänä demosta eli kansaa, joka kokee suurta keskinäistä yhteenkuuluvuutta ja jonka kansalaiset ovat sen vuoksi valmiit ottamaan laajan vastuun toisistaan. Kansalla on yhteinen kulttuuriperinne ja yhteinen historia. Kansalla on yhteinen poliittinen areena, jossa voidaan käydä keskustelua ja jossa ristiriitoja voidaan arvioida ja ratkaista demokraattisin keinoin. Kansalla on kansallinen identiteetti, joka muodostaa demokratialle kasvualustan, jossa demokratia voi säilyttää kasvonsa ja selvitä erilaisista koettelemuksista.
Pääministeri Verhofstadt on tyypillinen euroeliitin edustaja, joka luulee, että kansalliset identiteetit voidaan korvata nopeasti yhteen kasatulla Euroopan unionin identiteetillä, jolle voidaan ottaa yhdessä hetkessä käyttöön lippu, kansallislaulu ja kansallispäivä vähän samaan tapaan kuin valuuttakin. Vaarana on, että yrittäessään toteuttaa poliittista unionia, jolla ei ole oikeutusta eurooppalaisten silmissä, EU:n vallanpitäjät luovat paikallista vastarintaa koko yhdentymishankkeelle. Pääministeri Verhofstadt vaatii ylimielisesti Euroopan kansalaisille vapautta käydä kauppaa keskenään, asettua asumaan minne tahansa, opiskella missä tahansa ja sijoittaa minne haluamme, "pelkän vapaakauppa-alueen". Vapaus ei kuitenkaan ole "pelkästään" mitään. Vapaus on pikemminkin parasta, mitä voidaan maailman ääristä etsiä, kuten keskiajalta peräisin olevassa ruotsalaisessa kansanlaulussa sanotaan.
Haluan muistuttaa teitä siitä, että mikäli yritämme perustuslain avulla pakottaa jäsenvaltiot noudattamaan politiikkaa, jolla ei milloinkaan ole kansan tukea, edesautamme Euroopan unionin romahtamista. 
Hanna Foltyn-Kubicka (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, ketään ei tarvitse muistuttaa siitä, kuinka tärkeää Bulgarian ja Romanian suunniteltu liittyminen Euroopan unioniin on Euroopan unionin kehitykselle. Meidän on pidettävä mielessä, että tämä on tärkeä mahdollisuus niin geopoliittisesti kuin kulttuurisestikin. Molemmat valtiot sijaitsevat Balkanin niemimaalla, jota on historiassa pidetty Euroopan arkana paikkana. Bulgarian liittyminen merkitsee myös EU:n laajentumista itäisen kulttuurin alueelle.
Yhteisön laajentumisen olisi tällä alueella näin ollen tapahduttava varovaisesti ja vastuullisesti. Haluan tämän vuoksi varoittaa äskettäin ilmaistuista varauksista, jotka koskevat Romanian ja Bulgarian uudistuksia ja jotka menevät mielestäni liian pitkälle. Näistä maista esitetyt pahantahtoiset, lahjontaa koskevat syytökset voidaan tulkita ainoastaan tällä tavalla. Syytöksiä esittävien on syytä pitää mielessä, että Bulgariassa ja Romaniassa, enemmän kuin missään muussa Euroopan valtiossa, lahjonta on kommunismin perintöä. Neuvostoliiton jälkeiset rakenteet jäivät elämään muuttumattomina vuosiksi eteenpäin, ja niistä tuli lahjonnan ja muun rikollisen toiminnan lähde.
Meidän olisi syytä pitää mielessä, että Euroopan unioni on itse osittain vastuusta tästä asiaintilasta, koska se ei ole tukenut riittävästi kommunismin purkamista ja tutkimustoimintaa. Euroopan unioni on syntynyt kansojen yhdentyessä. Yhdentyminen on kuitenkin mahdollista ainoastaan näiden kansojen perinteiden ja ongelmien vastavuoroisen ymmärtämisen kautta, koska vain siten voidaan muodostaa kumppanuus. 
James Hugh Allister (NI ). –
   Arvoisa puhemies, jos koskaan epäilen euroskeptisyyteni perusteita, niin tänään kuulemani 45 pitkäveteistä minuuttia Belgian pääministerin eurofanatismia toimii täydellisenä vastamyrkkynä mahdollisille epäilyilleni. Puheenvuoro osoitti, että poliittisen eliitin väite, jonka mukaan se kuuntelee Euroopan unionin kansalaisia, on yhtä valheellista kuin kosmeettiseen temppuun perustuva viimeisin ehdotus jättää otsikosta sana "perustuslaki" pois.
Ranska ja Alankomaat hylkäsivät painokkaasti perustuslain, joten me läimäisimme vaikenemismääräyksen niille maille, joiden myös pelättiin äänestävän "ei". Vaikka tätä kutsutaan harkinta-ajaksi, sen tarkoituksena oli keskeyttää epäilevien maiden äänestykset. Kuitenkin niissä maissa, joissa ratifiointi oli varmistettu, se vietiin läpi, ja joka kerran, kun tämä merkityksetön tapahtuma vietiin läpi, eurofiilit olivat paikalla pomppimassa ilmaan ja ilkkuivat törkeästi: "Siinä näitte! Perustuslaki ei ole kuollut." On helppo voittaa peli lukitsemalla vastapuoli pukuhuoneeseen.
Viimeisin eurobarometritutkimus osoitti, ettei Eurooppa-hanke ole ollut koskaan epäsuositumpi. Samalla kun kansalaiset toivovat vähemmän Euroopan unionia, parlamentti ja tämänpäiväiset vieraamme vaativat röyhkeästi enemmän Euroopan unionia, EU:n toimivallan lisäämistä, enemmän määräenemmistöäänestyksiä, enemmän keskittämistä, enemmän ja enemmän! Miksi te ette kuuntele? Lopettakaa jo! Hankkikaa kunniaa lisäämällä valtioiden oikeuksia keskittämisen sijaan ja lisäämällä paikallista valvontaa Brysselin sijaan. Tajutkaa jo: yhä tiiviimmän ja tylsistyttävämmän poliittisen unionin tavoite on yksinkertaisesti saavuttamaton! 
Timothy Kirkhope (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa pääministeri, joudun valitettavasti kieltäytymään jalomielisestä pyynnöstä suhtautua solidaarisesti perustuslakiin, mutta olen iloinen, että voimme nyt keskustella vakavasti Euroopan unionin tulevaisuudesta. Euroopan unioni kaipaa keskustelua, ja Euroopan unionin johtajien on kuultava ja ymmärrettävä, mitä kansalaiset heille sanovat erityisesti viikonlopun ulkoministeritapaamisen jälkeen. Ilmeisestikään kukaan ei tapaamisessa todennut perustuslain olevan kuollut. Alankomaiden ulkoministeri on kuitenkin useaan otteeseen todennut, että niin kuitenkin on Alankomaiden viimevuotisen kielteisen kansanäänestystuloksen jälkeen. Kuka on oikeassa? Meidän on saatava tietää.
Ministerit sopivat, että keskustelut voivat jatkua vielä ainakin vuoden. Se on mielestäni virhe. Kukaan ei vakavasti usko, että perustuslaki voidaan esitellä uskottavasti uudelleen Ranskan ja Alankomaiden kansalaisille, jotka ovat jo ilmaisseet kantansa. Se ainoastaan ruokkisi kansalaisten tunnetta siitä, että EU ei välitä heidän huolistaan ja painopisteistään.
Vuonna 2001 annetun Laekenin julistuksen ydinsanoma oli, että EU:n on löydettävä tapoja lähentyä kansalaisiaan ja tehdä toimielimistä aiempaa avoimempia ja vastuuvelvollisempia. Perustuslaki epäonnistui näissä perustehtävissä. Olen kuitenkin iloinen siitä, että ulkoministerit sopivat, ettei perustuslailla ratsasteta niin kauan kuin keskustelu on käynnissä.
EU:n tulevaisuus on tietenkin erittäin tärkeä aihe: se, millaisessa Euroopan unionissa haluamme elää, on tärkeää kotimaillemme ja kansalaisille. Minulla on hyvin myönteinen näkemys Euroopan unionista, joka koostuu yhä tiiviimmin yhteistyötä tekevistä kansallisvaltioista. Haluan, että EU käynnistää uuden ohjelman: uudistusohjelman, jolla puututaan tehokkaasti Brysselin toimielinten väliseen vieraantuneisuuden tunteeseen, jolla toteutetaan perusluonteinen talousuudistus vapauttamalla markkinat ja lisäämällä niiden avoimuutta ja jossa talouskasvu asetetaan etusijalle.
Haluan, että hallitusten välistä yhteistyötä lisätään ja tehostetaan haasteellisissa ympäristökysymyksissä ja terrorismin torjunnassa.
Euroopan unionin johtajien suuri virhe on olettaa, ettei mihinkään näistä haasteista voida vastata ilman perustuslakia. Mielestäni se on mahdollista. 
Mia De Vits (PSE ). –
   Hyvät kuulijat, kannatan varauksettomasti pääministeri Verhofstadin myönteistä panosta asiaan. Pääministeri ottaa huomioon sekä Euroopan unionin lähitulevaisuuden että pitkän aikavälin näkymät, minkä vuoksi hän ui vastavirtaan. Aloite on tämän vuoksi kunnioitettava. Todellisuus on karu. Jäsenvaltioiden tasolla käytävä verinen kilpailu on syrjäyttämässä yhteisön tasolla järjestettävän reilun kilpailun.
Komissio on tuuliajolla, eikä enää juuri ollenkaan anna uutta lainsäädäntöä. Viime viikolla antamassaan tiedonannossa komissio ei kiinnittänyt juuri ollenkaan huomiota sosioekonomisiin näkökohtiin, vaikka kansalaiset nimenomaan haluavat työpaikkoja ja sosiaaliturvaa. On hyvin todennäköistä, että neuvosto jatkaa harkinta-aikaa, ja haluankin todeta sille ja komissiolle, että harkinta-aika on liian pitkä. Voitte jatkaa pohdintojanne ikuisuuksiin, mutta epäilenpä, pohtivatko kaikki asiaa niin kiivaasti kuin he väittävät, koska tuloksia ei ole juuri näkynyt.
Kehotan teitä pohtimaan kiireellisesti Romano Prodin sanoja. Eikö toimielinkriisi olisikin helpompi ratkaista, jos keskittyisimme käsillämme olevaan peruskysymykseen eli parlamentin työjärjestykseen? Eikö kansaa voitaisi pyytää ilmaisemaan kantansa tästä asiasta Euroopan unionin vaaleissa? Vaikka Euroopan unionin yhdysvallat onkin pitkän aikavälin tavoite, kansalaisten sosioekonomiset huolet kaipaavat nopeita vastauksia jo tänään. 
Annemie Neyts-Uyttebroeck (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, pääministeri Verhofstadt, haluan kiittää puhemiestä tämän keskustelun järjestämisestä ja pääministeri Verhofstadtia tämän ilmaisemista näkemyksistä. Jotkut meistä ovat perehtyneet hänen hyvin eteenpäin suuntautuneeseen lähestymistapaansa, ja tällaisena aikana – euroskeptisyyden ja pessimismin lisääntyessä – hänen myönteinen siirtonsa on erittäin tervetullut. Olen hänelle kiitoksen velkaa.
Olen myös iloinen siitä, että tämä keskustelu ylipäänsä käytiin, koska näyttää siltä, että sekä pääministerin puheenvuoro että monien kollegojeni, myös ryhmien puheenjohtajien, puheenvuorot paljastivat suurimmat huolenaiheemme. Haluan ensiksi mainita hallitusten ja valtion päämiesten ja ministerien skitsofreenisen toiminnan. Ministerit tekevät yhdessä päätöksiä kerran kuukaudessa, ja valtioiden ja hallitusten päämiehet neljä kertaa vuodessa, eikä Euroopan unionissa voida tehdä mitään ilman heidän lupaansa. Kokoustensa jälkeen he palaavat koteihinsa käyttäytyen ikään kuin heillä ei olisi mitään tekemistä Euroopan unionin kanssa, minkä vuoksi kansalaisten keskuudessa vallitsee luonnollisesti ja väistämättä valtava epäluottamus. Arvoisa pääministeri, kuten te itse totesitte, jos jokin asia menee hyvin, he varaavat siitä kunnian ainoastaan itselleen, ja jos jokin asia menee pieleen, siitä syytetään luonnollisesti Brysseliä. Tämä on mielestäni skitsofreenista.
Monet jäsenet mainitsivat myös masokismin. Kovin monet hallitusten ja valtioiden päämiehet sekä parlamentin jäsenet korostavat kärkkäästi EU:n puutteita eivätkä mainitse milloinkaan, missä asioissa EU on hyvä. Pääministeri Verhofstadt, olette mielestäni viime kädessä osoittanut tavan edetä tässä asiassa sanomalla, että meidän olisi etsittävä "ja/sekä" -ratkaisuja "eikä/tai" -ratkaisujen sijaan. Uskon, että pystymme tällä tavoin jättämään kriisin taaksemme. Kiitän teitä tarkkaavaisuudestanne. 
Bart Staes (Verts/ALE ). –
   Pääministeri Verhofstadt, kiitos omaksumastanne eteenpäin suuntautuvasta lähestymistavasta. Olen kanssanne samaa mieltä siitä, että harkinta-aika on melko todennäköisesti osoittautumassa tuloksettomaksi. Tarvitsemme enemmän. Meidän olisi jatkettava kansanäänestyksiä, vaikka on todellinen vaara siitä, että emme lopulta saavuta neljän viidesosan enemmistöä.
Suhtaudun myönteisesti ajatukseen erityishankkeista, joiden avulla jatketaan Euroopan unionin aseman vahvistamista kartalla. Parlamentti on itse asiassa ottanut tässä asiassa johdon käsiinsä ja lisännyt Euroopan unionin sosiaalista ulottuvuutta hylättyään satamapalveludirektiivin ja muutettuaan Bolkesteinin direktiiviä.
Olen myös yllättynyt, että Belgian hallitus pidättyi toimimasta toissapäivänä neuvostossa Bolkesteinin direktiiviä koskevassa äänestyksessä. Vietäisiinkö Euroopan unionia eteenpäin erityishankkeiden avulla? Arvoisa pääministeri, me kaikki kannatamme sitä, mutta tarvitsemme varoja. Olemme kuitenkin sopineet rahoituskehyksestä, joka on hyvin niukka, täysin riittämätön, ja joka merkitsee käytännössä luovuttamista.
Arvoisa pääministeri, tässä asiassa Euroopan parlamentti, komissio ja neuvosto tekivät virheen, Toimimme kuin pikkuporvarit, ja joudumme siitä vielä tilille. 
Kyriacos Triantaphyllides (GUE/NGL ).
   – Arvoisa puhemies, jos todella haluamme keskustella Euroopan unionin tulevaisuudesta, meidän on mietittävä, kenen kanssa haluamme siitä keskustella. Jos keskustelua käydään ilman kansalaisia, työntekijöitä ja heidän edustajinaan toimivia elimiä, meidän ei pidä ihmetellä, miksi perustuslaista tulee epädemokraattinen.
Euroopan unionin on myös hyväksyttävä, etteivät uusliberalistiset opit hyödytä kansaa ja että ulkopolitiikka, joka on sidottu Natoon YK:n periaatteiden sijasta, ei ole pelkkää politiikkaa. Vastaavasti jos vuoropuhelu aloitetaan pyrkimällä osoittamaan, että kaikki on hyvin, kansalaiset vastaavat samaan tapaan kuin he tekivät kansanäänestyksissä.
Meidän on lisäksi vältettävä esittämästä vaatimuksia, joiden mukaan Euroopan unionilla on oltava perustuslaki vuoteen 2009 mennessä, kuten myös Itävallan ulkoministeri on todennut. Millään strategialla ei voida kaunistella vallitsevia tosiasioita. 
Antonio Tajani (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, pääministeri Verhofstadt, Euroopan unioni on suuri ihanne: siinä on kyse sekä historiastamme että tulevaisuudestamme. Eurooppa ilmentää kulttuuriamme, arvojamme ja länsimaista sivistystämme, joka perustuu vapauteen, suvaitsevuuteen, yksilön merkitykseen ja rauhaan ja jota ei tämän vuoksi voida erottaa kristillisistä juuristaan. Meidän ei näin ollen pidä ajatella, että Euroopan unioni on pelkkä kansasta etääntynyt byrokratiakoneisto, instituutio, jota kiinnostaa ainoastaan lukemattomia pikkuseikkoja koskevien sääntöjen antaminen. Jotta kansalaiset saadaan mukaan – mikä on ongelmamme – Euroopan unionin on vastattava kansalaisten tärkeimpiin tarpeisiin, kuten Roomassa allekirjoitetussa perustuslakisopimuksessa määrätään.
Nykyisen kriisin ratkaisemiseksi Euroopan unioni tarvitsee perussopimusta, jolla lähennetään Euroopan unionia sen kansalaisiin. Luotamme, että puheenjohtajavaltio Saksa kykenee saavuttamaan tavoittelemamme päämäärän. Euroopan unionista on tultava vahvempi toimija erittäin tärkeissä transatlanttisissa suhteissa. Se tarvitsee poliittista yhtenäisyyttä vastatakseen moniin merkittäviin haasteisiin, joista ensimmäinen on terrorismin torjunta ja rauhan saavuttaminen Lähi-itään ja Balkanille. Toinen on talouskasvun ja kehityksen varmistaminen Lissabonin prosessin avulla rikkomatta kuitenkaan tiettyjä sääntöjä, joita on noudatettava myös tieteen alalla, ja palvelumarkkinoiden vapauttaminen mahdollisimman nopeasti. Kolmantena on taloudellinen ja kaupallinen kohtaaminen Kiinan ja Intian kanssa. Nämä kaksi merkittävää nousevan talouden maata valmistelevat parhaillaan yhteistä liittoutumaa. Neljäntenä haasteena on energiakysymys, jonka yhteydessä ei pidä unohtaa ydinvoimavaihtoehtoa. Viidentenä on maahanmuutto ja Afrikan hätätilanne. Kuudentena on rajojemme laajentaminen, joka aloitetaan Romanian ja Bulgarian liittymisellä ja myöhemmin Kroatian liittymisellä, eikä ovea pidä sulkea muiltakaan ehdokasmailta.
Voimme vastata näihin haasteisiin ainoastaan, jos onnistumme muuttamaan nykyisen Euroopan unionin, joka on liian kiinni byrokratiassaan, kansalaisten, politiikan ja arvojen Euroopan unioniksi. 
Bernard Poignant (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, Charles de Gaulle totesi, että monitahoiseen orienttiin on mentävä yksinkertaisin ajatuksin varustettuna. Ehdotan, että sovellatte tätä lähestymistapaa perustuslakiin. Olen ranskalainen ja lähden olettamuksesta, joka on luultavasti päivänselvä: ranskalaiset eivät äänestä uudelleen samasta tekstistä.
Ottakaamme tämä lähtökohdaksi. Viekäämme kuitenkin ratifiointimenettelyt päätökseen. Toivon, että niin tehdään, koska se on kansallisvaltioiden oikeus ja johtajien velvollisuus. Se johtaa luultavasti muutamaan muuhun kielteiseen päätökseen, mutta kuljemme sen tien loppuun saakka. Se tarkoittaa, että tapahtuipa mitä tahansa, jotain uutta tarvitaan – sanon "jotain" välttääkseni mielipahaa aiheuttavia sanoja. Viemme näin ollen päätökseen niin monta ratifiointiprosessia kuin jäsenvaltioitakin on eli 25 prosessin sijasta 27, sillä myös Romania ja Bulgaria kuuluvat mukaan, vaikka me unohdammekin aina ne siitä huolimatta, että niiden liittyminen on jo tavallaan ratifioitu perussopimuksen tarkoittamalla tavalla.
Käymme näin ollen läpi kaikki nämä maat, mutta tätä samaa prosessia voitaisiin käydä läpi loputtomasti. Olen tässä yhteydessä jälleen samaa mieltä kanssanne siitä, että meidän on hylättävä yksimielisyyden vaatimus. Meidän on poistettava esteet ja tehtävä kaikki tarvittava, jotta julistus 30 voidaan laatia uudelleen erilailla. Jos tämän jälkeen aikanaan esimerkiksi 22 jäsenvaltiota 27:stä sanoo "kyllä" perustuslaille ja viisi sanoo "ei", näiden viiden on joko hyväksyttävä enemmistösääntö tai peräännyttävä. Muussa tapauksessa kuljemme loputtomasti samaa kehää lykkäämisestä lykkäämiseen ja harkinnasta harkintaan.
Mitä ikinä tapahtuukin, kyseessä ei voi olla sama teksti ja tarvitaan toinen ratifiointiprosessi. Voin lyödä vetoa, että jos näin ei tehdä, olemme vuodesta toiseen samassa tilanteessa. 
João de Deus Pinheiro (PPE-DE ).
   – Arvoisa pääministeri, halua aluksi kiittää teitä puheenvuorostanne, joka ilmensi harvinaista näkemystä ja realismia. Käsittelitte useita näkökohtia, ja kaikista niistä on mahdotonta keskustella, vaikka se hyödyllistä olisikin. Käsittelen yhtä näkökohtaa, Lissabonin strategiaa, joka on viiden viime vuoden aikana tehnyt meidät naurunalaisiksi enemmän kuin mikään muu asia. Lissabonin strategia koostuu hyvistä aikeista, mutta sen kardinaalivirhe on, ettei se ole yhteisön strategia, kuten perustellusti huomautitte. Se on kardinaalivirhe, mutta me olemme tehneet vieläkin kohtalokkaamman virheen, koska emme ole korjanneet tätä kardinaalivirhettä. Emme ole toisin sanoen kyenneet antamaan komission vastuulle sisämarkkinoita ja yhtenäisvaluuttaa koskevien ehdotusten tekemistä emmekä ole myöntäneet niiden edellyttämiä varoja.
Sekoitamme yhä keskenään aikeet ja toimivat, arvioitavissa olevat tavoitteet sekä tavoitteet ja toimet, joita tarvitaan näiden tavoitteiden saavuttamiseksi. Arvoisa pääministeri, tiedän, että ymmärrätte tämänkaltaista puhetta. Jos jatkamme Lissabonin strategian mukaisella retoriikalla käytännön toimien asemesta, hallinto saattaa olla hyvää, toimielimet saattavat olla hyvät ja ajatuksetkin saattavat olla hyviä, mutta meillä ei ole työpaikkoja tai kansalaistyytyväisyyttä. 
Maria Berger (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, ryhmäni puheenjohtaja Schulz totesi, että hän toivoisi lisää Verhofstadtin kaltaisia pääministereitä. Haluan samansuuntaisesti todeta toivovani erityisesti, että komission puheenjohtaja olisi yhtä sitoutunut puolustamaan Euroopan unionin tulevaisuutta.
Jatkan siitä, mihin edellinen puhuja jäi. Arvostellessaan puutteellista talous- ja sosiaalipolitiikkaa hän korosti muun muassa Lissabonin prosessia ja avointa koordinointimenetelmää. Avoin koordinointimenetelmä on mielestäni erityisen hyvä esimerkki toissijaisuusperiaatteen väärin ymmärtämisestä, sillä samalla kun jäsenvaltiot muodollisesti haluavat ehdottomasti säilyttää valtuutensa näillä aloilla, ne eivät kuitenkaan tiedä ainakaan täysin, mitä se tarkalleen ottaen tarkoittaa. Kaikesta tästä seuraa, että aiheutuneista vahingoista syytetään Euroopan unionia, eikä jäsenvaltioita pidetä niistä vastuullisina.
Tiedämme, ettei kaikkia talous- ja sosiaalipolitiikan alan puutteita pystytä valitettavasti ratkaisemaan perustuslakisopimuksella. Nämä puutteet aiheuttivat myös puutteita valmistelukunnassa, jonka tämän alan saavutukset ovat lähestulkoon olemattomat. Kysynkin seuraavaa: mitä sellaisia ratkaisuja hahmottelette jo esiin tuotujen euroalueen tarjoamien mahdollisuuksien lisäksi, joiden avulla voimme tästä perustuslaista kiinni pitäen varmistaa perustamissopimuksen sisällön ja siitä huolimatta edistyä tällä alalla? 
Bogdan Klich (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, olen erittäin tyytyväinen siihen, että keskustelemme tästä asiasta tänään, koska meidän on todettava selkeästi, että olemme parlamentissa viimeisen vuoden aikana haaskanneet alun perin ilmoitetun harkinta-ajan. Saan myös sen vaikutelman, että parlamentti on jämähtänyt aikaisempiin kantoihinsa, joiden tukijat ja vastustajat ovat säilyneet samoina. Emme ole etsineet todellisia ratkaisuja Euroopan unionin perustuslakikriisiin.
Tällä välin asiantuntijaelimet ovat esittäneet perustuslakikriisiin ainakin tusinan verran erilaisia ratkaisuja. Haluan mainita yhden niistä lähemmin, koska toivon kaikkien läsnä olevien jäsenten panevan sen merkille. Kyse on "pienperustuslain" kaltaisesta asiakirjasta tai toisin sanoen niiden nykyisen asiakirjan määräysten täytäntöönpanosta, jotka ovat luonteeltaan eniten perustuslaillisia. Tarkoitan näillä perustuslain ensimmäisen ja toisen osaston määräyksiä. Nämä määräykset ovat luonteeltaan enemmänkin toimeenpanomääräyksiä, ja ne pantaisiin näin ollen täytäntöön primaarilainsäädännön uudistusten kautta ja sekundaaristen lainsäädäntövälineiden avulla.
Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten fiaskon perusteella näyttää siltä, että meidän olisi tehtävä kaikkemme perustuslain puolustamiseksi. Vastaukset seuraaviin kolmeen kysymykseen oikeuttavat tämän. Ensinnäkin haluammeko todella laaja-alaisemman Euroopan unionin eli haluammeko toisin sanoen laajentaa Euroopan unionin toimialaa? Vastaus tähän kysymykseen ainakin omassa poliittisessa vaikutuspiirissäni on kyllä, me haluamme lisätä EU:n toimialaa, koska ainoastaan syvempi yhdentyminen mahdollistaa aiempaa vahvemman, tehokkaamman ja demokraattisemman EU:n.
Toinen kysymys on, haluammeko perustuslain. Kyllä, me haluamme perustuslain, koska perustuslaki tarjoaa meille mahdollisuuden kehittää EU:sta aiempaa vahvemman, tehokkaamman ja demokraattisemman. Kolmas kysymys on, haluammeko juuri tämän perustuslain. Kyllä me haluamme, mutta ei hintaan mihin hyvänsä. Meidän on hyväksyttävä poliittinen todellisuus ja oltava mahdollisimman joustavia sekä pohdittava ainoastaan sellaisia ratkaisuja, jotka on mahdollista tietyssä tilanteessa toteuttaa. 
Genowefa Grabowska (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, pääministeri Verhofstadt, on selvää, että rakennamme Euroopan unionin tulevaisuutta sen kansalaisia varten ja että heidän on vastattava kysymyksiin siitä, millaisen Euroopan unionin he haluavat ja mitkä ovat sen rajat. Meidän oli tarkoitus löytää vastaukset näihin kysymyksiin harkinta-ajalla, mutta tämä aika ei ole ollut tuloksellinen. Kansallisia keskusteluja ei ole käyty eikä tukea ole saatu Euroopan unionin toimielimiltä, etenkään neuvostolta, joka omaksui Ranskan ja Alankomaiden kielteisten kansanäänestystulosten jälkeen "odotetaan ja katsotaan" -asenteen.
Eurooppa on vaipunut horrokseen, ja, pääministeri Verhofstadt, juuri siksi haluan pyytää teitä kysymään neuvoston kesäkuun kokouksessa ratifiointiprosessia lykänneiden maiden johtajilta, mitä he aikovat nyt tehdä ja millaisia suunnitelmia heillä on. Pyydän, ettette hyväksy vastausta, jonka mukaan kyse on valtion sisäisestä asiasta, koska niin ei ole. Kansainvälisen sopimuksen ratifiointi on niiden maiden velvollisuus, jotka ovat sen allekirjoittaneet. Samalla testataan myös näiden maiden luotettavuutta ja valmiuksia tehdä yhteistyötä kansainvälisissä suhteissa.
Haluan lopuksi huomauttaa, että kotimaassani Puolassa, jossa ratifiointiprosessia lykättiin, tehdyt tuoreimmat mielipidetutkimukset osoittavat, että lähes 80 prosenttia puolalaisista kannattaa Euroopan unionia ja että kansalaiset haluavat laajemman Euroopan unionin, joka pohjautuu tasavertaisuuden periaatteeseen ja joka on paitsi vauras myös oikeudenmukainen, demokraattinen ja solidaarinen. 
Richard Corbett (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, tätä keskustelua ilmentää kahdenlaisen pessimistisen käsityksen vastakkainasettelu. Yhtäältä pessimistisiä ovat suurimmat Eurooppa-intoilijat, jotka puhuvat toisinaan ikään kuin Euroopan unioni olisi lopullisessa kriisissä, ikään kuin viimeisen 50 vuoden aikana olisi saatu vain vähän aikaan, ikään kuin EU olisi pelkkä vapaakauppa-alue, minkä vuoksi meidän on vielä muodostettava poliittinen unioni, ja ikään kuin nykyinen EU ei olisi mitenkään poliittinen.
Toisaalta pelokkaita ja pessimistisiä ovat myös Euroopan unionin vastustajat, jotka näyttävät ajattelevan, että olemme jo muodostaneet paitsi liittovaltiojärjestelmän myös keskusjohtoisen supervaltion, jossa parlamentin sijasta kaikki päätökset tekee komissio.
Kumpikaan pelko ei vastaa täysin todellisuutta. Todellisuudessa Euroopan unioni voi ottaa kunnian monista saavutuksista, mutta puutteitakin on. Perustuslailla oli tarkoitus korjata nämä puutteet uudistuksilla, jotka olisivat olleet hyödyllisiä vaikkakaan eivät kovin mullistavia. On eittämättä oikein varata aikaa harkinta-ajan loppuun saattamiseen ja yrittää pelastaa perustuslaki tai ainakin suurin osa siitä, ennen kuin vaadimme kahden nopeuden Eurooppaa ja ryhdymme toteuttamaan sitä. Vaikka olisikin houkuttelevaa rakentaa Euroopan unionia ilman Ranskaa, olisi kuitenkin ehdottomasti parempi yrittää saada ensiksi Ranska mukaan. 
Carlos Carnero González (PSE ).
   – Pääministeri Verhofstadt, uskon teidän kirjoittaneen tänään jatko-osan kirjaanne , jonka olen monien muiden tapaan lukenut suurella mielenkiinnolla ja hyvin mielissäni. Kirjassanne ei ollut tarveanalyysin jälkeen osaa "Mitä pitäisi tehdä", mutta olette sanonut sen tänään hyvin selvästi: Euroopan perustuslain ratifiointiprosessia on jatkettava.
Miksi Euroopan perustuslain ratifiointiprosessia on jatkettava? Tietenkin siksi, että useammat maat ratifioisivat sen, mutta myös siksi, että harkinta-ajasta tulisi todellinen. Miksi näin? Jotta kansalaisille voidaan selittää, mitä ilman perustuslakia tapahtuu, tai myönteisemmin ilmaistuna kertoa, millaista lisäarvoa Euroopan perustuslaki antaa.
Löydämme ajallaan ratkaisun toimielinkriisin päättämiseksi. Se tapahtuu Ranskan ja Alankomaiden vaalien jälkeen. Koska perustuslain alaisuuteen kuuluvat hallitukset ja parlamentit laativat perustuslain, niiden on myös ratkaistava tämä kriisi. Tämä oli mielestäni 8. ja 9. toukokuuta pidetyn, hyvin myönteiseen tulokseen johtaneen parlamentaarisen foorumin tärkeimpiä päätelmiä.
Meidän on suhtauduttava tiukasti perustuslain sisältöön mutta joustavasti lopulliseen ratkaisuun. Uskon, että parlamentti on tästä asiasta kanssanne samaa mieltä. 
Alexander Stubb (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, esitän kaksi huomautusta ja yhden kysymyksen. Huomautan ensinnäkin, että pääministeri Verhofstadt on Euroopan unionin puolustaja. Toimin virkamiehenä Nizzassa, missä hän puolusti nykyistä vahvempaa Euroopan unionia, päätöksenteon helpottamista ja määräenemmistöäänestystä. Hän pystyi pitämään kokouksen otteessaan viime minuutteihin saakka ja on yksi niistä, jotka todella aidosti puolustavat tänä päivänä liittovaltiomuotoista Euroopan unionia. "Federalisteja" ei ole kovin monta: kaapissa olevia federalisteja on paljon, mutta aitoja federalisteja ei ole enää monta. Kiitän ja onnittelen häntä vilpittömästi tämän vuoksi. Olen iloinen, että jotkut pääministerit ovat yhä eurooppalaisia.
Toiseksi käsittelen väittelyä perustuslain nimestä. Olen kuunnellut ulkoministerien keskustelua ja olen eri mieltä niiden kanssa, jotka haluavat muuttaa perustuslain nimen. "Perustuslakisopimus" kuvaa tekstiä erinomaisesti: siinä on perustuslaillisia piirteitä ja se on kansainvälinen sopimus. Sopimuksen nimi vahvistettiin Joschka Fischerin toukokuussa 2000 – kuusi vuotta sitten – pitämässä puheessa. Kuka vastuuntuntoinen vanhempi muuttaisi lapsensa nimen kuusi vuotta ristiäisten jälkeen? Identiteetti katoaisi. Älkäämme siis yrittäkö peitellä tosiseikkoja. Ongelmat eivät katoa muuttamalla nimeä.
Pääministeri ehdotti, että euroalueen maat muodostaisivat ydinryhmän. Voisiko hän täsmentää ehdotustaan? 
Tunne Kelam (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olen iloinen, että Viro on mainittu moneen kertaan tänä iltapäivänä, koska Viron parlamentti ratifioi äskettäin perustuslakisopimuksen ja toivon mukaan käynnisti siten uudelleen 20 maata koskevan ratifiointiprosessin. Minun on myönnettävä, että verrattuna siihen, kun olin Euroopan unionin perustuslakisopimuksen valmistelukunnan jäsen, olen nyt paljon vakuuttuneempi tarpeesta lisätä Euroopan unionin jäsenvaltioiden välistä yhteistyötä. On täysin selvää, ettei 500 miljoonan kansalaisen Euroopan unioni voi perustua Nizzan sopimukseen ja toimia sen pohjalta.
Kannatan täysin pääministeri Verhofstadtin ajatusta siitä, että tarvitsemme rohkeaa johtajuutta, koska ilman määrätietoisuutta ja kunnianhimoa emme voi vakuuttaa äänestäjiämme tukemaan tätä hanketta. Meidän on sen vuoksi lopetettava puolitotuuksien puhuminen, meidän ei pidä enää sanoa yhtä Eurooppa-neuvostossa ja toista kotimaassamme. Meidän on käytännössä lakattava ajattelemasta tulevia vaaleja. Äänestäjämme tietävät, milloin päästelemme puolitotuuksia, ja huomaavat kunnianhimoisuuden puutteen.
Meidän ei pidä eristäytyä. Tarvitsemme tämän hankkeen vahvistamiseksi transatlanttista yhteistyötä – joka on seuraavana tämänpäiväisessä käsittelyjärjestyksessä – ja tuen täysin tätä ajatusta. 
Guy Verhofstadt,
   . Arvoisa puhemies, haluan heti kiittää kaikkia tähän keskusteluun osallistuneita.
Käsittelen aluksi julistusta 30, koska sen syntyhistoria on melko erikoinen. Jäsenvaltioiden neljän viidesosan periaate sisältyi jo alkuperäisiin ehdotuksiin, jotka esiteltiin Prodin komissiolle. Kävi kuitenkin niin, että jotkin Eurooppa-neuvoston jäsenet eivät luonnollisesti voineet hyväksyä sitä, että asiassa voitaisiin jatkaa eteenpäin siinä tapauksessa, että neljä viidesosaa jäsenvaltioista on ratifioinut sopimuksen. Myöhemmin me, valmistelukunta ja sittemmin myös hallitustenvälinen konferenssi halusimme säilyttää tekstissä neljän viidesosan säännön.
Miten tämä asia oli tarkoitus esittää? Voisimme sanoa, että jos neljä viidesosaa jäsenvaltioista ratifioi sopimuksen, voimme jatkaa asiassa eteenpäin, koska tällä säännöllä loppujen lopuksi kumottaisiin yksimielisyyttä koskeva sääntö, joka todellakin on vielä joskus kumottava. Yhdysvalloissa se kumottiin vuonna 1787 Philadelphian yleissopimuksen yhteydessä. Kyse oli yhdeksän osavaltion toteuttamasta vallankaappauksesta. Kaikkiaan osavaltioita oli tuolloin 13.
Mitä siis oli tehtävä tämän neljä viidesosaa -säännön säilyttämiseksi? Loppujen lopuksi päätettiin seuraavanlaisesta sanamuodosta: "Eurooppa-neuvosto ottaa asian käsiteltäväkseen." Näin todetaan perustuslain liitteenä olevassa julistuksessa, vaikka todellisuudessa neljä viidesosaa -säännön alkuperä on aivan eri, koska alun perin tarkoitus ei ollut järjestää enää keskustelua Eurooppa-neuvostossa.
Tämän säännön vaikuttimena, joka perustuu valmistelukunnan työhön ja Prodin komission ehdotuksiin ja jota valmistelukunta ja hallitustenvälinen konferenssi eivät viime kädessä ottaneet mukaan lopulliseen tekstiin, oli löytää ratkaisu erityistilanteeseen. Ketkä heillä sitten oli mielessään tätä sääntöä suunnitellessaan? Eivät ainakaan ranskalaiset vaan pikemminkin se osa Euroopan unionista, jota jäsen Kirkhope ja muut edustavat ja joka joka tapauksessa sijaitsee kanaalin tuolla puolen. Se heillä oli mielessään. He ajattelivat, että jos kaikki muut sanovat "kyllä" mutta Yhdistynyt kuningaskunta sanoo "ei", tapaamme vielä toisemme Eurooppa-neuvostossa voidaksemme jatkaa asiassa eteenpäin. Tämä oli neljä viidesosaa -säännön vaikuttimena. Kas kummaa, ranskalaisparat äänestivätkin "ei" ja aiheuttavat meille neljä viidesosaa -säännön soveltamisongelman. Pohjimmiltani olen myötämielinen: ihanne olisi järjestelmä, jossa ei tarvittaisi yksimielisyyttä vaan se korvattaisiin jollakin muulla, kuten Euroopan unionin kansanäänestyksellä tai neljän viidesosan enemmistöllä. Tämän saavuttamiseksi olisi kuitenkin järjestettävä kansanäänestyksiä ja julkisia kuulemistilaisuuksia myös niissä maissa, jotka äänestivät "ei".
Tämän vuoksi puhun toisesta etenemisvaihtoehdosta. Voitte tehdä jotain: jatkakaa ratifiointia, hyvä niin, sillä sitä pyydän. Hyödyntäkää neljän viidesosan periaatetta, hyvä niin. Jatkakaa harkinta-aikaa, hyvä niin. Kuten jäsen Duff pyytää, järjestäkää hallitustenvälinen konferenssi, hyvä niin. Kaikki tämä merkitsee kuitenkin vuosien työtä. Näin meidän kesken sanottuna tästä työstä tulee erittäin mielenkiintoista, mutta olisi todellakin vakava virhe toimia nyt välittömästi jollain muulla tavalla. Harkitsemme sen vuoksi neljän viidesosan sääntöä, julistusta 30 ja hallitustenvälistä konferenssia, ja teemme ehkä perustuslakiluonnokseen joitakin muutoksia, sillä muutoin nämä kaksi "ei" äänestänyttä maata eivät voi milloinkaan hyväksyä sitä. Kaikki nämä asiat ovat itsestään selviä ja muodostavat ensimmäisen etenemisvaihtoehdon.
Olisi kuitenkin karkea virhe olla tarjoamatta heti toistakin etenemisvaihtoehtoa, joka ei edellytä perustamissopimuksen muuttamista. Mikään johdantopuheenvuorossani mainitsemani asia tai mikään tekemistäni ehdotuksista ei edellytä perustamissopimuksen muuttamista. Merkittävä etu on se, että Ranska ja Alankomaat kuuluvat jo euroalueeseen. Meidän ei tarvitse aloittaa laajaa keskustelua, selvittääksemme haluavatko ne osallistua siihen.
Toinen euroalueen yhteistyötä koskeva seikka, jota haluan korostaa, on avoin koordinointi, joka ei perustu suljettuun klubiin vaan jo nyt sovellettavaan käytäntöön, joka vahvistuu viimeistään Slovenian liittyessä euroalueeseen 1. tammikuuta 2007. En tiedä, onko Ecofin-neuvosto saanut päätökseen muita maita koskevat tutkimukset komission ja Euroopan keskuspankin lausunnon pohjalta. Toivon kuitenkin, että nämä maat liittyvät EU:hun, jolleivät vuonna 2007 niin sitten 1. tammikuuta 2008. On näin ollen varmaa, että tämä ryhmämme kasvaa edelleen.
Miksi emme todella etenisi tässä asiassa? Jos kansalaiset sanoivatkin "ei" Ranskan kansanäänestyksen aikaan, se johtui siitä, ettei sosioekonomista yhdentymistä ole eikä heidän sosiaalisiin odotuksiinsa voida vastata. Meidän on näin ollen noudatettava kahta etenemisvaihtoehtoa, ja jos pitää paikkansa, että olisi virhe luopua perustuslain ratifioinnista, toinen vakava virhe olisi valita heti toinen etenemisvaihtoehto, joka koskee kaikkien toivomaa sosioekonomista hallintoa. Tämä on luultavasti tärkein päätelmä, joka voidaan tehdä Ranskan ja Alankomaiden kansanäänestysten perusteella.
Kuten joku, muistaakseni edeltäjäni Jean-Luc Dehaene, totesi: en puolusta laajentumista nyt ja jätä samalla kaiken muun tekemättä, vaan puolustan molempien tekemistä yhtä aikaa. Jotta molemmat asiat voidaan tehdä yhtä aikaa, jälleen tänä vuonna tai viimeistään ensi vuonna on kuitenkin löydyttävä rohkeutta aloittaa sosioekonominen hallinto Euroopan unionissa. Muussa tapauksessa me vuodesta toiseen jälleen taistelemme, keskustelemme perustuslaista ja menetämme lisää Euroopan unionin kansalaisten tukea.
Puhemies.
   Arvoisa pääministeri, paljon kiitoksia. Keskustelu on ollut todella mielenkiintoinen. Kiitos paljon siitä, että olette uhrannut aikaanne ja käyttänyt älyänne Euroopan unionin tulevaisuudesta käytävässä keskustelussa.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Parlamentin valtaryhmät jatkavat typerää ristiretkeään ja edistävät kyllästymiseen asti epäasianmukaisesti Euroopan perustuslaiksi nimettyä asiakirjaa, jolla vahvistetaan EU:n federalismia, uusliberalismia ja militarismia.
Nämä valtaryhmät ja niiden edustamat eturyhmät – ei todellakaan ole sattumaa, että Euroopan työnantajajärjestön UNICE:n puheenjohtaja tuli parlamenttiin käännyttämään jotkut parlamentin jäsenet taakseen niin sanotun perustuslain tueksi – jankuttavat vastoin kaikkia todisteita, että ongelmana on pikemminkin muoto kuin sisältö. Toisin sanoen kyse ei ole EU:n poliittisesta ongelmasta vaan viestintä- ja ymmärrysongelmasta. Näin tehdessään ne sulkevat silmänsä todellisuudelta.
Päätöslauselma, jonka ne antoivat äänestettäväksi parlamentin seuraavassa täysistunnossa, osoittaa niiden todelliset tavoitteet. Osoittaakseen halveksuntansa Ranskan ja Alankomaiden kansalaisten ilmaisemaa tahtoa sekä muita kansalaisia, joiden ei ole annettu ilmaista vastaavaa kantaansa, kohtaan parlamentin valtavoimat tyrkyttävät perustuslakisopimusta ja omaa tukeaan Euroopan perustuslaille hylkäämällä tarkistukset ja painostamalla – yhteisön varojen avulla – niitä maita, jotka ovat hylänneet perustuslakisopimuksen, ratifioimaan sen parlamentin seuraaviin, vuonna 2009 järjestettäviin vaaleihin mennessä.
Lyhyesti sanottuna tätä on mahdoton hyväksyä. 
Magda Kósáné Kovács (PSE ). –
   Euroopan unionilla on selkeä ajatus tulevasta toiminnastaan siihen saakka, kun sen jäsenvaltioiden lukumäärä nousee 27:een. Tämän on tarkoitus tapahtua 1. tammikuuta 2007. Meidän on nyt ehdottomasti löydettävä vastaukset kysymyksiin, jotka koskevat yhdentynyttä Euroopan unionia, yhteistä halua kehittyä ja perustuslakia.
Mitä Euroopan unionissa seuraavaksi tapahtuu? Toteutammeko Jacques Delorsin näkemyksen Euroopan liittovaltiosta vai näkemyksen löyhemmästä valtioliitosta? Nämä kysymykset ja niiden vielä selvittämättä olevat vastaukset eivät voi estää sitä, että merkittävän enemmistön tahto otetaan huomioon Euroopan unionin päätöksentekoprosessissa. Emme voi sallia sitä, että mikä tahansa valtio voi yksin estää etenemisen! Tämä voi kuitenkin toteutua ainoastaan uudistamalla Euroopan unionin toimielin- ja päätöksentekojärjestelmiä, koska Euroopan unioni ei voi enää laajentua, jollei sen toimintatapaa muuteta.
Ilman korkealuokkaista lainsäädäntöä, aiempaa tehokkaampaa päätöksentekojärjestelmää ja parlamentin aseman vahvistamista Euroopan unioni menettää paitsi tehokkuutensa myös toimintakykynsä. Se, että Euroopan unioni on jämähtänyt paikoilleen nykyisen lainsäädäntökehyksensä vuoksi, on yksi syy, miksi kahden jäsenvaltion kansalaiset äänestivät perustuslakia vastaan.
Euroopan unioni ole vain taloudellinen hanke. Se on myös ylikansallinen järjestelmä, joka osoittaa solidaarisuutta ja suojelee sosiaalisia arvoja. Monet unohtavat sen tosiseikan, ettei tätä asiaa korosteta laajalti. Meidän on tehtävä heille selväksi, että tämän asian toteuttaminen riippuu osittain uskosta perustuslakiin ja Euroopan unionin tehokkuuteen. Euroopan unionin lainsäädäntöä on tämän vuoksi tuotava lähemmäksi kansalaisia.
Meidän on esiinnyttävä kansalaisten edessä yhtenäisenä ja myönteisenä rintamana, koska tavoitteidemme saavuttaminen edellyttää pelkkien sanojen lisäksi yhtenäistä poliittista tahtoa. 

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausuma Guantánamon vankien tilanteesta. 
Ursula Plassnik,
   – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, neuvoston kanta on nyt ja vastaisuudessa yksiselitteinen. Kaikkia kansainvälisiä humanitaarisia normeja ja ihmisoikeusnormeja on noudatettava, kun maailmassa torjutaan terrorismia. Ei saa olla alueita, joilla lainsäädäntöä ei sovelleta. Tästä olemme yhtä mieltä.
Neuvoston yhteinen käsitys on, että on edelleen syytä olla vakavasti huolissaan Guantánamon tilanteesta. Ilmaisemme tukemme terrorismin tehokkaalle torjunnalle, jossa käytetään hyväksi kaikkia käytettävissä olevia laillisia keinoja. Terrorismi on uhka arvojärjestelmällemme, joka perustuu oikeusvaltion periaatteisiin. On kuitenkin myös varmistettava, ettei terrorismia torjuttaessa vahingoiteta tai aseteta kyseenalaiseksi menettelyjämme ja instituutioitamme, jotka perustuvat oikeusvaltion periaatteisiin. Kukaan ei saisi toimia alueella, jolla lainsäädäntöä ei sovelleta. Ihmisoikeusnormeja ja humanitaarista oikeutta on näin ollen noudatettava myös terrorismin torjunnassa.
EU on keskustellut usein Yhdysvaltojen hallinnon kanssa Guantánamosta. Tätä vuoropuhelua Yhdysvaltojen kanssa jatketaan. Yhdysvaltojen ulkoasiainministeriön ja EU:n vastaavien yksikköjen oikeudelliset neuvonantajat keskustelevat siitä, miten ihmisoikeuksia voidaan suojella entistä paremmin terrorismin torjunnassa, koska on tärkeää, että parannuksia ihmisoikeuksien suojeluun etsitään yhdessä. On myös selvitettävä, onko täydellistä oikeusperustaa olemassakaan ja millä aloilla on mahdollisesti toteutettava toimia.
Yhdysvaltojen kaltaiselle valtiolle, joka ilmoittaa tukevansa vapautta, oikeusvaltion periaatteita ja oikeutta asianmukaiseen oikeudenkäyntiin, Guantánamo on poikkeus. Tämän vuoksi Yhdysvaltojen hallituksen olisi mielestämme suljettava vankileiri mahdollisimman pian.
Haluan myös todeta, että on syytä olla erityisen huolissaan uusimpien raporttien tiedoista, joiden mukaan huomattava määrä Guantánamon vangeista oli alle 18-vuotiaita – eli lapsen oikeuksia koskevan YK:n yleissopimuksen mukaan lapsia – silloin, kun heidät otettiin vangiksi. Tätä asiaa on tarkasteltava huolellisesti. Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajuuskauden aikana neuvosto pyysi Yhdysvaltoja myöntämään niin sanottujen YK:n erityismenettelyjen edustajille, kuten kidutusta käsittelevälle YK:n erityistarkkailijalle Manfred Novakille, esteettömän pääsyn Guantánamoon.
Valitettavasti YK:n edustajat eivät voineet vierailla Guantánamossa erityismenettelyjen tavanomaisten ehtojen mukaisesti. Tämä tarkoittaa, etteivät he saaneet vakuutusta siitä, että he voivat puhua vankien kanssa ilman valvontaa. Yhdysvallat noudatti samaa lähestymistapaa myös Euroopan parlamentin jäsenten vieraillessa Guantánamossa 22. toukokuuta. Kuten totesin, vaadimme edelleen kidutusta käsittelevän YK:n erityistarkkailijan pääsyä Guantánamoon.
Neuvoston mielestä on kuitenkin myös erittäin tärkeää puolustaa tai lujittaa transatlanttisen yhteisön yhteenkuuluvuutta terrorismin torjunnan yhteydessä. Transatlanttinen yhteisö on maailmanhistorian onnistuneimpia kumppanuuksia. Tämän arvojen yhteisön on myös osoitettava arvonsa erityisesti kansainvälisen terrorismin asettaman haasteen edessä. Tämän vuoksi sekä puheenjohtajavaltio Itävalta että neuvosto ovat huolehtineet siitä, että aloitetaan kansainvälisen oikeuden asiantuntijoiden välinen vuoropuhelu, perustellaan keskustelu puolueettomasti ja pyritään yhteisiin kantoihin, jotka vastaavat arvojärjestelmäämme. Meidän on ymmärrettävä, että syyskuussa 2001 tapahtuneiden rikollisten terrori-iskujen jälkeen Yhdysvallat katsoi, että maan oli välttämätöntä vastata maailmanlaajuisen terrorismin asettamiin uusiin haasteisiin poikkeuksellisissa olosuhteissa. Eurooppalaiset arvostelivat joitakin Yhdysvaltojen toimista tai pitivät niitä täysin yhteensopimattomina yhteisen arvojärjestelmämme kanssa. Tämän jälkeen on voitu havaita, että yhdysvaltalaiset ovat arvioineet tilannetta uudelleen ja tehneet alkuperäiseen kantaansa muutamia parannuksia. Mielestämme tuleva terrorismin torjunta olisi asetettava Yhdysvaltojen kanssa käytävän rakentavan ja tavoitteellisen vuoropuhelun avulla tukevammin oikeusvaltion periaatteiden kehykseen. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, olen seurannut jäsen Brokin johdolla tapahtunutta parlamentin valtuuskunnan vierailua ja tänään käsiteltävänä olevaa päätöslauselmaesitystä hyvin kiinnostuneena.
Ennennäkemättömän laaja maailmanlaajuinen terrorismin torjunta on luonut uusia haasteita ihmisoikeuksien suojelulle. Euroopan komissio korostaa jatkuvasti, että valtioiden on varmistettava ihmisoikeuksien täysimääräinen kunnioittaminen terrorismia torjuttaessa. Nyt on kyse juuri tästä asiasta.
Muutamat jäsenvaltiot ovat ilmaisseet Yhdysvaltojen hallitukselle huolensa Guantánamo Baysta. Komissiolla ei ole toimivaltaa puuttua asiaan pidätyskeskuksessa pidettävien vankien hyväksi. Seuraamme tapahtumia kuitenkin tarkkaan ja panneet merkille, että presidentti Bush on äskettäin todennut, että Guantánamon pidätyskeskus olisi hänen mielestään suljettava. Toivottavasti Yhdysvaltojen hallinto tekee näin.
Komissio korostaa, että kaikkien terrorismin vastaisten toimien on oltava sekä kansainvälisen humanitaarisen oikeuden että ihmisoikeuksia koskevan kansainvälisen oikeuden mukaisia. Olemme vakaasti sitä mieltä, että Geneven yleissopimukset koskevat kaikkia taistelukentällä kiinni otettuja henkilöitä. Komission näkemyksen mukaan myös kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen sekä kidutuksen vastaisen yleissopimuksen määräykset koskevat Guantánamo Bayta. Tässä yhteydessä suhtaudumme myönteisesti siihen, että Yhdysvallat aikoo hyväksyä armeijalle uuden tiedustelukuulusteluja koskevan käsikirjan, jonka avulla voidaan toivottavasti varmistaa, että kuulustelumenettelyissä noudatetaan täysin kidutusta ja muuta julmaa, epäinhimillistä tai halventavaa kohtelua koskevaa kansainvälistä kieltoa.
Lisäksi jokaisella vangitulla on mielestämme oltava kansainvälisen oikeuden mukainen asema eikä ketään saa mielivaltaisesti vangita. Myös henkilön oikeusturva ja oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on taattava. Komissio haluaa lisäksi tähdentää, ettei ketään saa pitää eristyksissä ja että Punaisen Ristin kansainväliselle komitealle on aina myönnettävä pääsy vangittuna pidettyjen luokse, olivatpa nämä missä tahansa. Lisäksi totean vielä, että olemme toistuvasti ilmaisseet Yhdysvalloille vastustavamme kuolemanrangaistusta kaikissa tilanteissa.
Euroopan unioni on myös ilmaissut tukevansa pyyntöjä, jotka koskevat Yhdistyneiden Kansakuntien eri erityistarkkailijoiden vierailemista Guantánamo Bayssa ja mahdollisuutta keskustella vankien kanssa kahden kesken. Euroopan unioni on myös ottanut tämän asian toistuvasti esiin Yhdysvaltojen kanssa ja aikoo tehdä niin vastaisuudessakin.
On hyvin tärkeää, että kansainvälinen yhteisö pyrkii siihen, että ihmisoikeusnormeja ja humanitaarisia normeja sekä muuta kansainvälistä oikeutta noudatetaan täysin myös silloin, kun on kyse Taleban- tai al-Qaida-järjestöjen jäseniksi väitetyistä Guantánamossa tai muualla pidätettynä olevista henkilöistä. Todellista edistystä voidaan saavuttaa vain varmistamalla, että kaikki osapuolet toimivat näiden arvojen mukaisesti. 
Simon Coveney,
   Arvoisa puhemies, olen iloinen tästä tilaisuudesta keskustella neuvoston ja komission kanssa Guantánamo Bayn pidätyskeskuksesta. Guantánamosta on tullut julkisuuden kannalta monille avoin haava kaiken sen kielteisen suhteen, mikä liittyy niin sanottuun terrorismin vastaiseen taisteluun.
Terrorismin torjunta ja terrorismin uhkan minimointi on välttämätöntä muttei helppoa, joten virheitä on tehty ja niitä tehdään vastaisuudessakin. On huolestuttavaa, että se osa, jonka olemme häviämässä terrorismin torjunnassa, on taistelu yleisen mielipiteen voittamiseksi puolellemme ja etenkin arabimaailman suurten väestöjen tuen saamiseksi puolellemme. Tämän vuoksi monet maltilliset muslimit ovat sitä mieltä, että tietyt terrorismin vastaiset toimet vaikeuttavat ongelmaa ja antavat uutta vauhtia fundamentalismille sen sijaan, että niillä ratkaistaisiin asia tehokkaasti. Guantánamo on esimerkki tällaisista toimista.
Olen vaatinut yhteistä kiireellistä päätöslauselmaesitystä ja allekirjoittanut sellaisen. Kaikki ryhmät hyväksyivät helmikuussa 2005 esityksen, jossa kehotettiin sulkemaan Guantánamo Bayn pidätyskeskus. Esitys oli lyhyt, selkeä ja tasapainoinen, ja siinä esitettiin periaatteessa kolme voimakasta viestiä. Ensinnäkin kehotettiin sulkemaan pidätyskeskus ja järjestämään vangeille oikeudenmukainen oikeudenkäynti, jossa noudatetaan kansainvälistä oikeutta ja normeja. Toiseksi tuomittiin kidutus ja pahoinpitely ja toistettiin, että kaikissa pidätyskeskuksissa on noudatettava kansainvälistä oikeutta. Kolmanneksi korostettiin, että nykypäivän terrorismi on uhka perusihmisoikeuksille ja kansoillemme.
Euroopan parlamentin eri ryhmiä edustavien jäsenten valtuuskunta vieraili äskettäin Guantánamo Bayn pidätyskeskuksessa. Kun laadimme yhteistä päätöslauselmaesitystä, vastikään Guantánamosta palanneille parlamentin jäsenille olisi mielestäni annettava mahdollisuus osallistua esityksen laadintaan ja parantaa esityksen tarkkuutta, tehokkuutta ja uskottavuutta. Tämän vuoksi toivon, että muut ryhmät tukevat huomenna PPE-DE-ryhmän puolesta esittämääni ehdotusta, jonka mukaan päätöslauselmasta äänestettäisiin vasta seuraavan Strasbourgin istuntojakson aikana kesäkuussa.
Näiden muutaman viikon aikana voisimme muotoilla sellaisen esityksen, jossa vaaditaan Guantánamo Bayn sulkemista ja perustellaan tämä niin, että kaikki pääryhmät voivat tukea esitystä ja että esitys on uskottavampi, kun valmistaudutaan kesäkuun lopulla järjestettävään EU:n ja Yhdysvaltojen väliseen huippukokoukseen. 
Elena Valenciano Martínez-Orozco,
   . Arvoisa puhemies, tämä ei ole ensimmäinen kerta, kun ilmaisemme mielipiteemme Guantánamosta. Toivotaan kuitenkin, että tämä on viimeinen kerta, kun joudumme tekemään näin.
Ryhmäni on yhtä mieltä niistä vetoomuksista, jotka sisältyvät YK:n kidutuksen vastaisen komitean 19. toukokuuta julkaiseman raportin päätelmiin.
Kehotamme Yhdysvaltojen hallitusta lopettamaan ihmisten pitämisen vangittuna salaisissa pidätyskeskuksissa, olivatpa ne sitten sen alueella, sen oikeudenkäyttövaltaan kuuluvalla alueella tai alueella, joka on tosiasiallisesti sen hallinnassa.
Kehotamme Yhdysvaltain hallitusta tunnustamaan, että ihmisten pitäminen vangittuna tällaisissa oloissa on jo sinänsä kidutusta tai pahoinpitelyä, joka on allekirjoittamiemme yleissopimusten mukaan kiellettyä.
Lopuksi kehotamme jälleen kerran Bushin hallitusta sulkemaan Guantánamon pidätyskeskuksen ja mahdollistamaan vankien oikeudenmukaiset oikeudenkäynnit tai vapauttamaan heidät heti ja varmistamaan samalla, ettei heitä lähetetä maahan, jossa he voivat joutua kidutettavaksi, kuten joissakin tapauksissa on ilmeisesti tapahtunut.
Nyt on neuvoston ja komission vuoro. Arvoisa komission jäsen, Euroopan unionin on noudatettava kidutuksen ja kuolemantuomion torjuntaa koskevia suuntaviivojaan. Teidän velvollisuutenne on ottaa asia esiin Yhdysvaltojen kanssa ja kehottaa Yhdysvaltoja sulkemaan Guantánamon vankila.
Wienissä pidettävä transatlanttinen huippukokous tarjoaa tilaisuuden painostaa Yhdysvaltojen viranomaisia. Me sosialistit haluamme, että Guantánamo on Wienin kokouksen asialistalla.
Lisäksi Euroopan unionin on esitettävä kantansa hyvin selkeästi. Euroopan unionissa ihmisiä ei saa pitää vangittuna ilman syytettä eikä ihmisiä saa siirtää laittomasti eikä kidutusta saa ulkoistaa. Me emme halua osallistua sellaiseen. Tämä parlamentti ei halua osallistua sellaiseen. 
Elizabeth Lynne,
   Arvoisa puhemies, suhtaudun myönteisesti neuvoston ja komission julkilausumiin. Neuvoston on kuitenkin painostettava Yhdysvaltain hallitusta kunnolla ensi kuussa järjestettävässä EU:n ja Yhdysvaltojen välisessä huippukokouksessa Guantánamo Bayn sulkemiseksi lopullisesti. Yhdysvaltojen on joko vapautettava vangit, jos heitä vastaan ei ole todisteita, tai järjestettävä heille oikeudenkäynti kansainvälisen oikeuden mukaisesti. Kaikki muu on oikeudenmukaisuuden irvikuvaa.
Kuinka monta raporttia meidän on vielä luettava vakavista ihmisoikeusrikkomuksista? Uusimmassa raportissa, jonka on julkaissut kidutuksen vastainen komitea, todistetaan jälleen kerran, että edelleen käytetään kidutusmenetelmiä, joiden pitäisi olla kaikkien kunnollisten ihmisten mielestä vastenmielisiä. Kuulimme nämä väitteet äänestäjältäni Moazzam Beggiltä, joka vapautettiin viime vuonna, ja olemme voineet lukea ne useista raporteista. Kuten totesitte aivan oikein, meidän on saatava vastaus siihen, onko pidätyskeskuksessa ollut vangittuna kymmenittäin lapsia, kuten viime aikoina on väitetty.
Neuvoston on oltava tiukkana, eikä se saa päästää Yhdysvaltojen hallitusta pälkähästä. Vastaukseksi jäsen Coveneyn ehdotukseen totean ryhmäni puolesta, ettemme halua, että tätä päätöslauselmaa lykätään. 
Kathalijne Maria Buitenweg,
   . Arvoisa puhemies, vaikka neuvosto vastustaa Guantánamoa, tilanne on neuvoston mielestä myös hieman parantunut. Komissiolla saattaa olla järkevät periaatteet, joihin yhdyn, mutta komissio todella uskoo, että voimme luottaa presidentti Bushin sanaan, kun tämä ilmoittaa, että Yhdysvallat aikoo sulkea Guantánamo Bayn. Molemmat näyttävät jättävän huomiotta, että asia on saanut uuden käänteen. On nimittäin tarpeen rakentaa uusia vankiloita, myös Guantánamo Bayhin, jossa jäsen Brok vieraili. Hän voi kertoa asiasta lisää. Minusta meidän on reagoitava tällaiseen kehitykseen. Mitä aiotte tehdä tässä asiassa? Aiotteko esimerkiksi vain käynnistää uuden vuoropuhelun Yhdysvaltojen kanssa vai aiotteko kerrankin esittää vaatimuksia, nyt kun Yhdysvallat haluaa meiltä jotakin, kuten matkustajatietoja? Aiotteko esittää todellisia vaatimuksia?
Voimme myös tarjoutua auttamaan Yhdysvaltoja esimerkiksi niiden nyt vangittuina olevien ihmisten hyödyksi, joita ei aseteta syytteeseen. Jopa Yhdysvaltojen viranomaiset ovat todella myöntäneet, että jotkut telkien takana olevista ovat syyttömiä. Mitä aiomme nyt tehdä tässä asiassa? Vaikka Euroopan unioni ei tietenkään ole vastuussa Guantánamosta, voisimme myötätunnosta tarjota näille ihmisille ratkaisun. Haluan mainita esimerkkinä uiguurit, joista joitakuita pidettiin vangittuina ja joiden jopa presidentti Bush myönsi olevan syyttömiä, mutta he eivät voineet jäädä Yhdysvaltoihin eivätkä he voineet myöskään palata Kiinaan, jossa heitä uhkaa kidutus. Mitä näille ihmisille tapahtuikaan? EU ei tässä tapauksessa tarjonnut apuaan. He ovat nyt Albaniassa ja luultavasti heidät luovutetaan vielä Kiinalle. Herää kysymys, onko tästä kaikesta ollut mitään hyötyä heille. Mitä olette valmiita tekemään sellaisen suuren ihmisryhmän puolesta, jota pidetään edelleen vangittuna Guantánamo Bayssa ja jota ei ilmeisesti voida asettaa syytteeseen, koska ei ole todisteita siitä, että he olisivat syyllisiä. Voisiko Euroopan unioni tarjota tällaisille ihmisille apua ja myöntää heille mahdollisesti turvapaikan?
Lopuksi totean, että on hyvin helppoa keskittyä Guantánamo Bayhin, joka on hyvin organisoitu paikka, jossa on vain tietty määrä vankeja. Ihmiset, joilla ei ole mitään oikeuksia, ovat tietysti kuitenkin yleinen ilmiö myös muualla maailmassa, koska vankeja siirretään yhä useammin ja jopa Euroopan unionin muihin osiin, kuten joku äsken totesi. Toivon, että hallitukset ovat valmiita miettimään, mikä niiden oma, mahdollisesti vain passiivinenkin osuus on ollut tässä kaikessa. 
Giusto Catania,
   . Arvoisa puhemies, tämä parlamentti on useaan kertaan kehottanut sulkemaan Guantánamon pidätyskeskuksen, ja kehotamme edelleen tänään tekemään niin. Guantánamossa loukataan ihmisoikeuksia, kidutusta voidaan pitää sääntönä, ja olemme jopa havainneet äskettäin, että pidätyskeskuksessa on pidetty lainvastaisesti 60:tä lasta.
Guantánamo on lain ulkopuolella oleva paikka, jossa terroristeja tai terrorismista epäiltyjä pidetään vangittuna ja siten tavallisen oikeudenkäynnin ulottumattomissa. Guantánamo symboloi julmuuden voittoa oikeusvaltion periaatteista. Minun on kuitenkin kerrottava neuvoston puheenjohtajalle Plassnikille, ettei Guantánamo valitettavasti ole poikkeus. Se on vain jäävuoren huippu, koska viime aikoina tarkoituksena on ollut torjua terrorismia käyttämällä samoja alkukantaisia menetelmiä, joita terroristit käyttävät, ja tämä koituu tappioksemme. Jos ajattelemme, kuinka tällainen sota ruokkii kansainvälistä terrorismia, saamme selkeän käsityksen siitä, mitä tällä hetkellä tapahtuu.
Terrori-iskut ovat selkein merkki siitä, että on siirrytty oikeusvaltion periaatteista viidakon lakeihin. Tämän vuoksi meidän on vahvistettava demokratian sääntöjä, palautettava politiikan ensisijaisuus ja puolustettava oikeusvaltion periaatteita. Näiden pyrkimysten sijaan nyt on päätetty taistella viholliselle tutulla maaperällä ja kilpailla ihmisoikeuksien kieltämisessä, sotilaallisen voiman käytössä siviiliväestön hallitsemiseksi, demokratian pääperiaatteiden kieltämisessä ja turvallisuuden asettamisessa kaikkein tärkeimmäksi.
Kuvat Guantánamosta ja Abu Ghraibin vankilasta symboloivat terrorismin voittoa oikeusvaltion periaatteista sekä terrorismin kulttuuria. Kuvat ovat selkeä merkki niiden tappiosta, jotka julistavat haluavansa torjua terrorismia, etenkin koska nämä kaikkialla maailmassa televisiossa näytettävät kuvat ovat fundamentalististen ääriryhmien leipä, samoin kuin salaiset vankilat ja CIA:n salaisten agenttien Euroopan unionin maaperällä suorittamat kidnappaukset.
Emme saa olla rikoskumppaneita tai välinpitämättömiä tarkkailijoita tällaisen julmuuden edessä. Lopetan puheenvuoroni toteamalla, että ajatus kaikkien mahdollisten keinojen käyttämisestä terrorismin voittamiseksi on virheellinen. Terrorismi voidaan voittaa vain yhdellä tavalla eli turvaamalla oikeusvaltion periaatteet. 
Gerard Batten,
   Arvoisa puhemies, syyskuun 11. päivän terroristi-iskut olivat ensimmäinen vakava terrori-isku Yhdysvalloissa. Yhdysvaltojen vastaiskun nimi oli "sota terrorismia vastaan", joka on hyvin hämärä sotilaallinen ilmaus.
Yhdistynyt kuningaskunta on kärsinyt vuosikymmeniä jatkuvista terrori-iskuista, jotka on pantu alulle Irlannista käsin. Yhdysvaltojen kansalaiset rahoittivat merkittävästi näiden terroristien toimintaa. Yhdysvaltojen hallitus vaikutti osaltaan siihen, että Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksen oli pakko antautua näiden terroritoimien edessä.
Nyt kun Yhdysvallat on vaarassa, sovelletaankin erilaisia sääntöjä. Yhdysvaltojen hallitus on sitä mieltä, että sillä on oikeus olla noudattamatta Geneven yleissopimusta ja kaikkia sivistyneen yhteiskunnan sääntöjä ja siepata, pitää vangittuna, pahoinpidellä ja kiduttaa terrorismista epäiltyjä. Jotkut näistä epäillyistä ovat Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisia. He voivat olla täysin syyttömiä tai he saattavat olla syyllisiä. Kuka tietää? Mitään todisteita ei esitetä eikä mitään oikeudenkäyntejä järjestetä. Jos he ovat todella terroristeja, heidät on asetettava syytteeseen eikä heidän saa antaa riutua pidätysleirillä, jota yhdysvaltalaiset eivät ole edes uskaltaneet perustaa omaan maahansa. 
Elmar Brok (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Plassnik, arvoisa komission jäsen Ferrero-Waldner, ensiksikin haluamme todeta, että terrorismi on halveksuntaa ihmisiä kohtaan ja että terroristit ovat iskeneet Yhdysvaltoihin kauhistuttavalla tavalla. Tämä asia on otettava huomioon aina, kun esitämme kritiikkiä. On ymmärrettävä, että tällainen terrorismi kohdistuu arvojamme ja oikeusjärjestelmäämme vastaan ja että olemme huolissamme sen meille aiheuttamasta vaarasta. Toisaalta terrorismin vastustaminen ei saisi olla haitaksi omille arvoillemme, koska silloin terrorismi voittaisi. Tästä syystä on käyty laajaa kansainvälistä keskustelua, joka on myös aiheuttanut muutoksia.
Vierailuni jälkeen olen vakuuttunut siitä, ettei tilanne ole enää vuosilta 2001 ja 2002 muistamiemme kuvien mukainen. En myöskään usko, että suoranaista ruumiillista kidutusta käytetään, kuten aikaisemmin luultavasti on tapahtunut, vaikka minulla ei tietenkään ole todisteita tälle väitteelleni. Lisäksi esimerkiksi senaattori McCainin tekemät aloitteet osoittavat, että Yhdysvalloissa sekä toteutetaan voimakkaita toimia että keskustellaan kidutuksen ja muun pahoinpitelyn lopettamiseksi. Kyse ei siis ole Euroopan unionin tyypillisestä käyttäytymisestä Yhdysvaltoja kohtaan vaan keskustelusta, jota käydään kaikissa yhteisöissämme.
Toisaalta ihmisoikeuksia ja kansainvälistä humanitaarista oikeutta on noudatettava. Tästä asiasta olen aivan samaa mieltä komission jäsenen ja neuvoston puheenjohtajan Plassnikin kanssa. Vaikka arvojärjestelmäämme sisältyy itse asiassa se riski, että vanki uusii rikoksensa vapauduttuaan, luopuisimme vapaudestamme, jos hylkäisimme tämän arvojärjestelmän. -periaate on yksi kulttuurimme perusperiaatteista. Nykyisessä tilanteessa on toki totta, että riski on paljon pienempi, jos vangit, jotka muutoin saattaisivat liittyä uusien itsemurhaiskujen tekijöiden jatkuvasti kasvavaan joukkoon ja näin aktivoida muita, pidetään vapauttamisen sijaan vankilassa. Jos arvioidaan pelkästään asiaan liittyviä riskejä, tällaisten ihmisten vapauttaminen ei luultavasti ole oikea ratkaisu.
Nykyisessä tilanteessa ihmisiä kuitenkin pidetään vankilassa, vaikka heidät on vapautettu syytteestä. Jos arvellaan, että vangin asia on selvitetty kuulusteluissa 80-prosenttisesti muttei 100-prosenttisesti, hänet pidetään edelleen vangittuna. Jos rakennetaan uusi betonivankila, tällä kertaa ikkunaton, meillä on lievimmin sanottuna ongelma. Vaikka kyse ei ole sodasta sanan perinteisessä merkityksessä, meidän on pyrittävä ratkaisemaan tämä ongelma kansainvälisen tuomioistuimen ja kansainvälisten sopimusten avulla. Mielestäni jäsenvaltioilta odotetaan liikaa tässä asiassa. 
Sarah Ludford (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin jäsenenä, jonka omaan vaalipiiriin kuuluu kymmenkunta entistä ja nykyistä Guantánamo Bayn vankia, suhtaudun myönteisesti siihen, että EU:n ulkoasiainministerit esittävät edes vähäisen vastalauseensa Guantánamo Bayn johdosta.
Eräässä lehtiartikkelissa, jossa kerrottiin viimeviikkoisesta sopimuksesta, jonka mukaan Yhdysvaltoja pyydetään sulkemaan Guantánamo, todettiin: "Ministerit olivat yhtä mieltä siitä, ettei Euroopan unioni voi enää jättää huomiotta leiriin kohdistuvaa laajaa kansainvälistä kritiikkiä." Ei olla aivan eturintamassa, kun pelkästään epävirallisen pyynnön esittäminen kestää neljä ja puoli vuotta. Käsittääkseni EU:lla ei ole vieläkään virallista julistusta, yhteistä kantaa eikä yhteisiä toimia. Olemme kuitenkin kiitollisia siitä, että ulkoasiainministerit ovat lopultakin samaa mieltä muun maailman kanssa. Suhtaudun myönteisesti neuvoston puheenjohtajan tänään täällä julkisesti antamaan julkilausumaan, jossa kehotetaan sulkemaan leiri.
Meidän olisi pitänyt jo neljän viime vuoden aikana saada kuulla se, mitä olemme kuulleet tänään. Paras tapa, jolla EU:n jäsenvaltiot voisivat aloittaa sen rakentavan ja tavoitteellisen vuoropuhelun Yhdysvaltojen kanssa, jonka neuvoston puheenjohtaja Plassnik kehotti aloittamaan ja jota minunkin mielestäni tarvitaan, olisi auttaa tätä parlamenttia paljastamaan totuus Euroopan maiden alueen epäillystä käytöstä CIA:n vankikuljetuksiin ja laittomaan vankien säilyttämiseen sekä Euroopan unionin maiden osallisuudesta tähän. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja, toivottavasti toteatte vastauksessanne, että autatte meitä selvittämään totuuden.
Tavoite, johon meidän on pyrittävä yhdessä yhdysvaltalaisten kanssa, on palaaminen kansainvälisen oikeuden täydelliseen eikä lievennettyyn noudattamiseen. 
Raül Romeva i Rueda (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, kun keskustelimme Guantánamoa koskevasta kiireellisestä päätöslauselmasta ja hyväksyimme sen muutamia kuukausia sitten, se merkitsi käännekohtaa keskustelussa. Tuomitsimme käytännön, jonka olemassaolon Euroopan unionin toimielimet olivat siihen asti kieltäneet kokonaan tai vain jättäneet huomiotta.
Täällä on jo todettu, ettei terrorismin vastaista taistelua voida käyttää verukkeena sille, että sallitaan kidutus ja sieppaukset, ja vielä vähemmän sille, että sallitaan murhat, joita esiintyy paitsi Guantánamossa myös monissa muissa paikoissa ympäri maailmaa. Olen tästä asiasta samaa mieltä ja luulen, että enemmistö meistä suhtautuu asiaan samoin.
Tämän vuoksi meidän on edelleen painostettava Yhdysvaltoja kaikin käytettävissämme olevin keinoin, jotta Yhdysvallat suostuu yhtäältä sulkemaan Guantánamon ja toisaalta myös varmistamaan, että siellä vangittuna pidettävillä lähes 500 ihmisellä on tarvittavat oikeudelliset takeet. Tämän vuoksi meidän on jälleen kerran painotettava, kuten jäsen Valenciano Martínez-Orozcokin totesi, ettei vankeja saa vapauttaa, jos tiedetään, että heidät aiotaan lähettää maihin, joissa he saattavat joutua kidutettavaksi. Useissa tapauksissa heitä ei voida lähettää edes oleskelumaihinsa, koska heidän oleskelulupansa on peruutettu.
Tämän vuoksi olen sitä mieltä, että meidän on muistutettava neuvostoa siitä, että nämä toimenpiteet on otettava vakavasti ja että on sovellettava ennakoivaa lähestymistapaa. Näin voidaan taata, että nämä ihmiset saavat paitsi oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin myös ansaitsemansa inhimillisen kohtelun takeet ja oikeudelliset takeet. Vaadin tätä. 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ).
   – Euroopan unionin päätavoitteena on noudattaa ja edistää kansainvälistä oikeutta ja sitä tukevia humanitaarisia periaatteita. Tämä on vielä yksi lisäsyy siihen, miksi Eurooppa-hankkeen on onnistuttava. Terrorismin torjunnalla ei saada heikentää sitä henkilökohtaisten takeiden järjestelmää, joka muodostaa demokratian ja oikeusvaltion periaatteiden moraalisen perustan. Demokratian suurin uhka on moraalisen ylivoiman menettäminen, ja tämä merkitsee entistä suurempaa antautumista terrorismin edessä. Tämän vuoksi turvallisuuden takaamisessakin on pidettävä kunniassa ihmisoikeuksiin liittyvät perusarvot, ja turvallisuuden takaamisen on oltava osa näitä arvoja koskevaa keskustelua. Politiikalla, jonka mukaan turvallisuus pyritään varmistamaan lain noudattamisen kustannuksella, tuhotaan vähitellen demokraattisen politiikan valistunut arkkitehtuuri ja sen tarjoamat ihmisarvon kukoistamisen mahdollisuudet. Terrorismia ei voida myöskään torjua vain rikosoikeuden mekanismeilla. Pohjimmiltaan terrorismia torjutaan luomalla tasapainoisempi maailmanjärjestys ja maailmanlaajuista oikeutta koskeva kunnianhimoinen ohjelma.
Näin ollen Euroopan unioni on Yhdysvaltojen paras kumppani siltä kannalta, että voidaan saavuttaa järjestys, jolla varmistetaan, että kansainvälisen oikeuden periaatteita ja kulttuurimme perusarvoja vaalitaan asianmukaisesti. Tämän vuoksi tarvitaan nimenomaan taipumatonta sitoutumista vuoropuheluun. EU:n jäsenvaltioiden on osallistuttava myös Euroopan neuvoston pohdintamenettelyyn, jonka tavoitteena on muuttaa Geneven yleissopimuksia. Terrorismista epäillyille ei myönnetä näiden yleissopimusten mukaista oikeudellista asemaa, mikä on väärin.
Guantánamossa ei määritellä oikeuden ja politiikan rajoja. Oikeuden ja politiikan rajojen määrittäminen on oikeudenmukaisuuden periaatteen perusedellytys, demokratian suurin voitto terrorismista. Simone de Beauvoirin tavoin totean, ettemme saa omaksua teloittajiemme pahoja tapoja. 
Cem Özdemir (Verts/ALE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Plassnik, arvoisa komission jäsen Ferrero-Waldner, Guantánamosta on tullut ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteiden mukaisten menettelyjen poistamisen symboli. Meidän eurooppalaisten on helppo arvostella tilannetta. Emme saisi kuitenkaan kiinnittää huomiota vain asioihin, jotka ovat ristiriidassa ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteiden kanssa. Pikemminkin meidän olisi mietittävä, mikä on meidän vastuumme ja miten voisimme auttaa ratkaisun löytämisessä.
Edes sellaiset ihmiset, jotka yhdysvaltalaiset ovat todenneet syyttömiksi, eivät voi palata kotimaihinsa. Yhdysvallatkin toimii tässä kohden aivan oikein ja sulkee pois sen mahdollisuuden, että nämä ihmiset lähetettäisiin maihin, joissa he saattaisivat olla vaarassa joutua kidutettavaksi tai vainotuksi. Meidän on yhdessä ratkaistava, mitä näille ihmisille olisi sen sijaan tehtävä. Guantánamossa olevien ihmisten kohtalo on meidän kaikkien asia, emmekä saa suhtautua asiaan välinpitämättömästi.
Lopuksi totean asian, jota mielestäni olisi korostettava tänään. Myös Euroopan unionin jäsenvaltioiden hallitukset ovat osallistuneet Guantánamon vankien luovuttamiseen ja osittain jopa kuulusteluun. Asia oli näin esimerkiksi Murat Kurnazin tapauksessa. Jos kehotamme vakavissamme sulkemaan Guantánamo Bayn lopullisesti, meidän olisi ryhdyttävä sanoista tekoihin. 
Ursula Plassnik,
   Arvoisa puhemies, neuvosto aikoo edelleen seurata ja käsitellä Guantánamoa koskevaa kysymystä valppaasti ja vastuuntuntoisesti. Tämä kysymys liittyy nimittäin moniin Euroopan unionin ensisijaisista poliittisista tavoitteista. Yhtäältä on kyse ihmisoikeuksien ja kansainvälisen humanitaarisen oikeuden yleismaailmallisesta pätevyydestä sekä terrorismin vitsauksen torjunnasta oikeusvaltion periaatteiden mukaisesti, toisaalta taas myös hyvistä transatlanttisista suhteista, joihin tämä kysymys vaikuttaa. Sanomattakin on selvää, että näiden suhteiden olisi oltava täysin avoimet ja että riitakysymyksiä olisi käsiteltävä pitäen mielessä tietyt tavoitteet.
Harjoitamme jatkossa epäilemättä samaa politiikkaa kuin Itävallan puheenjohtajuuskaudella ja ennen sitä. Mainitsin joitakin keskeisimmistä seikoista johdannossani. Käsittelemme näitä kysymyksiä myös tulevassa huippukokouksessa 22. kesäkuuta.
Lopuksi haluan huomauttaa jälleen, että puheenjohtajavaltio on kaikissa tutkimuksissa, jotka koskevat epäiltyjä laittomia lentoja ja salaisia vankiloita, toiminut sen varmistamiseksi, että yhteistyö tutkinnasta vastaavien elinten kanssa on ollut mahdollisimman laajaa. Toivomme, että nämä tutkimukset voidaan saattaa mahdollisimman pian päätökseen. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, olemme kaikki syvästi huolissamme ihmisoikeuskysymyksestä, koska ihmisoikeudet ovat yleismaailmallinen periaate ja niitä sovelletaan yleismaailmallisesti. Olen suurin piirtein yhtä mieltä kaikista tärkeimmistä seikoista, jotka mainittiin täällä keskustelun aikana. Yhtäältä terroriteot loukkaavat selvästi tärkeimpiä perusoikeuksia, toisaalta kaikkien terrorismin vastaisten toimenpiteiden on noudatettava humanitaarisen oikeuden ja ihmisoikeuksia koskevan oikeuden kansainvälisiä oikeusnormeja. Jokaisen vangin oikeusturva on taattava ja hänellä on oltava mahdollisuus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Lisäksi kidutuksen ja pahoinpitelyn on oltava ehdottomasti kiellettyä kaikissa tilanteissa. Tämän vuoksi olemme kaikki sitä mieltä, että Guantánamo on suljettava mahdollisimman pian.
Kyse on myös Euroopan unionin uskottavuudesta arabimaailmassa. On kuitenkin todettava, ettemme sovella kahdenlaisia sääntöjä. Euroopan unionilla on yhteinen kanta. Viime viikolla kaikki 25 jäsenvaltiota ilmaisivat kantansa selvästi, ja olemme ottaneet Guantánamon kysymyksen jo useaan otteeseen esiin Yhdysvaltojen hallinnon kanssa. Kuten neuvoston puheenjohtaja Plassnik totesi, vuoropuhelua jatketaan tämän yhteisen kannan perusteella. Tämä asia ja laajempi kysymys, joka koskee tarvetta kunnioittaa yhteisiä arvojamme terrorismin torjunnassa, otetaan varmasti esiin amerikkalaisen kumppanimme kanssa tulevassa Yhdysvaltojen ja EU:n välisessä huippukokouksessa. On yhteisen etumme mukaista etsiä ongelmaan nopea ja yhteinen ratkaisu. 
Puhemies.
   Keskustelun päätteeksi olen vastaanottanut seitsemän työjärjestyksen 103 artiklan 2 kohdan / 108 artiklan 5 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä(1).
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
– Brokin laatima ulkoasiainvaliokunnan mietintö (A6-0173/2006) EU:n ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden parantamisesta transatlanttisen kumppanuussopimuksen yhteydessä (2005/2056(INI)) ja 
– Mannin laatima kansainvälisen kaupan valiokunnan mietintö (A6-0131/2006) transatlanttisista taloussuhteista EU:n ja USA:n välillä (2005/2082(INI)) 
Elmar Brok (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja Plassnik, arvoisat komission jäsenet, katson – osittain syistä, joista jo aiemmin keskustelimme – että transatlanttiset suhteet ovat äärimmäisen tärkeät.
Asia koskee Naton toimintaa, joka on nyt kuten aiemminkin välttämätöntä Euroopan kollektiivisen turvallisuuden kannalta. Liiketoimintaa ja kauppaa koskevissa suurissa kysymyksissä on ollut ristiriitoja, mutta sopimuksiinkin on päästy. Transatlanttinen yhteisö on myös arvojen yhteisö huolimatta kaikista yksittäisistä asioista käymistämme keskusteluista. Tällä alalla riittää kuitenkin vielä tehtävää .
Minusta oli ainutlaatuista, että Venäjän ulkoministeri vieraillessaan pari viikkoa sitten minun pyynnöstäni ulkoasiainvaliokunnassa ehdotti Venäjän kanssa tehdyn kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen laajentamista ensi vuonna sekä entistä vankempien institutionaalisten yhteyksien luomista Venäjän ja EU:n toimielinten välille.
Euroopan unioni on tehnyt sopimuksia lähes koko maailman kanssa, aivan kuten Amerikan yhdysvallatkin. Kuitenkaan Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välillä ei ole sopimusta. Jossain vaiheessa tällä on seurauksensa. Kun ajattelen huippukokouksen valmisteluja sopimuksen puuttuessa – ja valmisteluissa ovat auttaneet neuvoston ja komission erinomaiset panokset – totean, että edelleen käydään keskusteluja monista yksittäisistä asioista, joista joko päästään sopuun tai sitten ei, mutta laajempaa yhteyttä tai kehystä keskusteluille ei ole, kehystä, johon voisimme lisäksi ottaa mukaan Yhdysvaltojen kongressin, sillä kuka tahansa, joka tuntee Yhdysvaltojen kauppa-, talous- tai ulkopolitiikkaa, tietää, että hallinnon kanssa neuvotteleminen on vasta puolet taistelusta.
Tästä syystä meidän olisi löydettävä sopimusratkaisu, joka antaisi mahdollisuuden muuttaa transatlanttisen julistuksen transatlanttiseksi kumppanuussopimukseksi. Tällainen sopimus loisi kehyksen – ja kollegamme Mann esittelee tämän myöhemmin paljon yksityiskohtaisemmin talouspolitiikan kannalta – joka antaisi mahdollisuuden myös jännitteisissä ja eturistiriitoja koskevissa tilanteissa päästä paljon nopeammin sopimukseen. Juuri esittämistäni syistä katson tämän äärimmäisen tärkeäksi.
On totta, ettei Nato voi enää selviytyä kaikesta yksinään, minkä myös kansalaiset tietävät. Tavoitteena on, että vuoteen 2015 mennessä olisi mahdollista luoda sellaiset transatlanttiset markkinat, joilla voidaan käsitellä myös sosiaalipolitiikkaan liittyviä ongelmia sekä tarvetta varmistaa monenkeskinen ulottuvuus. Älkää ymmärtäkö minua väärin: kahdenvälisten suhteiden ei pidä tuhota esimerkiksi WTO:n monenkeskistä lähestymistapaa.
Tämä sopimus voisi kuitenkin viedä meidät "toiminnan yhteisöön" edistämään maailmanlaajuista ja alueellista yhteistyötä yhteisten arvojen perusteella. Järjestely pohjaisi yhteiseen arvoperustaan ja järjestelyyn liittyvään yhteiseen etuun.
Tarkoitan Iranin kaltaisia tapauksia: voimme saada jotain aikaan vain toimimalla yhteistyössä ehkäistäksemme rauhanomaisesti ihmisiä rakentamasta ydinpommeja. Meidän on päästävä rauhanomaisiin ratkaisuihin myös Lähi-idässä ja Kauko-idässä, joissa meillä on paljon yhteisiä etunäkökohtia ja arvoja. Tämän voimme tehdä vain sellaisen vuoropuhelun avulla, joka on laajempaa kuin Natossa käytävä vuoropuhelu. Vielä edelleen hyvin jähmeä lainsäätäjien transatlanttinen vuoropuhelu voitaisiin muuttaa transatlanttiseksi kokoukseksi. Tällä hetkellä nämä asiat voivat olla vain toiveunia ja mielikuvitusta, mutta katson, että on tarpeen edetä tällä tavalla niiden muuttamiseksi todellisuudeksi.
Jotta tällainen järjestely saataisiin toimimaan, Euroopan parlamentin olisi ensimmäiseksi perustettava varojärjestelmä Washingtoniin, johon liittyy myös vastavuoroinen järjestely, sillä näin voisimme seurata lainsäädäntötyötä sen varhaisessa vaiheessa. Euroopan parlamentin esittelijöiden olisi voitava keskustella Yhdysvaltain kongressissa vastaavassa asemassa olevien kollegoidensa kanssa, jotta näissä asioissa voidaan edistyä. Näin yhteisymmärrykseen voitaisiin päästä jo valmisteluvaiheessa, ja näin vältettäisiin esimerkiksi aiempia toimia koskevista tuomioistuintuomioista nyt aiheutunut ärtymys.
Minusta meidän olisi asennoiduttava kriittisesti. Monissa asioissa, kuten kansainvälisessä tuomioistuimessa, ilmastonmuutoksessa ja Irakin tapauksessa, Yhdysvallat on omaksunut asenteen, josta meidän on moitittava Yhdysvaltojen tämän hetkistä hallitusta. Tällaisen kritiikin – joka kohdistuu tiettyä hallitusta kohtaan yksittäisissä tapauksissa ja erityisasioissa – ei kuitenkaan pitäisi syventää transatlanttista kuilua. Tämän vuoksi neuvoston, komission ja Yhdysvaltojen hallinnon olisi viimeinkin löydettävä voimia siirtyä sattumanvaraisesta lähestymistavasta laajempaan ja syvempään liittolaisuuteen. 
Erika Mann (PSE ),
   . – Arvoisa puhemies, onnittelen kollegoitani ja luonnollisesti myös komissiota ja neuvostoa. Kuten niin usein muulloinkin minulla oli suuri ilo valmistella kansainvälisen kaupan valiokunnan puolesta mietintö, jossa keskitytään erityisesti ulkomaankauppaan ja taloudellisiin aiheisiin.
Kuten aiemminkin, olen samaa mieltä myös kollega Brokin kanssa. Monien kollegoiden tavoin olemme tehneet yhteistyötä jo useita vuosia, ja olemme aina myös saaneet merkittävää tukea parlamentilta, ja siitä haluan selkeästi kiittää teitä.
Liiketoiminnan ja kauppasuhteiden alalla mietintööni sisältyy yksi keskeinen ajatus. Komissio on luonnollisesti samaa mieltä siitä, että meidän on edettävä siltä perustalta, kuinka asiat todella ovat. Meillä on jo transatlanttiset markkinat. Ne ovat jo olemassa. Me vain olemme usein tuskin tietoisia niistä. Puhumme aina siitä, mitä meidän olisi tehtävä ja keskitymme aina pelkästään nykyisiin kaupan esteisiin. Näistä kaupan esteistä myös lehdistö on kiinnostunut päivittäin, mutta usein emme näe lainkaan kaikkea sitä myönteistä, mitä olemme jo saavuttaneet. Tämän vuoksi mietinnössä todetaan, että meidän pitäisi kerrankin olla tietoisia siitä, kuinka asiat todella ovat. Kuinka paljon Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä todella tehdään kauppaa? Minkälaisia investointeja tehdään? Ja toinen asia: kuinka suurta on määrältään sellaisten yritysten kauppa, jotka ovat sijoittautuneet sekä Eurooppaan että Yhdysvaltoihin? Kuten voimme havaita, määrä on valtava. En nyt tahdo pitkästyttää teitä sillä, mutta määrä on tähtitieteellinen.
Tästä kaupasta riippuvaisten työpaikkojen määrä on todella valtavan suuri. Jo pelkästään meidän tiedossamme oleva määrä Atlantin molemmin puolin – ja työpaikkoja on paljon enemmän, sillä meiltä puuttuu paljon tietoja – vastaa itsessään seitsemää miljoonaa euroa. Tässä esimerkki, joka tulee mieleeni yhä uudelleen: kuuluisat lippulaivamme Airbus Euroopassa ja Boeing Yhdysvalloissa. Eurooppalaiset luulevat aina ylpeinä omansa olevan todella eurooppalainen yritys ja amerikkalaiset omansa olevan puhtaasti amerikkalainen yritys. Näin ei kuitenkaan ole. Molemmat yritykset ovat 40-prosenttisesti riippuvaisia toisistaan. Tämä on oiva esimerkki. Menkää tutustumaan MTU-yrityksen toimintaan. Minulle on ollut suuri ilo seurata toimintaa omassa vaalipiirissäni. Kun esimerkiksi korjauksia tehdään – työpöydät ovat rinnakkain – voi nähdä Airbusin ja Boeingin koneet vuorotellen, ensin toisen ja sitten toisen. Tämä on kuitenkin vain yksi esimerkki.
Meidän olisi todellakin edettävä, ei valtavin harppauksin, mutta pienin askelin sen perusteella, kuinka asiat todella ovat sekä vuoden 1995 uuden transatlanttisen toimintaohjelman pohjalta että vuodesta 1998 voimassa olleen transatlanttisen talouskumppanuuden pohjalta. Tätä kumppanuutta on kaikissa huippukokouksissa, Euroopan parlamentin päätöksissä ja komission työohjelmissa päätetty jatkaa. Talouskumppanuutta päätettiin jatkaa ja vahvistaa pari viikkoa sitten Wienissä käydyssä oikeudellisessa vuoropuhelussa kollegojemme ja amerikkalaisten kesken. Poistakaamme lopultakin ongelmia aiheuttavat esteet.
Kyse ei ole, kuten monet ulkopuoliset uskovat, esteiden poistamisesta vapaakauppa-alueen perustamiseksi – Attac on hieman sekoittanut näitä asioita – vaan teknisten esteiden poistamisesta, jota olemme tehneet jo vuosien ajan. Näin toimimalla noudatamme omia standardejamme ja varovaisuusperiaatettamme ja säilytämme edelleen sisämarkkinoita koskevat säännöt.
EU:n ja jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeuteen ei kajota. Tämä ei myöskään ole sinisilmäinen ehdotus, sillä tiedämme, että kauppakiistoja luonnollisesti syntyy. Se on vain luonnollista ja todennäköistä. Kyse on kahdesta suurimmasta kaupparyhmittymästä. Luonnollisesti eturistiriitoja syntyy. Näin pitää ollakin. Onhan meillä EU:ssakin kiistoja, mutta emme joudu paniikkiin sellaisten ilmetessä. Kiistat ovat tavallisia. Jotkut niistä pystymme ratkaisemaan maailmankaupan neuvottelukierroksella. Monia niistä emme kykene ratkaisemaan. Hamon-kiistaa emme ole kyenneet ratkaisemaan vuosiin, ja siitä joudumme maksamaan.
Myös Yhdysvaltojen puolella on ongelmia. Yhdysvalloilla on esimerkiksi ongelmia tunnustaa pastöroimatonta maitoa, jonka he katsovat terveysongelmaksi. Entäpä heidän varovaisuusperiaatteensa? Näin asiat vain ovat. Meidän on vain hyväksyttävä tilanne. On kuitenkin paljon muitakin esteitä, jotka meidän olisi poistettava. Mietinnössäni pyydän, että tekisimme juuri niin.
On vielä yksi seikka, johon palaan vielä hetken kuluttua. Haluan kiittää kollegojani valiokunnassa, kaikkia esittelijöitä ja varjoesittelijöitä, komissiota, joka on tehnyt kanssani erinomaista yhteistyötä, kuten aina, sekä kollegojani ja tietenkin myös neuvostoa, kansalaisjärjestöjä, asiantuntijoita, ammattiliittoja, yrityksiä ja muita asiaan osallistuneita sekä omaa ryhmääni. Joillakin ryhmäni jäsenillä – viittaan vihreään ryhmään – on ongelmia sanan "esteetön" kanssa, koska se kuulostaa aina viittaavan vapaakauppa-alueeseen. Tämän vuoksi ehdotin huomiseksi kohta kohdalta -äänestystä. Ehdotan, että yksinkertaisesti poistamme nämä käsitteet ja niiden yhteydessä esitetyt luvut. Toivon saavani tässä parlamentin tuen. Sen jälkeen voimme kaikki huokaista helpotuksesta, ja meillä on järkevä perusta toimillemme. Toivon, että näin saisimme koko parlamentin kannatuksen.
Arvoisa puhemies, tiedän, että olette hermostunut. Minun on kuitenkin mainittava vielä kaksi seikkaa. Bioetanolin osalta haluan esittää suullisen lisäyksen. Unohdin mainita bioetanolin ja biodieselin. Tämän vuoksi sanon huomenna: ja biodieselin. Toivon, että tuette minua myös tässä. Teoriassa tässä olikin kaikki. Kiitos. 
Ursula Plassnik,
   . – Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, Euroopan unionilla ei todennäköisesti ole maailmassa toista sellaista kumppania, jonka kanssa sillä olisi niin tiiviit ja intensiiviset suhteet, kuin Amerikan yhdysvaltollat. On siis itsestään selvää, että jokaisen puheenjohtajavaltion kannalta on hyvin merkittävää, että meillä on vahva ja hyvin toimiva suhdeverkko.
Jälkikäteen tarkasteltuna suhteet kehittyivät yleisesti ottaen myönteisesti vuonna 2005. Olemme edistyneet huomattavasti monessa asiassa, ja – kuten usein tehdään ennen politiikan määrittämistä – olemme käynnistämässä vuoropuhelua saavuttaaksemme yhteisymmärryksen.
Voidaan tarkastella esimerkiksi demokratian edistämistä, jossa ansioiduimme tiiviissä yhteistyössä Valko-Venäjän presidentinvaalien aikana. Vaalien aikana julistimme yhä uudelleen kannattavamme vapaata ja oikeudenmukaista vaaliprosessia. Vaadimme opposition suojelemista ja sovelsimme samansuuntaisia strategioita demokraattisten voimien tukemiseksi. Vaalien, jotka eivät olleet sen enempää vapaat kuin oikeudenmukaisetkaan, jälkeen sovimme myös hallituksen jäseniä ja muita johtohenkilöitä koskevista matkustusrajoituksista sekä kohdennetuista taloudellisista sanktioista.
Demokratian edistämisessä paljolti sama koskee myös Ukrainaa, jossa teemme tiivistä yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa vahvistaaksemme demokraattisia ja markkinatalouteen perustuvia rakenteita.
Toinen esimerkki hyvin tiiviistä ja menestyksekkäästä edelleen jatkuvasta yhteistyötä on Länsi-Balkanin alue. Olemme yhtä mieltä eurooppalaisen, tai pikemminkin eurooppalais-atlanttisen näkökulman tarpeesta Länsi-Balkanin valtioissa. Länsi-Balkanin yhteysryhmässä työstämme yhteistä kantaa Kosovon asemaa koskevia lopullisia neuvotteluja varten. Vakuutamme sitoutuvamme jatkuvaan kansainväliseen läsnäoloon, ja olemme vakuuttuneita siitä, että tiivis yhteistyö EU:n ja Naton yhtäläisten oikeuksien perustalta on välttämätöntä turvallisuuspolitiikassa.
Yksi lisäesimerkki on Lähi-idän rauhanprosessi, jossa teemme jatkuvasti hyvin tiivistä yhteistyötä koordinoidessamme kantojamme kvartetissa ja rauhansuunnitelman perusteella. Tämä on erityisen merkittävä asia nyt vaalien jälkeen, kun sekä Israelissa että Palestiinassa on uudet hallitukset.
Sallinette minun esittää lyhyen huomion Iranista. Ulkoministerit tapaavat huomenna Wienissä, ja tilaisuuteen osallistuvat EU:n troikan lisäksi Javier Solana, Kiinan, Venäjän ja Yhdysvaltojen edustajat. Tarkoituksena on, että tässä kokouksessa viimeistellään Iranille tehtävä tarjous, jonka mukaisesti Iran voi käyttää ydinenergiaa ainoastaan rauhanomaisiin tarkoituksiin. Samalla on oltava täysin varmaa, ettei Iran käytä tai erityisesti kehitä ydinenergian käyttöä muihin tarkoituksiin.
Kuulimme tänään Yhdysvaltalaisen kollegani Condoleezza Ricen maininneen mielenkiintoisesta mahdollisuudesta muodostaa, tämä on lainaus, "Yhdysvaltojen ja Iranin välille uudet ja entistä myönteisemmät suhteet". Katsomme tämän olevan hyvin merkittävä viesti ja toivomme Yhdysvaltojen osallistumisen tuovan meille menestystä uusien yhteistyösuhteiden luomisessa Iraniin. Tässä Washingtonin ja Teheranin välinen välitön vuoropuhelu on varmasti hyvin merkittävää.
Vakaus ja turvallisuus, rauha ja vauraus ovat myös transatlanttisen yhteistyön tärkeimmät yhteiset tavoitteet Irakissa, Afganistanissa, Haitissa, Sudanissa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Oikeus- ja sisäasioissa Yhdysvallat on onnistuttu saamaan mukaan ulkopoliittisen strategian täytäntöönpanoon Itävallan puheenjohtajakauden aikana.
Monet merkittävät haasteet tuovat esiin päällekkäisiä poliittisia kysymyksiä eri näkökulmista, ja niihin on edelleen kiinnitettävä erityistä huomiota. Näitä ovat esimerkiksi kansainvälinen humanitaarinen oikeus, terrorismin torjunta ja yhteistyö kriisinhallinnassa. Ei pidä unohtaa myöskään aiheita, joissa olemme selkeästi eri mieltä, ja tässä laajassa vuoropuhelussa näitäkin asioita käsitellään.
Yksi näistä asioista on Guantánamo – josta juuri keskustelimme. Tässä yhteydessä on kuitenkin tärkeää mainita, että kansainvälisen oikeuden asiantuntijoiden välisellä keskustelulla, joka käynnistyi puheenjohtajakautemme aikana, pyritään muodostamaan yhteiset kannat, jotka ovat yhteisten perusarvojemme mukaiset.
Muita kiistanalaisia aiheita, joista jatkuvasti keskustellaan EU:n ja Yhdysvaltojen välisissä huippukokouksissa, ovat viisumivapausohjelma sekä kansainvälinen rikostuomioistuin. Olemme samaa mieltä monissa monenkeskisissä kysymyksissä ja teemme yhteistyötä, mutta kansainvälinen rikostuomioistuin on yksi asioista, joista olemme eri mieltä.
Suhtaudumme kriittisesti myös Yhdysvaltojen pyrkimyksiin tehdä sopimuksia kolmansien maiden kanssa Rooman perussäännön 98 artiklan yhteydessä, sillä se on vastoin kansainvälisen rikostuomioistuimen pyrkimystä saada yleismaailmallisesti pätevä tuomiovalta.
Tässä yhteydessä haluan kuitenkin mainita myönteisen seikan, nimittäin sen, että Yhdysvallat on suostunut Sudanin sotarikosten viemiseen tuomioistuimeen.
Yksi merkittävä tekijä, johon täällä viitattiin aiemmin, ovat taloudelliset suhteet. Kun otetaan huomioon taloudellisten yhteyksien laajuus ja molemminpuolinen riippuvuus, taloussuhteidemme menestyksekäs kehittäminen edelleen on yhä ensisijaista. Olemme toistemme tärkeimmät kauppakumppanit.
Yhdysvallat tekee kaksi kolmannesta suorista investoinneista Euroopan unionissa, ja vastaavat Euroopan unionin investoinnit ovat tällä hetkellä 1 500 miljardia euroa. Kauppavaihto on noin yksi miljardi euroa päivässä. Kun otetaan huomioon yhteinen osuutemme koko maailman tuotannosta, Euroopan unionilla ja Yhdysvalloilla on erityinen globaali vastuu, joten on olennaisen tärkeää, että teemme tiivistä yhteistyötä myös talouskysymyksissä ja pyrimme yhdessä poistamaan kaupan esteet asteittain. Olen varma, että komissio paneutuu tähän asiaan yksityiskohtaisemmin.
Kevään huippukokouksen jälkeen olemme saaneet paljon aikaan yhteisesti sovitun työohjelman täytäntöönpanossa, esimerkiksi sääntely-yhteistyön foorumin ensimmäisen kokouksen. Foorumissa käsitellään muun muassa niiden kaupan esteiden vähentämistä tai jopa poistamista, joita syntyy autojen tai muiden tavaroiden erilaisista turvallisuussäädöksistä.
Lisäksi työstämme yhteistä strategiaa teollis- ja tekijänoikeuksien suojaamiseksi. Olemme mielissämme parlamentin jäsenten Brokin ja Mannin mietinnöissä esitetyistä ehdotuksista ja suosituksista. Mietinnöt osoittavat hyvin selvästi, kuinka kovasti teemme yhteistyötä yhteisten tavoitteidemme alalla, sekä sen, että transatlanttisten suhteiden parantaminen on teille aivan yhtä tärkeää kuin neuvostolle ja komissiollekin.
Tätä ajatellen haluan myös mainita, että Wienissä järjestettiin hiljattain transatlanttinen lainsäätäjien vuoropuheluun liittyvä kokous – merkittävä tekijä suhteissamme. Mitä tulee mietinnössä käsiteltyyn transatlanttista kumppanuussopimusta koskevaan erityiskysymykseen, meistä vaikuttaa siltä, ettei sopimukseen olla vielä valmiita, joten puheenjohtajavaltio suosittelee aluksi nykyisen käytännön mukaisen yhteistyön kehittämistä edelleen. Vuoden 1995 uusi transatlanttinen esityslista on edelleen suhteissamme sovellettava kehys.
Koska olemme saaneet Yhdysvalloilta selkeitä viestejä siitä, että se suhtautuu jokseenkin varovaisesti suhteiden virallisen luonteen lisäämiseen, olemme päättäneet keskittyä sisältöön ja konkreettisiin tuloksiin ja pyrimme nyt hyödyntämään entistä tehokkaammin nykyisiä rakenteita.
Korkeiden virkamiesten säännöllisiä virallisia tapaamisia täydennetään lukuisilla muilla yhteyksillä ja sopimuksilla kaikilla yhteisen edun mukaisilla aloilla. Näin poliittisesta vuoropuhelusta on tullut strategisempaa ja samalla laajempaa. Monilla aloilla, joihin parlamentin mietinnöissä viitataan, teemme jo tiivistä yhteistyötä, joten toiminnan yhteisö on jo olemassa.
Neuvosto ja komissio valmistelevat parhaillaan seuraavaa, kesäkuussa 2006 Wienissä pidettävää huippukokousta. Tavoitteenamme on säilyttää huippukokouksessa transatlanttisten suhteiden viimeaikainen dynamiikka. Haluamme myös kehittää uusia aloitteita yhteistyön laajentamiseksi seuraavaa huippukokousta silmällä pitäen. Tässä yhteydessä on erityisen tärkeää viestittää myös eurooppalaisille transatlanttisen kumppanuuden tehosta, merkityksestä ja hyödyllisyydestä. Tämän vuoksi olemme päättäneet keskittyä huippukokouksessa annettavaan lausuntoon, jossa tarkastellaan tulevaisuutta ja joka on mahdollisimman ytimekäs ja asiapitoinen, sekä täydentämään lausuntoa politiikan ja talouden alan edistystä kuvaavilla kertomuksilla.
Esitämme huippukokouksessa kuitenkin myös tulevaisuuden ensisijaiset tavoitteemme. Näitä ovat muun muassa vahvistettu yhteistyö rauhan, demokratian ja ihmisoikeuksien maailmanlaajuisessa edistämisessä, uusi energiavarmuutta koskeva vuoropuhelu, lentoliikennesopimuksen tekeminen sekä keskittyminen tekijänoikeussopimusten täytäntöönpanoon kolmansissa maissa. Eurooppa ja Yhdysvallat ovat erottamattomasti sidoksissa toisiinsa eikä pelkästään historian vaan myös yhteisten arvojensa vuoksi. Vain yhdessä voimme vastata maailmanlaajuisiin haasteisiin.
Monet taloudelliset ja poliittiset yhteiset etumme sekä turvallisuusetumme voittavat eroavaisuudet, joita voi ja pitääkin olla kumppanien kesken. Olemme loppujen lopuksi toistemme korvaamattomia kumppaneita, joiden on kannettava globaali vastuunsa yhdessä. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, aluksi esitän ulkosuhteiden näkökulmasta oman käsitykseni EU:n ja Yhdysvaltojen välisistä suhteista. Komission jäsen Mandelson tarkentaa sitten kuvaa talous- ja kauppasuhteista. Keskityn näin ollen enemmän Brokin mietintöön.
Kuten erinomaisessa mietinnössä täysin selvästi esitetään, EU:n ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden asiayhteys on muuttunut valtavasti viimeksi kuluneen vuoden aikana. Presidentti Bushin Brysselin vierailun ja vuoden 2005 huippukokouksen jälkeen uusi rakentavan yhteistyön henki on korvannut vuosina 2003 ja 2004 koetut jännitteet.
Vuoden 2005 huippukokouksessa annettiin kahdeksan julistusta monista yhteistyötämme ohjaavista aiheista. Demokratian edistämistä koskeva julistus osoittaa, kuinka pitkälle olemme edenneet ulkopoliittisessa yhteistyössämme. Vaikka toisinaan ilmeneekin erimielisyyksiä – kuten olemme juuri havainneet ja kuten neuvoston puheenjohtaja juuri totesi – teemme nyt aloitteen ja olemme ennakoivampia lähestymistavassamme, sen sijaan että jatkaisimme tulitaistelua.
Vain tähän asti on mahdollista päästä aktiivisella toiminnallamme demokraattisten periaatteiden sekä ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion kunnioittamisen levittämiseksi – kuten jäsen Brok korostaa päätöslauselmaehdotuksessaan. Demokratia ei säily ilman kyseisten valtioiden täydellistä sitoutumista. Kun ne todella sitoutuvat, koordinoitu toimintamme tuottaa tuloksia, esimerkiksi – kuten on jo todettu – Ukrainassa, jossa tuimme uudistusprosessia, Valko-Venäjällä, jossa yhteinen kantamme uudistustarpeesta oli selkeä viesti maan hallinnolle, ja Lähi-idän rauhanprosessissa, jossa koordinointi on hyvin tärkeää ja toimii suhteellisen hyvin.
Olen itse osallistunut hyvin tiiviisti kantamme koordinoimiseen Yhdysvaltojen kanssa. Päätöslauselmaehdotuksessa mainitaan tuen koordinoimisen tarve. Olen erityisen mielissäni siitä, että kvartetti vastaanotti EU:n ehdotuksen väliaikaisesta kansainvälisestä välineestä, jolla tuki voidaan kohdentaa palestiinalaisten perusterveydenhuoltoon ja sosiaalisiin tarpeisiin. Teemme työtä tämän pohjalta, ja toivon, että saamme työn valmiiksi kuukauden loppuun mennessä.
Ennen kuin annan puheenvuoron kollegalleni Mandelsonille, mainitsen neljä asiaa, jotka esitetään päätöslauselmassa.
Ensimmäinen niistä on energia. Niin EU:ssa kuin Yhdysvalloissakin on öljyn hinta on ollut ennätyksellisen korkealla , ja riippuvuus fossiilisten polttoaineiden ulkomaisista toimituksista on lisääntynyt. Nykysuuntausten mukaan Euroopan unioni joutuu vuonna 2030 tuomaan 70 prosenttia energiastaan, kun tuonnin osuus on nyt 50 prosenttia. Yhdysvallat kohtaa saman ongelman. Tämän vuoksi meidän on valittava kokonaisvaltainen lähestymistapa ongelmien ratkaisemiseen ja otettava mukaan myös suurimmat kumppanimme. Ensi kuussa pidettävässä EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokouksessa aiomme käynnistää strategisen energiayhteistyön, jossa käsitellään energian toimitusvarmuutta – myös toimitusreittien monipuolistamista, markkinasääntöjen noudattamisen valvomista, infrastruktuurin suojelemista, vaihtoehtoisten energialähteiden edistämistä ja lopuksi energiavarojen riittävyyttä. Avaintekijä on ennakoitavuuden lisääminen luomalla asianmukaiset markkinaolosuhteet ja oikeuskehys niin tuottaja- kuin kauttakulkuvaltioissakin. Tämän viestin viemme EU:n ja Yhdysvaltojen huippukokoukseen, mutta esitämme sen myös G8-huippukokoukselle ja muille kansainvälisille kumppaneillemme.
Toinen asia on viisumit. Yksi komission ensisijaista tavoitteista on ratkaista Yhdysvaltojen yksipuoliseen viisumivaatimusten soveltamiseen liittyvä kysymys. Valitettavasti on epätodennäköistä, että ratkaisu löytyisi lähiaikoina, mutta jatkamme painostusta edistymisen puolesta ja otamme asian jälleen esiin presidentti Bushin kanssa huippukokouksessa. Viimeksi asiaa korostettiin, ja toivoimmekin edistymisen olevan nopeampaa. Heinäkuussa 2006 esitämme toisen kertomuksen viisumien vastavuoroisuudesta, ja siinä voidaan tarkastella mahdollisuuksia toteuttaa erityistoimenpiteitä, jos asiassa ei edetä.
Kolmas asia, josta haluan puhua, on Kiina. Kuten jäsen Brok aivan oikein päätöslauselmassaan korostaa, meidän on koordinoitava tehokkaasti lähestymistapaamme kolmansia maita ja erityisesti Kiinaa kohtaan. Lähestymistapamme on yhteneväinen: haluamme auttaa Kiinaa siirtymään kohti demokratiaa sekä yhdentymään täysimääräisesti maailmantalouteen ja maailmanmarkkinoihin. Kaksi vuotta sitten ryhdyimme koordinoimaan toimiamme entistä paremmin perustaessamme EU:n ja Yhdysvaltojen välisen Itä-Aasiaa koskevan vuoropuhelun. Foorumi on osoittautunut erittäin hyödylliseksi keskusteluissa Kiinan-suhteista.
Haluan puhua vielä transatlanttisesta kumppanuussopimuksesta. Tiedän, että jäsen Brokin valiokunta suhtautuu tähän hyvin voimakkaasti, ja tuen täysin toivetta siitä, että transatlanttiset suhteet vahvistuisivat edelleen. Kuten tiedätte, olen aina ollut valmis tarkastelemaan Yhdysvaltoja koskevan sopimussuhteemme etuja ja haittoja. On itse asiassa outoa, ettei meillä ole virallisempia suhteita kaikkein merkittävimpään kumppaniimme. Kuten neuvoston puheenjohtaja totesi, kyse on siitä, toisiko virallinen sopimus todella lisäarvoa nykyisiin suhteisiimme. Tärkeintä on, että EU ja Yhdysvallat tekevät yhteistyötä yhteisen strategisen tavoitteemme eteen. Tämä edellyttää erityisesti poliittista tahtoa mutta myös ymmärrystä toista kohtaan. Minusta tuntuu, ettei sopimus olisi esimerkiksi auttanut meitä selviytymään suhteitamme vuosina 2003 ja 2004 hiertäneistä mielipide-eroista, jotka olivat luonteeltaan poliittisia. Tällä hetkellä sopimuksen suhteen ei ole poliittista kiinnostusta sen paremmin Yhdysvaltain hallinnossa kuin jäsenvaltioissakaan. Tilanne voi kuitenkin muuttua tulevaisuudessa. Jos asenteet muuttuvat tai käy selväksi, että institutionaaliset seikat kuitenkin estävät tiiviimmän yhteistyön, voi olla oikea aika edetä tässä asiassa.
Lopuksi haluan huomauttaa, että parlamentilla on merkittävä asema transatlanttisissa suhteissa. Kuten tiedätte, olen aina kannattanut innokkaasti parlamenttien välistä keskustelua. Olen vakuuttunut siitä, että Euroopan parlamentin ja Yhdysvaltojen kongressin väliset yhteydet ovat olleet suureksi hyödyksi suhteillemme. Kehotan teitä voimakkaasti jatkamaan näiden siteiden luomista. Kiitän teitä siitä, mitä lainsäätäjien vuoropuhelussa jo on saatu aikaan ja mitä vielä voidaan tehdä ennen huippukokousta. 

Peter Mandelson,
   . Arvoisa puhemies, kiitän Erika Mannia hyvin vaikuttavan mietinnön esittelemisestä parlamentissa hänelle ominaisella tehokkuudella, omistautumisella ja yksityiskohtiin paneutumisella. Mietintö on oikein ajoitettu.
Se, että hyvin laaja-alaisen transatlanttisia taloussuhteita käsittelevän mietinnön laatimiseen on osallistunut puolenkymmentä parlamentin valiokuntaa ja että kaikista sen kattamista asioista keskustelemiseen tarvittaisiin yhtä monta komission jäsentä, osoittaa, kuinka syvät ja monisäikeiset EU:n ja Yhdysvaltojen väliset taloussuhteet ovat.
Suhde toimii tehokkaasti kahdella tavalla. Toisaalta edellytetään vankkaa johtajuutta yhteisten taloudellisten sääntöjemme ja sääntelykehystemme lähentämiseksi, jota yrityksemme, työpaikkamme ja kilpailukykymme edellyttävät. Toisaalta se, mitä muualla maailmassa tapahtuu, on myös riippuvaista siitä, kykenevätkö EU ja Yhdysvallat reagoimaan tapahtumiin yhdessä ja millä tavalla.
Mikään poliittinen suhde ei ole tällä hetkellä niin merkittävä globaalissa taloudessa kuin transatlanttinen kumppanuus. Reagoiminen Kiinan ja Intian nousuun, globalisaation paineet, nykyiset haasteet energia-alalla, monenkeskisten instituutioiden toimintatavat ja ilmastonmuutos: nämä kaikki ovat riippuvaisia Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kyvystä tehdä tehokasta yhteistyötä.
Tämä on kaikkein ilmeisintä meneillään olevissa WTO-neuvotteluissa. Minulla on ollut ilo voidessani yhtyä kollegani Rob Portmanin näkemykseen siitä, että toiminta on tarkoituksenmukaista, ja odotan voivani jatkaa samaa tarkoituksenmukaista työtä Susan Schwabin, Yhdysvaltojen uuden kaupallisen edustajan kanssa – toivon senaatin pian vahvistavan hänen tehtävänsä.
Ei ole salaisuus, että mielestäni Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen kantojen olisi lähennyttävä Dohan kierroksella. Dohan kehitysohjelmassa alkavat kriittiset hetket olla käsillä. Hätätilanne on edessä, sillä jos kuilua ei saada kurotuksi umpeen tulevina viikkoina, kohtamme vakavia institutionaalisia, lainsäädännöllisiä ja poliittisia esteitä kierroksen loppuunsaattamisessa.
Yhdysvallat siirtyy kohta vaaliaikaan, kauppasopimus raukeaa, vaalipaineita on myös muualla maailmassa – esimerkiksi Brasiliassa lähestyvät vaalit. Dohan kierroksen mahdollisuudet loppuvat hyvin nopeasti. Euroopan unioni on valmis neuvottelemaan lisää; olemme ilmaisseet joustavuutemme eikä mikään ala ole meiltä poissuljettu. Odotamme kumppaneiltamme samanlaisen tarkoituksenmukaisuuden ymmärrystä ja avoimuutta.
Haluan sanoa muutaman sanan Erika Mannin mietinnöstä. Olen iloinen, että siinä tuetaan voimakkaasti viime marraskuussa hyväksyttyä työohjelmia, joilla pannaan täytäntöön EU:n ja Yhdysvaltojen välinen taloudellinen aloite. Edistymiskertomuksessa, jonka esitämme seuraavassa huippukokouksessa 21. kesäkuuta, voimme luetella joitakin hyviä saavutuksia. Teollis- ja tekijänoikeuksien valvontaa kolmansissa maissa koskevaa EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyöstrategiaa kannatetaan. Siihen sisältyy useita, erityisesti tulliyksiköidemme ja lähetystöjemme välisiä konkreettisia toimenpiteitä tietyissä kolmansissa maissa.
Olen tyytyväinen myös siihen, että kahden Brysselissä ja Washingtonissa hyvin tiiviissä aikataulussa pidetyn korkean tason sääntely-yhteistyöfoorumia koskeneen kokouksen jälkeen olemme nyt selvästi luoneet foorumin paikaksi, jossa EU:n ja Yhdysvaltojen lainsäädännöstä vastaavat tahot voivat vaihtaa parhaita käytäntöjä. Toivomme kovasti, että entistä tiiviimmän yhteistyön edut tuntuvat pian yrityksissä molemmin puolin Atlanttia.
Lentoliikennepalveluja koskevan sopimuksen sekä siviili-ilmailun turvallisuutta koskevan sopimuksen allekirjoittamisen odotetaan tapahtuvan vuoden loppupuoliskolla. Lentoliikennepalveluja koskevan sopimuksen osalta meidän on edelleen painostettava Yhdysvaltojen hallitusta toteuttamaan sääntöjen laatimista koskevat muutokset ja torjumaan kongressin protektionistiset paineet. Parlamentin tuki on meille hyvin arvokas tähän tavoitteeseen pyrittäessä.
Olen iloinen jatkuvasta mielenkiinnostanne entistä visionäärisempää ja strategisempaa lähestymistapaa kohtaan – sillä minä uskon, että politiikassa on sijaa visioille. Panen merkille pyyntönne, että EU:n ja Yhdysvaltojen välisessä vuoden 2006 huippukokouksessa valmistellaan uusi transatlanttinen kumppanuussopimus, joka johtaa esteettömien transatlanttisten markkinoiden saavuttamiseen vuoteen 2015 mennessä. Minusta EU:n ja Yhdysvaltojen välinen talousaloite on osoittanut, että kuljemme siihen suuntaan, mutta etenemme pienin askelin.
Todennäköisesti oikea lähestymistapa on edistää jatkuvasti yhteisen edun mukaisia asioita ja osoittaa – esimerkiksi teollis- ja tekijänoikeuksien alalla ja sääntely-yhteistyössä – konkreettisia saavutuksia kansalaisille. Meidän on valittava tiemme hyväksymällä lähestymistapa, jota tiedän mietinnössä kannatettavan. Uskon, että pragmaattisen lähestymistavan tuki on taattu, sillä Yhdysvalloissa ei ole – sen paremmin hallituksessa kuin kongressissakaan – innostusta mihinkään EU:n ja Yhdysvaltojen välisen järjestelmän suureen mullistukseen. Investointien ja julkisten hankintojen kaltaisissa asioissa, jotka aivan oikein määrittelette valtavan potentiaalin aloiksi – ja niihin todella liittyy valtava potentiaali – Yhdysvallat ei ole tähän mennessä osoittanut minkäänlaista mielenkiintoa molemminpuolisten esteiden purkamiseen.
Investointien alalla Dubain sataman tilanne edellyttää huolellista käsittelyä. Olemme nyt ainakin perustaneet yhteysryhmän käsittelemään niin uusia kuin vanhojakin ongelmia ja ehdottaneet Yhdysvaltojen hallitukselle, että huippukokouksen julistukseen sisällytetään investointeja koskeva kappale, jossa otetaan huomioon avoimen transatlanttisen investointiympäristön merkitys. Tämän pitäisi olla voimakas viesti Yhdysvaltojen kongressille, joka keskustelee parhaillaan Shelbyn Exon-Florion-lainsäädäntöä koskevasta lakialoitteesta. Tässäkin asiassa arvostetaan teidän jatkuvaa tukeanne Yhdysvaltojen kongressin tuen lisäksi.
Lopuksi haluan korostaa, että ensimmäinen vuosipuolisko on ollut oikein onnistunut, sillä olemme ratkaisseet joitakin merkittäviä EU:n ja Yhdysvaltojen välisiä kauppakiistoja, kuten Foreign Sales Corporationsia, Byrdin muutosta ja tietoliikennesanktioita koskevat kiistat – toivon, että pysymme samassa tahdissa myös muilla aloilla. Tarkastelen parhaillaan kahta muuta kiistaa selvittääkseni, olisiko ne mahdollista ratkaista varhaisessa vaiheessa. FSC:n ja Byrdin tapaukset osoittavat, että WTO:n riidanratkaisujärjestelmä toimii ja että WTO:n kanssa yhteensopivien sanktioiden mahdollisuus voi olla tehokas tapa saada Yhdysvallat panemaan täytäntöön WTO:n päätöksiä. Koska WTO-järjestelmän tulokset ovat hyviä, en näe tässä vaiheessa tarvetta sellaiseen muodollisempaan kahdenväliseen riitojenratkaisuelimeen, jollaista ehdotatte mietinnössä, mutta en tahdo tyrmätä ajatusta täysin. Voitte olla varmoja, että hyödynnämme kaikkia epävirallisia yhteyksiämme Yhdysvaltoihin ja koetamme kaikkea mahdollista välttääksemme kalliin ja aikaa vievän matkan Geneveen aina kun se on mahdollista.
Lopuksi haluan sanoa, että transatlanttisiin suhteisiin suhtaudutaan liian usein itsestäänselvyytenä. Varsinkin nyt tarvitaan uutta sitoutumista, jotta suhteet toimisivat paremmin. Olen kiitollinen mietinnöstänne, jossa hyvin oikea-aikaisesti korostetaan jälleen kerran tätä tarvetta. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, minäkin haluan onnitella jäsen Mannia erinomaisesta työstä tämän mietinnön parissa.
Mietintöön sisältyy tavoite, jota haluan erityisesti korostaa, nimittäin yhteisten transatlanttisten pääomamarkkinoiden luominen vuoteen 2010 mennessä, sillä tämän tavoitteen saavuttaminen auttaa vuorostaan edistymään muillakin aloilla. Voimme jo nyt todeta, että transatlanttista taloutta määräävät ja niiden toiminnan perustana ovat suorat investoinnit sekä kauppaa tukeva teollisuuden ja tutkimuksen välinen jatkuva yhteistyö. Näiden investointien voimakkuus ja molemminpuolisten hankintojen määrä muodostavat perustan kattavalle Atlantin ylittävälle kaupalle, mutta on tärkeää saavuttaa myös tutkimuksen ja innovoinnin korkea taso. Tämä on varmasti paras tapa kohdata globalisaatio ja osallistua siihen sekä auttaa luomaan vahva globaali talous, ei pelkästään meitä varten vaan myös koko muuta maailmaa ajatellen.
Mietinnössä käsitellään myös lukuisia muita aiheita, kuten sitä, kuinka tärkeää on helpottaa molemmin puolin Atlanttia yritysten listautumista eri pörssimarkkinoille, helpottaa molemminpuolin yhtä suurten yritysinvestointien tekemistä, varmistaa, että jälleenvakuuttajilla on samat mahdollisuudet, sekä varmistaa, että voidaan luoda yhteiset transatlanttiset pääomamarkkinat termin varsinaisessa merkityksessä. Jos onnistumme tässä, voimme saavuttaa myös muita transatlanttisen yhteistyön tavoitteita. 
Lena Ek (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, Erika Mannin mietintö on todiste paitsi hänen taidoistaan esittelijänä myös transatlanttisten taloussuhteiden piilevästä voimasta. Esitän kolme hyvin merkittävää näkökohtaa teollisuusvaliokunnan puolesta.
Ensinnäkin, kuten komission jäsen mainitsi, tarvitsemme yhteistyötä energia-alalla tehokkuuden, riittävyyden ja kestävyyden osalta.
Toiseksi, mitä tulee hyvin tärkeään tutkimukseen, valiokuntamme työskentelee nyt seitsemännen puiteohjelman parissa. Yhtä tärkeää on yhteistyö Yhdysvaltojen instituutioiden kanssa sekä teollisuuden kanssa. Tällä alalla voidaan tehdä paljon yhteistyön helpottamiseksi.
Kolmanneksi, olemme keskustelleet elinkeinoalojen välistä vuoropuhelua helpottavan elimen perustamisesta. Haluaisimme perustaa jotain Iranin ja Yhdysvaltojen välisen valitustuomioistuimen tapaista, joka yksinkertaisella ja tyylikkäällä tavalla ratkaisisi tuhansia kiistoja. Toivoisimme jotain vastaavaa tulevaisuudessa.
Lopuksi haluan myös korostaa parlamenttien välisen viestinnän merkitystä keskustelun aloittamisessa ja tulosten aikaan saamisessa näiden kolmen hyvin tärkeän näkökohdan osalta. 
Marie-Hélène Descamps (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, transatlanttisten taloussuhteiden yhteydessä on tärkeää tunnustaa kulttuuri- ja koulutusalan tehtävä ja erityisluonne. Tämän vuoksi olemme iloisia havaitessamme, että esittelijä on ottanut huomioon kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan lausunnon kokonaisuudessaan.
Kulttuurin avulla voidaan vahvistaa transatlanttisia suhteita ja edistää eurooppalaisten ja amerikkalaisten välistä yhteistyötä sekä keskinäistä ymmärrystä. Tämän vuoksi kulttuuria ja koulutusta koskevan vuoropuhelun aloittaminen edistäisi jatkuvaa hyvien käytäntöjen ja kokemusten vaihtoa luvattoman kopioinnin ja tuotteiden väärentämisen torjunnan, kulttuurialan toimijoiden liikkuvuuden ja kulttuurimatkailun kehittämisen kaltaisilla aloilla.
Koulutuksen alalla keskustelun olisi keskityttävä ammattipätevyyksien tunnustamisen edistämiseen mutta myös yliopiston opettajien, tutkijoiden ja opiskelijoiden vaihdon edistämiseen. Tämän vuoksi on mainittava, että tulevasta korkea-asteen koulutuksen ja ammatillisen koulutuksen yhteistyöohjelman uusimisesta on paljon hyötyä. Toisaalta audiovisuaalialan erityisluonteen takia transatlanttisessa kaupassa tulisi kunnioittaa Euroopan unionin kulttuurista ja kielellistä monimuotoisuutta.
Tässä yhteydessä pahoittelemme sitä, että Yhdysvallat ei seurannut unionin esimerkkiä, kun tämä äänesti Unescon yleissopimuksen puolesta.
Lopuksi onnittelen jäsen Mannia hänen työnsä laadusta ja hänen kuuntelutaidostaan. 
Johannes Blokland (IND/DEM ),
   . Arvoisa puhemies, koska Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välinen keskinäinen luottamus on ollut viime vuosina koetuksella, haluan mainita kaksi seikkaa, jotka on ratkaistava luottamuksen uudelleen rakentamiseksi.
Meidän ei pidä alistua Yhdysvaltojen joihinkin EU:n kansalaisiin soveltamiin viisumivaatimuksiin. Komission puheenjohtaja Barroso teki oikein kehottaessaan Yhdysvaltoja poistamaan kymmenen uuden jäsenvaltion kansalaisiin sovelletut viisumivaatimukset. On periaatteessa väärin soveltaa tällaisia kahdenlaisia sääntöjä EU:n kansalaisiin.
Tulevien viikkojen aikana Euroopan maiden alueen epäiltyä käyttöä CIA:n vankikuljetuksiin ja laittomaan vankien säilyttämiseen käsittelevä väliaikainen valiokunta keskustelee alustavasta välivaiheen raportistaan. On merkkejä siitä, että sääntöjenvastaisuuksia on ilmennyt epäiltyjen kohtelussa, mutta toistaiseksi tästä ei ole pitävää näyttöä. Väliaikainen valiokunta jatkaa toimintaansa saadakseen kerättyä uskottavaa todistusaineistoa, jos se on mahdollista. Tältä osin parlamentin on ennen huippukokousta korostettava yhteistyön merkitystä. Pyydän kannatustanne kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan lausunnon 11 kohdalle, joka on esitetty tarkistuksena 34. 
Christofer Fjellner,
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Mannia erinomaisesta mietinnöstä sekä äärimmäisen tiiviistä ja rakentavasta yhteistyöstä aikana, jonka käytimme sen laatimiseen.
Yhdysvallat painii omassa luokassaan tärkeimpänä kauppakumppaninamme, minkä me usein unohdamme. Julkisessa keskustelussa keskitytään pääasiassa niihin harvoihin ongelmiin, joita kauppasuhteissamme ilmenee. Puhutaan Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisestä kriisistä ja konfliktista. Tämä voi toisinaan olla totta poliittisessa mielessä, mutta taloudelliselta kannalta tilanne on itse asiassa täysin päinvastainen.
Itse asiassa rohkenen jopa väittää, että Yhdysvaltojen ja EU:n välinen kauppa on kokenut vallankumouksen. Kauppavaihto välillämme on uskomattomat miljardi euroa päivässä. Rajat ylittävän taloudellisen yhdentymisen syvin muoto on molemminpuoliset suorat investoinnit. Ne ovat lisääntyneet nopeasti ja niiden arvo on jo 1,5 biljoonaa euroa. Nämä eivät ole pelkkiä lukuja. Vaikka emme ajattelisikaan niitä, niiden ansiosta saamme uusia mahdollisuuksia jokapäiväiseen elämäämme. Nämä markkinat ovat esimerkiksi luoneet lähes seitsemän miljoonaa työpaikkaa Eurooppaan. Ne tarjoavat meille yhä enemmän palveluja ja entistä parempia tuotteita.
Lisäksi transatlanttinen kauppa on merkittävä maailmantalouden liikkeelle paneva voima. Jos suhteissamme näkyy heikkouden merkkejä, sillä on lumipallovaikutus koko maailmaan. Meidän välinen kauppa ei näin ollen ole vaihtoehto köyhempien maiden kanssa käytävälle kaupalle. Pikemminkin päinvastoin, se on itse asiassa edellytys jälkimmäiselle ja rikastuttaa kaikkia, kaikkialla maailmassa. Meidän ei pidä suhtautua siihen itsestäänselvyytenä. Meidän on jatkettava työtämme ja yhdennettävä talouksiamme. Tämän vuoksi toivon, että voimme toteuttaa yhdessä Yhdysvaltojen kanssa ajatuksen esteettömistä transatlanttisista markkinoista vuoteen 2015 mennessä.
Sain eilen sähköpostia vasemmistolaiselta globalisaatiota vastustavalta liikkeeltä. Siinä kehotettiin minua ja kaikkia muita parlamentin jäseniä äänestämään mietintöä vastaan. Perusteluna oli, että jos mietintö hyväksytään parlamentin enemmistöllä, se avaa tien Yhdysvaltojen ja EU:n välisen vapaan kaupan nopeutettuun prosessiin. Toivon heidän olevan oikeassa, ja juuri tästä syystä minä ja muut ruotsalaiset konservatiiviryhmän jäsenet aiomme nimenomaan äänestää mietinnön ja transatlanttisen vapaakauppa-alueen puolesta. 
Jan Marinus Wiersma,
   . Arvoisa puhemies, kiitos minulle osoittamastanne ennätyksellisestä puheajasta, jonka vuoksi käyn suoraan asiaan ja totean aluksi, että ryhmäni kannattaa Brokin mietintöä sekä ulkoasiainvaliokunnassa aikaansaamiamme kompromisseja. Haluan myös ilmaista arvostukseni jäsen Brokin tekemää työtä kohtaan, sillä on nähdäkseni tärkeää, että kaksi suurta ryhmää omaksuu suurin piirtein saman kannan niinkin merkittävään asiaan kuin suhteisiimme Yhdysvaltoihin. Meidän kannaltamme tärkeintä on, että Yhdysvalloilla ja Euroopan unionilla on paljon yhteisiä etuja erityisesti talouden alalla, emmekä voi riittävästi korostaa näiden taloudellisten etujen merkitystä. Tähän liittyy myös niistä seuraavat riskit, kun otetaan huomioon EU:n jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen talouspoliittiset erot. Meidän on todellakin pyrittävä vahvistamaan yhteistyötä tällä alalla, ja jäsen Mannin mietintöön sisältyy monia tätä koskevia aloitteita, jotka ovat mielestäni arvokkaita.
Yhtä lailla kiistatonta on se, että näemme asiat tietyillä aloilla eri tavoin. Tämä esitetään itse asiassa oikein hyvin Brokin mietinnössä. Olemme molemmat kumppanuussuhteessa riippumattomia. Kannatan myös ajatusta entistä selkeämmin sopimuksiin perustuvasta suhteesta ja kumppanuudesta, mikä ongelmien ilmetessä antaisi mahdollisuuden keskustella niistä avoimesti ja rehellisesti etenkin parlamenttien tasolla. Kysyn vain, onko Yhdysvallat valmis tunnustamaan Euroopan unionin siinä määrin, että se on valmis tällaiseen sopimussuhteeseen.
Tulevina vuosina meidän on pyrittävä kehittämään tuoreita toimitapoja monella alalla, myös energiapolitiikan alalla, energiaongelmiemme Yhdysvaltojen ja EU:n lukuisten yhteisten etujen vuoksi. Kannatan yhä syvempää suhdetta sekä yhteistyömme lisäämistä liittovaltiotasolla.
Voisin puhua tunteja tästä merkittävästä aiheesta, mutta se on lopetettava tähän. 
Alexander Lambsdorff,
   Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kaikissa kumppanuussuhteissa on ylä- ja alamäkiä, vahvuuksia ja heikkouksia. Tärkeintä on, että perusta on vankka, ja kaikista mielipide-eroista ja kaikesta Yhdysvaltojen ystävien tiettyjen hallinnollisten toimitapojen vuoksi kokemasta turhautumisesta huolimatta tämä perusta on vankka. Kuten neuvoston puheenjohtaja totesi, kaupankäynti on suurta, kansalaisten väliset yhteydet toimivat ja myös poliittisella tasolla erilaisista vuoropuheluista ja yhteistyöstä on syntynyt lukuisia tiiviiden yhteyksien verkostoja.
Keskinäistä yhteistyötä voisi kuitenkin vielä kehittää: uusi transatlanttinen toimintaohjelma on hyvin laadittu, mutta siitä ei ole tullut aitoa perustaa toiminnalle ja sitä on elvytettävä. Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä kannattaa tämän vuoksi ehdotusta, jonka jäsen Brokin esitti transatlanttista kumppanuussopimusta koskevassa mietinnössään, sekä jäsen Mannin näkemystä transatlanttisista markkinoista.
Sopimus tuo lisäarvoa tietenkin vain, kun sitä sovelletaan, mikä tarkoittaa sitä, että myös Yhdysvaltojen – varsinkin kongressin – on osoitettava todellista sitoutumista siihen. Edistyminen on todellakin välttämätöntä tällä hetkellä ja pitkällä aikavälillä kohtaamiemme haasteiden vuoksi. Suurina demokratioina meillä ei ole varaa olla hyödyntämättä yhteistä potentiaaliamme, ja tämän vuoksi kumppanuussopimus voisi olla askel oikeaan suuntaan, joten otetaan se askel! Haluan vielä lisätä olevani iloinen siitä, että käymme tätä keskustelua Strasbourgin sijaan Brysselissä. 
Cem Özdemir,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, keskityn Brokin mietintöön. Toivomme selkeitä sanoja sen suhteen, mitä mietinnössä todetaan kansainvälisestä rikostuomioistuimesta sekä elintarvikkeiden turvallisuudesta. Minusta on tärkeää varmistaa, että EU:n kanta otetaan asianmukaisesti huomioon.
Transatlanttisen kumppanuuden, jonka on määrä tulla voimaan vuonna 2007, kannalta on kuitenkin merkittävää, että Yhdysvaltojen nykyisestä hallinnosta on tullut tavallaan toimintakyvytön, joten herää kysymys, onko tällaisen sopimuksen tekemisessä järkeä.
Lopuksi haluan käsitellä ympäristöpolitiikkaan liittyvää aihetta, sillä ryhmäni pitää sitä tärkeänä. Suosittelen koko sydämestäni kaikille jäsenille Al Goren uutta dokumenttielokuvaa. Hänen elokuvansa kiinnittää amerikkalaisten ystäviemme huomion ilmaston lämpenemiseen, joka on meitä kaikkia koskettava äärimmäisen merkittävä ongelma, jota olisi käsiteltävä näkyvämmin mietinnössä. Lainaan Al Gorea, joka toteaa: 
"Saattaa jopa olla, että seuraavien kahden vuoden aikana myös Bushin ja Cheneyn on pakko muuttaa kantaansa tätä kriisiä kohtaan." 
Helmuth Markov,
   – Arvoisa puhemies, ryhmäni kannattaa kaupan lisäämistä Yhdysvaltojen kanssa aivan yhtä paljon kuin kannatamme tavarakaupan laajentamista Afrikan, Etelä-Amerikan tai Australian kanssa. Jäsen Mann peräänkuuluttaa kuitenkin mietinnössään häntä lainatakseni "esteettömiä transatlanttisia markkinoita", ja se tarkoittaa vapaakauppa-aluetta.
Kaupan ei pitäisi olla päämäärä sinänsä suurempien voittojen vuoksi, vaan yksi niistä välineistä, joilla varmistetaan, että väestö saa tavarat ja palvelut, joilla luodaan työpaikkoja ja joilla edistetään sosiaalista kehitystä ja vaurautta. Meidän olisikin tämän vuoksi ensin arvioitava, täyttääkö mahdollinen kumppani kansainvälisesti hyväksytyt sosiaaliturvan, työpaikkojen, ympäristön ja ihmisoikeuksien standardit sekä hyväksyykö se näiden turvaamiseksi perustetut instituutiot.
Kolme lyhyttä esimerkkiä: ensinnäkin muuntogeenisistä organismeista ja hormonilihasta ollaan todellakin eri mieltä. Euroopan unionin kansalaiset eivät halua niitä. Yhdysvalloissa niiden kauppaaminen on kuitenkin täysin laillista.
Toiseksi, kun julkiset palvelut ja kattavat sosiaaliturvajärjestelmät kuuluvat kiinteästi Euroopan unionin poliittiseen kulttuuriin, asiaan suhtaudutaan Yhdysvalloissa eri tavalla. Kysyn teiltä kuinka tällaiset kansalaisille ja Euroopan unionille niin tärkeät ja sen etujen mukaiset asiat turvataan?
Kolmanneksi, vääristääkö se kilpailua, jos Yhdysvallat ei allekirjoita Kioton pöytäkirjaa? Totta kai se vääristää, koska silloin Yhdysvallat voi tuottaa halvemmalla mutta ympäristön kustannuksella. Yhdysvallat yksinkertaisesti vähät välittää WTO:n riitojenratkaisuelimen päätöksistä puuvillan vientituen kaltaisissa asioissa.
Parlamentti hyväksyi hiljattain Agnoletton mietinnön, jossa todetaan selvästi, että Euroopan unionin on sisällytettävä ihmisoikeuslauseke kaikkiin kolmansien maiden kanssa tehtäviin sopimuksiin. Yhdysvaltojen sotatoimet Irakissa ovat kansainvälisen oikeuden vastaisia, se ei tunnusta kansainvälistä rikostuomioistuinta ja se pitää sotavankeja epäinhimillisissä oloissa Guantánamo Bayn kaltaisissa vankiloissa.
Katson, että parlamentti menettää täysin uskottavuutensa, jos se etenee Yhdysvaltojen kanssa kohti vapaakauppa-aluetta ilman, että Yhdysvallat ensin noudattaa kansainvälisesti sovittuja standardeja ja normeja. 
Bastiaan Belder,
   . Arvoisa puhemies, Euroopan unionin ja Kiinan kansantasavallan välisiä suhteita koskevan Euroopan parlamentin mietinnön esittelijänä kannatin asiakirjaluonnoksessani Yhdysvaltojen ehdotusta Kiinan rauhanomaisesta kehityksestä EU:n kanssa käytävästä strategisesta vuoropuhelusta. Koska tämä asia on maailmanlaajuinen, se loppujen lopuksi aiheuttaa EU:lle ja Yhdysvalloille yhtäläistä päänvaivaa, joka ei rajoitu kauppakiistoihin tai ihmisoikeuksien kunnioittamiseen Kiinassa.
Tämän vuoksi katson, että nyt käsiteltävän Brokin mietinnön 8, 9 ja 21 kohdat tuovat toivottua apua, sillä niissä kannatetaan transatlanttista lähestymistapaa suhteissa Kiinaan. Tämä auttaisi erityisesti lieventämään Taiwania ympäröivää vaarallista jännitettä sekä edistämään Tiibetin asiaa. Juuri tänä aamuna Dalai Lama kertoi minulle henkilökohtaisesta näkemyksestään, jonka mukaan Tiibetin asiaa on kiireellisesti käsiteltävä transatlanttisella tasolla.
Katson, että yhdistämällä transatlanttiset voimat voimme taivutella Kiinan aidoksi kumppaniksi kansainväliseen järjestelmään. 
Konrad Szymański,
   .Arvoisa puhemies, Brokin ja Mannin mietinnöissä esitetään äärimmäisen tasapainoisella tavalla suunnitelma toivotun yhteistyön vahvistamisesta Yhdysvaltojen kanssa. Vapaakauppa, lainsäätäjien vuoropuhelu ja tiiviimpi yhteistyö turvallisuus- ja puolustusaloilla ovat luonnollisesti pääasialliset toimialat. Kiitän molempia esittelijöitä.
Haluan esittää joitakin lyhyitä poliittisia huomautuksia. Jos me Euroopassa haluamme välttää nuoremman osakkaan aseman, meillä ei ole varaa jäädä jälkeen talous- ja sotilasasioissa. Minun on sanottava olleeni hämmästynyt Yhdysvaltojen yksipuolisuutta koskevista valituksista, koska puolustusmenomme ovat kaksi kolmannesta Yhdysvaltojen menoista. Olen huolissani siitä, että Euroopalla on vain 25 prosenttia Yhdysvaltojen liikkuvasta puolustuspotentiaalista ja että Euroopassa on vain vanhentuneet Naton tukikohdat, jotka lisäksi voidaan syrjäyttää epämääräisten EU:n hankkeiden tieltä.
Euroopan unionista ei tulee maailmanluokan kumppania, jos menetämme kykymme luoda strategisen poliittisen kumppanuuden Yhdysvaltojen kanssa. Emme voi vaihtaa Yhdysvaltoja toiseen, parempaan kumppaniin tällaisessa kumppanuudessa. Taantuvan talouden, kituvan julkisen talouden ja väestön rakennetta koskevien hälytyttävien lukujen Euroopan unionille on avoinna vain yksi vaihtoehto. Vaihtoehto on syrjäytyminen ja eristäytyminen maailman laidalle, samalla kun muu maailma puskee eteenpäin, toisinaan uhkarohkeasti ja toisinaan jopa meihin vihamielisesti suhtautuen. 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Arvoisa puhemies, keskustelemme tänään yhdestä EU:n tärkeimmästä kumppanista ja haasteesta, jonka suhteemme tähän kumppaniin aiheuttaa. Kuulemme täällä parlamentissa usein voimakasta kritiikkiä Yhdysvaltoja kohtaan ja Yhdysvaltojen tuomitsemista. Paljon harvemmin vedotaan pidättymään suurimman liittolaisemme tuomitsemisesta. Meidän olisi vältettävä molempia ääripäitä. EU tarvitsee Yhdysvaltoja ja Yhdysvallat tarvitsee EU:ta. Sanon näin, koska Aasian asema vahvistuu nopeasti, kuten vahvistuu myös Latinalaisen Amerikan ja Afrikan demografinen ja poliittinen merkitys.
Pakkomielteenomainen Yhdysvaltojenvastaisuus on tuhoisaa, mutta yhtä tuhoisaa on kiistää oikeus esittää ystävillemme kysymyksiä, jotka koskevat esimerkiksi Guantanamo Bayta. Meidän on myös kärsivällisesti selitettävä Washingtonille, että jos poistamme vähitellen kaupan interventionistiset ja protektionistiset toimet tasapainon vuoksi myös Yhdysvaltojen olisi tehtävä samoin.
EU:n ja Yhdysvaltojen suhteiden olisi lähitulevaisuudessa kypsyttävä todelliseksi kumppanuudeksi ja strategiseksi liittolaisuudeksi, mutta näin tapahtuu vain, jos emme antaudu sellaisille stereotypioille kuin "opettaja-Eurooppa" ja "Eurooppa, Yhdysvaltojen asiakas ". 
Georgios Papastamkos (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, haluan ilmaista lämpimät kiitokseni sekä jäsen Brokille että jäsen Mannille heidän luovista panoksistaan tämänpäiväiseen vuoropuheluun.
Kuten asiaa koskevista tilastoista käy ilmi, enkä nyt kommentoi tilastoja sen enempää ajanpuutteen vuoksi, EU:n ja Yhdysvaltojen taloussuhteille ominaisia piirteitä ovat symmetria ja todellinen keskinäinen riippuvuus. Silloin tällöin ilmenevät kriisitilanteet ovat mielestäni osa tämän keskinäisen riippuvuuden hallinnointia koskevaa kysymystä, sillä se on vailla vastausta. Keskinäinen riippuvuus ei liity pelkästään menneisyyteen, vaan myös uusiin globaaleihin taloudellisiin ja sosiaalisiin haasteisiin, ja näihin sisältyvät myös vuosituhattavoitteet.
Globaaleihin haasteisiin vastaaminen edellyttää siirtymistä kahdenvälisten suhteiden nykyisestä lausuntovaiheesta yhtenäiseen, avoimeen ja vakaaseen institutionaaliseen kehykseen ja yhdenmukaistettuun kahdenväliseen sääntely-ympäristöön. Tavoite esteettömistä transatlanttisista markkinoista on mahdollista saavuttaa, mutta toiminnan on perustuttava uuteen ja yhdenmukaiseen sääntelyrakenteeseen.
Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisen tiiviin yhteistyön laajentumisella ja tehostumisella odotetaan olevan myönteinen vaikutus kaikkiin tämänhetkisistä maailmanlaajuisista ongelmista johtuviin haasteisiin.
Viittaan muun muassa yhteisten periaatteiden ja arvojen edistämiseen. Näitä ovat demokratia, oikeusvaltio, perusoikeuksien ja perusvapauksien puolustaminen, laajempi näkemys maailmankaupan järjestelmästä, tehokas kansainvälinen ympäristönsuojelu, terrorismin ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuminen sekä uuden rahoitusrakenteen luominen.
EU:n ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden yhtenäisyyden rikkominen puolestaan lisää kansainvälistä epävarmuutta ja sillä olisi maailmanlaajuisesti kielteisiä vaikutuksia yhteistyöhön, rauhaan, vakauteen ja turvallisuuteen niin poliittisesti kuin taloudellisestikin.
Kuten komission jäsen Mandelson totesi, Dohan kierroksen neuvottelujen loppuun saattaminen on testi Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisille tiiviille suhteille. 
Józef Pinior (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, meidän on syvennettävä Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisiä taloudellisia ja poliittisia suhteita ja laadittava uusi transatlanttinen kumppanuussopimus vuodeksi 2007.
Haluan korosta erityisesti Euroopan parlamentin ja Yhdysvaltojen kongressin välisen poliittisen vuoropuhelun merkitystä. Ennen jokaista EU:n ja Yhdysvaltojen välistä huippukokousta olisi järjestettävä lainsäätäjien tarnsatlanttisen vuoropuhelun tapaaminen, jossa käsitellään poliittisia, taloudellisia, kulttuurisia ja sosiaalisia kysymyksiä. Tavoitteena olisi, että lainsäätäjien transatlanttisesta vuoropuhelusta tulee merkittävä perusta EU:n ulkopolitiikalle.
Yhdysvaltojen johtoasema uuden vuosituhannen alussa edellyttää EU:lta riippumattomuuden osoittamista ja aitoa kumppanuutta transatlanttisissa suhteissa. Kysymykset on kysyttävä avoimesti ja on etsittävä yhteinen poliittinen perusta. Pakottavin asia on edelleen tarve saada Yhdysvallat osallistumaan YK:n uudistukseen sekä kunnioittamaan ihmisoikeuksia ja kansalaisvapauksia terrorismin vastaisessa taistelussa. Näistä asioista on keskusteltava seuraavassa EU:n ja Yhdysvaltojen välisessä huippukokouksessa.
Haluan vielä käsitellä viisumiasiaa. Euroopan unionin ei pidä suvaita tilannetta, jossa joidenkin jäsenvaltioiden kansalaisilta edellytetään viisumia Yhdysvaltoihin mentäessä. EU:n asiasta vastaavien toimielinten on yhteyksissään Yhdysvaltojen viranomaisiin tuotava esiin viisumirajoitusten poistaminen kaikilta Euroopan unionin kansalaisilta. 
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, molemmissa mietinnöissä ja erityisesti Mannin mietinnössä tuodaan esiin Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden vahvuus ja korostetaan samalla kaikkia niitä aloja, joilla voi ilmetä vaikeuksia ja väärinymmärryksiä. Nyt on hyvä aika korostaa, kuinka vahvat nämä suhteet ovat ja missä määrin ne ratkaisevat nykyisen hallinnon ja tiettyihin hallintoihin ja johtajiin liittyvät ongelmat, joista kaikki meistä eivät pidä. Kyse on jostakin tätäkin syvemmästä ja laajemmalle ulottuvasta asiasta. Se on mahdollisesti käymämme voimakkaan poliittisen keskustelun yläpuolella. Voimme kertoa totuuden vastapuolelle juuri siksi, että suhteemme on niin vahva.
Suhteistamme puuttuu kuitenkin aidosti uusi rakenne, todellinen uusi arkkitehtuuri. Kuten mietinnöissä mainitaan, tarvitsemme uuden rakenteen suojaamaan suhteitamme, suojaamaan niitä ulkoisilta kuohunnoilta ja vahvistamaan niitä entisestään. Tämä edellyttää sitoumuksia komissiolta. Tätä uutta rakennetta tarkastellessamme emme havaitse komission sitoumuksia, mutta mielestäni komission tehtävä olisi kehittyä ja tehdä työtä tämän eteen. 
Caroline Lucas (Verts/ALE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää Erika Mannia kaikesta hänen tekemästään työstä sekä hänen halukkuudestaan vähintäänkin harkita avoimesti myös muita näkökantoja ja näkemyksiä. Olen kuitenkin hieman huolissani mietinnöstä.
Ensinnäkin on vähintäänkin kyseenalaista, onko nyt poliittisesti oikea aika edistää toimintaa, jossa on itse asiassa kysymys kahdenvälisestä vapaakauppa-alueesta. Monenkeskinen järjestelmä on juuri nyt kriisissä. Meidän on siis pohdittava, millaisen poliittisen viestin lähetämme toimimalla näin.
Toinen huoleni koskee sitä, että jos ryhdymme äärimmäisen kiistanalaisiin toimiin, kuten investointien, julkisten hankintojen ja palvelujen vapauttamiseen suunnitellulla transatlanttisella vapaakauppa-alueella, muut maat voivat hyvin mieltää tämän siten, että EU ja Yhdysvallat valmistelevat neuvottelujen siirtämistä globaalille tasolle. Kuten tiedätte, tätä on vastustettu kiivaasti WTO:ssa.
Lisäksi sääntelyn ja yhdenmukaistamisen osalta on vaara, että tarkistuksista ja päinvastaista todistavista kauniista sanoista huolimatta näemme kovan taistelun jälkeen saavutettujen ympäristöä, terveyttä ja kuluttajia koskevien standardien heikkenevän vahvistumisen sijaan. 
Mirosław Mariusz Piotrowski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, uuden transatlanttisen kumppanuussopimuksen yhteydessä haluan kiinnittää erityistä huomiota EU:n ja Yhdysvaltojen nykyisiin erimielisyyksiin maailmanlaajuisen terrorismin torjunnassa käytettävistä strategioista ja menetelmistä.
Erimielisyyden välittömänä seurauksena molempien kumppaneiden tehokkuus on vähentynyt. Maailmanlaajuinen terrorismi on uusi ilmiö, jonka laajuutta ei vielä täysin tunneta, mutta se ulottuu laajalle ja sillä hyvät toimintavalmiudet. Sitä on verrattu jopa kommunismiin, koska se uhkaa kaikkia. Sen sijaan, että nimitämme jonkun epämääräisen tutkintakomitean, jolla ei ole todellista toimivaltaa, meidän olisi rakennettava asianmukaista yhteistyötä EU:n jäsenvaltioiden ja Yhdysvaltojen kesken, ja tällä tarkoitan myös molempien tiedustelupalvelujen yhteistyön vahvistamista.
Terrorismin torjuntaa varten tarvitaan selkeät periaatteet, koordinoituja toimia ja keskinäistä luottamusta, sillä niiden avulla voidaan todella suojella ihmisoikeuksia nykymaailmassa. 
Philip Claeys (NI ). –
   Arvoisa puhemies, vaikka päätöslauselmaesityksessä korostetaankin – hyvästä syystä – vakaan institutionaalisen kehyksen tarvetta transatlanttisiin suhteisiin, katson, ettei tämän keskustelun pitäisi koskea pelkästään näitä rakenteita. Ennen kaikkea on tärkeää, että molemmin puolin valtamerta löytyy halukkuutta tehdä yhteistyötä ja käsitellä yhdessä kohtaamiamme ongelmia.
Terrorismin vastaisen taistelun yhteydessä olemme parlamentissa ja kiinnittäneet paljon huomiota – aivan kuten meidän pitääkin – Guantánamo Bayhin sekä CIA:n väitettyihin laittomiin käytäntöihin Euroopassa. Sanomattakin on selvää, että terrorismin vastaisen taistelun on toteuduttava tiukassa oikeuskehyksessä.
On kuitenkin myös todettava, että eräät parlamentin ryhmät eivät ole niinkään kiinnostuneita terroristien tai terroristeiksi väitettyjen oikeuksista kuin yleisestä Yhdysvaltojen vastustamisesta. Jos nämä ryhmät yhtä aktiivisesti tuomitsisivat ihmisoikeusrikkomukset esimerkiksi Kuubassa, olisimme jo voineet edistyä paljonkin. Puhumme nyt ihmisistä, joita sekä syytetään terrorismista että pidetään vangittuina heidän poliittisten näkemystensä vuoksi. 
Antonio López-Istúriz White (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, transatlanttiset suhteet ovat olennaisessa asemassa, sillä niiden avulla Yhdysvallat ja Euroopan unioni voivat vastata menestyksekkäästi yhteisiin haasteisiinsa.
Olemme molemmat vakaasti sitoutuneita turvallisen maailmanjärjestyksen aikaansaamiseen. Tämän vuoksi ensisijaisena tavoitteenamme on oltavat tehokas terrorismin torjunta. Totalitarismiin ja vapaudenriistoon vastaamiseksi ei ole muita vaihtoehtoja kuin vahva ja vankka liitto luonnollisen kumppanimme Yhdysvaltojen kanssa: se on ainoa liitto, joka on tuottanut tuloksia ja tuottaa niitä myös vastaisuudessa.
Käytän tilaisuutta hyväkseni kiittääkseni Yhdysvaltojen ulkoministeriä ilmoituksesta, jonka mukaan Washington osallistuu Iranin ydinohjelmaa koskeviin monenkeskisiin neuvotteluihin. Jos Teheran luopuu uraanin rikastuttamistoimistaan, Iranin on keskeytettävä uraanin rikastuttamista ja uudelleenkäsittelyä koskevat toimensa kokonaan ja todistettavasti.
Tarvitaan täysimääräistä yhteistyötä ja pinnalliseen Yhdysvaltojen vastaisuuteen perustuvasta tekopyhästä kansankiihottamisesta on luovuttava kokonaan. On hyvin tärkeää vahvistaa suhteita Yhdysvaltoihin ja laatia assosiaatiosopimus, kuten Brokin mietinnössä todetaan.
Meidän on edistettävä suhteitamme, mutta ei kuitenkaan kritiikittömästi, ja tutkittava uusia mahdollisuuksia entistä laajempaan ja koordinoituun yhteiseen kansainväliseen toimintaan sekä markkinoidemme laajempaan yhdentämiseen, josta on hyötyä kansalaisille.
Euroopan unioni epäonnistuu, jos se asettuu Yhdysvaltoja vastaan eikä pidä sitä luonnollisena liittolaisenaan. Liittoutuminen on tarpeen yhteisten arvojemme vuoksi – demokratian, ihmisoikeuksien ja vapauksien kunnioittamisen sekä rauhan ja yhteisen turvallisuuden edistämisen vuoksi.
Lisäksi toivomme, että seuraavassa, kesäkuussa Wienissä pidettävässä Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin huippukokouksessa annetaan selkeä sysäys suhteidemme tiivistämiseksi myös talouden alalla.
Atlantin molemminpuolisen vaurauden alueen luominen on olennaisen tärkeää, jotta voimme varmistaa, että kansalaiset voivat edelleen nauttia Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen tarjoamasta hyvinvoinnista. 
Hannes Swoboda (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, Yhdysvaltojen ja EU:n välinen kumppanuus on ongelmallinen, mutta välttämätön. Kuten komission puheenjohtaja Barroso kerran totesi, Yhdysvaltojen kanssa keskusteltaessa on oltava samalla tasolla. Ei ole juurikaan järkeä kehottaa Yhdysvaltoja asettumaan nyt polvilleen, jotta me voisimme puhua samalla tasolla. Meidän on vahvistuttava, meidän on hyödynnettävä täysimääräisesti potentiaaliamme – niin taloudessa kuin ulkopolitiikassakin.
Ulkopolitiikasta haluan mainita kaksi alaa, joilla on mielestäni edistytty hienosti. Toinen on Lähi-idän rahoitustukea koskeva kysymys. Arvoisa komission jäsen, tiedän teidän toimineen kulisseissa hyvin aktiivisesti, jotta löytäisimme kohtuullisen ja käytännöllisen ratkaisun tähän asiaan. Ole hyvin iloinen siitä, että EU ja Yhdysvallat löysivät sen.
Toinen asia on Iran. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Plassnik, en pelkästään toivota teille onnea matkaan, vaan toivon myös, että pystytte tekemään paljon taivuttelutyötä. Meidän on pysyttävä tiukkana tässä asiassa. Yhdysvaltojen on kuitenkin puhuttava myös suoraan Iranille, kuten juuri ilmoitettiin. Sotilasseikkailuille ei sen sijaan ole mitään sijaa. Näistä kahdesta asiasta toivon meidän pystyvän keskustelemaan Yhdysvaltojen kanssa aidosti riippumattomina ja itseemme luottavina kumppaneina. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, on varmaa, että jos jäsen Brok olisi kuullut suurimman vielä elossa olevan filosofin Noam Chomskyn viime luennon, hän olisi kirjoittanut erilaisen mietinnön. Chomskyn mukaan Amerikan yhdysvallat kuolee demokratian puutteeseen, ja demokratian ja kanssakäymisen puute on ilmeinen. Voin todistaa sen teille. Kuka tahansa Yhdysvaltojen kansalainen voi tulla minne tahansa Euroopassa ilman viisumia. Voivatko kaikki eurooppalaiset mennä Yhdysvaltoihin ilman viisumia? Vastaan muistuttamalla, että kun Euroopan parlamentin jäsenet matkustivat Yhdysvaltoihin tutkimaan CIA:n lentoja, Yhdysvaltojen kongressin jäsenet eivät ottaneet heitä vastaan. Yhdysvallat ei ole allekirjoittanut Kioton pöytäkirjaa ja jatkaa ilmakehän myrkyttämistä. Se ei suostu Haagin kansainvälisen tuomioistuimen tuomiovaltaan; se vain lähettelee tuomareita.
Minä kieltäydyn täysin hyväksymästä sitä, että Eurooppa olisi juna, jonka höyryveturi on amerikkalainen ja jossa on amerikkalainen kuljettaja. Se on suuri virhe. Haluamme yhtäläisiin ehtoihin perustuvat suhteet. Yhdysvallat ei salli meidän pitää eurooppalaista armeijaa. Naton johtaja on amerikkalainen komentaja. Jopa osakekaupassamme seurataan Dow Jones -indeksiä. Meillä ei ole omaa politiikkaa. Meillä on Yhdysvaltojen ylivalta. Haluamme yhtäläisiin ehtoihin perustuvat suhteet, emme amerikkalaisten ylipäällikkyyttä, joka haittaa Euroopan demokratiakehitystä. 
Ashley Mote (NI ). –
   Arvoisa puhemies, kukaan ei ole maininnut Galileoa – Yhdysvaltojen GPS-järjestelmän välitöntä eurooppalaista kilpailijaa – joista kiinalaisilla on 20 prosentin osuus. Tällä päätöksellä saadaan mahdollisesti aikaan epävakautta tulevaisuuden asetuotannossa ja se uhkaa rauhaa.
Galileo on EU:n erittäin kunnianhimoinen ja kallis pyrkimys kilpailla Yhdysvaltojen kanssa todellisesta vallasta maapallolla ja avaruudessa, miksi muuten jäljenneltäisiin GPS:ää? EU:lla ei ole laillista oikeutta perustaa omaa avaruusohjelmaansa – se on riippuvainen hylätyn perustuslakisopimuksen ratifioinnista. Tällaisista yksityiskohdista ei kuitenkaan piitata.
EU haluaa omien satelliittiensa olevan osa tulevaisuuden sotilasoperaatioita, eikä se halua odottaa. Koska kaikkia tulevia taisteluaseita ohjataan satelliiteista, on ilmeistä, että EU auttaa Kiinaa uudelleenvarustelussa. Kun otetaan huomioon Yhdysvaltojen sitoumukset Japanissa, Taiwanissa ja Kaakkois-Aasiassa, voiko Yhdysvallat suhtautua muuten kuin varautuneesti niihin, jotka osallistuvat Kiinan uudelleenvarustautumiseen? 
Benoît Hamon (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, on selvää, että Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin on vahvistettava vuoropuheluaan ja yhteistyötään talouden, kaupan ja sääntelyn alalla sekä jopa sosiaalialalla edistämällä kunnollista työtä, kuten ammattiliitot molemmin puolin Atlanttia toivovat.
Kysymys ei siis ole siitä, pitäisikö transatlanttisia suhteita parantaa, vaan siitä, kuinka niitä voidaan parantaa. Tältä kannalta katson, ettei vastaus välttämättä ole esteettömien transatlanttisten markkinoiden luominen vuoteen 2015 mennessä. Ovatko kaikki transatlanttisten markkinoiden esteet ei-toivottuja? Eivät ole. Emme halua avata markkinoitamme muuntogeenisille organismeille tai hormoneilla kasvatetun karjan lihalle. Tämän vuoksi haluan transatlanttisen esityslistan perustuvan yleisen eurooppalaisen edun mukaiseen käytännön tutkimukseen, eikä sen varsinaisena tavoitteena pidä olla ehdoton sitoutuminen vapaakauppaan.
Epäilen myös, onko nyt oikea aika ehdottaa näin laajaa kahdenvälistä aloitetta, kun kumppanimme Yhdysvallat uhkaa maailmanlaajuista makrotaloudellista vakautta sallimalla kauppavajeensa ja talousarviovajeensa lisääntyä samalla, kun se julkisesti asettaa kyseenalaiseksi monenkeskisyyden ansiot ja periaatteet tai vastustaa Kioton pöytäkirjan ja kansainvälisen rikostuomioistuimen kaltaisia aloitteita. Haluaisin, että jäsen Mannin erinomaista mietintöä tarkistetaan tämän mukaisesti. 
Ursula Plassnik,
   Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, aikomukseni käsitellä useita asioita lähestyvässä huippukokouksessa vahvistuvat. Nämä asiat koskevat yhteistä tulevaisuuttamme, yhteistyötä demokratian, ihmisoikeuksien, vapauden ja vaurauden edistämiseksi sekä liittyvät maailmanlaajuisin haasteisiin: ilmastonmuutos, terrorismin torjunta, joukkotuhoaseiden leviämisen estäminen sekä energiavarmuus, joka huolestuttaa meitä molemmin puolin Atlanttia ja jonka parissa neuvosto on tehnyt paljon työtä tällä puolivuotiskaudella. Viittasin jo johdantopuheenvuorossani lentoliikennesopimukseen. Mitä tulee kansainvälisiin kysymyksiin, on todettu, että monilla aloilla on edistytty viime kuukausina. Meidän on edettävä hitaasti, pienin askelin. Haluan kiittää myös komissiota tiiviistä yhteistyöstä.
Lopuksi haluan kiittää esittelijöitä ja kaikkia mietinnön parissa työskennelleitä sekä transatlanttisia suhteitamme koskevaan keskusteluun säännöllisesti osallistuvia henkilöitä. Suhteet ovat keskeisessä asemassa Euroopan unionissa ja meidän kaikkien kannalta, joten meidän on vältettävä yksipuolisia kantoja. Sen sijaan tarvitaan keskustelua nykyisistä kiistanaiheista ja kaikista ratkaisua vailla olevista kysymyksistä kumppaneina. Näiden seikkojen ei pidä kuitenkaan varjostaa sitä, mikä sitoo meidät toisiimme tai mikä on syvällistä ja paineita kestävää: yhteinen arvoyhteisömme ja meille tärkeitä maailman asioita koskeva työ. 
Benita Ferrero-Waldner,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää arvoisia parlamentin jäseniä tästä erinomaisesta keskustelusta, joka koskee keskeisiä ja merkittäviä suhteita ja jossa keskitytään todellakin siihen, kuinka pitkälle yhteistyömme voi kehittyä ulkopolitiikan ja demokratian edistämisen aloilla, lisääntyvään yhteistyöhön energia-alalla sekä talouksiemme kasvun ja kilpailukyvyn edistämiseen. Vastaan lyhyesti joihinkin kysymyksiin.
Me todellakin aiomme allekirjoittaa opetusta korkeakouluissa ja ammatillisissa oppilaitoksissa koskevan uuden sopimuksen, johon sisältyy innovatiivisen transatlanttisen tutkinto-ohjelman käynnistäminen.
Mitä tulee matkailuun – joka myös mainittiin – vaihtoa voitaisiin helpottaa laajentamalla viisumivapausohjelma kaikkiin jäsenvaltioihin.
Ympäristöalalla haluamme käynnistää uudelleen vuoropuhelun Yhdysvaltojen kanssa, erityisesti korkean tason keskustelun ympäristöstä, myös ilmastonmuutoksesta. Myös energia-alan yhteistyössämme käsitellään ilmastonmuutosta energiatehokkuuden kannalta. Yleisen vuoropuhelumme on kuitenkin oltava tätä laajempaa.
Niiden vuoksi, jotka kenties eivät olleet aluksi paikalla, haluan vielä palata viisumivapauteen ja viisumien vastavuoroisuuteen. Mainitsemme nämä asiat säännöllisesti ja ne myös sisältyvät vuoropuheluun, minkä vuoksi ne esitetään varmasti jälleen presidentti Bushille.
Mitä tulee matkustajien nimiluetteloihin ja Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen hiljattain antamaan tuomioon Euroopan parlamentin esittämissä asioissa, kunnioitamme täysin tuomioistuimen tuomiota ja analyysia ja noudatamme niitä täysimääräisesti. Teemme yhteistyötä parlamentin, neuvoston ja kansallisten tietosuojaviranomaisten kanssa varmistaaksemme, että tuomiota noudatetaan täysimääräisesti. Meillä on vain neljä kuukautta aikaa löytää uusi oikeusperusta, mutta toivon, että voimme tehdä yhteistyötä siten, ettei suojastandardeja heikennetä eikä transatlanttiseen lentoliikenteeseen tule häiriöitä ja että korkea turvallisuustaso säilyy.
Odotamme Galileo-satelliittinavigointijärjestelmän menestyksekästä käyttöönottoa, ja tässä yhteydessä on tarpeen ja hyödyllistä tehdä yhteistyötä kolmansien maiden kanssa. Toivomme yhteistyön Yhdysvaltojen kanssa tuovan lisäetuja yrityksillemme ja kansalaisille.
Olemme hyvin kiitollisia kahdelle esittelijälle ja kiitämme parlamenttia sitoutumisesta ja paneutumisesta asiaan. Se antaa meille varmasti lisävoimia. 
Peter Mandelson,
   . Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää molempia esittelijöitä kahdesta erinomaisesta mietinnöstä ja esittää vain muutaman huomautuksen.
Ensimmäinen huomautukseni on, että kaikesta Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin välisessä kaupassa syntyneiden erimielisyyksien herättämästä huomiosta huolimatta on syytä muistaa, että 98 prosenttia kaupankäynnistä on kiistatonta. Kiistatilanteessa molemmat osapuolet toimivat nopeasti, vaikkakaan eivät aina menestyksekkäästi, mutta toimivat kuitenkin ripeästi ratkaistakseen kiistat ystävällisesti ja nopeasti. Meidän on syytä muistaa tämä ja iloita siitä olematta mitenkään omahyväisiä.
Toinen huomautukseni on, että Erika Mannin mietinnössä ei varsinaisesti vaadita vapaakauppa-aluetta, joten sitä vastustavat tähtäävät nyt väärään maalitauluun. Mietinnössä vaaditaan esteetöntä aluetta, EU:n ja Yhdysvaltojen välisiä esteettömiä transatlanttisia markkinoita. Tätä voimme kannattaa ja tukea. Kuten aiemmin totesin, en katso sen houkuttelevan kannatusta jonkinlaiselle suurta mullistusta koskevalle suunnitelmalle. On kuitenkin totta, että meidän välisemme kauppa- ja investointisuhteet ovat arvoltaan valtavia ihmisten työpaikkojen, heidän toimeentulonsa ja tulevaisuutensa kannalta. Kyseessä eivät enää ole niinkään tariffit, jotka estäisivät suhteidemme tiivistymisen; kyse on muista kuin tariffeihin liittyvistä esteistä, sääntelyyn perustuvista esteistä, erilaisista standardeista ja lupamenettelyistä ja muusta sellaisesta. Kaikki esteet on hävitettävä. Nämä ovat meille hyvin jaloja ja asianmukaisia taloudellisia tavoitteita, joita on ryhdyttävä toteuttamaan. Tämän vuoksi suosittelen lämpimästi tätä mietintöä ja panemme sen sisältämän viestin yksikössäni huolella täytäntöön. 
Puhemies.
   Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00.
Bogdan Golik (PSE ). –
   EU:n ja Yhdysvaltojen välisen tulevan huippukokouksen osalta haluan onnitella molempia esittelijöitä ja korostaa tarvetta parantaa kahden yhteisön välisiä suhteita.
Yhteisiä toimia tarvitaan nykyisin yhteisen edun ja yhteisten arvojen tai uhkien aloilla, jotta yhteinen politiikkamme ja taloussuhteemme saisivat uuden, tehokkaan ja edustavan ulottuvuuden ja jotta voimme yhdistää voimamme terrorismiuhan edessä.
Globaalit ongelmat edellyttävät globaalia ja nopeaa toimintaa. YK:n vuoden 2005 huippukokouksen ensisijaisten tavoitteiden sekä terrorismin vastaisen toimintasuunnitelman laatimisen olisi oltava yhteistyömme tavoitteena ja motivaationa sille. On nopeutettava uudistuksia niin Naton kuin YK:nkin rakenteissa korostaen erityisesti YK:n turvallisuusneuvoston uudistusta.
Länsimaiden vihollisen romahtaminen Itä-Euroopassa sekä jäsenvaltioiden väliset erimielisyydet Irakin sodasta nostavat esiin Yhdysvalloissa ja Euroopassa usein esitetyn kysymyksen, nimittäin sen, onko Natolla enää mitään tarkoitusta. Terrorismin uhka voi toimia liittouman olemassaolon perustana, mutta tämä haaste edellyttää uusia poliittisia ja sotilaallisia rakenteita sekä yhteistyötä Euroopan ulko- ja turvallisuuspolitiikassa.
On ryhdyttävä toimeen yhteisen strategian laatimiseksi, jotta energia- ja raaka-ainetoimitukset voidaan turvata monipuolistamalla energialähteitä, tuotantoa ja kuljetusta, ja poliittista vuoropuhelua uusiutuvista energialähteistä on lisättävä. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana minuutin puheenvuorot poliittisesti tärkeistä asioista. 
Avril Doyle (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, olemme voineet lukea, että tämä viikko on Vihreä viikko. Tämän vuoden teemana on luonnon monimuotoisuuden väheneminen. Viime vuonna keskityttiin ilmastonmuutokseen. Ilmastonmuutos ja luonnon monimuotoisuuden väheneminen ovat kaksi suurinta ympäristöhaastettamme. Haluan esittää vastalauseeni sen johdosta, ettei luonnon monimuotoisuudesta keskustelemiselle ole varattu aikaa tällä istuntojaksolla, vaikka on Vihreä viikko. Parlamentin jäseninä meidän olisi pitänyt osallistua Vihreän viikon viettoon keskustelemalla sen teemana olevasta luonnon monimuotoisuuden vähenemisestä. Meillä on lintudirektiivi, luontodirektiivi, yhteinen maatalouspolitiikka, yhteinen kalastuspolitiikka, rakennerahastot sekä 18 000 Natura 2000 -aluetta ja niiden muodostama verkko, mutta silti meillä ei ole yhdistävää lähestymistapaa, jonka avulla tämä kysymys voitaisiin ottaa huomioon kaikilla näillä aloilla.
Euroopan unionissa on tilaa valloittavia vieraita tulokaslajeja, ja yli 40 prosenttia EU:n kasvi- ja eläinlajeista on uhattuna, mutta silti emme keskustele tästä asiasta Vihreäksi viikoksi nimetyn viikon aikana. Arvoisa varapuhemies, esitän vastalauseeni ja haluaisin teidän välittävän sen parlamentin puhemiehelle. 
Lissy Gröner (PSE )
   – Arvoisa puhemies, olen todella iloinen siitä, että neuvoston puheenjohtaja Plassnik ja komission jäsen Ferrero-Waldner ovat yhä täällä.
Viime viikonloppuna Moskovassa reagoitiin liiallisella väkivallalla rauhanomaisiin mielenosoituksiin. Mielestämme meidän olisi Euroopan unionissa todettava ehdottomasti, ettei tällaista saisi tapahtua maassa, joka on parhaillaan Euroopan neuvoston ministerikomitean puheenjohtaja. Tämä asia koskee Euroopan unionin voimakasta kumppania. Aiomme järjestää perjantaina iltapäivällä Brysselissä ja monilla muilla paikkakunnilla Euroopassa mielenosoituksia rauhanomaisiin mielenosoittajiin kohdistuvia ihmisoikeusrikkomuksia vastaan.
Ensi viikonlopun jälkeisenä viikonloppuna Varsovassa järjestetään Gay Pride -tapahtuma. Olen kuullut Varsovan viranomaisten toteavan, että sielläkin voi esiintyä ylilyöntejä ja että kaikkien osallistujien on varauduttava mahdolliseen väkivaltaan.
Aion marssia ja liputtaa niiden oikeuksien puolesta, jotka 13 artiklassa taataan kaikille Euroopan unionissa. Toivon, että monet osallistuvat ja sanovat, ettei suvaitsemattomuudelle ole sijaa Euroopan unionissa. Pidetään lippu korkealla! 
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ).
   – Haluan tervehtiä kunnioittavasti portugalilaisia kalastajia täältä parlamentista käsin. He järjestävät kansallispäivänään mittavan vastalausetapahtuman, jolla he lamaannuttavat kalastuslaivaston ja vaativat sellaisten toimenpiteiden hyväksymistä, joita tarvitaan tämän paitsi Portugalille myös monille muille EU:n jäsenvaltioille elintärkeän alan turvaamiseksi nyt ja tulevaisuudessa.
Jo pitkään jatkunut kalastusalan kriisi, joka johtuu sellaisista seikoista kuin esimerkiksi kalastuksen kaupallistamisesta eli siitä, miten ensimyyntihinnat määräytyvät, on pahentunut polttoaineen huomattavan hinnannousun vuoksi. Tämä on johtanut alan taloudelliseen tukahtumiseen ja vaikuttanut syvästi yhteiskuntaan huonontamalla palkkoja ja lisäämällä työttömyyttä. Tämän vuoksi on toteutettava kiireellisiä yhteisön toimenpiteitä, jotta voidaan varmistaa alan ja sen työntekijöiden tulot. Tähän alan edustajat ovat pyrkineet jo pitkään. Toimiin on syytä ryhtyä erityisesti siksi, että meillä on yhteinen kalastuspolitiikka. 
Urszula Krupa (IND/DEM ).
   – Arvoisa puhemies, Puolassa terveydenhuollon työntekijöiden lakot ja terveydenhuoltoalan järkyttävä tilanne ovat uhka paitsi kansalaistemme terveydelle myös hengelle. Koska minulla on vain minuutti aikaa, esitän vain kaksi esimerkkiä rahaan ja voittoihin perustuvasta liberaalista ja tuhoisasta ajattelutavasta.
Vuoden 1989 jälkeen Puolasta on lähtenyt yli 20 000 lääkäriä, ja viiden kuukauden kuluessa EU:hun liittymisestä maasta lähti 1 500 erikoislääkäriä. Koulutamme vuosittain 2 000 lääkäriä, mikä tarkoittaa, että olemme kouluttaneet lääkäreitä muita maita varten yli 12 vuotta. Tämän lisäksi kyltymättömät ja ahneet ulkomaiset lääkeyhtiöt kuluttavat yli puolet kotimaani talousarviossa terveydenhuoltoon osoitetuista varoista.
Tästä syystä pyydän Euroopan parlamenttia pohtimaan terveydenhuoltopalvelujen kohtelua, lääkemonopolien taloudellisen vallan rajoittamista sekä lääkäri- ja terveydenhuoltopalveluihin suhtautumisen muuttamista niin, että niiden tavoitteena olisi ihmisten terveyden ja hyvinvoinnin edistäminen eikä pelkästään taloudellisen hyödyn ja voittojen saavuttaminen. Tämä on tarpeen myös siksi, että terveydenhuoltoalan lakkoja on myös monissa muissa EU:n jäsenvaltioissa. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin parlamentin kiinnittävän huomiota siihen, että burmalaisen oppositiojohtajan Aung San Suu Kyin kotiarestia jatkettiin viime viikolla. Tämä demokraattisen opposition johtaja, joka on saanut myös Nobelin rauhanpalkinnon, on ollut eristyksissä muusta maailmasta 10 vuotta viimeksi kuluneista 17 vuodesta. Hänet oli määrä vapauttaa viime viikolla, mutta Burmaa hallitseva sotilasjuntta on ilmoittanut, että hän on edelleen uhka maan turvallisuudelle, ja pidentänyt hänen kotiarestiaan.
Haluan tänään jälleen kerran tuoda esiin, että ihmisoikeuksien kunnioittaminen on Euroopan yhteisöjen perusperiaate. Ehdotan, että Euroopan parlamentin puhemies lähettää erityisvaltuuskunnan vierailemaan tämän burmalaisen oppositiojohtajan luona, joka on viettänyt monta vuotta eristyksissä, ja ilmaisemaan tukemme hänelle. 
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, vuonna 1993 annetusta Kööpenhaminan julistuksesta lähtien vähemmistöjen oikeuksien toteuttaminen on ollut yksi liittymiskriteereistä. Vähemmistöjen suojelujärjestelmissä on suuria eroja 10 uuden ja 15 vanhan jäsenvaltion välillä. Kaikki 10 uutta jäsenvaltiota ovat ratifioineet Euroopan neuvoston molemmat oikeudellisesti sitovat asiakirjat eli kieliä koskevan peruskirjan ja kansallisten vähemmistöjen suojelua koskevan puiteyleissopimuksen, kun taas kolme vanhoista jäsenvaltioista eli Ranska, Belgia ja Kreikka eivät ole vielä tehneet näin. Vanhojen jäsenvaltioiden olisi saavutettava uusien jäsenvaltioiden taso vähemmistöjen suojelussa.
On tyypillistä, että alueelliset kielet ja vähemmistökielet on jätetty kokonaan pois Mavrommatisin mietinnöstä, joka koskee monikielisyyttä ja jonka Euroopan parlamentti hyväksyi hiljattain. On tyypillistä, että vähemmistöjä koskevat sivut on jätetty kokonaan pois Euroopan komission K-suunnitelmasta, jolla pyritään palauttamaan Euroopan unionin kansalaisten luottamus, vaikka joka seitsemäs Euroopan unionin kansalainen puhuu vähemmistökieltä. 
Bogusław Rogalski (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän puheenjohtaja Schulz hyökkäsi tänään röyhkeästi ja ylimielisesti Puolan hallitusta vastaan ja puuttui sen oikeuteen tehdä päätöksiä, jotka vastaavat puolalaisten enemmistön tahtoa. En ole yllättynyt siitä, ettei jäsen Schulz kunnioita demokratiaa, koska hänen poliittisia esitaistelijoitaan ovat olleet Karl Marx ja Rosa Luxemburg.
Hyvä jäsen Schulz, verenhimoisin totalitarismi ei syntynyt Puolassa vaan teidän kotimaassanne, jossa nykyäänkin uusfasistiset järjestöt voimistuvat ja kokoontuvat kaduille. Tämän vuoksi pyydän teitä pikemminkin käsittelemään näitä mielenosoituksia, jotka ovat todellinen uhka Euroopan unionille, kuin tuomitsemaan Puolan pääministeriä siitä, että hän vain pitää kunniassa niiden puolalaisten enemmistön tahtoa, jotka kannattavat perhearvoja eivätkä homoseksuaalisten aktivistien hedonistisia, pornografisia kulkueita. Puolan syntyvyysaste on Euroopan alhaisimpia, enkä usko, että homoseksuaalisten suhteiden edistämisestä olisi meille apua, paitsi tietysti jos tiedätte jonkin meille tuntemattoman tavan, jolla homoseksuaalit voivat lisääntyä.
Hyvä jäsen Schulz, Saksan ylivalta Euroopassa on onneksi jo mennyttä, joten koettakaa kerta kaikkiaan muistaa se ja pysyä saksalaisine pyrkimyksinenne erossa Puolan sisäisistä asioista. 
Ryszard Czarnecki (NI ). –
   Arvoisa puhemies, haluaisin meidän Euroopan parlamentissa myöntävän Sotšissa järjestetyn Venäjän ja EU:n välisen huippukokouksen todelliset vaikutukset ennemmin kuin kiinnittävän huomiota sen tiedotusvälineissä saamaan asemaan. Yhdessä erityiskysymyksessä eli vuonna 1996 tehdyn EU:n ja Venäjän välisen kumppanuus- ja yhteistyösopimuksen täytäntöönpanossa sopimus on nykyisin pelkkää paperia ja julkisivua Puolasta maahan tuotavaa lihaa koskevan kiellon vuoksi.
Kuinka voi olla mahdollista, ettei Euroopan unionissa ole käytännöllisesti katsoen ollenkaan solidaarisuutta tässä asiassa? Monia EU:n vanhoista jäsenvaltioista ei vaivaa ollenkaan se, että samaan aikaan kuin ne käyvät tyytyväisinä kauppaa Moskovan kanssa, muut maat, kuten Puola, on suljettu tämän kaupan ulkopuolelle. Tämä asia osoittaa vastaisuudessa käytännössä, onko EU:n keskinäinen solidaarisuus vain poliitikkojen fraasi vai onko sitä todella olemassa. Tällä hetkellä voin surukseni ja pahoitellen todeta, että kyse on valitettavasti pelkästä fraasista. Toivon, että päinvastainen olisi totta. 
Laima Liucija Andrikienė (PPE-DE ). –
   Minulla oli viime sunnuntaina tilaisuus olla mukana Euroopan parlamentin tilapäisessä valtuuskunnassa, joka lähetettiin Kolumbiaan tarkkailemaan presidentinvaaleja. Perustuslakiin muutamia vuosia sitten tehtyjen muutosten jälkeen virassa oleva presidentti eli Álvaro Uribe Vélez valittiin toiselle nelivuotiskaudelle ensimmäistä kertaa Kolumbian historiassa. Vaaleille oli ominaista ensinnäkin se, että vain 45 prosenttia Kolumbian äänioikeutetuista käytti tilaisuutta hyväkseen ja äänesti. Vaalitarkkailijana voin kuitenkin vakuuttaa Euroopan parlamentille, että muutamia virheitä ja rikkomuksia lukuun ottamatta vaaleissa ei havaittu olennaisia rikkomuksia ja että vaalit olivat demokraattiset, vapaat ja oikeudenmukaiset. Arvoisa puhemies, ehdotan, että Euroopan parlamentti onnittelee Kolumbian vasta valittua presidenttiä ja alkaa avustaa Kolumbiaa entistä enemmän ennen kaikkea oikeudenmukaisuutta ja rauhaa koskevan lainsäädännön panemiseksi täytäntöön. Näin voitaisiin mahdollisesti ratkaista maan turvallisuusongelmat. 
Puhemies.
   Paljon kiitoksia ehdotuksesta. Taidammepa tehdä niin. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan parlamentin kiinnittävän huomiota vakavaan ongelmaan, joka on parhaillaan syntymässä muutamissa EU:n jäsenvaltioissa ja joka on uhka perusoikeuksille, vapauksille ja kansalaisvapauksille.
Emme voi Euroopan parlamentissa seurata toimettomina sivusta, kun demokratiaa, Euroopan unionin kansalaisten oikeutta ilmaista mielipiteensä ja kokoontumisvapautta rajoitetaan. Tämä uhka on sitäkin pahempi, kun hallitusten edustajat suostuvat kansalaisten oikeuksien loukkaamiseen, kuten valitettavasti tapahtuu parhaillaan kotimaassani Puolassa. Meidän on oltava valppaina tällaisten tilanteiden varalta ja reagoitava tehokkaasti tapauksissa, joissa jäsenvaltio rikkoo perusperiaatteita, jotka ovat Euroopan unionin jäsenyyden ehtoja.
Kansalaisten oikeuksien loukkaaminen ei ole jäsenvaltioiden sisäinen asia. Tällaisiin tilanteisiin ei saa vastata vaikenemalla vaan on toimittava heti. Juuri tätä sellaisen demokraattisen yhteisön kuin Euroopan unionin kaikki kansalaiset odottavat Eurooppa-neuvostolta. 
Marios Matsakis (ALDE ). –
   Arvoisa puhemies, Kyproksella on pieni laivue sotilaalliseen puolustukseen tarkoitettuja helikoptereita, muun muassa kaksi ranskalaista Gazelle-helikopteria. Vuosi sitten näistä toisen polttoainemittari lähetettiin Vibro-Meter-yritykseen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan korjattavaksi. Korjaus tehtiin nopeasti, mutta sen jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus on estänyt korjatun osan tuonnin takaisin Kyprokseen, koska Yhdistyneellä kuningaskunnalla on Kyprokseen kohdistuva puolustustarvikevientikielto. Kypros, kuten Yhdistynyt kuningaskuntakin, osallistuu EU:n yhteisiin puolustus- ja turvallisuustoimiin, myös EU:n rauhanturvaoperaatioihin sekä EU:n taistelujoukkojen ja Euroopan puolustusviraston toimintaan.
Kuinka on mahdollista tai edes järkeenkäypää, että yhdellä jäsenvaltiolla eli Yhdistyneellä kuningaskunnalla on toiseen jäsenvaltioon eli Kyprokseen kohdistuva aseidenvientikielto? Tämä rikkoo varmasti vakavasti niitä periaatteita, jonka varaan Euroopan unioni on perustettu. Pyydän, että huomautatte asiasta Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukselle, jotta tämä kielto poistetaan heti Euroopan unionin yhtenäisyyden parhaaksi. 
Thomas Wise (IND/DEM ). –
   Arvoisa puhemies, lainaan erästä artikkelia, joka ilmestyi hiljattain Yhdistyneen kuningaskunnan lehdistössä: "EU:n säädökset romuttavat Yhdistyneen kuningaskunnan nopeasti kasvavan viinintuotannon. Niillä halutaan kieltää maan viljelijöitä, jotka kaikki viljelevät tukea saamatta, istuttamasta uusia viiniköynnöksiä, jos viinien myynti nousee edelleen huimasti."
Viljelijät, joista monet ovat alueeltani, ovat pyytäneet komissiota nostamaan enimmäismäärää tai hylkäämään sen kokonaan. Miksi englantilaiset viinit sitten mahtavat olla niin uhkaavia? Onkohan kyse siitä, että sokkotestissä ranskalaisten ja muiden viinien kanssa englantilaiset viinit arvioidaan maultaan parhaiksi, eli ovatko kilpailijamme yksinkertaisesti vain kateellisia? Vai onko kyse siitä, että muissa EU:n jäsenvaltioissa on alueita, joissa tuotetaan valtavien tukien avulla viinirypäleitä, joista ei koskaan saada kunnon viiniä? Vai onko kyse vain siitä, että kun EU näkee jotakin, joka menestyy, sen on puututtava asiaan, säänneltävä sitä ja tuhottava se?
Onko siis enää mikään ihme, että yhä useammat eivät halua olla missään tekemissä EU:n kanssa, kun se tuhoaa heidän toimeentulomahdollisuutensa? 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.

Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Helmuth Markovin laatima kansainvälisen kaupan valiokunnan mietintö (A6-0179/2006) kaupasta ja koyhyydestä: kauppapolitiikan suunnittelu kaupan myötävaikutuksen maksimoimiseksi köyhyyden lieventämisessä (2006/2031(INI)). 
Helmuth Markov (GUE/NGL ),
   – Arvoisa puhemies, aivan ensiksi haluan tietenkin kiittää kaikkia niitä, jotka ovat tehneet töitä kanssani tämän mietinnön eteen. Erityisesti haluan mainita jäsen Pribazin. Luonnollisesti kiitän myös kollegoitani naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnassa ja kehitysyhteistyövaliokunnassa, sillä heidän esittämänsä rakentavat tarkistukset ovat parantaneet mietintöä.
Mietinnössä on alustavia ehdotuksia siitä, miten kauppapolitiikka voitaisiin ja miten se pitäisi suunnitella köyhyysongelman lieventämiseksi. Olen tyytyväinen siihen, että tekstissä vahvistetaan hyvin selvästi, että mikäli kaupan avulla halutaan vähentää köyhyyttä ja lisätä vaurautta tarkoituksenmukaisesti ja tehokkaasti, kauppaa on harjoitettava tietyin säännöin. Tämä johtuu siitä, että olipa kyse alueellisesta, kansallisesta tai kansainvälisestä kaupasta, kauppa ei ole itseisarvo tai päämäärä sinänsä vaan pikemminkin väline sen varmistamiseksi, että kansalaisten tarpeet tyydytetään heidän tarvitsemiensa hyödykkeiden avulla.
Nykymaailmassa ei ole taattua, että kaikilla ihmisillä on mahdollisuus hankkia hyödykkeitä. Kaupan tarjoamat tilaisuudet jakautuvat epätasaisesti niin maantieteellisesti valtioiden tai alueiden välillä kuin markkinoiden yksittäisten toimijoidenkin välillä. Köyhyys on yksi epätasaisen jakautumisen seurauksista. Köyhyys luo köyhyyttä. Ongelma on todellisuutta erityisesti kehitysmaissa, mutta se ei suinkaan koske ainoastaan niitä. Mitä ilmeisimmin sanonnan mukainen markkinoiden näkymätön käsi ei voi ratkaista tätä ongelmaa edes Euroopan unionin kaltaisella kehittyneellä talousalueella.
Mitä enemmän politiikka etääntyy taloudellisen järjestyksen luomisesta ja antaa vapaille markkinavoimille mahdollisuuden tehdä, mitä ne haluavat, sitä kauemmaksi sosiaalisen yhteenkuuluvuuden tavoitteet luisuvat. Tämä korostuu entisestään, kun samalla laiminlyödään sosiaaliset oikeudet, demokraattinen osallistuminen ja ympäristönsuojelu eikä alueellisia tai paikallisia ominaispiirteitä oteta riittävässä määrin huomioon. Maailmanlaajuisella tasolla, jolla erot kehityksessä ja jakautumisessa ovat huomattavasti suurempia ja pahempia, tilanne vaikuttaa vielä monta kertaa kärjistyneemmältä. Jos nykyinen politiikka – eli paineen alla toteutettava, pakottava ja nopeatempoinen vapauttaminen – jatkuu, vuosituhattavoite, joka koskee nälkään kuolevien ihmisten määrän puolittamista vuoteen 2015 mennessä, jää saavuttamatta.
Politiikan tehtävänä on luoda perusolot, joiden myötä rauhanomainen, syrjintää välttävä ja vaurautta edistävä sosiaalinen kehityskulku on mahdollista. Politiikka, joka avaa rajat kansainväliselle kaupalle, voi olla osa tätä. Tähän mennessä se on osoittautunut onnistuneeksi maissa, joissa teollistuminen tapahtui alun perin valtion toimien suojassa, joissa oli olemassa institutionaaliset puitteet sosiaalisen ja taloudellisen vaurauden jakamisen sääntelemiseen, joiden riittävän vankka taloussektori salli joustavan toiminnan ja jotka olivat riittävän itsenäisiä tukemaan tiettyjä talouden aloja markkinoiden avautumista vastaan.
Suuri ulkomaanvelka ja riippuvuus luotosta rajoittavat kilpailukykyä huomattavasti. Maissa, joissa tällaisia edellytyksiä ei ole, nopeutettu vapauttaminen on kuitenkin johtanut teollisuuden taantumiseen ja ympäristön tuhoutumiseen sekä lisännyt riippuvuutta ja pahentanut asukkaiden köyhyyttä.
Voin tällä erää mainita vain muutamia mietinnössä esitettyjä näkökohtia. Jokaiselle valtiolle on annettava mahdollisuus itsenäiseen kehitykseen ja teollistumiseen, juuri niin kuin se aikoinaan annettiin nykypäivän teollisuusmaille. Tähän vaatimukseen sisältyy valtion oikeus päättää omalta osaltaan, kuinka pitkälti se haluaa avata markkinansa hyödykkeille ja palveluille tai haluaako se tehdä niin lainkaan. Tästä on itse asiassa jo säädetty WTO:n säännöksissä.
WTO:n sopimusten allekirjoittamisen jälkeen tuottajien raaka-aineista ja perusmateriaaleista saamat voitot ovat pienentyneet jatkuvasti ja tulleet niin pieniksi, että yhä useampien pienten ja keskisuurten yritysten on ollut pakko lopettaa toimintansa niin etelässä kuin pohjoisessakin. Samat säännöt merkitsevät kuitenkin maatalouden lajikevalikoiman yksipuolistumisen tukemista. Tämä saattaa tuoda suuria voittoja maatalouskaupan harjoittajille, mutta sillä on tuhoisat seuraukset ympäristölle ja työllisyydelle. Tällainen maatalous tuhoaa lopulta oman olemassaolonsa edellytykset. Tämän sijaan politiikassa olisi tehtävä lainsäädännön ja taloudellisten tukien keinoin kaikki mahdollinen sen varmistamiseksi, että biologinen monimuotoisuus turvataan käyttämällä kestäviä hyödyntämismuotoja.
On lisäksi erittäin arveluttavaa, voidaanko välttämättömiä julkisia palveluita tarjota puhtaasti markkinatalouden rakenteiden pohjalta siinä määrin, että ihmisarvoisen elämän perusoikeuden voidaan sanoa toteutuvan. Tässä yhteydessä on kyse yksinkertaisista mutta välttämättömistä asioista, kuten hyvälaatuisen juomaveden saatavuudesta, terveydenhuollosta, opetuksesta ja koulutuksesta. Aloilla, joiden edellytykset sallivat markkinasektorien vapauttamisen, on pidettävä huoli siitä, että vapauttamisessa kunnioitetaan ja noudatetaan sosiaaliturvan, työpaikkojen turvaamisen ja ympäristönsuojelun kansainvälisiä normeja.
Nämä näkökohdat sekä useita muita tärkeitä näkökohtia on sisällytetty käsiteltävänä olevaan mietintöön. Kehotan neuvostoa lukemaan parlamentin tekemät ehdotukset ja ottamaan ne huomioon toimintalinjoja luotaessa. 
Peter Mandelson,
   Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen tilaisuuteen jatkaa keskustelua Euroopan parlamentin kanssa kaupallisista kysymyksistä. Jäsen Markovin mietintö sisältää runsaasti tietoa ja poliittisia näkemyksiä siitä, miten kaupan ja köyhyyden välistä ratkaisevaa suhdetta koskevaan ongelmaan voitaisiin puuttua niin kahdenvälisissä kuin monenvälisissäkin neuvotteluissa.
Olen hyvin pitkälle samaa mieltä mietinnön yleisistä linjauksista. Kuten olen sanonut useaan otteeseen, haluan pyrkiä kaupan avulla kehitykseen. Kauppa synnyttää talouskasvua ja levittää suotuisissa olosuhteissa vaurautta. Se ei kuitenkaan ole mikään patenttiratkaisu eikä automaattisesti vähennä köyhyyttä. Kauppa on vapautettava asteittain. Vapauttamisen pitäisi tapahtua vakaan ja kannustavan sisäpoliitiikan rajoissa, ja joissakin tapauksissa mukauttaminen edellyttää tukitoimia.
Toteutamme jo nyt monia mietinnössä suositeltuja asioita. Annan muutaman konkreettisen esimerkin. Ensiksikin EU kunnioittaa kauppaneuvotteluissa – myös Dohan kehitysohjelmaa ja talouskumppanuussopimuksia koskevissa – kehitysmaiden oikeutta asteittain toteutettavaan vapauttamiseen ja herkkien alojen joustavuuden säilyttämiseen, kuten mietinnössäkin suositellaan. EU toivoisi valtioiden osallistuvan Dohan kehitysohjelmaan valmiuksiensa ja kehittyneisyytensä mukaisesti. Tämä on erityis- ja suosituimmuuskohtelun taustalla oleva ajatus. Puolustamme vähiten kehittyneiden maiden ja kehitysmaiden etuja palvelualalla, myös neljännen toimitusmuodon ja maiden toivomien alojen osalta. Kunnioitamme myös GATT-sopimuksen mukaisesti maiden vapautta päättää, milloin ja missä määrin ne avaavat palvelualansa. Emme ole esittäneet vähiten kehittyneille maille lainkaan palveluja koskevia pyyntöjä. Olemme luoneet järjestelmän AKT-maiden sokerintuottajien tukemiseksi sokeriuudistuksen aiheuttamissa muutoksissa, ja olemme tietoisia tarpeeesta käsitellä kysymystä etuuksien vähenemisestä. Tuemme aktiivisesti alueellista yhdentymistä ja etelä–etelä-kauppaa, joka tunnustetaan mietinnössä kehityksen avaimeksi erityisesti niissä valtioissa, jotka ovat jääseet sivuun.
Kauppasopimusten lisäksi mainittakoon, että EU:n – toisin sanoen komission ja jäsenvaltioiden yhteinen – rahoitustuki on valmiuksien vahvistamisen alalla yli 50 prosenttia kaikesta kauppaan liittyvästä tuesta maailmanlaajuisella tasolla. Komission hallinnoima, kauppaan liittyvä vuotuinen tuki oli kaudella 2001–2004 noin 850 miljoonaa euroa, ja puheenjohtaja Barroson edellisessä G8-huippukokouksessa antaman lupauksen mukaan määrä on kasvamassa 1 miljardiin euroon vuonna 2007. Otamme aktiivisesti osaa Maailman kauppajärjestössä käytävään keskusteluun kauppaa vastaan annettavasta tuesta.
Komissio on uranuurtaja myös kaupan kestävää kehitystä koskevien vaikutustenarviointien toteuttamisessa. Niiden tarkoituksena on arvioida kaupan vapauttamisen mahdollisia vaikutuksia kaikkiin kolmeen kestävän kehityksen osatekijään. Vuodesta 1999 olemme suorittaneet tällaisia arviointeja kaikkien EU:n suurten kauppasopimusten kohdalla, ja arviointien avulla on tunnistettu mahdollisesti tukitoimien tarpeessa olevia aloja.
Vaikkei työ valitettavasti kuulukaan Dohan kehitysohjelmaan, mietinnössä esitetyistä työnormeihin ja sosiaalisiin oikeuksiin liittyvistä suosituksista on sanottava, että kaikessa viimeaikaisessa kaupassamme sekä kahdenvälisissä ja alueellisissa sopimuksissamme tunnustetaan sosiaaliset oikeudet – myös sukupuolten väliseen tasa-arvoon, lapsityövoimaan, pakkotyövoimaan ja kokoontumisvapauteen liittyvät oikeudet – ja tuetaan niitä. Lisäksi tarjoamme GSP+-tullietuusjärjestelmän kautta erityisiä kannustimia kehitysmaille, jotka kunnioittavat työntekijöiden perusoikeuksia. Kaupan pääosasto rahoittaa myös Kansainvälisen työjärjestön asianmukaisia työelämän arviointiperusteita koskevaa kokeiluhanketta ennakoidakseen ja valvoakseen kaupan vaikutuksia ihmisarvoiseen työhön.
Havaitsin ilokseni mietinnössä koko joukon muille toimijoille osoitettuja suosituksia. Mietinnössä kehotetaan muita teollisuusmaita ja edistyneitä kehitysmaita soveltamaan vähiten kehittyneisiin maihin tullitonta ja kiintiötöntä Kaikki paitsi aseet -aloitteemme mukaista mallia. Yhdysvallat sopi Hongkongissa 97 prosentin sitoumuksesta, mutta olen sitä mieltä, että sen on oltava valmis noudattamaan tuota sitoumusta täydellisesti.
Mietinnössä kehotetaan myös muita WTO:n jäseniä noudattamaan EU:n Hongkongissa omaksumaa linjaa vientituen suhteen ja lakkauttamaan kaikki muut vientitukensa muodot, mukaan lukien vientiluotot ja elintarvikeapu. Mietinnössä esitetään myös suositus kehitysmaiden kansallisten tukien merkittävästä vähentämisestä sekä ratkaisu puuvillakysymykseen. Nämäkin ovat avainaloja, joilla Yhdysvaltojen odotetaan täyttävän lupauksensa.
Koska käymme asiasta avointa keskustelua, haluan nostaa esiin muutaman kohdan, joissa komission näkemys eroaa mietinnössä esitetystä kannasta. Kauppaa vastaan annettava tuki edistää olennaisesti kehityksen kannalta suotuisan lopputuloksen saavuttamista Dohan kehitysohjelman pääneuvottelualoilla, mutta se ei missään nimessä voi korvata tällaista tulosta. Kehitysmaiden kannalta suurimmat hyödyt liittyvät markkinoiden avautumista koskevaan neuvottelukierroksen osaan, ja tämä koskee erityisesti etelä–etelä-ulottuvuutta.
Kaikki paitsi aseet -aloitteeseen liittyy vilpillisen vääristämisen riski, ja meidän on pysyttävä valppaina kolmivaiheisen kaupan suhteen. Tietoomme on kuitenkin tullut vasta yksi tällainen väärinkäytös.
Suosituksesta julkisten palveluiden sulkemisesta neuvottelujen ulkopuolelle todettakoon, ettemme näe tarpeelliseksi käydä GATT-sopimuksesta uusia neuvotteluja julkisten palvelujen poissulkemiseksi. On täysin WTO:n jäsenten päätettävissä, mitkä alat ne avaavat. Olemme esimerkiksi tehneet selväksi, ettemme halua antaa terveyttä, koulutusta ja audiovisuaalisia palveluja koskevia lisäsitoumuksia.
Haluan vielä kerran kiittää kaikkia mietinnön laatimiseen osallistuneita heidän poliittisesta tuestaan ja ohjauksestaan sekä rakentavasta kritiikistä ja mietinnön ja muiden vastaavien asiakirjojen sisältämistä konkreettisista toimenpide-ehdotuksista. Olen edelleen sitoutunut kuuntelemaan näkemyksiänne ja tiedottamaan säännöllisesti parlamentille merkittävistä kauppaan ja kehitykseen liittyvistä kysymyksistä. Olen tehnyt näin tähän saakka, ja teen niin vastaisuudessakin. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ),
   – On yleisesti tunnettu tosiasia, että oikeudenmukainen kauppa voi olla tehokas väline köyhyyden vähentämisessä. Viimeisten 10 vuoden aikana köyhimpien valtioiden osuus maailmankaupasta on kuitenkin laskenut. Nämä valtiot käyvät kauppaa erityisesti alhaisen lisäarvon tuotteilla – maataloudesta saatavilla raaka-aineilla ja louhituilla luonnonvaroilla.
Köyhyyden poistaminen edellyttää sekä teollisuus- että kehitysmaissa ensinnäkin perusteellisia poliittisia muutoksia, joiden avulla poistetaan köyhyyden rakenteelliset syyt.
Tämän tavoitteen saavuttamiseen ei riitä oikeudenmukaisen kaupan sääntöjen sekä kahdenvälisten ja monenvälisten kauppasuhteiden täytäntöönpano tai WTO:n säännösten parantaminen. Meidän on kehitettävä myös kehitysmaiden välisiä kauppasuhteita eli etelä–etelä-ulottuvuutta.
Talouskehityksellä on tulevaisuudessa käänteentekevä vaikutus köyhyyden vähentämiseen, mikä koskee erityisesti investointeja pieniin ja keskisuuriin yrityksiin, jotka tuottavat tuotteita ja palveluja kehitysmaiden paikallisille markkinoille, luovat entistä suurempaa lisäarvoa ja tarjoavat edellytyksiä maailmankaupalle. 
Zbigniew Zaleski,
   Arvoisa puhemies, tavaroilla käytävän kaupan historia sekä alkukantaisissa että kehittyneissä yhteiskunnissa osoittaa, että oikeudenmukaisiin sääntöihin perustuva kauppa edistää yhteiskuntien olemassaoloa ja kehitystä. Tästä ei ole epäilystäkään.
Uskomme ryhmässäni siihen, että EU:n tavoitteena oleva vapaa ja oikeudenmukainen kauppa edesauttaa tälläkin hetkellä köyhyyden vähentämistä monilla maailman alueilla. On selvää, että myös epäonnistumisia tapahtuu, mutta ne johtuvat yleensä pikemminkin epäonnistumisesta oikeudenmukaisten sääntöjen toteuttamisessa kuin itse kaupasta.
Mielestämme jäsen Markovin laatiman mietinnön yleissävy oli ensilukemalta sellainen, että vapaalla kaupalla pikemminkin pahennetaan köyhyyttä kuin vähennetään sitä. Ryhmämme ei hyväksynyt tätä kantaa. Mietinnöstä käytyjen keskustelujen ja siihen tehtyjen tarkistusten jälkeen teksti kuulostaa kuitenkin paremmalta. Uskon, että ehdotetut tarkistukset hyväksytään huomenna, minkä jälkeen ryhmämme voi hyväksyä mietinnön. On myös ilmiselvää, että vaikkei kauppa ole ainoa tapa vähentää köyhyyttä, sen avulla asiaan voidaan vaikuttaa merkittävästi.
Haluan lopuksi ehdottaa, että annamme vapaalle – toistan vapaalle – kaupalle mahdollisuuden, jotta sen avulla voidaan edistää köyhyyden poistamista. 
 Edistäkäämme siis vapaata ja oikeudenmukaista kauppaa, jolla köyhyydestä voidaan tehdä historiaa. 
Panagiotis Beglitis,
   – Arvoisa puhemies, minäkin haluan vuorostani kiittää jäsen Markovia tärkeästä mietinnöstä ja komission jäsentä Mandelsonia hänen hetki sitten pitämästään merkittävästä puheesta.
Kukaan ei voi epäillä, etteikö kansainvälisen kaupan kehittyminen ja vapauttaminen olisi edistänyt merkittävästi köyhyyden vähentämistä ja kehittyneiden ja kehitysmaiden välisen eriarvoisuuden vähentämistä. Kyseessä ei kuitenkaan ole yleislääke, kuten jäsen Mandelson perustellusti mainitsi. Kuten kansainvälisten järjestöjen tilastot osoittavat, vapauttamisen on oltava järjestelmällistä ja kansainvälisen kaupan vapauttamisen on pohjauduttava sääntöihin ja sääntelymekanismeihin.
Kuten hiljattain julkaistu Maailmanpankin tutkimus osoitti, kansainvälisen kaupan hallitsematon vapauttaminen on lisännyt köyhyyttä ja Afrikan köyhimpien valtioiden tuotantorakenteen hajautumista. Samaa tapahtuu myös Euroopan unionissa: jotkin alueet kärsivät työttömyydestä, teollisuuden taantumisesta ja köyhyydestä.
Mielestäni Euroopan unionin pitäisi tukea Maailman kauppajärjestön uudistamista, jonka avulla monenvälistä kauppajärjestelmää voidaan demokratisoida ja vahvistaa. Tämä hyödyttäisi köyhimpiä valtioita. Euroopan unionin on myös johdonmukaisesti tuettava vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamista vuoteen 2015 mennessä ja edistettävä Dohan neuvottelukierroksen saattamista onnistuneesti päätökseen tasapainoisen ja kaikkia osapuolia hyödyttävän kompromissin avulla.
Lopuksi mainitsen, että Euroopan unionin on myös jatkettava Kaikki paitsi aseet -aloitteen täytäntöönpanoa. 
Sajjad Karim,
   Arvoisa puhemies, eräs merkittävimmistä 1900-luvun saavutuksista oli miljoonien ihmisten nostaminen pois köyhyydestä. Kiinan ja Intian nouseminen mukaan kansainväliseen kauppaan oli tältä osin valtavan tärkeä tekijä, ja nämä valtiot johtavat kehitysmaita edelleen esimerkillään. Haaste on kuitenkin kaikkea muuta kuin voitettu. Vähiten kehittyneiden maiden asukkaista 49 prosenttia elää vielä tänäkin päivänä alle dollarilla päivässä, ja vuoteen 2015 mennessä heistä 471 miljoonaa elää äärimmäisessä köyhyydessä. Kaupan vapauttaminen on välttämätöntä, jos haluamme nostaa nämä ihmiset pois musertavasta koyhyydestä.
Kauppa ei kuitenkaan ole mikään taikakeino. Ratkaisevana haasteena on se, miten köyhyyden vähentämistä tuetaan hiljattain vapautetussa avoimessa taloudessa. Enemmistö vähiten kehittyneistä maista harhailee tältä osin edelleen pimeässä. Vapaa kauppa ei ole sama asia kuin -periaate. Perimmäisenä johtoajatuksena on oltava, että hallitukset toteuttavat makrotaloudellisia strategioita, joiden ansiosta kaupalla tuetaan tehokkaasti köyhyyden vähentämistä. Meidän on autettava hallituksia tässä työssä myöntämällä enemmän tukea ja parantamalla tehokkuutta. Kyse ei ole perustuesta, jonka takia kehitysmaat hukkuvat lisävelkoihin: kyseessä on investointi – investointi infrastruktuuriin, tekniikkaan, inhimilliseen pääomaan ja itse maailmanlaajuiseen kauppajärjestelmään.
Lopuksi totean, että vastineeksi me hyödymme avoimuuden ja kilpailukyvyn kasvusta ja vähiten kehittyneet maat hyötyvät suuremmasta pääoman karttumisesta ja teknologisesta kehityksestä. Nämä tekijät muodostavat kasvun moottorin. Moottorin polttoaineena on kansainvälinen kauppa, ja yhdessä voimme kaasuttaa kohti vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamista. 
Peter Mandelson,
   Arvoisa puhemies, olen vahvasti yhtä mieltä niiden kanssa, jotka ovat käyttäneet puheenvuoron tässä lyhyessä mutta tärkeässä keskustelussa. Aihealueina ovat olleet vapaa kauppa ja oikeudenmukainen kauppa, jotka ovat poliittisten tavoitteidemme kaksi tukipilaria. Vaikka kahdenvälisillä kauppasopimuksilla on sijansa, kansainvälistä kauppajärjestelmää voidaan mielestämme oikeudenmukaistaa ja tasapainottaa parhaiten nimenomaan kansainvälisestä kauppajärjestemästä käytävillä monenvälisillä kauppaneuvotteluilla.
Tämän vuoksi Dohan kehitysohjelma on niin tärkeä. Sen ydinajatuksena on ihanne maailman köyhyyden vähentämisestä vapaan kaupan avulla. Kuten joku on joskus sanonut, ihanteiden voittokulun on oltava järjestelmällistä, ja kuten eräs puhujista tänään mainitsi, haluamme kaupan järjestelmällistä vapauttamista. Emme halua viidakkoa, jonka lait ovat haitallisia kehitysmaiden ja maailman köyhien kannalta. Näitä tavoitteita kohti komissio pyrkii jäsenvaltioiden puolesta, ja uskon vahvasti, että mietintö ohjaa meitä jatkotoimissamme siihen suuntaan, että kaupasta tulee oikeudenmukaista maailmassa. Tästä syystä kannatan mietintöä niin vahvasti. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   – Kauppa on perustava väline nykyisessä kansainvälisessä tilanteessa. Maiden välisillä kauppasopimuksilla voidaan taata poliittinen vakaus ja luoda vakaa pohja enemmän tai vähemmän kestäville diplomaattisille sopimuksille. Niillä onkin yhä tärkeämpi sija maailmassa, joka perustuu talouden periaatteisiin. Kauppa on siksi erittäin merkittävä tekijä ja mahdollisuus talouskasvussa ja sosiaalisessa kasvussa. Se on kuitenkin myös – suurimmaksi osaksi teollisuusmaiden käsissä oleva – ase, jota on käytettävä harkiten, sillä se voi määrittää peruuttamattomasti valtion tai maantieteellisen alueen tulevaisuuden.
Tämän vuoksi länsimaiden on ehdottoman tärkeää pyrkiä tietoisesti varmistamaan, että nykyisten kauppakäytäntöjen ja uusien sopimusten avulla kurotaan umpeen etelän ja pohjoisen välistä kuilua eikä syvennetä sitä käytännöillä, joissa ei lainkaan huomioida kansallisia eroja. Vaikka vapauttaminen onkin maailmanlaajuinen ja jo peruuttamaton prosessi, jonka yhteydessä voidaan saavuttaa hyvinvointia ja vaurautta luomalla uusia mahdollisuuksia kehitysmaissa, sitä on silti säänneltävä niiden erilaisten olosuhteiden perusteella, joissa se toteutetaan. Vapauttamista on lisäksi tuettava erityisillä toimilla, joilla varmistetaan, että talouskehitys pysyy mukana vauhdissa ja ettei samalla vaaranneta oleellista ja tarpeellista kehitystä muilla perusaloilla, kuten terveys-, koulutus- ja sosiaalipolitiikassa. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan suositus (A6-0171/2006) toiseen käsittelyyn neuvoston yhteisestä kannasta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen antamiseksi lastenlääkkeistä sekä asetuksen (ETY) N:o 1768/92, direktiivin 2001/20/EY, direktiivin 2001/83/EY ja asetuksen (EY) N:o 726/2004 muuttamisesta (15763/3/2005 – C6-0087/2006 – 2004/0217(COD)) (Esittelijä: Erika Mann). 
Françoise Grossetête (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän kaikkia kollegoitani, jotka osallistuivat tekstin laadintaan ja tekivät työtä ratkaisun löytämiseksi. Olen kiitollinen myös neuvostolle ja puheenjohtajavaltio Itävallalle, jotka ovat ottaneet parlamentin kannat huomioon ja asettaneet lastenlääkkeiden sääntelyn etusijalle. Arvoisa komission jäsen, kiitän myös komission työntekijöitä teknisestä avusta ja suosituksista. Minusta oli erittäin mielekästä tehdä työtä heidän kanssaan. Kaikkien työn ansiosta pystymme toisessa käsittelyssä hyväksymään asetuksen, joka on elintärkeä eurooppalaisten terveyden kannalta. Olimme yksimielisiä tavoitteesta, ja keskustelujen ansiosta pystyimme päättämään asetukseen liittyvistä toiminnallisista seikoista.
Tuntuu käsittämättömältä, että lapsemme eivät vuonna 2006 saa tarpeisiinsa mukautettua hoitoa. Tällainen tilanne kuitenkin on. Lapsille määrätään nykyään lukuisia lääkkeitä, joita ei ole kehitetty varta vasten heille. Usein nuorimmille lapsille määrätään samoja lääkkeitä kuin aikuisille, vain pienempinä annoksina – ja toisinaan seuraukset ovat järkyttäviä. Lapsen aineenvaihdunta poikkeaa aikuisen aineenvaihdunnasta. Lapset tarvitsevatkin erityisiä lääkemuotoja jo siksi, että niiden siedettävyys olisi parempi, mutta myös siksi, että ne tehoaisivat paremmin ja olisivat turvallisempia.
Euroopan unionin asetuksella tarjotaan kaikki edellytykset lastenlääkkeiden kehittämiselle, kun siinä kannustetaan innovaatio- ja tutkimustoimintaan sekä tarjotaan kannustimia lääkelaboratorioille. Niitä vaaditaan myös kehittämään jokaisesta uudesta lääkkeestä lapsille tarkoitettu lääkemuoto ja järjestämään lääke saataville kaikkiin jäsenvaltioihin.
Neuvosto oli jo monilta osin noudattanut parlamentin ensimmäisessä käsittelyssä antamia suosituksia. Tarkoitan erityisesti kannustinjärjestelmää, jonka mukaan kaikkia lapsille suunnattuja käyttöaiheita koskevien suojatodistusten voimassaoloa jatketaan kuudella kuukaudella. Lisäksi neuvosto hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä parlamentin pyynnön, ettei lapsille tehdä ylimääräisiä kliinisiä tutkimuksia, jos ne eivät ole ehdottoman välttämättömiä. Toista käsittelyä edeltävänä päivänä oli jäljellä enää muutama erimielisyys. Teknisistä yksityiskohdista oli saatava aikaan yhteinen kanta.
Kolme toimielintä pääsi näin ollen sopimukseen ennen kaikkea "parempaa lainsäädäntöä" koskevaa periaatetta noudattamalla. Erityisesti mieleeni tulevat kysymys lastenlääkekomitean jäsenten riippumattomuudesta ja lääketurvatoiminta. Näitä asioita koskevista järeistä toimenpiteistä on jo olemassa säädökset. Siksi onkin asianmukaista viitata näihin säädöksiin, jotta vältytään sääntöjen lisäämiseltä. Sopimukseen pääsyä helpotti myös se, kuinka komissio suhtautui vaatimuksiimme, jotka koskivat mahdollisesti vaarallisten aineiden käyttöä lääkkeiden ulomman kuoren osina. Olemme tyytyväisiä meille toimitettuun viralliseen lausumaan ja odotamme nyt tietenkin sen pohjalta toteutettavia käytännön toimia.
Yhteen seikkaan haluan vielä kiinnittää komission huomion, eli siihen, kuinka pitkä aika on myyntiluvan myöntämisen ja sen välillä, että lääke on potilaiden saatavilla. Avoimuutta koskeva direktiivi on annettu, ja siinä asetetaan määräajat lääkkeiden hintojen asettamiselle ja korvausten myöntämiselle. Määräaikojen erot jäsenvaltioiden välillä ovat liian suuret, ja tilanne on epäedullinen potilaille. Olen keskustellut tästä asiasta kollegoitteni kanssa kaikissa parlamentin ryhmissä, ja haluaisimme kysyä teiltä, mitä näiden erojen kaventamiseksi voidaan tehdä.
Komission alkuperäisessä ehdotuksessa todetaan, että hakemukset lisäsuojatodistuksen voimassaolon jatkamiseksi lapsia koskevalle uudelle käyttöaiheelle on jätettävä viimeistään kaksi vuotta ennen todistuksen voimassaolon päättymistä. Kannatan ajatusta, mutta ennen kaikkea asiaa on mietittävä käytännön näkökulmasta. Jos tämä järjestely hyväksyttäisiin sellaisena kuin sitä ehdotetaan, saattaisimme menettää mahdollisuuden käyttää lääkkeitä, joilla olisi meneillään tämä kahden vuoden kausi juuri lain voimaantulon hetkellä. Ehdotetussa artiklassa asetettujen ehtojen nojalla olisi mahdotonta tehdä tutkimuksia lapsia koskevien käyttöaiheiden kehittämiseksi.
Enemmistö kollegoistani tukee ehdottamaamme siirtymälauseketta, jolla on tarkoitus välttää tämä epämieluisa seuraus. Niinpä pyydämmekin, että kaikki hakemukset lisäsuojatodistuksen voimassaolon jatkamiseksi lapsia koskevalle uudelle käyttöaiheelle olisi viiden vuoden ajan jätettävä viimeistään kuusi kuukautta ennen todistuksen voimassaolon päättymistä. Tämä ajanjakson jälkeen olisi sovellettava komission alkuperäistä ehdotusta. Olisimme tyytyväisiä, jos suostuisitte tähän pyyntöön.
Lopuksi totean, että asetuksen ansiosta meillä on mahdollisuus toteuttaa eurooppalaista tutkimusta koskevat lupauksemme käytännössä. Näin teemme huomenna. Parhaillaan on käynnissä laaja keskustelu siitä, mikä olisi paras tapa saada Euroopan kansalaiset suhtautumaan myönteisesti Euroopan unioniin. Eurooppalaiset eivät ole kiinnostuneista suureellisesta retoriikasta – he odottavat toimintaa. Lastenlääkkeitä koskeva asetus on todellinen vastaus kansalaisten odotuksiin. Se on hyvä esimerkki lisäarvosta, jota Euroopan unioni tuo jokapäiväiseen elämään, sillä mikään jäsenvaltio ei pystyisi yksinään käynnistämään tällaisia toimia kaikkien lasten puolesta. 
Günter Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan esittelijää, jäsen Grossetêtea hänen tekemästään mietinnöstä. Kiitän myös kaikkia ehdotusta tukeneita valiokunnan jäseniä. Lisäksi haluan korostaa puheenjohtajavaltio Itävallan sitoutuneisuutta tähän asiaan.
Kolmen toimielimen rakentavan yhteistyön ansiosta tämä lainsäädäntämenettely voidaan nyt saada päätökseen. Uusia lakeja on säädettävä harkiten, mutta tämä ehdotus on välttämätön. Nykypäivänä yli puolet Euroopan unionissa lapsille määrätyistä lääkkeistä on sellaisia, ettei niitä ole testattu tätä käyttötarkoitusta varten. Syynä on se, että lastenlääkkeiden markkinaosuus on usein vain hyvin pieni ja että kliiniset tutkimukset voivat olla erittäin kalliita.
Käytännössä tämä tarkoittaa, että lääkäri, joka määrää lääkkeitä lapselle, ei aina tiedä onko siitä lainkaan hyötyä tai voiko lääkkeellä olla sivuvaikutuksia. Uuden asetuksen ansiosta tämä ongelma saadaan ratkaistua lasten etujen mukaisesti. Asetuksella kannustetaan tekemään ensiluokkaista tutkimusta alalla, edistetään laadukkaiden ja tehokkaiden lastenlääkkeiden kehittämistä sekä lupien myöntämistä näille lääkkeille.
Tähdennän kahta parlamentin keskustelussa esille tuotua näkökohtaa. Ensimmäinen liittyy niin kutsutun avoimuusdirektiivin vaikutuksiin ja toinen syöpää tai perimän muutoksia aiheuttavien tai lisääntymiselle vaarallisiksi luokiteltavien aineiden käsittelyyn.
Euroopan parlamentti teki aivan oikein korostaessaan avoimuusdirektiivin merkitystä. Olen kanssanne täysin samaa mieltä siitä, ettei lastenlääkkeiden saatavuus saa viivästyä, koska on odotettava kansallisten viranomaisten päätöstä lastenlääkkeiden hinnasta tai niistä saatavista korvauksista. Jäsenvaltiot päättävät itse hinnoittelu- ja korvauskäytännöistään. Komissio ei kuitenkaan hyväksy minkäänlaisia poikkeamia avoimuusdirektiivissä säädetyistä säännöistä.
Olemmekin lisänneet toimia, jotta saisimme tutkittua entistä tarkemmin, että kaikki jäsenvaltiot panevat direktiivin asianmukaisesti täytäntöön, ja varmistettua direktiivin tehokkaamman soveltamisen. Lisäksi olen perustanut kollegani Markos Kyprianoun kanssa lääkefoorumin. Sen on tarkoitus yhteistyössä jäsenvaltioiden ja keskeisten sidosryhmien kanssa vastata muun muassa hintoihin ja korvauksiin liittyviin kiireellisiin lääkealan kysymyksiin.
Euroopan parlamentti on myös ottanut esille tärkeän kysymyksen, joka koskee syöpää tai perimän muutoksia aiheuttavia tai lisääntymiselle vaarallisiksi luokiteltavia aineita. Olen samaa mieltä, että näihin vaarallisiin aineisiin on suhtauduttava äärimmäisen varovaisesti kaikilla aloilla. Siitä huolimatta pidän ongelmallisina tarkistuksia, joilla pyritään tämän asetuksen yhteydessä kieltämään yleisesti näiden aineiden käyttö apuaineina lääkkeissä. Tähän on kaksi syytä.
Lastenlääkkeitä koskevassa asetuksessa voidaan ensinnäkin säännellä apuaineiden käyttöä ainoastaan lastenlääkkeiden osalta. Apuaineita koskevien sääntöjen olisi kuitenkin oltava samat kaikille lääkkeille.
Toiseksi emme voi olla varmoja, etteivät tällaiset apuaineet ole välttämättömiä juuri joissakin tärkeissä lääkkeissä.
Komission mielestä näistä asioista on tehtävä perusteellinen tieteellinen tutkimus ennen kuin päätetään mahdollisista toimenpiteistä. Komissio aikookin pyytää Euroopan lääkearviointivirastolta lausuntoa näiden aineiden käytöstä ihmisille tarkoitettujen lääkkeiden apuaineina. Lääkeviraston lausunto toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle. Komissio ilmoittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle kuusi kuukautta lausunnon antamisen jälkeen, mitä toimenpiteitä se aikoo toteuttaa.
Olen antanut asiasta Euroopan parlamentin sihteeristölle lausuman, jotta teksti saadaan julkaistua ja toimitettua kaikkien parlamentin jäsenten saataville(1).
Lopuksi haluan korostaa, että tämä asetus on hyvä esimerkki paremmasta lainsäädännöstä. Siinä otetaan yhtä lailla huomioon sekä kansanterveyden turvaamista että innovaation edistämistä koskevat tavoitteet. Tämä on ensimmäisiä komission lainsäädäntöehdotuksia, joka perustuu yksityiskohtaiseen vaikutustenarviointiin.
Ehdotuksella tehostetaan lastemme terveyden suojelua ja samanaikaisesti edistetään Euroopan lääketeollisuuden innovaatiotoimintaa ja kilpailukykyä. Kiitän ehdotukselle antamastanne tuesta. 
Peter Liese,
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän jäsen Grossetêtea kaikkien ryhmien sekä neuvoston ja komission välille aikaansaadusta yhteisymmärryksestä.
Tähän huipentuu prosessi, joka käsittääkseni kesti kuusi vuotta. Keskustelimme kuusi vuotta sitten ensimmäisen kerran asiantuntijoiden kanssa Strasbourgissa tästä ongelmasta ja mahdollisista ratkaisuista. Nyt lainsäädäntämenettely on päättymässä. Kiitän komission jäsentä ja kaikkia menettelyyn osallistuneita. Erityisesti kiitän jäsen Roth-Behrendtia, joka Euroopan parlamentin sosialidemokraattisen ryhmän varjoesittelijänä teki valtavan työn, mutta ei valitettavasti päässyt tänne tänään. Toivotan hänelle pikaista toipumista.
Ehdotuksella edistetään vakavan ongelman ratkaisemista. Olen itse toiminut lastenklinikan lääkärinä ja huomannut, kuinka järkyttävää on lasten, vanhempien ja lääkäreiden kannalta, että monet lääkemuodot ovat kiellettyjä, vaikka ne olisivat välttämättömiä lasten hoidon kannalta. Olen itsekin törmännyt ongelmiin, mutta en niin usein kuin muut kollegat tai muut perheet. Joidenkin perheiden lapset ovat kuolleet, koska eivät ole saaneet lääkkeitä, joille ei ole lupaa, tai koska HI-viruksen saaneille lapsille on annettu liian pieni lääkeannos, jolloin lapset ovat tulleet vastustuskykyisiksi lääkkeelle.
Siksi onkin hyvä, että tämä asetus on nyt olemassa. Olen erityisen tyytyväinen, koska neuvosto ja komissio ovat hyväksyneet ehdotuksen ilman patenttia oleville lääkkeille käynnistettävästä MICE-ohjelmasta. En ollut ensimmäisessä käsittelyssä täysin tyytyväinen yleisesti sovellettavaan kuuden kuukauden ajanjaksoon. On kuitenkin ehdottoman tärkeää saada asetuksen täytäntöönpano käyntiin, ja mikäli kuusi kuukautta osoittautuu huonoksi joissakin tapauksissa, tekstiä on ehkä vielä tarkistettava. Nyt vain on toimittava nopeasti, ja olenkin erittäin iloinen, että jäsen Grossetête on saanut suostuteltua neuvoston ja komission hyväksymään 18 artiklan. Jos tässä ei olisi onnistuttu, kannustinjärjestelmän mukaan ensimmäiset lääkkeet olisi saatu markkinoille aikaisintaan vuonna 2009. Nyt näemme myönteisiä vaikutuksia välittömästi asetuksen antamisen jälkeen, ja tämä onkin tärkeää, koska lasten terveyden parantamiseksi on toimittava nopeasti. 
Dorette Corbey,
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää jäsen Grossetêtea. Keskustelemme tänä iltana tärkeästä aiheesta. Lapset käyttävät suhteellisesti paljon lääkkeitä. Siksi onkin hyvin tärkeää, että lapsille määrätään oikeita lääkkeitä, oikeina annoksina ja oikeassa muodossa. Komission ehdotus on erittäin tärkeä niin lasten, vanhempien kuin lääketeollisuudenkin kannalta. Olenkin harmissani, ettei jäsen Roth-Behrendt pääse tänään paikalle, sillä hän teki perinpohjaista työtä tämän säädöksen hyväksi. Käytän tilaisuutta hyväkseni ja toivotan hänelle pikaista paranemista.
On todettava, että ryhmässämme oli paljon erimielisyyksiä tästä ehdotuksesta. Kaikki ovat tietenkin sitä mieltä, että lastenlääkkeitä on kehitettävä ja että valmistajille on annettava kohtuullinen palkkio lastenlääkkeitä koskevista tutkimuksista. Palkkio voisi olla jopa huomattava, mutta monien ryhmämme jäsenten mielestä patentin voimassaolon jatkaminen kuudella kuukaudella oli hieman liiallista.
Tiedustelin asiaa tunnetusta yrityksestä, ja sain selville, että lastenlääkkeitä koskevat tutkimukset maksavat useimmissa tapauksissa peräti kahdeksan miljoonaa euroa. Kun patenttien voimassaoloa jatketaan kuudella kuukaudella, voitot kasvavat moninkertaisiksi tähän verrattuna, eli noin 200–300 miljoonaan dollariin, ja tätä voidaan pitää muhkeana voittona. Jymymenestysten osalta summat ovat vielä suurempia. On tietenkin myös mahdollista, että voitot ovat hieman alhaisempia, jos kyseessä ovat harvinaisiin tauteihin käytettävät lääkkeet. Tämän vuoksi kannatimme suhteellisuusperiaatetta ja katsomme, että palkkio olisi suhteutettava aiheutuviin kustannuksiin. Periaate on yksinkertainen ja normaali.
Lääkkeistä aiheutuvan laskun ei tarvitse kasvaa tarpeettoman suureksi, ja siksi – päätän puheenvuoroni tähän kommenttiin – odotamme innolla direktiivin arviota ja uudelleentarkastelua, josta selviää millaisia mahdollisia seurauksia patenttien voimassaolon jatkamisesta kuudella kuukaudella on ollut, kuinka suuria taloudelliset kustannukset ovat ja onko tästä ollut haittaa tuotannonalan innovaatiotoiminnalle. 
Holger Krahmer,
   - Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Verheugen, hyvät kollegat, minäkin haluan kiittää esittelijää. Erityisen kiitoksen hän ansaitsee neuvottelutaidoistaan ja rakentavasta ratkaisusta, joka tänään on edessämme. Lastenlääkkeiden turvallisuutta koskeva asetus on suuri menestys eurooppalaisten potilaiden kannalta. Asetusta on odotettu jo kauan, ja nyt on tärkeää saada se nopeasti voimaan. Euroopan liberaalidemokraattien liiton ryhmä antaakin tukensa tälle hyödylliselle kompromissille, jonka ansiosta on mahdollista päästä neuvoston kanssa sopimukseen toisessa käsittelyssä.
Parlamentissa on keskusteltu pitkään ja laaja-alaisesti tutkimuksia tekeville lääkevalmistajille myönnettävien patenttien uusimisesta, ja välillä kinasteltiin jokaisesta yksittäisestä lisäkuukaudesta. Monet kollegat ovat olleet todella huolestuneita siitä, että lääketeollisuudelle koituu tästä mahdollisesti ylimääräistä voittoa. Tämä kammottava keskustelu on nyt lopulta päättynyt. Kyseessä on loppujen lopuksi lastenlääkkeiden turvallisuus, ja se on taattava. Mikäli tutkimuksia tekevät lääkevalmistajat vaativat lisäkannustimia kehittääkseen tuotteitaan, heille on myönnettävä niitä. Talouden periaatteetkin edellyttävät sitä.
On hyvä, jos tällä kannustimella myös vahvistetaan eurooppalaista tutkimustoimintaa ja houkutellaan tutkimusta tekeviä lääkeyrityksiä takaisin Eurooppaan. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella lastenlääkkeistä on tarkoitus parantaa eurooppalaislasten terveyttä kehittämällä erityisesti lasten sairauksia varten tarkoitettuja lääkkeitä. Kiitän jäsen Grossetêtea erinomaisesta työstä, jota hän on tehnyt tämän asetuksen hyväksi. On selvää, että tämä on vaatinut paljon työtä, sitoutumista ja taitoa.
Terveys ja erityisesti lasten terveys on jo sinänsä tärkein tavoite. Lasten lääkitseminen on arkaluonteinen asia, ja sitä käsiteltäessä meidän olisi vastattava rehellisesti kysymykseen, voimmeko todella epäröimättä väittää, että on eettisesti korrektimpaa määrätä aikuisten lääkkeitä lapsille kuin tehdä lapsilla valvottuja tutkimuksia, joille on tiukat säännöksensä. Tätä meidän pitäisi kaikkien kysyä itseltämme, ja sen perusteella keskustella lisää aiheesta. Valitettavasti keskustelulle ei juuri nyt ole paljon aikaa.
Vastustan kuitenkin ehdottomasti sitä, että asetuksessa lyhennetään kahdesta vuodesta kuuteen kuukauteen ajanjakso, jonka aikana yritys voi hakea jatkoaikaa perustuotteen yksinomaiselle myyntiluvalle. Ehdotuksesta äänestettiin ensimmäisessä käsittelyssä, jolloin ainoastaan prosentti parlamentissa äänestäneistä kannatti sitä. Myöskään neuvosto tai komissio eivät kannattaneet tarkistusta.
Olen pahoillani, että huhtikuussa toimitetussa äänestyksessä ei saatu riittävästi tukea tarkistuksille, joilla olisi estetty käsiteltävänä olevassa asetuksessa sallitun palkkio- ja kannustinjärjestelmän hyväksikäyttö. Olen voimakkaasti sitä mieltä, ettei yrityksille saa kertyä etuoikeutetun aseman tuovia välineitä ja palkkioita, koska ne tekevät samoja tutkimuksia samoista tuotteista. Tällaisia järjestelmiä käytettäisiin liian usein hyväksi.
Toisaalta katson, että on tärkeää myöntää lääkevalmistajille korvaus kuluista, joita niille aiheutuu lastenlääkkeitä koskevien tutkimusten tekemisestä. Korvauksena voitaisiin pitää uusille lääkkeenantotavoille tai lääkeaineille myönnettäviä patentteja sekä yksinomaisen myyntiluvan antamista lastenlääkkeille.
Tältä osin on syytä korostaa, että aikuisille tarkoitettujen lääkkeiden käyttämistä lapsilla olisi tutkittava ainoastaan, jos se on järkevää ja välttämätöntä. Lopuksi totean tukevani ajatusta, että perustetaan lastenlääkekomitea, jonka jäsenet ovat taitavia ja päteviä oman alansa riippumattomia asiantuntijoita. Mielestäni ratkaisu on erittäin hyvä. 
Anne Ferreira (PSE ).
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, terveydenhoito jäsenvaltioissa on järjestetty sairaalaverkostojen, sosiaaliturvajärjestelmien ja keskinäisten vakuutusjärjestelmien solidaarisuuden avulla. Lääketeollisuus valitsee potilaansa kuitenkin näiden varallisuuden – mieleeni tulevat köyhissä maissa yleiset taudit – tai mahdollisten potilaiden määrän perusteella. Siksi nyt onkin säädettävä lastenlääkkeitä koskeva laki.
Olemme tyytyväisiä, että mietintö hyväksytään huomenna, sillä me kaikki haluamme, että lapset saavat viipymättä ikänsä ja sairautensa mukaisen lääkityksen. Tämän vuoksi minua harmittaakin – myös jäsen Grossetête mainitsi asiasta – että tekstiin jätettiin ennalleen kahden vuoden ajanjakso, jona lääke on saatettava markkinoille, sekä se, ettei tämän ajanjakson lyhentämistä koskevaa tarkistusta hyväksytty. Olen harmissani myös siitä, kuinka kauan lasten hoitotoimenpiteisiin liittyvien tarpeiden kartoitus kestää. Tällaiset viivästykset romuttavat parlamentin lausumat asian kiireellisyydestä.
Riskinhallintaa ja lääketurvatoimintaa liittyvistä säännöksistä totean vielä, että meidän on tarkkaan varmistettava niiden asianmukainen täytäntöönpano ja tarvittaessa oltava valmiita muuttamaan asetusta. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00.
Jules Maaten (ALDE ). –
   Olen tyytyväinen ehdotukseen, sillä olen vakuuttunut, että sen ansiosta kehitetään ja testataan entistä enemmän erityisesti lapsille tarkoitettuja lääkkeitä ja saatetaan niitä markkinoille. Tämä on todella tärkeää ennen kaikkea nuorille potilaille, joilla on vakavia sairauksia, kuten syöpä tai immuunijärjestelmän häiriöitä.
Ei kuitenkaan pidä unohtaa asian eettistä näkökulmaa. Meidän on estettävä lasten käyttäminen koekaniineina. Siksi onkin hyvä, että kolmansissa maissa jo toteutettujen tutkimusten tuloksia pidetään pätevinä ja näin vältytään päällekkäisiltä tutkimuksilta.
Arvioiden mukaan tällä hetkellä 50–90 prosenttia lapsille määrättävistä lääkkeistä on sellaisia, ettei niiden käyttöä ole koskaan tutkittu tai hyväksytty tätä nimenomaista ikäryhmää varten, ja siksi niiden käytön haitallisista tai hyödyllisistä vaikutuksista ei ole käytännöllisesti katsoen lainkaan tietoa. Näin ollen on hyvä, että Euroopan unionin lainsäädännöllä edistetään erityisesti lapsille kehitettäviä lääkkeitä koskevaa tutkimusta ja että pääsemme eroon tästä epävarmuudesta. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ). –
   On hyvä, että olemme myöntäneet tarpeen testata lapsille määrättävien lääkkeiden sopivuus nimenomaan lapsille. Nyt kun tästä periaatteesta on päätetty, on hiottava tutkimusmenetelmiä. Lapsuus ei ole muuttumaton tila. Vauvan elimistö on aivan erilainen kuin teini-ikäisen elimistö.
Lisäksi on vaadittava, että määräajoin tehdään tieteellisiä tarkistuksia. Pitkän aikavälin vaikutuksia tutkittaessa on kiinnitettävä huomiota paitsi kertautumiseen, mitä tutkitaan myös aikuisille tarkoitettujen lääkkeiden osalta, myös siihen, mitä erityisiä vaikutuksia lääkkeillä on lapsen kehityksen eri vaiheissa ja kuinka ne vaikuttavat lasten terveyteen heidän kasvaessaan nuoriksi aikuisiksi.
Ritalin on yleisin lapsille määrättävä lääke Yhdysvalloissa. Se on aiheuttanut pysyviä vahinkoja nuoreksi aikuiseksi kasvaneen lapsen sydän- ja verisuonijärjestelmään, ja tämä on huomattu vasta nyt, kun Ritalinia on käytetty lähes 20 vuotta. Tuhannet, jopa miljoonat aikuiset kärsivät aikuisiällä sydän- ja verisuonitaudeista lapsena saamansa lääkkeen vuoksi, koska aikanaan oli tutkittu ainoastaan, kuinka lääke vaikuttaa käyttäytymiseen, mutta ei sen vaikutusta sydämeen.
Tieteelliset tutkimukset on kohdennettava tarkkaan, ja tässä tapauksessa lapsiin. Lisäksi niitä on päivitettävä. Muutoin kuulemme huonot uutiset vasta liian myöhään. 

Günter Verheugen,
   Syöpää tai perimän muutoksia aiheuttavien tai lisääntymiselle vaarallisiksi luokiteltujen aineiden aiheuttamien vaarojen vuoksi komissio pyytää Euroopan lääkearviointiviraston ihmiselle tarkoitettuja lääkkeitä käsittelevältä komitealta lausuntoa tähän luokkaan kuuluvien aineiden käytöstä apuaineina ihmisille tarkoitetuissa lääkkeissä. Oikeusperustana on ihmisille ja eläimille tarkoitettuja lääkkeitä koskevista yhteisön lupa- ja valvontamenettelyistä ja Euroopan lääkeviraston perustamisesta 31. maaliskuuta 2004 annetun asetuksen (EY) N:o 726/2004 5 artiklan 3 kohta ja 57 artiklan 1 kohdan p alakohta.
Komissio toimittaa ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä käsittelevän komitean lausunnon Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
Kuusi kuukautta sen jälkeen, kun ihmisille tarkoitettuja lääkkeitä käsittelevä komitea on antanut lausuntonsa, komissio ilmoittaa Euroopan parlamentille ja neuvostolle toimenpiteistä, joita se aikoo lausunnon johdosta toteuttaa. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Chatzimarkakisin laatima teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A6-0180/2006) ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston päätökseksi kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (2007–2013) perustamisesta (KOM(2005)0121 C6-0098/2005 2005/0050(COD)). 
Günter Verheugen,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan esittää Euroopan parlamentille vilpittömät kiitokset siitä, että se on tukenut komissiota voimakkaasti tämän ohjelman laadinnassa.
Parlamentin erittäin aktiivinen osallistuminen ja sen tekemät tarkistukset ovat vaikuttaneet oleellisesti siihen, että komission ehdotusta on voitu kehittää edelleen myönteisessä hengessä.
Euroopan unionin talouskasvua ja työllisyyttä koskevat tuoreimmat ennusteet ovat kerrassaan rohkaisevia. Emme saa siitä huolimatta unohtaa perusongelmia ja -puutteita. Komissio määrittää EU:n haasteet selkeästi helmikuussa 2005 uudelleen muotoillussa kasvu- ja työllisyysstrategiassa. Viime vuoden huhtikuussa tehdyn kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman perustamista koskevan komission ehdotuksen pitäisi viestittää, että olemme halukkaita toteuttamaan analyysissa edellytetyt tehokkaat toimet, jotta kasvu ja työllisyys lisääntyisivät.
Tällä ohjelmalla haluamme luoda yhteyden välineiden ja poliittisten tavoitteiden välille. Innovoinnilla on tässä keskeinen merkitys. Haluan huomauttaa, että innovointi on mielestämme muutakin kuin vain tutkimustulosten kaupallistamista. Meidän on tietenkin varmistettava, että tutkimuksen avulla voidaan myös saattaa tuotteita markkinoille, mutta innovointi on muutakin. Osaamisyhteiskunnan tietämyksen ja potentiaalin taloudellista hyödyntämistä on pyrittävä kaiken kaikkiaan parantamaan. Tämä tarkoittaa, että innovointia tarvitaan myös suunnittelussa, markkinoinnissa ja logistiikassa sekä yritysten organisaatiossa.
Kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman laaja tukeminen osoittaa, että meillä on yhteinen käsitys siitä, mitä toimia Euroopan unionin kilpailukyvyn lisääminen edellyttää. Tätä korostaa erityisen selvästi se tosiseikka, että kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma hyväksytään pian ensimmäisessä käsittelyssä.
Tämä on lisäksi ensimmäinen suuri yhteisön ohjelma, joka hyväksytään uusien rahoitusnäkymien kaudelle. Tämä on selvä osoitus Euroopan parlamentin antamasta tuesta ja ohjenuora toimintasuunnitelmaa sekä kasvua ja työllisyyttä varten.
Yhteisymmärrykseen päästiin näin nopeasti ennen kaikkea esittelijä Chatzimarkakisin, hänen varjoesittelijänsä Thomsonin sekä jäsen Vakalisin ja jäsen Turmesin työn ansiosta. He saivat paljon aikaan tekemällä todella hyvää ja joustavaa yhteistyötä puheenjohtajavaltion kanssa.
Komissio on seurannut tätä prosessia tarkasti, ja haluan komission puolesta todeta, että annan täydennetylle ehdotukselle varauksettoman tukeni. Olemme tulleet nyt yhdessä kulkemamme tien päähän, ja tämä on ollut mielestäni onnistunut matka. 
Jorgo Chatzimarkakis (ALDE ),
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Verheugen, tämä on todellakin historiallinen hetki, koska kyseessä on ilmeisesti ensimmäinen Euroopan unionin puiteohjelma, joka hyväksytään ensimmäisessä käsittelyssä.
Haluan esittää komissiolle lämpimät kiitokset erinomaisesta ehdotuksesta, jota ilman tämä kaikki ei olisi ollut mahdollista. Olen kuitenkin kiitollinen myös avoimista neuvotteluista, joihin osallistui neljä pääosastoa. Erityiskiitokset osoitan neuvoston puheenjohtajavaltiolle Itävallalle, joka on todellakin ottanut asiakseen, että innovointi asetetaan tärkeälle sijalle ja että tämä aihekokonaisuus hyväksytään vielä sen puheenjohtajakaudella. Haluan mainita erityisesti Josef Mandlin ja Matthias Martinekin, jotka onnistuivat poistamaan useiden jäsenvaltioiden epäilyt.
Kiitän tietenkin myös parlamentissa olevia kollegojani. Teimme erittäin luottamuksellista yhteistyötä kollegojen Vakalisin, Thompsonin ja Turmesin kanssa sekä myös lausuntojen valmistelijoiden, etenkin Werner Langenin, kanssa.
Esitän erityiskiitokset budjettivaliokunnan jäsenille. Tämä ohjelma ei olisi toteutunut nykyisessä muodossaan, elleivät he olisi todella sitoutuneet järjestämään 4 miljardia lisärahoitusta ja estämään neuvoston päätöksen, sillä valtaosa parlamentin hankkimista lisämäärärahoista osoitettiin innovointiin eli kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaan. Esitän lämpimät kiitokset erityisesti jäsen Bögelle.
Mikä nyt sitten on muuttunut? Mihin asioihin Euroopan parlamentti onnistui vaikuttamaan? Ensisijaisena tavoitteenamme oli, että pienten ja keskisuurten yritysten on voitava hyötyä ohjelmasta. Ne ovat tärkeimmät asianosaiset, sillä niiden on edistettävä innovointia Euroopassa. Asetimme ne etusijalle poistamalla monia paikoitellen selviä byrokraattisia esteitä esimerkiksi uuden oppaan avulla. Komissio julkaisee kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa koskevan oppaan, jotta hakijat saavat nopeasti ja helposti tietoa kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmasta sekä löytävät oikean keinon saada tukea.
Otimme käyttöön myös uuden periaatteen. Olen siitä erittäin kiitollinen kaikille asianosaisille. Tämä periaate on, ettei "väärää sisäänkäyntiä" ole. Komissiossa ei ole väärää ovea pienille ja keskisuurille yrityksille. Mitään yritystä, jolla on kysyttävää, ei käännytetä pois, vaan se ohjataan oikeaan paikkaan. Tämä on uusi periaate, joka yksinkertaistaa merkittävästi menettelyä ja vähentää huomattavasti byrokratiaa. Komissio varmasti pitää huolen siitä, että yksityiskohtaisiin kysymyksiin löydetään aina oikea, toimivaltainen neuvoja.
Tällä ohjelmalla edistämme huomattavasti innovointia, koska olemme pyrkineet täyttämään niin kutsutussa esivaiheessa olevan aukon. Esivaiheella tarkoitetaan vaihetta, jossa tuotetta tai keksintöä ei ole vielä saatettu markkinoille. Tämä aukko pyritään täyttämään liittämällä ohjelma tutkimuksen seitsemänteen puiteohjelmaan. Valiokunnissa neuvotellaan parhaillaan tutkimuksen seitsemännestä puiteohjelmasta, ja olen tehnyt tiivistä yhteistyötä esittelijä Buzekin kanssa. Hänkin on tänään paikalla ja sanoo pian muutaman sanan, vaikka hänen ei oikeastaan ollut tarkoitus puhua kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa koskevassa keskustelussa. Olen erittäin iloinen, että yhteistyömme on onnistunut niin hyvin ja että saimme yhdistettyä nämä ohjelmat näin tehokkaasti.
Täytyy sanoa, että tämä ohjelma kattaa kaikki Lissabonin ohjelman oleelliset osatekijät. Kutsuisin ohjelmaa tosin mieluummin Liverpoolin ohjelmaksi, koska Liverpool FC oli 0–3-tappiolla Mestarien liigan loppuottelun puoliajalla, mutta voitti lopulta ottelun. Mehän olemme juuri tällaisessa tilanteessa. Ohjelma kattaa kuitenkin kaikki suuret asiat: innovoinnin, kilpailukyvyn ja energian.
Kun puhumme innovoinnista, meidän on myös määriteltävä sana oikein. Innovointi-sanaa käytetään nykyään kaikkien asioiden yhteydessä. Kaikenlaisia asioita nimitetään "innovoinniksi". Mitä innovointi oikein on? Se ei ole sama asia kuin keksintö. Keksintö liittyy tutkimukseen ja on prosessi, jossa laitetaan rahaa tietämykseen. Keksintö on siis tietämykseen sijoittamista. Innovointi on kuitenkin päinvastainen prosessi. Siinä tietämyksellä tehdään rahaa! Nimenomaan tässä meillä eurooppalaisilla on suuria puutteita, ja nimenomaan tässä meidän on otettava menetetty aika takaisin. Meillä on loistavia ideoita. Onnistumme vain yhä harvemmin muuntamaan nämä ideat konkreettisiksi tuotteiksi.
Magneettilevitaatioon perustuva juna (Transrapid), jonka kaikki tiedätte, keksittiin jo vuonna 1934, mutta sitä ole vieläkään onnistuttu toteuttamaan Euroopassa. Konrad Zusen keksimää tietokonetta tuskin enää tuotetaan Euroopan unionissa. Ydinfissio – joka ei ehkä ole kaikkien suosikkiaihe – on lähtöisin Euroopan unionista. Internet periaatteessa keksittiin Euroopan unionissa, mutta sen kukoistuskausi tai sen käytön kukoistuskausi oli muualla. MP3 oli saksalaisten suuri keksintö, mutta 90 prosenttia MP3-tuotteista myydään nykyään EU:n ulkopuolella.
Kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman avulla on tarkoitus mahdollistaa paitsi keksinnöt myös niiden konkreettiset sovellukset Euroopassa. Vain siten voimme saavuttaa Lissabonin tavoitteet ja vain siten voimme edistyä. Kiitän vielä lämpimästi kaikkia asian käsittelyyn osallistuneita. 
Werner Langen (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi lausua esittelijälle lämpimät kiitokset siitä, että hän on etsinyt niin yhteistyöhaluisesti ratkaisuja etenkin, kun otetaan huomioon, että talousarviota on yleisesti supistettava.
Tämä on loistava esimerkki yhteistyöstä. Kiitänkin erityisesti komissiota ja komission jäsentä Verheugenia, joka on tämän ohjelman parissa tekemällään työllä osoittanut tosissaan edistävänsä innovointia sekä tukevansa pieniä ja keskisuuria yrityksiä.
Talous- ja raha-asioiden valiokunnan lausunto, josta minun on nyt tarkoitus puhua minuutin ajan, hyväksyttiin 1. joulukuuta 2005, siis ennen rahoitusta koskevaa puitesuunnitelmaa. Toiveemme olivat siksi huomattavasti suurempia kuin lopulliset saavutukset. Palasimme muiden kanssa samoille linjoille. Kannatamme ohjelmiin liittyvän byrokratian vähentämistä koskevia ehdotuksia, tukien tarkempaa kohdentamista sekä pienissä ja keskisuurissa yrityksissä tapahtuvaa innovointia. Nämä seikat sisällytettiin Chatzimarkakisin mietintöön, ja valiokunnassa olevat kollegani kannattavat voimakkaasti näitä ehdotuksia. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnan lausunnon valmistelijana minun on käsiteltävä puheessani ensisijaisesti noin 20:tä miljoonaa pientä ja keskisuurta yritystä (pk-yritystä), joiden osuus eurooppalaisista yrityksistä on 98 prosenttia ja jotka tarjoavat 70 miljoonaa työpaikkaa. Monet näistä pk-yrityksistä ovat innovointia liikkeelle paneva voima.
Pk-yrityksillä on korvaamaton merkitys, eikä niitä saa lyödä laimin, koska ne tarjoavat harvinaisen resurssin, jota Euroopan unionin talous eniten tarvitsee, nimittäin yrittäjyyden, jota harjoitetaan usein kieltämättä epäsuotuisissa oloissa. Olen kannattanut menettelyjen yksinkertaistamista. Se on tärkeää, koska Euroopassa on 18 miljoonaa alle kymmenen henkilöä työllistävää yritystä. Näiden yritysten on erittäin vaikeaa saada tietoa kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmasta.
Huomenna toivottavasti hyväksyttävän käyttäjän oppaan laatimista koskevan parlamentin ehdotuksen ansiosta pk-yritykset saavat käyttöönsä selkeämmät, yksinkertaisemmat ja avoimemmat kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa koskevat säännöt. Valiokunnan jäsenet äänestivät siksi tämän ehdotuksen puolesta. 
Britta Thomsen (PSE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelman (CIP) tavoitteena on edistää EU:n innovointi- ja kilpailukykyä, ja siinä kiinnitetään huomiota erityisesti pieniin ja keskisuuriin yrityksiin. Tavoitteet ovat täysin sopusoinnussa Lissabonin strategiaan sisältyvien kasvua ja työllisyyttä koskevien tavoitteiden kanssa. Olen iloinen, että innovointi määritellään ohjelmassa laajasti siten, että määritelmä käsittää muunkin kuin teknologisen innovoinnin. Näin varmistetaan, että kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa sovelletaan myös esimerkiksi seikkailualan yrityksiin. Lisäarvoa syntyy arvoketjun kaikissa vaiheissa, mikä tarkoittaa, että innovointia tarvitaan aivan yhtä paljon jakelussa, markkinoinnissa tai johdossa kuin tuotannossakin.
On myönteistä, että ympäristö, joka on ollut Älykäs energiahuolto Euroopassa -ohjelman keskeinen osatekijä, on onnistuttu säilyttämään keskeisellä sijalla EU:n energiapolitiikan suunnasta parhaillaan käytävässä keskustelussa. Tämä johtuu muun muassa siitä, että energiatehokkuus ja uusiutuvat energialähteet ovat niitä aloja, joilla EU:n kilpailukykyä voidaan parantaa eniten lisäämällä innovointia. Tarvittavien tämän ja muiden ohjelmien synergiavaikutusten saavuttaminen on kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaan liittyviä keskeisiä haasteita. Mielestäni on varmistettava, että kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa, tutkimuksen seitsemättä puiteohjelmaa, elinikäistä oppimista koskevaa ohjelmaa ja etenkin rakennerahastoja koordinoidaan asianmukaisesti.
Lopuksi haluan korostaa, että tasa-arvo on mielestäni tärkeä näkökohta kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmassa. Jos haluamme lisätä yrittäjien määrää Euroopan unionissa, aiempaa useammat naiset on saatava tarttumaan haasteeseen. Naisten kohtaamat esteet on siksi poistettava. Toivon, että komissio käsittelee yrittäjyyteen liittyvää sukupuolinäkökohtaa, ja minusta on ilahduttavaa, että ohjelma mahdollistaa mikrorahoituksen, koska nimenomaan tämä rahoitusmuoto hyödyttää erityisesti naisia. 
Nikolaos Vakalis,
   – Arvoisa puhemies, jos minulta kysytään, olenko tyytyväinen lopulliseen tekstiin, josta äänestämme huomenna, vastaan, että olen. Olen tyytyväinen siihen, koska aiempaan tilanteeseen verrattuna olemme asettaneet nopeat, yksinkertaiset menettelyt etusijalle. Olemme asettaneet pienet ja keskisuuret yritykset ohjelman keskipisteeseen. Olemme yhdistäneet määrärahat mahdollisimman hyvin rakennerahastoihin. Olemme yhdistäneet tutkimuksen mahdollisimman hyvin innovointiin. Olemme sisällyttäneet ohjelmaan innovoinnin ja yrittäjyyden rajatylittävän ulottuvuuden ja korostaneet sitä. Olemme painottaneet, että pienten ja keskisuurten yritysten tiedotus- ja tukikeskusten on tarjottava laadukkaita palveluja. Olemme selventäneet ja havainnollistaneet, mitä innovatiiviset toimet ovat. Olemme keskittyneet teollis- ja tekijänoikeuksiin. Olemme korostaneet ja edistäneet muun kuin teknologisen innovoinnin merkitystä teknologisen innovoinnin ohella.
Olen tyytyväinen tekstiin, koska olemme sisällyttäneet neuvontaelimen ohjelman yleiseen suunnittelu- ja täytäntöönpanomenettelyyn. Neuvontaelin ei osallistu komiteamenettelyyn, mutta sillä on erittäin tärkeä kaksoistehtävä. Tämä johtuu ensinnäkin siitä, että toivon sen takaavan alaohjelmien yhtenäisyyden, jotta kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma on käytännössä yksi ohjelma eikä kolme eri ohjelmaa. Toiseksi se johtuu siitä, että elin takaa innovoinnin asiantuntijoiden ja ohjelmasta tukea saavien alojen osallistumisen.
Jos minulta kysytään, olenko tyytyväinen kilpailukyvyn ja innovoinnin kehitykseen Euroopassa, vastaan, että en ole, kun sitä verrataan kansainvälisten kilpailijoidemme kehitykseen. En ole tyytyväinen, koska meidän on tärkeää kehittyä, vaikka se ei tosin riitä, koska tarvitsemme lisäkeinoja, -välineitä ja -toimia kaikilla tasoilla, koska emme esimerkiksi sovella rohkeaa julkisia hankintoja koskevaa politiikkaa innovatiivisiin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin ja koska – toisin kuin Yhdysvalloissa – vain harvat yrityksemme pitävät innovointia kannattavana sijoituksena, koska meillä ei yleisesti ottaen ole innovointi- eikä yrittäjyyskulttuuria.
Totean lisäksi, että kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelma on erittäin hyvä ajatus. Innovointi ei kuitenkaan rajoitu siihen.
Kiitän lopuksi puheenjohtajavaltio Itävaltaa ja komissiota erinomaisesta yhteistyöstä, jonka ansiosta ohjelma hyväksyttiin oikeaan aikaan. Se ei olisi voinut tapahtua enää tämän oikeampaan aikaan. 

Reino Paasilinna,
   . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, kiitän kollega Chatzimarkakisia, huomennahan me äänestämme kilpailukyvyn ja innovoinnin puolesta ja siirrymme jälleen pienen askeleen kohti Lissabonin tavoitetta. Kannatamme ryhmässäni tätä esitystä.
Lyhytnäköistä kuitenkin on se, että kun innovaatiotasoa pitäisi voimakkaasti nostaa, niin tätäkin budjettia vähennetään. Monilla keskeisillä aloilla kilpailukykymme huononee. Tohtorin arvio potilaasta olisi "heikko, mutta ei vielä toivoton". Panostaminen sosiaalisesti kestävään kilpailukykyyn antaa meille mahdollisuuden luoda Eurooppaa, jossa innovoinnit kukoistavat kestävästi.
Tuleva Euroopan teknologia-instituutti voisi auttaa meitä innovaation tuotteistamisessa. Meidän on kuitenkin varmistettava, että tämä EIT:n perustaminen ei tapahdu Euroopan tiedeneuvoston kustannuksella. Puiteohjelma painottaa pk-yritysten toiminnan tukemista. Sieltä tuleekin löytyä suurten haastajien armeija – ja työllistäjät. 
Jerzy Buzek (PPE-DE ). –
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Chatzimarkakisia. Euroopan unioni on vahva tieteellisessä tutkimuksessa, mutta ei yhtä vahva innovoinnissa. Tutkimuksen seitsemättä puiteohjelmaa käsittelevänä esittelijänä haluan onnitella komission jäsentä Verheugenia uudesta ajatuksesta, nimittäin kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmasta. Kannatan varauksettomasti tätä ohjelmaa samoin kuin Chatzimarkakisin mietintöä.
Ohjelmalla taataan teollisuuden rahoitus innovoinnille sekä tuetaan erityisesti pieniä ja keskisuuria yrityksiä. Euroopan unioni ei voi menestyä teknologiakilpailussa, ellei tutkimuksen ja innovoinnin välistä aukkoa täytetä tällaisella ohjelmalla. Tämä muodostaa Lissabonin strategian perustan sekä edistää yhteisen eurooppalaisen tutkimus- ja innovaatioalueen toteuttamista. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.30.
Gábor Harangozó (PSE ). –
   On äärimmäisen tärkeää, että Euroopan unioni ymmärtää pk-yritysten merkityksen taloudessamme. Tässä yhteydessä panen ilahtuneena merkille, että pk-yritykset ovat aivan keskeisellä sijalla uutta kilpailukyvyn ja innovoinnin puiteohjelmaa koskevassa strategiassa. Jos pyrimme lisäämään EU:n tuottavuutta, innovointikykyä ja kestävää kasvua, meidän on painotettava pk-yritysten merkitystä. Samalla kun uudistamme ohjelmia ja välineitä seuraavaa ohjelmakautta varten, meidän olisikin edistettävä EU:n monialaisten tavoitteiden saavuttamista markkinoita vääristämättä. Näitä tavoitteita ovat sukupuolten välinen tasa-arvo, ympäristönsuojelu, vammaisten suojelu, parhaiden toimintatapojen jakaminen sekä kestävän, laadukkaan työllisyyden ja talouskasvun edistäminen. Kilpailukyvyn ja innovoinnin EU:n laajuisesta edistämisestä hyötyvät tosiasiassa viime kädessä EU:n kansalaiset Lissabonin strategian tavoitteiden yhteydessä. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Langenin laatima talous- ja raha-asioiden valiokunnan mietintö (A6-0191/2006) euroalueen laajentumisesta (2006/2103(INI)). 
Werner Langen (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, käsittelemme nyt euroalueen laajentumista koskevaa mietintöä. Se perustuu komission toiseen kertomukseen, jossa arvioidaan yksittäisten jäsenvaltioiden käytännön valmisteluja ja asemaa euroalueeseen liittymisen kannalta. Haluan tässä yhteydessä kiittää komission jäsentä Almuniaa selkeästä kertomuksesta ja kannasta. Totean tämän painokkaasti, koska vuosi sitten vakaus- ja kasvusopimuksen tarkistuksen yhteydessä komissio vaikutti mielestäni liian myöntyväiseltä.
Olette omaksunut erittäin selkeän kannan, josta haluan lausua teille lämpimät kiitokset. Talous- ja raha-asioiden valiokunnassa ja ryhmissä käytyjen keskustelujen sekä ryhmien tekemien sopimusten jälkeen olen vakuuttunut siitä, että komission kantaa tuetaan laajasti.
Euro on ollut kaiken kaikkiaan menestyksekäs valuutta, koska sen avulla on voitu varmistaa valuutan vakaus euroalueen sisällä ja alhaiset inflaatioasteet sekä myös valuutan vakaus euroalueen ulkopuolisiin valuuttoihin nähden. Tämä on mahdollista vain, jos noudatamme Maastrichtin sopimuksen sekä vakaus- ja kasvusopimuksen määräyksiä. Kun euroalueen kaksi suurinta valtiota, Ranska ja Saksa, ovat rikkoneet vakaussopimusta vuosikausia eikä niillä ole ollut riittävästi sisäistä voimaa toteuttaa tarvittavia uudistuksia, Maastrichtin sopimuksessa määrättyjä ehtoja on noudatettava tarkasti nyt, kun euroalueeseen on liittymässä sellaisia valtioita, joita koskee poikkeus.
Euroalueen jäsenvaltiota on kaksitoista, ja yhtätoista valtiota koskee poikkeus. Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja Tanskalle on myönnetty erivapaus jättäytyä euroalueen ulkopuolelle. Se on taas eri asia, ja ne voivat päättää uudelleen, mitä ne haluavat tehdä. Kaikkien muiden on hyväksyttävä, että niiden talousarvio- ja finanssipolitiikkaa valvotaan ja että niiden lähentymisen tilannetta arvioidaan. Komissio on hoitanut nämä tehtävät huolellisesti ja kurinalaisesti, ja haluan lausua siitäkin suuret kiitokset.
Ero, joka ei ollut selvä kaikille parlamentin jäsenille – edes talous- ja raha-asioiden valiokunnassa käydyissä keskusteluissa – on, että vuoden 1997 asetusten nojalla sekä euroalueen jäsenten että poikkeusmaiden talousarvio- ja finanssipolitiikkoja valvotaan ja niiden talouspolitiikkoja yhteensovitetaan. Euroalueella tämä tehdään vakausohjelmilla, ja poikkeusmaissa sovelletaan lähentymisohjelmia.
Tästä syystä hyväksyimme pitkien keskustelujen jälkeen mietinnön, jossa esitetyt liittymiskriteerit perustuvat pitkälti Maastrichtin sopimukseen. Ensimmäinen kriteeri on vakaa hintakehitys. Euroalueeseen liittymistä hakeneen maan inflaatiovauhti saa olla enintään 1,5 prosenttiyksikköä suurempi kuin kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen EU:n jäsenvaltion inflaatiovauhti. Julkisen talouden rahoitusasemasta määrätään, että julkista velkaa saa olla enintään 60 prosenttia bruttokansantuotteesta ja että uusia velkoja saa olla enintään 3 prosenttia. Joskus tuntuu siltä, että Maastrichtin sopimusta ja vakaus- ja kasvusopimusta tulkitaan väärin. Muita kriteerejä ovat vähintään kahden vuoden osallistuminen uuteen valuuttakurssimekanismiin (ERM II), korkojen lähentyminen, oikeusnormin yhteensopivuus, riippumaton keskuspankki ja taloudellinen lähentyminen. Olen vakuuttunut, että euron ennenaikainen käyttöönotto on haitaksi jäsenvaltioille, koska lopullisen vaihtokurssin määrittäminen edellyttää tosiasiallista lähentymistä sekä finanssi-, talous- ja rahapolitiikkojen vakautta, jotta euroalueen jäsenyyttä hakenut maa pystyy noudattamaan sitoumuksiaan sen jälkeen, kun se on liittynyt alueeseen eikä voi enää devalvoida eikä revalvoida.
Keskustelimme ja sovimme, ettemme mainitse valtioita mutta haluamme keskustella komission ja Euroopan keskuspankin kanssa inflaatiovauhdin määrittämisestä, koska siinäkin on eroja. Euroopan keskuspankki on määrittänyt rahapolitiikkansa arviointia varten vakaan hintakehityksen kynnysarvoksi noin 2 prosenttia, ja haluamme, että meidät otetaan täysimääräisesti mukaan tähän vuoropuheluun.
Lisäksi päätimme, ettemme halua antaa yhdellekään euroalueeseen liittymistä hakeneelle maalle erityisalennuksia, vaan pidämme tärkeänä, että kaikkia kohdellaan tasapuolisesti ja asianmukaisesti, oli sitten kyse uudesta tai vanhasta euroalueen jäsenvaltiosta. Emme myöskään halua, että euroalueen laajentumisen ennakkotapaukseksi asetetaan ensimmäinen liittymisvaihe, jossa Kreikka liittyi euroalueeseen puutteellisten tietojen perusteella ja Italiasta tuli jäsen, vaikka sen valuuttakurssi ei ollut pysynyt vielä kahta vuotta valuuttakurssimekanismin vaihteluvälissä. Haluamme sen sijaan rohkaista komissiota tekemään arvionsa puolueettomasti ja Maastrichtin sopimusta noudattaen. Arvoisa komission jäsen, ymmärrätte varmasti, että toivomme enemmän avoimuutta. Kiitän kaikkia kollegoja rakentavasta yhteistyöstä. Suunnittelimme ja laadimme mielestäni loppujen lopuksi hyvän mietinnön, jota parlamentin suuri enemmistö varmasti kannattaa ja jossa tuetaan voimakkaasti myös komission jäsenen kantaa. 
Joaquín Almunia,
   .  Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijä Langenia erinomaisesta mietinnöstä ja kaikkia parlamentin jäseniä, erityisesti talous- ja raha-asioiden valiokunnan jäseniä, tähän erittäin tärkeään keskusteluun osallistumisesta.
On tärkeää huolehtia kaikista maista, jotka eivät vielä kuulu euroalueeseen mutta haluavat liittyä siihen ja jotka ovat velvollisia liittymään, koska kaikilla jäsenvaltioilla, paitsi niillä, joille on myönnetty erivapaus jättäytyä euroalueen ulkopuolelle – Yhdistyneellä kuningaskunnalla ja Tanskalla on oikeus kuulua euroalueeseen mutta myös velvollisuus liittyä ja valmistautua siihen.
Tulevina vuosina euroalueeseen liittyvien jäsenvaltioiden valmisteluja koskevassa mietinnössänne käsitellyt näkökohdat ovat tässä yhteydessä erittäin tärkeitä. Minun on todettava, että tulevina viikkoina aiomme antaa uuden kertomuksen, koska tästä lähtien komissio julkaisee nämä kertomukset kuuden kuukauden eikä vuoden välein.
Kyse on teknisistä valmisteluista, jotka ovat erittäin tärkeitä, koska niiden yhteydessä kansalaisille välitetään tietoa ja pyritään estämään sellaiset kansallisen valuutan ja yhtenäisvaluutan vaihdossa tapahtuvat väärinkäytökset, joita on esiintynyt aiemmin joissakin tapauksissa. Otamme opiksemme aiemmista kokemuksista, jotta voimme tehdä yhteistyötä euroalueeseen liittymistä hakeneiden maiden kanssa, jotta voimme estää väärinkäytökset ja jotta saamme kansalaiset vakuuttuneiksi siitä, että siirtyminen kansallisesta valuutasta euroon ei aiheuta suoraan hintojen nousua, joka on helposti vältettävissä. Euroalueeseen liittymistä hakeneiden maiden on tietenkin tehtävä valmisteluja, jotta ne täyttävät perustamissopimuksessa Maastrichtin sopimuksesta lähtien määrätyt kriteerit.
Tässä keskustelussa on keskitytty enemmän viimeksi mainitsemaani näkökohtaan, koska – kuten tiedätte – muutama viikko sitten komissio ja Euroopan keskuspankki antoivat lähentymiskertomuksensa Slovenian ja Liettuan pyynnöstä. Näissä kertomuksissa komissio – ja Euroopan keskuspankki – esittivät tulkintansa perustamissopimuksessa määrättyjen kriteerien soveltamisesta. Kriteereistä todellakin määrätään perustamissopimuksessa. Euroopan komissio ei ole määrittänyt niitä keinotekoisesti tai hetken mielijohteesta. Perustamissopimuksessa määrättyjä kriteerejä ei voi muuttaa. Olemme siksi velvollisia soveltamaan perustamissopimusta tarkasti – olemme tehneet näin ennenkin ja teemme vastedeskin – sillä se on ainoa keino taata kaikkien euroalueeseen liittymistä hakeneiden jäsenvaltioiden tasapuolinen kohtelu.
Kaikkein eniten on keskusteltu inflaatiota koskevasta kriteeristä. Esittelijä Langen puhui Euroopan keskuspankin määrittämästä vakaan hintakehityksen ylläpitoa koskevasta kriteeristä. Minun on todettava, ettei kriteeri ole sama: Euroopan keskuspankin tavoitteena on pitää euroalueen hintakehityksen vakaus sillä tasolla, että inflaatiovauhti on alle, mutta lähes 2 prosenttia, mutta perustamissopimuksessa määrätään, ettei euroalueeseen liittymistä hakeneiden maiden keskimääräinen inflaatiovauhti ole saanut edeltävien kahdentoista kuukauden aikana ylittää viitearvoa, joka on kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen valtion rahanarvon alenemisaste plus 1,5 prosenttiyksikköä.
Tästä määrätään selkeästi perustamissopimuksessa. Komissio ei voi muuttaa perustamissopimuksessa määrättyjä kriteerejä. Velvollisuutenamme on varmistaa, että niitä sovelletaan, ja juuri sen olemme tehneet. Olen huomannut joistakin mietinnössä tai tarkistuksissa esitetyistä huomautuksista, että komissiolta pyydetään avoimuutta perustamissopimuksen tulkinta- ja soveltamistavassa, joten voin selventää parlamentille yksityiskohtaisesti Sloveniaa ja Liettuaa koskevia lähentymiskertomuksia, ja jos haluatte, voin myös toimittaa asiakirjat, joihin komission 16. toukokuuta antama lähentymiskertomus perustuu. 
Alexander Radwan,
   . Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä on aina kannattanut ja edistänyt Euroopan unionin laajentumista sekä todennut, että laajentumisen, myös euroalueen laajentumisen, on viimeinkin jatkuttava viipymättä. Kantamme on aina ollut ja on edelleen tämä. Euroopan kansanpuolue on lisäksi viime vuosina aina kannattanut vahvaa euroa, joka perustuu Maastrichtin kriteereihin ja johon liittyy vakaus- ja kasvusopimuksen tiukka noudattaminen.
Tästä syystä komissiossa on käyty viime vuosina laajoja keskusteluja etenkin, kun oli kyse suurista maista – Ranskasta, Italiasta ja Saksasta. Noudatamme siksi edelleen tätä toimintalinjaa, jonka tavoitteena on vakaa euro, joten vakuutan komissiolle, että tuemme yksiselitteisesti selkeää kantaa, jonka komissio on omaksunut suhtautumisessamme euroalueen laajentumiseen.
Totean vielä kerran, että kannatamme selkeästi uusien jäsenvaltioiden liittymistä euroalueeseen. Liittymisessä on kuitenkin noudatettava tiettyjä kriteerejä, tiettyjä perinteitä ja kurinalaisuutta. Lausun vielä kerran komissiolle lämpimät kiitokset.
Samalla kuitenkin kehotan komissiota tehostamaan toimiaan jäsenvaltioiden tietojen yhteydessä. Parlamentti on sen tukena. Kehotan myös jäsenvaltioita antamaan komissiolle enemmän oikeuksia mahdollista liittymistä koskevien tietojen todentamisessa. Parlamentti nimittäin kysyy komissiolta, voiko se taata niiden tietojen oikeellisuuden, joihin sen antama suositus perustuu. Komission tiedonsaantimahdollisuuksia on näin ollen parannettava, minkä vuoksi jäsenvaltioiden on oltava aiempaa yhteistyöhaluisempia. 
Dariusz Rosati,
   . Arvoisa puhemies, Euroopan unionista tehdyssä sopimuksessa määrätään, että uusilla jäsenvaltioilla on oikeus ja velvollisuus liittyä euroalueeseen, kuten komission jäsen Almunia äsken totesi. Euroopan parlamentin sosialidemokraattinen ryhmä kannattaa varauksettomasti tätä ajatusta.
Euroalueeseen liittymistä koskevista ehdoista määrätään Maastrichtin sopimuksessa niin kutsuttujen nimellisten lähentymisperusteiden muodossa. Yhteiseen valuutta-alueeseen liittyminen edellyttää vain näiden kriteerien täyttämistä. Uusille jäsenvaltioille on kuitenkin pyritty asettamaan lisäehtoja, kuten "todellinen lähentyminen" tai "euroalueen vastaanottokyky", joita ei ole määritelty tarkasti. Nämä kriteerit eivät sisälly Maastrichtin sopimukseen, joten niitä ei voida soveltaa. Uusiin ja vanhoihin jäsenvaltioihin ei saa soveltaa erilaisia vaatimuksia. Jos kerran olemme täysin yhtä mieltä siitä, että perustamissopimuksen määräyksiä on noudatettava, meidän on pidettävä kiinni siitä säännöstä, että noudatamme perustamissopimusta, koko perustamissopimusta emmekä mitään muuta kuin perustamissopimusta.
Lisäksi haluan huomauttaa, että lähentymiskriteerit herättävät monia taloudellisia tekijöitä ja tulkintaa koskevia epäilyjä. Nämä ongelmat tulevat selkeästi esiin Liettuaa ja Sloveniaa koskevissa tuoreissa lähentymiskertomuksissa. Hintavakauden määritelmä, jota Euroopan komissio ja Euroopan keskuspankki käyttivät kertomuksissaan arvioidessaan inflaatiokriteerien täyttymistä, oli ristiriidassa sen hintavakauden määritelmän kanssa, jota EKP soveltaa rahapolitiikassaan.
Arvioinnissa on muitakin epäilyttäviä seikkoja. Tämä ei ole vähäpätöinen asia, koska komissio ei arvioinnin perusteella antanut Liettualle myönteistä suositusta euroalueeseen liittymisestä. Tilanne on huolestuttava, koska Euroopan komission päätösten on oltava luotettavia eivätkä ne saa herättää epäilyjä yksipuolisuudesta tai objektiivisuuden puutteesta. Yksittäisten jäsenvaltioiden tilanteen arviointia koskevien sääntöjen on oltava selkeitä, ja päätöksentekoprosessin on oltava täysin avoin.
Arvoisa puhemies, lähentymiskriteerit on laadittu 15 vuotta sitten, jolloin jäsenvaltioilla oli vielä kansalliset valuutat ja erilliset rahapolitiikat, joten ne olisi mukautettava nykytilanteeseen, jossa uudet jäsenvaltiot ovat liittymässä jo olemassa olevaan yhteiseen valuutta-alueeseen. Perustamissopimuksen 121 artiklan määräyksiin ja perustamissopimukseen liitettyyn pöytäkirjaan on tehtävä asianmukaisia tarkistuksia. Pyydän tätä asiaa koskevan keskustelun avaamista. 
Margarita Starkevičiūtė,
   . Minusta on erittäin valitettavaa, että euroalueen laajentumiseen liittyvistä ongelmista käytävään keskusteluun kiinnitettiin hyvin vähän huomiota. Nyt nämä ongelmat on ratkaistava varsinaisen laajentumisprosessin aikana, eikä komissio ole valmis siihen. Meidän ei mielestämme pidä kuitenkaan syyttää toisiamme. Uudistuksia koskevan kokemuksemme perusteella tiedämme, että tyydyttäviä tuloksia voidaan saavuttaa myös tällä tavoin. Meidän on vain reagoitava muuttuvaan tilanteeseen nopeasti. Toivonkin Euroopan unionin toimielinten reagoivan muuttuvaan tilanteeseen nopeasti.
On selvää, että euron käyttöönottovalmisteluista aiheutuu huomattavia menoja. Euroalueen jäsenyyttä hakeneiden maiden tilannetta on siksi arvioitava paljon aiemmin kuin puoli vuotta ennen euron käyttöönottoa, mahdollisesti useammassa eri vaiheessa.
Yhdyn myös siihen näkemykseen, että Maastrichtin sopimuksessa määrättyjen inflaatiokriteerien laskentamenetelmää on tarkistettava. Vakaus- ja kasvusopimuksen menetelmääkin tarkistettiin ilman minkäänlaisia vaikeuksia. En usko, että se tehtiin siksi, että suuri maa pyysi sitä. Myös pienten maiden ääntä on kuunneltava.
Kolmanneksi totean, että parlamentille on toimitettava kaikki komission laatimat arvioinnit, koska Euroopan unionissa ei saa tehdä päätöksiä ilman demokraattista valvontaa. Euroopan unioni perustuu demokraattisiin sääntöihin. 
Guntars Krasts,
   . Arvoisa puhemies, monista mietinnössä esitetyistä päätelmistä ei yksinkertaisesti voi olla eri mieltä. Miten joku voisi vastustaa velvoitetta noudattaa tiukasti perustamissopimuksessa määrättyjä ehtoja? Asian pitää olla juuri näin, ja kannatan tätä näkemystä. Jos tätä lähestymistapaa olisi aina noudatettu, euroalueen perustamisen historia olisi kuitenkin ollut aivan toisenlainen eikä euroalueeseen kuuluisi välttämättä yhtä monta valtiota kuin siihen tällä hetkellä kuuluu. Kolmannes euroalueen nykyisistä jäsenistä liittyi alueeseen täyttämättä kaikkia kriteerejä. Tosiasiassa liittymiskriteerejä käytettiin vain kiintopisteinä, ja todelliset ratkaisut tehtiin poliittisilla päätöksillä. Tämä ei ole yllättävää, koska monissa tapauksissa kriteerien taloudellinen perusta on erittäin arveluttava. Näin ollen esimerkiksi myös hyväksyttävä inflaatiotaso määritettiin euroalueeseen kuulumattomien valtioiden perusteella. Kaikkein paradoksaalisinta on, että parhaat inflaatioindikaattorit eroavat siitä, mikä on Euroopan keskuspankin mielestä paras hintavakauden taso euroalueella. Vaatimus siitä, että valtioiden on saavutettava valuuttakurssivakaus sekä inflaatioindikaattorit, vain lisää tämän kriteerin ristiriitaisuutta. Euroopan keskuspankki ei vaadi tätä edes euroalueella. Mietinnössä ilmaistut huolet ongelmista, joita liittymistä hakeneilla mailla mahdollisesti on euroalueeseen liittymisen jälkeen, eivät koske esimerkiksi Viron, Liettuan ja Latvian pieniä, joustavia kansantalouksia. Ne ovat myös avoimia talouksia, joilla on 1990-luvun alusta alkaen ollut kokemusta pitkälle aikavälille vahvistetuista vaihtokursseista. Jos Liettuaa, jolla on epäolennaisia puutteita inflaatiokriteerien täyttämisessä, ei hyväksytä euroalueeseen, kyse on selvästikin poliittisesta päätöksestä. Kannattaisin mietintöä, jos siinä todella keskityttäisiin liittymiskriteerien parantamiseen tulevaisuudessa. Siinä ei valitettavasti tehdä niin. Mietinnössä tulee sen sijaan esiin kuuluisa puolalaisen putkimiehen ilmiö. 
Sergej Kozlík (NI ).
   – En ole liettualainen, mutta haluan nyt esillä olevan keskustelunaiheen yhteydessä kommentoida Liettuan liittymistä euroalueeseen. Liettua on jo monen vuoden ajan saavuttanut hyviä taloudellisia tuloksia, jotka olisivat juhlan aihe useimmissa euroalueen valtioissa. Liettua on onnistunut toteuttamaan voimakkaan pitkän aikavälin talouskasvun, joka on lähes 10 prosenttia bruttokansantuotteesta. Toisin kuin useimmat euroalueen valtiot, Liettua on täyttänyt jo pitkään ja reilusti myös julkisen talouden alijäämää, julkista velkaa ja pitkiä korkoja koskevat Maastrichtin kriteerit. Edellisellä arviointikaudella Liettua ylitti vain yhden kriteerin kohdalla 2,6 prosentin viitearvon yhdellä prosenttiyksikön kymmenesosalla, vaikka se oli aiemmin jo täyttänyt kriteerin monen vuoden ajan.
Hyvät ystävät, euroalueeseen liittyminen ei saa olla kuin urheilutapahtuma, jossa karsinnoista selviytyminen voi olla kiinni yhdestä kymmenesosasta. Liettuan liittymisen lykkääminen on tunteeton päätös. Se on kylmä suihku tuleville hakijamaille. 
Alojz Peterle (PPE-DE ). –
   Esittelijän tehtävä ei ole ollut helppo, vaikka tämä esityslistalla oleva aihe ei edellytäkään lainsäädäntötehtävän hoitamista. Haluan siksi onnitella esittelijä Langenia hyvin tehdystä työstä ja siitä, että hän on saanut niin vankan tuen valiokunnassa. Minusta on erityisen ilahduttavaa, että mietinnössä määritellään selkeästi suhde Euroopan unionin kansalaisiin eli kuluttajiin, mikä on välttämätöntä, jotta yhtenäisvaluuttaan siirtyminen onnistuu euroalueeseen liittymistä hakeneissa maissa.
Tiedämme kaikki, miten tärkeä eurohanke on Euroopan yhdentymisen kannalta ja miten tärkeää on, että kaikki euroalueen laajentumisprosessiin osallistuvat tahot säilyttävät uskottavuutensa. Lisäksi tämä tarkoittaa, että johdonmukaisesti asettamiamme kriteerejä on noudatettava ja ettei sääntöjä saa muuttaa pelin puolivälissä.
Olen iloinen, että Euroopan komission ja Euroopan keskuspankin mielestä Slovenia on läpäissyt haasteellisen testin. Se on toisin sanoen täyttänyt kaikki euroalueeseen liittymistä koskevat vaatimukset. Olisin tietenkin vielä iloisempi, jos useammat uudet jäsenvaltiot olisivat täyttäneet euroalueen laajentumiselle asetetut vaatimukset. Euroalueen laajentuminen on mielestäni tärkeää, jotta Euroopan unioni voi kehittyä poliittisesti ja jotta se voi lisätä vaikutusvaltaansa globalisoituneessa maailmassa. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, onnittelen Sloveniaa ja muistutan, että Liettua on täyttänyt kaikki Maastrichtin kriteerit jo viiden peräkkäisen vuoden ajan, lukuun ottamatta yhden kuukauden ajanjaksoa, jolloin inflaatiovauhti oli hieman kriteeriksi määritettyä viitearvoa suurempi. Juuri tuolloin komissio kuitenkin antoi hätiköiden kielteisen suosituksen. Kun komissio oli tehnyt päätelmänsä, tuoreista tiedoista kävi seuraavana päivänä ilmi, että Liettua tosiasiassa täyttää Maastrichtin kriteerit.
Ecofin-neuvoston puheenjohtaja Juncker totesi eilen, että Liettuaa oli varoitettu siitä, ettei sen kannata hakea euroalueen jäsenyyttä, koska sitä ei luultavasti hyväksytä jäseneksi. Tämä valitettavasti osoittaa, että komissiolla on ennakkoluuloja, jotka perustuvat epäilyihin ja ennusteisiin. Vilnaa ilmeisesti rangaistiin siitä, ettei se noudattanut Brysselin neuvoa, ja ironisesti siitä, että se täytti kriteerit esimerkillisesti viiden vuoden ajan. Kaikista euroalueen valtioista vain Suomi voi olla ylpeä siitä, että se on saavuttanut samat tavoitteet.
Tilanne voidaan vielä korjata. Kehotan kollegojani äänestämään sen tarkistuksen puolesta, jossa komissiota kehotetaan tarkistamaan Liettuaa koskevaa arviointiaan. Kehotan myös aloittamaan laajemman keskustelun voimassa olevien lähentymiskriteerien legitiimiydestä ja soveltamisesta laajentuneessa EU:ssa. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   – Nyt keskustelunaiheena oleva euroalueen laajentumista koskeva mietintö on erittäin epäammattimainen ja merkityksetön. Siinä luetellaan kaikkien tietämiä totuuksia.
Mietinnön 1 kohdassa mainitut vaatimukset, kuten riippumaton keskuspankki ja oikeusjärjestyksen yhteensopivuus Maastrichtin sopimuksen kanssa, on sisällytetty virheellisesti Maastrichtin kriteereihin.
Mietinnön 4 ja 5 kohdassa mainitun tavoitteen – euroalueen vakauden – yhteydessä on selvennettävä, mitä vakaudella tarkoitetaan, kun yksikään kahdestatoista euroalueen jäsenestä ei onnistunut täyttämään liittymishetkellä kaikkia kriteerejä, etenkään inflaatiovauhtia ja kohtuullisen julkisen talouden alijäämää koskevia kriteerejä, eivätkä ne täytä niitä vieläkään. Lisäksi on selvennettävä, mitä haittaa laajentumisesta voi olla.
Euroalueen jäsenyyttä hakeneiden maiden vastainen syrjintä on ilmeistä, kun sovelletaan kahdenlaisia vaatimuksia.
Nykyään ennen laajentumista on täytettävä indikaattorin vakautta koskeva vaatimus, jota ei edellytetty aiemmin, vaikka nyt on erilainen taloudellinen ja poliittinen tilanne kuin 15 vuotta sitten, jolloin euroalue perustettiin.
Kehotan komissiota ja neuvostoa ottamaan huomioon EU:n taloudelliset ja poliittiset realiteetit, parantamaan Maastrichtin kriteerejä, panemaan ne täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa sekä jatkamaan euroalueen laajentumista. 
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ). –
   Arvoisa puhemies, käyttäessäni puheenvuoron tässä keskustelussa haluan kiinnittää huomionne seuraaviin asioihin. Ensinnäkin mietinnössä todetaan aivan selvästi, että uusien jäsenvaltioiden on täytettävä kaikki Maastrichtin kriteerit, ennen kuin ne voivat liittyä euroalueeseen. Mietinnössä ei kuitenkaan oteta huomioon, etteivät monet vanhat jäsenvaltiot täyttäneet kyseisiä kriteerejä, kun euro otettiin käyttöön. Jälleen kerran lähetetään sellainen poliittinen viesti, että jotkut ovat toisia tasa-arvoisempia EU:ssa.
Toiseksi totean, että sen jälkeen, kun euro otettiin käyttöön vuonna 2002, kaikkein tärkeimmät kriteerit ovat jääneet täyttymättä ainakin viiden valtion, myös suurimpien valtioiden – Saksan, Ranskan ja Italian – kohdalla, eivätkä nämä valtiot ole pystyneet hallitsemaan julkisen talouden alijäämäänsä eivätkä julkista velkaansa. Joissakin näistä valtioista julkista velkaa on huomattavasti enemmän kuin 60 prosenttia bruttokansantuotteesta, minkä vuoksi ne joutuvat rajoittamaan sitä jatkossa monen vuoden ajan. Tästä huolimatta näiden valtioiden jäsenyyttä talous- ja rahaliitossa ei kyseenalaisteta, eikä kukaan edes ryhdy mihinkään erityistoimiin pakottaakseen nämä valtiot muuttamaan nykyisen tilanteen. Vakaus- ja kasvusopimukseen hiljattain tehdyt tarkistukset, jotka hyödyttivät Saksaa ja Ranskaa, ovat mainioita esimerkkejä tästä.
Kolmanneksi totean, että tämän tilanteen huomioon ottaen se, että Liettuan hakemus, jossa se anoi euroalueen jäsenyyttä 1. tammikuuta 2007 alkaen, hylättiin ainoastaan siksi, että Liettua ylitti inflaatiokriteerin 0,1 prosentilla, saattaa ainakin aiheuttaa hämmennystä eikä lupaa hyvää keskusteltaessa euroalueen laajentumisesta kaikkiin uusiin jäsenvaltioihin tai Yhdistyneen kuningaskunnan, Tanskan tai Ruotsin liittymisestä euroalueeseen. 
Joaquín Almunia,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää kaikkia keskustelun aikana puhuneita parlamentin jäseniä. Kiitän heitä huomautuksista riippumatta siitä, yhtyvätkö he komission näkemyksiin tämänpäiväisistä keskustelunaiheista.
Haluan todeta neljä asiaa. Ensinnäkin komissio tietenkin kannattaa euroalueen laajentumista. Muuta vaihtoehtoa ei ole, sillä jäsenvaltioilla on oikeus ja velvollisuus liittyä euroalueeseen. Kunnioitamme tätä oikeutta ja pyydämme noudattamaan kyseistä velvollisuutta. Kantamme on sama riippumatta siitä, ovatko euroalueeseen tulevina vuosina liittyvät valtiot uusia vai vanhoja jäsenvaltioita – tämä jako kuuluu mielestämme menneisyyteen – ja ovatko ne suuria vai pieniä tai rikkaita vai vähemmän rikkaita valtioita.
Jäsen Rosati, emme aio asettaa uusia ehtoja vaan sovellamme perustamissopimusta, koko perustamissopimusta emmekä mitään muuta kuin perustamissopimusta. Vain siten voidaan varmistaa, että kaikkia kohdellaan tasapuolisesti, enkä usko, että kukaan parlamentin jäsenistä pyytäisi – eikä kukaan varmasti haluakaan pyytää – komissiota laiminlyömään velvollisuuttaan perustamissopimuksen valvojana ja soveltamaan perustamissopimusta eri tavoin eri jäsenvaltioihin.
Voiko perustamissopimusta muuttaa? Tietenkin voi. Minulla oli tänä iltapäivänä tilaisuus osallistua keskusteluun, jossa pääministeri Verhofstadt puhui tulevasta perustuslaista, tarvittavista muutoksista ja Euroopan unionin tulevaisuudesta. Perustamissopimukseen voidaan ilman muuta tehdä muutoksia, ja siihen varmasti tehdäänkin lopulta muutoksia. Toistaiseksi meidän on kuitenkin sovellettava voimassa olevaa perustamissopimusta, ja tiedätte yhtä hyvin kuin minäkin, ettei perustamissopimuksen muuttaminen ole komission asia.
Mitä perustamissopimuksessa todetaan inflaatiokriteereistä, joista on puhuttu tässä keskustelussa? Siinä todetaan, että viitearvon muodostaa kolmen hintatason vakaudessa parhaiten suoriutuneen jäsenvaltion keskimääräinen rahanarvon alenemisaste. Siinä ei todeta "euroalueen jäsenen" vaan nimenomaan "jäsenvaltion". Tällä tarkoitetaan kaikkia jäsenvaltioita, myös niitä, joille on myönnetty erivapaus jättäytyä euroalueen ulkopuolelle. Mitään jäsenvaltiota ei voida sulkea pois selvitettäessä, mitkä kolme jäsenvaltiota ovat suoriutuneet parhaiten hintatason vakaudessa. Viitearvo saadaan, kun näiden kolmen jäsenvaltion keskimääräiseen inflaatiovauhtiin lisätään 1,5 prosenttiyksikköä.
Euroopan keskuspankki on määrittänyt itsenäisesti aivan eri tavoiteluvun käyttäen toimivaltaansa, joka kattaa hintavakauden varmistamisen. Viitearvo ei ole sama, eikä sen tarvitsekaan olla. Emme saa tässä keskustelussa sotkea Euroopan keskuspankin inflaatiotavoitetta perustamissopimuksen inflaatiokriteeriin perustuvalla viitearvolla. Ne ovat kaksi aivan eri asiaa.
Perustamissopimuksessa määrätyssä inflaatiokriteerissä todetaan tosin muutakin: siinä määrätään, että kyseessä olevan jäsenvaltion inflaatiotason on oltava kestävä. Jotkut teistä puhuvat pienestä erosta, ja se pitää paikkansa. Eron, jäsenvaltion inflaatiovauhdin ja viitearvon vertaamisen lisäksi perustamissopimuksessa määrätyssä inflaatiokriteerissä kuitenkin todetaan, että meidän on analysoitava, onko kyseessä olevan jäsenvaltion inflaatiotaso kestävä. Emme voi emmekä aiokaan jättää perustamissopimusta huomiotta. Aiomme selittää tätä asiaa yhä uudestaan, koska kriteerien tarkka analysointi ei ole tällä hetkellä euroalueeseen kuuluvien valtioiden edun mukaista, mutta se on niiden jäsenvaltioiden edun mukaista, jotka ovat hakeneet euroalueen jäsenyyttä. Ellemme nimittäin analysoi kriteeriä tarkasti, jäsenyyttä hakeneet maat joutuvat kärsimään seurauksista, koska euroalueeseen liittymistä koskeva päätös on peruuttamaton.
Siksi mielestäni ei ole mitään hyötyä viitata menneisiin. Jos asioita ei hoidettu aiemmin kunnolla, joku joutuu kärsimään nyt seurauksista. Ottakaamme oppia kokemuksista, sillä viisaiden ja järkevien poliitikkojen kuuluu tehdä niin. Sovellamme perustamissopimusta, mutta sovellamme sen kaikkia kohtia emmekä vain niitä, jotka ovat oman etumme mukaisia. Soveltaessamme perustamissopimusta opimme kokemuksistamme perustamissopimuksen salliman tulkintavaran rajoissa.
En aio Liettuan kohdalla tietenkään kiistää selviä asioita. Sen talouden saavuttamat tulokset ovat loistavia. Se on toteuttanut erinomaisia toimia taloudellisen tilanteensa parantamiseksi. Haluamme kaikki, että Liettua täyttää jokaisen perustamissopimuksessa määrätyn kriteerin mahdollisimman pian. Tällä hetkellä se täyttää kaikki muut, paitsi yhden kriteerin. Toivotaan, että se saa poistettua tämän eron pian. Heti kun ero on poistettu, odotan saavani Liettualta pyynnön johon sillä on oikeus perustamissopimuksen nojalla jotta voin antaa myönteisen lausunnon komission puolesta. Älkää kuitenkaan pyytäkö komissiota toteamaan lähentymiskertomuksissa mitään sellaista, joka on perustamissopimuksen järkevän, selkeän ja avoimen soveltamisen vastaista. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.30.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ).
   – Kun lehdistössä ilmoitetaan, että Otmar Issing lähtee Euroopan keskuspankista (EKP), mutta monetarismi säilyy, tämä vain vahvistaa näkemystämme siitä, että monetaristisia suuntaviivoja noudatetaan edelleen ja että ne ohjaavat EU:n talous- ja sosiaalipolitiikkaa riippumatta siitä, keitä EKP:n johtokunnassa on.
Kuten tiedämme ja kuten Langenin mietinnössä vahvistetaan, euroalueeseen liittyminen edellyttää "kaikkien Maastrichtin kriteereiden täyttymistä", mikä edellyttää vakaus- ja kasvusopimuksessa määrättyjen vaatimusten täyttämistä sekä Euroopan keskuspankin antamien suuntaviivojen noudattamista. Euroopan keskuspankki on rahaviranomainen, jonka päätökset vaikuttavat koko talouselämään.
Mietinnössä nimenomaan todetaan, että "euron käyttöönottoa ei pidä nähdä pelkästään teknisenä valuutan muuttumisena, vaan se on nähtävä suurena muutoksena, jolla on merkittäviä taloudellisia, rahapoliittisia ja sosiaalisia vaikutuksia". Tämä korostaa parlamentin maksimalistista lähestymistapaa, jonka mukaan jäsenvaltioiden budjettikaudet on yhdenmukaistettava ja niiden on perustuttava samoihin oikeuksiin, nimittäin siihen, että rahapoliittinen itsemääräämisoikeus katoaa ja muuttuu finanssipoliittiseksi itsemääräämisoikeudeksi.
Tämä tilanne ja sen vaikutukset ovat valitettavasti hyvin tuttuja meille portugalilaisille, kuten komission keväällä laatimissa vuosia 2006–2007 koskevissa talousennusteissa vahvistetaan. Rahapoliittisen itsemääräämisoikeuden katoaminen vaikuttaa talouksien todelliseen lähentymiseen ja hyödyttää suoraan tai epäsuoraan taloudellisia ryhmittymiä.
Edellä mainituista syistä vastustamme mietintöä. 
Hélène Goudin (IND/DEM ).
   – Syyskuussa 2003 pidettiin Ruotsissa kansanäänestys, jossa ruotsalaisille annettiin mahdollisuus päättää, pitäisikö Ruotsin ottaa euro valuutakseen. Kansan tuomio oli aivan odotetusti selkeä "ei".
Kymmenen uuden jäsenvaltion liittymisestä Euroopan unioniin on nyt kulunut kaksi vuotta. Suhtautuminen euroon on erilaista eri maissa. Valuutan vaihtaminen on kuitenkin aina suuri ja merkittävä asia. Kyse ei ole pelkästään kolikoiden ja seteleiden vaihtamisesta vaan myös siitä, että luovutetaan osa itsemääräämisoikeudesta. Tämä tarkoittaa sitä, että mahdollisuus hallita omaa talouskehitystä menetetään.
Junilistan on sitä mieltä, että kansalaisia on kuultava, kun tehdään näin merkittäviä, esimerkiksi perustuslakiluonnokseen tai euroon liittyviä päätöksiä. Demokratian tähden olisi parasta, että niissä maissa, jotka ovat aikovat ottaa euron viralliseksi maksuvälineekseen, pidettäisiin kansanäänestys, mikäli kansa näin haluaa. Näiden kansanäänestysten tulosta, kuten Ruotsin kansan "ei"-äänestystä eurolle, on myös kunnioitettava. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Grechin laatima budjettivaliokunnan mietintö (A6-0188/2006) ennakkoarviosta Euroopan parlamentin tuloista ja menoista varainhoitovuodeksi 2007 (2006/2022(BUD)). 
Louis Grech (PSE ),
   Arvoisa puhemies, vuosi 2007 on uuden rahoituskehyksen ensimmäinen toteutusvuosi, jolloin vakautetaan parlamentin tulevan vuoden talousarviota koskevissa ennakkoarvioissa ilmoitettuja menoja. Tilanteen arvioinnin ja vakauttamisen yhteydessä on lisättävä tehokkaiksi osoittautuneita toimia ja luovuttava lisäarvoa tuottamattomasta toiminnasta tai ainakin vähennettävä sitä.
Tällaisessa tilanteessa toimintoperusteisen budjetoinnin toteuttaminen on tärkeintä. Mietinnössä korostetaan lisäksi, että talousarvion olisi kuvastettava todellisia talousarviota koskevia tarpeita. Tästä syystä on arvioitava perinpohjaisesti itseasetetun 20 prosentin enimmäismäärän säilyttämistä tai sen muuttamista. On toteutettava kustannus–hyöty-analyysi sen selvittämiseksi, mikä on parlamentin edun mukaista sen taloudellisen riippumattomuuden kannalta nyt ja tulevaisuudessa, kun jäsenten asemaa koskevat säännöt, joihin liittyvät vuosittaiset menot ovat noin 100 miljoonaa euroa, tulevat voimaan vuonna 2009.
Tämä talousarvion toteuttamista koskeva lähestymistapa tarkoittaa tehokkaampia, avoimempia ja analyyttisempiä arvioita, mistä pääsenkin mietinnön toiseen keskeiseen asiaan: parlamentin rakennusten hankintaan. Kun otetaan huomioon Strasbourgissa sijaitsevien WIC- ja SDM-rakennusten ostoon liittyvät viimeaikaiset tapahtumat, aiomme epäröimättä ottaa varaukseen ne 50 miljoonaa euroa, jotka on tarkoitettu näiden rakennusten hankintaan.
Näitä varoja ei ole suositeltavaa vapauttaa ennen kuin kyseisiä rakennuksia koskevat epäselvyydet on selvitetty tyydyttävästi. Emme halua aliarvioida hankintapolitiikkamme myönteistä rahoitusvaikutusta, vaan olemme toistuvasti painottaneet merkittäviä säästöjä, joita tällä politiikalla on saatu aikaan vuosien mittaan. Olisi kuitenkin viisasta pohtia parlamentin rakennusten sekä eri jäsenvaltioissa sijaitsevien tiedotustoimistojen yleisen hankintapolitiikan tarkistamista.
Mietinnössä käsitellään myös vierailijaohjelmaan ja tiedotuspolitiikkaan liittyviä aiheita. Valitettavasti vierailijaohjelman tehostamiseen myönnetyistä 5 miljoonasta eurosta ei ole tehty päätöstä. Tilanne on kestämätön, ja parlamentin jäsenet odottavat puhemiehistön tekevän päätöksen ennen ensimmäistä käsittelyä.
Parlamentti päätti vuonna 2006 investoida kolmeen suureen tiedotushankkeeseen, jotka koskevat uuden vierailijakeskuksen rakentamista, audiovisuaalisia palveluja ja Internet-televisiokanavaa. Hallinto on esittänyt meille pohdittavaksi yhteensä 25 miljoonan euron varoja näiden hankkeiden toteuttamiseen vuonna 2007. Olemme periaatteessa samaa mieltä siitä, että kansalaisten ja heitä edustavien uusien elinten välisiä yhteyksiä on tehostettava. Ennen kuin kaikki tai osa kyseisistä varoista vapautetaan varauksesta, meille on kuitenkin toimitettava täsmällisemmät ja yksityiskohtaisemmat tiedot poliittisesta valvonnasta, organisoinnista, kulurakenteesta ja ohjelmien sisällöstä. Kun otetaan huomioon talousarvion rajoitukset, emme ole vielä vakuuttuneita siitä, että 74 uuden viran perustaminen olisi perusteltua etenkään nyt, kun puhumme menojen vakauttamisen puolesta. Tämän vuoksi kyseiset määrärahat on asetettu varaukseen, kunnes yksityiskohtaiset tiedot pyynnön perusteeksi on esitetty ennen ensimmäistä käsittelyä.
Toisaalta on huomattava, että Romanian ja Bulgarian liittymiseen myönnetään 48 miljoonaa euroa. Jos liittyminen lykkääntyy, varainhoitovuoden 2007 talousarviossa on otettava huomioon tästä aiheutuva taloudellinen vaikutus ja siitä on vähennettävä noin 24 miljoonaa euroa.
Toinen tärkeä seikka, jota mietinnössämme painotetaan, on jäsenten avustaminen ja palvelut. Hallinto toteuttaa laadunarvioinnin jäsenten käytettävissä olevista palveluista. Olemme vakuuttuneita siitä, että toiminnan tehostamishankkeen arviointi ja tutkimustulokset edistävät merkittävästi tämän tärkeän seikan parantamista.
Olemme ottaneet mietinnössämme esille useita muitakin painopisteitä, joita on käsiteltävä, kuten koulutus, laajentumisesta johtuva palvelukseen ottaminen, avustajien asemaa koskevat säännöt, turvallisuus ja ulkoisten palveluntarjoajien kanssa tehtävät sopimukset. Valitettavasti minulla ei ole aikaa käsitellä näitä kaikkia aiheita, mutta ne on todellakin otettava huomioon.
Lopuksi haluan kiittää kollegojani, varjoesittelijöitä, koordinaattoreita ja talousarviovaliokunnan jäseniä yhteistyöstä ja rakentavasta osallistumisesta mietinnön laadintaan. Yhteisenä päämääränämme oli tehostaa parlamentin toimintaa, sen laatua ja vastuullisuutta. 
Ville Itälä,
   . Arvoisa puhemies, haluan ensiksi kiittää esittelijä Grechiä, hänen työnsä on ollut erinomaisen hyvää ja yhteistyö on ollut todella miellyttävää. On ollut mukavaa tehdä yhdessä tätä työtä. Mutta esitän kuitenkin muutaman huomion.
Ensinnäkin on aina puhuttu siitä, että me käytämme 20 prosenttia enemmän kuin edellisvuotena. Tämähän ei voi olla periaate, periaate voi olla vain se, että mietimme tarkkaan, mitä tarpeita meillä on ja miten käytämme veronmaksajien rahoja säästeliäästi.
Ja sitten budjettikohdista ja erityisesti tiedotuspolitiikasta: olemme viime vuonna päättäneet selkeällä enemmistöllä, että lisäämme viisi miljoonaa euroa vierailijaryhmiä varten. Parlamentin jäsenet odottavat, että nämä viisi miljoonaa euroa tulevat käyttöön, mutta ne eivät ole tulleet käyttöön. Tämä tuntuu jotenkin turhauttavalta. Miksi parlamentti yleensä päättää asioista, jos ne eivät toteudu? Toivon, että parlamentin puhemies pitää huolen siitä, että parlamentin tahto toteutuu tässä asiassa ja ne viisi miljoonaa euroa tulevat käyttöön.
Sitten on haluttu lähteä tekemään web-tv:tä, josta ei kuitenkaan ole päätöksiä. Mielestäni valiokunta on aivan oikein edellyttänyt, että siitä pitää olla pitkän ajan taloussuunnitelmat: mitä se tulee maksamaan ensi vuonna, viiden vuoden päästä ja ehkä jopa pidemmällä aikavälillä, jotta tiedetään missä mennään ja miten hallinto tapahtuu. Sitä ennen ei päätöksiä pystytä tekemään.
Haluan vielä ottaa esille yhden yksityiskohdan liittyen lastentarhaan: parlamentti on lopettanut tästä vierestä lastentarhan ja ostanut hienon talon, hienot puitteet lapsille, mutta täysin väärästä paikasta. Lastentarhan olisi pitänyt olla tässä rakennuksessa tai aivan vieressä. Sillä on merkitystä, miten toimimme työnantajana. Me olemme esimerkki, ja olen pettynyt sosiaalidemokraatteihin, jotka eivät välitä lapsiperheistä ja jotka antavat kylmää kyytiä ja osoittavat ylimielistä asennetta lapsiperheitä kohtaan. Me äänestämme urheilukeskuksen puolesta ja rahoja web-tv:lle ja moniin muihin mukaviin asioihin, mutta emme välitä lapsiperheistä. Toivon, ettei tämä tule enää toistumaan. 
Neena Gill,
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää erittäin perusteellisesta työstä. Kiitän jäsen Grechiä erityisesti siitä, että hän on korostanut varojen käytön tehostamista. Tästä syystä tuen vahvasti toimintoperusteisen budjetoinnin käyttöönottoa. Olen jo viiden vuoden ajan kehottanut parlamenttia ottamaan käyttöön tämän järjestelmän, sillä sen avulla saadaan lisättyä avoimuutta. Olen kuitenkin joutunut pettymään, sillä hallinto on ollut haluton ottamaan järjestelmää käyttöön, mutta mielestäni tämä pitää nyt vihdoinkin tehdä. Siksi pyydän pääsihteeriä suhtautumaan asiaan kaikella vakavuudella ja selvittämään, kuinka voimme edetä asiassa.
Toinen seikka, jonka haluan ottaa esille, on kuljetuspalveluista vuosittain heräävä keskustelu. En tue mietinnössä todettua eli sitä, että jäsenten kuljetuspalveluja olisi tuettava enemmän. Kannatan Verts/ALE-ryhmän esittämää tarkistusta, jossa kehotetaan tutkimaan, kuinka kuljetuspalvelua voitaisiin tehostaa määrärahoja lisäämättä. Määrärahoja ei ole tarpeen lisätä etenkään, kun jäsenet voivat vähentää taksikulunsa.
Tiedotuksesta ja viestinnästä ei koskaan voida korostaa liikaa sitä, että tuloksia on saatava aikaan, jotta EU:ta saadaan tuotua lähemmäksi kansalaisia. Annan kaiken tukeni ehdotuksille Internet-televisiokanavasta ja parannetusta vierailijakeskuksesta. 
Anne E. Jensen,
   Arvoisa puhemies, minäkin haluan kiittää jäsen Grechiä hänen rakentavasta ja perusteellisesta työskentelystään parlamentin varainhoitovuoden 2007 talousarvion yhteydessä. Käsittelemämme talousarvio on suuruudeltaan hieman alle 1,4 miljardia euroa. Haluan kiinnittää huomionne kolmeen seikkaan, joista ensimmäinen on se, että lähes puolet menoista johtuu parlamentin toiminnan maantieteellisestä hajauttamisesta ja siitä, että työskentelemme useilla eri kielillä. Nämä piirteet ovat ominaisia juuri Euroopan parlamentille, muttemme pysty itse vaikuttamaan niihin.
Toiseksi haluan korostaa, että toimiemme tärkeysjärjestystä on tarkistettava jatkuvasti ja tehokkuutta on lisättävä etenkin henkilöstöpolitiikan alalla, jolla varoja on kohdennettava uudelleen. Haluan kiinnittää huomionne siihen, että parlamentin jäsenten palveluja on parannettava, jotta he voivat tehdä työnsä tehokkaammin. Myös tiedotuspolitiikkaa on tehostettava ja samalla on arvioitava tarkkaan kansallisten tiedotustoimistojen panosta.
Kolmanneksi haluan ottaa esille rakennusten hankinnat Strasbourgissa. Tästä on käyty julkisuudessa myrskyisää keskustelua, ja on täysin pöyristyttävää, jos käy ilmi, että Strasbourgin kaupunki on lypsänyt parlamentilta rahaa siitä hyvästä, että sen istuntopaikka sijaitsee Strasbourgissa. Joudumme siis lykkäämään rakennusten hankintaa joksikin aikaa. Minusta olisi parempi, jos parlamentti tyytyisi yhteen istuntopaikkaan Brysselissä, jotta voisimme toimia tehokkaammin tässäkin asiassa. 
Hans-Peter Martin (NI ). –
   Arvoisa puhemies, oletan, että annatte minun puhua yhtä kauan kuin edeltävien puhujien, joille olitte hyvin antelias puheajan suhteen. Esittelemänne tilanne on hyvin valitettava. Mietinnössä todetaan jälleen kerran, että talousarviota on kasvatettava vielä 4,2 prosenttia ja että 250 uutta virkaa on perustettava. Toimintanne täällä on tämän vuoksi järjestelmällisen vastuutonta. On selvää, että tietyt henkilöt ovat ottaneet Euroopan yhdentymishankkeen omiin käsiinsä, ja minä olen valitettavasti vakuuttunut siitä, että ne, jotka antavat tällaiselle toiminnalle hyväksyntänsä, tullaan muistamaan tietämättöminä tuhlareina.
Jos käännättäisitte tämän mietinnön kaikille virallisille kielille ja jakaisitte sen kaikille Euroopan kansalaisille luettavaksi, he järkyttyisivät ja sanoisivat: "Mitä oikein ajattelette? Ei meillä ole enää varaa tällaiseen! Jo puolet siitä olisi aivan liikaa!" Kaikki läsnäolijat tietävät tämän, mutta he eivät toimi niin kuin tilanne edellyttää. Tämä muistuttaa minua edesmenneestä Neuvostoliitosta, jossa puhuttiin joka vuosi uusista ennätyssadoista, voiton maksimoinnista ja tehokkuuden lisäämisestä. Tällainen toiminta on häpeällistä ja Euroopan parlamentille täysin sopimatonta. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00.
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Hennicot-Schoepgesin laatima kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan mietintö (A6-0168/2006) Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuodesta (2008) [(KOM(2005)0467 C6-0311/2005 2005/0203 (COD)]. 
Andris Piebalgs,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää kulttuuri- ja koulutusvaliokuntaa ja erityisesti jäsen Hennicot-Schoepgesia sekä muita käsittelyyn osallistuneita valiokuntia arvokkaista kommenteista ja tarkistuksista Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuotta koskevaan komission ehdotukseen.
Olen hyvin tyytyväinen siihen, että Euroopan parlamentti on yhtä mieltä komission kanssa kulttuurienvälisen vuoropuhelun tärkeydestä ja siitä, että sille olisi annettava merkittävä asema Euroopan unionissa.
Komissio pitää valtaosaa tarkistuksista myönteisinä. Komissio ymmärtää erityisen hyvin vaatimuksen, joka koskee vahvaa yhteistyötä kansalaisyhteiskunnan kanssa, sekä koulutuksen merkityksen korostamisen. Pidämme hyvänä myös sitä, että parlamentti painottaa eri kulttuurien ja moninaisuuden merkitystä jäsenvaltioiden kulttuuriperinnölle ja eurooppalaiselle identiteetille. Kannatamme vakaasti jatkuvuuden takaamista Euroopan yhdenvertaisten mahdollisuuksien teemavuoden 2007 avulla. Komissio kannattaa myös viittausta – mieluiten johdanto-osassa – siihen, että kulttuurienvälinen vuoropuhelu koskee myös uskontoja ja vakaumuksia.
Komissio haluaa kuitenkin ilmaista suhtautuvansa varauksella joihinkin tarkistuksiin. Ensinnäkään emme voi hyväksyä ehdotusta tiedotus- ja edistämiskampanjoihin osoitettujen varojen vähentämisestä 2 miljoonaan euroon. Edellisistä Euroopan teemavuosista saadun kokemuksen mukaan nämä kampanjat ovat ensiarvoisen tärkeitä, jotta tietoisuuden lisäämiseen liittyvät tavoitteet pystytään saavuttamaan, ja arviointikertomuksissa on mainittu tässä yhteydessä ongelmaksi aina rahoituksen vähyys. Komissio voi mahdollisesti joustaa jonkin verran alun perin ehdottamastaan 4,5 miljoonan euron määrärahasta, mutta se ei voi missään tapauksessa hyväksyä noin suurta leikkausta.
Toinen rahoitukseen liittyvä ongelma on osarahoituksen määrä kansallisissa hankkeissa. Eräässä tarkistuksessa ehdotetaan sen nostamista 80 prosenttiin. Kuten olen jo todennut, teemavuoden vähäisten määrärahojen vuoksi tällä muutoksella vähennettäisiin merkittävästi hankkeita, joissa voidaan käyttää osarahoitusta, samoin kuin yhteistyökumppaneiden sitoutumista jäsenvaltioissa. Alkuperäinen ehdotus 50 prosentin osarahoituksesta on yleinen käytäntö, jota on sovellettu kaikissa aikaisemmissa Euroopan teemavuosissa.
Useissa tarkistuksissa mainitaan ristiriita teemavuoden Euroopan unioniin rajoitetun maantieteellisen laajuuden ja joidenkin yhteisön ulkopuolisiin maihin kohdistuvien uusien tavoitteiden ja hankkeiden välillä. Komissio ehdotti, että Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuosi keskitettäisiin EU:n sisälle, mutta sitoutui samalla kehittämään vastaavasti vuoropuhelua yhteisön ulkopuolisissa maissa ja niiden kanssa hyödyntämällä ulkopolitiikan välineitä.
Joissakin tarkistuksissa on ongelmallisia viittauksia moniin hyvin konkreettisiin toimiin. Komission mielestä teemavuoden on oltava alhaalta ylöspäin suuntautuva prosessi, jossa erityisesti kansalaisyhteiskuntaa edustavat yhteistyökumppanimme suunnittelevat hankkeet ja aloitteet. Kun otetaan huomioon, että vain harvoja hankkeita voidaan tukea, olisi este yhteistyökumppaneidemme luovuudelle ja haittaisi toteutusta, jos Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä viitattaisiin tarkasti tiettyihin toimiin.
Lopuksi totean, että komissio ymmärtää Euroopan parlamentin halun olla tiiviisti mukana prosessissa, ja se kunnioittaa tätä halua. Valitettavasti komissio ei kuitenkaan voi hyväksyä tarkistusta, jossa ehdotetaan, että Euroopan parlamentin edustajia osallistuisi neuvoa antavan komitean työhön. Komitologia on hyvin tarkasti säännelty asia. Haluamme kunnioittaa voimassa olevia säännöksiä. Kiitos mielenkiinnostanne. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ),
   . – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, kiitos siitä, että esittelitte komission näkemykset näin selkeästi. Haluan aluksi kiittää niitä kollegojani, jotka ovat avustaneet minua tässä tehtävässä, kaikkia valiokuntia, jotka ovat jättäneet tarkistuksia, ja kaikkia, jotka ovat neuvoneet minua.
Komission alkuperäinen ehdotus oli epäilemättä hyvin laaja-alainen, melko epäselvä eikä kovin tiivis, mutta sen tarkoituksena oli olla yleisluontoinen. Parlamentin on harkittava, voimmeko ilmaista tavoitteita ja tehdä aloitteen kulttuurienvälisen vuoropuhelun edistämiseksi laajentamatta aihetta heti alkuun koskemaan asioita, jotka todella kiinnostavat meitä, ja keskustelematta myös vaikeista asioista, kuten uskontojenvälisestä vuoropuhelusta?
Pyrimme tekstissämme selventämään eräitä asioita. Ensinnäkin 2 artiklassa viitataan Euroopan unionin yhteisiin arvoihin. Olemme sitoutuneet Euroopan unionin perusoikeuskirjaan, mikä osoittaa riittävän selvästi, että yhteiset arvot, jotka olemme kaikki hyväksyneet, takaavat syrjimättömyyden sukupuolten välillä ja yhtäläiset mahdollisuudet niiden kaikissa ilmenemismuodoissa. Tätä ei ole tarpeen toistaa jatkuvasti.
On myös tärkeää saada teemavuoden vaikutus ulottumaan pidemmälle kuin vain vuoteen 2008 saakka, ja vuoropuhelua täytyy edistää niissä lukuisissa aloitteissa, jotka ovat jo käynnissä yhteisön ohjelmissa. On varmaa, että koulutuksella on tässä ensisijainen merkitys, puhumattakaan kansalaisyhteiskunnan osallistumisesta: on tärkeää tehdä yhteistyötä koko kansalaisyhteiskunnan kentän kanssa. Myös tiedotusvälineiden merkitys on suuri, ja meidän on hyödynnettävä tilaisuus, jonka vuodelle 2008 suunniteltavat, suuria ihmisjoukkoja kokoavat ja symbolisesti merkittävät tapahtumat tarjoavat taistelussa erityisesti ihmiskauppaa ja pakkoprostituutiota vastaan.
On myös tärkeää tehdä yhteistyötä muiden kansainvälisten organisaatioiden, kuten Euroopan neuvoston ja Unescon, kanssa. Tämä ei tietenkään tarkoita, ettei EU:n sisäisen vuoropuhelun pitäisi olla pääosassa, vaan ainoastaan että meidän on otettava huomioon Unescon jo käynnistämät yhteiset toimet. Tässä yhteydessä haluan kiinnittää huomionne kulttuurin moninaisuutta koskeneeseen äänestykseen, jossa 25 jäsenvaltiota lausui yksimielisen kantansa.
Toisesta näkökohdasta totean, että Internet-portaali on kehitettävä. Koska komission kanta kerran on, ettei se voi suostua tiedotukseen suunnattavan määrärahan pienentämiseen, kysyn komission jäseneltä, voidaanko kokonaismäärärahaa lisätä. Kulttuuri- ja koulutusvaliokuntamme on jo huomauttanut hänelle, että 10 miljoonan euron määräraha on hyvin niukka teemavuodelle asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen. Tiedämme, että kulttuuri jää määrärahakysymyksissä aina lapsipuolen asemaan. Näin ollen emme voi tyytyä kommenttiinne, jonka mukaan haluatte pysyä alkuperäisessä määrärahajaossa. Kehotamme teitä pyrkimään vielä lisäämään kokonaismäärärahaa, niin että voimme lisätä tiedotus- ja edistämiskampanjoihin suunnattua summaa.
Arvoisa puhemies, uskontojen kanssa käytävästä vuoropuhelusta minun on todettava tässä yhteydessä, että neuvoston puheenjohtaja ja komission puheenjohtaja aloittivat juuri eilen keskustelun uskonnollisten yhteisöjen edustajien kanssa perusoikeuksista ja keskinäisestä kunnioituksesta. Siitä huolimatta parlamenttia kehotetaan viittaamaan tähän kysymykseen ainoastaan johdanto-osassa. Minun mielestäni myös parlamentin on kuitenkin oltava valmis ottamaan osaa kyseiseen vuoropuheluun. Emme voi enää ylläpitää tällaisia tabuja yhteiskunnassamme. Meidän on otettava askel eteenpäin ja keskusteltava ongelmallisista kysymyksistä. Uskonnot ja kielteinen suhtautuminen niihin ovat oleellisia tekijöitä sosiaalisessa samastumisessa, kotoutumisessa ja syrjäytymisessä. Haluan korostaa – ja kollegani yhtyvät tähän mielipiteeseen – että tämä on tärkeä osa laajempaa kulttuurienvälistä vuoropuhelua.
Arvoisa puhemies, lopuksi totean, ettemme voi jättää huomiotta sitä, että konkreettiset toimet ovat kiistatta hyvä tapa herättää kiinnostusta. Miksemme perustaisi parlamentissa vuoropuhelupalkintoa Saharov-ihmisoikeuspalkinnon mallin mukaan? Miksemme järjestäisi vuoden lopussa parlamentissa kulttuurienvälistä foorumia ja lisäisi siten parlamentin hyvin ansaitsemaa näkyvyyttä näissä kysymyksissä? 
Patrick Gaubert (PPE-DE ),
   – Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, ulkoasioiden valiokunnan lausunnon valmistelijana haluan aluksi kiittää esittelijää hänen erinomaisesta työstään ja siitä, kuinka merkittävänä hän on pitänyt yhteistyötämme.
Jäsenvaltioiden kulttuurien moninaisuus on Euroopan yhdentymishankkeen rikkaus. Kulttuurienvälisen vuoropuhelun edistäminen onkin nyt tärkeämpää kuin koskaan aikaisemmin. Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuosi tarjoaa mahdollisuuden tähän. Päämäärän saavuttamiseksi suosittelen vastavuoroista ajatustenvaihtoa.
EU:n kansalaisten on voitava saada tietoa ja kokemuksia muiden Euroopan maiden ja Euroopan ulkopuolisten maiden, erityisesti naapurimaidensa, kulttuurista. Samalla myös muun maailman tietoisuutta Euroopan unionin kulttuureista ja arvoista on lisättävä keskinäisen ymmärryksen edistämiseksi. Kulttuurienvälisen vuoropuhelun on oltava kantava voima myös maahanmuuttajien kotouttamisessa.
Toimin kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan varjoesittelijänä vuoden 2007 teemavuoden valmistelussa ja haluan korostaa yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta vuonna 2007 yhdenvertaisten mahdollisuuksien tukemiseksi toteutettavissa toimissa, samoin kuin korostan yhtenäisyyttä myös vuoden 2008 kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuoden hankkeissa, sillä nämä kaksi teemavuotta täydentävät toisiaan. Kehotan myös komissiota ja muita osapuolia – erityisesti kansalaisyhteiskunnan edustajia, joihin komission jäsen viittasi – hyödyntämään vuoden 2008 suurtapahtumat, kuten jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut ja olympialaiset, ja siten lisäämään tietoisuutta kulttuurienvälisen vuoropuhelun tärkeydestä kansalaisten, erityisesti kohderyhmän eli nuorten, keskuudessa. 
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg (PSE ),
   .Arvoisa puhemies, ajatus siitä, että vuodesta 2008 tulisi Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuosi, syntyi laajentumisen yhteydessä, kun kymmenen uuden jäsenvaltion liittyminen lisäsi unionin kulttuurista, kielellistä ja uskonnollista moninaisuutta. Tämä aloite vastaa hyvin EU:n nykyisiin haasteisiin ja tarpeeseen lisätä monitasoista vuoropuhelua, jolla rakennetaan kunnioitukseen ja suvaitsevaisuuteen perustuvaa keskinäistä ymmärrystä.
Valitettavasti tätä ylevää ajatusta ei ole tuettu riittävällä määrärahalla. Yhteensä 10 miljoonaa euroa, jotka jaetaan 27 valtion kesken, eivät riitä näkyvien ja todella hyödyllisten kulttuuritapahtuminen järjestämiseen ilman lisätukea jäsenvaltioilta. Toivomme kuitenkin, että hyödyntämällä sopivalla tavalla muita kulttuurihankkeiden tukemiseen tarkoitettuja ohjelmia ja tekemällä yhteistyötä kansalaisyhteiskunnan edustajien, kansalaisjärjestöjen ja uskonnollisten järjestöjen, koulujen, yliopistojen ja erityisesti tiedotusvälineiden kanssa pystymme yhdessä saavuttamaan vuodelle 2008 asetetut kunnianhimoiset tavoitteet huolimatta vaatimattomasta, suorastaan nimellisestä määrärahasta. Tällä tavoin teemavuodesta voi tulla vuoropuhelu eikä kulttuuria koskeva yksinpuhelu, jossa pääasiallisena pyrkimyksenä on säästää rahaa. 
Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, haluan aluksi kiittää esittelijää ja valiokuntien lausuntojen valmistelijoita siitä, että heidän työnsä on tuonut esiin kaikki kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuoden osa-alueet ja mahdollisuudet.
Tämä aloite liittyy suoraan Euroopan unionin sisäisiin ja ulkoisiin haasteisiin. Euroopan monikulttuurisuuden ylläpitäminen ja vahvistaminen onkin ratkaiseva tekijä maanosamme yhdentymisessä. Samalla rauhan ja tasapainon säilyttämiseksi tarvitaan vuoropuhelua koko maailman kulttuurien ja kansalaisten välillä – kansalaisethan kulttuuria ilmaisevat.
Euroopan unionin perinteet ja kehitystavoitteemme edellyttävät avointa yhteiskuntaa, jossa etsitään vuoropuhelun avulla yhteisiä arvoja jäsenvaltioissa oleskelevien muiden maiden kansalaisten kanssa. Siten voidaan saavuttaa keskinäinen ymmärrys ja kunnioitus sekä vähentää syrjintää.
Naisten oikeuksien ja sukupuolten tasa-arvon valiokunnan puolesta haluan korostaa, että meidän on tärkeää työskennellä tämän teemavuoden yhteydessä naisiin kohdistuvan syrjinnän vähentämiseksi ja kannustaa heitä osallistumaan kaikkiin kulttuurienväliseen vuoropuheluun liittyviin toimiin ja aloitteisiin. 
Doris Pack,
   . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan kiittää kollegaani Hennicot-Schoepgesia erinomaisesta työstä. Toivottavasti tämä ei loukkaa komission jäsentä, mutta jäsen Hennicot-Schoepges on mielestäni elävöittänyt huomattavasti ehdotusta, joka oli alun perin varsin kuivakan hallinnollinen. Komission ehdotuksissa on tosin muutenkin aina parantamisen varaa.
Euroopan parlamentti on demokraattinen foorumi, jonka poliittinen keskustelu liittyy ihmisten jokapäiväisiin toimiin, elämään ja huolenaiheisiin. Euroopan unionin alueella on rakennettu katedraaleja, mutta täällä on myös tapahtunut Ranskan suuri vallankumous ja julkaistu ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistus. Lisäksi tämä on oikeusvaltion ja hyvinvointivaltion syntypaikka.
EU:lla on yhteinen kulttuuriperintö, ja se kunnioittaa kulttuurin moninaisuutta. Siksi haluan hyvin painokkaasti korostaa, että uskontojenvälisen vuoropuhelun on oltava merkittävä osa kulttuurienvälistä vuoropuhelua. Jos haluamme edistää kulttuurienvälistä vuoropuhelua, niin kuin meidän on tehtävä, mutta emme mainitse uskontojenvälistä vuoropuhelua, teemme karhunpalveluksen. Meidän ei pitäisi nähdä uskontojenvälistä vuoropuhelua vaikeutena vaan haasteena tai jopa tilaisuutena parantaa keskinäistä ymmärrystämme ja elää sovussa yhdessä.
Islamin kanssa nykyisin käytävän kamppailun vuoksi on erityisen tärkeää, ettemme ole tietämättömiä juuristamme, kiellä tai torju niitä. Tässä mielessä meillä ei ole vaihtoehtoja. Meidän on oltava itsevarmoja, sillä vain siten voimme aloittaa vuoropuhelun.
Myös koulutuksella on oltava merkittävä osa teemavuoden toimissa, sekä EU:n tasolla että jäsenvaltioissa ja alueilla. Kansalaisten koulutus ja aloitteet, joilla pyritään parantamaan toisten erilaisuuden ymmärtämistä, edistävät rakentavaa ja toimivaa vuoropuhelua. Erityisesti oppilaitosten on oltava mukana teemavuoden toimissa. Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuosi on myös tilaisuus jakaa eri kulttuureita koskevaa opetus- ja oppimismateriaalia.
Kulttuurienvälinen vuoropuhelu on poliittisesti erittäin tärkeää, mutta se on mielekästä vain, jos se sisältää uskontojenvälisen vuoropuhelun ja koulutuksen. Vain siten se voi olla hedelmällistä, ja vain tällaisessa sisällössä on tuon vuoropuhelun ydin. 
Maria Badia i Cutchet,
   . Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Hennicot-Schoepgesia hänen työstään tämän mietinnön parissa. Hyväksymme huomenna mietinnön kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuodesta (2008), aloitteesta, joka epäilemättä edistää vuoropuhelua kaikkien Euroopan unionin kulttuurien ja eritaustaisten ihmisten välillä.
Vuonna 2008 edistämme yhteiskuntiemme yhdentymistä ja yhtenäisyyttä, samoin kuin rauhanomaista hallintoa koko kansainvälisessä yhteisössä. Tavoitteena on, että tämä erilaisuus voisi olla mahdollisuus kaikille. Jäsenvaltioiden ja kaikkien toimivaltaisten hallinnon tasojen on edistettävä koulutuspolitiikkaa, joka perustuu arvoihin ja ihmisten erilaisuuden ja tasa-arvon kunnioittamiseen, ja poistettava ennakkoluulot, jotka usein aiheuttavat epäluuloa ja rasistista suhtautumista. Tarvitaankin tiukkaa ja vastuullista lähestymistapaa, jolla pyritään lisäämään tietoa, yhteistyötä, kunnioitusta ja keskinäistä ymmärrystä.
Tämän vuoropuhelun on kuitenkin perustuttava vakaaseen käsitykseen siitä, että kulttuuri koostuu monista hyvin erilaisista arvoista ja perinteistä – myös uskonnollisista perinteistä – sekä kaiken kulttuuria koskevan herkkätunteisuuden ja uskonnollisten vakaumusten kunnioittamiseen. Mielestäni viimeksi mainitut ovat jokaisen ihmisen yksityisasia.
Tämä ohjelma on tietenkin suunnattu Euroopan unionin jäsenvaltioille, mutta kuten olen todennut, asia on niin tärkeä koko maailman hallintotavan kannalta, että siinä on toimittava yhteistyössä ainoan Yhdistyneissä Kansakunnissa perustetun maailmanlaajuisen kulttuurienvälistä vuoropuhelua edistävän hankkeen, kulttuurien liiton, kanssa.
Kuten tiedätte, hanke käynnistettiin Espanjan pääministerin José Luis Rodríguez Zapateron ja Turkin pääministerin aloitteesta, ja sitä tukevat nykyisin kaikki Yhdistyneiden Kansakuntien jäsenet.
Olen varma siitä, että kun ohjelmaa toteutetaan, tämä täydentävyys huomataan, sillä näiden kahden hankkeen välillä on todella tehtävä yhteistyötä. 
Jolanta Dičkutė,
   . – Euroopan kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuosi auttaa Euroopan unionia noudattamaan tärkeintä velvollisuuttaan, jäsenvaltioiden kulttuurien kukoistuksen edistämistä ja Euroopan yhteisen kulttuuriperinnön korostamista.
Liettuan kulttuurista voisin kertoa monia esimerkkejä, jotka kiinnostaisivat ketä hyvänsä uteliasta eurooppalaista. Mainitsen kuitenkin vain kaksi: ristien veiston ja Baltian maiden laulujuhlaperinteen, jotka molemmat kuuluvat Unescon kulttuuriperintöluetteloon.
Tämä hanke on tärkeä myös Euroopan väestörakenteen muutosten vuoksi. Maastamuuton tuloksena Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Irlannissa ja Espanjassa on jo kokonaisia liettualaisyhteisöjä. Nämä yhteisöt ovat melko suljettuja, koska niille ei ole tarjolla tietoa ja mahdollisuuksia tutustua kyseisten maiden perinteisiin ja kulttuurieroihin.
Mielestäni jokaisen valtion on luotava asukkailleen mahdollisuus tutustua koko Euroopan rikkaaseen kulttuuriperintöön ja yhteisiin eurooppalaisiin arvoihin. Tämä kokemus on oleellista, jos haluamme vahvistaa aktiivista ja avointa Euroopan kansalaisuutta. 
Bernat Joan i Marí,
   . Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää esittelijä Hennicot-Schoepgesia hänen työstään ja tavasta, jolla hän on toiminut – käymällä vuoropuhelua useiden jäsenten kanssa ja ottamalla huomioon eri näkökulmat. Tämä on ollut erittäin hyvä kokemus, josta olemme kaikki hyötyneet.
On tärkeää, että tunnustamme EU:n kulttuurien moninaisuuden, jota esiintyy jokaisessa jäsenvaltiossa, jokaisessa yhteiskunnassa, jokaisella alueella ja jokaisessa kansakunnassa. Vain niin voimme saavuttaa yhtenäisyyden moninaisuudesta huolimatta. Tämä on eurooppalainen näkökulmamme. Jotta voimme rakentaa EU:n kansalaisuutta, meidän on tunnustettava tämä moninaisuus ja kaikkien on oltava yhtä mieltä EU:n tavoitteista.
Keskusteluun uskonnosta ja kulttuurienvälisestä vuoropuhelusta lisäisin, että meidän on ymmärrettävä uskonnollisten arvojen tunnustamisen edellyttävän kulttuurienvälistä vuoropuhelua. Uskontojen moninaisuus sisältyy kulttuurien moninaisuuteen, ja siksi uskonnon on oltava osa tätä vuoropuhelua. 
Zdzisław Zbigniew Podkański,
   Arvoisa puhemies, kulttuurienvälinen vuoropuhelu on mahdollista vain, kun kulttuurien moninaisuutta puolustetaan ja edistetään ja kun näemme Euroopan kulttuurin sen eri kulttuurien, kansakuntien ja ympäristöjen summana. Yrityksistä luoda niin sanottu eurooppalainen kulttuuri, yleinen ja yhdenmukainen kulttuuri kaikille, on enemmän haittaa kuin hyötyä.
Kulttuurienväliselle vuoropuhelulle on erittäin haitallista, että pienten ja siten Euroopan unionissa vähemmän vaikutusvaltaisten maiden kielet halutaan poistaa virallisten kielten joukosta sekä oikeudellisesta ja ammatillisesta viestinnästä. On havaittavissa erityistä vastenmielisyyttä slaavilaisia kieliä ja kulttuureita kohtaan. Tästä on nähty todisteita esimerkiksi silloin, kun Euroopan parlamentti äänesti mietinnöstä, joka koski toimenpiteitä monikielisyyden ja kielten oppimisen edistämiseksi.
Usein unohdetaan, että kielet ja perinteinen kulttuuri ovat tukipilari, jonka varassa kansalliset kulttuurit kestävät ja kehittyvät. Tämän pääoman suojelu kärsii Euroopan unionissa jatkuvasti riittämättömästä rahoituksesta. Rahoitusta saavat kuitenkin suuret hankkeet ja ammattimaiset kulttuuritapahtumat, jotka ylittävät joskus jopa Euroopan rajat. Jotta voidaan aloittaa kestävä kulttuurienvälinen vuoropuhelu, on pidettävä huolta yhtäläisten mahdollisuuksien ja kulttuurisen kumppanuuden toteutumisesta. 
Nina Škottová (PPE-DE ).
   – Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, kulttuurienvälisen vuoropuhelun teemavuoden tarkoituksena on lisätä harmoniaa EU:n jäsenvaltioiden monikulttuurisissa yhteiskunnissa. Siksi olisin odottanut, että ehdotuksessa korostettaisiin enemmän kansalaisten saamista mukaan tuohon vuoropuheluun. Hankkeen määrärahojen jaon perusteella niin ei kuitenkaan näytä olevan. Yhteensä 10 miljoonan euron määräraha on jaettu kolmelle eri tason toimien ryhmälle: A ja B kohtaan eli yhteisön tason toimiin kohdennetaan yhteensä noin 7,5 miljoonaa euroa, 75 prosenttia kokonaissummasta. Niinpä C kohtaan eli kansallisen tason toimiin, joilla on vahva eurooppalainen ulottuvuus, jää 2,5 miljoonaa euroa. Jäsenvaltiota kohden summa on 100 000 euroa; toisin sanoen hankkeen kokonaismäärärahasta vain 1 prosentti on osoitettu kullekin jäsenvaltiolle. Hankkeen määrärahojen jakamistapa viittaa selvästi siihen, että teemavuoden usein julistettu ja hyvin kunnianhimoinen päätavoite – "edistää kaikkien kulttuurien ja kaikkien Euroopan unionin alueella asuvien henkilöiden välistä vuoropuhelua" – on erittäin vaikea ellei mahdoton saavuttaa. Syy tähän on yksinkertainen: laajan vuoropuhelun aikaansaamiseen ihmisten välillä sekä jäsenvaltioiden sisällä että kahden- ja monenvälisesti kansainvälisellä tasolla on tarjolla liian vähän varoja. Tällaisella yhteydenpidolla voitaisiin parhaiten edistää keskinäisen kunnioituksen, ymmärryksen ja ihailun kehittymistä kulttuurin ymmärtämisen pohjalta. 
Andris Piebalgs,
   . Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan kiittää teitä tästä keskustelusta. On jo melko myöhä, mutta tämä on hyvin tärkeä keskustelu. Olemme varmasti kaikki yhtä mieltä kulttuurienvälisen vuoropuhelun merkityksestä. Kuten tavallista, olen samaa mieltä siitä, että esittelijät ja varjoesittelijät ovat parlamentissa työllään parantaneet komission ehdotusta, ja voimme olla ylpeitä tästä.
Määrärahasta totean, että vaikka käyttäisimme kaikki tähän tarkoitukseen suunnatut yhteisön varat, sekään ei riittäisi. Tässä ei ole kyse rahasta vaan enemmän ajatuksesta, ja meidän on edistettävä sitä, että tälle hankkeelle saadaan rahoitusta myös muista lähteistä. Ei pitäisi ajatella, että tällaiset toimet rahoitetaan ainoastaan yhteisön talousarviosta. Ehdotamme suurinta summaa, johon meillä on varaa. Olen samaa mieltä siitä, että summa voisi olla suurempi, mutta tämä on tähän tarkoitukseen varattu summa.
Samalla haluan myös vielä kerran puolustaa tiedotus- ja edistämiskampanjoille ehdottomaamme summaa. Tämä on hyvin tärkeä osa-alue. Tärkeintä ei ole niinkään osa-rahoitus, vaikka sekin on tärkeä asia, vaan tiedon tarjoaminen ja prosessin ohjaaminen jäsenvaltioissa.
Pyydänkin ymmärrystänne kohdentamaamme summan suhteen. Sen pienuus ei johdu siitä, ettemme pidä tätä kysymystä tärkeänä, vaan siitä, että on toimittava talousarvion rajoissa eikä yhteisön pitäisi rahoittaa kokonaan kaikkia EU:n hankkeita. On käytettävä myös muita rahoittajia. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Vidal-Quadrasin laatima teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan mietintö (A6-0160/2006) energiatehokkuudesta annetusta vihreästä kirjasta (2005/2210(INI)). 
Alejo Vidal-Quadras (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, parlamentti äänestää huomenna energiatehokkuutta koskevasta mietinnöstä, jonka esittelystä olen vastuussa. Mietintö on erittäin ajankohtainen. Muun muassa viime tammikuun energiakriisi ja raakaöljybarrelin hinnan jatkuva nousu ovat käynnistäneet uudelleen perusteellisen keskustelun EU:n yhteisen energiapolitiikan puuttumisesta, energiantoimitusjärjestelmämme haavoittuvaisuudesta, protektionististen asenteiden huolestuttavasta yleistymisestä sekä tarpeesta muuttaa merkittävästi kulutustottumuksiamme ja tehostaa energiankulutusta.
Tarvittiin kriisitilanne ennen kuin EU:n kansalaiset ja jäsenvaltioiden hallitukset ymmärsivät, kuinka vakavaan tilanteeseen olemme joutuneet. Toivottavasti tarvittavat toimet toteutetaan nyt näiden ongelmien ratkaisemiseksi lopullisesti.
Parlamentin suuri enemmistö on varmasti kanssani samaa mieltä siitä, että energiatehokkuuden parantaminen on nopein, halvin ja potentiaalisin keino luoda työpaikkoja ja lisätä talouskasvua, sillä sen avulla vähennetään riippuvuuttamme ulkoisista energianlähteistä ja torjutaan ilmastonmuutosta.
Energiatehokkuuden edistäminen on lisäksi täysin Lissabonin strategian mukaista, joka sekin tarvitsee kipeästi elvytystä.
Lisäksi mietinnössä muistutetaan jäsenvaltioita siitä, että jos ne noudattavat voimassa olevia direktiivejä, EU pystyy saavuttamaan 50 prosenttia energiansäästötavoitteistaan sekä täyttämään suuren osan Kioton pöytäkirjassa tehdyistä sitoumuksista ilman uusia toimenpiteitä.
Mielestäni tätä viestiä on tärkeä korostaa, sillä suuri osa viime kevään Eurooppa-neuvostossa jäsenvaltioiden välillä tehdyistä sopimuksista koskivat nykyisten velvoitteiden täyttämistä. EU:ta syytetään usein siitä, että se antaa loputtomasti säännöksiä ja määräyksiä, joita on vaikea saattaa osaksi kansallista lainsäädäntöä, mutta tähän vetoaminen on yleensä kansallisten hallitusten huono tekosyy sille, että ne hidastelevat yhteisön lainsäädännön noudattamisessa.
Huomenna hyväksyttävä mietintö sisältää myös joitakin suosituksia, jotka on hyvä mainita. Infrastruktuurien parantamiseen on investoitava vahvasti, kun otetaan huomioon, että sähkön siirrossa tapahtuva hävikki on keskimäärin 12 prosenttia ja joissakin jäsenvaltioissa jopa 20 prosenttia. Energian sisämarkkinat on toteutettava ja enemmän investointeja on tehtävä tehokkaamman tekniikan tutkimiseen, kehittämiseen ja innovaatioon. On otettava käyttöön tiukemmat kodinkoneita koskevat vaatimukset ja sellaisia EU:n markkinoilla saatavana olevia tuotteita on valvottava tiukemmin, jotka eivät täytä vähimmäisstandardeja. Kehitysmaiden ja EU:n välisissä suhteissa on sovellettava energiatehokkuutta koskevia perusteita ja vuoropuhelua on lisättävä tärkeimpien energiantuottajamaiden kanssa.
Viimeisin muttei vähäisin seikka on se, että asiakirjan useissa osissa painotetaan julkisen sektorin, kuten EU:n toimielinten, tärkeyttä myönteisen esimerkin antamisessa siten, että ne toteuttavat energiatehokkuutta koskevia toimenpiteitä julkisten rakennusten suunnittelun ja ajoneuvokannan uudistamisen muodossa sekä sisällyttämällä energiatehokkuutta koskevat perusteet julkisista hankinnoista tehtäviin sopimuksiin.
Mielestäni asiakirja sisältää useita komissiolle osoitettuja hyödyllisiä ehdotuksia, jotka liittyvät toimintasuunnitelman laatimiseen. Luotamme komission jäseneen Piebalgsiin, joka kuuntelee aina tarkkaan parlamentin mielipiteitä, jotta hän sisällyttäisi suosituksemme lopulliseen asiakirjaan.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan kiittää varjoesittelijöitä heidän loistavasta yhteistyöstään mietinnön laadinnan aikana. Toivon, että mietintö saa huomisessa parlamentin äänestyksessä taakseen yhtä suuren enemmistön kuin valiokunnassa toimitetussa äänestyksessä. Tämä on oiva hetki edetä rohkeasti oikeaan suuntaan, sillä puolellamme on sekä jäsenvaltioiden hyväntahtoisuus että kansalaisten tahto ja intressit. Emme saa menettää tätä mahtavaa tilaisuutta. 
Andris Piebalgs,
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää jäsen Vidal-Quadrasia hänen erinomaisesta mietinnöstään. Se osoittaa, miksi energiatehokkuuden on oltava Euroopan unionin asialistalla.
Jatkuvasti tehostuva energiankäyttö on tärkein ja toimivin pitkän aikavälin toimintamalli, jonka avulla EU:ssa voidaan saavuttaa kestävä ja kilpailukykyinen energiapolitiikka ja energian toimitusvarmuus.
Voin ilokseni todeta, että komissio on jo nyt samaa mieltä useimmista parlamentin esittämistä kehotuksista. Se ottaa huomioon parlamentin huomautukset sekä julkisesta kuulemisesta saadut tulokset laatiessaan tulevaa energiatehokkuutta koskevaa toimintasuunnitelmaansa. Toimintasuunnitelma annetaan käsittääkseni heti kesälomien jälkeen. Kyseiset huomautukset otetaan huomioon myös muussa komission laajemmassa työskentelyssä.
Panin merkille, että komissiota kehotetaan toimimaan johdonmukaisesti voimassa olevan lainsäädännön kanssa. Olen samaa mieltä. Toimintasuunnitelma perustuu voimassa olevaan lainsäädäntöön, ja siinä keskitytään käytännön toimiin. Olen samaa mieltä myös parlamentin pyynnöstä saada säännöllisesti tietoa energiatehokkuutta koskevien direktiivien täytäntöönpanosta. Menestyksekkään EU:n politiikan taustalla on aina asianmukainen täytäntöönpano ja sen valvonta. Näin ollen tämä on toimintasuunnitelmamme ensisijainen tavoite.
Olette oikeassa todetessanne, että näinä korkeiden energianhintojen aikoina energian loppukäytön tehokkuudesta ja energiapalveluista annetussa direktiivissä vahvistettu tavoite, jonka mukaan kulutusta olisi vähennettävä 9 prosenttia yhdeksän vuoden aikana, voi hyvinkin olla melko vaatimaton. Haluan todeta tästä asiasta, että komissio aikoo toteuttaa kattavan tutkimuksen eri jäsenvaltioiden energiatehokkuuspotentiaalista. Tutkimuksesta saadaan selkeä yleiskäsitys jäsenvaltioiden mahdollisuuksista, joita komissio vertaa jäsenvaltioiden asettamiin tavoitteisiin. Komissio toivoo saavansa tällä tavoin nostettua jäsenvaltioiden tavoitteita.
Rahoitusasioista totean, että komissio tekee yhteistyötä kansainvälisten rahoituslaitosten kanssa saadakseen ne sisällyttämään energiatehokkuuden lainanantostrategiaansa. Euroopan aluekehitysrahasto suosii seuraavalla ohjelmakaudellaan rakennusten korjaamista erityisesti sosiaalisen asuntotuotannon alalla. Jäsenvaltioiden vastuulla on kuitenkin varmistaa, että näitä mahdollisuuksia hyödynnetään.
Mielestäni verotukselliset toimenpiteet voivat olla erittäin tehokas väline energiatehokkuuden edistämisessä. Komissio tarkastelee toimintasuunnitelmaa koskevassa vaikutustenarvioinnissa useita vaihtoehtoja markkinoiden muutoksen edistämiseksi rahallisin kannustimin.
Olen samaa mieltä siitä, että viranomaisten olisi näytettävä esimerkkiä etenkin julkisia hankintoja koskevalla politiikallaan. Ne voivat edistää merkittävästi markkinoiden muutosta. Seuraamme tiiviisti sitä, kuinka jäsenvaltiot saavat sisällytettyä energiatehokkuutta koskevat vaatimukset julkisia hankintoja koskeviin suuntaviivoihin, mitä niiltä edellytetään energiapalveluja koskevassa direktiivissä.
Tässä mielessä olen kanssanne samaa mieltä siitä, että on käynnistettävä useampia yleisiä tiedotus- ja koulutuskampanjoita. Toimintasuunnitelmamme kolmannessa osassa käsitelläänkin juuri tätä eli käyttäytymisessä tapahtuvia muutoksia.
Käsittelen lyhyesti energiaa käyttävien tuotteiden energiatehokkuuden vähimmäisnormeja ja merkintöjä. Näiden vähimmäisnormien aktiivista vahvistamista edellytetään ekologista tuotesuunnittelua koskevassa direktiivissä. Samalla on varmistettava riittävä ennustettavuus, jotta tuotannonalat pystyvät tekemään investointisuunnitelmansa. Toimintasuunnitelmassa käsitellään myös merkintöjä tietämyksen lisäämistoimien yhteydessä.
Pidän rohkaisevana komissiolle ja jäsenvaltioille osoittamaanne kehotusta esittää enemmän aloitteita liikenteen energiatehokkuuden lisäämiseksi. Kaikki vaihtoehdot olisi otettava huomioon. Komissio esittää piakkoin liikennepolitiikan väliarvioinnin, ja liikenne on myös yksi energiatehokkuutta koskevan toimintasuunnitelman toiminta-aloista.
Ulkosuhteiden osalta olen sitä mieltä, että energiatehokkuuden pitäisi olla ja se onkin osa suhteitamme energiantoimittajiin ja energiankuluttaja-alueisiin. Aiheesta käydään vuoropuhelua Venäjän, OPECin, Yhdysvaltojen, Kiinan, Japanin ja Intian kanssa. Lisää toimia on kuitenkin vielä toteutettava sen kilpailuedun hyödyntämiseksi täysimääräisesti, joka meillä jo on nykytekniikan ansiosta. Toimia tarvitaan myös ilmastonmuutoksen torjumiseksi ja toimitusvarmuuden takaamiseksi.
Mielestäni mietintönne ja komission työskentely ovat täysin linjassa toistensa kanssa. Pyydän teitä antamaan jatkossakin vahvan tukenne työllemme energiatehokkuuden alalla.
Haluan kiittää esittelijää ja varjoesittelijöitä jälleen kerran tästä erinomaisesta mietinnöstä. 
Elisa Ferreira (PSE ),
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, energiansäästöt auttavat vähentämään EU:n riippuvuutta elintärkeästä luonnonvarasta, edistämään kestävää kehitystä ja lisäämään kilpailukykyä tuhlausta vähentämällä.
Nämä ovat erittäin tärkeitä ja ajankohtaisia tavoitteita, kuten esittelijä ja komission jäsen molemmat totesivat. Kun otetaan huomioon, että tavoitteet vaikuttavat olevan yhteneväiset, suurin edessämme oleva ongelma onkin se, kuinka ne toteutetaan käytännössä ja kuinka tuhlaavaisia käytäntöjä ja tapoja muutetaan. Tämä teksti, jonka pian hyväksymme, on merkittävä askel tähän suuntaan.
Haluan lausunnon valmistelijana kiittää esittelijää laadukkaasta työstä ja yhteistyöstä, sillä hän hyväksyi suuren osan tarkistuksista, joista haluan korostaa kolmea. Ensinnäkin energiamarkkinoiden vapauttamisen on näyttävä laadukkaana asetuksena. Toiseksi normeja on yhdenmukaistettava kansainvälisesti. Kolmanneksi mietinnössä täsmennetään verotuksellisia eroja, joilla voidaan tehostaa energiankäyttöä. Lopuksi totean, että toimintamallien johdonmukaisuuden varmistamiseksi olisi pystyttävä takaamaan, että rakenne- ja koheesiorahastoilla tuetaan energian talteenottoa ja energiansäästöä erityisesti kaupungeissa. Tämän olisi tapahduttava yhdessä liikenteessä tapahtuvan energian talteenoton ja liikennejärjestelmien järkeistämisen kanssa.
Nämä neljä ehdotusta halusin esittää. 
Péter Olajos (PPE-DE ),
   Arvoisa puhemies, tämän vuoden maaliskuussa pidetyn Brysselin huippukokouksen ansiosta EU:lla on nyt oma energiapolitiikka. Yhteisen strategian hyväksyminen oli merkittävä virstanpylväs, sillä ylitsepääsemättömät energiaongelmat on mahdollista ratkaista vain yhteistuumin.
Uuden strategian lähtökohtana olisi kuitenkin oltava taloudellisempi, tehokkaampi ja intensiivisempi energiankäyttö sen sijaan, että sillä pyritään varmistamaan energian laajamittaisempi ja jopa tuhlaavampi käyttö. Kilpailukykymme perustuu energiatehokkuuteen, joka on myös ympäristön kannalta järkevää ja myös kuluttajien edun mukaista. Olenkin tyytyväinen myös siihen, että käsiteltävänämme oleva asiakirja sisältää ehdotukseni ansiosta muun muassa tuen, jota on osoitettu sarjatuotettujen elementtitalojen energiankäytön nykyaikaistamiseen, sillä tämä on merkittävä ongelma kaikkialla EU:ssa, myös Unkarissa.
Mielestäni energiatehokkuuteen liittyviä palveluja tarjoavien yritysten kannustaminen on merkittävä edistysaskel, sillä se on markkinoiden mukainen ja innovatiivinen ratkaisu.
Kiitän esittelijää erinomaisesta työstä. Kiitän häntä myös siitä, että hän tuki lähes kaikkia ehdotuksia, jotka esitin ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan lausunnon valmistelijan ominaisuudessa. 
Marta Vincenzi (PSE ),
   Arvoisa puhemies, haluan käytössäni olevan minuutin aikana korostaa kahta seikkaa. Olemme yrittäneet painottaa sitä, että liikenteen tehokkuudesta on päättäväisemmin tehtävä strategian ydintavoite, jossa yhdistyvät kilpailukykyä, kestävyyttä ja energian toimitusvarmuutta koskevat toimintamallit. Arvoisa komission jäsen, toivonkin, että pidätte lupauksenne, sillä me pidämme teitä silmällä.
Toiseksi on tunnustettava, että maantieliikenteen toimitusketjun keskimääräinen energiatehokkuus on yllättävän alhainen, ja tilanteeseen on saatava muutos. Säästömahdollisuudet ovat huomattavat, jos tämä otetaan tärkeimmäksi perusteeksi tuotteiden laadun määrittelyssä ja edellytykseksi vedyn muuntamiselle tulevaisuudessa.
Toiveemme kohdistuvat luonnollisesti tutkimukseen ja kehittämiseen, mutta nykyisiin testattuihin tekniikoihin ja järjestelmäintegraatioon perustuvia mahdollisuuksia on välittömästi ryhdyttävä hyödyntämään. 
Giles Chichester,
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää kollegaani Vidal-Quadrasia hänen ahkeruudestaan mietinnön laadinnassa. Haluan kuitenkin myös ilmaista hänelle osanottoni, sillä jotkut kollegamme osoittivat tehottomuutensa yrittäessään saavuttaa mietinnön arvokkaat tavoitteet liiallisen sanahelinän keinoin. Kun tekstiä on liikaa, vaarana on, että asian ydin unohtuu.
Haluan kuitenkin kiittää esittelijä Vidal-Quadrasia lämpimästi erinomaisista kompromissitarkistuksista, jotka hän laati varjoesittelijöiden kanssa. On hienoa, että mietinnöstä poistetaan paljon ylimääräistä tekstiä, ja annan esittelijälle kaiken tukeni.
Tehokkuustavoitteeseen pyrittäessä on oltava realistisia. Tehokkuus on olennaisen tärkeää: kyse on siitä, millä tavoin ja kuinka nopeasti se on mahdollista toteuttaa käytännössä. 
Mechtild Rothe,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kiitän ensiksi esittelijä Vidal-Quadrasia sekä mietinnöstä että läheisestä yhteistyöstämme. Haluan ottaa tästä kattavasta valiokunta-aloitteisesta mietinnöstä esille muutamia ryhmälleni erityisen tärkeitä seikkoja.
Ensinnäkin sen tunnustaminen, että vuodelle 2020 asetettua 20 prosentin energiatehokkuustavoitetta on tarkistettava ylöspäin. Komission asettama tavoite perustuu öljybarrelin 25–30 dollarin hintaan. Minun ei liene tarpeen todeta, kuinka kaukana tämä oletus on tämänhetkisestä ja tulevasta todellisuudesta. Tavoitteen tarkistamisen ansiosta energiatehokkuutta koskevista toimenpiteistä saadaan huomattavasti kustannustehokkaampia.
Tässä yhteydessä mietinnössä määritellään myös kustannustehokkuuden arviointitapa. Arvioinnissa olisi otettava huomioon eri tekijöitä, kuten nousevat energianhinnat, riippuvuuden vähentäminen tuontienergiasta, ilmaston ja ympäristön suojelu, energian toimitusvarmuus, innovaatiot sekä energiansäästön vaikutukset keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä.
Kunnianhimoisten tavoitteiden lisäksi tarvitaan kunnianhimoisia energiatehokkuutta koskevia toimintasuunnitelmia. Tarkoitan tällä niin komission laatimaa EU:n toimintasuunnitelmaa kuin kansallisia toimintasuunnitelmiakin. Niistä on todellakin tehtävä kipeästi kaivatun energiatehokkuutta koskevan aggressiivisen toiminnan ydin, mikä tarkoittaa, että tarvitsemme tehokkaita pr-toimia, käytännönläheisiä ja toimivia ehdotuksia sekä erilaisia energiatehokkuutta koskevia tulevaisuudennäkymiä. 
Fiona Hall,
   Arvoisa puhemies, tämä mietintö pursuaa suosituksia, mutta minä haluan esittää ainoastaan yhden kommentin. Emme saa asettaa liian vaatimattomia tavoitteita energiatehokkuuden alalla. Kyse on muuttuvasta tilanteesta, ja tekniikka kehittyy niin nopeasti, että viime vuoden energiatehokkain laite on jo ensi vuonna enää vain keskinkertainen. Tätäkin tärkeämpää on se, että talouslaskelmat muuttuvat lähes päivittäin. Kuten jäsen Rothe totesi, kun komissio julkaisi vihreän kirjansa, siinä vuodelle 2020 asetettu 20 prosentin energiansäästötavoite perustui öljybarrelin 30 Yhdysvaltain dollarin hintaan, mutta kun mietintöä käsiteltiin teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnassa, öljybarrelin hinta oli jo 70 Yhdysvaltain dollaria.
Jäsenvaltiot esittävät piakkoin energiatehokkuutta koskevat kansalliset toimintasuunnitelmansa. Kuten komission jäsen totesi, prosentti vuodessa tuntuu aivan liian vaatimattomalta tavoitteelta. Pidän tämänsuuntaisia kommenttejanne erittäin myönteisinä.
Toivottavasti komissio omaksuu jyrkän kannan ja varmistaa, että kansallisten toimintasuunnitelmien soveltamisalaa ja täytäntöönpanoa koskevat tavoitteet ovat kunnianhimoiset suhteessa siihen, mikä on nyt realistisesti ja kannattavasti saavutettavissa. 
Claude Turmes,
   Arvoisa puhemies, siirtykäämme sanoista tekoihin. Asettakaamme yli 20 prosentin suuruiset sitovat tavoitteet ja lujittakaamme lainsäädäntöä ennen kaikkea liikenteen mutta myös sähkön alalla. On käytettävä tilaisuutta hyväksi ja aloitettava lämmön ja sähkön yhteistuotanto – sen pitäisi tarjota vastaus energian toimitusvarmuuteen. Tämä kaikki voi kuitenkin tapahtua vain, jos institutionaalisia valmiuksia vahvistetaan. Niin kauan kuin komissiossa työskentelee enemmän Euratomin ja ydinvoiman puolestapuhujia kuin energiatehokkuuden kannattajia, sanoista ei onnistuta siirtymään tekoihin.
Arvoisa komission jäsen, teitä arvostellaan tämän perusteella. Lupasitte meille palkkaavanne lisää henkilöstöä energiatehokkuutta koskevien asioiden käsittelyyn. Ette ole pitänyt lupaustanne ettekä pysty siihen ilman henkilöstölisäyksiä. Tarvitsemme lisää henkilöstöä, sillä komission virkamiesten on lähdettävä Brysselin ulkopuolelle ja luotava uusia kumppanuuksia. Energiatehokkuus kuuluu uudenlaiseen kulttuuriin, ja siksi kansalliset, alueelliset ja paikalliset hallinnot on saatava osallistumaan teollisuuden, kansalaisjärjestöjen ja kansalaisten tavoin. Kuinka tämä voisi olla saavutettavissa ainoastaan muutaman komission virkamiehen avulla? 
Esko Seppänen,
   Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, ryhmämme suhtautuu energiatehokkuuden parantamiseen tietysti myönteisesti. Valiokunnassa äänestettiin Vidal-Quadrasin mietintöön lukuisia tarkistuksia. Lopputulos on hyväksyttävissämme sen periaatteen mukaan, että tärkeämpi on metsä kuin puut.
Unionilta puuttuu liikenteen energiatehokkuuspolitiikka. Paninkin myönteisesti merkille komission jäsenen lupauksen esittää lähiaikoina asiakirja kuljetusten energiatehokkuudesta.
Eniten säästömahdollisuuksia liittyy erilaisiin rakennuksiin niiden lämmitys- ja ilmastointitarpeineen. Rakennusten energiatehokkuuden parantaminen vaatii uusia investointeja ja uutta teknologiaa, mutta sille ei ole vaihtoehtoja.
Kun Suomi oli osa Venäjää, tsaarin valta opetti suomalaisille kuria lähettämällä maanmiehiämme Siperiaan. Se tapahtui sen periaatteen mukaan, että Siperia opettaa. Energiatehokkuuden näkökulmasta kallistuvat energianhinnat ovat EU:n Siperia. Kallis energia opettaa. Mitä se opettaa? Opettaa säästämään energiaa. Tässä mietinnössä tavoitellaan suuria säästöjä ja viesti komissiolle on pitkä, mutta yksiselitteinen. 
Adam Gierek (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, keskustelunaiheemme liittyy energian tehokkaaseen käyttöön. Raaka-aineista saatu energia voidaan tämän jälkeen muuntaa hyödylliseksi tuotannoksi tai muuksi energiamuodoksi tai se voidaan käyttää tehottomasti avoimissa järjestelmissä. Esimerkkinä tästä ovat suuret teollisuuden höyryvoimalaitokset, joiden tehokkuus on parhaimmillaankin vain 30–40 prosenttia eli alle 10 prosenttia energiansiirtokustannuksista.
Kuinka energiaa voidaan siis käyttää tehokkaammin näiden 20–30 prosentin säästämiseksi? Meidän on ensinnäkin investoitava rakennusten lämmöneristyksen parantamiseen, lämmöntuotanto- ja lämmöntoimitusjärjestelmien nykyaikaistamiseen sekä jätteestä saatavaan lämmön talteenottoon. Toiseksi on investoitava vanhojen, tuotannoltaan pienimuotoisten ja vanhanaikaisten paikallisten lämmityslaitosten käytöstä poistamiseen ja yhdistettävä etenkin uusien jäsenvaltioiden suurkaupunkien asuinlähiöt lämpöverkostoihin, jotka saavat energiansa nykyaikaisista ja kapasiteetiltaan mahdollisimman suurista lämmön ja sähkön yhteistuotantolaitoksista. Näin paikallisille kuluttajille voidaan tuottaa samanaikaisesti sähköä ilman siirtoon liittyvää hävikkiä. Jotta näistä tekniikoista saataisiin tuloksia mahdollisimman nopeasti, kyseisille hankkeille on myönnettävä ensisijaisesti EU:n rahoitusta etenkin Keski- ja Itä-Euroopassa. 
Vladimír Remek (GUE/NGL ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kello on jo paljon, joten aloitan kertomuksella autonkuljettajasta, joka kysyy huoltoasemalla bensiinitipan hintaa. Kuultuaan, ettei tippa bensiiniä maksa mitään, hän pyytää tankin täyteen. Onhan todellakin niin, että tippa tipalta voi säästää huomattavan paljon ehkä jopa rahallisesti. Edessämme on todellakin joukko toimenpiteitä ja ehdotuksia, joiden avulla energiatehokkuutta on mahdollista lisätä. Halusin esittämälläni vertauskuvalla kertoa, että mahdolliset ratkaisut ovat kaikki suhteellisia eivätkä todellakaan yksinkertaisia. Mielestäni tärkeintä on tukea tiedettä ja tutkimusta. Siksi katson, että ellemme tue hyviä aikomuksiamme ja puheitamme tutkimukseen ja kehittämiseen osoitettavalla riittävällä rahoituksella – juuri nyt tilanne ei todellakaan ole tämä – energiatehokkuuden lisäämistä koskeva tavoitteemme jää pelkäksi toiveeksi. Erinomainen esimerkki tästä on Galileo-hanke. Jollei hankkeelle myönnetä riittävästi rahoitusta, energiatehokkuutta ei pystytä lisäämään tulevaisuudessa esimerkiksi liikenteen alalla, joka on eittämättä yksi energian suurimmista kuluttajista. 
Joan Calabuig Rull (PSE ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, haluan aluksi kiittää jäsen Vidal-Quadrasia hänen aikaan saamastaan laajasta yksimielisyydestä ja hänen osoittamastaan taidokkuudesta mietinnön laadintaprosessin yhteydessä.
Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että EU kärsii ilmastonmuutoksen vaikutuksista, raakaöljyn hinnannoususta ja Venäjän-suhteiden kiristymisestä kaasutoimituksiin liittyvien ongelmien vuoksi. EU:n poliittinen vastaus energia-alamme haavoittuvuuteen ei kuitenkaan ole ehkä vielä tällä hetkellä riittävä verrattuna edessämme oleviin haasteisiin.
Olemme viime vuosina keskittyneet ensisijaisesti EU:n energiamarkkinoiden perustamiseen. Käytäntö on kuitenkin osoittanut, että on pyrittävä laatimaan yhteinen energiapolitiikka ja että jäsenvaltioiden on sitouduttava päättäväisesti tähän tavoitteeseen.
Lisäksi on olennaisen tärkeää sitoa entistä enemmän varoja energia-alan tutkimukseen ja kehittämiseen, minkä tavoitteena on oltava ennen kaikkea energiatehokkuuden lisääminen erityisesti rakennusalalla ja liikenteessä. Yksi olennaisista toimista on joka tapauksessa energiatehokkuuden parantaminen, jonka ansiosta EU:ssa voitaisiin säästää valtavia määriä energiaa. Lisäksi kansalaisten jokapäiväisellä toiminnalla voi olla suuri merkitys tässä yhteydessä. Yleistä toimintatapaa tarvitaan kuitenkin, sillä tämä tavoite liittyy kaikkeen EU:n politiikkaan. 
Andris Piebalgs,
   Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijää vielä kerran erinomaisesta mietinnöstä.
Käsittelimme komission tehtäviä koskevaa erittäin tärkeää kysymystä ja sitä, onko komissio saanut aikaan tuloksia. Mielestäni komission tehtävä ei ole palkata miljoonia tarkastajia tarkistamaan, että kaikki ovat sammuttaneet valonsa! Komission tehtävänä on antaa poliittinen käsky, tarjota jäsenvaltioille tarvittavat välineet ja lisätä kansalaisten tietämystä, ja näin komissio on tehnytkin. Se on suoriutunut kiitettävästi tässä suhteessa, sillä energiatehokkuus on todellakin koko EU:n energiayhteiskunnan ensisijainen tavoite, ja toimintamme kehittyy vuosi vuodelta, vaikka kehitystä voisikin tapahtua vielä enemmän. Mainittu näkemys on väärä, sillä komissio on todellakin saanut aikaan selkeitä tuloksia.
Käsittelen seuraavaksi henkilöstöä ja henkilöstön siirtoja. Komission on noudatettava perustamissopimuksen määräyksiä, sillä se on perussopimusten valvoja. Perussopimuksia on noudatettava, ja tehtävänsä suorittamiseksi komissiolla on oltava riittävästi henkilöstöä kaikilla aloilla. Siksi virkamiehiä ei ole mahdollista siirtää alalta toiselle noin vain.
Liikenteen ja energian pääosaston rakenteessa on tapahtunut muutoksia energiatehokkuuden suhteen. Pääosastossa on energiatehokkuutta ja uusiutuvia energianlähteitä käsittelevät erilliset osastot. Henkilöstön määrää on lisätty vuosittaisten talousarviovarojen mukaisesti. Tämä on osa talousarvion vahvistamisprosessia. En ole samaa mieltä väitteestä. Komissio tekee kaikkensa ja saa aikaan tuloksia.
Mietintö on erinomainen, ja se tarjoaa meille paremmat mahdollisuudet hyödyntää Euroopan unionin potentiaalia. Voisimme ehkä asettaa 20:tä prosenttia kunnianhimoisemman tavoitteen, mutta nyt on keskityttävä siihen, että tavoite saavutetaan. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.30.
John Attard-Montalto (PSE ). –
   Energian säästäminen tarkoittaa energiankäytön vähentämistä: energiatehokkuus tarkoittaa sitä, että vähemmällä energialla saadaan aikaan enemmän tuloksia.
Sen jälkeen, kun maailma havahtui öljynhinnan jyrkkään nousuun, joka näkyi bensiinin ja dieselöljyn hinnan nousuna ja kestämättöminä sähkölaskujen lisämaksuina – kuten tapahtui kotimaassani Maltassa – olemme kaikki keskittymässä energiatehokkuuteen ja energiansäästöön eli vaihtoehtoisiin energianlähteisiin, kuten merten tuulienergialaitoksiin, joita Maltassa on ehdotettu.
Energiatehokkuus voidaan liittää useisiin jokapäiväisen elämän näkökohtiin. Otan esimerkiksi rakennukset, sillä energiatehokkuuden mahdollisuudet rakennusalalla ovat erittäin tärkeät, sähkölaitteet, kuten uunit, ilmastointilaitteet, vedenkeittimet ja paahtimet, joista tulee yhä tehokkaampia, ja liikenteen, sillä autoista on saatu tutkimuksen ja kehittämisen avulla yhä tehokkaampia energiankulutuksen osalta. Valitettavasti on kuitenkin niin, että autot ovat yleensä sitä kalliimpia mitä energiatehokkaampia ne ovat.
Näin ollen suurin ongelma on tämän mietinnön täytäntöönpano, mikäli se hyväksytään. Kuinka aiotte kannustaa kuluttajia tekemään investointeja, vaihtamaan energiatehokkaampiin rakennusmateriaaleihin, autoihin tai laitteisiin ja ostamaan niitä? Ainoa tapa on ottaa käyttöön verokannustin, kuten veroluotto, arvonlisäveron alennus tai pienemmät lupamaksut. 
Francesco Musotto (PPE-DE ). –
   Venäjän maakaasutoimitusten äskettäinen kriisitilanne osoitti, kuinka riippuvainen EU on energiantuonnista, ja ongelman odotetaan kärjistyvän merkittävästi tulevina vuosina. EU:n energiankysynnän hillitseminen voi osoittautua tärkeäksi tekijäksi ongelman ratkaisun kannalta. Tällainen toiminta voisi johtaa energiatehokkuuden lisääntymiseen, edistää työpaikkojen luomista ja lisätä osaltaan EU:n teollisuuden kilpailukykyä: nämä kaikki ovat Lissabonin strategian tavoitteiden mukaisia asioita.
Uusien tavoitteiden asettamisen lisäksi on tarkasteltava voimassa olevaa lainsäädäntöä. Jos jäsenvaltiot olisivat soveltaneet sitä täysimääräisesti, olisimme jo nyt puolivälissä matkalla kohti EU:n vuodelle 2010 asettamaa 20 prosentin energiansäästötavoitetta.
Mietinnössä ehdotetaan, että energiatehokkuutta koskevat tavoitteet sisällytetään muiden alojen politiikkaan, kuten vero-, liikenne- ja koheesiopolitiikkaan. Mielestäni myös EU:n aluepolitiikkaan tarkoitetut varat olisi käytettävä alueiden välisten ja rajat ylittävien hankkeiden rahoittamiseen, jotta asiantuntemusta saadaan siirrettyä niihin jäsenvaltioihin ja niille alueille, joilla ei ole riittävästi teknistä osaamista energiatehokkuuden lisäämiseksi. 
Puhemies.
   Esityslistalla on seuraavana Sonikin laatima kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan mietintö (A6-0068/2006) lapsiin kohdistuvista seksuaalirikoksista johtuvista ammattikielloista (14207/2004 C6-0244/2004 2004/0818(CNS)). 
Bogusław Sonik (PPE-DE ),
   . Arvoisa puhemies, Belgian vuonna 2004 esittämä aloite on seurausta Michel Fourniret'n useista seksuaalirikoksista. Fourniret'n tapaus osoitti, ettei mikään estä tällaisista rikoksista yhdessä jäsenvaltiossa tuomittua henkilöä sittemmin muuttamasta toiseen jäsenvaltioon ja saamasta työpaikkaa, jossa hän on säännöllisesti kosketuksissa lapsiin.
Vuoden 2003 puitepäätöksen mukaisella ehdotuksella puitepäätökseksi lapsiin kohdistuvista seksuaalirikoksista annetuista tuomioista johtuvien ammattikieltojen tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta Euroopan unionissa pyritään tukkimaan tämä porsaanreikä. Ehdotuksella pyritään siihen, että kieltoa, joka koskee työskentelyä lasten parissa ja jonka tuomioistuin antaa seksuaalirikoksissa tai lapsipornografiaa koskevissa rikoksissa, voidaan soveltaa sekä kyseisessä jäsenvaltiossa että muissa EU:n jäsenvaltioissa, joihin ammattikiellon saanut henkilö kenties muuttaa.
Ehdotetulla puitepäätöksellä otetaan käyttöön seuraavat ratkaisut:
- siinä velvoitetaan jäsenvaltiot, joissa tuomion saanut henkilö asuu, tunnustamaan toisessa jäsenvaltiossa annettu ammattikielto ja panemaan se täytäntöön omalla alueellaan,
- siinä otetaan käyttöön velvoite merkitä rikosrekisteriin kaikki lapsiin kohdistuvista seksuaalirikoksista annetut tuomiot, myös toisessa jäsenvaltiossa asetetut ammattikiellot,
- rangaistuspäätöksen tehneen valtion keskusviranomaisen toimittaessa rikosrekisteritietoja toiselle jäsenvaltiolle sen on oikeudellista apua rikosasioissa koskevien kansainvälisten sääntöjen ja EU:n säädösten mukaisesti mainittava ammattikielto rikosrekisteriotteessa,
- pyydettäessä jonkin jäsenvaltion rikosrekisteriä tietojen saamiseksi toisen jäsenvaltion kansalaisesta, pyyntö on aina osoitettava sen jäsenvaltion keskusviranomaiselle, jonka kansalainen kyseinen henkilö on.
Puitepäätösluonnokseen esitetyt tarkistusehdotukset auttavat erityisesti laajentamaan ammattikiellon määritelmää, siten että se koskee lastenhoitoon liittyvää ammattitoimintaa sekä muuta kuin lastenhoitoon liittyvää toimintaa sellaisessa julkisessa tai yksityisessä laitoksessa, jossa hoidetaan lapsia tai työskennellään lasten kanssa. Tällä pyritään siihen, ettei ammattikieltoa sovelleta ainoastaan opettajiin tai lasten parissa työskenteleviin hoitajiin vaan myös samoissa laitoksissa työskentelevään muuhun henkilökuntaan. Toiseksi on tarkoitus laajentaa EU:n kansalaisten suojelua velvoittamalla jäsenvaltiot merkitsemään rikosrekisteriin myös muissa kuin EU:n jäsenvaltioissa annetut tuomiot sekä antaa kaksoiskansalaisuutta koskevat säännökset.
Lopuksi minun on korostettava, että ehdotettu puitepäätös on esimerkki vuoden 1999 Tampereen Eurooppa-neuvoston päätelmien täytäntöönpanosta käytännössä, sillä siellä esitettiin, että rikosrekisteritietojen vastavuoroisesta vaihdosta olisi tultava Euroopan unionin oikeudellisen yhteistyön kulmakivi. Meidän on muistettava, ettei ihanneratkaisuja ole, mutta olen vakuuttunut siitä, että tämän päätöksen tehokas täytäntöönpano lisää osaltaan merkittävästi lastemme turvallisuutta.
Asiakirja ei kuitenkaan merkitse pedofilian torjumisen loppumista. Jäsenvaltioiden on mentävä vielä pidemmälle ammattikieltoja koskevan lainsäädännön täytäntöönpanossa ja valvonnassa. Jokaisen työntekijöitä ottavan laitoksen olisi sovellettava vaatimusta, jonka mukaan jokaisen henkilön rikosrekisteritiedot lapsiin kohdistuvista rikoksista tarkistetaan. 
Franco Frattini,
   Arvoisa puhemies, olen erityisen kiitollinen esittelijälle hänen tekemästään työstä. Voin etukäteen sanoa, että komissio hyväksyy yleisesti kaikki aloitteet, joilla pyritään lujittamaan tiukkaa nollatoleranssin lähestymistapaamme pedofiliaa kohtaan yhteisön tasolla. Nämä ovat kauhistuttavia rikoksia, jotka valitettavasti lisääntyvät viikoittain Euroopassa. Parlamentin jäsenet todennäköisesti tietävät, että Europol toteuttaa viikoittain kattavia tutkimuksia hajottaakseen Euroopan unionissa toimivia pedofiilirenkaita.
Internet on ollut taivaan lahja lapsiin kohdistuviin rikoksiin syyllistyville. Kuten kenties tiedätte, Internetistä löytyy noin 200 000 – toistan, 200 000 – pedofiliasivustoa. Ongelman laajuus edellyttää tietojen jakamista.
Kuten tiedätte, komissio esitti viime joulukuussa yleisaloitteen edistääkseen rikosrekisteritietojen vaihtoa. Kyseessä oli yleissäädös, joka ei koskenut erityisesti lapsiin kohdistuvista seksuaalirikoksista tuomittujen ammattikieltoja. Belgian ehdottama toimenpide, johon esittelijä viittasi, on siis rikosrekisteritietojen välittämistä koskevaa yleissäännöstä täydentävä toimenpide; se on hyvin erityinen toimenpide, jota kannatamme.
Katson, että Euroopan unionin toimissa, joilla vähennetään lapsiin kohdistuvia seksuaalirikoksia ja poistetaan ne kokonaan, on pääasiassa keskityttävä voimakkaaseen ehkäisevään toimintaan ja toiminnalliseen yhteistyöhön. Kun tiedetään, minkälaisia kieltotoimenpiteitä rikostuomiosta seuraa ja että niitä voidaan soveltaa kaikissa jäsenvaltioissa, jäsenvaltiot voivat varmistaa, että esimerkiksi Fourniretin kaltaisia tapauksia ei enää ilmene. Näin varmistetaan myös se, että niitä, jotka katsovat voivansa edelleen syyllistyä tällaisiin rikoksiin, sekä rangaistaan ankarasti että estetään matkustamasta ja syyllistymästä tällaisiin rikoksiin toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa.
Esittelijä ansaitsee komission kiitokset ja tuen aloitteelle. 
Aloyzas Sakalas (PSE ),
   . Aluksi haluan kiittää esittelijä Sonikia hyvin valmistellusta mietinnöstä. Oikeudellisten asioiden valiokunta tarkasteli mietinnön oikeudellista puolta ja hyväksyi mietinnön esitettyään joitakin tarkistuksia. Oli todellakin tavatonta, että muun muassa lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä yhdessä EU:n jäsenvaltiossa tuomittu kansalainen saattoi vielä saada työtä lasten hoitoon liittyvissä laitoksissa toisessa jäsenvaltiossa huolimatta siitä, että tuomion antanut tuomioistuin oli nimenomaan kieltänyt tämän. Mietinnössä esitetään, että tällaisten henkilöiden rikosrekisteritiedot toimitetaan pakollisten menettelyjen mukaisesti kaikille EU:n jäsenvaltioille, jotka sitten lisäävät tiedot asianmukaisiin rekistereihin. Näin ollen lastenraiskaaja ei enää voi tehdä työtä lasten hoitoon liittyvissä laitoksessa eikä vahingoittaa lapsia. Kehotan kollegoita hyväksymään mietinnön ja luotan, että kaikki EU:n jäsenvaltiot huolehtivat tämän uuden säännön sisällyttämisestä lainsäädäntöön pikaisesti. Lasten hyvinvointi on loppujen lopuksi kaikkein tärkein asia. 
Johannes Blokland,
   . Arvoisa puhemies, haluan toivottaa hyvää huomenta kaikille niille, jotka ovat pysyneet täällä näin pitkään. Sanomattakin on selvää, että olen täysin samaa mieltä edellisten puhujien kanssa valitettavan kipeästä tarpeesta estää siveellisyysrikoksiin syyllistyneiden pääsy tiettyihin ammatteihin. Tämän vuoksi Belgia ansaitsee kunnian puitepäätösehdotuksen esittämisestä, vaikka sen käynnistikin surullinen tapahtumasarja. Koska kyseinen rikoksesta tuomittu onnistui palaamaan palkkatyöhön Belgiassa ja käytti tilaisuutta hyväkseen, meidän on tehtävä kaikkemme, jottei näin enää tapahtuisi.
Kansalliset lainsäädännöt poikkeavat kuitenkin huomattavasti ammattikiellon osalta, sillä se voidaan toteuttaa rikosoikeuden, siviililainsäädännön tai hallinnollisten järjestelyjen kautta. Esityksellä ei tarjota uutta rahoitusta tietojen vaihdolle. Ovatko nykyiset rikosrekisteritietojen vaihtoon osoitetut varat riittäviä, jotta erilaisissa oikeudellisissa muodoissa asetetuista ammattikielloista voidaan tiedottaa?
Ammattikieltojen vastavuoroinen ilmoittaminen merkitsee myös, että jäsenvaltioiden on valvottava toisessa jäsenvaltiossa asettua kieltoa. Onko tämä ensiaskel kohti ammattikieltojen vastavuoroista tunnustamista? Haluaisin tietää, voidaanko ehdotus panna täytäntöön ilman lisävaroja. 
Andreas Mölzer (NI ). –
   Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, koska on jo myöhä, esitän vain joitakin lyhyitä huomioita asiasta. On epäilemättä tärkeää kieltää seksuaalirikoksiin syyllistyneiltä tietyt ammatit Euroopan laajuisesti, jotta he eivät esimerkiksi pääse lastenhoitoon tai nuorisotyöhön. Tähän mennessä terapiamenetelmiä on kuitenkin sovellettu lähes yksinomaan seksuaalirikoksiin syyllistyneisiin, ja ennaltaehkäisevä terapia on unohdettu.
Tarvitaan varmasti myös parannuksia poliisin ehkäiseviin menetelmiin, mitä tulee tunnettuihin seksuaalirikoksiin syyllistyneisiin, ja ennenaikaista vankilasta vapauttamista on rajoitettava. Poliisiyhteistyötä sekä alan tietojenvaihtoa on mielestäni myös parannettava, ja voisimme jopa harkita Yhdysvaltojen esimerkin seuraamista siten, että näihin rikoksiin syyllistyneiden tiedot olisivat yleisesti saatavilla. 
Puhemies.
   Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina klo 11.00. 

