Istuntokauden uudelleen avaaminen
Puhemies. -
Julistan Euroopan parlamentin torstaina 16. tammikuuta 2003

Blak (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, haluaisin tietää, onko parlamentissa otettu käyttöön pukeutumissäännöt. Viittaan siihen, mitä tapahtui eilen kuulemistilaisuudessa, jossa käsiteltiin ostotarjousdirektiiviä. Kuulemistilaisuuden puheenjohtaja Gargani pyysi virkamiehiä varmistamaan, että miehillä on puvut kunnianosoituksena tilaisuuteen osallistuvia asiantuntijoita kohtaan, kuten puheenjohtaja asian ilmaisi. Koska minun avustajallani ei ollut yllään pukua eikä solmiota, häntä pyydettiin poistumaan tilaisuudesta eikä hän voinut tehdä työtään, mistä olen hyvin harmissani.
Haluaisin tietää, onko parlamentissa uusi käytäntö. Pyydän teitä huomaamaan, ettei minulla ole pukua, kauluspaitaa eikä solmiota vaan itse asiassa farmarit. Voinko siis osallistua istuntoon parlamentin jäsenenä?
Puhemies. -
Jäsen Blak, otan asiasta selvää. Panen merkille, että olette harmissanne avustajanne puolesta.
Ryhmien keskinäisen tasapainon puolesta olette tervetullut osallistumaan istuntoon, mutta istunnon jälkeen annan teille mielelläni vinkkejä hyvästä räätälistä.
Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan julkilausuma Irakin tilanteesta.
(Jäseniä keskeltä ja vasemmalta piti ylhäällä julisteita, joissa sanottiin "Ei sotaa" ja "Kyllä vanhalle Euroopalle").

Solana
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet. Minulle on aina suuri kunnia osallistua Euroopan parlamentin istuntoon. Vaikka osallistun aina mielelläni, todettakoon, että tänään olen erittäin huolissani.
(Puhemies keskeytti puheenvuoron.)

Puhemies. -
Korkea edustaja Solana, olen pahoillani, että keskeytän puheenvuoronne. Hyvät kollegat, uskon, että olette tehneet näkökulmanne selväksi. Olkaa hyvät ja laskekaa julisteenne alas, jotta voimme jatkaa keskustelua.
(Suosionosoituksia oikealta)

Solana.
) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olin sanomassa, että puhun aina mielelläni parlamentin istunnossa, mutta tänään olen kuitenkin erittäin huolissani.
Kansainvälinen tilanne ei ole hyvä, ja meidän on aika keskustella tässä toimielimessä siitä, miten nykyiset kansainvälisesti polttavimmat asiat tulisi nähdä, ja jos mahdollista, ratkaista eurooppalaisesta näkökulmasta.
Huomasin joidenkin parlamentin jäsenten julisteet ja huomautan, että valitettavasti tai jossain mielessä onneksi, puhun teille vanhan Euroopan näkökulmasta ikäni vuoksi, mutta myös sen vuoksi, että arvostan kaikkea sitä, mitä vanha, tämän päivän ja huomisen Eurooppa edustaa. 

Arvoisa puhemies, älkää pitäkö minua kovin vanhana, sillä aion jatkaa työntekoa ja ihmisten vaivaamista vielä muutaman vuoden.
(Suosionosoituksia)
Arvoisa puhemies, haluan minulle myönnetyn lyhyen puheenvuoroni aikana puhua tänä iltapäivänä, jos arvoisat jäsenet suovat, neljästä tai viidestä asiasta, jotka ovat uskoakseni tärkeitä kansainvälisen kokonaistilanteen ymmärtämiseksi. Ensimmäinen asia on kiistatta Irak. Käytän tilaisuutta hyväkseni ja keskustelen, vaikkakin lyhyesti, myös Lähi-idän tilanteesta tänä tärkeänä päivänä Israelin eilisten vaalien jälkeen. Olisi virhe jättää keskustelematta Pohjois-Koreasta, kun otetaan huomioon maan dramaattinen tilanne. Lopuksi kommentoin lyhyesti Euroopan unionin suunnitelmia lähettää joukkoja entisen Jugoslavian tasavallan Makedoniaan.
Aloitan ensimmäisestä asiasta eli Irakin tilanteesta. Kuten te parlamentin jäsenet tiedätte, yleisten asioiden neuvosto kokoontuu tällä ja ensi viikolla, ja nämä viikot ovat erittäin tärkeitä ratkaisun löytämiseksi Irakin kriisiin. Maanantai-aamuna täällä Brysselissä pidettiin ensimmäistä kertaa ministeritason yhteistyökokous puheenjohtajavaltion, troikan ja Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostoon kuuluvien Euroopan unionin jäsenvaltioiden kesken Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 19 artiklan mukaisesti. Mitään tämän kaltaista ei ole aikaisemmin tapahtunut. New Yorkissa on pidetty useita yhteistyökokouksia, mutta Brysselissä ei ole koskaan aikaisemmin pidetty ministeritason kokousta, johon osallistuisivat turvallisuusneuvoston kaksi pysyvää jäsentä ja kaksi vaihtuvaa jäsentä sekä puheenjohtajavaltio, komission jäsen Patten ja minä. 
Huomauttaisin aluksi, että kokouksessa oltiin yleisesti samaa mieltä vähintään neljästä tärkeästä kohdasta, joita Euroopan unioni haluaa puolustaa kaikissa yhteyksissä. Käyn nopeasti läpi kaikki kohdat, vaikka arvoisat parlamentin jäsenet tietävät ne hyvin. Ensimmäiseksi, me haluamme kaikki, että Irak hävittää joukkotuhoaseensa, ja tästä kaikkien eurooppalaisten tulisi olla yhtä mieltä. Yksi tämän vuosisadan vakavimmista ongelmista on kiistatta joukkotuhoaseiden leviäminen. Me eurooppalaiset emme voi sivuuttaa tätä vakavaa ongelmaa, johon on löydettävä ratkaisu. Meidän on siis yritettävä kaikilla mahdollisilla keinoilla varmistaa turvallisuusneuvoston päätöslauselmien mukaisesti, että Bagdadista hävitetään kaikki joukkotuhoaseet. Tämän on oltava yksi Euroopan unionin ensisijaisista tavoitteista.
Toinen tärkeä seikka on Irakin velvollisuus tehdä aktiivista yhteistyötä asetarkastajien kanssa. Tunnette hyvin Hans Blixin ja Mohamed El Baradein jokin aika sitten turvallisuusneuvostolle esittelemän kertomuksen ja te myös näitte nämä asetarkastajien johtajat, sillä Euroopan parlamentin puhemiehellä oli mahdollisuus keskustella heidän kanssaan New Yorkissa pidetyssä videoneuvottelussa. Minullakin oli mahdollisuus keskustella myöhemmin heidän kanssaan enkä aio palata keskusteluumme, sillä olen varma, että puheenjohtajavaltio on tiedottanut parlamentille selkeästi asiasta.
Kolmas seikka, jota mielestäni on korostettava, on se, että meidän on annettava kaikki tarpeellinen tuki asetarkastajille. Asetarkastajat ovat kansainvälisen yhteisön silmät ja korvat. Jos he pystyvät vakuuttamaan turvallisuusneuvoston tilanteesta, olen varma, että turvallisuusneuvosto pystyy puolestaan vakuuttamaan kansalaiset Bagdadin nykyisestä tilanteesta. Euroopan on siis mielestäni autettava heitä, mitä tahansa asetarkastajat - korostan seuraavaa - implisiittisesti tai eksplisiittisesti turvallisuusneuvoston jäseniltä pyytävät. Asetarkastajat voivat esittää meille pääasiassa kolmenlaisia ehdotuksia tai pyyntöjä: he voivat pyytää lisää resursseja nykyisten täydennykseksi, enemmän tarkastajia ja enemmän resursseja logistiikkaan, he voivat tarvita lisää aikaa ja enemmän tietoja tai tiedusteluaineistoa. Olen sitä mieltä, että kansainvälisen yhteisön tulisi vastata myönteisesti näihin asetarkastajien pyyntöihin. Toisin sanoen asetarkastajille pitäisi antaa lisää resursseja, enemmän aikaa ja tiedusteluaineistoa.
Neljäs seikka, jota pidän ehdottoman olennaisena ja jota eurooppalaisten on puolustettava, on se, että joukkotuhoaseiden leviämiseen ja tarkemmin sanoen Irakin tilanteeseen liittyvät toimet on pysyttävä Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston käsissä. Toimet on toteutettava Yhdistyneiden Kansakuntien puitteissa, sillä Yhdistyneet Kansakunnat on se instituutio, jolta on saatava oikeutus kaikkiin asiaan liittyviin toimiin.
(Suosionosoituksia)
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olette selvillä Euroopan unionin eri jäsenten esittämistä kannanotoista. Tiedätte myös, ettei kyse ole pelkästään Euroopan unionin johtavissa asemassa olevien mielipiteistä vaan meillä on selkeitä ja vakuuttavia tutkimustuloksia Euroopan kansalaisten ajatuksista. Uskon eurooppalaisten olevan varmoja kahdesta asiasta: he eivät halua sotaa eivätkä he halua diktaattoreita maailmaan. Meidän täytyy saada nämä kaksi asiaa sopimaan yhteen Euroopan kansalaisten silmissä. Kansainvälinen yhteisö on suuren haasteen edessä: miten vältetään aseelliset yhteenotot ja estetään diktaattorien valtaannousu. Meidän eurooppalaisten tavoitteena on varmistaa, että päätöslauselmaa 1441, jonka Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto ja kaksi päivää myöhemmin myös Arabiliitto yksimielisesti hyväksyivät, toteutetaan käytännössä ja että Saddam Hussein ja Irakin hallitus suostuvat aseistariisuntaan ilman sotilaallisia toimia.
Euroopan unionin valtioiden ja kaikkien meidän Euroopan unionia palvelevien tulee yrittää kaikin voimin, päivin ja öin, ehkäistä yhteenotto ja varmistaa, että Saddam Hussein luopuu joukkotuhoaseista ilman, että joudumme turvautumaan sotilaallisiin toimiin.
Kuten tiedätte, turvallisuusneuvostossa alkoi tänään keskustelu, joka perustuu asetarkastajien johtajien kaksi päivää sitten esittelemään kertomukseen. Odottakaamme ja katsokaamme, kuinka keskustelussa edetään, ennen kuin otamme siihen kantaa.
Kuten tiedätte, Yhdysvaltain presidentti piti eilen tärkeän puheen. Suhtaudun myönteisesti puheessa esitettyyn ajatukseen, ehdotukseen tai sitoumukseen, jonka mukaan Yhdysvaltain ulkoministeri Colin Powell puhuisi Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostolle ja selittäisi, mitä tietoja ja tiedusteluaineistoa niillä valtioilla on, joilla on etuoikeus tietoihin tai tiedusteluaineistoihin. Olen sitä mieltä ja korostan, että Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostolla on jatkossakin oltava keskeinen sija, ja sen vuoksi olisi erittäin asianmukaista, että niistä tiedoista, joita joillakin mailla on, keskusteltaisiin turvallisuusneuvostossa ja jos mahdollista, ne esitettäisiin myös asetarkastajille.
Tiedätte myös, että muita neuvotteluja käydään tulevina päivinä?
(Suosionosoituksia)
Toivokaamme myös, että asetarkastajille annetaan lisää aikaa, jotta he voivat, kuten aikaisemminkin sanoin, saattaa työnsä päätökseen päätöslauselman 1441 mukaisesti.
Hyvät jäsenet, Eurooppa on mukana tässä prosessissa: neljä Euroopan unionin jäsenvaltiota ja yksi jäsenyyttä hakenut valtio kuuluu turvallisuusneuvostoon, ja olen varma, että kaikki turvallisuusneuvostoon kuuluvat valtiot tekevät kaikkensa, jotta se, mitä täällä puhutaan, toteutuisi käytännössä tulevina päivinä.
Koska parlamentin puhemies on kertonut teille Hans Blixin kanssa eilen käydystä keskustelusta, en esitä siitä tehtyjä huomioita ja siirryn seuraavaan asiaan, Lähi-idän tilanteeseen, josta haluan keskustella kanssanne.
Israelissa pidettiin eilen vaalit, joista meidän tulee ottaa huomioon ainakin kolme tärkeää asiaa. Ensimmäinen asia on alhainen osanotto. On hämmästyttävää, ainakin minun mielestäni, että Lähi-idän nykytilanteesta huolimatta vaalien äänestysprosentti oli niin alhainen. Se on alhaisin sitten vuoden 1967 vaalien. Tämä on ensimmäinen huomioon otettava asia.
Toinen tärkeä asia on pääministeri Sharonin laaja ja hyvin merkittävä voitto. Onnittelen häntä ja hänen puoluettaan kaikkien meidän puolesta. Tämä voitto on huomattavin Sharonin kaikista aiemmista voitosta. Meidän tulee kehottaa pääministeri Sharonia koko Euroopan unionin puolesta muodostamaan sellainen koalitiohallitus - nyt kun hänellä on siihen erinomaiset mahdollisuudet - joka keskittyisi ratkaisemaan sodan uhkan ja löytämään pysyvän rauhan Lähi-itään. Kaikella kunnioituksella totean, että tätä voimme häneltä vaatia, sillä valtava määrä israelilaisia on äänestänyt häntä.
Kolmas asia, jota tulee korostaa ja josta meidän on tehtävät johtopäätökset, on työväenpuolueen raskas tappio ja Meretz-puolueen tappio. Nämä kaksi suurta puoluetta, jotka ovat aina puolustaneet rauhaa ja olleet rauhan kannalta merkittäviä puolueita, kärsivät tappion. Meidän tulee analysoida, miksi näin on käynyt. Ensisijaisesti se on kuitenkin heidän tehtävänsä. Tiedämme, että Meretz-puoleen johtaja on jättänyt eronpyyntönsä. Euroopan näkökulmasta meidän on joka tapauksessa pidettävä kiinni menettelytavoistamme, jotka ovat yhä ne, jotka ohjasivat kvartetti-ryhmän työtä ja jotka hyväksyttiin Washingtonissa hiljattain tehdyssä toimintasuunnitelmassa. Heti kun Israeliin on muodostettu hallitus, meidän on otettava käyttöömme kaikki mahdolliset koneistot nopeuttaaksemme prosessia, joka toteuttaa tämän toimintasuunnitelmanvedon käytännössä, jotta se ei jää pelkäksi paperiksi. 
Hyvät jäsenet, katson, että meidän velvollisuutemme eurooppalaisina on tehdä kaikkemme varmistaaksemme, että tämä eilisistä vaaleista alkanut prosessi päättyy hyvin ja etteivät tehdyt aloitteet pääty yhtä huonosti kuin edelliset aloitteet, kuten Mitchellin mietintö tai Tenetin suunnitelma ja muut tärkeät mietinnöt, jotka on hyväksytty mutta joita ei ole voitu toteuttaa. Vetoan tämän vuoksi siihen, että meidän on tehtävä kaikki mahdollinen varmistaaksemme, etteivät nämä asiakirjat jää pelkiksi arkistoitaviksi asiakirjoiksi vaan että ne toteutetaan käytännössä.
Hyvät jäsenet, tässä ensimmäisessä minulle suodussa lyhyessä puheenvuorossani haluan tehdä muutaman huomautuksen Pohjois-Koreasta. Pohjois-Korean tilanne on vakava ja vaikea. Kuten tiedätte, Pohjois-Korean hallituksen tekemät päätökset ovat vakavia päätöksiä, ja katson niiden koskevan muitakin kuin alueen valtioita. Kuten alussa totesin, korostan, että joukkotuhoaseiden leviäminen koskee meitä kaikkia huolimatta siitä, missä maanosassa elämme. Tämän vuoksi meidän on jossain määrin otettava kantaa Pohjois-Korean tilanteeseen.
Kuten tiedätte, pidämme kokouksia ja keskustelemme puhelimitse käytännöllisesti katsoen päivittäin niiden alueen valtioiden kanssa, joita tilanne eniten koskee: Etelä-Korean, Japanin, Kiinan, Venäjän ja Yhdysvaltojen kanssa. Yleisten asioiden neuvostossa päätettiin lisäksi maanantaina lähettää, tarpeen vaatiessa, Euroopan unionin valtuuskunta Pohjois-Koreaan esittämään kantamme ja tekemään yhteistyötä, jotta ratkaisu löydetään tähän dramaattiseen ongelmaan, joka asioiden jatkuessa tällä tavoin saattaa johtaa siihen, että osassa Korean niemimaata on ydinaseita.
Hyvät jäsenet, siirryn seuraavaksi viimeiseen seikkaan, josta halusin puhua tänä iltapäivänä eli Balkanin alueen tilanteeseen ja erityisesti entisen Jugoslavian tasavallan Makedonian tilanteeseen. Kuten tiedätte, Kööpenhaminan huippukokouksessa tehtiin sopimus Euroopan unionin ja Atlantin liiton suhteista. Pyrimme parhaillaan siihen, että maaliskuussa voimme ensimmäisen kerran historiassa sijoittaa rauhanturvajoukot kyseiseen valtioon. Työ edistyy hyvin ja Atlantin liiton kanssa käsiteltävissä kysymyksissä edistytään merkittävästi, Makedonian presidentti Boris Trajkovski on hyväksynyt eurooppalaisten rauhanturvajoukkojen pääsyn maahan maaliskuusta alkaen ja uskon, että pystymme tämän toteuttamaan.
Haluamme lisäksi lähettää Balkanin maille selkeän viestin: meidän tarkoituksemme ei ole hylätä balkanilaisia. Tarkoituksemme ei ole pelkästään olla maassa, vaan olla siellä yhdessä balkanilaisten kanssa ja tarjota Balkanin maille mahdollisuus osallistua rakentamaan laajempaa Eurooppaa, jotta ne voivat lähentyä yhä enemmän Euroopan toimielimiä ja vakiinnuttaa asemiaan alueen tärkeinä valtioina.
Rauhanturvajoukkojen sijoittaminen Makedoniaan olisi toinen Euroopan toteuttama rauhanturvaoperaatio, sillä kuten tiedätte, tämän vuoden tammikuun 1. päivästä alkaen Bosniassa ja Hertsegovinassa on ollut eurooppalaisia poliisivoimia, jotka korvaavat Yhdistyneiden Kansakuntien poliisivoimat. Olemme siis suhteellisen lyhyen ajan kuluessa pystyneet toteuttamaan kaksi rauhanturvaoperaatiota alueella, joka on lähellä sydäntämme ja maantieteellisesti lähellä pääkaupunkejamme ja Brysseliä.
Arvoisa puhemies, hyvät jäsenet, en halua laajentaa ensimmäistä puheenvuoroani tämän enempää. Tiedän, että parlamentin jäsenillä on minulle lukuisia kysymyksiä. Haluan vielä korostaa, että elämme vaikeita aikoja ja uskallan jopa väittää, että tämä on ehkä vaikeinta aikaa, jota parlamentin istuntoon osallistuvat ovat tämän parlamentin aikana joutuneet elämään. On tärkeää, että me eurooppalaiset pysymme vahvoina, selkeinä ja päättäväisinä kannanotoissamme, jotta tämä kriisi, jolla on niin monta rintamaa ja ilmenemismuotoa, voidaan ratkaista yhdessä hyvällä tahdolla sopimuksien, vuoropuhelun ja diplomatian avulla. Voimakeinot ovat viimeinen keino. Diplomatian on aina oltava menettelytapamme.
(Suosionosoituksia)

Patten
Arvoisa puhemies, koska sain keskustella tunnin Pohjois-Koreasta parlamentin edellisessä Strasbourgin istunnossa ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan kanssa kunnianarvoisan ystäväni, Westfalenista tulevan jäsenen johdolla ja koska keskustelimme viime viikolla täällä kaksi tuntia ulkoasioiden valiokunnan kanssa monista eri aiheista, keskittyisin nyt vain Irakiin. Pidän samalla mielessäni komission toimivaltaa koskevat rajoitteet.
Haluaisin aluksi tehdä yhden huomautuksen: mielestäni on kaiken kaikkiaan oikeudenmukaista todeta, että olemme sitten toisen maailmansodan onnistuneet luomaan maailmanlaajuisia instituutioita ja tekemään kansainvälisiä sopimuksia, jotka ovat auttaneet tekemään maailmasta huomattavasti vauraamman ja rauhallisemman. Muistutan, että presidentti Clinton pystyi toisen virkakautensa avajaispuheessa kehumaan, että demokraattisissa valtioissa asuu nykyään enemmän ihmisiä kuin itsevaltaisissa valtioissa. Viime vuosisadan lopussa maailma pystyi tuottamaan muutamassa vuodessa yhtä paljon kuin koko 1800-luvulla oli tuotettu, mikä vaikutti lukemattomilla tavoilla useimpien ihmisten elintasoon. Tämä ei ole mikään huono saavutus niin huonosti alkaneen vuosisadan jälkeen.
Kaikki ei ole tosiasiassa mennyt niin hyvin. Yrittäessämme luoda maailmanlaajuisia sääntöjä olemme ehkä epäonnistuneet eniten siinä, ettemme ole yhdessä onnistuneet luomaan asianmukaista järjestelmää, jolla voitaisiin valvoa ja ehkäistä ydinaseiden, kemiallisten ja biologisten aseiden - näiden käsittämätöntä kauhua aiheuttavien aseiden - leviämistä. 
Nyt joudumme vastaamaan seurauksista kolmessa huolestuttavimmassa maailmankolkassa, Kashmirissa, Korean niemimaalla ja Persianlahdella. Kuinka aiomme selvitä näistä ongelmista? Tästä asiasta keskusteltiin huomattavan yksityiskohtaisesti ulkoasiain valiokunnassa viime viikolla. On selvää, että meidän on sitouduttava kansainvälisesti laajimmalla mahdollisella tavalla ja käytettävä laajinta mahdollista auktoriteettia tavoitteemme eteen. Tästä syystä meidän on järkevää nojautua ongelmia koskevissa kannanotoissamme Yhdistyneiden Kansakuntien moraaliseen ja oikeudelliseen auktoriteettiin. Uskon, että koko Euroopan parlamentti on sitä mieltä, että on oikein yrittää toimia näin.
Kaikki tietävät, että Saddam Hussein on vuosia uhmannut Yhdistyneiden Kansakuntien auktoriteettia valmistaessaan, pitäessään hallussaan ja käyttäessään joukkotuhoaseita. Lisäksi hänellä on ennätys ihmisoikeuksien rikkomuksista. Tämä parlamentti hyväksyi viime vuoden toukokuussa jäsen Nicholson of Winterbournen esittelemään mietintöön perustuvan päätöslauselman. Mietinnössä korostettiin, että Husseinin hallituksen käyttämistä raaoista ja epäoikeudenmukaisista keinoista on selvää näyttöä. Mietinnössä kuvattiin selkeästi, miten Saddam Hussein tavallisesti kohtelee Irakin kansalaisia, naapurimaitaan ja kansainvälistä yhteisöä. Tiedämme muun muassa, että hän on käyttänyt kemiallisia aseita omaan kansaansa.
Sen jälkeen kun Saddam Hussein on uhmannut vuosia Yhdistyneiden Kansakuntien auktoriteettia ja uhannut alueen valtioita ja koko maailmaa, hänelle annettiin Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmalla 1441 viimeinen mahdollisuus osallistua maansa aseistariisuntaan. Irakissa on 27. marraskuusta 2002 asti työskennellyt Hans Blixin johdolla 260 virkamiestä 60 eri maasta, ja näistä virkamiehistä 100 on YK:n asevalvonta- ja tarkastuskomission (UNMOVIC) asetarkastajia. UNMOVIC:n lisäksi maassa toimii kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) ryhmä Mohamed El Baradein johdolla.
Sen jälkeen kun IAEA aloitti tarkastuksensa, 139 tarkastusta on tehty 106 eri kohteessa ja kahdessa presidentin hallintaan kuuluvassa kohteessa. Mainitsen vain sivumennen, että jokainen joka on tavannut asetarkastajia tai esimerkiksi Hans Blixin, on syvästi vaikuttunut tätä Yhdistyneiden Kansakuntien operaatiota toteuttavien asiantuntijoiden tehokkuudesta ja ammattitaidosta.
En halua ottaa kantaa keskusteluun, joka käydään tänään turvallisuusneuvostossa. Kuten minua säännöllisesti muistutetaan, komissio ei ole jäsenvaltio. Me vaikutamme luonnollisesti yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehitykseen. Käytämme hyväksemme toimivaltaamme kuuluvia välineitä tehostaaksemme ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa. Monet keskusteluaiheistamme liittyvät kysymykseen kansallisesta itsehallinnosta, joka joidenkin mielestä tuntuu olevan ratkaistu ehdotuksella luoda neuvostolle kokopäivätoiminen puheenjohtaja.

Vaikka olen tietoinen asemamme rajoitteista, haluaisin tehdä muutaman huomautuksen. Ensinnäkin kaikille on oltava selvää, että Yhdistyneen Kansakunnan auktoriteetti on ensiarvoisen tärkeää. On harmi, että olemme aiemmin seuranneet liian usein sivusta, kun YK:ta on uhmattu, jolloin on aivan ymmärrettävää, että asetamme itsemme tilanteeseen, jossa meitä voidaan syyttää kaksinaismoralismista
(Suosionosoituksia)
Toiseksi Saddam Husseinin on tehtävä yhteistyötä Blixin johdolla toimivien Yhdistyneiden Kansakuntien asetarkastajien kanssa ja hävitettävä ne joukkotuhoaseet, joita hän ei ole vielä hävittänyt. Emme saa unohtaa, että kriisin ydin on, miten Saddam Hussein kohtelee muuta maailmaa eikä se, miten muu maailma kohtelee Saddam Husseinia.
(Suosionosoituksia)
Emme saa unohtaa Blixin tällä viikolla antamaa maltillista kommenttia. Siteeraan häntä: "Irak ei vieläkään vaikuta vilpittömästi hyväksyvän aseistariisuntaa, jota siltä on vaadittu ja jonka sen on suoritettava saadakseen maailman luottamuksen ja elääkseen rauhassa."
Kolmanneksi, jos asetarkastajat pystyvät riisumaan Saddam Husseinin aseista, se on ajan mittaan suotavampaa kuin mitkään muut kuviteltavissa olevat toimet.
(Suosionosoituksia)
Jokainen järkevä ihminen halunnee, että tämä kriisi päätetään rauhanomaisesti, jos se on inhimillisesti katsoen mahdollista. Yhdistyneiden Kansakuntien kannalta olisi hyvä, jos voisimme saattaa tehtävämme päätökseen ilman uhreja, sivuvahinkoja tai sotilaallisten toimien aiheuttamia vakavia seurauksia. Se olisi myös hyvä Irakille, alueen valtioille ja, uskallan väittää, erittäin hyvä koko maailmalle. Mutta tämä edellyttää, että Saddam Hussein suostuu nyt yhteistyöhön asetarkastajien kanssa. Valitettavasti meillä on yhä vähän todisteita siitä, että hän olisi oppinut ettei voi ikuisesti olla välittämättä maailman mielipiteestä.
Olen aina ollut sitä mieltä, että Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselma pakotti meidät ottamaan kantaa kahteen tosiasiaan. Ensinnäkin meidän pitää työskennellä lujasti, jotta aseistariisunta toteutuu tarkastusten avulla. Toiseksi, jos asetarkastajat tekevät selväksi, että tehtävä on mahdoton, emme voi välttää seurauksia. Vaihtoehtona olisi sellainen nöyryytys, joka saattaisi Yhdistyneiden Kansakuntien auktoriteetin kyseenalaiseksi muissa tapauksissa tulevaisuudessa.
Uskon, että tästä keskustelusta tulee poikkeuksellisen vakava ja että se vaikuttaa tämän huoneen lisäksi koko Eurooppaan ja maailmaan. Keskustelu tulee muokkaamaan sitä, millaisessa maailmassa elämme ja millaisen maailman jätämme lapsillemme, enkä usko, että keskustelua auttaa retorinen kaupankäynti. Kuten nuorekas kollegani ja ystäväni, korkea edustaja, totesi, me molemmat olemme nuorentuneet näissä tehtävissä. Puhuessani hänen tavoin vanhan Euroopan ylpeänä kansalaisena - osana sitä vanhaa Eurooppaa, jolla on ollut ongelmia yhden siirtokuntamme kanssa Atlantin toisella puolella - olen toisinaan miettinyt, että jos kuningas Yrjö ei olisi pelannut korttejaan niin huonosti kuin pelasi ja jos hän ei olisi sotkenut asioita niin pahasti kuin sotki, niin sen sijaan että päädyin Hongkongin viimeiseksi kuvernööriksi, olisin voinut päätyä Arkansasin tai Teksasin kuvernööriksi ja kuka tietää, mitä sitten olisi voinut tapahtua!
(Naurua ja suosionosoituksia)
Puhuessani vanhan Euroopan kansalaisena toteaisin, että usein on viisaampaa kohottaa tietävännäköisesti kulmia kuin antaa takaisin samalla mitalla.
Meidän on tunnustettava, että jos suhtaudumme tähän kriisiin väärin ja hoidamme sen huonosti, seuraukset voivat olla erittäin vakavat ja pitkäkestoiset. Voimme toisaalta tuhota kohtalokkaalla tavalla maailmanlaajuista yhteistyötä tekevät instituutiot ja johtoelimet ja toisaalta tehdä maailmasta paljon vaarallisemman paikan. Voimme heikentää ystävien välistä yhteistyötä, huonontaa suhteemme islamilaiseen maailmaan ja heikentää kriisien ratkaisumahdollisuuksia muualla, esimerkiksi Lähi-idässä. Myös kykymme tehdä yhteistyötä Euroopan kanssa olisi vaarassa.
On tarpeetonta sanoa, että komission on tehtävä velvollisuutensa niin hyvin kuin mahdollista. En usko, että kannattaa tarkastella yksityiskohtaisesti suunnitelmia, jotka olemme tehneet vakavan humanitaarisen kriisin varalta - keskustelin muun muassa tästä Jordanissa viime keväänä - mutta voin vakuuttaa arvon jäsenille, että aiomme reagoida sillä anteliaisuudella, josta parlamentti on lopulta vastuussa, ja sillä sitoumuksella ja ammattitaidolla, jota parlamentti meiltä odottaa. Korostan seuraavaa seikkaa hyvin vahvasti. Meidän on helpompi toimia - jos sitä meiltä vaaditaan - jos voimme toimia Yhdistyneiden Kansakuntien tukemana. Olen kiitollisuudenvelassa kaikille niille, jotka työskentelevät Euroopan komission humanitaarisen avun etujoukoissa ja niille, jotka työskentelevät kansalaisjärjestöissä usein vaarallisissa olosuhteissa. Jos meidän pitää keskustella tulevaisuudessa humanitaarisista toimista ja siitä, mitä ammattikielellä kutsutaan ?humanitaariseksi tilaksi?, painotan voimakkaasti tälle parlamentille, että on paljon helpompi ja paljon parempi, jos Yhdistyneet Kansakunnat tukevat tätä humanitaarista tilaa kuin toimia ilman sen tukea.
(Suosionosoituksia)
Mainitsin aikaisemmin puhuneeni edellisessä parlamentin istunnossa Pohjois-Koreasta enkä aio toistaa kaikkea sitä, mitä sanoin siinä yhteydessä ulkoasioiden valiokunnalle, mutta tunnustan Pohjois-Korean vakavan tilanteen. Olin Pjongjangissa korkean edustajan ja Ruotsin pääministerin kanssa melkein kaksi vuotta sitten. Uskon, että meistä oli hyötyä liioittelematta silloisia mahdollisuuksiamme toimia. Mielestäni tämä kriisi voidaan ratkaista ainoastaan diplomatialla, vaatimalla enemmän Pohjois-Korealta erityisesti ydinaseiden suhteen, minkä vastineeksi kansainvälinen yhteisö sitoutuu vahvemmin ottamaan Pohjois-Korean vastaan todelliseen maailmaan. Koska uskon, että kriisi voidaan ratkaista vain diplomatian avulla, uskon, että Euroopan unionilla saattaa olla osansa asiassa tulevina viikkoina. Tämä oli yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston maanantaina ja tiistaina tekemä päätös, mistä olen iloinen. Olen varma, ettei tämä ole viimeinen kerta, kun keskustelemme näistä vaikeista kysymyksistä asiallisesti mutta tunteilla, joita toivoakseni puheenvuoroissa toisinaan hillitään näiden painavien ja vakavien kysymysten luonteen vuoksi.
(Suosionosoituksia)

Poettering (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, korkea edustaja Solana, hyvä komission jäsen Patten, hyvät parlamentin jäsenet, jos meidän on päätettävä sodasta ja rauhasta, keskustelumme on oltava mitä vakavinta, mutta samalla meidän on uskottava itseemme. Vanhan Euroopan, meidän maanosamme, viisaus on siinä, että se pystyy elpymään yhä uudestaan. Meidän tulee sanoa kaikille niille, jotka epäilevät kykyjämme, että Euroopan yhdistämispolitiikka on laajin rauhanliike Euroopassa - vanhassa ja kuitenkin koko ajan uudistuvassa maanosassa - ja että muut maanosat voivat ehkä pitää sitä esimerkkinä rauhanomaisesta yhdessäelosta.
Hyvät jäsenet, pyydän, että kunnioittaisimme toistemme näkökantoja. On varmaa, että joissain asioissa päädymme eri johtopäätöksiin, mutta jokaisen mielipide perustuu kunkin omiin vakaumuksiin ja meidän on huolehdittava siitä, että valitsemme oikean tien. Meille Euroopan kansanpuolueen ja Euroopan demokraattien ryhmän edustajille on selvää, että meidän on tehtävä kaikki mahdollinen ja yritettävä varmistaa maailmanrauha ja Lähi-idän rauha, sikäli kuin se on ongelman ydin. Rauhan on oltava meidän huolenaiheemme. Sen puolesta meidän on työskenneltävä ja meidän on työskenneltävä nimenomaan Yhdistyneiden Kansakuntien avulla.
Hyvät jäsenet, vaikka voimankäyttö sodankäynnin muotona tulee aina olemaan viimeinen turvakeinomme ja rauhan on oltava tavoitteemme, meidän on käsiteltävä tosiasioita sellaisina kuin ne meille esitetään. 
Irakissa kohtaamme rikollisen järjestelmän, jota johtaa diktaattori ja tyranni, jolla väitetään olevan hallussaan joukkotuhoaseita - ja tämä on ongelma. Hän on joukkomurhaaja ja sotarikollinen, joka on, kuten komission jäsen Patten mainitsi, käyttänyt kemiallisia aseita omaa kansaansa, kurdeja, vastaan. Vuonna 1980 hän julisti sodan Irania vastaan ja vuonna 1990 hyökkäsi Kuwaitiin. Hyvät jäsenet, suhtaudun myös Yhdysvaltoihin varsin kriittisesti, mutta jos Yhdysvallat ei olisi noihin aikoihin johtanut koalitiota, joka vapautti Kuwaitin, niin eikö tämä diktaattori oli voinut liittää muutkin arabimaat laajentumissuunnitelmiinsa? Tämäkin seikka meidän on pidettävä mielessämme. Hänen hallituksensa käyttää salaisia palveluitaan sortaakseen omaa kansaansa väkivallalla, murhilla ja terrorilla.
Hyvät jäsenet, Saddam Husseinin ja hänen hallituksensa hallussa olevat joukkotuhoaseet uhkaavat alueen valtioita kokonaisuudessaan ja kansainvälistä yhteisöä. Vaikka meidän on oltava avoimia puhuessamme amerikkalaisille ystävillemme, on tunnustettava, että ongelman ydin ei ole Yhdysvallat vaan Saddam Husseinin rikollinen hallitus Bagdadissa.
(Suosionosoituksia keskeltä ja oikealta)
Hyvät jäsenet ja ystävät, koska Irak, jonka kanssa joudumme olemaan tässä tilanteessa tekemisissä, on arabimaa, meidän voimakas ja selkeä viestimme arabi- ja muslimimaille on se, että haluamme yhteistyötä ja luoda kumppanuussuhteita ja ystävyyssuhteita - jos se ylipäänsä on mahdollista - kaikkien arabi- ja muslimivaltioiden kanssa. Tämän on oltava yksi Euroopan unionin politiikan perusperiaatteista.
Haluan esittää lämpimät kiitokseni korkean edustajan Solanan ja komission jäsenen Pattenin lisäksi kaikille niille, jotka ovat työskennelleet lujasti näinä vaikeina aikoina ja haluan kiittää parlamentin puhemiestä Coxia eilisen Hans Blixin kanssa käydyn keskustelun edistämisestä, opin keskustelusta paljon. Sovimme, että tämä keskustelu olisi luottamuksellinen - se tuskin olisi edes toteutunut ellemme olisi tähän suostuneet - mutta minä ja ryhmämme myönnämme, että vuoden 1990 jälkeen kului monta vuotta, joina kansainvälinen yhteisö ei ryhtynyt mihinkään todellisiin toimiin Saddam Husseinia vastaan, joten jos meidän on määrä päästä toivomaamme rauhanomaiseen ratkaisuun, meidän on jatkettava viime kuukausien painostusta, jonka hän nyt alkaa tuntea.
Tämän on oltava tie rauhaan. Sen on myös merkittävä sitä, etteivät amerikkalaiset yhteistyökumppanimme ja ystävämme ole vielä päättäneet ryhtyä sotatoimiin Irakia vastaan, mitä me todella toivomme. Meidän on oltava avoimia todelliselle rauhanomaiselle ratkaisulle, johon on päästävä Yhdistyneiden Kansakuntien avulla.
Hyvät jäsenet, meidän on kuitenkin pidettävä mielessämme myös järkevyys, mikä mainittiin Hans Blixin kanssa eilen käydyssä keskustelussa. Järkevyyden nimissä emme voi vaatia asetarkastajia kulkemaan koko Irakin ristiin rastiin ja etsimään jotakin, mikä jostain saattaa löytyä. On paljon järkevämpää, että Irakin hallitus tekee kuten päätöslauselmassa 1441 vaaditaan ja todella avaa ovensa, jotta Hans Blixin ja hänen ryhmänsä eivät tarvitse haparoida käytännössä koko Irakin läpi taskulampun kanssa. Bagdadin hallitukselta on päin vastoin vaadittava aitoa ja aktiivista yhteistyötä, kuten edustaja Solana sanoi ja kuten päätöslauselmassa 1441 määrätään. Hyvät edustajat, tästä meidän on pidettävä kiinni.
Olemme kuulleet valkoisen talon edustajan sanovan, että "joko hän riisuu aseensa tai hänet riisutaan aseista", ja vaadimme Saddam Husseinia toteuttamaan osuutensa viivyttelemättä tämän enempää. Lainaan Hans Blixiä, joka eräässä yhteydessä sanoi, että "tähän päivään mennessä ei ole vaikuttanut siltä, että Irak olisi todella hyväksynyt aseistariisunnan vaatimuksen" ja että päätöslauselman 1441 kohdassa 9 vaaditaan "aktiivista" yhteistyötä. Pelkkä ovien avaaminen ei riitä. Hans Blix esitti kysymyksiä, jotka meidän on esitettävä julkisesti: entä pernarutto, joka on biologinen ase? Mitä on tapahtunut 8 500 litralle pernaruttoliuosta? Entä myrkyllinen kemiallinen ase VX-hermokaasu, jota on kehitetty edelleen?
Jos Irak on todellisuudessa suorittanut aseistariisunnan, kuten se väittää tehneensä, olisi ollut oikein ja asianmukaista sekä kansainvälisen oikeuden mukaista, että se olisi tehty Yhdistyneiden Kansakuntien valvonnassa asiakirjojen ja päätöslauselmien määräysten mukaisesti. Toivon, että Irak on tulevina päivinä ja viikkoina yhteistyöhaluisempi.
Hyvät jäsenet, ulkoasiainministerit päättivät Euroopan unionin neuvostossa maanantaina aivan oikein vaatia täydellistä aseistariisuntaa, mutta meidän on valittava keskitie, ja jokainen tietää, kuinka vaikeassa tilanteessa Eurooppa on. Iskulauseemme ei voi olla "oikein tai väärin, aina Yhdysvallat!" Tätä tietä emme voi valita mutta emme voi valita myöskään sellaista tietä, jossa Irakin diktaattori jää rankaisematta ja me emme hoida osuuttamme riippumatta siitä, miten Irak vastaa sille esitettyihin pyyntöihin!

Jos teemme näin, se olisi sama kuin sanoisi jollekin, joka on päättänyt tehdä murhan "älä murhaa, mutta jos murhaat, ei sinua kuitenkaan rankaista". Tästä syystä meidän on jatkettava painostusta!
Jos amerikkalaiset yhteistyökumppanimme ja ystävämme ovat saaneet salaisista tiedustelutoiminnoista tietoja, vaadimme Yhdysvaltain hallitusta esittämään ne julkisesti turvallisuusneuvostossa, jotta meillä on kaikki tosiseikat tiedossamme. Kansalaisille on ilmoitettava, että olemme hyvin päättäväisesti sitä mieltä, että Irakin on luovuttava omistamistaan joukkotuhoaseista. Haluamme päästä tavoitteeseen Yhdistyneiden Kansakuntien avulla ja rauhanomaisin keinoin!
(Suosionosoituksia)

Barón Crespo (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission varapuheenjohtaja, hyvät parlamentin jäsenet, aivan aluksi haluaisin todeta sosialistiryhmän puolesta, että vastustamme sotaa. Sanomme ei sodalle ja ei diktaattoreille, ja tämä tarkoittaa sitä, että meidän on työskenneltävä aktiivisesti monenvälisissä yhteyksissä päästäksemme eroon joukkotuhoaseista.
Keskustelu, jota parhaillaan käymme tärkeimmän liittolaisemme Yhdysvaltojen kanssa, keskittyy pikemminkin kielteisesti vaikuttaviin - ja kuten entinen presidentti Clinton aivan oikein sanoi ? arvaamattomiin menetelmiin kuin itse asiaan. Miksi? Koska kymmenen vuotta sitten, jolloin olimme liittoutuneet Yhdysvaltojen kanssa Kuwaitin sodassa, presidentti Bush vanhempi sanoi, että Irakin kansa syöksisi diktaattorin ennemmin tai myöhemmin vallasta.
Nyt kun kymmenen vuotta on kulunut, meidän on myönnettävä, etteivät pakotteet ole heikentäneet Saddam Husseinia ja että pohdimme edelleen samoja joukkotuhoaseisiin liittyviä kysymyksiä. Näin ollen meidän on sanottava, että kannatamme selkeää turvallisuusneuvoston päätöslauselmiin perustuvaa painostuspolitiikkaa. 
Sota voidaan välttää. Meidän on työskenneltävä siltä pohjalta, että rauhalle annetaan mahdollisuus, mutta emme saa hätäillä emmekä tietenkään saa luoda tilanteita, joilla saattaa olla täysin vastakkainen vaikutus. Tästä syystä vastustamme ennalta ehkäisevää hyökkäystä ja tuemme kansainvälisen oikeuden mukaisesti käytäviä neuvotteluja.
Arvoisa puhemies, yksipuolisella väliintulolla ilman YK:n tukea olisi tuhoisa vaikutus koko Lähi-itään, ja se lisäisi kärsimystä, muuttaisi arabimaiden yleisen mielipiteen entistä jyrkemmäksi ja vaarantaisi liittolaisten yhteishengen terrorismin torjunnassa. 
Koska korkea edustaja Solana aikoo onnitella Ariel Sharonia Israelin vaalien voitosta, pyytäisin häntä sanomaan lisäksi jotain muuta eli sanomaan Sharonille, että tämä lakkaisi halveksimasta Eurooppaa ja ottaisi huomioon meidän rauhan ja yhteistyön tahtomme.

Toiseksi Irakin on todella myönnyttävä asetarkastusvaatimuksiin, ja haluaisin kiittää puhemiestä siitä, että hän hyväksyi nopeasti ehdotukseni videokonferenssin pitämisestä. Konferenssi oli hyvin mielenkiintoinen. Keskustelemassa kanssamme oli eilen Euroopan kansalainen, joka oli ylpeä eurooppalaisuudestaan. Tämä henkilö oli Hans Blix, joka kehotti Eurooppaa omaksumaan aktiivisemman suhtautumistavan ja joka selitti meille - vaikkei pyytänytkään tätä - että jos asetarkastuksiin saataisiin vielä kaksi kuukautta lisää aikaa, kuten egyptiläinen asiantuntija Mohammed El Baradei on ehdottanut, voisimme saada tuloksia. Uskon, että tämä voisi viitoittaa Euroopan tulevaa toimintaa.
Meidän pitäisi omaksua lähestymistapa, jonka neuvoston tehtävää hoitava puheenjohtaja ministeri Papandreu onnistui hahmottelemaan maanantaina yleisten asioiden neuvostossa huolimatta siitä itseruoskinnasta, johon me aina sorrumme - apunaan hänellä oli turvallisuusneuvoston neljän jäsenmaan ja Bulgarian kanssa tehty sopimus - niin että asetarkastajien työtä tukeva eurooppalainen kanta voi olla mahdollinen ja asetarkastukset voivat jatkua. Haluaisin myös huomauttaa, että Hans Blix kertoi myös, että asetarkastajat tekivät työtään vuosina 1991-1998. Jos he työskentelivät kahdeksan vuoden ajan, miksi he eivät voi saada kahta lisäkuukautta? Kukaan ei ymmärrä tätä, eikä kukaan ymmärrä, miksi presidentti Bush tarjoaa meille todisteita nyt, kaksi kuukautta myöhemmin. Miksi hän ei tehnyt sitä aikaisemmin? 
Meidän kaikkien on työskenneltävä niin kuin uskolliset liittolaiset. Vanhasta Euroopasta puhuneen puolustusministeri Rumsfeldin lausunnosta minun on sanottava, että uudesta Euroopasta puhuneet ihmiset mantereellamme ovat niitä, jotka ovat aiheuttaneet loputtomia onnettomuuksia mantereellamme. Me emme kannata uutta Eurooppaa, me rakennamme yhtenäistä Eurooppaa, ja se on poliittisen toimintamme tavoite. 
Arvoisa puhemies, haluaisin vielä mainita tärkeän näkökohdan asiasta, jota haluaisin neuvoston edustajan ja komission varapuheenjohtajan selvittävän lisää. Asia koskee humanitaarisen katastrofin uhkaa, ei vain Irakissa vaan koko Lähi-idässä, joka pakottaisi vähintään sadattuhannet henkilöt siirtymään kotiseudultaan: kuka maksaa kustannukset? Onko meillä toimenpiteitä, joilla selviytyä tästä? Onko YK ottanut tämän huomioon? Tämä on tärkeä asia, kuten on myös taloudellinen tilanne, eikä vain Euroopassa.
Öljyn hinta nousee pilviin; on huolestuttavaa, että Yhdysvaltojen maailmankartalla ensisijaiset tavoitteet osuvat aina yhteen niiden maiden kanssa, joilla on huomattavat öljyvarat. Tällä tavoin ei rakenneta ihmiskunnan tulevaisuutta, ja meidän on myös selkeästi ilmoitettava, ettemme halua joutua kohtaamaan taloudellista katastrofia.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluan sanoa, että meillä on oikeus tietää, onko joukkotuhoaseita todella olemassa. Tähän tarvitsemme enemmän näyttöä ja todisteita, ja ne saadaan jatkuvalla työllä. 
Keskustelua ei käydä vain aikataulusta vaan myös siitä, kuinka edetä niin, että sota vältetään. Arvoisa puhemies, siteeraan lopuksi englanniksi tunnettua amerikkalaista, James Madisonia, joka sanoi vuonna 1792 seuraavaa:

Watson (ELDR).
Arvoisa puhemies, kun neljä jäsenvaltiota on YK:n turvallisuusneuvostossa, puheenjohtaja mukaan luettuna, EU:lla pitäisi olla mahdollisuus aidosti vaikuttaa ajankohtaisiin tapahtumiin, ja se voisikin vaikuttaa, jos se olisi yksimielinen. Haluaisinpa tietää, vahvistaisiko korkea edustaja Solana todeksi sen, oliko puheenjohtajavaltio Kreikan ennen maanantain yleisten asioiden neuvostoa järjestämän turvallisuusneuvoston neljän jäsenen tapaamisen tarkoituksena saavuttaa yksi ainoa EU:n kanta. Tuleeko tällaisista tapaamisista säännöllisiä? Vai oliko tavoitteena vain kursia kokoon neuvoston kokouksen lopputulos kuulematta muita jäsenvaltioita? 
Voisin ehkä myös kysyä, ottaisiko hän tehtäväkseen varmistaa, että EU alkaa nyt työskennellä suunnitellakseen konfliktinjälkeistä strategiaa alueella, kun tähän mennessä EU:lla ei ole valitettavasti ollut yhtenäistä strategiaa Irakin mahdollisen konfliktin valmistelemiseksi.
Kun viimeksi keskustelimme Irakin tilanteesta syyskuun alussa, maailma näytti olevan Yhdysvaltojen johtaman yksipuolisen sotaseikkailun partaalla. Silloin pääasiallinen huolemme oli estää Yhdistyneiden Kansakuntien ja kansainvälisen oikeuden uskottavuuden heikentyminen, sillä ilman YK:n valtuutusta tapahtuva ennalta ehkäisevä isku heikentäisi niitä, ja saada asetarkastajat takaisin Irakiin. Eurooppa on ehkä vanha manner, mutta me muistamme menneisyytemme melko hyvin, ja kokemuksemme sodasta ovat olleet hyvin erilaiset kuin Yhdysvalloilla.
Loppujen lopuksi Yhdysvallat toimi viime syksynä YK:n kautta ja onnistui saamaan yksimielisen kannatuksen turvallisuusneuvoston tiukalle päätöslauselmalle. YK:n asetarkastajat on päästetty takaisin Irakiin, ja he tekevät asiantuntevaa ja perusteellista työtä. Joten me liberaalit ilmaisemme tyytyväisyytemme Colin Powellin, Hans Blixin, Mohammed El Baradein ja muiden ponnisteluihin monenkeskisen oikeusvaltion vahvistamiseksi.
Nyt kun olemme saaneet asianmukaisen kansainvälisen yhteistyön käyntiin, meidän on tehtävä kaikkemme yhtenäisyyden säilyttämiseksi. Uusi vaara on kuitenkin tullut näkyviin sen jälkeen kun Blixin raportti esiteltiin turvallisuusneuvostolle - vaara siitä, että YK:n ja kansainvälisen oikeuden uskottavuus heikkenee - ei Yhdysvaltojen yksipuolisen toiminnan vuoksi vaan siksi, että kansainvälinen yhteisö ei onnistu varmistamaan, että Irak riisutaan lopullisesti joukkotuhoaseista. 
Blixin raportti YK:lle sisältää tuomitsevan, joskaan ei vielä lopullista selvitystä siitä, että Irak ei ole tehnyt täydellistä yhteistyötä YK:n asetarkastajien kanssa. YK:n päätöslauselmassa 1441 vaaditaan Saddam Husseinia kertomaan totuus, koko totuus ja vain ja ainoastaan totuus. Olemme sen sijaan saaneet puolitotuuksia, kiemurtelua ja välttelyä. Hans Blix on esittänyt painavia perusteita syytteeseen asettamisen tueksi, vaikka hänen esittämänsä näyttö ei vielä ole riittävä. 
Tämän vuoksi Euroopan parlamentin liberaalit vaativat ehdottomasti, että asetarkastajien annetaan jatkaa työtään. Hans Blix tuo raportissaan esiin monia levottomuutta herättäviä kysymyksiä. Saddam Husseinin on selvästikin vastattava niihin. Vielä on mahdollista löytää rauhanomainen ratkaisu kriisiin edellyttäen, että Irak osoittaa nyt todellista halukkuutta tehdä yhteistyötä YK:n kanssa aseistariisunnassa. Koska asetarkastajien on kuitenkin määrä raportoida uudelleen 14. helmikuuta, hänellä ei ole paljon aikaa, ennen kuin kansainvälisen yhteisön on tehtävä päätös.
Liberaalien mielestä sota on aina viimeinen keino. Turvautuminen sotilaallisiin toimiin tarkoittaa sitä, että kansainvälisen hallinnon keinot, joihin olemme kohdistaneet niin paljon toiveita, ovat epäonnistuneet. Samalla tavoin kansainvälisen yhteisön on kuitenkin oltava valmis pakkokeinoihin, tai oikeusvaltio joutuu pilkan kohteeksi. On runsaasti todisteita siitä, että Saddam Hussein on rikkonut kansainvälistä oikeutta, erityisesti joukkotuhonnasta tehtyä YK:n yleissopimusta murhaamalla puoli miljoonaa suoarabia. Joten unohtakaamme puheet siitä, että Saddam Hussein päästetään livahtamaan huomaamatta miellyttävään maanpakoon johonkin kolmanteen maahan. Hän on sotarikollinen, ja hänet on tuotava kansainvälisen rikostuomioistuimen eteen. Niille parlamentin jäsenille, jotka aikovat välittää Saddam Husseinille sellaisen viestin, että maanpako ilman rangaistusta on hyväksyttävä tapa selvitä tilanteesta, sanon lainatakseni sodanvastaisen rintaman iskulausetta: "Ei meidän nimissämme." Pyydän heitä tutkimaan omaatuntoaan. Onko paras tapa edistää rauhan asiaa todella matkustaa Bagdadiin päästäkseen lehtiin ja joutua mahdollisesti Irakin hallinnon manipuloitavaksi?
Hans Blix kertoi meille eilen, että jos Irak valitsee yhteistyön, asetarkastajat voivat lopettaa työnsä hyvin pian. Asetarkastajille on annettava enemmän aikaa, mutta jos Hans Blix raportoi 14. helmikuuta, että Irak ei ole onnistunut vastaamaan hänen kysymyksiinsä ja jos turvallisuusneuvosto sen vuoksi päättää, että Irak on olennaisesti rikkonut päätöslauselmaa, silloin kansainvälisen yhteisön velvollisuus on toimia. Jos Irak ei tartu tähän viimeiseen mahdollisuuteen ja suostu yhteistyöhön, meidän on toimittava yhdessä YK:n kautta päätöslauselman 1441 noudattamisen varmistamiseksi.

Wurtz (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, olemme veitsen terällä. Turvallisuusneuvosto on toisaalta näyttänyt asetarkastajille vihreää valoa, mitä he halusivatkin jatkaakseen toistaiseksi tehtäväänsä; toisaalta taas Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta vahvistavat päivä päivältä laivastoaan Persianlahdella, ja samaten kasvavat paineet sotilaallisen hyökkäyksen käynnistämiseksi. Tässä äärimmäisen kireässä tilanteessa, jossa panokset ovat suuret, kaikki epäselvät poliittiset puheet sodasta tai epäselvä toiminta sodan tiimoilla mutta myös sodanvastaisten aloitteiden osittaisetkin puutteet ovat itse asiassa vain eduksi koko Yhdysvaltojen historian hyökkäävimmälle ja yksipuolisimmalle hallinnolle. Hedelmistä puu tunnetaan, ja samalla tavoin myös Euroopan kansainväliset toimet tulevat arvioitaviksi kriittisessä kansainvälisessä tilanteessa.
Arvoisa korkea edustaja, näytätte olevan tyytyväinen viidentoista jäsenvaltion yhteiseen kantaan ja ainakin niiden neljän maan kantaan, jotka ovat tällä hetkellä turvallisuusneuvostossa. Ei tästä kannata iloita. Julkilausuma oli hädin tuskin julkaistu, kun jo varsinkin Yhdistynyt kuningaskunta ja Espanja tekivät sen sisällön tyhjäksi. Toinen julisti, että päätöslauselmaa 1441 oli rikottu räikeästi, ja toinen, että asetarkastajille olisi myönnettävä mahdollisimman vähän lisäaikaa. Muut taas ponnistelevat kovasti esittääkseen Blixin raportista asiayhteydestään irrotettuja kohtia, joilla ne voisivat oikeuttaa aseellisen voimankäytön. 
Kaikki näyttää tarkoittavan sitä, että joidenkin silmissä ei olisikaan hyvä vaan huono uutinen, jos Hans Blix väittäisi, että asetarkastajat ovat yleensä ottaen päässeet kaikkiin tarkastuspaikkoihin helposti, niin helposti että ovat suorittaneet 300 tarkastusta 60 päivässä. Tai aivan kuin ei olisi hyvä vaan huono uutinen, jos Mohammed El Baradei uskoisi olevan mahdollista - lainaan häntä - "antaa lähikuukausina uskottava vakuutus siitä, ettei Irakilla ole ydinaseohjelmaa".
Totta kai vielä on epäselvyyksiä, jotka on tietenkin ehdottomasti selvitettävä. Emme kuitenkaan voi tehdä sitä pommeilla ja verellä. Meidän on puhuttava rehellisesti, ja toisaalta meidän on oltava huomattavasti aggressiivisempia ja vaadittava, että asetarkastajille annetaan tehtävän suorittamiseen tarvittava aika. Varokaa vähättelemästä sotaa! Varokaa hyväksymästä vähitellen ja huomaamatta sitä, mitä ei voida hyväksyä! Tarkastelkaamme siis uudelleen kaikkea sitä, mitä Ariel Sharon on Palestiinassa tehnyt ja minkä Eurooppa on kahden viime vuoden aikana hyväksynyt joko reagoimalla vaitonaisesti tai reagoimatta. Hän ei ansaitse onnitteluja, arvoisa korkea edustaja. Meidän on määrätietoisesti vastustettava hänen tuhoisaa politiikkaansa myös Israelin kansan puolesta.

Entä mitä Eurooppa sanoi George Bushin uudesta strategisesta opista, joka esitettiin julkisuudessa viime syyskuun 20. päivänä ja jossa hän rehentelee - siteeraan - Yhdysvaltojen "vertaansa vailla olevalla voimalla" ja joka painottaa - siteeraan edelleen - Yhdysvaltojen päättäväisyyttä "ryhtyä tarvittaessa yksin - - ennalta ehkäiseviin toimiin edistääkseen vapauden voittoa". Entä mikä on nyt Euroopan vastaus niihin vastuuttomiin lausuntoihin, joita Valkoisen talon henkilöstöpäällikkö esitti viime sunnuntaina antaen ymmärtää, että Yhdysvallat ei sulje pois taktisten ydinaseiden käyttöä mahdollisessa Irakin konfliktissa. Joukkotuhoaseet on tuhottava ja kiellettävä Irakissa, koko alueella ja koko maailmassa. Meidän on kuunneltava yleistä mielipidettä.
(Suosionosoituksia)
Pääministerit Blair ja Aznar eivät saa tukea sota-ajatuksilleen omissa maissaan. Valtaenemmistö saksalaisista vastustaa sotaa. Neljä ranskalaista viidestä pyytää hallitustaan käyttämään tarvittaessa veto-oikeutta estääkseen pahimman. Atlantin toisella puolella joukkoliike, jollaista ei ole nähty sitten Vietnamin, vetoaa tähän selkeään iskulauseeseen: No blood for oil.
(Le Pen: Aivan kuin Eurooppa vuonna 1938!)
Rauhoittukaa! Meitä ei kiinnosta kuulla teidän mielipiteitänne.
Ryhmäni haluaisi tuoda esiin nämä arvot, tuoda esiin nämä vaatimukset juuri Irakissa mielistelemättä viranomaisia vähimmässäkään määrin, jäsen Watson, päinvastoin - kukaan ei sitä paitsi pysty löytämään koko poliitikon uraltani vähäisintäkään pyrkimystä mielistellä tuota diktaattoria, ei kukaan, mitä ei voi sanoa joistakin oikeistohallituksista - ...
(Suosionosoituksia)
...haluamatta siis vähimmässäkään määrin mielistellä viranomaisia ja sellaisen kansan parissa, joka on kärsinyt jo kaksitoista vuotta rikollisen kauppasaarron vaikutuksista. Tämän vuoksi ryhmäni kannattaa yksimielisesti, kuten kannattavat kollegani vihreissä ja sosialistiryhmässä ja jopa Euroopan parlamentin muissa ryhmissä, ehdotusta parlamentin jäsenistä koostuvan valtuuskunnan matkasta Bagdadiin 2.-6. helmikuuta. Valtuuskunnassa on yli 30 jäsentä. Samassa hengessä ryhmäni ehdottaa valtuuskunnan lähettämistä Yhdysvaltoihin - ja myös tekee niin. Arvoisa puhemies, haluamme puolustaa niin Bagdadissa kuin New Yorkissa tai Washingtonissa ajatusta Euroopasta, jolta monet edistysmieliset miehet ja naiset toivovat vielä paljon. Älkäämme pettäkö heitä!
(Suosionosoituksia)

Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olemme nyt vaarassa toistaa itseämme. Minä haluaisin tehdä teille ehdotuksen.
On selvää, ettei tällä hetkellä kukaan täällä puolusta diktaattoria. Kommunistit eivät enää ole kommunisteja eivätkä puolusta yhtäkään kommunistidiktatuuria. Olen myös sitä mieltä, ettei kukaan heistä, jotka vierailivat Saddam Husseinin luona toimittaakseen hänelle ydinvoimaloita tai toimittaakseen hänelle kemiallisia aseita Irania vastaan, kuten teki esimerkiksi eräs nuori amerikkalainen, joka oli tuolloin lähellä ulkoministeriä ja jonka nimi oli Rumsfeld, tekisi enää tänä päivänä sitä, minkä he tekivät tuolloin.

Meidän pitäisi ottaa nämä asiat huomioon, mutta ongelma ei ole siinä. Ongelma on kansainvälisen instituution uskottavuus, kun sen on määrättävä jotakin, jonka eräs saksalainen sosiologi on määritellyt älykkäästi: Make law, not war. Ongelmamme on tällä hetkellä tietää, kykenemmekö panemaan kansainvälistä oikeutta täytäntöön. Tässä tilanteessa - kuten komission jäsen Patten ja korkea edustaja Solana totesivat - väitetään, että jos Irak ei tee yhteistyötä, se on riisuttava aseista pakkokeinoin. Niinpä te puhutte sotilaallisen väliintulon puolesta lyhyellä tai keskipitkällä aikavälillä.
Uskon, että meidän on kansainvälisen järjestyksen mukaisesti määriteltävä ne tilanteet, joissa on taisteltava diktatuureja vastaan, ja ne tilanteet, joissa on käytettävä diplomatian keinoja. Juuri minä sanon näin, minä, joka usein vastoin ryhmäni tai muiden ryhmien tahtoa olen puolustanut ja puolustan edelleen sotilaallista väliintuloa Kosovossa ja Afganistanissa. Uskon myös - jälleen kerran toisin kuin ryhmäni enemmistö - että sotilaallinen väliintulo oli oikein Saddam Husseinin valloittaessa Kuwaitin, mutta olen sitä mieltä, että Saddam Hussein ei noin kymmeneen vuoteen ole ollut yhtä heikko kuin tällä hetkellä. Hän on verenhimoinen, heikko diktaattori, joka on tällä hetkellä kykenemätön hyökkäämään muihin maihin. Siinä on ero, taistellaanko sellaisia diktatuureja vastaan, jotka toimivat maidensa rajojen ulkopuolella, ja sellaisten, jotka eivät sitä tee. 
Hyvät parlamentin jäsenet, haluan sanoa pari sanaa verilöylyistä: neljä miljoonaa ihmistä tapettiin viidakkoveitsillä Ugandassa, heitä ei tapettu joukkotuhoaseilla, vaan he tappoivat toisensa viidakkoveitsillä. Mitä me teimme? Kuka puuttui asioihin lopettaakseen verenvuodatuksen? Ei kukaan! Kukaan ei puuttunut asioihin! Joten älkäämme hätäilkö. Olemme nähneet miljoonia kuolleita ja verta, eikä se kiinnostanut ketään, koska asialla ei ollut mitään tekemistä öljyn kanssa. Meiltä meni vuosia ennen kuin teimme sotilaallisen väliintulon Bosniassa, koska asialla ei ollut mitään tekemistä öljyn kanssa. Joten hillitkäämme suuria puheitamme diktatuureista ja murhista ja kuolevista lapsista.
Yksi ongelma kuitenkin on. Iranilla on nyt ohjuksia. Iran on hankkimassa ydinaseistusta. Iran voi tällä hetkellä hyökätä Israeliin, Eurooppaan, Kreikkaan ja tavoittaa nuo alueet. Ehdottaako kukaan sotaretkeä Iraniin? Eipä tietenkään! Se olisi liian vaarallista. Tällä hetkellä Pohjois-Korea on sanonut haluavansa tuottaa ydinaseita. Ehdottaako kukaan sotilaallista väliintuloa? Ei toki! Se olisi liian vaarallista. Me olemme Irakista kehitettyine väitteinemme kehittämässä ohjelmaa, jolla lisätään ydinaseita nopeasti. Me sanomme diktaattoreille, että näiden on hankittava joukkotuhoaseita, jotta kukaan ei hyökkäisi niiden kimppuun! Se on totuus.
Siksi on otettava askel taaksepäin. Hyvä on, amerikkalaiset ja englantilaiset ovat Irakin kimpussa eikä Irakilla ole liikkumavaraa. Meillä on siis aikaa. Voimme odottaa vuoden. Voimme sanoa, että sotilaiden pitäisi jäädä paikoilleen. Näyttäkäämme kuitenkin samaan aikaan maailmalle, mihin me pystymme. Hoitakaamme Israelin ja Palestiinan ongelma kuntoon sillä aikaa, kun uhkailemme Saddam Husseinia. Muuttakaamme esityslistaa ja ensisijaisia tavoitteitamme. Älkäämme kuitenkaan valehdelko itsellemme: jos asetarkastajat tekevät edelleen työtään, se johtuu siitä, että paikalla on sotilaita. Käyttäkäämme tilannetta hyväksemme rauhoittaaksemme ongelman ja välttääksemme sodan. Yrittäkäämme samanaikaisesti saada aikaan neuvottelut Lähi-idässä. Käsittääkseni Ariel Sharon muodostaa koalitiohallituksen, joka pakottaa hänet neuvottelemaan palestiinalaisten kanssa. Hänet on ensin pakotettava antamaan palestiinalaisten valita omat edustajansa, jotta nämä voivat neuvotella israelilaisten kanssa. Muuttakaamme esityslistaa. Löytäkäämme ratkaisu Lähi-idän ongelmaan, ja tulette näkemään, kuinka arabit tulevat joukoittain kiittämään meitä, jos meidän täytyy selvittää välit Saddam Husseinin kanssa. 
Jos kuitenkin ensin selvitämme välit Saddam Husseinin kanssa, ehkä öljyn vuoksi, tekemättä Lähi-itää koskevaa aloitetta ja viemättä sitä päätökseen, emme ole uskottavia emmekä tee maailmasta oikeudenmukaisempaa. Eli "make law, not war": muuttakaa esityslistaa, antakaa meille aikaa, pysykää paikan päällä vuosi tai kaksi. Me riisumme Saddam Husseinin aseista, mutta etsikäämme aivan ensin ratkaisu Lähi-idän ongelmiin.
(Suosionosoituksia)

Puhemies.
 Jäsen Cohn-Bendit, puheaika ei riitä kahdeksi vuodeksi.

Queiró (UEN). -
 Arvoisa puhemies, mielestämme olennainen kysymys Irakin kriisissä on nyt se, kuinka kansainvälisen yhteisön tulisi toimia, kun vastassa on uhka, joka tulee diktatuurista, jolla saattaa olla tai sitten ei - tätä tutkitaan parhaillaan - kyky kehittää tai hankkia joukkotuhoaseita, olivatpa nämä biologisia tai kemiallisia, vaikka heillä on vain vähäiset tekniset ja taloudelliset resurssit. Aseet vaarantavat todennäköisesti alueen turvallisuuden ja maailmanrauhan, ja on mahdollista, että niitä käytetään tai toimitetaan muille, etenkin terroristeille. Kysymys kuuluu, kuinka kohdellaan epädemokraattista hallintoa, joka on rikkonut ja rikkoo edelleen järjestelmällisesti kansainvälisiä sitoumuksiaan ja velvoitteitaan Yhdistyneissä Kansakunnissa. Tässä on myös kyse hallinnosta, joka on määrännyt kaikenlaisia rajoituksia kansalleen osoittaen siten halveksivansa täydellisesti kaikkein perustavimpia poliittisia, taloudellisia ja yhteiskunnallisia oikeuksia.
Väitän kuitenkin joistakin puhujista poiketen, ettei kyse ole siitä, että Yhdysvallat haluaa kontrolloida Irakin öljyvaroja, vaikka Irakilla on maailman toiseksi suurimmat öljyvarat ja vaikka lisäksi sen raakaöljy on parasta laatua. Kyse ei ole tästä, koska jos olisi, meidän pitäisi selkeästi myöntää, että myös Euroopalla on etunsa tällä alalla. Itse asiassa Euroopan unioni voi jo nyt havaita, että moni Irakin öljykauppa tehdään euroissa, ja nämä kaupat vahvistavat volyyminsa vuoksi huomattavasti Euroopan valuuttaa ja lisäävät sen vakautta kansainvälisenä maksuvälineenä. Yhtenä esimerkkinä voisimme mainita sopimukset, jotka Venäjän öljy- ja kaasuyhtiöt ovat allekirjoittaneet Irakin yhtiöiden kanssa ja jotka lehdistön mukaan vastaavat yhteensä 40:tä miljardia euroa (ei dollaria). 
Arvoisa puhemies, kun me arvostelemme jotakin politiikkaa, meidän on esitettävä vaihtoehtoisia ehdotuksia ja ratkaisuja. Emme voi vain vastustaa vaihtoehtoja, jotka joidenkin mielestä lietsovat sotaa, vaan meidän on annettava vastaus, joka on oikeassa suhteessa toisen osapuolen tekemiin uhkauksiin - uhkauksiin, jotka tehdään sellaisen henkilön hahmossa, joka on menneisyydessä osoittanut täydellistä halveksuntaa kansainvälistä oikeutta kohtaan ja joka edelleenkään ei onnistu vakuuttamaan meitä siitä, että hän noudattaa oikeutta nyt ja tulevaisuudessa. Me olemme ensimmäisinä sanomassa, että konfliktiin on etsittävä ratkaisua viime hetkeen asti rauhanomaisin ja diplomaattisin keinoin, mutta me myös kannatamme, että Yhdistyneiden Kansakuntien alaisuudessa toimivan kansainvälisen yhteisön on horjumatta pidettävä kiinni asenteesta, joka ei jätä tilaa epäilykselle, kun Irakin viranomaiset on saatava toimimaan äärimmäisen pikaisesti täydellisessä yhteistyössä YK:n asetarkastajien kanssa. Jos he eivät suostu yhteistyöhön, heihin joudutaan käyttämään muita keinoja, jotta heidät saadaan suostumaan yhteistyöhön. 
Itse asiassa kannattaa kysyä, ymmärtävätkö ja kunnioittavatko diktaattorit, jotka yleensä hallitsevat vailla minkäänlaisia rajoja ja erityisesti vailla kansan demokraattista valvontaa, vain sellaista diplomatian kieltä, kieltä, jota on aina käytetty - kuten Javier Solana sanoi - jota on tuettu ja jolle on annettu uskottavuutta käytettävissä olevin pakkokeinoin, viimeistä keinoa, kuten hän myös sanoi. Me kannatamme YK:n asetarkastajien työtä ja toivomme, että heille annetaan kaikki välineet ja kaikki tieto, joka on tarpeen, jotta he voivat viedä tehtävänsä päätökseen, ja tarkoitan kaikkea tietoa, jopa tietoa, joka on jo muiden maiden saatavilla. Meidän on kuitenkin samanaikaisesti varoitettava siitä, että irakilaisia on estettävä ryhtymästä aikaa vieviin temppuihin, joilla he pyrkivät välttämään YK:n päätöslauselmien noudattamisen, vaikka heillä ei ole siihen mitään hyvää syytä, ja varmistamaan, että tilanne säilyy ennallaan.
Arvoisa puhemies, me teemme selkeän eron Irakin totalitäärisen hallinnon ja sen kansan välille. Kuten sanoin, harvainvallasta eniten on kärsinyt Irakin kansa, jota hallinto on käyttänyt omiin tarkoituksiinsa. Juuri tästä syystä vetoamme kansainväliseen yhteisöön, jotta se liittyisi yhteen tässä perustavassa kysymyksessä niin, että transatlanttisia suhteita vahvistetaan, että luodaan olosuhteet asetarkastusten esteettömälle jatkumiselle, että Irakin ydinaseohjelmissa mukana olevien tutkijoiden ja viranomaisten todisteille asetetaan rajoituksia ja että lopetetaan tämä leikki, jossa Saddam Husseinin tukijat piilottelevat joukkotuhoaseiden varastoja. Jos saavutamme tämän, jos liitymme yhteen tässä perustavassa kysymyksessä, Irakiin voidaan saada luotua olosuhteet, joissa demokratisoituminen voi alkaa ja Irakin kansa saa mahdollisuuden nauttia rauhan tuomista eduista.

Belder (EDD).
Eurooppa kärsi viime vuosisadalla poliittisesta vitsauksesta. Diktaattoreiden ideologisesti "laillistettu", pakkomielteenomainen vallanhimo vaati miljoonia uhreja. He eivät totisesti säästäneet omia kansalaisiaan. Eivätkö yhtäläisyydet Saddam Husseinin vastenmielisen hallinnon kanssa ole tässä tapauksessa ilmeiset? Meidän pitäisi näin ollen puhua "vapauttamisesta" eikä "sodasta" Irakin kohdalla. Ainakin Saddamin elävät uhrit näkevät asian näin.
On tosin surullista, etteivät he voi luottaa Euroopan unionin jäsenvaltioiden yksimieliseen tukeen tässä asiassa. Itse asiassa mikään ei ole kauempana totuudesta. Pyrkimystä Saddamin hirmuvallan tukahduttamiseksi aivan ilmeisesti vaalitaan huolimatta niistä äärimmäisen kielteisistä kokemuksista, joita Euroopan unionilla on ollut Irakin Baath-hallinnon kanssa kymmenen viime vuoden aikana. Tällä hetkellä kyseistä strategiaa jatketaan siten, että Eurooppa haluaa pidentää YK:n asetarkastuksia Irakissa. Se, että Saddam pitää taas pilkkanaan pakollista turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa, ei vapauta eurooppalaisia siitä harhakuvasta, että Saddam riisutaan kokonaan aseista. 
Ennen kaikkea Mesopotamian asukkaat kärsivät jatkuvasti siitä, ettei kansainvälinen yhteisö ymmärrä Saddamin "Pelon tasavallan" todellista luonnetta. Haluavatko Euroopan unionin jäsenvaltiot tämän omalletunnolleen, etenkin kun otetaan huomioon niiden omat tuskalliset kokemukset viime vuosisadalla? Sitä paitsi Saddamin alaisuudessa Irak on pysyvä mahdollinen uhka koko Lähi-idälle, eikä ainoastaan öljyvarojensa vuoksi. 
Vaikeisiin tapauksiin tarvitaan kovia lääkkeitä, kuten sanonta kuuluu. Sota on kauheaa, mutta liiallisen kärsivällisyyden seuraukset saattavat ajan mittaan aiheuttaa enemmän tuhoa. Euroopan lähihistorian pitäisi kertoa hallitusten johtajille, mikä heidän vastuunsa tältä osin on.

Le Pen (NI).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, täällä kaikki puhuvat Irakin kriisistä. Ei ole mitään Irakin kriisiä vaan äärimmäisen vakava kansainvälinen kriisi, jonka Bushin hallinto on aiheuttanut tieten tahtoen. Diktaattori Saddam ei ole sodanlietsoja. Sodanlietsoja on "demokraatti" Bush. Eivät irakilaiset lentotukialukset harjoittele Uuden-Englannin rannikolla, eivätkä irakilaiset merijalkaväen sotilaat asetu Meksikoon, Kanadaan tai Kuubaan. Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimat ne herättelevät tykkivenepolitiikkaa Lähi-idässä.
Miksi tätä oletettua pakkoa riisua Irak aseista ei tuotu esiin ennen Bush nuoremman valintaa? Kukaan ei tosissaan usko, että Irak, pieni 20 miljoonan asukkaan maa, jota ympäröivät vihamieliset tai epäluuloiset maat, jonka armeijan ja talouden perusrakenteet operaatio "Aavikkomyrsky" murskasi ja jonka kansan ovat tuhonneet Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan kymmenen vuotta kestäneet ilmapommitukset ja kauppasaarto, joka on muun muassa tappanut yli miljoona lasta, jotka ovat kuolleet nälkään ja kurjuuteen - kukaan ei usko, että tämä pieni maa, jota satelliitit ja vakoilukoneet ja YK:n asetarkastajat valvovat, olisi voinut koota joukkotuhoaseiden varaston ja uhkaisi maailmanrauhaa. Muun muassa tämä on sitä paitsi yhden YK:n tärkeimmän asetarkastajan lausunnon ydin.
Eikö Saddam ollut jo diktaattori, kun hän sai kaikenlaisia aseita Yhdysvalloilta, Euroopasta, Ranskalta ja jopa Jacques Chiracilta? Mielessäni on Osirakin ydinreaktori, jonka israelilaiset tuhosivat rauhanaikana tehdyssä ilmahyökkäyksessä. Älkäämme olko tekopyhiä! Älkäämme teeskennelkö humanitaarista suuttumusta. Yhdysvallat, jonka öljyvarat on käytetty loppuun kymmenen vuoden kuluttua ja joka kuluttaa neljänneksen planeettamme käyttämästä 3,5 miljardista tonnista ja joka kaiken lisäksi ei voi antaa öljybarrelin hinnan ylittää 30:tä dollaria, haluaa käydä sotaa saadakseen haltuunsa Irakin öljyvarat ja kontrolloidakseen Persianlahden öljyvaroja. Juuri tämä amerikkalainen jättiläinen tahtoo käydä sotaa - supervalta, jolla on 80 prosenttia maailman joukkotuhoaseista ja muun muassa 8 000 ydinkärkeä, jotka ovat hirvittäviä aseita ja joita se ainoana maana koko maailmanhistoriassa on käyttänyt. 
Korkea edustaja Solana haluaa riisua Irakin aseista ja ajaa takaa maailman diktaattoreita. Takaa-ajoon tarvitaan valtava ohjelma, joka pakottaisi Yhdysvallat hyökkäämään lukuisten liittolaistensa kimppuun. Amerikkalaiset voisivat aloittaa kansainvälisen terrorismin torjunnan ja terroristien takaa-ajon paikoista, joissa terrorismi kukoistaa, pommittamalla Lontoota, joka on terrorismin pääpaikka. Syvällä sisimmässänne te ajattelette, että amerikkalaiset ajavat myös Euroopan asiaa, ja siksi te annatte nöyrinä heidän tehdä 21. vuosisadan ensimmäisen suuren rikoksen ihmiskuntaa vastaan. Te odotitte 30 vuotta saadaksenne selville, että Saddam käytti myrkkykaasua kurdeja vastaan. Hänelläpä oli edeltäjä: vuonna 1920 Kurdistanissa, Winston Churchillin hahmossa! Oletteko sitä mieltä, että kyseiset suurvallat eivät ole ikinä käyttäneet joukkotuhoaseita ja että ne voivat siten saarnata maailmalle kansainvälisestä moraalista?

Brok (PPE-DE)
, ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puheenjohtaja. (DE) Arvoisa puhemies, arvoisat komission edustajat, arvoisa korkea edustaja, uskon, että te molemmat, korkea edustaja Solana ja komission jäsen Patten, olette tehneet selväksi, että Euroopan unionilla on useita ulkopoliittisia saavutuksia, jotka meidän olisi pidettävä mielessä tällä hetkellä. Jos nimittäin lasketaan yhteen operaatiot, jotka Euroopan unioni on pannut toimeen Bosniassa ja Makedoniassa, ja otetaan huomioon raskas taakka, jonka eurooppalaiset joukot kantavat Afganistanissa, sekä se tosiasia, että Euroopan unioni käyttää rahaa talousarviostaan ulkomaanapuun kolme kertaa enemmän kuin Yhdysvallat, kaikki nämä tärkeät tekijät ovat minun mielestäni asioita, joista vanha Eurooppa voi olla ylpeä.
Meidän pitäisi samanaikaisesti myös muistaa, että saavutuksilla, joita on nähty tässä kuussa - Euroopan unionin laajentuminen itään ja etelään ja siten vakauden ja demokratian alueen laajeneminen - on ratkaiseva osa maailman muuttamisessa rauhallisemmaksi. Tärkein peruste laajentaa Euroopan unionia on se, että samalla laajennetaan vakauden aluetta. Mielestäni meidän olisi pidettävä tätä asiaa tärkeänä ja sisällytettävä se yhtenäiseen lähestymistapaan.
Meiltä on tähän asti eittämättä puuttunut kyky puhua yksimielisesti sodan ja rauhan asioista, heikkous, joka juontaa juurensa jo viime kesästä. Jos nimittäin toinen sanoo olevansa mukana, tapahtui mitä tahansa, ja toinen sanoo, ettei ole missään tapauksessa mukana, on vaikea löytää keskitietä, mutta onneksi olemme löytäneet keskitien olennaiset näkökohdat Ranskan presidentin avulla ja teidän avullanne, korkea edustaja Solana ja komission jäsen Patten. 
Hyvät parlamentin jäsenet, tässä yhteydessä on myös oltava selvää - jos olemme rehellisiä itsellemme - että jos haluamme saada äänemme kuuluville kaikkialla, olipa se sitten New Yorkissa, Washingtonissa tai Bagdadissa, onnistumme siinä vain pyrkimällä yhteiseen kantaan tietoisina siitä, ettei toista vaihtoehtoa ole. Juuri tämä tie meidän on valittava eikä liityttävä muiden juhlakulkueisiin, menivätpä ne Bagdadiin tai Washingtoniin.
Hyvät parlamentin jäsenet, käsitykseni on, että meidän pitäisi nyt edistää pyrkimystä, jonka neuvosto on - Luojan kiitos - tuonut esille tällä viikolla, mikä ainakin joksikin aikaa antoi meille kohtuullisen kompromissikannan, jossa erityisesti arvostetaan monenkeskistä näkemystä ja myönnetään sille etusija ja jonka avulla pyritään löytämään rauhanomainen ratkaisu YK:ssa. On kuitenkin tehtävä selväksi, että tästä on pidettävä kiinni loppuun asti. Tämä yksimielisyys ei kestä vain viikkoa, vaan se on saatava toimimaan. 
Hyvät parlamentin jäsenet, jos näitä asioita lainkaan pohditaan, on pohdinnan lähtökohdaksi tietenkin otettava kansainvälisen yhteisön näkemys - joka on esimerkiksi ilmaistu päätöslauselmassa 1441 - siitä, että Irak on riisuttava aseista ja että Saddam Husseinilla on oltava aktiivinen osa siinä. Esimerkiksi Hans Blix on sanonut, että näitä ehtoja ei ole täytetty, joten on hyvä asia, että monien tahojen ponnistelujen ansiosta meillä on hengähdystauko, aika, joka pitää käyttää rauhanomaisen ratkaisun etsimiseen, millä tarkoitan joukkotuhoaseiden - sikäli kuin niitä todella on - hävittämistä ja Irakin riisumista aseista. Näin kansainvälisen yhteisön tahto, sellaisena kuin se on ilmaistu kansainvälisessä oikeudessa, voittaa.
Hyvät parlamentin jäsenet, Hans Blixin asetarkastajien on kuitenkin saatava samat tiedot kuin on niillä henkilöillä, jotka väittävät jo tienneensä, että jotakin oli tekeillä Irakissa, ja jotka väittävät esittävänsä jossakin vaiheessa tosiasiat ihmisille. Minun mielestäni Hans Blixille pitäisi kertoa tosiasiat heti paikalla, sillä miten me selitämme ihmisille, että sota on väistämätön, jos emme kerro edes liittolaistemme asetarkastajille koko totuutta ja siten auta heitä löytämään sitä, mitä he etsivät. Minusta näyttää, että tässä on kehittymässä eräänlainen uskottavuuskuilu, joka saattaa tulevina päivinä aiheuttaa paljon vahinkoa. 
Tätä kysymystä pohtiessa ei pitäisi kuitenkaan unohtaa, että Saddam Hussein on joukkomurhaaja. Jäsen Nicholson ja minä kävimme Iranin puolella irakilaisten pakolaisten leirillä, ja olen nähnyt, kuinka ihmiset joutuvat asumaan siellä, kun heidät on ajettu pois kodeistaan ja kun Saddam Husseinin käyttämät kemialliset aseet ovat jättäneet jälkensä. Minusta ei ole uskottavaa väittää, ettei Saddam Husseinista olisi todellista vaaraa. 
Hyvät parlamentin jäsenet, meidän olisi myös tehtävä itsellemme selväksi, että joukkotuhoaseet ovat todellinen uhka, kun ne ovat Saddam Husseinin kaltaisten ihmisten käsissä. Näin on etenkin, jos hän selviytyy tästä konfliktista voittajana, millä on vaikutuksensa alueen moraaliin.
Meidän olisi myös kerrottava, mitä sitten tapahtuu, kun sota on ohi. Missä muodossa poliittinen jälleenrakennus tapahtuu? Miten pitkäksi aikaa länsimaiden joukkojen on jäätävä maahan? Missä määrin tämä liittyy uuden järjestyksen luomiseen koko alueelle, ja millainen uusi järjestys on ja mitä se maksaa? En ole tähän päivään mennessä kuullut vastausta näihin kysymyksiin ja uskon, että jos aikoo ryhtyä johonkin, on ajateltava, miten siitä pääsee taas eroon. 
Sakellariou (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission varapuheenjohtaja, aloitan lainauksella, jossa tiivistyy paremmin kuin missään muussa lausunnossa kantamme Irakin vastaiseen sotaan: "Ennaltaehkäisevä sotilasisku on hyökkäystoimi, eikä sitä voida kuvata vain itsepuolustukseksi. Oikeus itsepuolustukseen edellyttää ei vain hyökkäyksen mahdollisuutta, vaan todellista hyökkäystä tai hyökkäyksen uhkaa. Sota, jonka ainoana tarkoituksena olisi vaaran ennaltaehkäiseminen, tekisi tyhjäksi kansainväliseen oikeuteen sisältyvän voimankäytön kiellon, lisäisi poliittista epävakautta ja murtaisi viimekädessä koko kansainvälisen valtioiden yhteisön järjestelmän perustan." Toisaalla samassa lausunnossa todetaan vielä: "Turvallisuusstrategia, jossa sitoudutaan ennaltaehkäisevien sotilasiskujen käyttöön, on sekä katolisen opin että kansainvälisen oikeuden vastainen."
Nämä lainaukset ovat Saksan piispainkokouksen 20. tammikuuta tänä vuonna julkistamasta Irakin kriisiä koskevasta lausunnosta. Koska kristillisdemokraattikollegani ei maininnut puheessaan katolisten piispojen kokousta, minun on se tehtävä, ja minun mielestäni näihin lausuntoihin ei ole mitään lisättävää.
Koko sen ajan, kun olen tuntenut teidät, arvoisa korkea edustaja Solana, olen pitänyt teitä suurena optimistina. Siksi kun te nyt sanotte, että poliittinen tilanne on vaikea, silloin poliittisen tilanteen täytyy olla todella vaikea. Yhdysvaltain puolustusministeri Donald Rumsfeld puhui "vanhasta Euroopasta". Kaikki puhujat täällä tänään ovat julistaneet meidän kuuluvan tähän vanhaan Eurooppaan, eikä se kuohuttaisikaan mieliämme sen enempää, ellei hän olisi samalla tehnyt eroa meidän ja "uuden Euroopan" välille - siis niiden, joiden mielipiteet vastaavat Rumsfeldin omia mielipiteitä ja jotka ovat ajattelussaan samoilla linjoilla hänen kanssaan.
Puolan presidentti Kwasniewski sanoi eräässä haastattelussa viime viikolla, että "Jos se on presidentti Bushin näkemys, se on minunkin!" Puolan presidentillä on tietenkin oikeus niin kapeaan katsantokantaan kuin hän haluaa, mutta ei ole epäilystäkään, etteikö Puolan hallituksella - kuten muidenkin ehdokasvaltioiden hallituksilla - olisi velvollisuus toimia solidaarisesti Euroopan unionia kohtaan, johon he haluavat kuulua. Ehdokasmaat ovat päättäneet omasta vapaasta tahdostaan haluavansa kuulua Euroopan unioniin, ja me haluamme toivottaa heidät tervetulleiksi, mutta kun on kysymys sodasta ja rauhasta, ennaltaehkäisevistä sotilasiskuista ja kansainvälisen oikeuden syrjäyttämisestä, me odotamme heidän seisovan vankkumatta rinnallamme.
Malmström (ELDR).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana ja arvoisa komission varapuheenjohtaja Kinnock, on hyvä, että käymme tätä keskustelua. Asia on hyvin monimutkainen, ja kehitys on niin nopeaa, että tilanne muuttuu lähes päivittäin. Tämä merkitsee sitä, että mahdollinen päätöslauselma vanhentuu erittäin nopeasti.
Arvoisa korkea edustaja Solana, Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmä arvostaa vilpittömästi pyrkimyksiänne koota Euroopan unioni yhteisen politiikan taakse. Puheenjohtajavaltio Kreikalla on sama päämäärä. Se ei ole mikään helppo tehtävä. Samalla on käynyt ilmeiseksi, ettei EU ole yhtenäinen. Kaikista Irakin kysymykseen liittyvistä näkökohdista on kuultu hyvinkin erilaisia näkemyksiä eri jäsenvaltioiden hallituksilta. Uskaltaisinpa väittää, että koskaan aikaisemmin ei ole ollut näin selvää, että EU on epäonnistunut yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan luomisessa. Kaikista kauniista puheista huolimatta olemme jääneet tyhjin käsin, mikä on kauhean surullista.
Tilanne voitaisiin ehkä vielä korjata, jos me nyt alkaisimme pyrkiä yksimielisyyteen strategiasta, jossa määrittelisimme, mitä me haluamme tapahtuvan Saddam Husseinin jälkeen, tulipa sitten sotaa tai ei. Mitä Saddam Husseinille pitäisi tehdä? Millainen rooli EU:lla pitäisi olla jälleenrakennusprosessissa? Kuinka voitaisiin taata rauha, vapaus, demokratia ja ihmisoikeudet Irakin kansalle, joka on kärsinyt niin kauan? Kuinka EU:n pitäisi auttaa humanitaarisen tilanteen kohentamisessa ja kuinka valmiita olemme auttamaan naapurimaita huolehtimaan pakolaisista, joita jo nyt virtaa pois Irakista?
Sanomattakin on selvää, että me kaikki toivomme, että sota voitaisiin välttää. On selvää, että asetarkastajat Hans Blixin ja Mohamed ElBaradein johdolla tarvitsevat lisäaikaa. Irak ja Saddam Hussein vedättävät meitä; ei voi välttyä tunteelta, että heillä on jotakin salattavaa. Irakin on ryhdistäydyttävä. On Irakin, ei YK:n, velvollisuus osoittaa, että maassa ei ole joukkotuhoaseita. Ratkaisu sodasta ja rauhasta on Irakin omissa käsissä.
Meidän näkemyksemme on, että asetarkastajat tarvitsevat lisäaikaa, mitä mieltä ovat olleet monet muutkin täällä. Kun he raportoivat turvallisuusneuvostolle jälleen parin viikon kuluttua, YK:n turvallisuusneuvoston on tehtävä ratkaisu jatkosta. Mahdolliset päätökset sotilaallisesta voimankäytöstä, joka valitettavasti saattaa olla välttämätöntä, on tehtävä YK:ssa. Yhdysvaltojen yksipuolinen isku olisi erittäin valitettava ei ainoastaan niiden vaikutusten vuoksi, joita sillä olisi koko alueelle, mutta myös koska se vahingoittaisi Yhdysvaltojen ja Euroopan suhteita hyvin, hyvin pitkälle tulevaisuuteen.
Lopuksi minun täytyy ilmaista pahoitteluni siitä, että jotkut Euroopan parlamentin jäsenet ovat päättäneet oma-aloitteisesti matkustaa Bagdadiin. Olen vakuuttunut heidän hyvistä aikeistaan, mutta Irakin diktaattori tulee käyttämään matkaa hyväkseen vahvistaakseen kuvaa kansainvälisen yhteisön hajanaisuudesta. Bagdadiin menijät eivät voi vaikuttaa Saddam Husseiniin. Hän ei ole osoittanut olevansa vastaanottavainen muiden mielipiteille. Sen sijaan he ovat vaarassa joutua hänen panttivangeikseen ja saattavat häiritä asetarkastajien työtä. Kukin voi tietenkin itse päättää matkustaako vai ei, mutta Euroopan parlamentti on vaarassa joutua naurunalaiseksi kansainvälisessä yhteisössä. Kehotan ehdottomasti jättämään matkan väliin.

Frahm (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, minustakin tuntuu, että meidän olisi syytä katsoa hiukan ajassa taaksepäin. Kuka itse asiassa on luonut Saddam Husseinin? Se oli Yhdysvallat, joka käytti häntä hyväkseen sodassa Irania vastaan. Kun Saddam Hussein käytti kemiallisia aseita ja joukkotuhoaseita omaa kansaansa vastaan, Yhdysvallat oli hyvin tietoinen asiasta. Yhdysvaltain hyökkäys Irakiin ei olisi vain hyökkäys yksittäiseen maahan. Se olisi hyökkäys kansainvälistä oikeutta ja koko YK-järjestelmää vastaan. Siksi onkin tärkeää, että Solana ja Patten vetoavat kaikkiin jäsenvaltioihin, että ne seisoisivat EU:ssa rinta rinnan tässä asiassa ja auttaisivat näin turvaamaan kansainvälisen oikeuden ja takaamaan YK:n tulevaisuuden. Mielestäni erityisesti Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Espanjaa olisi vaadittava osoittamaan, että nekin liittyvät yhdessä muun EU:n kanssa sodan vastustajiin.
Mahdollisessa sodassa ei tietenkään ole kysymys Irakin riisumisesta aseista tai demokratian aikaansaamisesta. Onko mitenkään mahdollista, että Yhdysvallat asettaisi Irakiin shiiamuslimihallituksen, samaan tapaan kuin naapurimaassa Iranissa? Onko se mahdollisuuksien rajoissa? Voisiko kuvitella, että Yhdysvallat sallisi kurdeille itsenäisyyden? Näin ollen puheille demokratiasta ei tietenkään voi panna paljon painoa. Jos aikomuksena on riisua Irak aseista, se tehtävä on annettu - aivan oikeutetusti - asetarkastajille. Jos halutaan riisua Irak aseista, kysymys on asetarkastajien ja Hans Blixin työn tukemisesta.
Vaihtoehtona on tietenkin myös vahvistaa demokratiaa Irakissa poistamalla muut paitsi kemiallisiin ja muihin aseisiin, myös joukkotuhoaseisiin, liittyvät pakotteet. Näin olisi mahdollista vahvistaa Irakin kansaa ja demokraattisia voimia Irakissa ja tuoda demokratiaa ja rauhaa kaikille.
Meillä on myös toinen tehtävä. Se on varmistaa, että koko alue tarkastetaan ja sen aseidenriisunnasta päästään sopimukseen: ei vain Irakin, vaan myös Iranin ja Israelin. Lopuksi toteaisin, että meidän on saatava taivuteltua Saddam Hussein yhteistyöhön asetarkastajien kanssa sodan välttämiseksi. Mielestäni meidän on edettävä demokratian, kehityksen ja yhteistyön tietä.

Evans, Jillian (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, on karmeaa nähdä kuinka valmistelut Irakiin tehtävää hyökkäystä varten ovat kiihtyneet huolimatta asetarkastajille annetusta lisäajasta, jota me kaikki tietenkin pidämme hyvänä asiana.
Olemme tilanteessa, jossa maailman vaikutusvaltaisin maa on tehnyt selväksi vankkumattoman aikomuksensa aloittaa sota Irakia vastaan joko Yhdistyneiden Kansakuntien tuella tai sitten ilman ja löysivätpä asetarkastajat joukkotuhoaseita tai eivät. Tällainen ennaltaehkäisevä sotilasisku olisi uusi kansainvälinen ennakkotapaus, jolle ei löydy perusteita Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjasta. Tällainen sota Irakia vastaan olisi moraaliton, perusteeton ja laiton. Se tekisi maailmasta entistä vaarallisemman paikan, synnyttäisi lisää kaunaa ja ruokkisi terrorismia. Uhreja olisivat, kuten aina, viattomat siviilit: sadattuhannet miehet ja naiset ja etenkin lapset, jotka ovat jo vuosia kärsineet sortoa, koettelemuksia ja pakotteita, jotka ovat alistaneet heidät Saddam Husseinin täydelliseen hallintaan.
Irakissa vallitsee jo humanitaarinen kriisi, ja nyt kansaan kohdistuu uusi uhka. Yhdistynyt kuningaskunta on jo ilmoittanut noin 30 000 sotilaan ja Yhdysvallat 130 000 sotilaan vahvuisten joukkojen asettamisesta hyökkäysvalmiuteen.
Sodan vastustus kasvaa päivä päivältä ja ulottuu kaikkiin ikä- ja sosiaaliryhmiin. Helmikuun 15. päivänä 2003 järjestetään rauhanmielenosoituksia eri puolilla maailmaa. Niillä meistä, jotka Euroopan kansalaiset ovat valinneet edustajikseen, on mahdollisuus puhua tässä parlamentissa lukuisten sellaisten ihmisten puolesta, jotka sanovat sodalle ei. Olen saanut useita kirjeitä Walesista ja muualta, ja näissä kirjeissä pyydetään Euroopan parlamenttia tekemään kaikkensa estääkseen sodan. Rauhanomaisia ratkaisukeinoja ei ole edes vielä selvitetty kunnolla, saati käytetty niitä kaikkia. On surullista ajatella, että jos edes pieni osa siitä vaivannäöstä, jonka Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat uhranneet tuen hakemiseen sota-aikeilleen, olisi käytetty rauhan saamiseksi Lähi-itään, voisimme elää paljon turvallisemmassa ja rauhallisemmassa maailmassa.
Muscardini (UEN).
Arvoisa puhemies, kaikki hallitusten tai hallitusten edustajien lausunnot, joiden tarkoituksena on tuoda esiin kantojen eroavaisuuksia tai diplomaattisia puutteita, ovat harkitsemattomia. Meidän olisi pitänyt pystyä diplomatian avulla muotoilemaan yhteinen tai edes samansuuntaiset kannat Euroopassa. Pahoittelenkin, että sen sijaan että pyrkisimme saamaan aikaan yhteistä eurooppalaista kantaa tai edes sovittelemaan näkemyseroja neuvoston kokouksessa, olemme jakautuneet eri leireihin ja laatineet kukin yksipuolisia parametreja ja kantoja, jotka eivät millään tavalla edistä niin rauhaa kuin yhteisen ulkopolitiikan kehittämistäkään, vaikka yhteinen ulkopolitiikka on yksi niistä tavoitteista, joihin Eurooppa-valmistelukunta työssään pyrkii. Yhdysvallat ei ole ainoa rauhan ja oikeudenmukaisuuden vartija maailmassa, eikä se myöskään ole ainoa maa, jolla on oikeus julistaa sota silloin kun se osoittautuu tarpeelliseksi tai välttämättömäksi yhteisen edun vuoksi. Viime päivinä esitetyt vastakkaiset lausunnot edistävät pikemminkin diktaattori Saddam Husseinin asiaa kuin ongelmallisen rauhanprosessin kehitystä. Arvoisa puhemies, siksi vetoankin neuvostoon, että se yhteistyössä muiden EU:n toimielinten kanssa keskittyisi seesteisemmän yhteistyön ilmapiirin luomiseen unionin jäsenvaltioiden välille, jotta voisimme yhdistää voimamme ja puuttua päivittäin eteemme tuleviin yhä vakavampiin ongelmiin yhdessä.
Kiitän pääministeri Berlusconia sovittelualoitteesta, jonka hän teki pari tuntia sitten, ja toivon, että kaikki meistä haluavat nyt tehdä työtä rauhan puolesta, aivan kuten meidän on kaikkien yhdessä pyrittävä vastustamaan terrorismia ja diktatuuriakin, vaikka se sitten merkitsisikin sodan julistamista.

Sandbæk (EDD).
Arvoisa puhemies, kenenkään ei ole syytä epäillä, ettenkö juhlisi sinä päivänä, kun Saddam Husseinin hirmuhallinto päättyy. En kuitenkaan usko hetkeäkään, että sota olisi oikea ratkaisu ongelmaan. Presidentti Bush uskoo absoluuttiseen hyvään ja absoluuttiseen pahaan. Minä puolestani en usko. Olen sen sijaan vakuuttunut siitä, että Bushin, Cheneyn ja Condoleezza Ricen intressit öljyalalla ovat merkittävästi suurempia kuin heidän huolensa Irakin kansan hyvinvoinnista. En myöskään epäile yhtään, etteikö sota tarjoaisi ainutlaatuista tilaisuutta testata noin kahtakymmentä uutta asejärjestelmää ja olisi hyväksi amerikkalaiselle aseteollisuudelle. Tietenkin Irakin on noudatettava YK:n päätöslauselmia. Niin on Israelinkin, ja odotankin malttamattomana, milloin Yhdysvallat ja EU alkavat esittää sitä koskevia vaatimuksia.
Kaikki muut keinot kuin sota on ensin koetettava, ja jos sotaa ei voida välttää, sen taakse on saatava YK:n ja Irakin omien oppositiovoimien tuki. Ei pidä unohtaa, että Yhdysvallat oli kerran Saddam Husseinin innokas kannattaja ja toimitti hänelle osan hänen armeijansa tavanomaisista aseista. Irak ei muodosta välitöntä uhkaa naapureilleen eikä kansainväliselle yhteisöllekään. Sodalla sen sijaan saattaisi olla täysin arvaamattomia seurauksia. Se synnyttäisi kasvavaa vihaa Yhdysvaltoja ja muita länsimaita kohtaan ja tarjoaisi kasvualustan jatkuvalle terrorismille. Afgaanien elämänlaadun parantamisessa ei ole juuri onnistuttu, eikä irakilaisten kohtalon parantamisessa luultavasti tulla onnistumaan sen paremmin. Sama pätee Irakin vastaisiin pakotteisiin, jotka ovat pikemminkin antaneet Saddamille mahdollisuuden sortaa omaa kansaansa.
Kun kansan sivistäminen on suurelta osin jätetty mullahien käsiin ja kun tiedetään millaisia heidän oppinsa ovat, mietin vain, mitä tapahtuisi, jos Yhdysvallat käyttäisi vaikka vain kymmenen prosenttia siitä rahamäärästä, jonka sen nyt odotetaan käyttävän sotaan, esimerkiksi vapaiden koulujen perustamiseen arabimaihin? Se olisi paljon kaukonäköisempi ja pysyvämpi ratkaisu. Sota olisi lyhytnäköinen ja kaikkea muuta kuin pysyvä ratkaisu.

Pannella (NI).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kaikki vaikuttavat kannattavan rauhaa ja sanovan "ei sotaa". Oletteko kuulleet kenenkään sanovan "kyllä sodalle"? Kaikki - paavi, paavin vastustajat, kommunistit, fasistit - sanovat "ei sotaa". Mikä sitten olisi vaihtoehto "ei sotaa" -lausunnolle? Erityisesti se tarkoittaa vaaraa, että sota syttyy - kuten täällä on todettu - 15, 20 tai 30 päivän sisällä. Mikä loistava saavutus Euroopan unionille: vaikuttaisi siltä, että Euroopan unioni on viimeinkin päässyt sopimukseen käytännön asiassa, mikäli olen ymmärtänyt oikein, vaatiessaan asetarkastajille muutaman viikon lisäaikaa, hieman lisäaikaa, hieman lisää rahaa, voimavaroja ja hieman lisää tukea. Entäpä myöhemmin, vaikkapa 20 päivän kuluttua, muuttuuko strategia? Mitä Euroopan unioni ehdottaa? Mikä on vaihtoehto sodaksi kutsumallemme tuholle - millaisena me, millaisena te sen näette? Vaihtoehto on olemassa, mutta se ei ole rauha: tämänhetkinen tilanne on rauha. Tällä hetkellä emme ole sodassa, kuten olette todennut, kuten ystäväni Le Pen on todennut, mutta hänelle vapaus ja perusihmisoikeudet eivät merkitse mitään. Se on hänen mielipiteensä! Me kaikki tiedämme, millaisia asioita Le Pen voi sanoa ja mitä hänen sanomisistaan voidaan päätellä. Voitte mennä kaikki yhdessä: Le Pen tapasi Finin kanssa Saddam Husseinin 12, 13 tai 14 vuotta sitten; nyt voitte mennä kaikki yhdessä. Minusta tässä on oma logiikkansa.
Me radikaalit olemme esittäneet ehdotuksen. Neljän päivän aikana olemme saaneet ehdotuksellemme 66 valtion tuen. Italiassa 57 parlamentin jäsentä on tähän mennessä hyväksynyt ehdotuksemme. Puolet heistä edustaa keskusta-vasemmistoa ja puolet keskusta-oikeistoa, ja mukana ovat entinen pääministeri Andreotti sekä muita merkittäviä henkilöitä. Mitäkö ehdotamme? Minkälaisen ehdotuksen esitämme teille? Vaihtoehtoamme kutsutaan demokratiaksi, sitä kutsutaan myös laiksi ja oikeuksiksi. Vaihtoehto merkitsee kirjoitetun kansainvälisen oikeuden noudattamista viimeinkin - sillä vaikka se on voimassa, sitä ei ole noudatettu, kuten maassamme usein tapahtuu. Kun otetaan huomioon kaikki näkökohdat, kansainvälisessä oikeudessa on määritetty kaikille tässä maassa asuville ihmisille kuuluva subjektiivinen oikeus vapauteen ja demokratiaan, ja tällä "maalla" me tarkoitamme maailmaa.
Meillä on mahdollisuus valita, mitä Euroopan unioni haluaa, mahdollisuus valita joko sota tai sen välttäminen. Haluammeko Saddam Husseinin lähtevän Irakista - sillä sanoipa kollega Watson mitä tahansa, hän ei lähde maasta yksin, hän pääsee turvallisesti turvapaikkaansa. Kehottaisin Watsonia myös lukemaan kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista koskevan sopimuksen, josta hänelle paljastuisi, ettei Saddam Husseinia voida missään tapauksessa saattaa tuomioistuimeen tässä tilanteessa. Me voimme kuitenkin ja meidän tuleekin ymmärtää, että YK:lla ja turvallisuusneuvostolla on velvollisuus toimia. Kyse ei ole diktaattorin vaihtamisesta vaan järjestelmän vaihtamisesta. Sitä kyseisessä maailmankolkassa nyt tarvitaan, sillä aseiden kohdistaminen Saddam Husseinin palatseihin, kävipä siinä miten kävi, antaa hänelle mahdollisuuden valita harvoista vaihtoehdoista. Hänen vaihtoehtonsa ovat nyt kukistuminen hänen lähimpien ystäviensä parhaillaan suunnittelemassa vallankaappauksessa, itsensä ampuminen, itsemurhan tekeminen bunkkerissa, kuolema verilöylyssä tai maasta poistuminen monien diktaattorien tavoin ja maanpako jossain muualla.
Tämä on ehdotuksemme, sodan vaihtoehto, kuten olen kertonut myös kollega Cohn-Benditille. Ehdotuksemme tarkoittaa erityisesti YK:n perustamaa väliaikaista hallitusta - väliaikainen hallitus lainausmerkeissä - kahdeksi tai kolmeksi vuodeksi, kunnes maassa saadaan voimaan perusoikeudet - Amartya Senin talousoppeja ja muita menetelmiä soveltamalla. Väliaikaisia hallituksia on ollut Japanissa, Saksassa ja muuallakin ja sellaisen tehtävänä on palauttaa Irakin kansalle ja Lähi-itään oikeudet, jotka on väkivalloin riistetty. Tämä on meidän ehdotuksemme ja unohdettakoon muut ehdotukset ikuisiksi ajoiksi. Uskon, että me valitsemme nyt jotakin erilaista: rauhanomaisen, lainkuuliaisen elämän, sellaisen elämän aikaansaamisen, joka on elämisen arvoista ja johon kuuluu muutakin kuin jatkuva kuolemanpelko.
Galeote Quecedo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, useiden muiden puhujien tavoin haluan ilmaista tyytyväisyyteni yleisten asioiden neuvoston päätelmiin ja haluan kiittää kaikkia niitä, jotka ovat osallistuneet tämän sopimuksen valmisteluun. Me toivomme luonnollisesti enemmän ja pyydämme tämän vuoksi jatkamaan työtä perustavaa laatua olevan yksimielisyyden löytämiseksi Euroopan unionin neljän nykyisen edustajan kesken Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostossa, toivoen, että nämä neljä ainakin toimisivat yhdenmukaisella tavalla.
Uskon yksimielisyyden kuitenkin edellyttävän vähintään kahta seikkaa: ensinnäkään yksipuolisia kantoja ei pitäisi julkistaa, vaan niistä olisi keskusteltava kumppaniemme kanssa, ja toiseksi meidän on oltava lojaaleja liittolaisillemme matkimatta niitä kuitenkaan orjallisesti. Sillä vaikka se vaikuttaakin itsestään selvältä, meidän on muistettava, että tässä selkkauksessa maailman rauhaa uhkaava henkilö, joka ei noudata kansainvälistä oikeutta ja joka uhkaa meitä sillä todellisella vaaralla, että kansainväliset terroristit saavat haltuunsa kemiallisia tai biologisia aseita, on Saddam Hussein.
Ei tarvita kummempaa päättelykykyä sen ymmärtämiseksi, että ainoa kieli, jota Irakin hallitus ymmärtää, on päättäväisyyden kieli. Ehdottomuus ei ole uskottavaa, jos me etukäteen sanomme, että tapahtuipa mitä tahansa, missään tapauksessa voimaa ei voida käyttää, kuten ryhmäni puheenjohtaja perustellusti totesi. Ei tämä ole pasifismia, tämä on demagogiaa ja vastuuttomuutta.
Jotta voisimme aidosti ajaa rauhaa, meidän on puututtava päättäväisesti kansainvälisen oikeuden rikkomuksiin ja Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselmien toistuviin noudattamatta jättämisiin.
Uskomme, että Euroopan unionin on jatkettava poliittisten ja diplomaattisten keinojen tutkimista selkkauksen ratkaisemiseksi rauhanomaisella tavalla, luonnollisesti liittolaistemme kanssa ja erityisesti ystäviemme arabivaltioiden kanssa.
Muistutan teitä siitä, että Arabiliitto ja Persianlahden yhteistyöneuvosto tukevat yksimielisesti päätöslauselmaa 1441, sillä kyseessä ei ole uskonnollinen selkkaus tai selkkaus eri kulttuurien välillä - sivumennen sanoen tämä olisi hyvä tilaisuus elvyttää jälleen Euro-Välimeri-suhteet. Ollakseen uskottava Euroopan unionin on oltava valmis antamaan panoksensa kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden takaamiseksi ja säilyttämiseksi.
Asetarkastajien raporteista turvallisuusneuvostolle käy selvästi ilmi, ettei päätöslauselmaa 1441 ole noudatettu. Tarkastajille ei ole annettu vaadittua apua työnsä toteuttamiseksi eikä heille ole annettu näyttöä joukkotuhoaseiden tuhoamisesta. Sen, että terroristiryhmät voivat saada käsiinsä näitä aseita, olisi hälytettävä kansainvälinen yhteisö toimimaan.
Irakin johdolle on nyt annettu uusi mahdollisuus; rukoilkaamme että se käyttää sitä hyväkseen ja että voimme estää mitään pahempaa tapahtumasta. Mutta jos Irakin hallitus ei edelleenkään piittaa sille vaatimuksista, joita sille ei ole esitetty vain parin kuukauden ajan vaan huhtikuusta 1991 alkaen, jolloin annettiin päätöslauselma 687, Euroopan parlamentin kaltaisten demokraattisten parlamenttien on vaadittava toimeenpanovallasta vastaavia täyttämään tehtävänsä. Demokraattiset ja vastuulliset hallitukset eivät voi tehdä päätöksiä vaihtelevien mielipidekyselyjen perusteella. Niiden on tiedotettava kansalaisille ja käytävä poliittista keskustelua, mutta niiden on puolustettava kansainvälisen oikeuden ja rauhan kaltaisia korkeampia periaatteita, ei öljyn hintaa. Kansalaiset päättävät säännöllisesti järjestettävissä demokraattisissa vaaleissa, ovatko hallitukset ja oppositio tehneet oikeita päätöksiä. .

Van den Berg (PSE).
Arvoisa puhemies, 72 prosenttia maanmiehistäni vastustaa Irakin sotaa. He eivät ole vielä nähneet mitään vakuuttavaa näyttöä, joka puoltaisi sitä. He ovat huolissaan inhimillisistä kärsimyksistä sekä pohjoisen ja etelän välisen kuilun kasvamisesta, joka lisää kansojen välistä vihamielisyyttä ja haittaa Lähi-idän demokratisoitumista, ja haluavat löytää ongelmiin ratkaisuja. On vallalla pelko siitä, että kaikenlaiset fundamentalistit hyödyntävät mahdollisuutta määrätä koko maailmasta, ja tästä olisi seurauksena maailmanrauhan, vakauden ja oikeuden sijaan jotain aivan muuta. Tilanteessa, jossa öljyn hinta nousee ja rauhan mahdollisuudet heikkenevät, uhreja ovat kehitysmaat, joilla ei ole öljyä. Kuilu kasvaa. Kansainvälisen liittouman työ kansainvälistä terrorismia vastaan vaarantuu.
Se, joka pyrkii syrjäyttämään Saddamin sodan avulla ilman vakuuttavaa näyttöä, ilman YK:n päätöslauselmaa ja tämän vuoksi ilman yleisen mielipiteen hyväksyntää, vaarantaa kansainvälisen oikeusjärjestyksen. Eurooppalaiset eivät ole lainkaan vakuuttuneita. Tämän vuoksi YK:n turvallisuusneuvoston eurooppalaisten jäsenten on painostettava mahdollisimman paljon Saddamia vastaamaan Blixin kysymyksiin. Ei pidä kuitenkaan tehdä sitä erehdystä, että ajauduttaisiin sääntöjen vastaiseen ja laittomaan sotaan. Saksan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Espanjan on kuunneltava kansalaisiaan, eikä George Bushin lähipiiriin kuuluvia fundamentalisteja Conoleezza Ricea ja Paul Wolfowitzia. Onneksi myös Yhdysvalloissa kansa on esittänyt useita protesteja ja useat demokraatit ovat kiistäneet, että sota olisi välttämätön. Me haemme liittolaisia Yhdysvaltain kansalaisista, joista suurin osa vastustaa yksipuolista sotaa.
Me kiistämme sen, että sota olisi välttämätön. Diktaattori Saddamin on pelättävä koko maailman vihaa, mutta tämän olisi saatava hänet suostumaan rauhanomaiseen yhteistyöhön ratkaisujen löytämiseksi eikä toiseen Sikojenlahteen tai Tonkiniin. Ja jos Bush lopulta saa riittävästi näyttöä, jota hän on meille jatkuvasti lupaillut ja jota Blix on kiireesti häneltä vaatinut, ei sekään ole syy sotaan. Pikemminkin YK:n on sitten selvitettävä asia, puututtava ongelmiin ja poistettava ne.
Yhtenäisen turvallisuusneuvoston vallan on saatava Saddam polvilleen, ja tähän me tarvitsemme aikaa. Meillä on aikaa, kun taas Saddamilla sitä ei ole. Ilman vakuuttavaa näyttöä tai YK:n päätöslauselmaa sota olisi heikkouden osoitus ja merkitsisi pallon antamista tämän maailman saddameille.
Teidän kauttanne, arvoisa korkea edustaja Solana, me eurooppalaiset, 15 jäsenvaltiota, ja turvallisuusneuvosto, voimme edelleen pyrkiä Euroopan kansojen toivomaan rauhaan. Se on ainoa järkevä ratkaisu.
Nicholson of Winterbourne (ELDR).
arvoisa puhemies, päätöslauselma 1441 on hyvin selvä. Sen 1 kohdassa todetaan, että Irak on rikkonut ja rikkoo edelleen sitä koskevissa päätöslauselmissa mukaan lukien vuonna 1991 annetussa päätöslauselmassa 687, asetettuja velvoitteita . Päätöslauselmassa 687 esitetään yksityiskohtaisesti Yhdistyneiden Kansakuntien vaatimukset joukkotuhoaseiden ja ballististen ohjusten kansainvälisestä seurannasta, valvonnasta ja tarkastuksista. Siinä asetetaan lääkinnällisiä ja humanitaarisia tarvikkeita lukuun ottamatta sanktioita päätöslauselman noudattamatta jättämiselle. Siinä kielletään selvästi terroritekojen toteuttaminen tai niiden tukeminen. Siinä vaaditaan Kuwaitin sodan vankien vapauttamista ja Kuwaitin omaisuuden palauttamista ja varoitetaan niistä vakavista seurauksista, joita Irakin jatkuvalla joukkotuhoaseiden käytöllä on.
Irak on todellakin syyllinen ja se on rikkonut kaikkia kohtia. Se esimerkiksi tukee MKO:n (Mujahedin-e Khalq Organisation) kaltaisia Euroopan unionin terroristiluettelossa mainittuja terroristiryhmiä. Se kouluttaa, aseistaa ja lähettää maasta terroristijoukkoja, ja on tehnyt näin jo kauan. Irakin pohjoisosissa käytävä sota paljastaa kenties myös Irakin yhteydet kansainväliseen Al Qaida -terroristiverkostoon.
Palaan vielä joukkotuhoaseisiin. Aiemmissa keskusteluissa olen puhunut sinappikaasun käytöstä vuonna 1996 ja näkemistäni uhreista. Ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnan puheenjohtaja Brok mainitsi Iraniin tekemämme matkan, jonka aikana puhuimme joidenkin onnettomien ihmisten kanssa, jotka olivat kärsineet joukkotuhoaseiden väärinkäytön seurauksista. Kuwaitilaisia vankeja pidetään edelleen salaisissa vankiloissa ja omaisuutta palauttamatta. Näistä rikkomuksista huolimatta päätöslauselmassa 1441 annetaan Irakille vielä viimeinen tilaisuus, vielä raollaan oleva ikkuna. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että se ei halua käyttää tätä mahdollisuutta.
Päätöslauselmassa 1441 kehotetaan myös meitä toteamaan Irakin kansan kärsimys ja helpottamaan sitä. Päätöslauselmassa korostetaan kriisin humanitaaristen ulottuvuuksien jatkumista sen seurauksena, että Irak ei ole noudattanut päätöslauselmaa 687 ja muita päätöslauselmia. Mitä nämä seuraukset ovat? Pakolaisia on miljoonia. Suurimman taakan on kantanut Iran, paljon pakolaisia on myös Jordaniassa, valtavia määriä on myös Syyriassa ja Turkissakin, puhumattakaan alueen muista maista. Meillä Euroopan unionissa pakolaisia on suhteellisen vähän. Satoja tuhansia kyllä, mutta ei sentään neljää ja puolta miljoonaa, kuten varsinaisella pakolaisalueella. Pakolaiset ovat elossa; monia muita on kidutettu, tapettu tai vangittu, eikä heillä ole sananvapautta.
Saddam on todellakin vaarallinen alueelleen ja sen lisäksi hän on vaarallinen omalle kansalleen. Jos hän pysyy vallassa, me emme voi tulevaisuudessakaan olla varmoja siitä, ettei hän jälleen kerran käytä kolmea neljännestä bruttokansantuotteesta aseisiin, mikä tarkoittaa 15-17 miljardin dollarin käyttämistä uusiin aseisiin alueella joka vuosi. Tällainen uhka hän on alueelle ja hänellä on välineensä, joiden avulla hän voi saattaa nämä joukkotuhoaseet Irakin kansallisten rajojen yli.
Päätöslauselman 687 yleisenä tavoitteena oli kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden palauttaminen alueelle. Uskon, että Yhdistyneet Kansakunnat haluavat nyt turvata tämän tavoitteen. Euroopan unionin yhtenäisyyttä olisi hyödynnettävä YK:n pyrkimysten tukemiseen.

Manisco (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, sallinette meidän kysyä, kuinka korkea edustaja Solana ja komission jäsen Patten aikovat käytännössä toteuttaa julki tuomansa tahdon välttää sodan sen lisäksi, että Irakin kauhean hallinnon aseistariisuntaa on arvioitava uudelleen ja turvallisuusneuvostoon on virallisesti luotettava siinä, että se pystyy näin tekemään tai että on jopa luotettava Colin Powellin silminnäkijälausuntoon, jonka mukaan Bin Laden on yöpynyt Saddam Husseinin kanssa?
Ongelma on siinä, että päätös Irakin pommittamisesta maan tasalle tehtiin jo kauan sitten Potomac-joen rannalla. Kaikkialla maailmassa ihmiset ovat ymmärtäneet tämän, he ovat vihaisia ja toimivat sitä vastaan. On hienoa sanoa, että meidän on tunnustettava Yhdistyneiden Kansakuntien asema. Saanen kuitenkin kysyä, kuka sen asemaa jatkuvasti alentaa ja julistaa päivittäin, että sota käynnistyy YK:n luvalla tai ilman sitä todennäköisesti 6. maaliskuuta 2003 mennessä, olipa turvallisuusneuvosto mitä mieltä tahansa?
Meillä ei ole luotettavia todisteita siitä, onko tällä julmalla diktaattorilla edelleen kauheita aseita, eikä sitä tiedä myöskään Hans Blix. Yhdysvallat ei kuitenkaan pyydä Saddam Husseinia todistamaan syyttömyyttään, vaan vaatii tätä toimittamaan todisteet syyllisyydestään, toisin sanoen häntä pyydetään itse työntämään päänsä hirttosilmukkaan tai hänet pommitetaan maan tasalle. Jos kyseessä olisi rikosasia, se hylättäisiin missä tahansa maailman tuomioistuimessa. Korkean edustajan Solanan ja komission jäsenen Pattenin sanoja mukaillakseni, Washingtonin sotaa lietsova hallitus toivoo Yhdistyneiden Kansakuntien toimivan viikunanlehtenään, mutta sen seuraamiseen liittyy paljon epävarmuutta ja epäselvyyttä sekä haluttomuutta. Kenties viimeistä kertaa meidän on todettava, että tämä on ratkaiseva hetki Euroopan kannalta. Euroopan unionin on vaadittava moraalia ja järkeviä aloitteita ja aivan aluksi pelastettava itsensä joiltakin johtajiltaan.

Jonckheer (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, tässä vaiheessa keskustelua on vaikea olla toistamatta sellaista, mitä muut jäsenet ovat jo sanoneet. Toivon, että äänestämme huomenna useiden poliittisten ryhmien esittämästä yhteisestä päätöslauselmasta sekä lukuisista tarkistuksista.
Haluan vain toistaa sen, että kuunneltuani teitä ja kollegojani uskon, että lähtökohtana on tahto, jonka kansalaiset ovat laajasti vahvistaneet, torjua sotatoimet, olipa Yhdistyneiden Kansakuntien päätöslauselma niiden kannalla tai ei. Katson, että meidän on kysyttävä itseltämme perustavaa laatua oleva kysymys: miksi unionin 15 jäsenvaltiossa niin kiivaasti vastustetaan sotaa?
Syitä on osittain jo mainittu. Ensinnäkään pitäviä todisteita siitä, että Irak olisi nyt vaarallisempi kuin kaksi vuotta sitten, ei ole. Olen kuitenkin hämmästynyt siitä, että presidentti Bush yllättäen päätti, että 5. helmikuuta hän voi esittää todisteet, jotka hänellä on todennäköisesti ollut hallussaan jo pitkään. Toiseksi, enkä halua syyllistyä Amerikan-vastaisuuteen, uskon Euroopan kansalaisten jossain määrin vastustavan sitä, että yksi ainoa hallitus voisi päättää kansainvälisten tapahtumien tärkeysjärjestyksestä, riippumatta siitä, kuinka vahvana kyseinen hallitus itseään pitää. Juuri tästä syystä olemme yhtä mieltä siitä, että haluamme Yhdistyneille Kansakunnille ja Euroopan unionille lisää valtaa kansainvälisinä toimijoina, mutta toivomme myös uutta asialistaa. Tämän osalta ryhmäni puheenjohtaja Cohn-Bendit puhui mielestäni nerokkaasti; uskon hänen olevan oikeassa: meidän on puolustettava toisenlaisia tavoitteita. Se on luonnollisesti helpommin sanottu kuin tehty, ja se riippuu paljon alueen arabi-, iranilais- ja turkkilaisyhteisöistä . Meilläkin on kuitenkin osamme vastuusta.
Lopuksi haluan vielä puhua kauppasaarrosta. Kauppasaarto tukee diktatuuria. Se tappaa Irakin kansaa. Mielestäni meidän olisi, ja todennäköisesti te näin teettekin, tiedotettava Irakin oppositiolle kaikin mahdollisin keinoin, että Saddam Husseinin on luonnollisesti vastattava kaikkiin YK:n tarkastajien kysymyksiin, mutta että jos muutoksia Irakissa tapahtuu, me autamme heitä lakkauttamalla kauppasaarron, tietenkin ainoastaan muiden kuin puolustustarvikkeiden osalta. Katson, että tämä viesti olisi esitettävä tiukemmin ja se olisi välitettävä asianmukaisten diplomaattisten kanavien kautta.

Andrews (UEN).
Arvoisa puhemies, me olemme kaikki yhtä mieltä siitä, että Saddam Hussein on vaaraksi omalle kansalleen. Monet Euroopan unionissa ja kaikkialla maailmassa mieltään osoittavat kansalaiset ovat kuitenkin sitä mieltä, että George W. Bush ei ole vaaraksi omalle kansalleen vaan koko maailmalle.
Minun ja mielenosoittajien mielestä tälle sodalle ei ole mitään perusteita. Toistan jälleen kerran, että minkäänlaista näyttöä Al Qaidan ja Irakin välisistä yhteyksistä ei ole. Washingtonin väitteet perustuvat Guantanamossa vangittuina olevien Al Qaidan jäsenten sanoihin. Me kaikki tiedämme, että kyseiset vangit kärsivät.
En ole koskaan hetkeäkään epäillyt, etteikö Yhdysvallat toivo sotaa Irakin kanssa. Se, että Persianlahden sodan jälkeen 1,7 miljoonaa ihmistä on kuollut sanktioiden ja pommitusten seurauksena, panee miettimään, minkä arvoinen on öljybarreli.. Ei pidä erehtyä, öljystä tässä sodassa on kyse. Yhdysvallat väittää meille, että sodan jälkeen öljyvarastoja käytetään ainoastaan Irakin jälleenrakentamiseen. Sanon presidentti Bushille: minua ei huijata! Tarkastellaanpa Yhdysvaltojen osuutta Afganistanin jälleenrakentamisessa. Euroopan unioni on vastannut rahoituksesta. Afganistanilainen yhteiskunta on edelleen riekaleina. Mielestäni Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston pääasiallisena tehtävänä on YK:n peruskirjan nojalla säilyttää rauha ja turvallisuus maailmassa. Ilman YK:n turvallisuusneuvoston suostumusta sota olisi kansainvälisen oikeuden vastainen, laiton ja täysin moraaliton.
Yli 80 prosenttia eurooppalaisista vastustaa Irakin sotaa. Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan johtajat eivät kuitenkaan piittaa heistä, vaan lähettävät jatkuvasti lisää joukkoja valmistautumaan sotaan. Se siitä demokratiasta. Uskon, että Irakin jälkeen Yhdysvallat ottaa kohteekseen Iranin ja muut pahan akselin valtiot. Tämä on todellinen kulttuurien sota. Jumala auttakoon meitä kaikkia!
Coûteaux (EDD).
Arvoisa puhemies, tämän päivän tilanteessa ei ole olennaisesti mitään yllättävää. Ei ole yllätys, että Yhdysvalloilla on jonkinlainen sodan tarve, sillä imperiumit voivat säilyä vain sotatilassa. Ei sekään ole yllättävää, että heidän pitää keksiä verukkeita. Sekään ei yllätä, että tässä tilanteessa Eurooppa on naurettavalla tavalla jakautunut. Myöskään se, että Ranska symboloi imperialistisen terrorin vastarintaa Euroopassa ja kaikkialla maailmassa, ei ole yllättävää.
Tietenkin me tiedämme, että imperiumi tarvitsee sotia aivan kuten kaikki imperiumit aikojen alusta alkaen: sotaa Kosovossa vuonna 1999, Afganistanissa vuonna 2001, nyt Irakissa ja kenties pian Norsunluurannikolla - jossa kyseessä voisi olla maan puolustaminen Ranskaa vastaan. Imperiumi tarvitsee sotaa monista eri syistä. Luonnollisesti öljy on yksi syy, sillä öljy on hyvin tärkeää Bushin öljykonsortiolle, mutta myös taloudellisia syitä on. Yhdysvaltain talous on, kuten meille jatkuvasti kerrotaan, odottavalla kannalla ja tilanne on ehdottomasti huono kasvun kannalta. Tässä julmassa järjestelmässä talouden koheneminen maksaa useita satoja tuhansia kuolleita. Ei mikään enää ole yllättävää.
Ei meidän pitäisi yllättyä myöskään Washingtonin säälittävistä pyrkimyksistä naamioida rikoksiaan. On kuitenkin yllättävää, että pyrkimyksiin edelleen suhtaudutaan vakavasti. Joukkotuhoaseita koskevat väitteet, joille ei ole minkäänlaista näyttöä, eivät enää pitkään aikaan ole olleet uskottavia kansalaisten silmissä suurimmassa osassa maailmaa. Siltä varalta, että meitä syytetään Amerikan vastaisuudesta, palautan mieliin, mitä Scott Ritter, ensimmäisen asetarkastusryhmän yhdysvaltalainen jäsen kirjoitti. Asetarkastukset keskeytti ensimmäinen, toinen tai kolmas amerikkalainen sota vuonna 1998. Hän kirjoitti aivan yksinkertaisesti, ettei Saddam Husseinilla voi olla minkäänlaista käyttökelpoista kemiallisia aseita koskevaa ohjelmaa ensimmäisen tarkastuksen jälkeen.
Minulla ei ole aikaa käydä läpi muita kohtia, mutta ei sekään ole yllättävää, että Eurooppa on jakautunut. Eräät jäsenvaltiot kokevat itsensä pikemminkin Yhdysvaltojen liittovaltion jäseniksi kuin Euroopan unionin jäseniksi. Tästä on esimerkkinä Yhdistynyt kuningaskunta, mutta se ei ole ainoa. On vaikea ymmärtää sen syitä Euroopan unionin jäsenyydelle. Toiset puolestaan, kuten esimerkiksi Ranska, vaalivat edelleen ajatusta kansallisvaltioista muodostuvasta maailmasta. Ei ole yllättävää, että Ranska symboloi imperialistisen väkivallan vastarintaa: se on sen ikivanha kutsumus, ja suurin osa Ranskan kansalaisista tukee voimakkaasti presidenttiään tämän ikivanhan tehtävän toteuttamisessa.

Souchet (NI).
Arvoisa puhemies, me kaikki tiedämme, että pasifismi on usein ollut rauhan pahin vihollinen: muistamme kaikki Münchenin olympialaiset. Tällä hetkellä meidän on kuitenkin todettava asetarkastajien raportin perusteella, ettei Irak ole selvästi kieltäytynyt noudattamasta päätöslauselmaa 1441. Ilman täysin uusia tietoja, ja saamme nähdä, pystyykö Yhdysvaltain ulkoministeri niitä esittämään, mikään ei tällä hetkellä puolla sitä, että turvallisuusneuvosto laatisi uuden päätöslauselman, jossa se sallisi sotatoimien aloittamisen Irakia vastaan. Näytön olisi vastattava syytösten vakavuutta, jotta se kävisi perusteeksi sille, että kansainvälinen yhteisö voisi siirtyä toiseen vaiheeseen. Tähän mennessä todisteita ei kuitenkaan ole esitetty, merkittäviä epäselvyyksiä on edelleen.
Tässä yhteydessä turvallisuusneuvoston sivuuttaminen ja sodan aloittaminen sellaista valtiota vastaan, joka tällä hetkellä vaikuttaa noudattavan kansainvälisen yhteisön päätöksiä, aiheuttaisi epäilemättä toisenlaisia seurauksia kuin mitä toivotaan. Saddam Husseinin saattaminen sellaiseen paradoksaaliseen asemaan, jossa hänet tuomittaisiin kehitysmaiden mielestä viattomana, ruokkisi varmasti juuri sitä islamilaista terrorismia, jota olemme pyrkineet torjumaan. Arvoisa puhemies, nykytilanteessa hoito olisi näin ollen tautia vaarallisempi.

Morillon (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tämän päivän keskustelu on todennäköisesti merkittävin niistä keskusteluista, joihin minulla on ollut kunnia osallistua täällä Euroopan parlamentissa. Mielestäni se koskee Euroopan unionin omaa tulevaisuutta sen pyrkiessä oikeutetusti tekemään sen, mitä siltä kansainvälisesti odotetaan: puolustaa Yhdysvaltojen liittolaisena yhteisiä arvoja olematta kuitenkaan aina kaikesta samaa mieltä.
Me tiedämme, että voidakseen toimia näin, Euroopan on voitava puhua yhdellä äänellä ja parlamentti ja valmistelukunta tekevät jatkuvasti työtä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Meidän on kuitenkin pakko todeta, että Irakin kysymyksestä on monenlaisia mielipiteitä, niitä, jotka vastustavat kaikkia sotatoimia tai niillä uhkaamista, ja niitä, jotka yhdessä amerikkalaisten kanssa ovat päättäneet ryhtyä sotatoimiin muutaman päivän sisällä, sekä niitä, jotka minä itse mukaan luettuna ovat enemmistönä Euroopan kansanpuolueen ryhmässä (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraateissa ja jotka haluavat, että turvaudumme sotaan vasta käytettyämme kaikki diplomaattiset keinot Saddam Husseinin taivuttelemiseksi antautumaan ja luopumaan kaikista joukkotuhoaseiden kehittämistä ja tuotantoa koskevista hankkeistaan.
Niille, jotka vastustavat kaikkia sotatoimia ja jotka sanovat "ei koskaan" sodalle, haluan sanoa kunnioittavani heidän sitoumuksensa jaloutta, vaikka en jaakaan heidän kaunista näkemystään aseettomasta maailmasta, jossa vallitsee universaali rauha, jossa kaikki väkivalta voisi lakata moraalisista syistä eikä pelkästään rangaistuksen pelossa. Haluan muistuttaa heitä onnettomista kokemuksista Kosovossa, jossa Eurooppa ei pystynyt pakottamaan Milosevicia lopettamaan etnisten puhdistusten politiikkaansa, koska diktaattori, joka oli aina tiennyt täsmälleen, kuinka pitkälle hän voisi mennä menemättä liian pitkälle, ei uskonut Euroopan unionin poliittiseen tahtoon tai sen kykyyn toteuttaa sitä liittolaistensa kanssa.
Tänään me yksimielisesti tuomitsemme Saddam Husseinin, emme pelkästään sen vaaran vuoksi, jota hän edustaa suhteessa kansainväliseen terrorismiin tuottaessaan ja levittäessään joukkotuhoaseita, vaan myös sen julman järjestelmän vuoksi, jota hän soveltaa omaan kansaansa. Yhdessä turvallisuusneuvoston kanssa pidämme tärkeänä saada Saddamin ymmärtämään, ettei hän enää voi vältellä ja että hänen on muutaman päivän sisällä esitettävä näyttöä siitä, että hän on alistunut aseistariisuntaan ja päättänyt toimia sen mukaisesti, tai muuten hän joutuu sotaan, jonka voittamiseen hänellä ei ole mitään mahdollisuuksia.
Niille kollegoille, jotka haluavat mennä Irakiin ja esittää toisenlaisen viestin sekä vakuuttaa, ettei sotaa koskaan tule, haluan tämän vuoksi sanoa varsin painokkaasti: pitäkää huolta siitä, että kannustaessanne Saddamia tässä hänen kiihkossaan ette itse syyllisty siihen, ettei kansainväliselle yhteisölle jää muuta mahdollisuutta kuin käyttää aseita sen vuosien ajan ilmaiseman tahdon noudattamisen varmistamiseksi.
Seuraavaksi osoitan sanani niille, jotka uskovat, että kaikki välittömien sotatoimien käynnistämiseen oikeuttavat tekijät ovat olemassa ja ettei uutta Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmaa tarvita. Yleinen mielipide on eri mieltä teidän kanssanne tästä, sillä kansalaiset vaativat todisteita siitä, että sotatoimet ovat välttämättömiä, ja takeita siitä, että sotatoimet toteutetaan kansainvälisen oikeuden mukaisesti ja sen puolustamiseksi. Colin Powellin on esitettävä nämä todisteet turvallisuusneuvostolle, ja parlamentin valtuuskunnan on matkustettava New Yorkiin maanantaina asian edellyttämän vakavan tarkastelun varmistamiseksi. Jos todisteet esitetään, olen varma, että Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto tekee asianmukaiset johtopäätökset. Jos todisteet kuitenkaan eivät ole riittäviä, on Yhdistyneiden Kansakuntien asetarkastajille annettava heidän vaatimansa aika yrittää vielä kerran välttää sota . Tämä on poliittisen ryhmämme esittämän päätöslauselmaesityksen sekä huomenna esitettävän yhteisen päätöslauselman pääsisältö.
Sen jälkeen, mitä juuri sanoin, ymmärrätte kuitenkin, ettei meidän pidä millään tavoin antaa sellaista vaikutelmaa, että sotatoimet olisivat täysin poissuljettuja. Tällainen vaikutelma vaikuttaisi kielteisesti ja tämän vuoksi olemme esittäneet lukuisia tarkistuksia yhteiseen päätöslauselmaesitykseen. Niistä merkittävin koskee 3 artiklan nykyistä sanamuotoa, jonka jotkut voisivat tulkita juuri edellä mainitulla tavalla. Yhdessä kollegojen enemmistön kanssa uskon tämän yhteisen päätöslauselman olevan merkittävä. Sen on osoitettava, että ainakin Euroopan parlamentissa löytyy yhteisymmärrys. Toivon vilpittömästi, että ehdottamamme tarkistukset mukaan luettuina päätöslauselma voidaan hyväksyä mahdollisimman suurella äänten enemmistöllä.

Soares (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, hyvät kollegat, äänestän luonnollisesti parlamentin eri poliittisten ryhmien sopimuksesta syntyneen päätöslauselman puolesta. Tämä on mahdollinen kompromissiratkaisu, mutta mielestäni riittämätön sellainen. Ennalta ehkäisevä sota Yhdysvaltojen etujen suojaamiseksi ei ole hyväksyttävää. Paavi on todennut tämän ja katsonut tehtäväkseen tuomita tällaisen opin kansainvälisen oikeuden ja Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjan vastaisena. Tämän vuoksi Euroopan parlamentin olisi selkeästi esitettävä kriittinen kantansa ennalta ehkäisevään sotaan ja tuomittava se.
Lisäksi Bushin hallituksen epävakaa politiikkaa - kuten Bill Clinton sitä kutsui, ja epävakaa on vähintä, mitä sitä voidaan sanoa - peittelee Lähi-idän öljyn valvomisstrategiaan liittyvää valtavaa huolta. Sillä peitellään myös todellista valtioterrorismia, joka ei ole hyväksyttävää; nimittäin terrorismia, johon Ariel Sharonin hallitus syyllistyy. Totean tämän vuorokausi sen jälkeen kun Ariel Sharon on voittanut Israelin vaalit. Sharonin vaalivoitolla tulee mielestäni olemaan vakavia seurauksia Israelissa. Toivon todella, että olen väärässä, sillä pidän itseäni Israelin kansan ystävänä.
George Bushin eilinen puhe oli jälleen kerran hyvin ylimielinen, eikä sillä ollut tosiasiallista pohjaa. Henkilökohtaisista syistään ja Yhdysvaltojen etujen suojaamiseksi Bush haluaa selvästikin sotaa millä hinnalla hyvänsä. Joukkotuhoaseiden olemassaolo, syytös, jonka presidentti Bush toistaiseksi ilman vakuuttavaa näyttöä kohdistaa diktaattoriin ja murhaajaan Saddam Husseiniin, vaikuttaa pelkältä tekosyyltä. Bush unohtaan Kim Jong-Ilin, jolla todella on ydinaseita, ja kaikki muut Lähi-idän diktaattorit.
Lopuksi haluan kiittää Ranskan ja Saksan hallituksia siitä rohkeudesta ja poliittisesta viisaudesta, jota ne ovat osoittaneet tuomitessaan Irakin sodan ilman Yhdistyneiden Kansakuntien selvää hyväksyntää. Me olemme ylpeitä - ja Euroopan parlamentin jäsenenä minäkin olen ylpeä - vanhasta Euroopasta. Mielestäni kaikkien eurooppalaisten hallitusten ja varsinkin viidentoista jäsenvaltion hallitusten olisi tuettava tätä kantaa. Totuuden sanominen on paras tapa osoittaa ystävyyttämme ja kunnioitustamme Amerikan yhdysvaltoja kohtaan, uudisraivaajahenkistä ja idealistista Amerikkaa, ei omaa etua ajavaa ja likaisia sopimuksia tekevää Amerikkaa kohtaan.
Korakas (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kuunneltuani eilen Kreikan ulkoministeriä ja tänään korkeaa edustajaa Solanaa sekä komission jäsentä Pattenia minusta vaikuttaa siltä, että he ovat sitoutuneet tuskalliseen kamppailuun säilyttääkseen sotaa koskevat vaihtoehtonsa avoimina samalla kun kansalaisten suhtautumista mahdolliseen sotaan voidaan kuvailla vain selväksi vastustukseksi. Euroopan unionin kuuluisa yhteinen kanta on pohjimmiltaan manifesti sodan puolesta; osoituksena siitä on, että Blair on sen allekirjoittanut.
Jos Euroopan unioni vastustaisi Irakin sotaa, se käyttäisi veto-oikeuttaan turvallisuusneuvostossa. Sen jäsenvaltiot eivät lähettäisi fregatteja Persianlahdelle eivätkä myötäilisi Yhdysvaltojen vaatimuksia. Ne noudattaisivat YK:n periaatteita, joiden mukaan sotatoimet ovat poissuljettuja lukuun ottamatta itsepuolustusta, josta ei nyt ole kyse. Euroopan unioni pyrkii siis ainoastaan voittamaan aikaa, jotta se voi saattaa loppuun Irakin öljykenttien valvontaa koskevan kaupankäyntinsä Yhdysvaltojen kanssa. Siitä tässä tosiasiassa on kyse, jos totuutta kaivataan. Jos Irakilla ei olisi mustaa kultaa, ei kukaan rehellisesti sanottuna piittaisi vähääkään. Sen oletetut joukkotuhoaseet ovat vain tekosyy. Maailmassa on Intian, Pakistanin ja Israelin kaltaisia valtioita, joilla on joukkotuhoaseita, sekä Yhdysvaltain kaltaisia valtioita, jotka tuottavat, myyvät ja käyttävät niitä.
Me kommunistit emme halua katsoa hetkeäkään Saddam Husseinin julmaa diktatuuria. Meillä on hänen kanssaan kana kynittävänä, sillä tuhannet irakilaiset toverimme olivat hänen ensimmäisiä uhrejaan. Kysymys siitä, olisiko hänen pysyttävä vallassa vai ei, on kysymys, johon vain Irakin kansa voi vastata. Meidän tehtävämme on tarjota aktiivista poliittista solidaarisuutta. Kuten edellisellä sodalla ja Irakin kauppasaarrolla, tällä sodalla olisi tuhoisia seurauksia jo paljon kärsineen Irakin kansan kannalta. Nykytilanteessa sillä olisi dramaattisia seurauksia - myös taloudellisia seurauksia - myös lähellä meitä. Tämän vuoksi meidän on vaadittava laittoman sodan välttämistä hinnalla millä hyvänsä, YK:n päätöslauselman turvin tai ilman sellaista. Sanomme 'kyllä' kansainvälisten ongelmien rauhanomaiselle ratkaisemiselle. Sanomme 'ei' Yhdysvaltojen sapelia kalistelevan ja monikansallisten etujen äänitorvena toimivan presidentin tahtoon mukautumiselle. Meidän on osoitettava solidaarisuuttamme amerikkalaisia kohtaan, ja suurin osa heistä vastustaa äänekkäästi sotaa.

Gahrton (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, entinen asetarkastaja Scott Ritter vieraili hiljattain Euroopan parlamentissa. Hän kehotti meitä matkustamaan Irakiin tukemaan asetarkastuksia. Hänen mielestään se osoittaisi Yhdysvalloille ja koko maailmalle sekä varsinkin Irakille, että asetarkastukset eivät ole pelkästään Yhdysvaltojen keksintöä, vaan ainoa keino säilyttää rauha. Se osoittaisi myös, että asetarkastajilla on laaja tuki myös meidän pasifistien ja sodanvastustajien joukossa.
Hans Blix vahvisti eilen poliittisten ryhmien puheenjohtajien kanssa järjestetyssä videokonferenssissa, että hänkin uskoo, että sillä olisi jotakin merkitystä, jos Euroopan parlamentin jäseniä matkustaisi Irakiin ja ilmaisisi Irakin johtajille selvän tukensa asetarkastuksille.
Tämän vuoksi on hyvin surullista kuulla liberaalien pyrkimyksiä parjata ja herättää epäluuloja niitä Euroopan parlamentin noin 30 jäsentä kohtaan, jotka ovat päättäneet matkustaa Irakiin edistääkseen rauhaa. On helppoa istua turvallisesti kotona Euroopassa ja pilkata niitä, jotka pyrkivät epätoivoisesti tekemään edes jotain uhkaavan valtavan sodan edessä. Mielestäni tämä on hyvin surullista. Me kannatamme rauhaa, koska vastustamme kuolemanrangaistusta. Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö Saddam Hussein ole roisto, mutta kansainvälisessä oikeusjärjestelmässä häntä ei pidä lynkata eikä meidän pidä antaa kollektiivista kuolemantuomiota, joka kohdistuisi viattomiin ihmisiin. Me emme hyväksy EU:ssa kuolemantuomiota edes pahimmille rikollisille. Hyvät kollegat, meidän on turvauduttava kansainväliseen oikeuteen eikä keskiajan ja villin lännen oikeuden yhdistelmään.

Segni (UEN).
Arvoisa puhemies, kuulun siihen eurooppalaiseen sukupolveen, joka on aina nähnyt Yhdysvallat demokratian ja vapauden sankarina. Tämä johtuu omasta historiastamme, jossa Yhdysvallat vapautti Italian ja Euroopan natsien tyranniasta. Vuosikymmenten ajan Yhdysvallat johti läntisten demokratioiden taistelua Neuvostoliiton uhkaa vastaan. Olen surullinen ja huolissani siitä, että Yhdysvallat nyt valitsee tien, jolla se menettää maailman moraalisen johtajuuden, vaikka luonnollisesti se pysyykin poliittisena ja sotilaallisena johtajana. Olemme todellakin siirtyneet vakaasta ja rationaalisesta suhtautumisesta arabi- ja islamilaisterrorismiin sekä Irakin itsensä harjoittamaan terrorismiin tilanteeseen, jossa tehdään yksipuolisia päätöksiä, ja meidän on ymmärrettävä se, ettei tällaista tilannetta voida hyväksyä tekemättä samalla tyhjäksi vuosikymmenten aikana aikaan saatua edistystä kansainvälisessä oikeudessa. Mitä me vastaisuudessa teemme, jos Kiinan tai Venäjän kaltainen valtio katsoo oikeudekseen valloittaa jonkun naapurivaltion? Onko Irak todella kaikkein vakavin uhka, vai edustaako Korea kenties vielä suurempaa uhkaa? Tämän vuoksi meidän on vakuutettava Yhdysvalloille, että kunnioitamme ja arvostamme sitä, sekä kerrottava sille sen todellisina liittolaisina ja ystävinä, että se on valinnut väärän tien ja että sen olisi nyt pysähdyttävä kuuntelemaan kansainvälistä yhteisöä.
Lisäksi olen yhä enemmän pahoillani Euroopan tilanteen vuoksi, sillä Eurooppa on jakautunut ennen näkemättömällä tavalla, jossa todelliset ongelmat - poliittisen ja strategisen maailmankäsityksen puute - paljastuvat selvästi ja jossa Euroopan valtioiden legitiimit ja oikeutetut eroavuudet tulevat arvottomiksi, kun ne eivät pysty sopimaan yhteisistä toimista. Suhtaudun myönteisesti ranskalais-saksalaiseen yhteistyöhön, vaikka en kannatakaan kaikkia sen kantoja. Suhtaudun siihen myönteisesti koska se on aina ollut Eurooppaa ohjaava voima ja voi olla sitä vastaisuudessakin. Jos emme halua sen rajoittuvan pelkästään merkityksettömään retoriikkaan, kuten tähän mennessä, meidän on ohjattava yhteistyötä sellaiseen suuntaan, joka johtaa tulevaisuudessa eurooppalaiseen puolustuspolitiikkaan, sillä vasta kun Eurooppa pystyy puhumaan yhdellä äänellä, siitä voi tulla yhtä vaikutusvaltainen kuin Yhdysvallat.

Kronberger (NI).
Arvoisa puhemies, valtava enemmistö Euroopan kansalaisista vastustaa Irakin sotaa, eikä sotaan ole tällä hetkellä mitään syytä, lukuun ottamatta halua päästä käsiksi Irakin öljyvarantoihin. Ennalta ehkäisevä sota on pelkästään tarkoituksellinen ja yksipuolinen hyökkäys, joka ei ole oikeutettu ilman YK:n hyväksyntää.
Tällaisessa sodassa häviäjiä olisi paljon. Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta voivat kenties voittaa taistelut, mutta kyse on paljon enemmästä. Yksi häviäjistä olisi sivistynyt maailma, joka tämän ehkäisevän hyökkäyssodan vuoksi näkee nyt, kuinka helppoa on kiertää ja kumota kansainvälistä oikeutta, jonka edestä on taisteltu vuosisatoja, .

Evans, Jonathan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, YK:n asetarkastajien YK:n turvallisuusneuvostolle maanantaina toimittaman raportin mukaan - ja koska Irak on kymmenen vuoden ajan rikkonut, vältellyt ja jättänyt noudattamatta turvallisuusneuvoston päätöslauselmia - kaikille pitäisi olla selvää, että tilanne Persianlahdella on hyvin vakava. Koko tämän keskustelun lähtökohtana on oltava se, että edustamme demokraattisia valtioita. Saddam Hussein on diktaattori, joka ei kunnioita demokratiaa, oikeusvaltiota tai Yhdistyneiden Kansakuntien vaatimuksia.
Demokraatteina meidän vastuullamme on selittää täysin ne syyt, joiden vuoksi voi olla tarpeen ryhtyä toimiin kansainvälisen yhteisön tahdon puolustamiseksi. Kansainvälisen yhteisön tahto on, että Saddam Hussein on ehdottomasti riisuttava aseista.
Tässä ei nyt ole kyse pelkästään YK:n asetarkastajien työstä; pikemminkin kyse on Saddam Husseinin riisumisesta joukkotuhoaseista . Aseet olivat maassa, kun asetarkastajat joutuivat lähtemään sieltä vuonna 1999 - missä ne nyt ovat? Tähän päivään mennessä näyttöä aseistariisunnasta ei ole ollut. Älkäämme unohtako, että todistustaakan on oltava Saddamilla. Mielestäni Ison-Britannian pääministerillä on erityinen velvollisuus selittää syyt siihen, miksi meidän on kohdattava Irakin joukkotuhoaseiden uhka. Valitettavasti minun on sanottava, ettei hänen oman hallituksensa suhtautuminen asiaan ole ollut niin yhtenäistä ja selvää, kuin mitä meillä mielestäni Yhdistyneessä kuningaskunnassa olisi oikeus olettaa.
Olemme pettyneitä pääministeri Blairin kyvyttömyyteen kääntää julkista mielipidettä Yhdistyneessä kuningaskunnassa tarpeesta valmistautua toimiin tässä tilanteessa, joka on selvästi uhka kansalaistemme turvallisuudelle. Viimeisten kahden viikon aikana olemme nähneet Yhdistyneessä kuningaskunnassa selviä merkkejä todellisen vaaran olemassaolosta. Epäonnistuminen yhtenäisen ja määrätietoisen yhteisen toiminnan toteuttamisessa tässä vakavassa tilanteessa vain auttaa Saddam Husseinia. Se, ettemme valmistaudu toimiin - jos hän jatkaa vastustelua ja valehtelua - on avoin kehotus mille tahansa roistovaltiolle toimia oman tahtonsa mukaan ilman vakavia seuraamuksia. Se tekisi myös Yhdysvalloista ja erityisesti Yhdistyneistä Kansakunnista heikkoja ja voimattomia.
Luonnollisesti, jos tilanne ei tulevina viikkoina parane, tarvitaan kenties toinen YK:n päätöslauselma. Tämä on kuitenkin paras mahdollisuus ennen sotatoimien käynnistämistä Persianlahdella. Kuunneltuani kenraali Morillonia olen sitä mieltä, että kansainvälisellä yhteisöllä on edelleen oikeus toimia ilman uutta päätöslauselmaakin, sillä toimivalta perustuu aiempiin YK:n päätöslauselmiin.
Ranskan ja Saksan hallitusten viime päivinä esittämä kanta sekä monet täällä tänä iltapäivänä esitetyt puheenvuorot ja kannanotot osoittavat selvästi, että yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan näkymät ovat pettäviä. En halua tehdä tästä mitään puoluepoliittista asiaa, mutta jos uskomme täällä Euroopan parlamentissa olevamme lähelläkään minkäänlaisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan kehittämistä, me petämme itseämme. Emme ole lähelläkään sitä.
Tulevina päivinä ja viikkoina hermojen on oltava rautaa ja Yhdistyneiden Kansakuntien toimittava tehokkaasti. Meidän on huolehdittava siitä, että Saddam Hussein ymmärtää ne vakavat seuraukset, joita on kansainvälisen yhteisön tahdon noudattamatta jättämisellä. Meidän on myös huolehdittava siitä, että kansalaiset lännessä ja muuallakin ymmärtävät, että meidän on valmistauduttava toimiin kansainvälisten etujen puolustamiseksi, ja arvostavat sitä. Poliittisilla johtajilla on oltava rohkeutta kohdata nämä uhat; muuten Yhdistyneiden Kansakuntien uskottavuus vaarantuu ja Saddam Hussein voittaa.
Jos länsimaat olisivat alusta alkaen toimittaneet Saddam Husseinille voimakkaamman ja yhtenäisemmän viestin ja toimineet määrätietoisesti, meidän ei kenties tarvitsisi nyt suunnitella sotatoimia.

Titley (PSE).
Arvoisa puhemies, olen toisinaan viime kuukausina kokenut, että me tarkastelemme politiikkaamme sellaisen peilin kautta, joka kääntää kaikki normit päinvastaisiksi ja mustasta tulee valkoista, joten katson, että perusasioiden kertaaminen on hyödyllistä.
Ensinnäkin Amerikan yhdysvallat on demokraattinen valtio, joka oli viime vuosisadalla kahdesti valmis uhraamaan kansalaistensa henkiä puolustaakseen rauhaa, vapautta ja demokratiaa Euroopassa. Irak on diktatuurivaltio, jossa ei ole vapautta eikä demokratiaa ja jonka johtajat ovat murhanneet satoja tuhansia oman maansa kansalaisia. Sen tiedetään uhkaavan rauhaa ja vakautta alueella. Tilanne on tämä eikä päinvastainen.
On myös syytä muistaa, mitä päätöslauselmassa 1441 tosiasiassa todetaan. Päätöslauselman 1 kohdan mukaan Irak on rikkonut olennaisesti YK:n päätöslauselmien mukaisia velvoitteitaan. Päätöslauselman 4 kohdan mukaan Irakin toimittamat väärät tiedot tai tietojen pois jättäminen ilmoituksistaan on myös velvoitteiden olennaista rikkomista. Lopuksi 13 kohdassa muistutetaan, että neuvosto on toistuvasti varoittanut Irakia siitä, että sen jatkuvilla velvoitteiden rikkomisilla tulee olemaan vakavia seurauksia. Hans Blixin raportin perusteella voisimme väittää, että 4 kohtaa on jo rikottu. Joka tapauksessa YK:n on päätettävä, mitä se tarkoittaa 13 kohdalla ja vakavilla seurauksilla. Täällä puhuneet kollegat ovat oikeassa, kyseessä on YK:n tulevaisuus. YK ei voi vain esittää uhkauksia olematta valmis toteuttamaan niitä.
Asetarkastajat tarvitsevat lisää aikaa ja me tarvitsemme lisää tietoja amerikkalaisilta. Jos vakavista rikkomuksista kuitenkin edelleen raportoidaan, päätöslauselmaa 1441 on noudatettava. Jos emme tee näin, me hyväksymme juuri sen laittoman toiminnan, jonka olemme tuominneet, ja minusta vaikuttaa siltä, että eräät tänään esitetyt puheenvuorot ovat hyökkäyksiä YK:n päätöslauselmaa 1441 kohtaan, jota me kaikki tuemme. Turvallisuusneuvoston jäsenten ei pidä päättää ennakolta keskustelun tulosta; heidän ei myöskään pidä ennen todisteiden näkemistä vielä sanoa, kuinka tulevat äänestämään. Meidän on kuitenkin käsitettävä, että jos YK antaa toisen päätöslauselman, meidän kaikkien on tuettava sitä, sillä juuri niin olemme hyvin selvästi todenneet parlamentin päätöslauselmissa.

Krivine (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, kaikki tietävät, että olemme parhaillaan katastrofin partaalla. Yhdysvaltojen hallitus, joka hyödyntää syyskuun 11. päivän terroristi-iskuja, turvautuu nyt valtioterrorismiin koko maailmaa kohtaan tavoitteenaan taloudellisen ja sotilaallisen ylivaltansa ulottaminen kaikkialle.
Sen lisäksi, että palestiinalaisia joukkoteurastetaan, 500 000 irakilaista lasta on kuollut kauppasaarron takia ja miljoonat afrikkalaiset kuolevat aidsiin hoidon puutteen vuoksi, presidentti Bush aikoo hyökätä Irakiin erityisesti anastaakseen sen öljyn. Kuka voisi tosissaan hetkeäkään uskoa, että Yhdysvallat haluaa vastustaa terroristidiktatuuria vain, koska se ei noudata YK:n päätöksiä? Meidän on muistettava, että Pinochet ja Bin Laden ovat CIA:n värväämiä ja kouluttamia agentteja, että Israel ei ole koskaan noudattanut yhtäkään YK:n päätöslauselmaa ja että kukaan ei kuitenkaan onneksi harkitse Israelin pommittamista.
Ihmisoikeudet tai hyöty; kaksi eri tapaa punnita, kahdenlaiset toimenpiteet. Näiden välillä on valittava. Tämä sota haiskahtaa öljyltä, ja enemmistö parlamentista tietää sen. Tukematta millään tavoin Saddam Husseinin diktatuuria meidän velvollisuutemme on välittää edelleen kansalaisten torjuva asenne, joka erityisesti ilmaistaan kaikissa pääkaupungeissa 15. helmikuuta vastauksena Porto Alegren foorumissa esitetylle toivomukselle. YK:n kanssa tai ilman sitä, tämä sota ei ole meidän sotamme. Arvioiden mukaan se tulee maksamaan lähes 30 miljardia Yhdysvaltain dollaria, ja samaan aikaan YK:n ruokaohjelman määrärahoja on juuri vähennetty Yhdysvaltojen painostuksesta 1,7 miljardiin. Sodan torjuminen kaikin mahdollisin keinoin, sotaan osoitettujen varojen käyttäminen köyhyyden poistamiseen ja vapaassa valtiossa asumisen mahdollisuuden tarjoaminen palestiinalaisille: siinä kolme tämän hetken merkittävintä tavoitetta.

Lucas (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, on tärkeää, että Euroopan parlamentti lähettää selvän viestin, että sotatoimet eivät ole oikeutettuja Irakissa. Yhä suuremmat kansalaisjoukot kaikkialla EU:ssa tunnustavat, että ennalta ehkäisevä hyökkäys olisi sekä laiton että moraaliton. Sadattuhannet ihmiset ovat osoittaneet mieltään sotaa vastaan kaikkialla Euroopan unionissa. Yhdistyneessä kuningaskunnassa yli 160 000 kansalaista on allekirjoittanut maassa ilmestyvän sanomalehden Daily Mirrorin organisoiman sodan vastaisen vetoomuksen. He ovat sitä mieltä, että kansainvälistä oikeutta ei voida puolustaa rikkomalla kansainvälistä oikeutta. He tietävät, että Irakin vastainen sota olisi myös valtavan haitallinen - sen sijaan että sillä torjuttaisiin terrorismia, se on vuorenvarma tapa lisätä terrorismia.
On olemassa vaihtoehtoja, ja EU:lla on merkittävä tehtävä niiden ajamisessa. Jos tässä selkkauksessa todella on kyse joukkotuhoaseiden tuhoamisesta, on olemassa monia muitakin keinoja. Esimerkiksi ydinsulkusopimuksen täytäntöönpano on tarpeen.
Yli kolmen vuosikymmenen ajan viisi valtiota, mukaan luettuina Britannia, Ranska ja Yhdysvallat, ovat olennaisesti rikkoneet tätä kansainvälisen oikeuden kohtaa. Myös kemiallisia ja biologisia aseita koskevia yleissopimuksia olisi vahvistettava. Muitakin ehdotuksia on. Ehdotukset ovat kunnianhimoisia ja kiistanalaisia, mutta ainoastaan EU voi esittää radikaaleja uusia ratkaisuja, ja näin sen velvollisuus onkin tehdä.

Tajani (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olemme kaikki samaa mieltä siitä, että rauha on turvattava kaikin mahdollisin keinoin ja että meidän kaikkien on pyrittävä välttämään sotaa. Olen samaa mieltä sodan vastustajien kanssa, mutta juuri sodan välttämiseksi kansainvälisen yhteisön on noudatettava Yhdistyneiden Kansakuntien päätöksiä, ja tuettava näin Yhdistyneiden Kansakuntien työtä. Arvoisa puhemies, tähän mennessä YK:n päätökset ovat olleet selkeitä, myös Saddam Husseinille lähetetty viesti, jossa häntä vaaditaan tuhoamaan joukkotuhoaseensa. Jos Irak ei noudata kansainvälisen yhteisön toiveita, on aseellinen väliintulo, joka luonnollisesti voi tapahtua vain YK:n päätöksellä, välttämätön.
Pallo on nyt Irakin diktaattorilla. Nyt on Saddam Husseinin vuoro osoittaa maailmalle, ettei hänellä ole kiellettyjä aseita. Jos hän todella haluaa välttää sodan, hänen on kerrottava asetarkastajille totuus. Valitettavasti minun on todettava, että tähän mennessä Saddam Hussein ei ole ollut yhteistyöhaluinen YK:n edustajien kanssa, kuten Hans Blixin raportista turvallisuusneuvostolle ilmenee. Raportissa esitetään selviä epäilyksiä hermokaasujen ja kemiallisten pommien osalta. Lainaan: "Irak toimitti 7. joulukuuta 2002 noin 12 000-sivuisen selityksen? turvallisuusneuvostolle. ? Valitettavasti 12 000-sivuinen selitys, joka on suurelta osin aiempien asiakirjojen toistoa, ei vaikuta sisältävän mitään uutta näyttöä, joka poistaisi ongelmia tai vähentäisi niiden määrää." Sama koskee myös hermokaasuja. Irak esitti, että myrkyllisiä aineita ei ole käytetty aseiden valmistukseen, mutta UNMOVIC on saanut päinvastaista tietoa: on merkkejä siitä, että Irak on tuottanut enemmän aseita, kuin mitä se on ilmoittanut, ja että hermokaasuja on käytetty sotilastarkoituksiin.
Lainaan vielä turvallisuusneuvostolle toimitettua raporttia kemiallisten aseiden osalta: tiedot poikkeavat 6 500 pommin osalta. Toistan vielä: 6 500 kemiallista pommia on kateissa. Irak ilmoitti myös tuottaneensa noin 8 500 litraa pernaruttoa, jonka se ilmoittaa yksipuolisesti tuhonneensa kesällä 1991. Raportin mukaan Irak on esittänyt hyvin vähän näyttöä tästä tuotannosta eikä mitään vakuuttavaa näyttöä sen tuhoamisesta. On olemassa vahvoja merkkejä siitä, että Irak on tuottanut pernaruttoa enemmän kuin mitä se on ilmoittanut. Raportti jatkuu samalla tavalla.
Olen tyytyväinen voidessani sanoa tänään, että Saddam Hussein on eristetty. Ei pidä myöskään aliarvioida presidentti Putinin eilistä lausuntoa, jossa hän kehottaa Irakin diktaattoria toimimaan yhteistyössä asetarkastajien kanssa sillä uhalla, että Venäjän on muutettava kantaansa. Saddam Husseiniin kohdistuvaa painostusta on tehostettava. Vetoan tämän vuoksi Euroopan parlamentin jäseniin, jotka suunnittelevat Irakiin matkustamista, jotta nämä luopuisivat suunnitelmastaan. Saddam Hussein hyödyntäisi heidän matkaansa väittämällä, että Eurooppa on jakaantunut ja että hänellä on tukijoita maanosassamme. Tällainen on estettävä hinnalla millä hyvänsä. Se, valitsemmeko sodan vai rauhan, riippuu nyt ensisijaisesti Saddam Husseinin päätöksistä, ja Euroopan on huolehdittava siitä, että Irakin hallitus toimii yhteistyössä asetarkastajien kanssa. Tässä äärimmäisen ongelmallisessa tilanteessa Euroopan tehtävänä on käyttää vaikutusvaltaansa rauhan ajamiseen. Ulkoministerien jokin aika sitten hyväksymä unionin asiakirja on osoitus siitä, että maanosamme jakautuminen voidaan välttää. Saddam Hussein voisi hyödyntää jakautumista voittaakseen aikaa ja aiheuttaakseen lisää takaiskuja Yhdistyneille Kansakunnille. Puhumalla yhteen ääneen Eurooppa on onnistunut taivuttelemaan Yhdysvallat siirtämään sotaa ja antamaan asetarkastajille lisää vaikutusvaltaa.
Eurooppa voi tehdä paljon rauhan saavuttamiseksi, ja tämän vuoksi Italian hallituksen tässä vaiheessa tekemät aloitteet ansaitsevat huolellisen tarkastelun ja tukemme. Tänään, huomenna ja maanantaina järjestettävät tapaamiset ja kokoukset voivat osoittautua hyvin merkittäviksi, sillä uskon, että Italian hallitus välittää myös muiden Euroopan unionin jäsenvaltioiden viestiä. Arvoisa puhemies, aktiivinen pyrkiminen rauhaan ei kuitenkaan saa johtaa sen unohtamiseen, että olemme kaikki sitoutuneet turvaamaan vapautta, suvaitsevaisuutta ja ihmisarvon kunnioittamista. Juuri näihin arvoihin kohdistuivat syyskuun 11. päivän hyökkäykset. Uhriksi eivät joutuneet pelkästään Yhdysvallat, me kaikki olemme kärsineet. Nyt on Saddam Husseinin vuoro osoittaa, ettei hän tue terrorismia, ettei hänellä ole mitään tekemistä Al Qaidan kanssa ja että hän aikoo taipua Yhdistyneiden Kansakuntien tahtoon. Lyhyesti sanottuna, tulevien kuukausien tapahtumat riippuvat hänen teoistaan.
Napoletano (PSE).
Arvoisa puhemies, korkea edustaja aloitti puheensa tänä iltana toteamalla, että meidän on tartuttava tähän selkkaukseen eurooppalaisesta näkökulmasta. Kaikki kunnia hänelle, mutta meidän on tunnustettava myös puheenjohtajavaltion Kreikan tekemä työ, sillä se on suhtautunut tehtäväänsä päättäväisesti ja onnistunut tähän mennessä saavuttamaan odottamattomia tuloksia, erityisesti esityslistan ja aikataulun osalta. Tässä yhteydessä haluan muistuttaa, että Irakin lisäksi keskusteltiin myös Koreasta, Lähi-idästä ja Makedoniasta, sillä ne liittyvät kaikki hyvin monimutkaiseen kansainväliseen tilanteeseen.
Arvoisa korkea edustaja Solana, uskon, ettei Euroopan parlamentilla ole vaikeuksia tukea teitä mainitsemissanne neljässä eurooppalaisen strategian kohdassa. Haluan tehdä selväksi, että Yhdistyneiden Kansakuntien aseman osalta erityisesti Euroopan meidän sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmämme haluaa, ettei päätöslauselmaa 1441 panna täytäntöön liian tiukasti eikä sotaa julisteta automaattisesti, vaikka Irakin selvitysten ja todellisuuden välillä ilmenisikin eroavuuksia. Uskon kuitenkin, että Euroopan on luotettava enemmän itseensä ja toimittava johdonmukaisemmin sekä ennen kaikkea yhtenäisemmin, jotta sen toive - jota aivan oikein kuvasitte Euroopan kansalaisten enemmistön toiveeksi - sekä sotien että diktatuurin välttämisestä, olisi uskottava. Meidän on oltava johdonmukaisia, jotta voisimme uskoa entistä voimakkaammin arvoihimme ja osoittaa olevamme ylpeitä niistä. Meidän on toimittava yhtenäisemmin, jotta voisimme omaksua harkitumman ja yhdenmukaisemman kannan.
Tämän osalta haluan lopuksi esittää kysymyksen. Ovatko tämä ulkoministerien 27. tammikuuta hyväksymä asiakirja sekä turvallisuusneuvoston eurooppalaisten jäsenten koordinoitu toiminta merkki siitä, että ranskalais-saksalaisten ja englantilais-espanjalaisten kantojen väliset ongelmat on ratkaistu? Mitä kollega Tajanin kovin ylistämä Italia aikoo tehdä puheenjohtajakaudellaan? Minkälaista jatkuvuutta Kreikan ja Italian puheenjohtajuuskausille voidaan odottaa, ottaen huomioon, että pääministerimme epäröi jatkuvasti presidentti Bushille osoitettavan tuen ja Euroopan yleisen kannan välillä?

Figueiredo (GUE/NGL). -
 Arvoisa puhemies, Yhdysvaltain hallituksen kehittämä kieroutunut sotamentaliteetti on hyvin vakava asia, joka takaa yleisen mielipiteen lisääntyvän vastustuksen kaikkialla maailmassa. Kuten monien valtioiden edustajat korostivat Porto Alegren sosiaalifoorumissa, johon kokoontui parlamenttien edustajia kaikkialta maailmasta, meidän on vaadittava johtajiamme vastustamaan tiukasti sotaa ja tuomittava Bushin hallinnon uuden strategian sisältämä käsitys ehkäisevästä sodasta. Euroopan unionin toimielinten, jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden hallitusten on kieltäydyttävä osallistumasta millään tavalla Irakin vastaiseen sotaan, niiden alueella sijaitsevien sotilastukikohtien ja muiden laitosten käyttö mukaan luettuna, ja kieltäydyttävä lähettämästä sotilaita tai antamasta sotilaallisia tai taloudellisia voimavaroja, eikä tämä tarkoita Irakin hallituksen tukemista millään tavalla.
Meidän on myös huolehdittava siitä, että Irakin kauppasaarto lakkautetaan, sillä se on aiheuttanut vakavia vaikeuksia väestölle ja varsinkin lapsille. Erityisen merkittäviä ovat sellaiset toimet, joilla osoitetaan solidaarisuutta Irakin kansaa kohtaan, kuten Euroopan parlamentin valtuuskunnan vierailu Irakiin sekä 15. helmikuuta järjestettävät sodanvastaiset ja rauhaa tukevat mielenosoitukset. Meidän on torjuttava tämä epäoikeutettu sota, joka on selvä ilmaisu Yhdysvaltojen johtoasemasta, jota ohjaavat pääasiassa öljyä koskevat intressit sekä Yhdysvaltain ja Britannian sota- ja muu teollisuus.
Irakin sodan vastustaminen on tärkeää myös Israelin palestiinalaisalueiden miehityksen lopettamiseksi, Ariel Sharonin hallituksen määräämien väkivaltaisuuksien lopettamiseksi sekä tasapuolisen ja vakaan rauhan saavuttamiseksi vuoropuhelun avulla. Kansalaiset tahtovat rauhaa, tehkäämme siis kaikki työtä sen saavuttamiseksi, esittäkäämme toistuvasti vastalauseemme, närkästyksemme ja torjuntamme uuden uhkaavan Irakin sodan osalta.

Stenzel (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, Irakin selkkauksesta selviytymisessä eivät auta parlamentin vasemmiston "Ei sotaa" -kyltit tai vasemmiston ja oikeiston Amerikan-vastaiset reaktiot. Yksikään Euroopan unionin jäsenvaltio ei voi suhtautua välinpitämättömästi tähän selkkaukseen, eikä pitäisi olla tarpeen muistuttaa teitä tässä tilanteessa siitä, että koko selkkauksen syyllinen on Irak eikä Yhdysvallat. Kriisi ei ole syntynyt Yhdysvaltojen halusta aloittaa sota kyseisessä maailman kolkassa, vaan siksi, että Irakissa on edelleen vallassa despootti, jolla on hallussaan vaarallisia joukkotuhoaseita, ja joka on jo aiemmin osoittanut, ettei hän kaihda niiden käyttämistä.
(Keskeytyksiä)
Arvoisa herra, on olemassa riittäviä merkkejä siitä, että Saddam Hussein vetelee myös kansainvälisen terrorismin naruja ja rahoittaa terrorismia. En myöskään pidä oikeutettuna sanoa Yhdysvaltojen ja kansainvälisen yhteisön, johon Euroopan unionikin kuuluu, soveltavan kaksia eri sääntöjä. Eri sääntöjä ei sovelleta, eikä ole asiallista kysyä, mihin hyökkäykset kohdistuvat. Jokainen, joka vakavasti miettii tätä asiaa, tietää, että Pohjois-Korea voi olla hyvinkin vaarallinen valtio, mutta että sen osalta on toimittava toisin kuin Irakin kanssa.
Mielestäni vakavassa keskustelussa ei pidä esittää, että Yhdysvalloilla on käytössään joukkotuhoaseita, eikä vaatia sen aseistariisumista. Tällaisista puheista hyötyy ainoastaan Saddam Hussein, jonka tavoitteena on jakaa eurooppalainen ja amerikkalainen yleinen mielipide voittaakseen aikaa ja turvatakseen oma politiikkansa.
Jos Saddam Husseinilla ei ole mitään salattavaa, miksi hän ei pane korttejaan pöydälle? Miksi hän ei salli tiedemiestensä antaa tietoja ilman, että läsnä on kaitsijoita? Ei ole epäilystäkään siitä, etteikö avain kriisin rauhanomaiseen ratkaisuun ole Saddam Husseinilla. Hänen on toimittava asetarkastajien johtajan Blixin YK:n turvallisuusneuvostossa määrittämällä tavalla .
Loppujen lopuksi se tapa, jolla Euroopan unioni vastaa tähän haasteeseen on merkitykseltään ratkaiseva yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevien suunnitelmien uskottavuuden kannalta. Meidän on kerta kaikkiaan kyettävä toimimaan yhtenäisesti tässä asiassa. Tämä koskee sekä neuvoston kantaa Irakista että luonnollisesti myös parlamenttia, joten tuen täysin yhteistä päätöslauselmaa, jonka kenraali Morillon on neuvotellut ryhmämme puolesta.
Kannatamme kaikkia mahdollisia rauhanomaisia toimia, jotta Irak voidaan riisua aseista ja jotta se saadaan yhteistyöhaluiseksi. Pidämme YK:n toimia ensisijaisina. Lisäksi pidämme sitä, että Irak valmistaa raketteja, YK:n päätöslauselmien tosiasiallisena rikkomisena. Meitä itävaltalaisia huolestuttaa se, että Irak varastoi pernaruton kaltaisia aseita, ja tämän vuoksi tuemme kaikkia poliittisia ja diplomaattisia pyrkimyksiä löytää konfliktiin rauhanomainen ratkaisu.
Vaikka me itävaltalaiset pidämme kaikkein tärkeimpänä rauhanomaista edistymistä, olemme tietenkin täysin tietoisia siitä, että pienenä valtiona emme loppujen lopuksi pysty estämään ketään ryhtymästä sotatoimiin viimeisenä rauhan ja kansainvälisen turvallisuuden turvaamiskeinona. Käytännössä tämä merkitsee meidän kannaltamme sitä, etteivät itävaltalaiset joukot osallistu sotatoimiin, mutta itävaltalaisen perinteen mukaan me osallistumme sen sijaan rauhan ylläpitämiseen. Lisäksi se merkitsee sitä, että sotatoimiin osallistuvat lentokoneet eivät saa lentää Itävallan ilmatilassa. Turvallisuusneuvoston erityisesti sallimiin toimiin osallistuvat koneet saavat lentää ilmatilassamme. Tärkein seikka on siis, että Itävallan alueen ja ilmatilan suvereenius on taattava.
Tämän vuoksi kannatamme täysin puheenjohtajavaltion Kreikan yhteisten päätelmien sisältöä sekä parlamentin päätöslauselmaa, jonka toivomme olevan yhteisen tahdon ilmaus. Valitettavasti se kuitenkin edustaa vain pienintä yhteistä nimittäjää. Tuomitsen myös sen, että jotkut parlamentin jäsenet antavat Irakin käyttää itseään propagandavälineenä, sillä se on ristiriidassa parlamentin New Yorkiin Yhdistyneiden Kansakuntien päämajaan kohdistuvan selvitysmatkan kanssa. Kyse on merkittävästä tehtävästä, ja jos tälle valtuuskunnalle annetaan selvä viesti toimitettavaksi Saddam Husseinille, viesti olisi voitava viedä Bagdadiin asti.

Schulz (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, haluan esittää parlamentille neljä kysymystä. Aloitan valokuvasta, jonka olen nähnyt saksalaisissa ja ranskalaisissa lehdissä. Valokuvassa Yhdysvaltojen puolustusministeri Donald Rumsfeld kättelee ystävällismielisesti Saddam Husseinia Bagdadissa. Valokuva on otettu aikana, jolloin Rumsfeld oli presidentti Reaganin Lähi-idän suhteiden erikoislähettiläs. Voisiko olla, että Rumsfeld tuolloin keskusteli asetoimituksista?
(Keskeytyksiä)
Esitän toisen kysymyksen. Miksi Yhdysvaltain hallitus esittää todisteet vasta helmikuun 5. päivän jälkeen? Jos Yhdysvalloilla on näyttöä siitä, että Saddam Husseinilla on joukkotuhoaseita, sillä olisi velvollisuus esittää todisteet välittömästi asetarkastajille. Miksi vasta helmikuun 5. päivän jälkeen?
Seuraavaksi kolmas kysymykseni. Stenzelin mukaan Pohjois-Koreaan sovellettavat toimet ovat erilaisia kuin Irakin tapauksessa asianmukaiset toimet. Kertokoon hän meille mitä ne ovat! Yksi valtio, Pohjois-Korea, ilmoittaa rakentavansa ydinaseita. Ja Yhdysvallat vastaa: "Me neuvottelemme teidän kanssanne." Toisella valtiolla on ilmeisesti hallussaan joukkotuhoaseita, ja siihen Yhdysvallat vastaa: "Me emme neuvottele heidän kanssaan, me julistamme sodan." Onko tässä jotain logiikkaa vai onko kyse puhtaasta mielivallasta?
Esitän viimeisen kysymykseni. Eikö syyskuun 11. päivän jälkeen uutterasti työstetty terrorismin vastainen koalitio saattaisi tuhoutua harkitsemattomien sotatoimien takia? Eikö ole vaarana, että muslimimaiden johtajat, jotka olivat valmiit yhteistyöhön länsimaiden yhteisön kanssa, eivät Irakiin kohdistuvan hyökkäyksen jälkeen voisi jatka yhteistyötä terrorismin vastaisessa koalitiossa? Eikö ole myös vaarana, että siitä, mitä Stenzel ja muut nyt ajavat - ja ilmeisesti tekin, hyvä Morillon - voi tulla merkittävin terroristien värväämiskampanja muutamaan vuoteen?
Jos voitte vastata kaikkiin näihin kysymyksiin kielteisesti, voitte pitää itseänne onnekkaina. Pelkään pahoin, että joudutte vastaamaan niihin myöntävästi, ja tämän vuoksi maani hallitus on oikeassa todetessaan, että alue tarvitsee rauhaa jo tarpeeksi kokemansa sodan sijaan,.
Gemelli (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, arvoisa komission jäsen Patten, olemme varmasti kaikki tietoisia siitä vastuusta, joka maailmalla ja Euroopan unionilla on kehityksen, edistyksen ja rauhan takaamisessa kaikille kansoille. Pidän lapsellisena niiden veteraanipasifistien käytöstä, jotka väittävät vastustavansa sotaa ideologisin perustein ja asettuvat näin rauhan lähettiläiksi, ikään kuin kaikki muut olisivat sodanlietsojia. Me kaikkia haluamme rauhaa ja vastustamme sotaa, me kaikki vastustamme joukkotuhoaseita. Kuinka ammattipasifistit ajattelevat, että joukkotuhoaseet voidaan tuhota, jos Saddam Hussein ei kerro niiden sijainnista ja varastoista YK:n asetarkastajille? On vastuutonta väittää, että maailma olisi jakaantunut rauhaa puolustaviin ja sitä vastustaviin. Koko sivistynyt maailma, kaikki sivistyneet kansat, kaikki arvonsa tuntevat kansat vastustavat sotaa. Pyydän teitä tämän vuoksi olemaan jakamatta parlamenttia, sillä tässä tapauksessa erottelulla olisi tarkoitus pelkästään manipuloida yleistä mielipidettä.
Kuulun niihin, joiden mielestä YK:n asemaa on vahvistettava. Myös kansainvälisestä poliisitoiminnasta on päätettävä YK:ssa, siitä huolimatta, että YK:ta pitäisikin uudistaa perusteellisesti. Olen kuitenkin vakuuttunut myös siitä, että Jaltan huippukokouksen lähestymistapa olisi syytä lopultakin hylätä ja että koko maailmaa uhkaavia vaarallisia tilanteita koskevat keskustelut on käytävä kaikkien merkittävässä asemassa maailmassa olevien valtioiden kesken. Voimme osoittaa kiitollisuuttamme Yhdysvaltoja kohtaan monin tavoin, aivan kuten Yhdysvallatkin voi osoittaa tukeaan Euroopalle tuomatta tänne egoistista ja kapeaa taloudellista lyhytnäköisyyttään. On yhteisen edun, sekä Euroopan että Yhdysvaltojen edun mukaista, että meillä on mahdollisimman läheiset suhteet Venäjään. Oli viisas teko ottaa Venäjä mukaan Naton neuvostoon, ja meidän on jatkettava tällaista tulevaisuuteen suuntautuvaa menettelyä ja otettava Venäjä mukaan päätöksentekoon. Tämä on tärkeää Euroopan yhdentymisen kannalta, jonka on jatkuttava siten, että Balkanin maat liittyvät yksitellen unioniin ja kaikki muut jäsenyyshakemukset arvioidaan.
Haluan vielä toistaa, että Arabiliiton päätös hyväksyä YK:n päätöslauselma on merkittävä. Olisi tärkeää, että myös muslimijohtoiset valtiot hyväksyisivät sen, sillä meidän on eristettävä fundamentalistit, ääriliikkeet, totalitarismi ja imperialismi. Meidän on kerrottava koko maailmalle, että islaminusko on kunnioitettava uskonto ja että fundamentalismiin perustuva terrorismi on tuomittava ja torjuttava varauksetta. Me emme voi nyt sulkea pois sitä mahdollisuutta, että Saddam Hussein riisutaan aseista kansainvälisin poliisitoimin, mutta siitä päätetään YK:n päätöksellä sen jälkeen kun kaikkia asetarkastajien ehdottamia väkivallattomia vaihtoehtoja on kokeiltu, aivan kuten kenraali Morillon totesi. Lisäksi meidän olisi mielestäni kiitettävä Yhdysvaltoja siitä, että se on pitänyt huomion kohdistuneena Irakin tapaukseen ja että se nyt saattaa voimakkaan sotakoneistonsa valmiiksi toimimaan. Tilanne on täysin Yhdysvaltojen hallinnassa ja aseellinen konflikti on vältettävissä, jos Irak täyttää rauhan edellytykset. Tästä syystä Eurooppa on tähän asti ollut riippuvainen Yhdysvalloista, ja nyt sen on löydettävä oma roolinsa maailmassa. Tämä ei tarkoita pelkästään nopean toiminnan joukkojen perustamista vaan ennen kaikkea tehokasta ulkopolitiikan koordinointia.
Meidän on pyrittävä eriyttämään Euroopan tehtävät jokaisen tilanteen osalta, ei ainoastaan Irakin. Katson, että tätä varten meidän olisi kutsuttava äänestäjiensä vahvaan asemaan valitsema Ariel Sharon kansainväliseen Lähi-idän konferenssiin rauhanomaisen ratkaisun löytämiseksi kaikilla niillä alueilla, joiden on ensisijaisesti päästävä eroon vihan kulttuurista ja kannustettava keskinäistä kunnioitusta ja valtioiden elpymistä. Euroopan asema on merkittävä ja tulee yhä merkittävämmäksi, jos pystymme siirtämään eurooppalaisen kulttuurimme sekä Pohjois-Amerikkaan että Venäjälle. Se merkitsee vapauden kunnioittamista ja solidaarisuuden periaatteen vaalimista samanaikaisesti. Länsimainen kulttuuri joutuu kohtaamaan tulevaisuudessa valtavia haasteita, joista se selviytyy tiedostamalla vastuunsa ihmiskunnalle.¤¤¤¤¤
Poignant (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Yhdysvallat on peloissaan. Se on ollut peloissaan syyskuun 11. päivästä alkaen. Se on lietsonut sotaa kaikissa maanosissa. Sillä on vain vähän kokemusta sodasta omalla maaperällään, sillä viimeinen sota siellä käytiin 1860-luvulla. Tämän vuoksi se on peloissaan, ja kun valtio tai maanosa on peloissaan, se voi tehdä typeriä virheitä.
Yhdysvaltojen olisi kuunneltavaa vanhaa Eurooppaa, viisasta vanhaa rouvaa, joka on vuodattanut verta ja kyyneliä, vanhaa rouvaa, jonka Yhdysvallat pelasti diktatuurilta viisikymmentä vuotta sitten. Yhdysvallat kuunnelkoon Eurooppaa! Vanha rouva sanoisi: valitkaa kansainvälisen oikeuden turvin rauha, taipukaa YK:n päätöksiin, sopikaa uudesta YK:n kokouksesta, jota tarvitaan uuden päätöslauselman saamiseksi. Me tiedämme, että amerikkalaiset ovat vahvimpia. Meidän on pakko todeta se. Tämä ei ole kuitenkaan peruste yksipuolisuudelle. Tämä ei myöskään ole peruste, toimia tiukasti vain silloin, kun on kyse omien kansallisten etujen turvaamisesta. On todettava, että kansalaisten mielestä tämä haiskahtaa voimakkaasti öljyltä. Toiset sanovat, ettei tämä ole totta, mutta kyllä he sen haistavat ja tietävät, että kolme neljäsosaa maailman öljyvarannoista on kyseisellä alueella. Amerikka tarvitsee öljyä ja tulevaisuudessa Kiina tarvitsee öljyä. He tietävät, että näitä öljyvarantoja varmasti tarvitaan maidemme kehitykseen, mutta myös eteläisten maiden kehitykseen. Kyseessä ovat koko maailman varannot, mutta ensisijaisesti kyseisten maiden.
Lopuksi muutama sana nuorelle Euroopalle, meidän Euroopallemme, sille nuorelle tytölle, jota me kasvatamme. Tämä on sille totuudenhetki ja meidän on yhdenmukaistettava Euroopan unionin neljän jäsenvaltion ja yhden ehdokasvaltion kannat turvallisuusneuvostossa. Se, mitä maanantaina tapahtui, ei ole riittävää. Meidän olisi voitava koordinoida kantamme, jotta voimme yhdessä päättää, mitä teemme turvallisuusneuvostossa kahdella veto-oikeudellamme, ja ennakoida tulevaisuuttamme. Missään tapauksessa ei ole syytä luovuttaa, ei kokouksen eikä veto-oikeuden suhteen.

Poos (PSE).
Arvoisa puhemies, Yhdistyneiden Kansakuntien asetarkastajat tekevät hyvää työtä Irakissa. Jos he löytävät sellaisia kemiallisia tai biologisia aseita, joista ei ole ilmoitettu, heillä on oikeus tuhota ne. Jos he eivät niitä löydä, heidän velvollisuutensa on ilmoittaa siitä. Menettelyn aikana ja niin kauan kun tulokset ovat odotetun kaltaisia, Irak ei ole uhka kenellekään. Nykyisessä tilanteessaan se ei uskalla sytyttää sähikäistäkään. Ennalta ehkäisevän sodan aloittamiseen ei siis ole mitään syytä. Muutaman seuraavan päivän aikana Euroopan unionin jäsenvaltioiden pakottava velvollisuus on siis estää kansainvälisen oikeuden vastaiset yksipuoliset sotatoimet. Päätöslauselma 1441 sulkee pois automaattisen voimankäytön.
Tämän vuoksi on häpeällistä, että kollegat PPE-DE-ryhmässä ovat valinneet kaksiselitteisyyden tässä perustavaa laatua olevassa asiassa. Eivätkö he ole lukeneet saksalaisten piispojen episkopaalisessa konferenssissa antamaa lausuntoa, jonka mukaan - nyt tulee suora lainaus -: "ennalta ehkäisevä sota on hyökkäys, eikä sitä voida pitää oikeutettuna sotana"? En usko, että Saddam Hussein olisi manipuloinut piispoja. Eivätkö kollegat PPE-DE-ryhmässä ole ymmärtäneet kirkkojen vetoomusta kaiken mahdollisen tekemisestä ennalta ehkäisevän sodan välttämiseksi, sillä sota - jatkan lainausta - "tekisi tyhjäksi kansainvälisen oikeuden periaatteen olla turvautumatta voimankäyttöön ja heikentäisi loppujen lopuksi koko valtioiden välisen yhteisön järjestelmää"? Sosialistit eivät osaa ilmaista paremmin kuin piispat, mitä mieltä he ovat Washingtonin sotahaukkojen huudoista. Kristillisdemokraattisilla jäsenillä on vielä aikaa palauttaa tasapaino huomisessa äänestyksessä, ja olen varma, että kollega Morillon, joka on viisas mies, käyttää kaiken taivutteluvaltansa.
Souladakis (PSE).
Arvoisa puhemies, kansainvälinen poliittinen ilmasto on vähintäänkin myrskyisä. Tolstoita mukaillen ei ole liioiteltua sanoa, että ratkaistavanamme ei ole vähempää kuin sodan ja rauhan ongelma. Toisin sanoen se, mitä jotkut pitävät ongelmana, pitäisikö Saddam Husseinin jäädä vai lähteä, ei liity asiaan. Elämme vuoden 1979 Iranin ja Irakin välisestä sodasta alkaneen kriisin jälkimaininkeja. Kriisi jatkui Kuwaitissa ja jatkuu edelleen. Entiset liittolaiset ovat nyt vihollisia ja entiset viholliset liittolaisia.
Ja mitä me teemme asialle? Euroopan unionissa meidän on toimittava yhden periaatteen ja yhden poliittisen sitoumuksen mukaisesti. Periaatteen mukaan päätökset tekee YK:n turvallisuusneuvosto, ja poliittisen sitoumuksen mukaan meidän on toimittava YK:ssa yhteisenä rintamana. Yleisten asioiden neuvosto aloitti viime maanantaina määrittämällä Euroopan unionin valmiudet; toivokaamme, että nämä valmiudet vihdoinkin toteutuvat käytännössä.
Puhuessamme Euroopan ja Yhdysvaltojen välisistä asioista sanomme usein, että Yhdysvallat on liittolaisemme. Kyllä, näin on, ja tämän vuoksi me tuimme ja autoimme sitä Afganistanissa. Kaikesta Yhdysvaltojen politiikasta ei kuitenkaan automaattisesti pidä tulla eurooppalaista politiikkaa. Esitän yksinkertaisen kysymyksen. Oliko Clintonin Lähi-itää, Irakia ja muita valtioita koskeva politiikka sama kuin Bushin politiikka? Ei ollut. Tästä syystä Euroopan unionin poliittisen autonomian ja sen perustana olevien periaatteiden on aina oltava Yhdysvaltain ja Euroopan välisen kunnioituksen kulmakivenä.
Meidän on vastattava useisiin kriisinhallintoa koskeviin kysymyksiin. Muistanette, mitä sanoimme Lähi-idän kriisistä? Eikä kukaan kuunnellut meitä. Demokratia on ongelma Persianlahdella, Irakissa ja muuallakin, mutta nyt ei ole aika puuttua siihen. Haluan kuitenkin todeta, että demokraattiset muutokset Keski- ja Itä-Euroopassa, jossa meillä nyt on uusia kumppaneita, eivät syntyneet valitsemalla puolia ja osallistumalla konflikteihin. Ne perustuvat siihen, että osattiin perääntyä ja parantaa suhteita sekä tukea näitä valtioita ja kansakuntia niiden siirtymisessä demokratiaan.

De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja, lähes kaikki on sanottu tänään. Haluan kiittää puheenjohtajavaltiota Kreikkaa sen pyrkimyksistä ratkaista tilannetta, jossa nyt olemme. Euroopan parlamentti hyväksyy kenties huomenna yhteisen päätöslauselman Irakista, ja minä kannatan päätöslauselmaa. Olen kuitenkin tyrmistynyt siitä, kuinka maltillisesti siinä esitetään vähäinen yksimielisyys Yhdistyneiden Kansakuntien keskeisestä asemasta.
Vaikka puolustus ja turvallisuus selvästi ovatkin hallitusten välisiä asioita, katson, ettei maailman rauhaa ja vakautta voida rajata yhteen pilariin. Arvoisa korkea edustaja Solana, sanoitte, että valtava enemmistö eurooppalaisista vastustaa yksiselitteisesti sotaa. Me täällä parlamentissa kuitenkin häilymme kahden vaiheilla ja maksamme korkean hinnan, vaikenemme toisinaan tekopyhästi turvataksemme eurooppalaisen koheesion ja transatlanttiset suhteemme, vaikka olemme uskovinamme tiettyihin asioihin. Olemme uskovinamme, että se, ettei jotain ole olemassa, voidaan todistaa. Olemme uskovinamme, että torjumme terrorismia, vaikka kaikkien merkkien mukaan me pahennamme sitä. Olemme uskovinamme, että Irak on uhka koko maailmalle, vaikka valtio on tosiasiassa polvillaan. Olemme uskovinamme, että vain Irakilla on joukkotuhoaseita, vaikka koko alue on varsinainen ruutitynnyri. Olemme uskovinamme, että Irakin rajoille kerätyt 150 000 miestä ovat siellä vain painostaakseen Saddam Husseinia. Kuten Poignant totesi, olemme uskovinamme, ettei tämä sota haiskahda pahasti öljyltä ja että Bushin todellinen tavoite on Irakin palauttaminen irakilaisille. Olemme myös uskovinamme, että demokratiaa voidaan rakentaa väkisin alueella, joka on täynnä miinoja ja pommeja. Olemme myös uskovinamme, ettemme joudu rikoskumppaneiksi verilöylyyn ja että kansainvälisen oikeuden välittäjänä YK:lla on puolueeton asema, eikä se joudu kauhistuttavan paineen kohteeksi.
Arvoisa puhemies, minua hävettää tällainen!

Theorin (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa korkea edustaja Solana, sota ei ole koskaan sellainen välttämättömyys, johon on vain alistuttava. Ihmiset päättävät aloittaa sodan ja ihmiset voivat sen myös lopettaa. Sota ei voi koskaan olla oikea tapa tuhota joukkotuhoaseita tai torjua terrorismia. Olemme sellaisen sodan partaalla, jolla olisi tuhoisia seurauksia Irakin kansalle, koko alueelle ja koko maailmalle. Me emme voi tässä tilanteessa vaieta sotaan liittyvistä oikeudellisista ja moraalisista ongelmista.
Kaikkien poliitikkojen olisi pohdittava, mihin Irakin sota voi johtaa. Miljoonat ihmiset joutuisivat pakenemaan maasta, eivätkä naapurimaat pysty huolehtimaan pakolaisista. Sota voisi laajeta Israeliin ja Palestiinaan ja länsimaiden vastustus voi kasvaa ja lisätä terroristihyökkäyksiä. Irakin 23-miljoonainen kansa tarvitsisi hyvin laajoja humanitaarisia avustustoimia. Olisiko se tämän arvoista?
Irakin sodassa ei ole kyse Saddam Husseinin diktatuurista tai YK:n päätöslauselmien rikkomisesta. Jos näin olisi, Yhdysvallat, YK ja EU osallistuisivat moniin sotiin ympäri maailmaa: esimerkiksi Saudi-Arabiassa ja Israelissa vain joitakin mainitakseni. Todellisuudessa siinä on kyse vallasta öljyyn ja alueeseen.
Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirja sallii voiman käytön rauhan turvaamiseksi vain viimeisenä keinona, kun kaikki muut mahdollisuudet on jo käytetty. Vain turvallisuusneuvosto voi päättää voiman käytöstä. Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirja tai kansainvälinen oikeus eivät kuitenkaan oikeuta voiman käyttöä ehkäisevässä tarkoituksessa. Ennalta ehkäisevä sota perustuu katujen lakiin, vahvimman oikeuteen, joka kumoaa maailman perustana olevan kansainvälisen oikeuden. EU:n on vastustettava tätä voimakkaasti. Saddam Husseinin tuhoisa politiikka ei ole oikeutettua. Hänen joukkotuhoaseensa ja muut joukkotuhoaseet on hävitettävä, myös Yhdysvaltojen, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Israelin joukkotuhoaseet, mutta emme koskaan ole suositelleet voiman käyttämistä tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Annetaan asetarkastajille tarvittava aika ja käytetään aika EU:n, arabivaltioiden, Venäjän ja YK:n väliseen yhteistyöhön rauhanomaisen ratkaisun löytämiseksi.

De Rossa (PSE).
Arvoisa puhemies, edessäni on juliste, jossa sanotaan ei sodalle. Sanon ei yksipuoliselle sodalle. En ole pasifisti, vaikka mielestäni pasifismissa ei ole mitään väärää, mutta olen hyvin huolissani niistä vaikutuksista, joita yksipuolisella sodalla Irakia vastaan on tulevaisuuden maailmanjärjestykseen ja maailmaan, jossa elämme, jos emme täällä parlamentissa ota asiaan selvää kantaa. Jos kansainvälistä oikeutta ei hallita YK:n kautta, meillä ei ole kansainvälistä oikeutta. Me emme voi sallia sitä, että maailman voimakkain valtio, joka pitää itseään sotilaallisesti voittamattomana, päättää hyökkäyskohteistaan, aseistariisunnan kohteista ja hyökkäyksen ajankohdasta. Tämä johtaisi anarkiaan; sen jälkeen yksikään valtio maailmassa ei olisi turvassa, varsinkaan sellainen pieni valtio, jota edustan parlamentissa.
Sota merkitsee politiikan epäonnistumista. Yhdistyneillä Kansakunnilla on mahdollisuus - asetarkastajat ovat tehneet tämän selväksi tällä viikolla antamassaan raportissa - riisua Saddam Hussein aseista rauhanomaisin keinoin, jos aikaa annetaan riittävästi ja jos Saddam Hussein suostuu yhteistyöhön asetarkastajien kanssa. Me puhumme ajan antamisesta asetarkastajille; kyseessä ei ole luvan antaminen Saddam Husseinille säilyttää joukkotuhoaseensa, jos hänellä sellaisia on.
Suhtaudun karsaasti liberaalien ryhmän johtajan Watsonin pyrkimykseen halventaa minun ja kollegojeni motiiveja matkustaa Bagdadiin tällä viikolla. Tarkoituksemme on pyrkiä taivuttelemaan niitä viranomaisia, joita meillä on mahdollisuus tavata, toimimaan aktiivisesti yhteistyössä asetarkastajien kanssa. Tahdomme myös nähdä omin silmin, mitä vaikutuksia pakotteilla on varsinkin irakilaisiin lapsiin.
Lopuksi, vaikka tiedän että aika käy vähiin, haluan esittää kaksi lyhyttä huomautusta. Asetarkastajat eivät ole raportoineet mistään yhteyksistä kansainväliseen terrorismiin. Ei ole saatu mitään näyttöä siitä, että Saddam Husseinilla olisi joukkotuhoaseita - pikemminkin päinvastoin. Meidän on annettava tarkastajille lisää aikaa.

Menéndez del Valle (PSE).
Arvoisa puhemies, sota on vakava asia. Erasmus Rotterdamilaisen mukaan sota on suloista sille, joka ei sitä tunne. Uskon, että meidän olisi tuomittava tekopyhyyteen, kaksinaismoraaliin, puolitotuuksiin ja varsinaisiin vääristelyihin turvautuvat, jotka haluavat saattaa meidän sotaan.
Emme voi hyväksyä vaikuttavia puheita, joissa terrorismin, toisin sanoen Al Qaidan, aidon torjumisen sijaan levitetään harhaluuloja oletetuista valtaideologioista ja ylivallasta, joka rinnastuu militarismiin, kun puhuja samaan aikaan kerskuu maailman parhaalla armeijalla.
Niiden, jotka syyttävät Irakin diktaattoria siitä, että tämän vuoksi maailma on jatkuvassa hälytystilassa ja kaaoksessa, olisi mentävä itseensä ja pohdittava kuka todella edustaa valtaideologiaa ja ylivaltaa ja saa aikaan jatkuvan hälytystilan maailmassa.
Meidän pitäisi mielestäni kuitenkin olla tyytyväisiä siihen, että sodanvastainen liike jäsenvaltioissa kasvaa jatkuvasti. Meidän olisi oltava tyytyväisiä myös kenraali Schwarzkopfin esittämän kaltaisiin kantoihin. Erasmuksen lähestymistavan mukaan hän on syyttänyt puolustusministeri Rumsfeldiä armeijan aliarvioimisesta ja sodan syttymisen ihannoimisesta. Myös demokraattien senaattori Joseph Biden on syyttänyt Bushia suurimman Amerikan-vastaisen liikkeen synnyttämisestä kolmeenkymmeneen vuoteen.
Myös Italian pääministeri Silvio Berlusconi sanoi juuri kannattavansa rauhaa, mutta ettei hän voi ottaa vastuuta perääntymisestä turvallisuutta, vapautta ja demokratiaa uhkaavien tahojen edessä. Uskon, että tällaisilla viisasteluilla me vaarannamme itse vapautemme, demokratiamme ja periaatteemme sekä tietenkin turvallisuutemme, sillä yhteisö, joka hyväksyy valheet ja vääristelyt hallitakseen öljymarkkinoita, antautuu imperialistisille strategisille oikuille ja heikentää itse itseään keskipitkällä aikavälillä. Näin ollen se myös vaarantaa koheesion ja turvallisuuden.

Karamanou (PSE).
Arvoisa puhemies, jos Euroopan hallitukset eivät pääse sopuun yhteisestä kannasta - ja puheenjohtajavaltio Kreikka ansaitsee kunniaa tunnollisista pyrkimyksistään tämän suhteen - meidän on esitettävä selvä, kovaääninen ja yhtenäinen vastustuksemme öljysodalle ja yksipuolisille sotatoimille, jotka uhmaavat kansainvälistä oikeutta, YK:n päätöslauselmia ja yleistä mielipidettä kaikkialla maailmassa. Kyllä, arvoisa korkea edustaja Solana, meidän on annettava YK:n asetarkastajille sitä mitä he pyytävät: aikaa, rahaa, voimavaroja ja tietoja. Meidän on annettava rauhalle vielä mahdollisuus. Valitettavasti sota ja väkivalta ovat teidän alaanne, päätöksentekoa johtavien miesten alaa, kun taas sodan uhrit ovat pääasiassa naisia ja lapsia. Olemme toistuvasti korostaneet naisten oikeuksien ja tasa-arvoasioiden valiokunnassa tarvetta ratkaista konfliktit rauhanomaisin keinoin. Sota Irakin kanssa ei merkitse pelkästään diplomatian ja politiikan täydellistä epäonnistumista, se merkitsee myös sitä, että olemme luopuneet omista arvoistamme ja omasta kulttuuristamme. Se merkitsee sitä, että vanhalla Euroopalla ei ole esittää uutta vaihtoehtoa Yhdysvaltojen ajamalle väkivallan filosofialle ja kulttuurille. Euroopan johtajilla on valtava vastuu tässä ratkaisevassa vaiheessa.

Izquierdo Rojo (PSE).
Arvoisa puhemies, minulla on perusteltuja epäilyksiä siitä, että Irakin kriisin osalta pääministeri Aznar on tehnyt Bushin hallinnon kanssa salaisia sotilaallisia sitoumuksia.
Voin esittää Euroopan parlamentille todisteeksi tästä lukuisia pääministeri Aznarin merkittäviä julkisia lausuntoja Espanjassa. Hän on ilmaissut tiedotusvälineissä ehdottoman tukensa Bushille ja yksipuoliselle hyökkäykselle. Osoittaako tämä lojaalisuutta Euroopan unionia kohtaan? Onko tällaisen poikkeaminen eurooppalaisesta kannasta lojaalia? Ovatko pääministeri Aznarin televisioidut lausunnot, joissa hän esittää ehdottomasti tukevansa Bushia yksipuolisessa hyökkäyksessä, lojaaleja? Ovatko ne lojaaleja, kun otetaan huomioon, että me tiedämme hyökkäyksen olevan vastoin kansainvälistä oikeutta ja Yhdistyneiden Kansakuntien peruskirjaa?
Arvoisa puhemies, haluan myös tehdä selväksi, ettei edes hänen oma valtionsa tue häntä tässä eikä kannata tätä kantaa. Valtava enemmistö espanjalaisista vastustaa yksipuolista hyökkäystä. Espanja vastusti aikanaan yksipuolista hyökkäystä Libyaan ja Panamaan ja tukee nyt täysin yhteistä eurooppalaista kantaa.
Arvoisat neuvoston ja komission edustajat, onko pääministeri Aznar tiedottanut teille ehdottomasta yksipuolisesta tuestaan Bushille?
Kollega Galeoten suositukset ovat merkityksettömiä, jollei niitä ensin sovelleta Aznariin.

Solana
Arvoisa puhemies, haluan aluksi kiittää lukuisia parlamentin jäseniä, jotka ovat osallistuneet kanssani tähän istuntoon, heidän lujuudestaan ja periksiantamattomuudestaan. Kiitos teille.
Haluan puhua lyhyesti ja ylittämättä minulle osoitettua aikaa selittääkseni useita asioita. Ensinnäkään ei ole epäilystäkään siitä, etteikö tämä ole vaikea keskustelu. Keskustelu kattaa enemmän kuin Euroopan unionin ulkopolitiikan ytimen. Tällä uudella maailman tilanteella voi epäilemättä olla tulevaisuuteen sellaisia vaikutuksia, joita on vaikea tänään ennakoida. Haluan kuitenkin sanoa, ettei meidän pidä vajota pessimismiin Euroopan unionin kyvyttömyydestä vahvistaa yhteistä kantaa. Me puhumme sellaisista vakavista asioista kuin sota ja rauha. Puhumme jostakin äärimmäisen vakavasta asiasta, elämästä ja kuolemasta. Tämän vuoksi onkin luonnollista, että parlamentin jäsenet puhuivat niin eri tavoin ja että myös hallitukset ovat toisinaan sanoneet niin erilaisia asioita. Tästä on seurauksena se, että päätöstä sodasta ja rauhasta, elämästä ja kuolemasta, on hyvin vaikea tehdä äänestämällä tiettynä päivänä.
Sota ja rauha, elämä ja kuolema ovat valtioille kuuluvia asioita, eikä yksikään valtio ole koskaan valmis antamaan toisen valtion päättää sen velvollisuudesta ryhtyä sotaan tai vastaavasti päättämään itse toisen valtion velvollisuudesta ryhtyä sotaan. Sanon tämän Euroopan unionin kannalta.
Toiseksi uskon, että jos palautamme mieliimme viime vuoden elokuun lopun ja syyskuun alun, suurin osa tämän parlamentin jäsenistä uskoi peloissaan tai kauhuissaan meidän joutuvan todistamaan yksipuolista hyökkäystä Irakiin. Monien valtioiden, Euroopan unionin jäsenvaltioiden enemmistön painostus, oli ankaraa, hyvin ankaraa. Meidän on myös annettava tunnustusta Ison-Britannian pääministerin Tony Blairin rohkeudelle kyseisenä aikana. Yhdessä me onnistuimme siinä, että sotatoimet, jotka silloin vaikuttivat ilmeisiltä, saatettiin Yhdistyneiden Kansakuntien tarkasteltavaksi. Viime vuoden syyskuussa Irakin asia, jota siihen asti oli käsitelty Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston ulkopuolella, YK:n toimien ulkopuolella, saatettiin Yhdistyneiden Kansakuntien käsiteltäväksi. Päätöslauselmasta 1441 keskusteltiin seitsemän pitkää viikkoa. Koko tätä toimintaa johtivat kiistatta eurooppalaiset valtiot, jotta saataisiin aikaan yksimielisesti hyväksytty päätöslauselma.
On hyvin kauan siitä, kun näin merkittävä päätöslauselma on edellisen kerran hyväksytty yksimielisesti, ja esimerkiksi Syyrian kaltaiset valtiot, ja kuten jo aluksi sanoin, muutaman päivän kuluttua myös Arabiliitto ja arabivaltiot tukivat yksimielisesti päätöslauselmaa 1441.
En usko, että eurooppalaiset olisivat yksin vastuussa päätöslauselmasta 1441, mutta olisi vähättelyä olla toteamatta, että meillä on ollut tärkeä panoksemme päätöslauselman 1441 aikaansaamisessa. Arvioikaamme siis uudelleen pessimismimme tai optimismimme: toimemme ovat olleet merkittäviä ja ne ovat sitä edelleen. Päätöslauselmalla 1441 velvoitettiin asetarkastajat Blix ja ElBaradei laatimaan raportti. He olivat niin ystävällisiä, että suostuivat eilen pidettyyn videokonferenssiin Euroopan parlamentin puhemiehen kanssa. Parlamentin jäsenille on tiedotettu Blixin kanta. Teillä on syvällistä tietoa hänen ajatuksistaan, ei pelkästään hänen julkisuudessa esittämistään lausunnoista vaan myös siitä, mitä hän sanoi videokonferenssissa. Kaikki parlamentin jäsenet tietävät, että Blix, joka muuten on merkittävä eurooppalainen henkilö ja kuten hän itse eilen totesi, eurooppalaisiin arvoihin uskova henkilö, puhui teille eilen tiettyä pessimismiä tuntien. Tämä pessimismi ei perustunut tietämättömyyteen, sillä kyseessä on viisas mies, joka on toiminut joukkotuhoaseita koskevien tarkastusten parissa jo useita vuosia. Hän oli jokseenkin pessimistinen tunnustaessaan, ettei hänen toivomaansa yhteistyötä ole ollut. Taitojensa, kokemuksensa ja suurpiirteisyytensä perusteella hän oli odottanut enemmän yhteistyötä.
Ensimmäinen tulos tästä toiminnasta, ensimmäinen raportti, joka meillä on käsissämme, ei tyydytä meitä siltä osin kuin on kyse yhteistyöstä, jota Saddam Husseinin ja hänen hallituksensa tekivät asetarkastajien kanssa. Tästä kaikesta huolimatta meidän on jatkettava, ja tämän vuoksi olemme pyytäneet Euroopan unionin jäsenvaltioita antamaan kaiken mahdollisen tuen asetarkastajille. Haluan korostaa tätä: minkälaista apua me voimme antaa? Kolmen tyyppistä apua: meidän on annettava lisää aikaa, aineellista tukea, toisin sanoen lisäresursseja, jos sellaisia tarvitaan, sekä tukea tiedottamiseen ja tiedusteluun.
Toinen saavutus eilen oli se, että olemassa olevaa näyttöä, joka toistaiseksi on jaettu vain harvoille henkilöille, joista osa on Blixin kollegoja, käsitellään Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvostossa 5. helmikuuta. Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto on näin ollen edelleen keskustelun keskipisteessä, ja uskon, että Euroopan valtioilla on ollut sormensa tässä pelissä, ei ehkä yksinomaan, mutta merkittävässä määrin.
Painostus on siis dynaamista ja sitä on jatkettava - ja asetarkastajat pyytävät meitä jatkamaan sitä ?samanaikaisesti kun turvallisuusneuvostossa käydään dynaamista poliittista keskustelua, joka vie aikaa. Istuntoja pidetään lisää ja Euroopan parlamentti tutkinee muutaman päivän sisällä Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston laatimia raportteja. Asetarkastajat esittävät toisen raporttinsa 14. helmikuuta ja silloin näemme, kuinka tilanne kehittyy.
Kuten arvoisat parlamentin jäsenet voivat kuvitella, olen jatkuvasti yhteydessä moniin ihmisiin, moniin merkittäviin turvallisuusneuvoston jäsenvaltioihin, Euroopan ulkopuolisiin valtioihin ja turvallisuusneuvoston ulkopuolisiin maihin. Arvoisat parlamentin jäsenet, jotka seuraavat asiaa yhtä tarkasti kuin minä, muistavat varmasti, että merkittävimmät arabivaltiot kokoontuivat muutama päivä sitten Ankarassa. Kehotan teitä lukemaan kokouksessa annetun julkilausuman. Julkilausuma ei juurikaan poikkea Euroopan unionin maanantaina antamasta julkilausumasta, pikemminkin päinvastoin, tosin se ei ole ehkä aivan yhtä tiukka.
Me teemme oikeansuuntaista työtä. Saavutammeko hyvän tuloksen? Se jää nähtäväksi, mutta dynaaminen politiikkamme on niin vahvaa, ettei kukaan olisi osannut odottaa sellaista muutama kuukausi sitten. Meidän on siis jatkettava työtä, jatkettava tätä yhteistyötä turvallisuusneuvoston muiden jäsenten kanssa, jatkettava yhteistyötä muiden valtioiden kanssa ja keskenämme, jotta voisimme lopulta löytää, kuten alussa sanoin, ratkaisun tähän äärimmäisen vakavaan konfliktiin. Sillä ei ole epäilystäkään siitä, etteikö joukkotuhoaseiden lisääntyminen ole merkittävä asia, jota meidän eurooppalaisten on käsiteltävä tulevina vuosina ja johon meidän on suhtauduttava asian vaatimalla vakavuudella. Uskon, ettemme me aina ole riittävän varuillamme sen mahdollisten seurausten suhteen, mutta toivon, että tässä tapauksessa löytyy hyvä ratkaisu.
Olen joka tapauksessa aina valmis saapumaan Euroopan parlamentin kuultavaksi, olipa läsnäolijoita kuinka paljon tahansa, jotta voisimme edistyä asiassa ja selviytyä meitä kaikkia kohtaavista vaikeuksista, niin hyvässä kuin pahassa, tällä historiallisella, hetkellä. Toivokaamme kuitenkin hyvää.
Puhemies. -
Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä

Maes (Verts/ALE).
Euroopan parlamentin on ilmaistava selkeästi vastustavansa sotaa keinona riisua Irak aseista, sillä suurin osa unionin kansalaisista vastustaa sotaa. YK on näyttänyt meille tietä: aseistariisunta tapahtuu tarkastusten kautta ja vaatimalla vastauksia tarkastajien kysymyksiin. Kaiken tulevan toiminnan on tapahduttava YK:n nimissä. 
Ihmisoikeuksien kunnioittaminen on kuollut kirjain muissakin valtioissa; myös muissa valtioissa on joukkotuhoaseita, esimerkiksi Iranissa, Pakistanissa, Pohjois-Koreassa ja Intiassa.
On mahdotonta ajatella, että supervalta pystyisi yksipuolisesti ratkaisemaan ongelman sotilaallisia keinoja käyttäen. Poikkeusta ei oikeuta se, että Persianlahden sota heikensi Irakia kymmenen vuotta sitten ja että valtiolla on öljylähteitä. 
Ratkaistavana on useita muitakin ongelmia, kuten Palestiinan, Lähi-idän ja Kashmirin tilanne.
Kansansa ihmisoikeuksien tunnustamista odottavat Irakin kurdien lisäksi myös Syyriassa, Turkissa ja Iranissa asuvat kurdit. Saddamia on painostettava niin kauan kunnes maan hallitus kaatuu tai taipuu noudattamaan kansainvälisen oikeusjärjestyksen periaatteita. Diktaattorin aseistaminen käy pitkällä aikavälillä kalliiksi, kuten ovat huomanneet venäläiset ja amerikkalaiset, mutta myös englantilaiset, ranskalaiset ja saksalaiset, jotka syyllistyivät siihen Saddamin sotiessa Irania vastaan. 
Kestävä rauha saadaan aikaiseksi aseistariisunta- ja kehitysyhteistyötoimin. Irakin öljyvarat eivät muuta asiaa.

Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat Pohjois-Korean vetäytymisestä ydinsulkusopimuksesta. 
Neuvoston puheenjohtaja Yiannitsis antaa seuraavaksi julkilausuman.

Yiannitsis
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, Euroopan unioni on erittäin huolestunut kolmen viime kuukauden tapahtumista Korean niemimaalla. Koko kansainvälisen yhteisön on tehtävä kaikki voitavansa pysäyttääkseen kaikki toimet, joilla pyritään saamaan ydinaseita Pohjois-Korean käyttöön, palauttaakseen ennalleen Pohjois- ja Etelä-Korean välisen auringonpaistepolitiikan ja varmistaakseen, että Pohjois-Korea integroituu kitkattomasti kansainväliseen yhteisöön. Käsittääkseni korkea edustaja Solana viittasi viime istuntojaksolla Kiinan, Japanin, Etelä-Korean ja Yhdysvaltain välisiin puhelinkeskusteluihin kriisin syvenemisen johdosta. Euroopan unioni on valmis ja halukas osallistumaan parhaillaan käytävien neuvottelujen tukemiseen. Se ei kuitenkaan ole valmis antamaan kenellekään mahdollisuutta kyseenalaistaa ydinasevalvontaa ja ydinsulkua koskevaa kansainvälistä toimintakehystä. Mielestämme kaikki ydinaseohjelmat ovat vakava uhka maailmanrauhalle ja herkälle ympäristön tasapainolle, olipa niiden tarkoitus sitten rauhanomainen tai jokin muu valvomaton tarkoitus, johon valitettavasti sisältyy ydinaseiden mahdollinen kauppa. 
Haluan ensiksi kuvailla ongelman muuttujia ja taustaa, jotta voimme kaikki tarkastella asiaa samoista lähtökohdista. Toteuttaessaan nykyistä ydinaseohjelmaansa Pohjois-Korea on rikkonut joko suoraan tai välillisesti kaikkia kansainvälisiä sopimuksia, joiden sopimuspuoli se on. Lisäksi se on todennut, että sillä on oikeus tähän. Pohjois-Korea on näin jättänyt täyttämättä ainakin neljässä sopimuksessa sille asetetut velvoitteet, eli ydinsulkusopimuksen, IAEA:n turvavalvontasopimuksen, Korean niemimaan ydinaseriisuntaa koskevan yhteisen julistuksen sekä puitesopimuksen velvoitteet. Viimeksi mainitun puitesopimuksen rikkomisella horjutetaan sovittua öljytoimituksia koskevaa KEDO:n toimintakehystä. Pohjois-Korea on jättänyt huomiotta kansainvälisen yhteisön vaatimukset ja ehdotukset siitä, että valtio keskeyttäisi selvästi ja avoimesti ydinaseohjelmansa toteuttamisen, ja ainoastaan kärjistänyt tilannetta karkottamalla IAEA:n tarkkailijat maasta vastauksena sille, että KEDO-sopimuksen öljytoimitukset keskeytettiin. KEDO-sopimuksessa todetaan, ettei Pohjois-Korealle toimiteta öljyä, jos se toteuttaa samalla ydinaseohjelmaansa. Lisäksi Pohjois-Korea on käynnistänyt uudelleen ydinreaktorinsa toiminnan. 
IAEA vaati Pohjois-Koreaa päästämään tarkkailijat maahan uudestaan, johon Pohjois-Korea vastasi ilmoittamalla vetäytyvänsä ydinsulkusopimuksesta, mikä on erittäin ikävä ja huolestuttava asia, erityisesti nyt, kun Yhdysvallat oli sanojensa mukaan halukas neuvottelemaan asiasta. Euroopan unioni on antanut useita julkilausumia, joissa se on ilmaissut syvän huolensa tilanteesta. Se on kehottanut Pohjois-Koreaa pyörtämään välittömästi päätöksensä ydinsulkusopimuksesta vetäytymisestä ja päästämään IAEA:n tarkkailijat maahan. Se on myös todennut pyrkivänsä rauhanomaiseen ratkaisuun pääasiassa yhteistyössä Yhdysvaltain kanssa mutta toimimalla myös Pohjois-Korean tilanteen vaikutuksille alttiimpien maiden kanssa alueella. Tavoitteemme on ratkaista ongelma mahdollisimman nopeasti, ja tästä syystä yleisten asioiden neuvoston eilisessä kokouksessa keskusteltiin Pohjois-Korean äskettäisistä tapahtumista ja kansainvälisistä toimista tilanteen helpottamiseksi ja ratkaisun löytämiseksi. Lisäksi keskusteltiin siitä, mitä edellytyksiä liittyy unionin korkean tason valtuuskunnan lähettämiseen Pjongjangiin. 
Eilisessä kokouksessa sovittiin periaatteessa siitä, että valtuuskunnan lähettäminen on hyvä asia. Lähes kaikki korostivat, että Pohjois-Korea on saatava mukaan prosessiin mahdollisimman korkealla tasolla niin, että ?im Jong Il osallistuu siihen henkilökohtaisesti. Kokouksessa päätettiin, että valtuuskunnan lähettämisen edellytyksistä, aikataulusta ja valtuuskunnan kokoonpanosta päätettäisiin lähitulevaisuudessa ja että sillä välin tärkeimpiin osapuoliin ja kollegoihin oltaisiin tiiviissä yhteydessä. Jos aiomme toimia näillä ehdoilla rauhanomaisen ratkaisun saavuttamiseksi, mielestäni yksi tärkeimmistä asioista on ottaa huomioon turvallisuutta koskevat Pohjois-Korean huolenaiheet ja pyrkiä vakuuttamaan valtio tarjoamalla sille tarvittavat turvallisuustakeet. 
Kansainvälisen yhteisön on keskityttävä Pohjois-Korean ja alueen muiden valtioiden välisten suhteiden normalisointiin. Tällaisia toimia on lisättävä ja on muistettava, että Pohjois-Korean kansalaiset tarvitsevat apua päivittäisessä eloonjäämistaistelussaan energiavarojen puutteen kourissa. Pohjois-Korea on mahdollista saada perääntymään aikeissaan ilman kasvojen menetystä, kun harjoitetaan suostuttelupolitiikkaa ja toteutetaan toimia Pohjois-Korean tarpeisiin ja huolenaiheisiin vastaamiseksi. Tämä on tehokkain etenemistapa. Pohjois-Korean on puolestaan ymmärrettävä, että ydinsulkusopimus ja IAEA:n turvavalvontasopimus ovat jokaisen maan ja jokaisen kansan intressien mukaiset ja kaikkien on noudatettava niitä. Tuemme IAEA:ta ja sen aiheesta antamia päätöslauselmia. Ydinaseiden kehittäminen ei ole tehokasta puolustuspolitiikkaa. Molempia osapuolia hyödyttävien rauhanomaisten ja avointen yhteistyösuhteiden kehittäminen kaikkien maailman maiden kanssa on mielestäni huomattavasti tehokkaampi tapa toimia. Euroopan unioni toimii näin, ja sillä onkin aina ollut hyvät suhteet Pohjois-Koreaan. 
Kehotamme jälleen Pohjois-Koreaa harkitsemaan päätöstään uudelleen ja täyttämään kaikki kansainvälisistä sitoumuksista johtuvat velvoitteensa. Haluan lisäksi todeta, että suhtaudumme erittäin myönteisesti kansainvälisen yhteisön Pohjois-Korean tilannetta koskevaan toimintatapaan, sillä yhteisö on pysynyt tiukkana ja yhdistänyt voimansa yhteisen päämäärän saavuttamiseksi. Euroopan unioni jatkaa päättäväisesti humanitaarisen avun toimittamista Pohjois-Koreaan ja unionin toimivaltaiset toimielimet jatkavat keskustelua siitä, mikä unionin tuleva tehtävä on rauhanomaisen ratkaisun tukemisessa. Tuemme kaikkia toimia demokraattisten periaatteiden noudattamisen varmistamiseksi kaikkialla maailmassa ja odotamme tällaisia toimia toteutettavan, sillä näin on mahdollista edistää talouskehitystä ja rauhanomaisia kansainvälisiä suhteita, kuten historia on meille opettanut useissa maissa ja useilla alueilla maailmassa.

Nielson
Arvoisa puhemies, vain kolme vuotta sitten Korean niemimaan tulevaisuus näytti kaikkien mielestä huomattavasti aiempaa valoisammalta. Pohjois-Korea, joka on perinteisesti pysytellyt erillään lähes kaikista muista maista ja suhtautunut aina vihamielisesti Etelä-Koreaan, oli jo muutaman vuoden ajan kärsinyt erittäin vakavista taloudellisista ongelmista. Pjongjang joutui vihdoin pyytämään kansainväliseltä yhteisöltä ruoka-apua ja lääkkeitä sekä apua useiden tuhoisien tulvien jälkien korjaamisessa. 
Kansainvälinen yhteisö toimitti apua, jonka jälkeen Pjongjangin hallituksen asenne vaikutti muuttuvan ystävällismielisemmäksi, mikä antoi toivoa edes pienestä ja hitaasta muutoksesta. Sen jälkeen, kun Kim Dae Jung valittiin 1990-luvun lopulla Etelä-Korean presidentiksi, maa selvisi talouskriisistä ja pyrki vakiinnuttamaan auringonpaistepolitiikan eli normalisoimaan Pohjois-Korean suhteet. 
Pjongjangissa vuonna 2000 järjestetty presidentti Kim Dae Jungin ja Pohjois-Korean johtajan Kim Jong Ilin välinen huippukokous lisäsi toiveita rakentavasta kehityksestä. Tästä syystä suurin osa EU:n jäsenvaltioista loivat tai palauttivat ennalleen diplomaattiset suhteet Pohjois-Koreaan, jos ne eivät näin jo olleet tehneet, ja sopivat avun lisäämisestä. Lisää apua luvattiin, jos Pohjois-Korea jatkaisi varovaista lähentymistä ulkomaailmaan.
Pääministeri Göran Perssonin johdolla toukokuussa 2001 tapahtunutta EU:n korkean tason vierailua Pjongjangiin pidettiin seuraavana merkittävänä askelena muun muassa ihmisoikeuksia koskevan orastavan vuoropuhelun vahvistamisessa. Vierailun ansiosta Pohjois-Korea lupasi jatkaa ydinasekokeita koskevan kiellon noudattamista. 
Tämän jälkeen edistystä ei kuitenkaan ole tapahtunut paljonkaan. Poliittisen tason yhteydet Pohjois- ja Etelä-Korean välillä, perheiden jälleennäkemiset ja yrityskontaktit jatkuivat, mutta luvattua toista huippukokousta ei järjestetty. Toiveet sovinnosta olivat olemassa, mutta viimekesäiset partioveneiden selkkaukset osoittavat, kuinka hauraat nämä toiveet ovat. 
Myös Japani otti merkittävän askelen eteenpäin vuoropuhelun avaamiseksi suhteiden normalisoinnista, kun Japanin pääministeri Koizumi vieraili Pjongjangissa viime elokuussa lähes 60 vuotta sen jälkeen, kun japanilaiset miehittäjät poistuivat Koreasta. Vierailun aikana johtaja Kim Jong Il myönsi, että vuosien aikana maahan oli kidnapattu Japanin kansalaisia ja että jotkut näistä henkilöistä olivat traagisesti kuolleet Pohjois-Koreassa, mikä ymmärrettävästi aiheutti tunteellisia reaktioita Japanissa.
Kaikista mainituista asioista on oltu oikeutetusti huolestuneita, mutta eniten huolta on aiheuttanut Yhdysvaltojen suhteiden huonontuminen. Bushin hallitus päätti jo alun alkaen, ettei se jatkaisi presidentti Clintonin noudattamaa politiikkaa suhteissaan Pohjois-Koreaan. Tämä johti siihen, että Pohjois-Korea alkoi epäillä Yhdysvaltojen suhtautuvan siihen leppymättömän vihamielisesti. Vihamielisyyttä on luonnollisesti lisännyt se, että viime marraskuussa havaittiin, että Pohjois-Korea oli salaa toteuttanut uraanin rikastamisohjelmaa vastoin vuoden 1994 sitoumuksia sovitusta toimintatavasta. Tuolloin perustettiin Korean niemimaan energia-alan kehitysjärjestö (KEDO), jonka tarkoituksena oli varmistaa sodan riskin pieneneminen Korean demokraattiseen kansantasavaltaan suuntautuvien kansainvälisesti valvottujen energiatoimitusten ansiosta. 
Olemme varmasti kaikki huolissamme kahden viime kuukauden tapahtumista. Pohjois-Korea on nyt ainoa ydinsulkusopimuksesta vetäytynyt valtio. Se karkotti IAEA:n tarkkailijat ja ilmoitti aloittavansa plutoniumin tuotannon uudelleen Yongbyongissa. On selvää, että tilanne kärjistyy nopeasti ja vakavasti, jos Pohjois-Korea alkaa tuottaa merkittäviä määriä plutoniumia sotilaskäyttöön. Kaikki kumppanimaamme ja erityisesti Yhdysvallat ymmärtävät tämän tosiasian. 
Tämä ei kuitenkaan ole ainoastaan Korean demokraattisen kansantasavallan ja Yhdysvaltain välinen asia, vaan alueellinen ongelma, josta voi olla vakavia seurauksia sekä Etelä-Korealle että Japanille. Kriisistä on myös maailmanlaajuisia vaikutuksia, sillä se aiheuttaa huolta ydinsulkusopimuksen noudattamisesta. On selvää, että jos tilanne kärjistyy, talouskehitys kärsii koko maailmassa ja myös Euroopan unionissa.
Kriisin ratkaisemiseksi kaikkien tärkeimpien kumppanimaiden on yhdistettävä voimansa sellaisen diplomaattisen ratkaisun löytämiseksi, joka on kansainvälisen yhteisön sekä Euroopan unionin etujen mukainen. Pohjois-Korean on jälleen alettava noudattaa ydinsulkusopimusta, ja maa on vakuutettava siitä, ettei se joudu Yhdysvaltojen hyökkäyksen kohteeksi. Lyhyesti sanottuna kansainvälinen yhteisö on jälleen kerran valmis auttamaan Pohjois-Koreaa sen valtavien sisäisten ongelmien ratkaisemisessa. Näitä ongelmia ovat energia- ja elintarvikepula ja perustarpeiden täyttämiseen liittyvät ongelmat. Samalla maa saataisiin myös pelastettua kriisin kourista On kuitenkin myös selvää, ettei Euroopan unioni ole merkittävä osapuoli alueen poliittisessa kehityksessä. Unioni on luonnollisesti merkittävä kumppani, sillä olemme toimittaneet Korean demokraattiseen kansantasavaltaan lähes 300 miljoonan euron arvosta eri tyyppistä apua 1990-luvun puolivälistä lähtien. Poliittisesti merkittävin panoksemme on osallistumisemme KEDO:on, jonka johtokunnan jäseniä olemme Yhdysvaltojen, Korean tasavallan ja Japanin lisäksi ja jonka toiminnan rahoittamiseen osallistumme 20 miljoonalla eurolla vuosittain. Euroopan unioni on lisäksi toiminut jatkuvan humanitaarisen avun toimittajana tehtävässä, jossa viimeksi myönsimme 9,5 miljoonaa ecua imettäville äideille tarkoitettua kiireellistä elintarvikeapupakettia varten. Apu toimitetaan maailman elintarvikeohjelman kautta, kuten suurin osa humanitaarisesta elintarvikeavustamme on aina toimitettu. Aputoimitusten edellytykset on täsmennetty selkeästi, jonka vuoksi toimituksia on valvottava tarkkaan. 
Tästä ja muistakin syistä Euroopan unionin toiminta on säilyttänyt uskottavuutensa Korean demokraattisen kansantasavallan silmissä. Näin ollen voimme kysyä, voisiko Euroopan unioni ottaa tehtäväkseen suostutella Korean demokraattista kansantasavaltaa toimimaan järkevästi ja perääntymään nykyisestä vihamielisestä kannastaan sekä auttaa diplomaattisen ratkaisun löytämisessä erityisesti myötävaikuttamalla siihen, että Yhdysvaltain ja Korean demokraattisen kansantasavallan välinen vuoropuhelu ja neuvottelut jatkuvat jälleen. Näistä aiheista keskusteltiin viime maanantaina järjestetyssä yleisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvoston kokouksessa, jossa ulkoministerit päättivät antaa puheenjohtajavaltiolle valtuudet järjestää korkean tason valtuuskunnan vierailu Korean demokraattiseen kansantasavaltaan. Vierailun ajankohdasta, valtuuskunnan koostumuksesta ja yksityiskohtaisista ehdoista päätetään myöhemmin, ja vierailun valmistelut voidaan nyt aloittaa. Edellytyksenä luonnollisesti on, että johtaja Kim Jong Il ottaa valtuuskunnan vastaan. Yhteydenpidossamme Korean demokraattiseen kansantasavaltaan meidän on luonnollisesti muistettava, että maan on lopetettava ihmisoikeusloukkaukset, jotka myös vaikeuttavat vuoropuhelun syntymistä. 
Voin ilmoittaa, että eteläkorealaiset ystävämme ovat painostaneet meitä tekemään yhteisöaloitteen ja myös muut kumppanimaat ovat rohkaisseet meitä tähän. Vierailun ajankohdasta on kuitenkin päätettävä asiaankuuluvien kumppanien kanssa käytävien neuvottelujen perusteella sitten, kun olemme varmoja, että valtuuskuntamme otetaan vastaan korkeimmalla tasolla. 
Luonnollisesti meidän on myös estettävä kuilun syntyminen kansainvälisen yhteisön toimien välillä Korean demokraattisen kansantasavallan vastikään tekemiin päätöksiin vastaamiseksi. Tiiviimpää yhteistyötä lähimpien liittolaistemme ja erityisesti Yhdysvaltojen kanssa voidaan siis tarvita.
Komissio pitää parlamentin ajan tasalla tilanteen kehittymisestä. Sillä aikaa toivomme, että parlamentti antaa meille edelleen arvokasta tukeaan toimissamme maltillisen ja rakentavan ilmapiirin luomiseksi kaikkialla. Lopuksi haluan todeta, ettei maailmassa todellakaan tarvita lisää konflikteja.

Tannock (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, olen osallistunut kahden peräkkäisen päätöslauselman laatimiseen Jas Gawronskin ja Jacques Santerin kanssa, jotka ovat tämän eristäytyneen maan asiantuntijoita. Sotilaallisten levottomuuksien pesäke Pohjois-Korea on joutunut erittäin uhkaavaan humanitaariseen kriisitilanteeseen. Maan johdossa on turhamainen ja mielivaltaisesti toimiva Kim Jong Il, jonka tuhoontuomittu stalinistinen talouspolitiikka on saattanut maan polvilleen. Korean demokraattinen kansantasavalta turvautuu nyt kiristykseen ydinaseilla uhaten ja vaaralliseen tasapainoiluun suhteissaan kansainväliseen yhteisöön rikkoen vuoden 1994 puitesopimusta ja muita aikaisemmin tehtyjä sitovia kansainvälisiä sopimuksia. 
Johtaja Kim Jong Il on päättänyt vetäytyä ydinsulkusopimuksesta ja karkottaa IAEA:n tarkkailijat maasta. Se on uhannut aloittaa uudestaan ydinaseohjelmansa toteuttamisen käynnistämällä Yongbyongin ydinreaktorin vedoten näennäisesti sähköntuotantoon. Kukaan ei kuitenkaan usko tätä tekosyytä, sillä voimalaitoksessa on tarkoitus tuottaa sotilaskäyttöön soveltuvaa plutoniumia. 
Kansalaistensa ruokkimisen sijaan Kim Jong Il on päättänyt pitää yllä miljoonan sotilaan asevoimia, jolloin elintarvikkeet ja muut resurssit ohjataan moraalittomasti asevoimien käyttöön siviiliväestön kärsimyksistä huolimatta. Useita kansalaisia on suljettu poliittisille uudelleenkoulutusleireille tai heitä odottaa nälkäkuolema. Pohjois-Korea on puutteesta kärsivä kansainvälisiä sääntöjä rikkova valtio ja erittäin vaarallinen. Se voi aiheuttaa hävitystä Etelä-Koreassa, jonka kanssa se on edelleen teknisesti ottaen sodassa, ja sillä on kymmeniä tuhansia ohjuksia suunnattuna Souliin päin. 
En ymmärrä virastaan pian eroavan Etelä-Korean presidentin Kimin imartelevaa asennetta Pjongjangin kollegaansa kohtaan. Käsittääkseni auringonpaistepolitiikka edellyttää erittäin hienovaraista lähestymistapaa, kun kyseessä on näinkin omituinen mies, joka on juuri torjunut Etelä-Korean erityisedustajan Limin vierailun, ja Lim joutui eilen palaamaan tyhjin käsin Pohjois-Korean vierailultaan. Myös meidän niin sanotun liittolaisemme Pakistanin on pohdittava, mitä seurauksia sen toimista on, sillä sen on väitetty toimittavan Pohjois-Koreaan uraanin rikastamistekniikkaa, mistä se saa vaihdossa apua pitkän kantaman Ghauri-2-ohjusten aseistamiseen ydinkärjillä soveltaen Pohjois-Korean Nodong-ohjuksissa käytettyä tekniikkaa. Useat tahot epäilevät Pakistanin sitoumusten aitoutta sen terrorisminvastaisessa toiminnassaan, ja huolta aiheuttaa se, että Pakistanin ja Pohjois-Korean suhteista ei ole enää saatavilla aineistoa. Lisäksi on epäilty, että molemmat maat avustavat Irania ydinaseiden leviämistä koskevan salaisen ohjelman toteuttamisessa. 
Kansainvälisen yhteisön on toimittava päättäväisesti yhdessä tätä kansainvälisiä sääntöjä rikkovaa valtiota vastaan ja estää se, että maasta tulee ydinaseiden levittäjä, ellei se jo ole sitä. Pohjois-Korea on nimittäin uhka Etelä-Korealle ja sinne sijoitetuille 37 000:lle Yhdysvaltain sotilaalle sekä 40 miljoonalle eteläkorealaiselle siviilille. Pohjois-Korea on aikaisemminkin myynyt muun muassa joukkotuhoaseita kaikille halukkaille ostajille riippumatta maailman turvallisuudelle aiheutuvista riskeistä. Tilannetta on epäilemättä kärjistänyt maan äärimmäinen itseaiheutettu köyhyys. 
Tässä yhteydessä Kiinalla ja Venäjällä on kerrankin yhteneväiset tavoitteet länsimaiden kanssa ydinasekilpailun torjumiseksi alueella, sillä ydinasekilpailu laajenisi nopeasti niemimaalla Etelä-Koreaan ja Japaniin, jolloin mahdolliset seuraukset ovat erittäin vakavat koko maailman kannalta. 
EU:n on arvioitava tilannetta erittäin tarkkaan ja keskityttävä humanitaarisen avun toimittamiseen. Sen on kuitenkin annettava selkeä ja vahva viesti Pohjois-Korealle, joka yllättävää kyllä kuuntelee tarkkaavaisesti lausuntojamme. On viestitettävä, ettemme suvaitse ydinaseita koskevaa kiristystä YK:n mahdollisesti määrätessä maata koskevia pakotteita. EU:n on lisäksi vaadittava, että maa lopettaa Japanin yllä tekemänsä provosoivat ballististen ohjusten kokeet, joita tehtiin muutama vuosi sitten, eikä siirrä sinetöityjä käytettyjä ydinpolttoainesauvoja, joita säilytetään tällä hetkellä vesisäiliöissä. Tällaiset toimet osoittaisivat selvästi, että Pohjois-Korea aikoo vakavissaan jatkaa plutoniumia sisältävien aseiden tuottamista. 
Korean demokraattinen kansantasavalta ei voi enää jättää huomiotta YK:n yhtenäistä kantaa, vaan sen on lopetettava ydinaseiden levittäminen välittömästi.

De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, koko maailma on tällä hetkellä keskittänyt huomionsa Irakin tilanteeseen ja istuntosali oli täynnä, kun juuri äskettäin keskustelimme asiasta. Silti vaikuttaa siltä, että Pohjois-Korean tilanne on huolestuttavampi ja siihen liittyvät vaaratekijät erittäin todellisia. 
Olen pääosin samaa mieltä PPE-DE-ryhmän kollegoitteni kanssa aiheesta. Pohjois-Korea on vetäytynyt ydinsulkusopimuksesta, kieltänyt IAEA:n tarkkailijoiden tarkastuskäynnit ja aloittanut uudelleen ydinaseohjelmansa toteuttamisen. Mikä on meidän vastauksemme, uhkaammeko sodalla? Luojan kiitos, emme! Olen iloinen, että tilanne pyritään hoitamaan viisaasti. 
Päätöslauselmaesitys saa täyden tukeni. Haluan ottaa esille kolme kohtaa siitä. Ensimmäinen koskee Pakistanin asemaa. Pakistan on yksi niin kutsutuista liittolaisistamme, Yhdysvaltain liittolainen, joka voisi ainoastaan siksi, että se väittää osallistuvansa terrorismin torjuntaan, kenenkään huomaamatta toimittaa Pohjois-Korealle rikastettua uraania. Mielestämme tätä ei voida hyväksyä, vaan tällainen toiminta on tuomittava. 
Toiseksi suhtaudun myönteisesti neuvoston ja komission päätökseen käsitellä Pohjois-Korean ongelmaa humanitaarisesta näkökulmasta. Humanitaarisen avun toimituksia ei siis keskeytetä ja lisäksi yritetään löytää muita ratkaisuja Pohjois-Korean erittäin vakavaan energiapulaan. 
Lisäksi asia, joka on ehkä meille kaikkein tärkein, eli vuoropuhelu. Meidän on välittömästi aloitettava vuoropuhelu taloutta, turvallisuutta ja rauhaa koskevista aiheista seitsemän tärkeimmän voimahahmon välillä eli Euroopan unionin, Yhdysvaltain, Japanin, Venäjän, Kiinan, Pohjois-Korean ja Etelä-Korean välillä. Mielestäni voimme löytää ratkaisun tilanteeseen juuri tämän aktiivisen vuoropuhelun kautta.

Andreasen (ELDR).
Arvoisa puhemies, ainoastaan kaksi viikkoa sitten Pohjois-Korea ilmoitti vetäytyvänsä ydinsulkusopimuksesta, jonka sopimuspuoli se on ollut 17 vuoden ajan. Päätös tehtiin erityisesti joukkotuhoaseita koskevan kansainvälisen epävarmuuden ilmapiirissä. Ydinaseiden leviämisen uhka on vakava, ja olemme tällä hetkellä sodan partaalla Irakin kanssa juuri kansainvälisiä sääntöjä rikkovien valtioiden joukkotuhoaseiden vuoksi. 
Pohjois-Korean vetäytyminen sopimuksesta ei uhkaa ainoastaan alueellista vakautta, sillä Korean niemimaan tasapainon järkkymisestä olisi huomattavasti kauaskantoisemmat seuraukset. Myös kauempana sijaitsevien naapurivaltioiden edun mukaista on saada Pohjois-Korea muuttamaan mieltään. Pohjois-Korea osoittaa päätöksellään, ettei se kunnioita kansainvälistä turvallisuutta, ja lisäksi, että se viis veisaa köyhtyneen väestönsä hyvinvoinnista. Inhimillisen kärsimyksen määrä Pohjois-Koreassa on valtava. Jokaista ihmisoikeutta rikotaan ja erityisesti niistä tärkeintä eli oikeutta elää. 
Viimeisten kahdeksan vuoden aikana Pohjois-Koreassa on kuollut nälkään yli kaksi miljoonaa ihmistä. Yhä useammat kokevat saman kohtalon, jos tuen antajat katsovat, että avustuksia on vähennettävä Pohjois-Korean ydinsulkusopimuksesta vetäytymisen vuoksi. Alueellisten kumppanien ja kansainvälisten järjestöjen yhteiset toimet ovat paras keino edetä asiassa. Kiinan, Japanin ja Etelä-Korean pitäisi YK:n, EU:n ja Yhdysvaltojen kanssa etsiä aktiivisesti ratkaisua ongelmaan. Pohjois- ja Etelä-Korean äskettäinen neuvottelujen jatkuminen osoittaa, että vuoropuhelu on mahdollista. 
Jotkin parlamentin ryhmät ovat esittäneet yhteisen päätöslauselman Pohjois-Korean tämänhetkisestä tilanteesta. Olemme kaikki sitä mieltä, että Pohjois-Korean tilanne on kestämätön. Olemme tuominneet tilanteen ja vaatineet siihen muutosta, minkä lisäksi olemme luonnollisesti korostaneet vuoropuhelun merkitystä ja toistaneet ihmisoikeuksia koskevan kantamme. Pohjois-Korean on muutettava päätöstään alueellisen ja kansainvälisen vakauden sekä kansalaistensa vuoksi. Parlamentin enemmistöltä lähetetään selkeä viesti yhteisessä päätöslauselmassamme, jossa tuomitaan Pohjois-Korean tämänhetkinen tilanne ja samalla ehdotetaan toimintatapaa, jolla ongelma voidaan ratkaista, jos siihen sitoudutaan tarpeeksi vakaasti.

Ahern (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Yhdysvaltain presidentti Bush luokitteli Pohjois-Korean yhdeksi pahuuden akseliin kuuluvaksi valtioksi Irakin ja Iranin rinnalla. Näiden harkitsemattomien sanojen vuoksi Pohjois-Korea luuli, että se oli joutunut George Bushin mustalle listalle. Ydinaseiden leviäminen Kaakkois-Aasiassa on kauhistuttava näkymä. Tämä konflikti on mahdollisesti huomattavasti vakavampi kuin Irakin konflikti. Pohjois-Korean hallituksen kerrottiin jo viime lokakuussa toteuttavan salaista uraanin rikastamisohjelmaa täysin vastoin KEDO-sopimusta. Joulukuussa Pohjois-Korea irtisanoutui ydinsulkusopimuksesta, karkotti maasta IAEA:n asetarkkailijat ja ilmoitti, että se käynnistäisi uudelleen ydinreaktorinsa ja sotilaskäyttöön tarkoitettua materiaalia tuottavan jälleenkäsittelylaitoksensa. 
Olen kuitenkin sitä mieltä, että KEDO-sopimus oli alun alkaen huonosti suunniteltu, sillä siinä ei käsitelty Pohjois-Korean välitöntä energiantarvetta eikä maan infrastruktuuriin soveltuvan tekniikan toimittamista. Uraanin rikastamisohjelman toteuttamisen jatkaminen johti siihen, että Euroopan parlamentti jäädytti viime lokakuussa KEDO:lle tarkoitetun EU:n 20 miljoonan euron rahoitusosuuden ja Yhdysvaltain hallitus lopetti KEDO-sopimukseen perustuneen öljynviennin Pohjois-Koreaan. Kuten komission jäsen Patten on itse todennut, nyt ei enää ole mahdollista, että hän pyytäisi Euroopan parlamentilta yhteisön varoja ydinteknologian siirtoa varten. Vaikka hän saisi vakuutettua parlamentin siitä, että varat käytetään KEDO:n muihin kuin ydinaseita koskeviin osiin, tällainen teknologian siirto on nyt niin ilmeisen vaarallista, että KEDO-sopimusta on tarkistettava perinpohjaisesti, jotta siitä saadaan poistettua ydinteknologian siirtoa koskevat osat. 
Pyydän komissiota vastaamaan erityisesti tähän kysymykseen ja varmistamaan, että varat käytetään ehdotukseen, jonka tarkoituksena on tuottaa Pohjois-Korean sähkövoimalaitoksissa puhdasta energiaa. Tämä voidaan toteuttaa kunnostamalla Pohjois-Korean vanhat perinteiset energiavoimalaitokset, edistämällä ehdotettua kaasuputkien rakentamista Irkutskista sekä kehittämällä Pohjois-Korean merkittäviä tuuli- ja aurinkovoimaan, biomassaan ja maalämpöön perustuvia energiavaroja.

Belder (EDD).
Arvoisa puhemies, koko maailma kunnioittaa "2000-luvun aurinkokuningasta", "suuren johtajan" seuraajaa. Hänen tarvitsee ainoastaan uhitella ja valtionpäämiehet anovat myönnytyksiä polvillaan. Tällainen on pääpiirteittäin aurinkokuninkaan absoluuttinen valta, josta miljoonat pohjoiskorealaiset saavat nauttia. 
Kuinka löydämme järkevän ratkaisun tämän tyrannimaisen aurinkokuninkaan aikaansaamaan todelliseen uhkaan? Alueellisilla johtajilla ei näytä olevan tarvittavaa valtaa, halua tai mahdollisuuksia Pohjois-Korean uhan poistamiseksi. Toisaalta emme voi odottaa Yhdysvaltojen ratkaisevan tätä maailmanlaajuista ongelmaa yksinään. YK:n turvallisuusneuvosto on luotu toimimaan tällaisissa tapauksissa. YK:n peruskirjan 7 luvussa todetaan, että turvallisuusneuvoston olisi annettava päätöslauselma, joka sisältää selkeän toimintatavan tämän vaarallisen konfliktin ratkaisemiseksi asteittain. 
Pjongjangiin suuntautuvan EU:n valtuuskunnan vierailun ensisijaisena tavoitteena on näin ollen oltava keskustelujen aloittaminen pikemminkin YK:n kuin Yhdysvaltojen kanssa.

Gawronski (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, panen tyytyväisenä merkille, että sekä Euroopan unionin jäsenvaltiot että parlamentti ovat saavuttaneet yhteisen kannan Pohjois-Korean tilanteesta helpommin kuin Irakin tilanteesta. Mielestäni tämä osoittaa, että Pohjois-Korean edustamaa uhkaa maailman turvallisuudelle pidetään suurempana ja todellisempana, kuten komission jäsen Patten ja korkea edustaja Solana ovat tänä iltapäivänä todenneet. Korean ydinreaktoria ei luonnollisesti ole mahdollista tuhota sotilastoimin. Komission jäsen antoi yhteenvedon tilanteesta, josta me, joita tämä tilanne eniten koskee, olemme jo suhteellisen tietoisia, ja hän mainitsi mahdollisen Yhdysvaltain hyökkäyksen. Mielestäni hyökkäyksen mahdollisuus on suljettava pois kokonaan, sillä se voisi johtaa mahdollisesti jopa ydinsotaan Korean niemimaalla. Tästä syystä rauhanomaisen ratkaisun löytäminen on ainoa mahdollisuus, ja toimintatapoja on kaksi: Pohjois-Korean eristäminen tai diplomaattiset pyrkimykset vuoropuhelun aikaansaamiseksi. Yhdysvallat kannatti kriisin alkuvaiheessa eristämistä, mutta nyt se näyttää siirtyneen enemmän vuoropuhelun kannalle. Mielestäni tämä on jopa niiden parlamentin jäsenien kanta, jotka olivat juuri täällä mutta poistuivat äsken kantaen "Ei sotaa!"kylttejä. He eivät ymmärrä, että poistumalla salista he edistävät sodan mahdollisuutta. Jokainen Saddam Husseinin asiaa tukeva aloite tekee hänestä yhä itsepäisemmän ja taipumattomamman pyyntöjemme ja painostuksemme edessä. 
Meidän on vältettävä tekemästä kahta virhettä neuvotteluissamme Pohjois-Korean kanssa. Ensinnäkin meidän ei pidä jäädä Pjongjangin virittämään ansaan, sillä se yrittää luoda erimielisyyttä Yhdysvaltain ja Etelä-Korean välille. Erimielisyyttä voi myös synnyttää se, että pohjoisen ja etelän suhteet ovat olleet jo jonkin aikaa niin huonossa jamassa, että virkansa jättävä Etelä-Korean presidentti joutui kuvailemaan Kim Jong Iliä neuvokkaaksi valtiomieheksi, vaikka täysin päinvastaista voitaisiin ajatella sen perusteella, mitä Pohjois-Korean johtaja on maalleen tehnyt ja mitkä pohjoiskorealaisten elinolosuhteet ovat. Toiseksi meidän ei pidä antaa muille maille ja muille mahdollisille Kim Jong Il -tyylisille diktaattoreille, joita on olemassa, sellaista vaikutelmaa, että rikkomalla ydinsulkusopimusta maa voi saada Yhdysvalloilta kiitokseksi tukea ja avustusta. Pohjois-Korean kanssa käytäville neuvotteluille on kuitenkin oltava kaksi välttämätöntä edellytystä. Ensinnäkin emme voi sallia, että maassa toteutetaan ydinaseohjelmaa. Toiseksi mahdollisissa sopimuksissa on määrättävä erittäin tiukoista ja kattavista valvontatoimista, joilla estetään se, että Pohjois-Korea huijaa meitä jälleen. Näihin perusteisiin vedoten yhteisessä julkilausumassa ehdottamamme yhteisten keskustelujen käynnistäminen olisi erittäin hyödyllinen Euroopan unionin aloite. 
Santer (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Pohjois-Korean valtuuskunnan puheenjohtajana olen luonnollisesti järkyttynyt Pohjois-Korean asenteesta. Maa, joka oli sitoutunut presidentti Kim Dae Jungin aloitteesta luotuun auringonpaistepolitiikkaan ja jota Euroopan unioni tuki, on irtisanonut kansainväliset sitoumuksensa vetäytymällä ydinsulkusopimuksesta ja karkottamalla IAEA:n tarkkailijat maasta. Tuomitsemme jyrkästä nämä Pohjois-Korean päätökset aivan kuten meidän pitäisi tuomita Pakistanin hallituksen päätös toimittaa maalle uraanin rikastamisteknologiaa. Toisaalta muistamme, että politiikkamme tarkoituksena on aina ollut ja on edelleen rauhan, vakauden ja talouskehityksen edistäminen alueella. 
Jos Pohjois-Korea jakaa nämä tavoitteet kanssamme, kehotamme osapuolia käymään rakentavaa vuoropuhelua. Mielestäni vuoropuhelun edellytysten täyttämiseksi Pohjois-Korean olisi tarpeen todeta, että se on valmis täyttämään kansainvälisistä sopimuksista johtuvat velvoitteensa ja että se palaa kaksi vuotta sitten itse osoittamalleen tielle. Olen täysin samaa mieltä neuvoston ja komission kanssa ehdotuksista jatkaa humanitaarisen avun toimittamista ja tarvittavan teknisen avun antamista hiilikaivosten toimintaa varten, jotta maa saisi energiaa, jota siltä puuttuu. Tämä on myös tärkeä osa ydinaseohjelman purkamista. 
Nämä ovat kaikki selviä merkkejä siitä, että kansainvälinen yhteisö ei aio eristää tai marginalisoida Pohjois-Koreaa. Viestimme sisällön ymmärtäminen on sen sijaan pohjoiskorealaisten vastuulla.

Puhemies.
 Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä

Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission lausunnot YK:n ihmisoikeustoimikunnan 59. kokouksesta, joka pidetään Genevessä 17.3-25.4.2003.

Yiannitsis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät Euroopan parlamentin jäsenet, olen iloinen voidessani kertoa teille, miten yhteisö valmistautuu YK:n ihmisoikeustoimikunnan tulevaan kokoukseen.
Yksi puheenjohtajavaltio Kreikan päätavoitteista on vauhdittaa ihmisoikeuksia koskevaa Euroopan parlamentin ja neuvoston välistä vuoropuhelua. Neuvoston 10. joulukuuta 2002 tekemät päätelmät sisältävät suosituksia parlamentin ja neuvoston yhteistyön tiivistämisestä, jotta Euroopan ihmisoikeuspolitiikan avoimuutta voitaisiin lisätä. Haluaisin korostaa perusperiaatteita, jotka ohjaavat tätä politiikkaa ja muokkaavat unionin yleistä lähestymistapaa tämän meidän kaikkien erittäin tärkeänä ja arkaluonteisena pitämämme aiheen käsittelyssä. Neuvosto vahvisti 25. kesäkuuta 2001 olevansa sitoutunut edistämään Euroopan ihmisoikeuspolitiikkaa ja kolmansien maiden demokratiapolitiikkaa sekä esitti joukon perusperiaatteita, joilla ihmisoikeus- ja demokratiapolitiikasta on tarkoitus tehdä entistä kunniakkaampaa, yhtenäisempää ja johdonmukaisempaa. Yhteisön toiminnan on oltava yhdenmukaista yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan sekä kehityspolitiikan kanssa. Yhdenmukaisuus toteutuu Euroopan unionin toimivaltaisten viranomaisten tiiviillä yhteistyöllä ja toiminnan koordinoinnilla. Meidän on sisällytettävä ihmisoikeudet ja perusvapaudet kaikkiin EU:n politiikan aloihin ja toimiin. Meidän on lisättävä ihmisoikeus- ja demokratiapolitiikan avoimuutta vahvistamalla vuoropuhelua Euroopan parlamentin ja kansalaisyhteiskunnan kanssa ja meidän on yksilöitävä ja tarkistettava säännöllisesti tällä politiikan alalla toteutettavia ensisijaisia toimia.
Euroopan unionilla on pitkä historia, ja se on onnistunut luomaan oikeusvarmuuden ja loukkaamattomien vapauksien alueen, josta olemme oikeutetusti ylpeitä. Tulevassa hallitustenvälisessä konferenssissa tavoitteenamme on, että ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kodifioitu yhteisön säännöstö sellaisena kuin se on Euroopan ihmisoikeusperusoikeuskirjassa, sisällytetään perussopimuksiin. Toivomme, että näin voidaan vastata kansalaistemme odotuksiin ja lisätä heidän turvallisuuttaan. Mitä selkeämpää, yksiselitteisempää ja ehdottomampaa ihmisoikeuksien kunnioittaminen unionissa on, sitä kunniakkaampaa ja vakuuttavampaa on myös näitä kysymyksiä koskeva ulkopolitiikkamme, jolloin voimme vaatia entistä painokkaammin, että kaikkien kansainvälisen yhteisön jäsenten on noudatettava jos ei kaikkia niin ainakin keskeisiä periaatteita ja arvoja, joihin ihmisen ja yhteiskunnan arvokkuus perustuu. Kuten tiedätte, kuolemantuomioiden ja kidutuksen lakkauttaminen, naisten syrjinnän torjuminen ja lasten suojeleminen hyväksikäytöltä ovat keskeiset lähestymistapamme. Näiden periaatteiden noudattaminen on oltava vallitsevana piirteenä kaikessa unionin ulkopolitiikassa, vaikka siitä pitäisi maksaa taloudellinen tai poliittinen hinta. Tällä lähestymistavalla taataan uskottavuutemme.
Hyvät parlamentin jäsenet, ennen kuin käsittelen yksityiskohtaisesti Geneven kokousta varten tekemiämme valmisteluja, haluaisin lyhyesti kerrata viime vuoden kokouksen tulokset, jotta saisitte kuvan niistä haasteista, joita maalis- ja huhtikuussa on edessämme. Kuten tiedätte, viime vuosi oli vaikeaa aikaa, mikä johtui osaksi ihmisoikeustoimikunnan kokoonpanosta, sillä monilla toimikunnan jäsenillä on melko synkkä historia ihmisoikeuksien alalla. Viime vuonna tapahtui myös ensimmäistä kertaa niin, että Yhdysvallat jättäytyi pois ihmisoikeustoimikunnasta, ja Lähi-itä hallitsi keskusteluja ja toi varjonsa joka toiseen aloitteeseen. Yhteisön esittämät Irania, T?et?eniaa ja Zimbabwea koskevat aloitteet hylättiin ensimmäistä kertaa ihmisoikeustoimikunnan historiassa. Haluan korostaa, että Yhdysvaltojen paluuta lukuun ottamatta toimikunnan kokoonpano on suurin piirtein sama kuin viime vuonna. Haluan myös korostaa, että ihmisoikeustoimikunnan toimintatavassa näkyvät ne monimutkaiset ja vaikeat erilaisten voimien väliset kamppailut, joihin olemme joutuneet. Tämä näkyi selvästi ihmisoikeustoimikunnan viimevuotisissa vaaleissa, joissa Euroopan unionin rauhoittavalla ja vakauttavalla toimintatavalla osoitettiin, kuinka tärkeää on noudattaa eurooppalaista hillittyä ja pragmaattista lähestymistapaa jännitteiden laukaisemiseksi sekä vaikean ja vaarallisen umpikujan kiertämiseksi. Emmekä saa unohtaa sitäkään, että tämänhetkinen tilanne voi mutkistua lähitulevaisuudessa mahdollisen Irakiin kohdistuvan yksipuolisen hyökkäyksen, Lähi-idän tilanteen huonontumisen ja mahdollisten uusien terroristi-iskujen takia. Tilannetta mutkistavat entisestään osapuolten ristiriitaiset perustelut näiden yrittäessä siirtää vastuuta toisilleen.
Hyvät parlamentin jäsenet, tämä yleinen asiayhteys huomioon ottaen haluaisin sanoa muutaman sanan siitä, miten neuvosto tällä hetkellä valmistelee edellä mainittua kokousta. Neuvoston ihmisoikeustyöryhmä COHOM piti kaksi viikkoa sitten ensimmäisen kaksipäiväisen kokouksensa ihmisoikeustoimikunnan töiden valmisteluista. Kokoukseen oli kutsuttu eri alueellisista työryhmistä edustajia esittelemään tämän vuoden painopisteet. Vanhempien virkamiesten avulla COHOM on jo onnistunut yksilöimään ne maat, jotka ovat valmiit hyväksymään toimenpidepaketin. Se on myös yksilöinyt ne maat, joiden osalta tarvitaan lisäkeskusteluja, kantojen lähentämistä ja lisätietoja, sekä pyytänyt raportteja yhteisön näiden maiden edustustojen päämiehiltä. Haluan korostaa, ettei lopullisia päätöksiä eikä näin ollen myöskään niitä koskevia aloitteita ole tehty. COHOM päättää kokouksessaan 5. helmikuuta mahdollisimman monista asioista. Jäljellä olevista vaikeista kysymyksistä keskustellaan erityisesti ulkoasioiden, ihmisoikeuksien sekä yhteisen turvallisuuden ja puolustuspolitiikan valiokunnassa, ja tarvittaessa ne jätetään neuvoston ratkaistavaksi. Tämä keskustelu käydään juuri sopivaan aikaan, sillä COHOM voi kokouksessaan 5. helmikuuta käsitellä ehdotuksianne ja huomautuksianne.
Voin kuitenkin ilmoittaa, että COHOM on jo alustavasti suostunut siihen, että unioni äänestää Sudania, Kongon tasavaltaa, Irakia, Myanmaria ja Israelin siirtokuntia miehitetyillä alueilla koskevan esityslistan 9 kohdan puolesta. Euroopan unioni on myös ehdottanut, että osa Kaakkois-Eurooppaa koskevista kysymyksistä siirretään esityslistalla kohdasta 9 kohtaan 19, jotta niiden käsittelyssä voitaisiin käyttää ihmisoikeusalan konsulttiapua ja teknistä taitotietoa.
Hyvät parlamentin jäsenet, tarkoitukseni ei ollut käsitellä kaikkia tätä alaa koskevia Euroopan unionin toimia meneillään olevan ajanjakson aikana. Unionin perinteinen raportti ihmisoikeustilanteesta eri puolilla maailmaa kattaa maat, jotka antavat aihetta huoleen. Luonnos on jo työn alla, ja pyrimme lisäämään raportin painoarvoa käsittelemällä siinä 20-30 valtiota. Myös tässä Euroopan parlamentin näkemykset maista, joita meidän on tuettava, ovat ratkaisevan tärkeitä. Aihekohtaisista kysymyksistä tehdään helmikuussa lopulliset päätökset. Voin kertoa teille, että aloitteita laaditaan jo kuolemantuomiosta ja lasten oikeuksista. Lisäksi aloitteita tukevia lausuntoja laaditaan jo Euroopan unionin kannalta erittäin keskeisistä kysymyksistä, kuten rasismista, sukupuoleen perustuvasta syrjinnästä ja muukalaisvihasta, naisten oikeuksista ja orjuuden nykyaikaisista muodoista. Neuvosto tukee myös kaikenlaisia henkilökohtaisia ja kollektiivisia aloitteita ihmisoikeuksien suojelemiseksi. Nämä olivat vain joitakin esimerkkejä, mutta olette varmaan saaneet käsityksen Euroopan unionin sitoutumisesta ja tulevaa YK:n ihmisoikeustoimikunnan Geneven-kokousta koskevista odotuksista.
Haluaisin vielä kommentoida yhtä tiettyä kysymystä, joka on puheenjohtajavaltio Kreikalle ensisijaisen tärkeä. Pidämme tärkeänä, että Eurooppaan joukoittain saapuviin laittomiin siirtolaisiin sovelletaan järjestelmällistä lähestymistapaa. Uskomme, että näin voidaan myös torjua vakavia rikoksia ja ihmisoikeuksien loukkauksia kuten orjuutta, prostituutiota ja muita ihmisarvoa halventavia ilmiöitä. Maahanmuuttajien ja pakolaisten ihmisoikeuksien suojelemiseksi puheenjohtajavaltio katsoo, että sen lisäksi, että näitä kysymyksiä käsitellään kolmanteen pilariin kuuluvien asioiden yhteydessä, meidän on myös tehtävä jotain näiden ihmisten sosiaalisille oikeuksille unionissa.
Lopuksi on korostettava erityisesti tämänhetkisessä tilanteessa, että unionin on löydettävä tasapaino turvallisuuden ja ihmisten oikeuksien tinkimättömän noudattamisen välillä, yhteistyön ja painostamisen välillä, valvonnan ja suojelun välillä sekä muiden esittämien vaatimusten ja omiin jäsenvaltioihimme sovellettavien sääntöjen välillä. Polku on vaikeakulkuinen, mutta se ainoa polku. Neuvosto on tyytyväinen kansainvälisen rikostuomioistuimen rikossäännön voimaantuloon, sillä se mielestämme auttaa paljon ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojelemisessa.

Nielson
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että saan tilaisuuden vastata parlamentin päätöslauselmiin, jotka koskevat YK:n ihmisoikeustoimikunnan tulevaa kokousta, sekä siihen, että parlamentti on ilmoittanut selvästi maa- ja aihekohtaiset painopisteet kokousta varten.
Eleanor Roosevelt valittiin vuonna 1946 yksimielisesti YK:n ihmisoikeustoimikunnan ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, ja hänen tehtäväkseen annettiin ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen laatiminen. Hänen on täytynyt kääntyä haudassaan Geneven viimeaikaisten tapahtumien takia. Libyalaisen valitseminen YK:n tärkeimmän ihmisoikeuksia käsittelevän elimen puheenjohtajaksi on oikeutetusti herättänyt ihmetystä siitä, miten tämä voi olla mahdollista. Se voi johtua yksinkertaisesti siitä, että ihmisoikeustoimikunnan jäsenet valitaan maantieteellisen ryhmäjaon perusteella: tällä kertaa oli Afrikan vuoro, ja afrikkalaiset valitsivat libyalaisen. Yhdysvaltojen vaatimuksesta toteutettu salainen äänestys johti siihen, että seitsemän EU:n jäsenvaltiota pidättyi yhteisesti äänestämästä. Useat kansainvälisen yhteisön tahot, EU mukaan luettuna, ovat oikeutetusti esittäneet huolensa tästä tapahtumasta, jota voidaan pitää pahana iskuna ihmisoikeustoimikunnan uskottavuudelle. Uuden puheenjohtajan suoritusta tullaan seuraamaan tarkasti. EU:n on nyt keskityttävä aloitteisiin, joita se tekee ihmisoikeustoimikunnan 59. kokouksessa. EU:n edessä olevat haasteet ovat kiistatta raskaita.
Viime vuonna pidetyssä 58. kokouksessa YK:n ihmisoikeustoimikunta äänesti Zimbabwea, T?et?eniaa ja Irania koskevia EU:n aloitteita vastaan. Nämä äänestystulokset antoivat sysäyksen sen pohtimiseen, miten EU voisi parantaa maa- ja aihekohtaisten päätöslauselmien mahdollisuuksia tulla hyväksytyiksi. YK:n yleiskokouksessa - kolmannen komitean kokouksessa New Yorkissa - puheenjohtajavaltio esitti useita innovaatioita: luonnokset pitäisi laatia aikaisemmin, päätöslauselmien pitäisi olla lyhyempiä ja kustannusten jakamista EU-kumppaneiden välillä on kehitettävä. Nämä ovat tärkeitä toimenpiteitä, koska niillä voidaan vapauttaa aikaa lobbaamiseen - diplomaattinen pohjatyö voi luonnollisesti vaikuttaa siihen, aloitteen läpiviemisessä.
On totta, että EU tarvitsee kaiken mahdollisen diplomaattisen neuvokkuuden Genevessä, kun se kohtaa ihmisoikeustoimikunnan jäsenmaat, joiden ihmisoikeustilanne on huono ja joista monet kiistävät maakohtaisten päätöslauselmien laatimisen oikeutuksen. EU on perustellusti puolustanut tarvetta laatia maakohtaisia päätöslauselmia aihekohtaisten päätöslauselmien ohella. Monissa tapauksissa nämä päätöslauselmat muodostavat perustan erityisedustajien ja esittelijän toimeksiannoille. Erityisedustajat ja esittelijä pyrkivät asianomaisen maan suostumuksella tuomaan esiin ihmisoikeusongelmia, joihin on kiinnitettävä huomiota. Valtaosa kansainvälisestä yhteisöstä ei suhtaudu myönteisesti tähän rakentavaan järjestelmään, sillä yli 150 valtiota kieltäytyy hyväksymästä YK:n erityisjärjestelmää.
Haluaisin lisätä, että tässä yhteydessä on mielenkiintoista havaita, että Afrikan unioni järjestää vertaisarviointiprosessin, joka huolimatta siitä, että se on heikompi kuin YK:n erityisjärjestelmä ja eroaa tästä, on askel siihen suuntaan, että jonkinlainen kollektiivinen saavutusten mittaaminen näillä aloilla voitaisiin todella panna täytäntöön.
On kiistatta vaikea määrittää, mihin valtioihin EU:n pitäisi YK:n ihmisoikeustoimikunnassa kohdistaa toimia. EU on pyrkinyt tänä vuonna kehittämään lähestymistapaansa, ja neuvoston ihmisoikeustyöryhmä COHOM on tiedustellut kaikilta asiaankuuluvilta alueellisilta työryhmiltä neuvostossa, mihin valtioihin on syytä kiinnittää eniten huomiota.
Keskusteluja on tarkoitus jatkaa 5. helmikuuta 2003 järjestettävässä COHOM:in kokouksessa. On syytä korostaa, ettei EU ole tehnyt lopullisia päätöksiä, mutta Kongon demokraattista tasavaltaa, Sudania, Israelin siirtokuntia, Burmaa/Myanmaria ja Irakia koskevista aloitteista on päästy alustavasti sopimukseen, ja muiden valtioiden tilannetta tarkastellaan yhä.
Euroopan parlamentin päätöslauselmalla EU:n oikeuksista, ensisijaisista tavoitteista ja suosituksista YK:n ihmisoikeustoimikunnan kokousta varten on merkittävä asema tässä keskustelussa kuten myös sillä, että kansalaisjärjestöt kertovat ensisijaisista tavoitteistaan ihmisoikeuksien kontaktiryhmän tulevassa kokouksessa.
EU:n Irania ja Kiinaa koskeva lähestymistapa ihmisoikeustoimikunnassa herättää luonnollisesti suurta kiinnostusta. EU on sitoutunut käymään vuoropuhelua ihmisoikeuksista molempien maiden kanssa tärkeimpänä tavoitteenaan saavuttaa konkreettista kehitystä kentällä. Tästä syystä olemme asettaneet selkeitä vertailuarvoja tulosten arvioimiseksi. Kuten ihmisoikeusvuoropuhelua koskevissa EU:n suuntaviivoissa selkeästi sanotaan ja kuten olemme tehneet erittäin selväksi Iranin hallitukselle, tällainen vuoropuhelu ei millään lailla sulje pois EU:n mahdollisuutta esittää päätöslauselmia kansainvälisillä ihmisoikeusfoorumeilla. Tällainen päätös on tehtävä ihmisoikeustilanteesta kentällä tehdyn arvioinnin perusteella. 
Päätöslauselman antamista koskevaa EU:n päätöstä ei kuitenkaan voida erottaa arviosta, joka tehdään vuoropuhelun edistymisestä kentällä. Iranin kanssa käytävän vuoropuhelun ensimmäisen kierroksen osalta alustava arvio on varovaisen myönteinen. Vaikka YK:n ihmisoikeustoimikunnan Iranin erityisedustajan Maurice Copithornen toimikausi päättyy, koska EU:n päätöslauselma hylättiin ihmisoikeustoimikunnan 58. kokouksessa, Iran toivotti viime vuonna tervetulleeksi YK:n erityisraportoijat. Iran on myös ilmoittanut, että se hyväksyy YK:n neljän aihekohtaisen raportoijan vierailun tänä vuonna. On syytä mainita, ettei Maurice Copithornen annettu astua Iranin kamaralle hänelle annettujen tehtävien suorittamiseksi, mikä on osoitus siitä, ettei päätöslauselmilla voida aina varmistaa tavoitteiden saavuttamista, jos kolmas valtio on peräänantamaton.
Vuoden poissaolon jälkeen Yhdysvallat palaa YK:n ihmisoikeustoimikunnan jäseneksi. EU:lle ja Yhdysvalloille on tärkeää jatkaa yhteisten etujensa mukaisia toimia ja edistää ihmisoikeuksia ihmisoikeustoimikunnan usein vihamielisessä ympäristössä. On totta, että on useita kysymyksiä, joista EU ja Yhdysvallat eivät ole yhtä mieltä. Tällaisia asioita ovat muun muassa huomattavat edistysaskeleet, kuten YK:n kidutuksen vastaisen yleissopimuksen lisäpöytäkirja ja kansainvälinen rikostuomioistuin. Näitä eroja ei pidä keinotekoisesti peitellä eikä antaa niiden estää mielekästä yhteistyötä.
Tästä syystä EU ja Yhdysvallat ovat käynnistäneet ihmisoikeuksia koskevat säännölliset epäviralliset kuulemiset, joilla täydennetään ihmisoikeustroikan toimintaa ja joissa tarkastellaan päätöslauselmien sanamuotoja ja lähestymistapamme taustalla olevia ajattelutapoja. Kuulemisten seuraava kierros on tarkoitus järjestää 6. helmikuuta 2003.
Lopuksi haluan todeta olevani tyytyväinen siihen, että viimevuotisen onnistuneen vierailun jälkeen, joka antoi mahdollisuuden tuottoisalle mielipiteenvaihdolle EU:n lähetystöjen päälliköiden ja komission Geneven-edustuston välillä, Euroopan parlamentti aikoo lähettää valtuuskunnan YK:n ihmisoikeustoimikunnan 59. kokoukseen.

Puhemies.
 Hyvät parlamentin jäsenet, olemme valitettavasti myöhässä aikataulusta, ja tästä syystä minun on johdettava puhetta erittäin tiukasti. Koska en halua rajoittaa puheaikaa, pyydän teitä huolehtimaan itse kurin säilymisestä.

Maes (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, voisitte ajan säästämiseksi kenties antaa puheenvuoron vain niille henkilöille, jotka ovat läsnä alustavien puheenvuorojen aikana ja jotka haluavat myös kuulla vastaukset. Näin teillä olisi vähemmän ongelmia puheajan jakamisen kanssa, ja tämä istuntosali olisi myös paremmin kansoitettu. Minua nolottaa edustajatoverieni puolesta, koska he eivät ole täällä kuuntelemassa neuvoston puheenjohtajaa ja komission jäsentä.

Gahler (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, ihmisoikeudet ovat aihe, joka yhdistää lujasti parlamentin poliittiset ryhmät, joten meillä ei ollut suuria ongelmia hyväksyä yhteistä päätöslauselmaa YK:n ihmisoikeustoimikunnan 59. istunnon valmistelemiseksi. Valmistellessamme tätä kokousta olemme luonnollisesti tietoisia siitä, kuinka vaikeaa YK:ssa on saavuttaa merkittäviä tuloksia, ja tätä asiaa neuvosto ja komissio ovat jo jossain määrin valaisseet.
Meidän ei kuitenkaan pitäisi välittää YK:n ihmisoikeustoimikunnan kannasta siihen, että tämänvuotinen puheenjohtajuus myönnettiin kaikista maailman maista juuri Libyalle. Pidän erityisen nolona sitä, Euroopan unionin pidättäytyminen äänestyksestä teki tämän mahdolliseksi. Tiedän, että asiasta oli sovittu Afrikan maiden kanssa, mutta jos tällainen nimitys halutaan välttää, meidän pitäisi kenties tehdä perusteellisempaa työtä kyseisen mantereen kanssa ihmisoikeuksien alalla, eikä toimia silloin, kun on kyse työpaikkoja koskevista neuvotteluista YK:n käytävillä. Kuulin, mitä neuvoston edustaja sanoi. Hän siteerasi erinomaisia päätöslauselmia, jotka annoimme kesäkuussa 2001. Yleisten asiain neuvostossa kuulimme viime viikolla, miten sopimukseen pääsemättömyys on johtanut päinvastaiseen tulokseen kuin oli tarkoitus, kuten Zimbabwessa. Ilmeisesti ihmisoikeuskysymyksiä ei pidetty yhtä tärkeinä kuin taloudellisia kysymyksiä.
Tämän lisäksi pidän tärkeänä, että pian kokouksen jälkeen neuvosto ja komissio esittävät asiasta yhteenvedon parlamentille. Edellisen kokouksen yhteenvedosta ei enää ole minulle juurikaan hyötyä; olisin halunnut kuulla sen heti edellisen kokouksen jälkeen. Parlamentilla ja yleisöllä on oikeus tietää, mitä neuvosto ja komissio tekivät YK:n ihmisoikeustoimikunnan kokouksessa ja miksi ne niin tekivät.
Olen kuitenkin iloinen aina, kun ihmisoikeuksia koskevaa vuoropuhelua käydään jonkin maan kanssa, ja komission jäsen kertoi Iranin olevan tällainen maa. Irania koskevan mietinnön esittelijänä pidän asiaa erittäin myönteisenä. Iranin pitäisi kuitenkin osoittaa, kuinka vakavasti se suhtautuu tähän vuoropuheluun tekemällä yhteistyötä YK:n kanssa. Mielestäni komission jäsen sanoi monta myönteistä asiaa, ja toivon, että voimme toteuttaa ne. Olemme esittäneet tarkistuksen, jossa esitämme toiveemme siitä, että Maurice Copithornen seuraaja nimetään virallisesti, ja toivon, että Iran on valmis yhteistyöhön hänen kanssaan.
Olemme tässä päätöslauselmassa luetelleet monia maita esimerkkeinä ilmeisistä puutteista ihmisoikeuksien alalla. Olemme PPE-DE-ryhmässä kuitenkin sitä mieltä, että päätöslauselmasta ei saa käsitystä ihmisoikeusrikkomusten kokonaislaajuudesta, koska siinä ei ole esitetty esimerkkejä. Tästä syystä hylkäämme asianomaiset tarkistukset - emme niiden sisällön takia vaan muotoseikkojen takia.

Cashman (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi ilmaista tyytyväisyyteni edellisen puhujan esittämään ajatukseen siitä, että neuvosto ja komissio esittävät yhteenvedon YK:n ihmisoikeustoimikunnan kokouksesta. Mielestäni ajatus on erinomainen, ja sanon tämän EU:n valtuuskunnan jäsenenä, joka on ollut läsnä kolmessa edellisessä kokouksessa.
Katsomme, että YK:n ihmisoikeustoimikunta on tärkeä foorumi, joka voi saada aikaan todellisia muutoksia, mutta katsomme myös, että neuvoston, parlamentin ja komission on tehtävä yhteistyötä, jos haluamme saavuttaa todelliset tavoitteemme. EU:n jäsenvaltiot ja niin kutsuttu länsimaiden ryhmä eivät valitettavasti toimineet viime vuonna tarpeeksi yhtenäisesti, mutta tältä vuodelta meillä on paremmat odotukset.
Meidän on tunnustettava kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista koskevan Rooman perussäännön keskeinen merkitys, ja kehotamme EU:n puheenjohtajavaltiota käsittelemään tätä tärkeää kysymystä. Sen pitäisi ottaa esiin myös kuolemantuomion poistamista koskeva tärkeä kysymys. Kehotamme jälleen EU:ta tukemaan päätöslauselmaa, jossa kaikkia valtioita pyydetään lopettamaan kuolemantuomioiden täytäntöönpano ja lopulta kieltämään ne kokonaan. Esitämme uudelleen myös vaatimuksen Yhdysvalloille, Kiinalle, Saudi-Arabialle, Kongolle, Iranille ja muille valtioille, että ne lopettaisivat kuolemantuomioiden täytäntöönpanon välittömästi.
Haluaisin puhua lopuksi niiden oikeuksista, jotka usein unohdetaan, nimittäin naisten, lasten, vähemmistöjen, lesbojen, homojen ja transseksuaalien oikeuksista. Nämä ihmiset kärsivät epäinhimillisestä ja alentavasta kohtelusta vain sen takia, keitä he ovat. Kairossa Egyptissä pidätettyjen 52 henkilön kohtalo on yhä ratkaisematta yli 18 kuukauden jälkeen, ja yhä useampia ihmisiä on pidätetty väitetyn homoseksuaalisuuden takia. Kolmen vakavia syytöksiä huonosta kohtelusta esittäneen Yhdistyneen kuningaskunnan kansalaisen, Nesbittin, Nawazin ja Pankhurstin, valituksia ei ole vielä tutkittu.
Olen neuvoston kanssa samaa mieltä siitä, että meidän on oltava johdonmukaisia vaatimuksissamme ja lähestymistavassamme, ja meidän on päättäväisesti pyrittävä lopettamaan ihmisoikeusrikkomukset siellä, missä niitä tapahtuu. Meidän on epäröimättä arvosteltava niitä maita, joiden kanssa olemme tehneet assosiointisopimuksia tai allekirjoittaneet ihmisoikeuslausekkeita ja jotka eivät kunnioita ihmisoikeuksia, ja tarvittaessa meidän on keskeytettävä sopimusten soveltaminen.

Van den Bos (ELDR).
Arvoisa puhemies, onko ihmisoikeuksien rikkojilla paljon pelättävää ja uhreilla paljon toivottavaa YK:n ihmisoikeustoimikunnalta? En usko. Tärkein foorumi maailmassa on jälleen epäonnistunut: ratkaisevaa ei ole ihmisoikeusrikkomusten vakavuus vaan kyky saada poliittista tukea. Jotkin valtiot onnistuvat toistuvasti välttämään arvostelua, mikä antaa vääristyneen kuvan ihmisoikeustilanteesta maailmassa ja heikentää ihmisoikeustoimikunnan arvovaltaa. Tästä on valitettavasti esimerkkinä se, että Libyan kaltainen tunnettu ihmisoikeuksien rikkoja toimii YK:n ihmisoikeustoimikunnan puheenjohtajana. Nyt on jo aika uudistukselle, jolla ehkäistään tämänkaltaiset epämieluisat tapahtumat.
Euroopan unionilla voisi olla suurempi rooli YK:n ihmisoikeustoimikunnassa, jos se valmistautuisi kokouksiin asianmukaisesti ja ajoissa, puhuisi yhdellä äänellä sekä olisi sitkeä ja rohkea - lyhyesti, jos se toimisi eri lailla kuin viime vuonna. Siitä, että Euroopan maat pidättyivät äänestämästä Libyan puheenjohtajuudesta, haluaisin sanoa, että olipa sen tarkoitus olla diplomaattisesti kuinka taktista tahansa, se oli kuitenkin heikkouden tunnustus ja osoitus siitä, ettei Euroopalla ole selvää kantaa. Jotta voisimme maksimoida vaikutusvaltamme, meidän on toimittava koordinoidusti Yhdysvaltojen kanssa mahdollisimman monessa asiassa. Ymmärtääkseni näin ei kuitenkaan tapahdu. Ryhmälleni on erittäin tärkeää, että Euroopan unioni keskittyy erityisesti päätöslauselmiin, jotka koskevat orjuutta, rikoksista rankaisematta jättämistä, kidutusta, epäinhimillisiä tapoja tulkita islamilaista lakia shariaa, naisten sortoa, uskonnon vapautta, alkuperäiskansojen tilannetta ja myös ihmisoikeusaktivistien suojelua. Pidämme erittäin tärkeinä päätöslauselmia, joita on annettu 17 valtion, muun muassa Irakin, Iranin, Burman, Sudanin, Saudi-Arabian, Kiinan, Venäjän ja Kolumbian, tilanteesta. Valintojen tekeminen on välttämätöntä, mutta tämä ei todellakaan tarkoita sitä, etteikö niihin valtioihin, joita ei edellä mainittu, voitaisi kohdistaa seuraamuksia. Haluaisin myös erityisesti korostaa pitäväni tärkeänä YK:n ihmisoikeustoimikunnan Iranin erityisedustajan toimikauden jatkamista, Kolumbian ihmisoikeusvaltuutetun aseman vahvistamista ja erityistarkkailijoiden nimittämistä T?et?eniaan.
Euroopan unionin on sisällytettävä Geneven kokouksen tulokset omaan politiikkaansa ja jatkettava poliittista vuoropuhelua asianomaisten maiden kanssa. Parlamentin tämänvuotisena ihmisoikeusasioita käsittelevien mietintöjen esittelijänä haluan sanoa: antakaamme Euroopan unionin tehdä kaiken voitavansa YK:n ihmisoikeustoimikunnan auktoriteetin palauttamiseksi. Emme pärjää ilman sitä eikä meillä ole vaihtoehtoa. Kokous onnistuu kuitenkin ainoastaan, jos se antaa aihetta ihmisoikeuksien rikkojien pelkoon ja uhrien kiitokseen.

Morgantini (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, olen kriittinen ihminen ja erittäin surullinen siitä, että suhtaudun tällä hetkellä pessimistisesti maailman tulevaisuuteen. Meidän komealta kalskahtavista periaatejulistuksistamme huolimatta ihmisoikeuksia rikotaan aivan liian monessa maassa: T?et?eniassa, Kiinassa, sotaa käyvissä Afrikan maissa, Israelissa ja Yhdysvalloissa kuolemantuomioiden muodossa sekä monissa muissa maissa. Moitteita ansaitsevat ihmisoikeuksien loukkaajien lisäksi myös ne, jotka näkevät asian mutta eivät puutu siihen ja jotka ovat todellisesti vastuussa kansainvälisen lain täytäntöönpanosta. Tässä mielessä hallitukset suhtautuvat usein välinpitämättömästi YK:n ihmisoikeustoimikunnan työtä kohtaan eivätkä noudata sen suosituksia. Tunnen monien teidän tavoin suuttumusta, kun perusoikeuksia - oikeutta elämään, ajatuksen vapautta ja liikkumisen vapautta - poljetaan tylysti myös demokratioiksi itseään kutsuvia maissa, ja tänään suvaitsemattomia ja kuolemaa aiheuttavia toimia toteutetaan terrorismin vastaisen sodan nimissä, kuten Mazar-I-Sharifissa tehty joukkomurha osoittaa. En kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö terrorismia vastaan olisi taisteltava.
Haluaisin, että maaliskuussa toteutettaisiin toimenpide, jolla voitaisiin määrätä esimerkiksi Israel, joka on yksi allekirjoittajavaltioista, noudattamaan ainakin Geneven yleissopimusta jos se ei suostu noudattamaan YK:n päätöslauselmia, joissa vaaditaan lopettamaan miehitys. Kollektiiviset rangaistukset, talojen, koulujen, sairaaloiden, tehtaiden ja kauppojen tuhoamiset, puiden repiminen maasta juurineen, mielivaltaiset pidätykset, kidutus, laittomat salamurhat, vandalismi ja varkaudet, joihin Israelin sotilaat ovat syyllistyneet ja joita olen itse saanut todistaa Ramallahissa, ovat traagisia päivittäisiä tapahtumia Palestiinassa, kuten myös hyökkäykset siviilejä vastaan Israelissa. 350 palestiinalaislasta ja 80 israelilaislasta ovat syyttöminä uhreina saaneet surmansa viimeisten kahden vuoden aikana, koska emme ole kyenneet toimimaan. Meillä on välineet toimia, mutta emme aina reagoi samalla tavalla: liittolaisuus painaa vaa'assamme enemmän kuin arvot. Eurooppa perustuu demokratian ja oikeusvaltion periaatteisiin. Jos emme ennen kaikkea Euroopan unionin asioissa käytä johdonmukaisesti kaikkia käytettävissämme olevia välineitä, myös assosiointisopimusten voimassaolon keskeyttämistä niiden maiden osalta, jotka ovat täysin peittelemättä rikkoneet ihmisoikeuksia, kuinka voimme puhua uskottavasti näistä oikeuksista Yhdistyneissä Kansakunnissa? Vaadimme, että YK:n ihmisoikeustoimikunnalle myönnetään riittävästi varoja ja henkilöstöä, jotta se voisi toimia nykyistä tehokkaammin. Maaliskuun kokouksessa meidän on tehtävä konkreettisia päätöksiä, esimerkiksi päätös rauhanturvajoukkojen lähettämisestä suojelemaan siviiliväestöä miehitetyillä alueilla. Meidän on myös kiellettävä Israelin yritykset estää humanitaaristen joukkojen toimiminen tai jopa tulittaa niitä.
Päätöslauselmassa, josta olemme äänestämässä, esitetään pääpiirteittäin todelliset ja arvokkaat painopisteet ja sitoumukset - kuten kansainvälisen rikostuomioistuimen toiminta, Iranin ihmisoikeustilanteen seuranta sekä toimielinten yhteistyö kansalaisyhteiskunnan ja kansalaisjärjestöjen kanssa - joilla voidaan parantaa ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevaa tiedotusta sekä demokratian ja ihmisoikeuksien kunnioittamista.

Wuori (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Geneve on meille totuuden hetki. Siellä jälleen punnitaan kykymme tai kyvyttömyytemme puolustaa yhtenäisesti demokratiaa, oikeusvaltiota ja ihmisoikeuksia maailmassa, jossa ihmisoikeustilanne on merkittävästi huonontunut ja yleinen poliittinen ilmapiiri on huolestuttavasti viilenemässä.
Irakin kriisin kärjistyminen sai jäsenvaltiot ottamaan käyttöön EU:sta tehdyn sopimuksen 19 artiklan menettelyn YK:n turvallisuusneuvostossa. Pitkällä tähtäyksellä vielä tärkeämpää on 19. ja 20 artiklan mukaisen yhteistoiminnan aktiivinen tiivistäminen ihmisoikeuksien saralla sekä YK:ssa että muilla kansainvälisillä foorumeilla. Emme kykene tähän, jos menetämme mahdollisuutemme yhtenäiseen esiintymiseen. Meillä ei ole uskottavaa rintamaa ja me, vanha Eurooppa, jäämme ilman sitä moraalista arvovaltaa, jota tarvitaan. Emme voi silloin odottaa, että myöskään omat kansalaisemme ja kansalaisjärjestömme ottaisivat meitä vakavasti.

Borghezio (NI).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiinnittää neuvoston ja komission huomion moniin kysymyksiin ja asioihin, joita on käsitelty laajasti kansainvälisessä lehdistössä mutta joita me emme ilmeisesti ole juurikaan huomioineet omassa politiikassamme. Ensimmäinen kommenttini koskee Afrikan maata, jossa rikotaan keskeisimpiä perusoikeuksia päivittäin, eli Zimbabwea, jonka päämies sekä väkivaltainen ja rasistinen hallitus ovat kannustaneet väkivaltaisuuksiin uudisasukkaita, eurooppalaista alkuperää olevia viljelijöitä kohtaan. Nämä väkivaltaisuudet yhdessä paikallisen hallitusta vastustavan opposition demokraattisiin oikeuksiin kohdistuvien loukkausten kanssa siirtää tämän maan kokonaan demokraattisen maailman ulkopuolelle.
Olen mykistynyt keskustelusta, johon yhteisön viranomaiset ovat juuttuneet, aivan kuin voitaisiin sallia tämän verenhimoisen hallituksen päämiehen, joka brutaalisti polkee ihmisoikeuksia, osallistuminen helmikuussa Ranskan ja Afrikan maiden huippukokoukseen Pariisissa tai EU:n ja Afrikan väliseen huippukokoukseen, joka on tarkoitus pitää huhtikuussa Lissabonissa. Mielestäni neuvoston ja komission on toimittava päättäväisesti, ja toimikunta, jonka olemassaolon oikeutus on ihmisoikeuksien puolustaminen, ei saa katsoa läpi sormien toistuvia brutaaleja välikohtauksia ?
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Mann, Thomas (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, tiibetiläinen Lobsang Dhondup teloitettiin kolme päivää sitten monien kansalaisten ja ihmisoikeusjärjestöjen esittämistä vetoomuksista ja EU:n jäsenvaltioiden suurlähettiläiden ponnisteluista huolimatta. Myöskään parlamentissa käydyllä keskustelulla tai 19. joulukuuta 2002 yksimielisesti annetulla päätöslauselmalla ei ollut vaikutusta. Chengdussa toimiva kansan tuomioistuin vahvisti 26. tammikuuta 2003 Lobsang Dhondupille ja buddhalaiselle lamalle Tenzin Delekille annetut kuolemantuomiot. Heitä syytettiin osallistumisesta hyökkäykseen, jossa käytettiin räjähteitä, sekä kansallisen yhtenäisyyden sabotoimisesta.
Pitäminen pitkään eristyssellissä ilman mahdollisuutta tavata perheenjäseniä tai laillista edustajaa on selkeästi vastoin vankien kohtelua koskevia Yhdistyneiden Kansakuntien vähimmäisnormeja. Pidätettyjen oikeudenkäynti ei ollut oikeudenmukainen eikä oikeusvaltion periaatteiden mukainen. Julkisesta istunnosta, jota muun muassa tämä parlamentti vaati, kieltäydyttiin hatarin perustein, joiden mukaan kyse oli valtionsalaisuuksista. Syytetyillä ei ollut mahdollisuutta valita vapaasti oikeusedustajaansa, ja tuomioistuin nimesi syytetyille puolustusasianajajan.
Lobsang Dhondupin teloitus johti välittömästi EU:n jäsenvaltioiden protesteihin. Asiaa käsitellään myös Saksan ja Kiinan välisissä keskusteluissa ihmisoikeuksista. Yhdistynyt kuningaskunta on toistanut vaatimuksensa siitä, että Kiinan on lopultakin kumottava kuolemanrangaistus, ja EU:n ja Kiinan välisissä ihmisoikeuksia koskevissa keskusteluissa on vihdoin otettava esiin tämä tärkeä kysymys. Tämä on katastrofi: samalla kun Kiina haluaa antaa maailmalle uskottavan kuvan itsestään, se ei kunnioita kaikkein keskeisimpiä ihmisoikeuksien puolustamisen periaatteita. PPE-DE-ryhmän puolesta sekä parlamentin Tiibet-työryhmän puheenjohtajana kehotan neuvostoa, komissiota ja jäsenvaltioita ryhtymään välittömästi toimenpiteisiin ja estämään kuolemantuomio, joka Tenzin Delekia uhkaa.
Vuosikymmenien ajan lama Tenzin Delek on tehnyt työtä uskonnollisten, kulttuuristen ja sosiaalisten asioiden alalla - ja niin menestyksekkäästi, että kovan linjan kannattajat näkevät hänet uhkana. Tämän kauhistuttavan tapahtuman vuoksi Kiinan tekemät perusoikeuksien loukkaukset on otettava Genevessä pidettävän YK:n ihmisoikeustoimikunnan kokouksen esityslistalle, ja Euroopan unionin on näytettävä esimerkkiä tässä asiassa.
Fava (PSE).
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen siihen, että neuvoston edustaja puhui maltillisesta ja käytännöllisestä kannasta, ja tarkoitan tällä lähinnä tarvetta ryhtyä käytännön toimiin sen vaatimiseksi, että kaikki maat ratifioivat kaikki kansainväliset yleissopimukset, joihin valtiot ja kansalaiset voivat vedota ihmisoikeuksiensa puolustamiseksi. Haluaisin mainita erityisesti kaksi sopimusta, joita ei pidetä ensisijaisen tärkeinä: siirtotyöläisten ja heidän perheenjäseniensä oikeuksia koskeva yleissopimus ja kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskeva kansainvälinen yleissopimus.
Lisäksi meidän on mielestäni yhä vaadittava voimakkaasti, että kuolemantuomiot kielletään. Tämä on tärkeää, eikä vähiten sen takia, että on käynyt ilmi, että vastoin fatalistisia taipumuksia tai ajatuksia, joiden mukaan kohtaloaan ei voi välttää, on todellakin mahdollista vakuuttaa jotkin yhdysvaltalaiset kuvernöörit tämän barbaarisen tavan epäinhimillisyydestä: se, että Illinoisin kuvernööri kumosi 167 kuolemantuomiota ja muutti ne lievemmiksi tuomioiksi, osoittaa, että taistelu on mahdollista voittaa.
Vetoamme Euroopan unioniin, että se ennen kaikkea tekisi kaikkensa varmistaakseen, ettei ole sellaisia kiellettyjä aloja tai alueita, joilla ihmisoikeuksia ei tarvitsisi noudattaa. Yksi tällainen ala voisi olla terrorismin torjunta, jonka pitäisi vakaasti perustua kansainväliseen humanitaariseen lainsäädäntöön. Toinen tällainen ala näyttäisi liittyvän siihen, että jotkin maat, erityisesti Yhdysvallat, suhtautuvat kansainvälisen rikostuomioistuimen perustamista koskevaan Rooman yleissopimukseen erittäin vähätellen. Yleissopimuksen toimivalta ja tehokkuus ovat vaarassa heikentyä merkittävästi Yhdysvaltojen asenteen takia ja sen takia, että Yhdysvallat on päättänyt tehdä kahdenvälisiä sopimuksia joidenkin maiden kanssa.
Arvoisa puhemies, lopuksi haluaisin, että unioni menisi Geneveen vakuuttuneena siitä, että ihmisoikeuksien puolustamisen tärkein ja kunniakkain muoto on sodan aiheuttaman tuhon, häpeän ja väkivallan välttäminen. Toivon meidän kaikkien olevan vakuuttuneita tästä.

Alavanos (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, voin täysin yhtyä neuvoston puheenjohtajan ja komission jäsenen esittämiin periaatteisiin, mutta on tärkeää, miten me niitä sovellamme, ja haluan esittää asiasta kolme kommenttia.
Ensinnäkään meidän ei pitäisi toimia hyvätapaisen psykoterapeutin tapaan yhdessä maassa ja hellittämättömän yleisen syyttäjän tapaan toisessa maissa. Turkkiin sovellettavia perusteita pitäisi soveltaa myös Iraniin ja Iraniin sovellettavia perusteita Turkkiin. Turkista puheen ollen olisi jo aika, että Leyla Zana, jolle myönnettiin Saharov-palkinto, näkisi päivänvalon. Olisi merkittävä saavutus, jos tämä tapahtuisi Kreikan puheenjohtajakauden aikana.
Toiseksi haluan puhua Yhdysvalloista. Sen lisäksi, mitä komission jäsen sanoi, Yhdysvaltojen osalta on kysymys kuolemantuomiosta, ja meidän on käsiteltävä asiaa samalla tavalla kuin muidenkin maiden tapauksessa. Vaikka Euroopan unioni ja Yhdysvallat ovat asiasta napit vastakkain, vuoden 2003 Saharov-palkinto olisi mielestäni syytä myöntää yhdysvaltalaiselle eli virkansa jättävälle Illinoisin kuvernöörille, joka on armahtanut 150 kuolemaantuomittua.
Kolmanneksi meidän on tarkasteltava uudestaan oikeuksia, joita terrorismin vastaiset toimenpiteet loukkaavat.

Isler Béguin (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, koska tiedämme hyvin, kuinka tärkeä ja korvaamaton tämä YK:n ihmisoikeustoimikunnan 59. kokous on, emme saa hyväksyä sitä, että sen toimintamahdollisuudet ja sen puheenjohtajiston asema heikentyy. Mikä muu taho kuin miesten, naisten, lasten, vähemmistöjen ja kaikkien muidenkin oikeuksia puolustava ihmisoikeustoimikunta voisi vaatia raportteja mailta, jotka vangitsevat ihmisiä rikoksista, joita nämä eivät ole tehneet? Mieleeni tulevat esimerkiksi Bandajevski, jonka terveys on heikentynyt valkovenäläisessä vankilassa, sekä Lemine Ould Cheikh Melaïnine, joka riutuu mauritanialaisessa vankilassa. Meidän on annettava kaikki tukemme, jotta YK:n ihmisoikeustoimikunta voisi toimia asianmukaisella tavalla ja tehdä työnsä. Tätä varten meidän on varmistettava, että annetaan riittävästi puheaikaa YK:n ihmisoikeustoimikunnan raportoijille ja humanitaarisille kansalaisjärjestöille, jotka todella näkevät, mitä kentällä tapahtuu, ja edustavat niitä, jotka eivät itse pysty ajamaan oikeuksiaan.
Keskustelussa on myös tilaisuus korostaa alkuperäiskansojen oikeuksia, sillä liian monet valtiot loukkaavat törkeästi heidän perusoikeuksiaan. Kuinka voidaan suojella alkuperäiskansojen oikeuksia, kun näitä oikeuksia ei ole määritelty mitenkään eikä niistä ole laillisia takeita? Meidän on tuettava voimakkaasti YK:n aloitteita näitä asioita käsittelevän pysyvän foorumin perustamiseksi, jotta tietoisuus lisääntyisi ja alkuperäiskansojen asioiden ajaminen edistyisi. Meidän on myös tehtävä kaikkemme varmistaaksemme, että työryhmän toiminta jatkuu, sillä se on ainoa alkuperäiskansojen asioita käsittelevä työryhmä. Hyvät parlamentin jäsenet, olisi myös Euroopan parlamentin kunniaksi, jos se perustaisi alkuperäiskansojen asioita käsittelevän Euroopan parlamentin valtuuskunnan, jonka perustamisesta päätettiin vuonna 1992 annetussa päätöslauselmassa.

Cushnahan (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, vaikka jäsenvaltioiden hallitukset ovat voimakkaasti arvostelleet ihmisoikeusrikkomuksia, niiden suhtautuminen Kiinan ja Pakistanin kaltaisiin suuriin maihin, joihin liittyy valtavia kaupallisia ja geopoliittisia intressejä, on valitettavasti erilainen. Epäjohdonmukaisuutemme on eräänlaista poliittista prostituutiota ja heikentää moraalista auktoriteettiamme tällä alalla.
Olen tyytyväinen tähän yhteiseen päätöslauselmaan, ja kuten sen 16 kohdassa sanotaan, EU:n puheenjohtajavaltion pitäisi tukea myös muita eri maista laadittavia päätöslauselmia. Haluaisin erityisesti ottaa esiin kolme maata. Kiinan kova linja aiheuttaa yhä suurta huolta. Teloitusten määrä Kiinassa on noussut huomattavasti, ja usein ne pannaan täytäntöön riittämättömin todistein summittaisissa oikeudenkäynneissä. Maassa rajoitetaan yhä ankarasti sananvapautta ja vapaata tiedonvälitystä. Demokratian kannattajia ja poliittisia aktivisteja pidätetään usein ilman syytä ja joissain tapauksissa heitä syytetään kumouksellisesta kansankiihotuksesta. Puheenjohtajavaltion on tärkeää ottaa ihmisoikeudet Kiinan kanssa käytävän vuoropuhelun ydinkysymykseksi. 
Tuomitsen Lähi-idän ihmisoikeusrikkomukset, joita tehdään terrorismiin turvautuen, ja erityisesti kiihkopalestiinalaisten itsemurhapommi-iskut. Tuomitsen myös Israelin harjoittaman valtioterrorismin, jonka kohteena ovat tavalliset palestiinalaiset.
Iranin osalta EU:n johtajat ovat ilmaisseet toivovansa, että sitouttamalla Iran poliittiseen vuoropuheluun uudistusmielisten asema vahvistuisi ja maan ihmisoikeustilanne paranisi. Valitettavasti näyttää siltä, että ainoastaan kivitykset on keskeytetty väliaikaisesti imagosyistä. Päivittäin kielletään useiden sanomalehtien toiminta, ja teloitusten määrä on valitettavasti lisääntynyt merkittävästi.
Ihmisoikeuksien suojelu ja edistäminen on yksi EU:n keskeisistä periaatteista. EU:n on oltava johdonmukainen asennoitumisessaan ihmisoikeuksiin maailmalla ja erityisesti Genevessä, sillä muuten kukaan ei ota meitä vakavasti.

Yiannitsis
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää puhujia heidän kommenteistaan ja huomioistaan. Mielestäni niistä ja useiden maiden ja alueiden, kuten Kiinan, Lähi-idän ja Zimbabwen, esiin tuomisesta on paljon hyötyä neuvostolle, sillä niistä ei käy ilmi pelkästään neuvoston kanta vaan myös neuvoston ja komission toimet monissa kysymyksissä. Teemme kaikkemme vakuuttaaksemme mahdollisimman monet siitä, että ihmisoikeuksien noudattaminen on tärkeää. Harjoittamamme painostuksen kannalta on viime kädessä tärkeää, että saamme aikaan myös tuloksia emmekä tyydy pelkään poliittiseen painostukseen. Olen luonnollisesti samaa mieltä myös monista muista kommenteista, kuten huomion kiinnittämistä Afrikan ongelmiin, mutta niiden käsittelemiseen on liian vähän aikaa.
Ennen kuin keskustelemme kannastamme monilla kansainvälisillä foorumeilla, haluaisin käyttää tilaisuutta hyväkseni ja kommentoida sitä, mitä van den Bos sanoi Euroopan unionin pidättymisestä äänestämästä viimevuotisissa vaaleissa. Uskon, että päätös pidättyä äänestämästä ei ollut osoitus välinpitämättömyydestä. Se ei olisi Euroopan unionin luonteen mukaista. Se oli harkittu päätös, jonka toivottiin auttavan YK:n ihmisoikeustoimikuntaa toimimaan sujuvasti viime vuoden poliittisissa olosuhteissa.
Haluaisin myös korostaa, että haluamme luonnollisesti lakkauttaa kuolemantuomion, se olisi yksi Euroopan unionin ylevimmistä saavutuksista. Tämä käy ilmi monista, myös Yhdysvaltojen kanssa käytävistä keskusteluista - erityisesti osana terrorismin torjuntaa - joissa ei voida päästä eteenpäin, ellei ole varmuutta siitä, ettei Yhdysvaltoihin luovutettavia henkilöitä tuomita kuolemaan. Olemme suuresti kiinnostuneita kuolemantuomiosta kaikkialla.

Nielson
Arvoisa puhemies, olen pannut merkille, että lähes kaikki puhujat ovat ottaneet esiin kuolemantuomion. Olen samaa mieltä siitä, että kuolemantuomiota on käsiteltävä tarmokkaasti ja että asia koskee itse asiassa kaikkia järjestelmiä ja kaikkia maita. Tällaisena kysymyksenä siihen on kiinnitettävä runsaasti huomiota ja sitä koskevia toimia on toteutettava nykyistä enemmän.
Haluaisin kommentoida Favan huomautusta siitä, että ihmisoikeuksia puolustamalla voimme välttää tai ehkäistä terrorismia, ja sanoa, että toivon vain, että tämä olisi totta. Olisi erittäin hyvä, jos näin olisi. Maailma on kuitenkin paljon raadollisempi. Maailmassa on ääriliikkeitä, eikä ongelmaa voida välttää kokonaan sillä, että EU:n omatunto on puhdas tai parantamalla huomattavasti yleistä ihmisoikeustilannetta. Tähän asiaan liittyy monia perustavanluonteisia ongelmia, mutta kannatan Favan huomautuksessaan esittämää lähestymistapaa. Meidän on varmasti oltava erittäin varovaisia, ettemme vahingoita näitä ihanteita terrorismia torjuessamme. On äärimmäisen tärkeää ylläpitää tämä tasapaino.
YK:n ihmisoikeustoimikunnassa tapahtuneen äänestyksen osalta haluaisin kommentoida Gahlerin huomautuksia ja sanoa, että on virheellistä väittää, että ihmisoikeustoimikunnan seitsemän EU-valtiota osaltaan edesauttoivat libyalaisen puheenjohtajan valintaa. Haluaisin muistin virkistämiseksi huomauttaa, että äänestystulosta katsomalla tämä ei käy ilmi.

Puhemies.
Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä

Puhemies. -
Aivan aluksi haluaisin pahoitella parlamentin puolesta sitä, että keskustelu on pitkittynyt jonkin verran. Pyrimme ottamaan huomioon esiin tulleet näkemykset ja luonnollisesti varmistamaan, ettei tällainen tilanne toistu.
Esityslistalla on seuraavana jatko keskustelulle neuvoston ja komission julkilausumista Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen laittomasta hyödyntämisestä.

Yiannitsis
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, ennen kuin otan kantaa kysymykseen Kongon luonnonrikkauksien hyödyntämisestä, haluaisin sanoa, että asemani vuoksi - puhun täällä neuvoston puheenjohtajavaltion edustajana - minulla on velvollisuus kunnioittaa Euroopan parlamenttia ja sen toimintatapaa, ja juuri niin aion myös tehdä. Mietin, mahtaisiko Euroopan parlamentti löytää keinot jonkinlaisen vastavuoroisen kunnioituksen vakiinnuttamiseksi tai vaarin ottamiseksi kysymyksistä, joita puheenjohtajavaltion toiminta nostaa esiin, pitäen kuitenkin mielessä sen, että Kreikan puheenjohtajiston on palattava kotimaahansa jo varsin pian. Vaikka parlamentti ei löytäisikään ratkaisua eikä pystyisi noudattamaan paria sääntöä, me joka tapauksessa noudatamme niitä asemaamme sopivalla tavalla.
Kongon luonnonvarojen laittomasta hyödyntämisestä haluaisin sanoa seuraavaa: viime vuosina kansainvälinen yhteisö on alkanut osoittaa huolestuneisuutta Afrikan luonnonvarojen laitonta hyödyntämistä kohtaan. Tämä koskee etenkin niitä tapauksia, joissa luonnonvaroilla rahoitetaan pitkän aikavälin aseellisia konflikteja, joilla on katastrofaaliset seuraukset.
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston puheenjohtaja antoi kesäkuussa 2000 lausunnon, jossa Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteeriä kehotettiin perustamaan asiantuntijaryhmä tutkimaan Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen laitonta hyödyntämistä. Syyskuussa 2000 asiantuntijaryhmä perustettiin ja se aloitti toimintansa, ja lokakuussa 2002 se julkaisi loppuraporttinsa, jossa se huomauttaa, että Ugandan, Ruandan ja Zimbabwen sekä Kongon politiikassa, armeijassa ja liike-elämässä korkeassa asemassa olevat henkilöt ryöstävät Kongon luonnonvaroja - lähinnä mineraalivaroja - laajamittaisesti henkilökohtaista hyötyä saadakseen, tai Ruandan tapauksessa maan etujen tähden. Asiantuntijatyöryhmän selvityksen tulosten mukaan Ruanda rahoittaa samaan aikaan valtavia sotilasmenojaan pääasiassa Kongosta saaduilla varoilla ja käyttää tässä yhteydessä toisinaan paikallista pakkotyövoimaa.
Euroopan unioni on pidättynyt antamasta päätöslauselmaa asiantuntijatyöryhmän äskettäisestä raportista, ennen kuin turvallisuusneuvosto on antanut oman päätöslauselmansa. Euroopan unioni kuitenkin kannattaa tarvittaessa kiellon asettamista ja seuraamusten käyttöönottoa mieluummin Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston kuin yksittäisten maiden tai maaryhmittymien kautta. Yhden erittäin kiistanalaisen tuotteen eli niin kutsuttujen veritimanttien osalta sekä kansainvälinen yhteisö että Euroopan unioni ovat ryhtyneet erityistoimiin. Tarkkaan ottaen kolmekymmentäseitsemän maata ja Euroopan parlamentti saivat valmiiksi niin kutsutun Kimberleyn prosessin eli leikkaamattomia timantteja koskevan sertifiointiprosessin Interlakenissa Sveitsissä marraskuussa 2002, ja sillä pyritään nimenomaan torjumaan etenkin Afrikan konfliktialueilta laittomasti louhittujen timanttien kauppaa. Lisäksi neuvosto antoi 20. joulukuuta asetuksen (EY) N:o 2368/2002 Kimberleyn prosessin sertifiointijärjestelmästä, jota alettiin soveltaa samana päivänä.
Lopuksi haluaisin huomauttaa, että edessämme on noidankehä, josta on päästävä. Maan sisäinen aseellinen konflikti antaa tilaisuuden maan luonnonvarojen laittomaan hyödyntämiseen, ja näiden varojen avulla vuorostaan pidetään yllä sisäistä aseellista konfliktia sekä estetään kehittämis- ja vakausmekanismien kehittäminen maahan.

Nielson
. (EN) Arvoisa puhemies, komissio on äärimmäisen huolestunut siitä, että Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen ryöstely on edelleen yksi niistä tekijöistä, jotka pääasiassa pitävät Afrikan Suurten järvien alueen konfliktia yllä.
Komissio on pitänyt tämän mielessä, kun se on tehnyt aktiivisesti yhteistyötä Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen ja muiden rikkauksien laitonta hyödyntämistä tutkivan asiantuntijaryhmän kanssa sen perustamisesta alkaen.
Komissio järjesti Kinshasassa kokouksen asiantuntijoiden ja tutkimuksen kohdemaissa sijaitsevien komission edustustojen päälliköiden kanssa. Komissio on tarvittaessa valmis jatkamaan tätä rakentavaa yhteistyötä tulevaisuudessa.
Komissio on ottanut tarkoin huomioon asiantuntijatyöryhmän raportin, josta YK:n turvallisuusneuvosto antoi viime viikolla päätöslauselman.
Komissio on tyytyväinen siihen, että Kongon viranomaiset ovat toteuttaneet raportissa mainittuja virkamiehiä koskevia toimenpiteitä ja että Ugandan hallitus on perustanut oikeudellisen tutkintavaliokunnan. Komissio yhtyy YK:n turvallisuusneuvostoon, joka pyytää kaikkia asianomaisia valtioita sekä etenkin Zimbabwea ja Ruandaa kohdistamaan raportissa mainittuihin kansalaisiinsa tutkimuksia ja asianmukaisia toimenpiteitä, kun tähän on aihetta.
Komissio on samaa mieltä siitä, että Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen laiton hyödyntäminen, josta tuli sodan aikana yleistä, loppuu vasta, kun oikeusvaltion periaatteet on saatu todella vakiinnutettua. Jos joku sanoo, että ne "palautetaan ennalleen", hän kaunistelee maan viimeaikaisia tapahtumia, mutta oikeusvaltion periaatteiden ja toimivan hallinnon avulla asioita voidaan muuttaa. Tämän on tapahduttava armeijan kapinallisten voimien valtapiiriin kuuluvien vyöhykkeiden lisäksi myös koko Kongossa. Tässä yhteydessä komissio kehottaa kaikkia viime joulukuussa allekirjoitetun Pretorian rauhansopimuksen sopimuspuolia panemaan sen täytäntöön viipymättä ja sopimuksen hengen mukaisesti. Lisäksi komissio ilmaisee tyytyväisyytensä päätökseen, joka tehtiin Sun Cityssa Etelä-Afrikassa Kongon sisäisen vuoropuhelun yhteydessä ja jonka tarkoituksena on perustaa erityiskomitea tutkimaan niiden talous- ja rahoitussopimusten pätevyyttä, joita sodan aikana tehtiin Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen hyödyntämisestä. Komissio on valmis tukemaan yhdessä muiden rahoittajien kanssa Kongon demokraattista tasavaltaa, kun se käy läpi siirtymäkautta ja pyrkii perustamaan tehokkaan julkishallinnon. Komissio on hiljattain tehnyt päätöksen 16 miljoonan euron avustuksen myöntämisestä Kongon demokraattiselle tasavallalle sen valmiuksien kehittämiseksi.
Emme keskustele mistään uudesta ongelmasta. Kongon demokraattisen tasavallan mineraalivarojen hyödyntäminen ei todellakaan ole mikään malliesimerkki avoimuudesta ja hyvästä hallintotavasta. Tilanne oli sama jo pitkään ennen Mobutun valtakautta, sen aikana ja sen jälkeen. Laurent Kabilan edetessä kohti Kinshasaa kaivostoimintaluvat vaihtoivat omistajaa - kuten omistusoikeudetkin kaupunki kaupungilta - ja uusista sotapäälliköistä tuli paikallistason ja armeijan hallitsijoita. Tämä oli edellä mainittujen tutkimusten aiheena.
Komissio katsoo, että Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen laittoman hyödyntämisen tehokas estäminen edellyttää koko kansainvälisen yhteisön yhteistyötä. Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto on asianmukainen foorumi tällaisen yhteistoiminnan varmistamiseksi. Ongelman rajatylittävän luonteen vuoksi komissio katsoo kuitenkin, että myös eteläisen Afrikan kehitysyhteisön (SADC) ja itäisen ja eteläisen Afrikan yhteismarkkinoiden kaltaisten alueellisten yhdentymiselinten pitäisi käsitellä asiaa.
Komissio on tyytyväinen Yhdistyneiden Kansakuntien esittämään aloitteeseen järjestää kansainvälinen konferenssi Suurten järvien alueen rauhasta, demokratiasta, turvallisuudesta ja kehittämisestä. Tässä konferenssissa luonnonvarojen laitonta hyödyntämistä voitaisiin käsitellä alueellisesta näkökulmasta osana pitkän aikavälin strategiaa ja myös konfliktineston edistämiseksi. On ensiarvoisen tärkeää, että turvaamme omistusoikeudet ja vakaan kehityksen kohti avoimuutta näissä asioissa jopa ilman YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmia, joiden vaikutukset ovat rajalliset.

Deva (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluan kiittää neuvostoa ja komissiota tästä selvityksestä, josta viimeaikaiset tapahtumat käyvät ilmi oivallisesti. Päätöslauselma on merkittävä askel pyrittäessä kohti kansainvälisen oikeuden ja oikeusvaltion periaatteiden noudattamista. Tälläkin hetkellä koko maailmassa käydään 48:aa sisällissotaa - ja valtaosaa niistä Afrikassa - ja suurelta osin yhden tai useampien heimojen tai väestöryhmien intressien tähden. Viimeisten kahdenkymmenen vuoden aikana Saharan eteläpuolisessa Afrikassa on teurastettu miljoonittain ihmisiä sekä syyllistytty kansanmurhiin ja kokonaisten heimojen etnisiin puhdistuksiin.
Ensi näkemältä voitaisiin ajatella, että nämä konfliktit esimerkiksi Angolassa tai Ruandassa ovat perustuneet niin kutsuttuihin historiallisiin erimielisyyksiin. Tosiasiassa niiden taustalla on useimmiten ollut kuitenkin kaupallinen hyöty, joka on perustunut oletettuun heimojen suojeluun. Monenlaiset väestöryhmät ja yritykset, joista jotkin ovat olleet lähtöisin Euroopasta, ovat yrittäneet hyötyä näistä erimielisyyksistä saadakseen kaupallista hyötyä ja turvatakseen näin timanttien, puutavaran, öljyn, kullan, koboltin, titaanin tai vanadiumin saannin.
Afrikan sanotaan olevan yksi maailman rikkaimmista mantereista, jossa kuitenkin asuvat maailman köyhimmät ihmiset. Miten tämä on mahdollista? Tämä johtuu siitä, ettei Afrikassa ole pitkään aikaan noudatettu kansainvälistä lakia eikä oikeusvaltion periaatteita. Kongon demokraattista tasavaltaa on riistetty, ryöstetty ja rosvottu. Sen kansalaiset on asetettu vastakkain ja heitä on kannustettu surmaamaan toisiaan joukoittain ja toisinaan syyllistymään kansanmurhiin, millä on taattu, että Afrikan ulkopuoliset voimakkaat tahot ovat voineet pelata salaa omaan pussiinsa ja saada etuja.
Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston raportti on uraauurtava siinä mielessä, että siinä pyritään ensimmäistä kertaa toteamaan, että kansainväliseen lainsäädäntöön sisältyy moraalinen oikeus jaettuun itsemääräämisoikeuteen, että itsemääräämisoikeus ei ole vain jotakin, joka määritellään valtioiden oikeuksia ja velvollisuuksia koskevassa Montevideon yleissopimuksessa (Montevideo Convention on the Rights and Duties of States) tai presidentti Wilsonin ehdottamassa 14 kohdan ohjelmassa, ja että maailmanlaajuisessa kauppajärjestelmässä - kuten nyt olemme huomanneet WTO:ssa ja maailmanlaajuisten kauppasääntöjen yhteydessä - itsemääräämisoikeudesta on joiltakin osin luovuttava, kun oikeusvaltion periaatteiden vakiinnuttaminen nousee ensisijaiseksi tavoitteeksi.
Jos voimme rangaista Yhdysvaltoja sen tähden, että se on tehnyt jotakin väärää terästeollisuudelleen, miksi emme pysty tekemään mitään Kongon demokraattisessa tasavallassa, jossa miljoonia ihmisiä on riistetty ja tapettu kaupallisen hyödyn tähden?
Olen siis tyytyväinen tähän päätöslauselmaan ja kannatan sitä.
Sauquillo Pérez del Arco (PSE).
Arvoisa puhemies, Kongon demokraattinen tasavalta ja Afrikan Suurten järvien alue ylipäätään on ollut parlamentin jatkuva huolenaihe. Aseelliset yhteenotot ovat onneksi takanapäin, ja nyt on aika aloittaa jälleenrakennus.
Kongon demokraattisen tasavallan rauha ja tulevaisuus edellyttävät demokratian ja kestävän kehityksen vakiinnuttamista. Demokratisoitumisessa panemme toivomme siihen, että kokonaisvaltaiseksi ja kattavaksi luonnehdittu Pretorian rauhansopimus osoittautuu tehokkaaksi, ja että se pannaan täytäntöön hyvissä ajoin. Demokratian juurtuminen edellyttää kokonaisvaltaista lähestymistapaa, johon kaikki yhteisöt ja poliittiset ryhmittymät otetaan mukaan. Näin on etenkin Suurten järvien alueella, jossa yhteiskuntajärjestyksen romahdus oli perimmäisenä syynä aluetta hävittäneisiin sotiin.
Olen tyytyväinen yleisten asioiden neuvoston eiliseen kokoukseen Brysselissä sekä siihen, että komissio on suunnannut merkittävästi humanitaarista apua niille alueille, jotka ovat kärsineet pahiten.
Selvittämättä on kuitenkin vielä useita suuria ongelmia. Ne on ratkaistava alueen tulevaisuuden takaamiseksi. Tällaisiin ongelmiin voivat puuttua ainoastaan moitteettomasti toimivat poliittiset instituutiot, kun sopimuksen täytäntöönpano on alulla. Minusta suurin ongelma on oikeusjärjestelmä. Rankaisematta jääminen on ristiriidassa demokratian kanssa, eikä rauhaa voi olla ilman oikeusjärjestelmää. Tässä yhteydessä haluaisin esittää 4 kohtaan tarkistuksen huomista käsittelyä varten. Korvaisin alkuperäisen ilmaisun "ja muualla tapahtuneita kansanmurhia ja ihmisyyden vastaisia rikoksia" ilmaisulla "ja muualla tapahtuneita kansanmurhia ja ihmisyyden vastaisia rikoksia, mukaan lukien rikoksia".
Toinen Kongon demokraattisen tasavallan tulevaisuuden kannalta ratkaiseva näkökohta on kestävä kehitys. Tässä prosessissa Euroopan unionin jäsenvaltiot ja yritykset ovat avainasemassa. Yritykset voivat huolehtia omasta osuudestaan omaksumalla eettiset menettelysäännöt, joilla ne osoittavat sitoutuneensa edistämään kestävää kehitystä. Maat saadaan mukaan prosessiin ottamalla käyttöön toimenpiteitä, joilla rajoitetaan alkuperältään epäilyttävien tuotteiden tuontia.
Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ryhmä kampanjoi vastaisuudessakin väsymättä sen puolesta, että kehitysmaissa toimivat monikansalliset yhtiöt noudattavat avoimuuden periaatteita ja eettisiä normeja. Tässä yhteydessä pidämme erittäin tärkeänä sitä, että yrityksissä noudatetaan lapsityövoiman käyttöä koskevia sääntöjä, Kansainvälisen työjärjestön (ILO) työnormeja, luonnonvarojen kestävän käytön periaatteita ja monikansallisille yrityksille suunnattuja OECD:n toimintaohjeita.
Yhdistyneiden Kansakuntien raportissa otetaan selkeästi kantaa Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen laittomaan hyödyntämiseen. Toivomme, että jäsenvaltiot, komissio ja parlamentti vaativat kaikki painokkaasti, että raportissa esitetyt suositukset pannaan täytäntöön.
Van Hecke Johan (ELDR).
Arvoisa puhemies, ryhmäni jäsenet eivät ole allekirjoittaneet yhteistä päätöslauselmaesitystä. Olemme luonnollisesti samaa mieltä siitä, että Kongon luonnonvarojen laiton hyödyntäminen on tuomittava painokkaasti. Olemme luonnollisesti samaa mieltä myös siitä, että sodan varjolla rikkauksia haalivien ihmisten ja yritysten toiminta on estettävä ja siitä on rangaistava. Näin ollen olemme tyytyväisiä oikeudenmukaiseen selvitykseen, joka onkin ensimmäinen laatuaan niiden sadan vuoden aikana, joina Kongoa on jo riistetty. Tämän vuoksi onkin yksinomaan häpeällistä, että raportti on niin huolimaton ja että siihen sisältyy niin monia perusteettomia syytöksiä ja epätarkkuuksia. Syyllisten luettelo olisi voinut olla historiallinen ennakkotapaus ja varoitus kaikille niille johtajille ja liikemiehille, jotka hyödyntävät häikäilemättä miljoonien ihmisten hätää henkilökohtaista voittoa saadakseen. Sen sijaan raportista tuli heiveröinen ja riitaa haastava asiakirja, joka perustuu huhupuheisiin ja sotapropagandaan. Raportilla on itse asiassa saatu syntymään laittomien ja luvattomien toimien sekasotku, ja raportissa nimeltä mainittuja henkilöitä ja yrityksiä ei koskaan kuultu, puhumattakaan siitä, että niille olisi annettu oikeus puolustautua.
Tämän vuoksi tällä viikolla raporttia tarkastellut turvallisuusneuvosto totesi sen puutteelliseksi. Asiantuntijaryhmän mandaattia jatkettiin kuudella kuukaudella. Turvallisuusneuvosto oli täysin oikeassa kehottaessaan kaikkia nimeltä mainittuja maita käynnistämään omat tutkimuksensa, joiden perusteella voidaan ryhtyä oikeustoimiin. Olemme jättäneet käsiteltäväksi tämän suuntaisen tarkistuksen.
Tätäkin tärkeämpi on kuitenkin kysymys siitä, miten laiton hyödyntäminen voidaan välttää ja miten sitä vastaan voidaan toimia tulevaisuudessa. Toisin sanoen kyse on siitä, miten Kongoon saataisiin vakiinnutettua uusi vakaa ja demokraattinen järjestys, jolla voidaan varmistaa, että maan luonnonvaroja hyödynnetään valvotulla ja kestävällä tavalla, jotta koko Kongon väestö voi hyötyä niistä. Tästä Yhdistyneillä Kansakunnilla on kannettavanaan valtava vastuu. Toivoa sopii, että myös turvallisuusneuvosto tutkii omaatuntoaan ja tarkastelee uudelleen Yhdistyneiden Kansakuntien Kongon demokraattisessa tasavallassa olevien tarkkailijajoukkojen (MONUC) mandaattia, vahvistaa joukkojaan ja tekee kaiken tarvittavan nopeuttaakseen rauhansopimusten täytäntöönpanoa ja uusien rakenteiden perustamista, jottei se parin vuoden kuluttua jälleen kerran huomaa, että Kongoa ryöstetään edelleen.
Sylla (GUE/NGL).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, nähdäkseni Kongon demokraattista tasavaltaa on aina pidetty Afrikan mantereen mahdollisena voimatekijänä sen geostrategisesti tärkeän sijainnin tähden. Presidentti Mobutun diktatuurin otteessa maa on valitettavasti suistunut taloudelliseen ja poliittiseen kriisiin. On hyvä tietää, että kahdenkymmenen vuoden aikana maan bruttokansantuote asukasta kohden on pienentynyt kuusinkertaisesti. Nähdäkseni tämä on yhteydessä muun muassa virallisten kanavien ja hallinnon katoamiseen, mikä antoi mahdollisuuden laittomaan toimintaan, jota ei samassa laajuudessa ole tavattu missään päin maailmaa.
Vaikka Kongon demokraattisella tasavallalla on valtavat maatalous-, metsä- ja kaivannaisvarat - ja tästä olen samaa mieltä kollegani kanssa - se on ristiriitaisesti yksi maailman köyhimmistä maista. Tämä tilanne on nähdäkseni tulosta huonosta hallinnosta, kuten huonosta taloushallinnosta, hatarasta infrastruktuurista mutta myös luonnonvarojen laittomasta hyödyntämisestä. Juuri tämä on tärkeää Yhdistyneiden Kansakuntien raportissa. Kun mineraalivarat alkavat miltei kaikkialla olla vähissä, monissa maissa jopa ehtymässä, Kongon luonnonvaroilla on taloudellista merkitystä etenkin maan pienten tuotantokustannusten vuoksi. Mielestäni meillä on tältä osin kannettavanamme todellinen vastuu. Tästä näkökulmasta Yhdistyneiden Kansakuntien raportissa meitä kehotetaan kiinnittämään huomiota Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen laittomaan hyödyntämiseen, johon ovat syyllisiä Euroopan yksityiset yritykset - mikä koskee erityisesti meitä - ja omalta osaltaan myös Kongon naapurimaat.
Kun otetaan huomioon Johannesburgin huippukokous, kansainvälisen rikostuomioistuimen vahvistamat säännökset ja Cotonoun sopimus, Euroopan unionin on mielestäni reagoitava tähän skandaaliin - joka nähdäkseni vahingoittaa koko maapallon ekosysteemiä -sekä vallalla olevaan salametsästykseen ja ihmisoikeusloukkauksiin siten, että se vaatii YK:n turvallisuusneuvostoa ryhtymään oikeustoimiin syytettyjä vastaan sekä jäädyttää varat ja laatii selvityksiä joukkovainoista ja muista kansaan kohdistetuista väkivallanteoista. Neuvoston ja komission on myös laadittava velvoittava oikeuskehys ja vaadittava muun muassa, että markkinat jaetaan tulevaisuudessa avoimemmin.
Yleisesti ottaen toteaisin, että näillä ponnisteluilla pyrimme yhteisesti torjumaan loukkaukset yksilöiden fyysistä koskemattomuutta kohtaan ja annamme tukemme rauhalle ja kestävälle kehitykselle. Avainsanoja tässä yhteydessä ovat ympäristön suojelu, sosiaalinen tasa-arvo ja hyvä hallintotapa.

Rod (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, Kongon tilanne on traaginen. Miljoonat kansalaiset elävät kaameissa oloissa. Nälänhätä ja aids ovat loputtomasta konfliktista kärsivien miesten ja naisten jokapäiväisenä huolena. Lisäksi konfliktia vielä kärjistävät niin kutsutut eliittiverkostot, jotka yrittävät rikastua sekasortoista tilannetta hyödyntämällä. Korkean tason poliittiset johtajat, alueelliset ja ulkomaiset yritykset ja etenkin armeija ovat luoneet järjestelmän, joka muistuttaa todellista sotataloutta. Nämä osapuolet lietsovat poliittisen ja etnisen opposition turvin konfliktia, jonka ainoaksi tavoitteeksi on käynyt Kongon demokraattisen tasavallan luonnonvarojen suoranainen ryöstäminen maan väestön kustannuksella.
Yhdistyneiden Kansakuntien laatima raportti, joka esiteltiin meille kehitysyhteistyövaliokunnassa, antaa nähdäksemme oivalliset mahdollisuudet saattaa tämä inhimillinen tragedia päätökseen. Luettelo, jossa vahingolliseen kauppaan sekaantuneet henkilöt mainitaan nimeltä, ohjaa meitä määrätietoisten käytännön toimenpiteiden toteuttamisessa.
Hyvät kollegat, meidän on vastedes painostettava yrityksiämme, jotta ne eivät enää pyrkisi hyötymään sekasortoisesta tilanteesta - elleivät ne nyt sitten suorastaan luo tällaisia tilanteita - vilpillisen rikastumisen toivossa. Huiputuksen on lakattava. Nykyisin yritysten vastuu liittyy läheisesti jäsenvaltioidemme hallitusten vastuuseen. Jos emme lähetä nopeasti vahvaa poliittista viestiä ja kohdista yrityksiin rajoittavia toimenpiteitä muistuttaen samalla sitoutumisestamme OECD:n määrittelemiin periaatteisiin, ne jatkavat lainsäädännön ja ihmisoikeuksien pilkkaamista siekailematta. Emme voi enää ummistaa silmiämme näiltä toimilta, jotka eivät ole mitään muuta kuin suoranaista uuskolonialistista peiteltyä ryöstelyä.
Velvoittamalla yhteisön ulkopuolisilla alueilla toimivat eurooppalaiset yritykset paljastamaan tilitietonsa lisäämme avoimuutta ja vähennämme näin varainkavalluksia, joiden haittavaikutukset edelleen kohdistuvat pääasiassa Kongon kansalaisiin. Oikeusvaltion periaatteiden vakiinnuttaminen ja demokraattisten hallintoelinten perustaminen on ilmeisen välttämätöntä. Keskeiseksi ovat kuitenkin käyneet jäsenvaltioiden ennakoivat yhteensovitetut toimet, joilla kansallisten yritysten vehkeilyt pyritään lakkauttamaan. Kongon demokraattisen tasavallan kansalaisten on korkea aika hyötyä täysimääräisesti ja välittömästi maansa luonnonrikkauksista sekä saavuttaa se kehitystaso, jonka sen mineraalivarat tekisivät mahdolliseksi, elleivät ulkovallat jatkuvasti hyödyntäisi niitä laittomasti.

Gahler (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Kongon luonnonvarojen laittomassa hyödyntämisessä järkyttävintä on se, että on liiankin ilmeistä, että Kongon ja muiden maiden poliitikot - riippumatta siitä, pyydettiinkö näitä maita antamaan sotilaallista apua - ovat syyllistyneet ryöstelyyn yhtä häpeämättömällä tavalla kuin Zimbabwen korkean tason sotilashenkilöstö. Maan raaka-aineita rosvoavaan joukkioon ovat liittyneet myös lukemattomat yksityiset yritykset.
Vaikka myös Euroopan ulkopuoliset yritykset ovat sekaantuneet asiaan, meidän pitäisi aivan ehdottomasti käydä läpi ja tutkia luetteloa, jossa Euroopan yrityksiä ja yksityishenkilöitä mainitaan nimeltä. Tämän olisi tapahduttava yksittäisissä jäsenvaltioissa rikosoikeudelliseen syytteeseenpanoon tähdäten.
Nähdäkseni tämä tapaus ei eroa millään merkittävällä tavalla siitä tavasta, jolla Afrikan korruptoituneet valtakoneistot myöntävät raaka-aineiden louhintaan oikeuttavia toimilupia. Osa toimilupamaksuista ja jopa tuotosta menee suoraa päätä hallitsijan henkilökohtaiselle pankkitilille. Osa näistä varoista voidaan jopa kirjata tuloiksi valtion talousarvioon, mutta käytännössä on ennenkuulumatonta, että niitä käytettäisiin kansalaisten hyväksi infrastruktuurin tai terveydenhuollon tukemiseen.
Nämä hallitsijat pysyvät vallassa ainoastaan Euroopan tuen ansiosta, minkä vuoksi tarvitsemme suorapuheista keskustelua niistä periaatteista, jotka ohjaavat eurooppalaisten toimintaa Afrikassa. Cotonoun sopimuksen sanamuoto ja tulevina viikkoina Lissabonissa järjestettävissä Ranskan ja Afrikan sekä EU:n ja Afrikan välisissä huippukokouksissa lausuttavat imelyydet ovat räikeässä ja tuomittavassa ristiriidassa Afrikan julman todellisuuden kanssa.
Emme voi olla panematta merkille sitä, että jotkin hallitukset tekevät salaista yhteistyötä eurooppalaisten yritysten kanssa, jotka vuorostaan pitävät hallintojärjestelmiä pystyssä taatakseen mahdollisimman suuret voitot itselleen. Jos näistä asioista ei puhuta suoraan, Afrikan tilanteeseen ei saada todellista muutosta.

De Keyser (PSE).
Arvoisa puhemies, kotimaani Belgia oli aikoinaan siirtomaavalta, eivätkä Belgian tunnesiteet Kongon demokraattiseen tasavaltaan ole sittemmin koskaan katkenneet. Tämän vuoksi olen katsellut lohduttomana maan ajautumista sotaan ja toisaalta ottanut helpottuneena vastaan tiedon Pretorian rauhansopimuksesta sekä lupauksista palauttaa rauha ja vakiinnuttaa demokratia tälle runnellulle alueelle.
Kongon luonnonvarat ovat poikkeukselliset runsaat. Vuonna 1997 maan pohjoisosan luonnonvarojen arvoksi arvioitiin 25 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Sinkki, lyijy, rauta, volframi, kadmium, koboltti ja germanium ovat ainutlaatuisia mineraaleja. Germaniumin puolijohtavuutta hyödynnetään nykyään valmistettaessa maailman tehokkaimpia mikrosiruja. Puhumattakaan radiumista, litiumista ja niobista, joista valmistettuja metalliseoksia käytetään korkeita lämpötiloja kestävissä suprajohteissa. Mainitsen vain ohimennen timantit, hopean, platinan ja niin edelleen. Kongo on luonnonvaroiltaan ehkäpä maailman vaurain maa.
Tämän vuoksi naapurimaiden ohella ahnaat länsimaat - sanottakoon tämä ääneen - ovat käyneet Kongon kimppuun kaikenlaisten tekosyiden turvin ja ovat hävittäneet maan väestöä sekä käyneet länsimaiden välistä sotaa käyttäen afrikkalaisia välikätenään. Kyseessä on todellinen joukkoteurastus. Sen tähden kongolaisia on vuodesta 1998 kuollut 4,5 miljoonaa, 2,5 miljoonaa on joutunut hätäsiirtolaisiksi, 16 miljoonaa elää kuoleman partaalla ja tuhansittain ihmisiä on pakotettu siirtolaisiksi Ruandaan ja Ugandaan. Jätän mieluummin mainitsematta tehtyjen verilöylyjen yksityiskohdat, jotka ovat sietämätöntä kuultavaa.
Tästä voitte päätellä, kannatanko tätä päätöslauselmaa. Jos osoittautuu, että kotimaani Belgia suojelee näitä sotaa ylläpitäviä ahnehtijoita, kuten asiantuntijaryhmä toteaa, voitte olla varmoja siitä, ettei se luista vastuustaan vaan toteuttaa välttämättömät tutkimukset ja huolehtii, että ne johtavat jatkotoimiin. Se ei aio lisätä aiemman kolonisaation aiheuttamaa taakkaa sekaantumalla nykyajan rikoksiin. Yhden edellytyksen on kuitenkin täytyttävä: YK:n viime viikolla samasta aiheesta antamassa päätöslauselmassa korostetaan, ettei asiantuntijaryhmä ole oikeudenkäyttöelin eikä sen esittämiä tuloksia näin ollen voida pitää toteen näytettyinä eivätkä ne siis voi automaattisesti johtaa seuraamuksiin. Puolustautumisoikeus on siis turvattava.

Dhaene (Verts/ALE).
Arvoisa puhemies, belgialaisena olen tähän päätöslauselmaan erityisen tyytyväinen etenkin, koska Kongo oli ennen Belgian siirtomaa. Afrikan luonnonvarojen ryöstämiseen ovat kuitenkin syyllistyneet myös muut vanhan ja uuden Euroopan maat. Ryöstelyn jatkumista ei yksinkertaisesti voida hyväksyä. YK:n raportissa mainitaan vanhojen emämaiden sijasta kuitenkin eurooppalaiset yhtiöt, ansaitsivatpa ne tämän tai eivät. Joka tapauksessa Euroopan on ryhdyttävä toimiin yhteisen historiallisen vastuunsa tähden.
Olen juuri palannut Brasilian Porto Alegressa pidetystä Maailman sosiaalifoorumista, jossa kuuntelin myös afrikkalaisten mielipiteitä. He odottavat Euroopalta paljon - esimerkiksi jonkinlaisia korvauksia. Belgian senaatti on perustanut tutkintavaliokunnan, jonka tarkoituksena on tutkia Suurten järvien alueella käytävää raaka-aineiden laitonta kauppaa. Euroopan kannalta keskeistä on, että komission pitäisi ehdottaa direktiiviä Euroopan unionin ulkopuolella toimivien eurooppalaisten yhtiöiden valvonnasta, ja tämä direktiivi olisi saatettava pikaisesti osaksi kunkin jäsenvaltion kansallista oikeusjärjestystä. Toisaalta on perustettava järjestelmä Kongon raaka-aineiden hyödyntämisen valvomiseksi. Yhdistyneillä Kansakunnilla on Kongossa kiireellisempi tehtävä kuin Irakissa.

Van Orden (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, Yhdistyneiden Kansakuntien raportissa viitataan monissa kohdin Zimbabwen intresseihin ja annetaan hämmästyttäviä todisteita siitä, miten presidentti Mugaben korruptoituneiden kätyreiden toimet vaikuttavat Zimbabwen kansan lisäksi naapurimaihin, kuten Kongoon. Raportista käy ilmi, että Mugaben hallinto tekee rikoksia ja horjuttaa vakautta eteläisen Afrikan lisäksi myös Afrikan keskiosissa. Raportissa kuvataan, miten Zimbabwen armeijan kanssa toimivat rikollisryhmät taistelevat mineraaleista, maataloustuotteista, maaomaisuuden myyntituloista ja verotuloista. Nämä rikollisjoukot ovat esimerkiksi siirtäneet ainakin viisi miljardia dollaria Kongon demokraattisen tasavallan kaivosyhtiön varoja määräysvallassaan oleville yhtiöille.
On naurettavaa edes ajatella, että Zimbabwen hallitusta voitaisiin kehottaa tutkimaan omia toimiaan. Raportissa annetaan ensinnäkin todisteet presidentti Mugaben sekaantumisesta näihin toimiin, mutta mainitaan lisäksi nimeltä useita Zimbabwen korkeita virkamiehiä, joista neljään EU on kohdistanut rajoittavia toimenpiteitä, mutta neljään taas ei, mikä hämmästyttää minua.
Zimbabwen poliittinen, taloudellinen ja humanitaarinen kriisi pahenee, mikä heikentää turvallisuustilannetta vakavalla tavalla. Edellispäivänä Yhdysvaltojen hallitus antoi matkavaroituksen, jossa lisäksi kehotettiin Yhdysvaltojen kansalaisia harkitsemaan lähtöä Zimbabwesta. Mielestäni Zimbabwen sorrettujen kansalaisten kannalta onkin hämmentävää, että kaksi Euroopan hallituksista pyrkii nyt lykkäämään matkustuskiellon uudistamista ja vesittämään sitä sekä muita rajoittavia toimenpiteitä, joita Euroopan unioni on kohdistanut Mugaben hallintoon ja joiden voimassaolo päättyy 18. helmikuuta 2003. Eikö ole syvästi loukkaavaa, että yhden unionin jäsenvaltion hallitus on kutsunut presidentti Mugaben Pariisissa järjestettävään huippukokoukseen? Yksi syy toimenpiteidemme tähänastiseen tehottomuuteen on niiden epätäsmällinen täytäntöönpano, ja lisäksi niiden soveltamisala on liian kapea. Nyt ei ole oikea aika lieventää Mugaben hallintoon kohdistettavaa painostusta, vaan kansainvälistä toimintaa on päinvastoin tehostettava.
Ottaen huomioon ne selkeät näkemykset, joita tässä parlamentissa on ilmaistu kuluneen vuoden ja pitemmänkin ajanjakson aikana, haluaisin pyytää neuvoston puheenjohtajaa ja komissiota vaatimaan painokkaasti, että pakotteet uusitaan yksiselitteisesti ja että EU:n toimenpiteet ulotetaan koskemaan kaikkia niitä henkilöitä, jotka ovat sekaantuneet Zimbabwen ja Kongon laittomuuksiin. Euroopan unionin on kohdistettava määrätietoisia, johdonmukaisia ja tiukkoja toimenpiteitä Mugaben hallintoon ja tutkittava tämä asia perinpohjaisesti koko Zimbabwen kansan edun tähden.
Junker (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, on valitettava tosiasia, että jos Irakilla ei olisi tarjota muuta kuin taateleita, sodasta Irakia vastaan ei edes keskusteltaisi - ei vaikka maata hallitsisikin diktaattori. Jos Kongolla ei olisi niin valtavan runsaita luonnonvaroja, olisi Afrikalla paljon vähemmän ongelmia. Yhdistyneiden Kansakuntien laatimassa raportissa tuodaan esiin - vaikkei ehkä riittävän selvästi - miten häpeällisen ahnaalla tavalla näitä luonnonvaroja on hyödynnetty. Kansainvälisen yhteisön on löydettävä keinot tämän riiston lopettamiseksi. Vastuutaan pakoilevat valitettavalla tavalla paitsi rikolliset, myös hallitukset, jotka mieluummin käärisivät voittoja, ja myös eurooppalaiset liike-elämän edustajat. Euroopan yritykset on saatava tietoisiksi siitä, ettei Afrikan luonnonvarojen häikäilemätön hyödyntäminen ole mikään mitätön rikos, ja unionin on näytettävä toimillaan esimerkkiä. Laittomuuksista on rangaistava, ja liikeyritykset on saatava noudattamaan menettelysääntöjä.
Nielson
Arvoisa puhemies, jäsen Rod kysyi, oliko hänen sananvalintansa mielestämme hiukan liian suora. En todellakaan katso, että hän käytti virheellisiä termejä. Avoimuutta ja toimilupien myöntämistä koskevia periaatteita on lähdettävä tarkastelemaan paljon laajemmasta näkökulmasta. Olen juuri palannut Angolasta, ja keskustelu hallituksen saamien öljytulojen avoimuuden lisäämisestä on äärimmäisen tärkeä näkökohta. Vaikka konflikteja ei olisikaan, edistystä tällä alalla vaaditaan myös taloudellisista syistä. Konfliktin puhjetessa taloudesta tulee nimittäin täysin raakalaismaista ja vääristynyttä.
Jäsen Gahler liitti tämänpäiväisen keskustelumme laajempaan kysymykseen Afrikasta ja mainitsi myös Lissabonin tulevan huippukokouksen. Yksi päätelmä on, että näiden ongelmien ottaminen esille yhdessä afrikkalaisten kollegojemme kanssa antaa painavaa sisältöä keskusteluille, joita voidaan käydä Lissabonissa pidettävän kaltaisissa huippukokouksissa, ja tämä antaa hyvän syyn varmistaa, että huippukokous onnistuu. Tämänkaltaisissa kokouksissa asioita voidaan viedä eteenpäin. Tämä on tietenkin tehokkaampaa, jos meillä itsellämme on puhdas omatunto. Kyseessä ei ole ainoastaan suppea keskustelu. Olen ehdottomasti sitä mieltä, että asiaa koskevia OECD:n toimintaohjeita hyödyntämällä kysymyksen käsittelyn avoimuutta on mahdollista lisätä.
Komission mielestä tämä on äärimmäisen tärkeää. Kumppanuusmaidemme hallintotavasta puhuttaessa ei riitä, että tarkastelemme suppeasti yleistä talousarviota. Esimerkkinä mainitsisin T?adin öljyputken rahoitusta koskevat erinomaiset kokeilutoimet. Maailmanpankin, Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF), komission ja T?adin hallituksen välisissä neuvotteluissa rahoituksen saannille on nyt asetettu tiukat ehdot, jotka koskevat avoimuutta ja öljyputkesta saatavien tulojen käyttöä. Tällä halusin vain havainnollistaa, että tilanteessa voidaan toimia monin tavoin. Varmaa on kuitenkin, että Kongon demokraattinen tasavalta on ongelmista pahin.

Puhemies.
Olen vastaanottanut tämän keskustelun yhteydessä viisi työjärjestyksen 37 artiklan 2 kohdan mukaisesti jätettyä päätöslauselmaesitystä.

Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana McCartinin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A5-0002/2003) toimenpiteistä, jotka komissio on toteuttanut niiden huomautusten perusteella, jotka sisältyvät vastuuvapauden myöntämistä Euroopan yhteisöjen yleisen talousarvion toteuttamisesta varainhoitovuonna 2000 (komissio) koskevan päätöksen päätöslauselmaosaan (KOM(2002) 696 - C5-0610/2002 - 2002/2189(DEC)).

McCartin (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, parlamentti hyväksyi huhtikuussa 2002 päätöksen vastuuvapauden myöntämisestä komissiolle, mutta päätöslauselmaesityksessä esitettiin suhteellisen paljon huomautuksia. Komission vastaus oli 60-sivuinen seurantakertomus, jossa se esittää satakunta huomautusta ja vastausta sekä selitystä. Nyt tarkasteltavana oleva mietintö koskee seurantaa komission vastauksiin esittämiämme huomautuksia. Korostamme jälleen kerran, että komissiolla on perustamissopimusten mukaan velvollisuus antaa kaikki tarpeelliset tiedot Euroopan parlamentille. Tältä pohjalta parlamentti voi tarkastella ja tutkia kaikkia toimia, jotta vastuuvapausmenettely voi olla edellytyksenä sille, että eurooppalaiset voivat luottaa siihen, että parlamentti valvoo heidän etujaan heidän puolestaan ja että asioita tarkastellaan huolellisesti ja perusteellisesti.
Parlamentti perustaa työnsä suurelta osin tilintarkastustuomioistuimen vuosikertomukseen ja sen erityiskertomukseen. Tilintarkastustuomioistuimen kertomukset ovat tärkeä perusta käsittelemillemme ja tutkimillemme asioille. Uskon, että komissio on viime vuosina pyrkinyt kovasti antamaan kaikki tarpeelliset tiedot parlamentille ja Euroopan kansalaisille luotettavan ja tasapuolisen arvion antamiseksi yhteisöjen talousarvion toteutuksesta. Meneillään olevan uudistusprosessin yhteydessä komissio siirtyy tulosvastuulliseen valvontajärjestelmään. Uskoakseni tilintarkastustuomioistuimen presidentti on todennut tämän parlamentissa. Komissio on siirtymässä vastuuvelvollisuusjärjestelmään, joka on verrattavissa jäsenvaltioiden kaikkein korkeimpiin standardeihin.
Merkittävä kertomuksen seurannassa tehty havainto oli jälleen kerran se, että 80 prosenttia talousarvion hallinnoinnista tapahtuu jäsenvaltioissa, vaikka lopullinen vastuu onkin komissiolla. Tyydyttävään tulokseen päästään ainoastaan kaikkien yksittäisten jäsenvaltioiden hallitusten täydellisellä yhteistyöllä ja tehokkaalla hallinnoinnilla. Suurin ongelma on edelleen, kuten vastuuvapautta koskevassa päätöslauselmaehdotuksessa todetaan, vuoden 2000 talousarviossa noin 14 prosentin käyttämättä jääminen. Olemme jälleen kerran huomauttaneet samasta ongelmasta vuoden 2001 talousarviossa. Tämä virhe on luonnollisesti tapahtunut talousarviomenettelyssä, mutta eri ihmiset ovat esittäneet erilaisia huomautuksia ja me olemme pyytäneet asetusten yksinkertaistamista. Minä uskon kuitenkin, että aluepolitiikan yksinkertaistaminen sekä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden edistäminen ovat tarpeen. Jos haluamme harjoittaa tehokasta aluepolitiikkaa, varsinkin laajentuneessa Euroopan unionissa, koheesiorahastoa ja rakennerahastoja on muokattava siten, että niiden toimintatapoja yksinkertaistetaan.
Kyseessä ei ole siirtymäkauden politiikka, vaan pikemminkin politiikka, jota meidän on tulevaisuudessa noudatettava, varsinkin unionin laajentumisen lähestyessä, ja meidän on yksinkertaistettava koko politiikkaa, jotta varat voidaan käyttää. Totesimme myös komission epäonnistumineen perusteettomasti maksettujen varojen takaisinperimisessä kansallisilta hallituksilta. Perimättä on edelleen 2,2 miljardia euroa. Maat, joilta varat on perittävä ovat elinkykyisiä ja maksukykyisiä demokraattisia valtioita, ja vaikka meidän on todettava, että ikäprofiili on madaltunut - velka ei ole enää niin vanhaa kuin aiemmin - ei kuitenkaan ole hyvää syytä sille, miksi 2,2 miljardia on edelleen maksamatta. Seurannassa käsiteltiin myös eurooppalaisen syyttäjäviranomaisen nimittämistä. Jälleen kerran meidän on korostettava, että tähän parlamentti pyrkii ja että talousarvion valvontavaliokunta on pyytänyt sitä monessa yhteydessä. Kansalliset hallitukset eivät noudata velvoitettaan tutkia yhteisön varojen käyttöön liittyviä petoksia ja väärinkäytöksiä yhtä tehokkaasti kuin omaan talousarvioonsa liittyvien varojen käyttöä. Tämän vuoksi meidän on vaadittava oman syyttäjäviranomaisen nimittämistä huolehtimaan omista varoistamme ja niiden valvonnasta.

Schreyer
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentin jäsenet, hyvä esittelijä McCartin, minulla oli viime marraskuussa tilaisuus esitellä teille komission kertomus toimenpiteistä, jotka komissio on toteuttanut varainhoitovuoden 2000 osalta parlamentin päätöslauselman mukaisesti. Esittelijä McCartin mainitsi juuri, että kertomuksessa oli jopa 60 sivua, minkä olin jo unohtanut.
Voisin kuvailla teille yksityiskohtaisesti monia toimintasuunnitelmia, joita komissio on laatinut, pannut täytäntöön tai jo saattanut päätökseen toimialoillaan, jotka ovat hyvin moninaisia. Komissio pitää parlamentin kertomuksesta laatimaa päätöslauselmaa - joka on vielä tällä hetkellä luonnos - hyvin tärkeänä, ja olen iloinen siitä, että päätöslauselmassa annetaan tunnustusta komission pyrkimyksille parantaa varainhoidon hallintoa ja sen jo toteuttamille toimille. Yleisesti ottaen päätöslauselmaluonnoksessa kannustetaan komissiota jatkamaan niitä pyrkimyksiä, joita se on tähän mennessä noudattanut. Haluan erityisesti ilmaista tässä vaiheessa kiitollisuuteni esittelijälle hänen hyvästä yhteistyöstään komission kanssa. Haluan kiittää häntä myös hänen juuri pitämästään puheenvuorosta, siitä että hän on käyttänyt merkittävästi aikaa ja voimiaan kertomuksen tarkastelemiseen ja siitä, että hän on paneutunut asiaan huolellisesti.
Haluan lyhyesti kuvata komission toimia varainhoidon parantamiseksi. Aluksi haluan puhua uudistusten täytäntöönpanosta. Komissio on ottanut käyttöön lukuisia uusia välineitä - toimintoperusteisen varainhoidon, vuotuisen toimintastrategian sekä vuotuiset hallintosuunnitelmat. Vuonna 2002 pääjohtajat toimittivat ensimmäistä kertaa vuotuiset toimintakertomukset, jotka koskivat myös erityisesti varainhoitoa.
Tässä vaiheessa en pysty luettelemaan kaikkia toimenpiteitä, mutta vuoden 2002 ensisijaisista tavoitteista haluan mainita erityisesti uuden varainhoitoasetuksen antamisen ja sen täytäntöönpanoa koskevien säännösten suunnittelemisen ja antamisen sekä Euroopan kehitysrahastoa ja muita virastoja koskevat uudet varainhoitoasetukset. Uudessa varainhoitoasetuksessa vahvistetaan talousarvion periaatteita, mitä tilintarkastustuomioistuin on toistuvasti pyytänyt ja mikä mielestäni varainhoitoasetuksessa onkin tärkeä tehdä. Näin annetaan valtuutetuille tulojen ja menojen hyväksyjille entistä vahvempi asema ja ennen kaikkea yksittäisille varainhoidon parissa toimiville yksittäisille toimijoille enemmän vastuuta, kun hankintoja ja tuen myöntämistä koskevia sääntöjä on tiukennettu ja yhdenmukaistettu. Nämä ovat vain joitakin olennaisia kohtia.
Toinen ensisijainen toiminta vuonna 2002 oli teknisen avun toimistojen sulkeminen, josta meillä oli tilaisuus keskustella talousarvion valvontavaliokunnan viime kokouksessa. Sisäisen varainhoitonsa tehostamiseksi komissio on budjettivallan käyttäjän tuella ottanut käyttöön lukuisia toimenpiteitä julkisten palvelujen nykyaikaistamiseksi ja parantamiseksi. Se on erityisesti toimittanut neuvostolle ehdotukset uusiksi henkilöstösäännöiksi. Tämän lisäksi on tehty päätöksiä hallinnollisista ja kurinpidollisista toimenpiteistä, ja komissio on perustanut tutkinta- ja kurinpitotoimiston eli IDOCin.
Toinen varainhoidon kannalta ratkaisevan tärkeä näkökohta on komission ulkoisten yksiköiden uudistaminen. Jotta ohjelmasuunnittelu vastaisi paremmin poliittisia ensisijaisia tavoitteita, olemme laatineet valtioita ja alueita koskevia strategia-asiakirjoja, ja hankkeiden toteuttamisen johdonmukaisuutta on parannettu koko hankkeen elinkaaresta vastaavan yhden uuden elimen, EuropeAidin avulla. Komissio on myös nopeuttanut niin kutsuttua ulkoisen tuen hallinnoinnin hajauttamista siirtämällä tehtävät komission edustustoihin taatakseen tuen nopeamman rahoituksen ja asianmukaisen täytäntöönpanon.
Yksi monimutkainen seikka, jota haluan käsitellä, on talousarvion ylijäämä, jonka McCartin myös mainitsi. Erot rakennerahastojen ja koheesiorahaston vuoden 2001 suunniteltujen maksujen ja toteutuneiden maksujen välillä olivat pääasiassa seurausta siitä, että uuden suunnittelukauden ohjelmien alkuvaiheet on saatu päätökseen odotettua hitaammin. Lisäksi jäsenvaltioiden komissiolle toimittamat maksusuunnitelmat ovat usein - diplomaattisesti sanottuna - hyvin optimistisia.
Varainhoitovuonna 2002 komissio sai huomauttaa jäsenvaltioille niiden tätä koskevasta velvoitteesta useaan otteeseen. Tässä yhteydessä se korosti erityisesti sitä, että arvioiden on oltava mahdollisimman luotettavia. Lisäksi haluan McCartinin tavoin viitata lyhyesti rakennerahastojen sääntöjen yksinkertaistamiseen. yksi viime vuoden tärkeimmistä tavoitteista oli hyödyntää kaikki yksinkertaistamismahdollisuudet puuttumatta koko päätöksentekoprosessiin, toisin sanoen toteuttaa se, mikä hallinnon osalta oli toteutettavissa.
Pyrkiessään asetusten ja menettelyjen yleiseen yksinkertaistamiseen komissio on turvautunut lukuisiin laaja-alaisiin ja alakohtaisiin aloitteisiin. Ehdotetun lainsäädännön vaikutusten etukäteen tehtävässä arvioinnissa komissio tarkastelee entistä tarkemmin sitä, mitkä lainsäädännölliset välineet soveltuvat parhaiten poliittisten tavoitteiden saavuttamiseen. Komissio laatii myös kattavan kertomuksen tavoitteiden alakohtaisesta toteutumisesta ja toimittaa sen neuvostolle ja parlamentille.
Komissio antoi hiljattain - juuri joulun alla - tiedonannon yhteisöjen talousarviosta perusteettomasti maksettujen varojen takaisin perimisen parantamisesta. OLAF:n ja maatalouden pääosaston perustama työryhmä tutkii parhaillaan McCartinin mainitsemaa asiaa, jota voitaisiin kutsua maatalouspolitiikan maksamatta olevien määrien maksuvaatimukseksi. Haluan korostaa, että on tärkeää. perustaa sellainen sisäisen tarkastuksen yksikkö, joka seuraa myös valvontajärjestelmiä.
Lopuksi haluan todeta, että komission mukaan kahden toimielimen välinen puitesopimus luottamuksellisen tiedon toimittamisesta on osoittautunut erittäin hyödylliseksi ja mahdollistanut - avoimuusvaatimuksen mukaisesti - sen, että parlamentille voidaan toimittaa sen vaatimaa luottamuksellista tietoa.
Kollegani Neil Kinnock antaa komissiolle huomenna viimeisimmän kertomuksensa uudistuksen tilanteesta. Parlamentti pyysi tätä kertomusta, ja uskon myös sen olevan hyvä perusta keskustelulle tässä vastuuvapautta koskevassa menettelyssä.

Avilés Perea (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, McCartinin mietinnössä, joka koskee komission varainhoidon seurantaa varainhoitovuoden 2000 osalta, esitetään selvästi useita seikkoja, jotka ovat herättäneet keskustelua ja huolta talousarvion valvontavaliokunnassa. Menojen toteutumatta jääminen on niistä tärkeimpiä. Talousarvion ylijäämä oli 14 prosenttia vuonna 2000.
Vuonna 2001 luku oli 16 prosenttia. Tällainen tilanne olisi ehkäistävä parantamalla talousarvioon liittyvien tarpeiden arvioita sekä toteutettavien politiikkojen arviointia, jotta veronmaksajien rahoille saataisiin mahdollisimman hyvin vastinetta.
Ongelma on suurin rakennerahastojen tapauksessa niiden tavoitteiden sekä niiden soveltamisalaan kuuluvien tarpeiden merkityksen vuoksi. Useimmat tuensaajat pitävät asetuksia liian monimutkaisina. Mielestäni asetusten joustavampi soveltaminen voisi olla ratkaisu tähän ongelmaan. Rakennerahastoilla on loppujen lopuksi suora vaikutus kansalaisiin. Komission jäsen Barnier on jo esittänyt useita tämän suuntaisia lausuntoja.
Kuten esittelijä on pyytänyt, meidän olisi saatava säännöllisiä kertomuksia edistymisestä tällä alalla. Talousarvion valvonnan parantamiseksi on hyvin tärkeää parantaa perusteettomien maksujen takaisin perintää. Myös petosten vastaisia toimia on tehostettava. OLAF:n olisi raportoitava säännöllisesti toimistaan ja sen olisi toimittava entistä tiiviimmin yhteistyössä kansallisten tilintarkastustuomioistuinten sekä jäsenvaltioiden talousarvion valvonnasta vastaavien viranomaisten kanssa komission tukemiseksi tehtävissään.
Kannatamme Blakin esittämää tarkistusta asiakirjojen saatavuuden parantamiseksi. Se helpottaisi parlamentin työskentelyä.

Casaca (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tämän mietinnön tavoitteena on arvioida sitä, miten komissio on noudattanut Euroopan parlamentin suosituksia. Tämä on hyödyllinen tehtävä, joka lisää työmme tehokkuutta ja uskottavuutta, mistä haluan kiittää komissiota ja esittelijää. Tämän vuoksi haluan tarkastella niitä yhteistä maatalouspolitiikkaa koskevia pääkohtia, joita esitin varainhoitovuoden 2000 vastuuvapausmenettelyn yhteydessä, ja muistutan teitä työjärjestyksen 9 artiklan 1 kohdan edellyttämällä tavalla siitä, että olen oliivinviljelijä. Kyseisenä ajankohtana suurin huolenaiheemme oli suuret riskit ja jopa mahdottomuus seurata vientitukijärjestelmien toimintaa käytännössä.
Olemme iloisia todetessamme, että maatalouden pääosaston pääjohtaja on ensimmäisessä vuotuisessa kertomuksessaan Euroopan unionin yleisistä toimista tukenut näkökantaamme esittäessään kaksi talousarviota koskevaa varausta tämän mekanismin osalta: ensinnäkin komissio on vähentänyt tukia ja yksinkertaistanut vientitukijärjestelmää naudanliha-alalla ja toiseksi se on sitoutunut vähentämään asteittain näiden mekanismien käyttöä Maailman kauppajärjestössä käytyjen neuvottelujen mukaisesti. Meidän on kuitenkin pahoiteltava vientitukijärjestelmän säilyttämistä sokerin osalta sellaisissa Euroopan valtioissa, joista tuomme vapaasti sokeria, sillä tämä vaikuttaa selvästi lisäongelmien hakemiselta, kun voin osalta jo on näyttöä petoksista.
Panemme merkille komission aikomuksen panostaa öljyn väärentämisen jäljittämiskeinojen tutkimukseen ja kehittämiseen, mutta olemme tyytymättömiä siihen, että järjettömiä summia käytetään edelleen ja hyvin kalliita järjestelmiä vaaditaan kansallisen ja alueellisen hallinnon käyttöön sekä oliiviöljyn tuottajien käyttöön oliivipuiden määrän seuraamiseksi. Petosten estämisestä ei kanneta huolta, mikä on ristiriidassa sen kanssa, että öljyn väärentämiseen liittyvän laaja-alaisen petollisen toiminnan ehkäisemiseksi ja torjumiseksi ei ole keinoja. Öljyn väärentämisen muodossa tapahtuva petollinen toiminta kohdistuu yhteisön talousarvioon, kuluttajiin ja viljelijöihin. Samanlainen, jopa pahempi tilanne, on nähtävissä viinin, maitotuotteiden ja useimpien karjataloustuotteiden aloilla. Minusta on edelleen tuomittavaa, että maitokiintiönsä ylittäville tuottajille asetetaan korkeita sakkoja, eikä mitään kuitenkaan tehdä niiden epärehellisten yritysten ja rikollisten verkostojen rankaisemiseksi, jotka tuottavat maitovalmisteita ilman maitoa.
Lopuksi minun on todettava, että on täysin tuomittavaa, ettei komissio suostu nimeämään vientitukea ja muita tukia saavia yrityksiä sillä tekosyyllä, että tämä olisi yksilön suojaa koskevien säännösten vastaista. Tällaisen kansalaisen oikeuksiin liittyvän käsitteen ylläpitäminen ajaa ainoastaan monikansallisten ja suurten yritysten etuja, eikä sen tarkoituksena ole suojata kuluttajia tai edes maanviljelijöitä, jotka usein joutuvat pirullisen ja tuhoisan byrokratian uhreiksi.

Virrankoski (ELDR).
Arvoisa puhemies, McCartin on laatinut hyvän mietinnön asioista, joihin parlamentti kiinnitti huomiota myöntäessään vastuuvapauden vuodelta 2000. Parhaat kiitokset siitä.
EU:n talousarvion toteuttaminen on edelleen epätyydyttävää. Tämä koskee erityisesti rakennerahastoja, joiden ohjelmien toteuttaminen ei vastaa hyvän hallinnon vaatimuksia enempää kuin kansalaisten odotuksiakaan. Tilanne on vain pahentunut vuodesta 2000 vuoteen 2001 ja edelleen vuoteen 2002. Vuonna 2000 rakennerahaston määrärahoja jäi käyttämättä 6,5 miljardia euroa, vuonna 2001 10,5 miljardia ja viime vuonna 8,1 miljardia euroa. Rakennerahaston maksamattomien sitoumusten määrä on kasvanut jo 66,7 miljardiin euroon, mikä vastaa jo kahden vuoden talousarviota. Tilanne on hyvin huolestuttava.
Komissio ei ole lainkaan pystynyt parantamaan hallintoaan, vaan tilanne on kerta kaikkiaan luisumasta käsistä. EU:n rakennepolitiikkaa on uusittava perusteellisesti; tästä ohjelmakaudesta uhkaa tulla todellinen katastrofi.
Vuonna 2000 alkanut ja edelleen jatkuva henkilöstösääntöjen uudistus on tärkeimpiä uudistuksia. Ryhmäni mielestä on tärkeää, että henkilöstösäännöt tukevat hallinnonuudistuksen keskeisiä päämääriä: tehokkuuden parantamista, henkilökohtaisen vastuun selkeyttämistä ja lisäämistä sekä toimivallan delegoimista alemmalle tasolle. Väärinkäytöksistä ja huonosta hallinnosta ilmoittaminen tulee olla jokaisen viranhaltijan velvollisuus. Toisaalta jokaisen on vastattava teoistaan myös siinä suhteessa, että perättömistä henkilökohtaisista syytöksistä on vastattava. Miksikään urkintajärjestelmäksi Euroopan unionia ei tule rakentaa.
Perusteettomasti maksettujen EU-varojen takaisinperintä on tehtävä luonnollisemmaksi ja nopeammaksi. Nykyinen järjestelmä on raskas ja umpimähkäinen, kuten seuraavaksi käsiteltävä Mulderin mietintö osoittaa. Valitettavasti jäsenvaltio ja komissio ovat usein neuvottelupöydän vastakkaisilla puolilla, vaikka niiden tulisi olla samalla puolella.
Mielestäni McCartinin aloittama käytäntö vastuuvapausmietintöjen vuosittaisesta seuraamisesta on paikallaan, koska se tuo pitkäjänteisyyttä parlamentin harjoittamaan komission valvontaan.

Van Dam (EDD).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, tästä mietinnöstä saa ristiriitaisen kuvan. Esittelijä onnittelee Euroopan komissiota sen sijaan, että kannustaisi sitä viipymättä parantamaan voimakkaasti EU:n talousarvion hallintoa. Mietinnöllä asetetaan Euroopan parlamentin riippuvaiseksi komission hyvästä tahdosta sen sijaan, että puolustettaisiin niiden veronmaksajien etuja, jotka haluavat saada rahoilleen vastinetta.
En ilahtunut siitä, että komission mukaan suurin osa EU:n rahojen väärinkäytöksistä ja niihin liittyvistä petoksista tapahtuu jäsenvaltioissa. Asia voi olla näin, mutta komission velvollisuus on valvoa EU:n varoja ja viime kädessä se on niistä vastuussa. Käytännössä kaikkiin tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksiin sisältyy maininta, jonka mukaan yhteisön asetukset ovat liian monimutkaisia ja liian epämääräisiä, tavoitteita ei ole määritetty riittävän tarkasti ja valvontajärjestelmät ovat riittämättömiä. Meidän on voitava muistuttaa komissiota tästä asiasta. Tätä voitaisiin verrata tilanteeseen, jossa monikansallisen yhtiön johtokunta kiistäisi vastuunsa sellaisen liiketoiminnan tehokkuudesta, joka toteutuu pääkonttorin ulkopuolella. Kukapa osakkeenomistaja hyväksyisi tällaista?
On ilmeistä, että komission tavassa hallinnoida talousarviota on parantamisen varaa. Ongelmakohtia ovat muun muassa rakennerahastojen valtava talousarvion ylijäämä, vuodelta 1984 peräisin oleva maitokiintiöitä koskeva sääntö, joka ei vieläkään toimi asianmukaisesti, suureen osaan rakenteellisia toimia liittyvä epäilys niiden tehokkuudesta, puutteellinen kirjanpito, josta aiheutuu ongelmia, kuten perusteettomasti maksettujen EU:n varojen takaisin perintä. Luetteloa olisi helppo jatkaa muillakin esimerkeillä, jotka osoittavat, että Euroopan komissiolla on vielä paljon tehtävää ennen kuin sillä on mitään mahdollisuutta saada tilintarkastustuomioistuimelta myönteistä tarkastuslausumaa.

Bayona de Perogordo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, pyrin ilmaisemaan kantani ytimekkäästi ja keskityn kahteen seikkaan. Ensimmäinen on Blakin esittämä tarkistus ja toinen katsaus mietintöön, jota parhaillaan käsittelemme.
Ensinnäkin kannatan täysin Blakin esittämää tarkistusta. Mielestäni se on EY:n perustamissopimuksen hengen mukainen. Erityisesti se on 276 artiklan mukainen, johon viitataan mietinnön johdanto-osan kappaleessa A. Sen mukaan komissio antaa kaikki tarpeelliset tiedot Euroopan parlamentille sen pyynnöstä.
Mietinnön luonteen vuoksi on vaikeaa selittää miksi on luotu todellinen rajoitus asiakirjojen saatavuuden osalta, vaikka rajoitus koskeekin ainoastaan luottamuksellisia asiakirjoja. Tämän vuoksi kannatan tarkistusta. Luotan siihen, että oikeudellisten yksikköjen virkamiehet ja asiasta vastaava valiokunta vahvistavat perustamissopimuksen 276 artiklan pätevyyden.
Mielestäni nyt käsiteltävänä oleva mietintö on erinomainen. Minulla on ollut mahdollisuus tutustua asiakirjaan jo talousarvion valvontavaliokunnassa. Haluan korostaa komission jäsenen tavoin, että vuosi 2000 oli siirtymävaiheen aikaa. Kyseisenä vuonna toteutettiin suuria uudistuksia. Uudistuksia pannaan täytäntöön asteittain, ja voimme arvioida niiden vaikutuksia tulevina vuosina.
Mietinnön kolmesta luvusta haluan kiinnittää huomiota hallinnointia käsittelevään lukuun. Haluan korostaa menojen toteutumatta jäämistä, erityisesti rakennerahastojen osalta. Suhtaudun myönteisesti komission jäsenen Barnier'n aloitteeseen asetusten yksinkertaistamiseksi. Nykyiset asetukset ovat yksi syy maksamatta jäämiseen. Tämä on haitallista kansalaisten oikeuksien kannalta ja se heikentää myös kuvaa komissiosta.
Perusteettomasti maksettujen varojen takaisin perimisen osalta haluan korostaa, että kyseessä ovat yhteisön varat. Menettelyyn sovelletaan samaa periaatetta kuin omiin varoihin, joten on luonnollista, että parlamentti haluaa osallistua varainhoitomenettelyyn. Tämän vuoksi parlamentti vaatii kaikkia tarvittavia tietoja.
Petosten torjunnan alalla olen erityisen tyytyväinen eurooppalaisen syyttäjäviranomaisen perustamiseen.

Bösch (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, sallinette minun lainata toisten sanoja. Kun varainhoitovuoden 2000 talousarvion ylijäämä paljastui, talousarviosta vastaava komission jäsen Schreyer sanoi 30. toukokuuta 2001: "Näin suuri ylijäämä on poikkeuksellinen. Se merkitsee, että varainhoitovuonna 2001 jäsenvaltioiden on maksettava selvästi vähemmän omia varoja Euroopan unionille eli noin 81 miljardia 90,9 miljardin sijaan. Mielestäni tämä on jäsenvaltioiden kannalta varsin hyvä uutinen." Tähän päättyi lainaus.
Arvoisa komission jäsen, me tiedämme, ettei kysymys ollut poikkeustapauksesta. Budjetin ylijäämän ongelma - sillä ylijäämäksi sitä on kutsuttava - on, että ylijäämät kasvavat aina sitä suuremmiksi, mitä pidempi ajanjakso on, tai ainakin näin olemme tähän mennessä voineet todeta. Järjestelmässä on siis jotain olennaista vikaa.
Ei ole kenenkään kannalta hyvä uutinen, jos emme pysty laatimaan totuudenmukaista talousarviota. Minä en aio sanoa veronmaksajille: "Minä kannatan 90 miljardin talousarviota, kunhan käytämme siitä vain 80 miljardia!" Se ei ole asianmukaista varainhoitoa! Te ette ole yksin syypää tähän, arvoisa komission jäsen. Tiedän teidän tekevän kaiken voitavanne. Budjettivallan käyttäjinä meidänkin, kuten jäsenvaltioidenkin, on tehtävä jotain. Mutta sanon teille tämän: yksikään itseään kunnioittava parlamentti, joka on sitoutunut todenmukaiseen talousarvioon, ei voi katsella vierestä ja antaa tällaisen tapahtua. Meidän on vastaisuudessa tarkistettava tosiasiassa toteutuneita määriä ja lukuja alun perin ennakoituihin nähden tai toisinpäin. Se ei vain käy pidemmän päälle. Kansalaiset eivät kannata sitä pidemmän päälle. Tämä on ratkaiseva seikka tässä varainhoitovuotta 2000 koskevassa vastuuvapausmenettelyssä. Kuten totesin, asiat olivat vuonna 2001 pikemminkin entistä huonommin. Meidän on yhdessä tehtävä töitä tämän asian eteen.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Mulderin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A5-0447/2002) tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn uudistamisesta [2002/2149(INI)].

Mulder (ELDR)
 - (NL) Arvoisa puhemies, Euroopan maatalouspolitiikkaa tarkasteltaessa huomio kiinnittyy kahteen seikkaan. Ensinnäkin maatalouspolitiikka vie miltei puolet talousarviosta - seshän tiedetään yleisesti. Toiseksi voitaneen todeta, ettei tämän alan politiikkaa yleisesti ottaen pidetä Euroopassa kovinkaan suuressa arvossa. Mielestäni asialle on tehtävä jotakin. Ehkäpä komission jäsenen Fischlerin viime viikolla tekemät ehdotukset voivat parantaa tilannetta. Mielestäni meidän on myös varmistettava, ettei maatalouspolitiikan tilinpitoon kohdistu epäilyksiä.
Maataloushan on osa eurooppalaista talousarviota, jonka tilintarkastusta varten on olemassa erityinen menettely, joka tunnetaan tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelynä. Vuosittain tästä noin 45 miljardin euron talousarviosta 600-800 miljoonaa euroa peritään takaisin. Keskeinen kysymys on, onko tämä tarpeeksi.
Vuodesta 1996 käytössä on ollut uusi menettely, jossa tilit tarkastetaan pääpiirteissään vuosittain ja tehdään pitkän aikavälin päätökset näiden tilien sääntöjenmukaisuudesta - toisin sanoen siitä, onko talousarviota toteutettu asianmukaisesti. Vuonna 1996 komission ja jäsenvaltioiden mahdollisia erimielisyyksiä selvittämään perustettiin sovitteluelin ja lisäksi otettiin käyttöön talousarvion toteuttamisesta ja maksuista vastaavien jäsenvaltioiden maksajavirastojen hyväksyntämenettely. Tämä hyväksyntä jäi jäsenvaltioiden vastuulle.
Millaisia kokemuksia olemme saaneet sitten vuoden 1996? Ensinnäkin tilintarkastustuomioistuimen tavoin voidaan yleisesti ottaen katsoa, että käytössä oleva sekajärjestelmä on kohtuullisen tyydyttävä - ei kuitenkaan sen enempää. Parantamisen varaa selkeästi on. Millaisia parannuksia sitten haluaisimme?
Tahtoisimme, että vastuuvapauden myöntämistä koskevat päätökset kohdistuisivat selkeämmin johonkin tiettyyn varainhoitovuoteen. Tällä hetkellä nämä päätökset tehdään edelleen eri varainhoitovuosien osalta, mikä aiheuttaa epäselvyyksiä. Vuonna 1996 odotimme myös kaiken tapahtuvan paljon nopeammin, mutta näin ei selvästikään ole käynyt. Sovitteluelimestä puheen ollen toivoimme, ettei yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatettaisi enää yhtä paljon tapauksia, mutta näinkään ei ole käynyt. Jos jokin tietty maksajavirasto tekee jatkuvasti virheitä, komissiolla pitäisi mielestäni olla mahdollisuus peruuttaa maksut pariksi kuukaudeksi, kunnes se on saanut varmuuden maksajaviraston toiminnan moitteettomuudesta. Komissio saattaa todeta, ettei tämä ole suhteellisuusperiaatejärjestelmän mukaista ja että rangaistus on kohtuuton. Emme todellakaan ole sitä mieltä, että yksittäisen maan maataloustuet olisi keskeytettävä kokonaan. Katsomme kuitenkin, että jos asiat jollakin alalla menevät jatkuvasti vikaan, komission on voitava keskeyttää jäsenvaltiolle suoritettavat maksut, kunnes tilanteeseen saadaan parannus.
Maataloustukien valvonta on erityisen tärkeää Euroopan unionin laajentumisen vuoksi. Järjestelmä, joka pian otetaan käyttöön maksujen suorittamiseksi, on nimeltään yhdennetty hallinto- ja valvontajärjestelmä (IACS). Tilintarkastustuomioistuimen kertomuksista käy ilmi, ettei tämä järjestelmä ole vielä toiminnassa missään nykyisistä jäsenvaltioista. Toivomme komission tavoin, että muutaman kuukauden kuluttua tilanne on toinen. Olemme myös panneet merkille, ettei Kreikka täytä vieläkään käyttöönottoa koskevia edellytyksiä, vaikka se on ollut unionin jäsen jo vuosikausia. Näin ollen on sitäkin tärkeämpää, että komissio ehdottaa tässä asiassa tiukkaa lähestymistapaa ja myös kieltäytyy suorittamasta maksuja, jos asioita ei panna kuntoon.
Pidämme lisäksi puutteena sitä, ettei maaseudun kehittämiselle, joka on koko ajan tärkeämpi osa Euroopan talousarviota, ole vieläkään vastuuvapausmenettelyä, kuten on talousarvion 1 A osalle.
Nyt haluaisin puhua toisesta parlamentin mieliaiheesta. Me haluaisimme tietää, minkä asioiden voidaan sanoa parantuneen edellisvuoteen verrattuna. Tunnemme hyvin tarkastuslausumaa (DAS) koskevat menetelmät ja voisimme kuvitella saavamme tietoja esimerkiksi maito- tai tupakka-alan prosenttivirheistä. Tätä parlamentti on halunnut jo jonkin aikaa. Näin voisimme arvioida, miten paljon tilanne parantuu vuodesta toiseen. Tänä iltapäivänä neuvosto loistaa poissaolollaan, mikä on erittäin valitettavaa, koska aihe on tärkeä. Haluaisimme saada hyväksytyksi parlamentin noin vuosi sitten tekemän ehdotuksen, jonka mukaisesti rahoituskorjausten tekemiseen varattua aikaa pidennettäisiin 24:stä 36 kuukauteen.
Lopuksi viittaan jälleen kerran laajentumiseen ja totean, että komission on korkea aika pyrkiä parantamaan maataloustukien valvontaa maksamalla ne ennakkoon, jotta virheet voidaan välttää etukäteen sen sijaan, että ne on korjattava jälkeenpäin.

Fischler
Arvoisa puhemies, arvoisat jäsenet, tilintarkastus ja sitä koskevan menettelyn parantaminen on ollut alusta alkaen erityinen ensisijainen tavoite minulle ja kabinetilleni, ja näin on myös vastaisuudessa. Haluaisinkin aluksi kiittää esittelijänä toiminutta jäsen Mulderia erittäin täsmällisestä mietinnöstä, jossa tilintarkastusmenettelystä annetaan varsin kattava kuva. Olen myös tyytyväinen mietintönne myönteiseen sävyyn ja siihen, että siinä annetaan tunnustusta onnistuneille tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyille sekä kannustetaan komissiota tarkastelemaan järjestelmää laajentumisen lähestyessä jatkuvasti uudelleen sekä parantamaan sitä, jos ja kun tämä osoittautuu tarpeelliseksi.
Haluaisin ilmaista lyhyesti näkemykseni joistakin mietinnössä esiin tuoduista kysymyksistä ja selventää komission kantaa. Aluksi tarkastelen lyhyesti vuoden 1996 uudistuksen arviointia. Sekä mietinnössä että tilintarkastustuomioistuimen kertomuksissa tuetaan komission näkemystä, jonka mukaan vuoden 1996 uudistus oli onnistunut. On sanomattakin selvää, että olen kanssamme samaa mieltä siitä, että joitakin näkökohtia voidaan ja myös pitää parantaa. Esimerkiksi kuhunkin yksittäiseen menettelyvaiheeseen kuluu yhä liikaa aikaa.
Haluaisin kuitenkin tehdä selväksi, että näissä asioissa päämäärämme on pyrkiä tasapainoon yhteisön taloudellisten etujen suojaamisen ja menettelyn osapuolina olevien jäsenvaltioiden aseman kunnioittamisen välillä. Nähdäkseni kummankin perusperiaatteen noudattamiseksi on hyväksyttävää, että jotkin menettelyvaiheet kestävät hiukan kauemmin, jotta tarvittavat kuulemismenettelyt voidaan järjestää. Tästä huolimatta uskon onnistumisemme osoittavan, että olemme toimineet oikein. Yksinomaan viimeisten kymmenen vuoden aikana yhteisö on perinyt jäsenvaltioilta takaisin miltei 6 miljardia euroa maataloustukea, ja jäsenvaltiot ovat todellakin maksaneet nämä tuet takaisin. Nämä luvut puhunevat puolestaan eivätkä kaipaa enempiä selittelyjä.
Arvoisat jäsenet, haluaisin käsitellä myös kahta Mulderin mietinnössä mainittua erityisongelmaa. Mielessäni ovat Kreikassa ilmenneet viivästykset IACS-järjestelmän käyttöönotossa sekä laajentumiseen liittyvät näkökohdat.
Komissiolla on selkeä käsitys Kreikassa tapahtuneista viivästyksistä, ja komission yksiköt seuraavat ja arvioivat maassa saavutettavaa edistystä tarkoin. Tiukat valvontatoimet ovat jo johtaneet siihen, että komissio on vaatinut Kreikkaa palauttamaan huomattavan määrän tukia, ja lisäisin vielä, että vireillä on useita tapauksia, jotka saattavat hyvinkin johtaa uusiin merkittäviin rahoituskorjauksiin niiden puutteiden vuoksi, joita valvontajärjestelmässä edelleen on.
Yhden asian haluaisin kuitenkin tehdä selväksi. Ei Euroopan tilintarkastustuomioistuimella eikä komissiolla ole mitään syytä olettaa, että IACS-järjestelmän käyttöönotossa tapahtuneet viivästykset antaisivat aihetta epäillä Kreikan yksittäisten maanviljelijöiden syyllistyneen sääntöjenvastaisuuksiin. Ei ole mitään syytä arvella, että yhteisön varoihin kohdistuva talousriski olisi suurempi kuin komission jo toteuttamat rahoituskorjaukset. Vuoden 2002 tilannetta tarkastellaan tällä hetkellä tiiviisti. Komissio ottaa päätöksessään huomioon kaiken edistyksen, jota Kreikassa on todistettavasti saavutettu, mutta samalla on kuitenkin saatava varmuus siitä, että yhteisön taloudelliset edut turvataan täysin.
Käsittelen nyt lyhyesti laajentumiseen liittyviä näkökohtia. Jäsen Mulder pyytää, että komissio auttaisi kaikin tarvittavin tavoin ehdokasvaltioita näiden pyrkiessä noudattamaan laissa säädettyjä yksittäisten valvontajärjestelmien käyttöönottoa koskevia määräaikoja. Samalla hän kuitenkin vaatii, etteivät ehdokasvaltiot saisi hyötyä maataloustuesta, jos niiden IACS-järjestelmä ei ole toiminnassa, tai jos taloudellisten etujen suojaaminen vaarantuu. Tältä osin voin olla hänen kanssaan vain samaa mieltä. Olen itsekin täysin vakuuttunut siitä, että komissio on valinnut oikean strategian mahdollisesti ilmenevien ongelmien ratkaisemiseksi esitetyllä tavalla.
Toisaalta tehtävämme on auttaa ehdokasvaltioita hankkimaan valmiudet koko IACS-järjestelmän käyttöönotolle liittymisajankohtana, tai antaa niille mahdollisuus käyttää yksinkertaistettua järjestelmää ja näin lieventää IACS-järjestelmään kohdistuvia vaatimuksia. Nähdäkseni on tärkeää korostaa, ettei yksinkertaistetun järjestelmän käyttö tarkoita sitä, ettei näiden valtioiden tarvitsisi ottaa IACS-järjestelmää käyttöön.
Komission yksiköt selvittävät parhaillaan yksityiskohtaisesti sitä, mitä yksinkertaistetun IACS-järjestelmän käyttöönotto näiltä valtioilta edellyttää. Komissio laatii tiukan aikataulun siitä, milloin täydellisen IACS-järjestelmän on oltava käyttövalmiina, jotta tavalliseen järjestelmään on mahdollista siirtyä.
Hyvät parlamentin jäsenet, lopuksi voinen todeta, että tilintarkastusmenettely on kaiken kaikkiaan onnistunut hyvin, mutta että uusien vaatimusten vuoksi sitä on tarkistettava jatkuvasti ja tarvittaessa parannettava. Arvoisat jäsenet, tämän vuoksi pyydän teitä vastaisuudessakin toimimaan yhteistyössä komission kanssa, jotta järjestelmästä saadaan mahdollisimman hyvä.

McCartin (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, haluaisin kiittää jäsen Mulderia mietinnöstä ja hänen sen parissa tekemästään työstä. Juuri hän kykenee ymmärtämään yhteistä maatalouspolitiikkaa sen äärimmäisen mutkikkaita yksityiskohtia myöten. Myös hänen tänä iltapäivänä esittämänsä kommentit olivat ajatuksia herättäviä ja valaisevia.
Kuten jäsen Mulder tietää, kauas taakse ovat jääneet ne ajat, jolloin maatalous vei 80 prosenttia Euroopan unionin talousarviosta. Valtaosa näistä varoista käytettiin markkinoiden tukemiseen vientitukien ja varastoinnin muodossa, mikä pääasiassa antoi edellytykset suunnattoman laajoille petoksille. Nuo ajat ovat kaukana takanamme, ja vaikka jäsen Casaca aivan oikein huomauttaakin vientitukien valvontaan liittyvistä riskeistä, niihin käytetään nykyisin vain noin neljästä viiteen prosenttia - eli noin kaksi miljardia euroa - ja tähän kehitykseen olemme tyytyväisiä.
Olen sitä mieltä, että vaikka jo toteutettuihin ja komission jäsenen Fischlerin ehdottamiin uudistuksiin liittyy joitakin poliittisia ongelmia, niillä voidaan helpottaa menojen valvontaa ja varmistaa, että yhteiseen maatalouspolitiikkaan kohdennetut varat todellakin menevät henkilöille, jotka ovat oikeutettuja niihin.
Jäsen Mulder huomauttaa mietinnössään, että rikoksiin syyllistyneiden henkilöiden olisi maksettava teoistaan. Tukia ei pitäisi maksaa välillisesti. Maidon ylituotannon kaltaisissa tapauksissa sakot maksaa jäsenvaltio eikä ylituotantoon syyllistynyt henkilö, ja tämä johtaa välillisiin tukiin. Aiemmin tilanne oli heikompi, kun suuryritysten väärinkäytösten vuoksi jäsenvaltioita vaadittiin tekemään tilien tarkastus- ja hyväksymismenettelyn yhteydessä huomattavia rahoituskorjauksia, joita ei sitten siirretty jalostajien ja väärinkäytöksiin ensi kädessä sekaantuneiden henkilöiden kannettavaksi. Tämä oli veronmaksajien kannalta epäoikeudenmukaista ja osoitus huonosta hallinnosta.
Vaikka yhdennetyn valvontajärjestelmän suunnittelu on vaatinut valtavasti työtä, tämä työ osoittautuu unionissa vaivansa arvoiseksi. Järjestelmällä voidaan nimittäin varmistaa, että maatalouteen myöntämämme määrärahat menevät oikeille henkilöille ja että voimme vastata niistä kaikilta osin.
Minun on myönnettävä, että kun otetaan huomioon, miten kauan nykytilanteeseen pääseminen unionissa on kestänyt, järjestelmän ulottaminen ehdokasvaltioihin vaikuttaa huolestuttavan suurelta tehtävältä. Olen kuitenkin vakuuttunut, että komissio pyrkii tähän tavoitteeseen. En kuvittele järjestelmän toimivan sujuvasti, mutta olen sitä mieltä, että jos otamme oppia kokemuksistamme ja vaadimme, että ennen varojen vapauttamista laaditaan asianmukaiset tilastot, laajentuminen onnistuu ja voimme tukea maaseutualueita tuhlaamatta veronmaksajien rahoja.

Casaca (PSE).
Arvoisa puhemies, haluaisin aluksi kiittää jäsen Mulderia erinomaisesta mietinnöstä ja siitä työstä, jota hän on tehnyt tilien tarkastamisen ja hyväksymisen parissa. Minun on osoitettava kiitokseni myös jäsen McCartinille. Olemme eriävistä poliittisista näkemyksistämme huolimatta nimittäin pyrkineet suuntaan, joka on yhteisen maatalouspolitiikan perinpohjaisen uudistuksen tukemiseksi nähdäkseni välttämätön.
Mielestäni olisi joka tapauksessa paha virhe pitää tilien tarkastamista ja hyväksymistä menettelynä, jonka onnistumista voidaan arvioida ainoastaan siitä saatujen tulojen perusteella. Tarve periä varoja takaisin jäsenvaltioilta viittaa pikemminkin menettelyn epäonnistumiseen kuin onnistumiseen, koska se on osoitus maataloustukijärjestelmän heikosta toiminnasta. Usein tähän ovat syynä näiden järjestelmien ääretön mutkikkuus ja kohtuuton byrokraattinen taakka, joka järjestelmistä aiheutuu niin hallintoviranomaisille kuin maanviljelijöille itselleenkin.
Toiseksi meidän on otettava huomioon, että jos tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettely johtaa tilanteisiin, joissa jäsenvaltio suorittaa korjaukset elintarvike- tai maatalousyrityksen puolesta, kyseessä on sääntöjenvastainen valtiontuki, joka vääristää kilpailua erityisen epäoikeudenmukaisella tavalla, koska se hyödyttää niitä, jotka kavaltavat julkisia varoja, ja toisaalta aiheuttaa vahinkoa niille, jotka toimivat rehellisesti.
Kolmanneksi tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn muodot, prosessit ja vaatimukset eivät aina näytä olevan niin tasapainoisia, kuin ne voisivat olla. Esimerkkinä voin mainita laajamittaisen skandaalin, jonka aiheutti Napolin seudulla toimivan mafian, camorran, manipuloima voi, jota useat eurooppalaiset meijerit markkinoivat. Komissio antoi tapauksesta vasta muutama päivä sitten vastauksen, jonka mukaan mitään ei vielä ole tehty, vaikka Euroopan petostentorjuntavirasto (OLAF) esitti väitteensä jo kaksi vuotta sitten, ja että tekemättömyyden perusteeksi vedotaan edelleen lakisääteiseen luottamuksensuojaan. Minusta tätä ei voida hyväksyä.
Lopuksi haluaisin viitata perustettavaan kannustinjärjestelmään, jossa jäsenvaltiot perivät elinkeinonharjoittajilta 20 prosenttia varoista takaisin. Periaatteessa järjestelmän perustaminen on minusta hyvä ajatus. Mielestäni komissio toimii tässä asiassa kuitenkin tavalla, jota ei voida hyväksyä: on melko pöyristyttävää, ettei komissio voi kertoa, paljonko se on käyttänyt rahaa näihin kannustimiin, mille jäsenvaltioiden instituutioille nämä varat annettiin ja tarkastettiinko varojen takaisinperinnän kannalta välttämättömät oikeudelliset edellytykset asianmukaisesti. Tätä tilannetta emme voi mitenkään hyväksyä ja toivomme, että komissio korjaa sen mahdollisimman pian.

Avilés Perea (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, käsiteltävänämme on jäsen Mulderin mietintö tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn uudistamisesta. Uudistuksen tarkoituksena on estää tarkastus- ja hyväksymispäätösten pitkät viivästykset, joita tilintarkastustuomioistuin on useaan otteeseen arvostellut.
Uudistus koostuu kahdesta erillisestä menettelystä. Ensimmäinen niistä on vuosittainen yksittäisen varainhoitovuoden menojen tarkastus. Toinen on monivuotinen sääntöjenmukaisuutta koskeva tarkastus, jonka tarkoituksena on tarkistaa toimien sisällön sääntöjenmukaisuus yhteisön lainsäädännön kanssa.
Lisäksi uudistuksessa otettiin käyttöön sovittelumenettely. Menettelyyn liittyvistä ongelmista huolimatta sen on voitu osoittaa lisänneen jäsenvaltioiden vastuuta, vaikka se ei olekaan ollut niin tehokas, kuin oletettiin.
Myöskään sovitteluelin ei ole toiminut riittävän tehokkaasti. Sillä tilien tarkastus- ja hyväksymismenettelyä on kuitenkin voitu parantaa kaiken kaikkiaan.
Mietinnössä korostetaan sitä, että EMOTR:n tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyä on parannettava edelleen, ja esitetään tämänsuuntaisia ehdotuksia. Näin ollen ryhmäni kannattaa mietintöä täysin. 
Lopuksi haluaisin kiittää jäsen Mulderia hänen mietinnöstään.

Santos (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, kannatan pääpiirteissään jäsen Mulderin laatimaa talousarvion valvontavaliokunnan valiokunta-aloitteista mietintöä tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn uudistamisesta.
Minustakin on vielä liian aikaista ottaa kantaa uuden järjestelmän pätevyyteen, koska sen mutkikkuuden ja yhteisön hallintoelinten rajallisen reagointivalmiuden vuoksi lopullista arviota ei voida antaa. On kuitenkin merkille pantavaa, että Euroopan parlamentti luonteeltaan vahvasti poliittisena toimielimenä on omasta aloitteestaan ja ehdotusten tarkastelua koskevien erityissääntöjen mukaisesti kiinnostunut siitä, miten koko Euroopalle yhteiset resurssit kohdennetaan ja mitä tästä kohdentamisesta seuraa.
Nyt tarkasteltavana olevaa uudistusta on kehitettävä, jotta seurannasta vastaavat elimet saavat hyvissä ajoin tietoja, joiden perusteella ne voivat laatia monivuotisia vertailuja. Tämä vastuu kuuluu komissiolle, minkä esittelijä Mulder tuo esiin asianmukaisesti. Olen samaa mieltä myös esittelijän huolenaiheista ja suosituksista, joita hän esittää tarkastellessaan maksajavirastojen hyväksyntäjärjestelmien vahvuuksia ja heikkouksia, rahoituskorjausten soveltamista, maaseudun kehittämiseen myönnettyjen määrärahojen valvontaa ja niitä uusia ongelmia, joita laajentuminen kahdenkymmenenviiden jäsenvaltion unioniksi toiminnalle väistämättä aiheuttaa.
Meidän on lisäksi muistettava, että erityisesti heikommin kehittyneiden maiden kanssa toimittaessa toimien ensisijaisena tavoitteena on aina oltava taloudellisten varojen kohdentaminen. On ratkaisevaa, että ehdokasvaltioiden hallinnointijärjestelmiä määritellään ja yhdennetään, että toimivaltuuksien siirtämistä Sapard-virastoille kehitetään ja että tukimuotojen täytäntöönpanoketjua lyhennetään. Emme voi sivuuttaa sitä tosiseikkaa, että tällä hetkellä YMP:lla voidaan edistää tasa-arvoa, ja että se vie 47 prosenttia yhteisön talousarviosta, minkä vuoksi erityiset tilien tarkastamis- ja hyväksymismenettelyt ovat tarpeen.
Lopuksi toteaisin, että sovittelumenettelyn tämänhetkisistä määrällisistä tuloksista huolimatta uskon, että tätä menettelyä on jatkettava ja laajennettava, koska nimenomaan sen täytäntöönpanon yhteydessä kaikkia yhteisön varainkäyttöä koskevien poliittisten näkökohtien ja päätösten hyviä ja huonoja puolia voidaan tutkia ja vahvistaa. Näin oikeusjärjestelmälle jää yksinoikeus puuttua jäsenvaltioille myönnettyjen varojen vilpilliseen käyttöön.
Bayona de Perogordo (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, edessämme oleva mietintö on toden totta erinomainen. Kuten totesin jo talousarvion valvontavaliokunnassa, voin vain kannattaa sitä.
Mietintö on yksityiskohtainen ja huolellisesti laadittu, se koostuu kahdesta selvästi erillisestä osasta, ja siinä asetetaan kaksi selkeästi eroteltua tavoitetta. Ensiksi siinä arvioidaan uudistusta kriittisesti ja täsmällisesti. Uudistuksen puutteisiin kohdistetaan rakentavaa kritiikkiä. Näitä puutteita ovat tarkastamis- ja hyväksymismenettelyn jakaminen, sovitteluelimen rakenne ja toimet sekä sovelletut rahoituskorjaukset. Puutteita kuvaillaan kuitenkin rakentavaan sävyyn ja niihin esitetään ratkaisuja.
Toiseksi esittelijä ilmaisee järkiperäisen ja oikeutetun huolensa lähestyvän laajentumisen välittömistä vaikutuksista. Tämä huoli liittyy erityisesti yhdennetyn hallinnointi- ja valvontajärjestelmän (IACS) vahvistamiseen kaikissa jäsenvaltioissa. Kaiken pitäisi olla valmiina, jotta ehdokasvaltiot voivat ottaa järjestelmän käyttöön välittömästi laajentumisen jälkeen. Myös Sapard-ohjelmasta saadut kokemukset antavat aihetta huoleen.
Nähdäkseni mietinnössä esitetty kriittinen arviointi ja huoli antavat oikea-aikaisen varoituksen, joka meidän olisi otettava huomioon. Tämän vuoksi kannatan mietintöä varauksetta.
Haluaisin lisäksi kiittää esittelijää joustavuudesta, jota hän osoitti talousarvion valvontavaliokunnassa pidetyssä käsittelyssä. Tämän lähestymistavan ansiosta mietintö voitiin hyväksyä ilman vastustusta. Tämä on merkittävä saavutus.

Bösch (PSE).
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jäsen Mulderin erinomaisessa mietinnössä on kaksi näkökohtaa, joita haluaisin käsitellä lyhyesti. Ensimmäinen on takaisinperintä. Takaisin jää perimättä noin 3 miljardia euroa, ja maksamatta olevia velkoja on koko ajan enemmän. Takaisinperinnän aste on puolittunut vuosista 2000-2001 noin 40 miljoonaan euroon. Tässä on nyt jotakin pielessä. Takaisinperintä ei toimi. Tämä ei ole oikein. Nähdäkseni olen oikeassa todetessani, ettei takaisinperinnän asteemme ole edes 16:ta prosenttia.
Arvoisa komission jäsen, toinen näkökohtani koskee sitä, miten IACS-järjestelmä on pantu täytäntöön Kreikassa ja miten sama tehdään tulevaisuudessa ehdokasvaltioissa. Kysymys on varsin poliittinen, eikä nyt tarkastella vain sitä, ilmentääkö tapaus huonoa hallintoa. Miten ihmeessä me aiomme saada unioniin piakkoin liittyvät uudet jäsenvaltiot uskomaan, että niiden on otettava IACS-järjestelmä käyttöön, jos kaikki nykyisetkään jäsenvaltiot eivät yksinkertaisesti ole onnistuneet tässä, vaikka niillä on ollut siihen aikaa vuosikaudet? Poliittisesta näkökulmasta tätä ei voida hyväksyä. Komission jäsen Fischler, jossakin vaiheessa nämä valtiot tulevat sanomaan teille seuraavaa: "Arvoisa jäsen Fischler, palatkaa asiaan kymmenen vuoden päästä. Siihen mennessä kun kreikkalaiset ovat ottaneet sen käyttöön, me olemme kyllä ehtineet tehdä samoin." 
Talousarvion tarkkuuden näkökulmasta tämä tilanne vie meidät heikoille jäille. Onkin tärkeää painostaa nykyisen unionin viimeistäkin jäsenvaltiota ottamaan tämä järjestelmä käyttöön, koska muussa tapauksessa se ei laajentuneessa unionissa toimi. Mainitsen vain sivumennen, että esimerkiksi Puolassa on IACS-järjestelmän käyttöönoton valmistelujen yhteydessä paljastunut laaja petos. Toistan vielä, että tämä on luonteeltaan vahvasti poliittinen kysymys, joka ilmentää muutakin kuin pelkkää huonoa hallintoa. Arvoisa komission jäsen, meidän on tartuttava tähän ongelmaan yhdessä.
Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies. -
Esityslistalla on seuraavana Korholan laatima mietintö (A5-0004/2003) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen sekä neuvoston direktiivien 85/337/ETY ja 96/61/EY muuttamisesta yleisön osallistumisen sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden osalta [PE-CONS 3676/2002 - C5-0598/2002 - 2000/0331(COD)].

Korhola (PPE-DE)
Arvoisa puhemies, nyt käsittelyssä oleva ehdotus on toinen kolmesta direktiivistä, joilla pyritään saattamaan jäsenvaltioiden lainsäädäntö vastaamaan Århusin yleissopimusta. Aivan kuten ympäristötiedon saatavuutta koskevan ensimmäisen direktiivinkin kohdalla, parlamentin kolmanteen käsittelyyn on nyt tuotu parlamentin kantaa hyvin edustava sovittelutulos, joka täyttää Århusin sopimuksessa asetetun minimivaatimuksen täysin ja jopa ylittää sen.
Neuvosto hyväksyi jo yhteisessä kannassaan monia elementtejä parlamentin ensimmäisestä käsittelystä, samoin kuin parlamentti saattoi hyväksyä monia elementtejä yhteisestä kannasta. Siten sovitteluun lähdettiin huomattavasti pienemmällä määrällä ongelmia kuin ensimmäisen pilarin kohdalla. Toisaalta näihin muutamaan kysymykseen liittyi suuria ongelmia, jo lähestymistavan eroista johtuen.
Komission ehdotus ja neuvoston yhteinen kanta lähtivät niin sanotusta quick fix -periaatteesta, kun taas parlamentti oli toivonut laaja-alaisempaa, horisontaalista lähestymistä. On kuitenkin selvää, että parlamentin tavoitteena ei ole puolustaa kantaansa sanatarkasti, vaan huolehtia siitä, ettei EU-lainsäädäntöön jää harmaita alueita, joilla yleisön osallistuminen olisi perusteltua, mutta lainsäätäjän kömmähdyksestä johtuen ei mahdollista.
Sovittelussa saatoimme löytää ratkaisun ongelmaan kahdessa vaiheessa. Toisaalta Århusin yleissopimukseen perustuvat, yleisön osallistumista koskevat vaatimukset sisällytetään yhteisön uuteen lainsäädäntöön jo alkuvaiheessa. Toisaalta jo olemassa olevaa lainsäädäntöä ja direktiivin soveltamisalaa tarkastellaan uudelleen kuuden ensimmäisen soveltamisvuoden aikana saadun kokemuksen perusteella.
Jäsenvaltiot sitoutuivat sovittelussa edistämään käytännön mahdollisuuksia yleisön osallistumiseen. Viranomaisia kehotetaan muun muassa tiedottamaan yleisölle tehdyistä päätöksistä, niiden perusteina olevista syistä ja näkökohdista sekä yleisön osallistumisprosessista. Päätöksentekoon osallistumisen eri vaiheiden määräaikojen on oltava kohtuullisia, jotta yleisö voi valmistautua ja osallistua tehokkaasti päätöksentekoon. Lisäksi viranomaisia kehotetaan edistämään yleisön ympäristöasioita koskevaa koulutusta, mikä epäilemättä on myös viranomaisten oma etu, sikäli kun koulutuksella voidaan parantaa osallistumisen laatua.
Erityinen kysymys koski yleisön osallistumista lupien tarkistamiseen. Tässä sovitteluosapuolet halusivat löytää tasapainon. Toisaalta yleisö voi aidosti osallistua silloin, kun laitosten ja tehtaiden toimilupien tarkistamisella on todellista merkitystä eli ympäristöhaitta on vaarassa lisääntyä. Toisaalta viranomainen voi tarkistaa lupia ilman yleisön osallistumista silloin, kun pannaan täytäntöön sellaisia säädöksiä ja määräyksiä, joissa ei aidosti ole harkinnanvaraisuutta. Tässä mielestäni on onnistuttu: yleisö voi osallistua silloin, kun todella ollaan tekemässä ympäristöä koskevia päätöksiä, mutta arvokasta osallistumisvälinettä ei inflatorisoida pyytämällä yleisöä osallistumaan rutiinipäätöksiin.
Soveltamisalaltaan luultavasti pieni, mutta periaatteena tärkeä voitto parlamentille oli, kun sovittelussa hyväksyttiin menettely maanpuolustusta koskevien hankkeiden poikkeuksiin. Århusin yleissopimuksen mukaisesti maanpuolustusta koskevat hankkeet voidaan sulkea direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ainoastaan jäsenvaltioiden viranomaisten tapauskohtaisen harkinnan perusteella.
Yleisön osallistumista seuraavan päätöksenteon jälkeen yleisöllä on luonnollisesti oltava mahdollisuus arvioida tehtyjä päätöksiä. Sovittelussa päädyttiin parlamenttia tyydyttävään ratkaisuun, jossa yleisön tiedonsaantioikeutta luvan myöntämisen tai epäämisen perusteista vahvistetaan, ja viranomaiset velvoitetaan antamaan yleisölle käytännön tietoja mahdollisuudesta tarvittaessa turvautua hallinnollisiin ja tuomioistuimessa tapahtuvaan muutoksenhakuun.
Erityisesti on mainittava, että sovittelutuloksen varmistamiseksi komissio on direktiiviin liitettävässä lausumassaan sitoutunut esittämään vuoden 2003 alkuneljänneksellä ehdotuksen direktiiviksi, jossa käsitellään Århusin yleissopimuksen täytäntöönpanoa ympäristöasioita koskevan muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeuden suhteen. Näin voidaan siis luottaa siihen, että kokonaisuutena Århusin sopimuksen ratifiointiprosessi etenee yhteisössä ilman tarpeettomia viivytyksiä.
Kiitän komissiota ja neuvostoa, erityisesti puheenjohtajuuden jo Kreikalle luovuttanutta Tanskaa hyvästä yhteistyöstä sovittelussa ja sitä edeltäneissä epävirallisissa neuvotteluissa. Suositan parlamentille lämpimästi sovittelutuloksen hyväksymistä huomisessa äänestyksessä.

Wallström
. (SV) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, olen luonnollisestikin hyvin tyytyväinen siitä, että tämä direktiivi, josta komissio teki ehdotuksensa noin kaksi vuotta sitten, tullaan nyt hyväksymään. Se täydentää ympäristötiedon saatavuutta koskevaa direktiiviä. Sen myötä EU ottaa askeleen kohti Århusin yleissopimuksen täytäntöönpanoa. Århusin yleissopimuksen periaatteet ovat hyvin tärkeitä, koska ympäristö voi niin sanotusti saada itse ääntään kuuluviin. Ympäristöasioita koskevan päätöksenteon on siis oltava avointa ja läpinäkyvää, jos haluamme taata ympäristön riittävän suojelun..
Tämän direktiivin soveltamisala kattaa perusedellytykset yleisön osallistumiselle ympäristöä koskevaan päätöksentekoon. Direktiivillä luodaan tarvittava yhteinen kehys, joka kattaa myös asiat, joihin liittyy valtioiden rajat ylittävä ulottuvuus. Yksityiskohdat jäävät kuitenkin jäsenvaltioiden päätettäväksi. Tämä on tärkeää, koska yleisön osallistumisen on oltava keskeistä kaikilla hallinnon tasoilla ja sen muodot on sovitettava kunkin tason päätöksentekoon.
Direktiivi kattaa toisaalta ympäristölainsäädäntömme mukaisesti laadittavat tärkeät suunnitelmat ja ohjelmat ja toisaalta päätökset toimista, joilla voi olla merkittäviä vaikutuksia ympäristöön. Nämä toimet on määritelty tarkemmin ympäristövaikutusten arviointia koskevassa direktiivissä sekä ympäristön pilaantumisen ehkäisemisen ja vähentämisen yhtenäistämistä koskevassa direktiivissä. Näitä kahta direktiiviä täydennetään nyt yleisön osallistumista sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta koskevilla säännöksillä Århusin yleissopimuksen mukaisesti.
"Yleisön osallistumisella" direktiivissä tarkoitetaan sitä, että yleisölle on ilmoitettava kyseisistä toimista ja yleisön osallistumisoikeudesta. Kansalaisilla, joihin suunnitellut toimet vaikuttavat, on oltava oikeus esittää näkemyksensä mahdollisimman aikaisessa vaiheessa. Lopuksi viranomaisten on otettava päätöksenteossaan huomioon yleisön osallistumisen tulokset sekä tiedotettava päätöksistään. Direktiivi sisältää myös säännöksiä direktiivin soveltamisalaan kuuluvien päätösten laillisuuden tarkistamisesta.
Haluan tietenkin kiittää esittelijä Korholaa hänen perusteellisesta työstään direktiivin parissa. Kiitän häntä ja parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan jäseniä heidän työstään sovinnon aikaansaamiseksi, mikä puolestaan on mahdollistanut tämän tärkeän säädöksen hyväksymisen tänään.

Moreira da Silva (PPE-DE).
 Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, hyvät kollegat, yksi kansalaisten yleisimmistä valituksen aiheista koskee heidän rajallista vaikutusvaltaansa edustuksellisessa demokratiassa. Juuri ympäristöpolitiikan alalla ihmiset tuntevat syvintä tyytymättömyyttä. Tiedämme kaikki tapauksia, joissa kansalaiset ovat kokeneet tietyt hankkeet tai laitokset uhkaksi itselleen ja päätyneet ilmaisemaan närkästyksensä kaduilla tai tuomioistuimissa.
Kansalaisten tuntema närkästys lisääntyy eksponentiaalisesti, kun monet näistä hankkeista, joilla on kestämättömiä vaikutuksia ympäristöön, rahoitetaan yhteisestä maatalouspolitiikasta tai rakennerahastoista. Siksi oli hyvin tärkeää, että Århusin yleissopimuksen myötä komissio on herännyt laatimaan uutta lainsäädäntöä yleisön osallistumisesta ja tiedonsaantimahdollisuuksista. Kiitän ympäristöasioista vastaavaa komission jäsentä tästä. Yleisön lisääntynyt osallistuminen ei vain lisää toimielintemme tekemien päätösten legitimiteettiä, vaan se myös parantaa päätösten laatua.
Tämä ehdotus direktiiviksi yleisön osallistumisesta tiettyjen ympäristöä koskevien suunnitelmien ja ohjelmien laatimiseen on hyvä esimerkki siitä, kuinka kansalaisten osallistumisesta politiikkaan voidaan tehdä demokraattisempaa. Kiitän myös esittelijää hänen työstään parlamentissa ja sovittelukomiteassa. Haluan erityisesti tuoda esille kolme sovittelun päätulosta.
Ensimmäinen on se, että kansalaisjärjestöjen on jatkossa osallistuttava täysipainoisesti keskusteluun tietojen saatavuudesta tässä prosessissa. Toinen on se, että kaikessa yhteisön lainsäädännössä on nimenomaisesti määriteltävä yleisön osallistumisen ehdot. Kolmas on se, että yleisön osallistumisesta on tehty pakollista tietyissä tärkeiksi katsotuissa tapauksissa. Lopuksi sanoisin vielä, että pidän hyvin tervetulleena komission jäsenen ilmoitusta siitä, että kansalaisten muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta koskeva lainsäädäntö saadaan valmiiksi ennen vuoden 2003 loppua.

Myller (PSE).
Arvoisa puhemies, hyvä komission jäsen, sovittelun tulos kokonaisuudessaan on hyvä ja kannatettava. Direktiivin tavoitteenahan on yhdenmukaistaa yhteisön lainsäädäntö Århusin sopimuksen kanssa. Täällä on jo todettu, että direktiivi antaa yleisölle täyden oikeuden osallistua päätöksentekoprosessiin alusta lähtien, erityisesti suunnitteluun ja ohjelmien toteuttamiseen, ympäristövaikutusten arviointiprosessiin sekä saastumisen ehkäisyyn ja yleensä saasteiden vähentämiseen. Se antaa myös päätöksentekijöille mahdollisuuden ottaa yleisön näkemykset ja huolenaiheet huomioon päätöksiä tehtäessä.
Tämä luonnollisesti ja aivan aiheellisesti puolestaan lisää päätöksentekoprosessin avoimuutta ja auttaa lisäämään yleisön kiinnostusta ja tietämystä ympäristöasioista. Sovittelun keskeisten tulosten perusteella Århusin yleissopimukseen perustuvat yleisön osallistumista koskevat vaatimukset sisällytetään tulevaisuudessa asiaan liittyvään yhteisön lainsäädäntöön jo alkuvaiheessa. On myös tärkeää, että viranomaiset tiedottavat entistä laajemmin myös päätösten perusteista. Tärkeää on yleensäkin se, että useissa kohdissa edellytetään selkokielistä tiedottamista sekä sitä, että viranomaiset auttavat yleisöä ymmärtämään tiedon, joka on käsillä.
On myös hyvä, että yleisön osallistumista lisätään kaikkein tärkeimmissä kysymyksissä, että yleisön tiedonsaantioikeutta luvan myöntämisen tai epäämisen perusteista vahvistetaan ja - jälleen kerran - että viranomaiset velvoitetaan antamaan oikeaa, selvää ja selkeää tietoa. Mielestäni tältä perustalta voimme odottaa, että kansalaisten halu vaikuttaa ympäristöasioihin kasvaa.

Costa, Raffaele (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, minun täytyy sanoa, että vastaanotamme mielenkiinnolla, jopa jonkinlaisella innostuksella äskettäin tehdyt päätökset, jotka nyt on sisällytetty näihin yleisön osallistumista koskeviin säännöksiin. Eräänlaisena sanaleikkinä voisi, ainakin italiaksi, puhua "yksilön" osallistumisesta (partecipazione del privato), sillä "yleisöllä" (pubblico) viitataan tavallisesti julkisiin rakenteisiin tai instituutioihin, kun taas tässä on nimenomaan kyse kansalaisten ja kansalaisjärjestöjen osallistumisesta prosessiin. Tämä prosessi sinänsä ei ole mitään uutta, vaan se on näkynyt jo Euroopan unionin aikaisemmassakin toiminnassa ja arvioinneissa, joita on tehty toimien avoimuudesta, objektiivisuudesta ja kansalaisten kiinnostuksesta ympäristöasioiden käsittelytapaa kohtaan.
Nyt käsillä oleva ehdotus on jotakin enemmän, jotakin erilaista, mikä on hyvä asia. Mitä tällä prosessilla itse asiassa saadaan aikaan? Toivomme, että aloite - jo ennen päätöksentekohetkeä - tulisi mahdollisimman läheltä asianomaista aluetta, kaupunkia, ympäristöä, ja vietäisiin sitten ylemmälle tasolle, jossa toimivaltaiset viranomaiset muokkaisivat aloitetta ja palauttaisivat sen sitten takaisin erilaisina suuntaviivoina, vaatimuksina ja tarvittaessa rajoituksina. Pohjimmiltaan kysymys on siitä, että meidän on annettava kansalaisille toimintamahdollisuudet alalla, joka todellakin koskettaa heitä - joka koskettaa kaikkia niitäkin, jotka eivät halua osallistua, sillä ympäristövahinkojen seuraukset vaikuttavat ennen kaikkea tavallisiin kansalaisiin.
Lopuksi minun on todettava, että erilaisia kansallisia lakeja ei ole lainkaan helppo yhdenmukaistaa eurooppalaisten vaatimusten ja direktiivien kanssa.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt. Haluan tässä yhteydessä kiittää komission jäsentä Wallströmiä ja komissiota sekä esittelijä Korholaa rakentavasta yhteistyöstä, sillä minä itsehän saatoin asian parlamentin sovittelukomiteavaltuuskunnan käsiteltäväksi.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.

Puhemies.
 Esityslistalla on seuraavana Hautalan laatima mietintö (A5-0003/2003) sovittelukomitean hyväksymästä yhteisestä tekstistä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi bensiinin ja dieselpolttoaineiden laadusta ja direktiivin 98/70/EY muuttamisesta [[PE-CONS 3677/2002 - C5-0608/2002 - 2001/0107(COD)].

Hautala (Verts/ALE)
Arvoisa puhemies, esittelen tässä nyt lopullista arviota polttoaineen laatudirektiivistä, jonka olemme alunperin hyväksyneet tässä salissa vuonna 1998. Silloin aika kuuman keskustelun ja päätöksenteon tuloksena Euroopan parlamentti ajoi läpi maailman tiukimmat laatuvaatimukset liikenteen polttoaineille.
Erityisesti kiistelimme öljyteollisuuden kanssa siitä, oliko tarpeen alentaa bensiinin ja dieselpolttoaineen rikkipitoisuutta. Jouduimme todellakin esittämään valtavan määrän argumentteja, jotta saatiin läpi uudistus, jolla dieselin ja bensiinin rikkipitoisuutta alennettiin huomattavasti silloista pienempään pitoisuuteen. Tämä valinta osoittautui varsin strategiseksi ja viisaaksi. Nimittäin polttoaineiden rikkipitoisuuden alentamisen on todettu olevan ehkä vieläkin tärkeämpää, kun pyritään vähentämään ilmansaasteita.
Nyt tämä uudistus, jonka saamme tänään parlamentissa loppusuoralle valmiiksi, on se, että vuoteen 2009 mennessä Euroopan unionissa ei saa enää myydä muuta kuin sellaista bensiiniä ja dieselpolttoainetta, jossa ei ole lainkaan, siis käytännössä lainkaan, rikkiä. Tämä on erittäin tärkeää, että voimme todellakin puhdistaa autojen pakokaasupäästöjä entisestään. Mutta tämän uudistuksen entistä tärkeämpänä perusteena on nyt se, että autovalmistajat kehittelevät koko ajan sellaisia moottoreita, jotka ovat puhtaampia ja tuottavat entistä vähemmän päästöjä. Nämä uudet moottorit, kuten esimerkiksi suorasuihkutusmoottorit, tarvitsevat aivan välttämättä näitä rikittömiä polttoaineita.
Voimme olla tyytyväisiä lopputulokseen. Saimme komission ja neuvoston hyväksymään sen, että rikittömät polttoaineet ovat markkinoilla vuoteen 2009 mennessä; aikaistimme tätä aikataulua kahdella vuodella. Arvioisin - jos tässä voi jotain ennustaa - että tämä tilanne toteutuu jo tätä aikaisemmin siksi, että useat jäsenvaltiot ovat ymmärtäneet, että tätä prosessia voidaan huomattavasti nopeuttaa myöntämällä pienen pieniä verohelpotuksia puhtaammille polttoaineille.
Voin ehkä todeta, että Ruotsi ja Suomi olivat ne maat, joissa tämä oivallettiin aikaisemmin ja puhtaat polttoaineet saatiin hyvin nopeasti markkinoille. Vuonna 2005 tätä direktiiviä tarkastellaan uudestaan. Silloin jää päätettäväksi, toteutetaanko dieselpolttoaineen rikittömyys vuonna 2009. Itse esittelijänä pahoittelen tässä kokonaisratkaisussa ainoastaan sitä, ettemme päättäneet jo nyt sitä, että rikittömät dieselpolttoaineet ovat markkinoilla vuonna 2009. Minusta tämä väliarviointi vuonna 2005 vain monimutkaistaa asioita, mutta tätä emme onnistuneet parlamentissakaan toisessa käsittelyssä saamaan läpi.
On epäilty, että rikittömän dieselpolttoaineen tuotantoon liittyisi lisääntyviä hiilidioksidipäästöjä. Itse katson kuitenkin, että olisimme aivan hyvin voineet ottaa tämän uudistuksen käyttöön jo nyt siksi, että rikittömällä dieselillä saadaan taas vastapainoksi aikaan se, että uusien ajoneuvojen tulo markkinoille nopeutuu ja sitä kautta hiilidioksidipäästöt vähenevät.
Uudelleen arvioinnissa vuonna 2005 keskustellaan myös siitä, miten myöskin työkoneissa saadaan markkinoille rikittömät tai vähärikkiset polttoaineet. Tämä oli ehkä kaikkein vaikein asia näissä sovitteluneuvotteluissa. Itse sanoisin, että olen suhteellisen tyytyväinen lopputulokseen, joka on se, että vuoteen 2009 mennessä myöskin traktoreissa ja muissa työkoneissa otetaan käyttöön rikittömät polttoaineet. En usko, että maanviljelijät joutuvat tästä maksamaan kovinkaan suurta lisähintaa, koska kustannukset yleensä loppujen lopuksi alenevat.
Puhemies, haluan korjata yhden asian näissä esittelyasiakirjoissa. Niissä sanotaan, että parlamentti hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä yhden tarkistuksen. Tämä ei pidä paikkaansa. Haluan, että pöytäkirjaan merkitään, että parlamentti hyväksyi ensimmäisessä käsittelyssä kolmekymmentäkuusi tarkistusta.

Puhemies.
Tarkistamme tämän ja varmistamme, että se tulee oikein.

Wallström
. (SV) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, on hyvä, että olemme päässeet yksimielisyyteen tästä direktiivistä. Se on tärkeä osa yleisstrategiaamme ilman epäpuhtauksien ja kasvihuonekaasujen päästöjen vähentämiseksi. Direktiivi 98/70/EY antaa meille mahdollisuuden varmistaa, että lyijypitoisen bensiinin myynti vähitellen lopetetaan. Kun uusi direktiivi on saatu voimaan, se pohjustaa tietä rikittömille polttoaineille, joiden on määrä tulla markkinoille kaikkialla EU:ssa 1. tammikuuta 2005 mennessä.
Polttoaineen sisältämä rikki voi heikentää monien nykyisten ja kehitteillä olevien tekniikoiden, esimerkiksi kolmitiekatalysaattorien, hapetuskatalysaattorien, typen oksideja varastoivien loukkujen (NOx Storage Traps) ja hiukkasloukkujen tehoa. Sen vuoksi täysin rikittömiin polttoaineisiin siirtyminen on niin tärkeää.
Rikittömiin polttoaineisiin siirtyminen tapahtuu 1. päivään tammikuuta 2009 mennessä. Näin teollisuus pystyy käyttämään hyväksi kaiken hyödyn tekniikoista, joilla voidaan vähentää epäpuhtauspäästöjä, esimerkiksi typpidioksidi- ja hiukkaspäästöjä, jotka ovat vakava uhka ilmanlaadulle ja ihmisten terveydelle.
Tämän direktiivin hyväksyminen on todella hyvä uutinen Euroopan kansanterveyden ja ympäristön kannalta. Haluankin kiittää esittelijä Hautalaa ja kaikkia jäseniä, jotka ovat omalta osaltaan vaikuttaneet tämän säännöksen aikaansaamiseen.

Ayuso González (PPE-DE).
Arvoisa puhemies, työ tämän direktiivin muuttamiseksi aloitettiin jo yli vuosi sitten. Olemme lopulta päässeet siitä yksimielisyyteen, ja haluan kiittää esittelijä Hautalaa näinkin tyydyttävästä lopputuloksesta. Ensimmäisessä käsittelyssä meillä oli lukuisia vaikeuksia, mutta katson meidän nyt saaneen aikaan kompromissin, jonka kaikki voivat hyväksyä.
Kuten kuulimme, tämä muutos merkitsee sitä, että dieselin ja bensiinin, jonka rikkipitoisuus ylittää 10mg/kg, myynti kielletään vuodesta 2005 lähtien. Kielto pannaan täytäntöön asteittain, niin että täydellinen käyttökielto tulee voimaan vuodesta 2009 lähtien. Minusta tämä on hyvä ratkaisu ja hyvä kompromissi. Ajattelipa asiasta yleisesti mitä tahansa, uudet säännökset toki parantavat ilmanlaatua, mutta toisaalta uusien polttoaineiden tuotanto tulee väistämättä lisäämään öljynjalostamojen päästöjä. Jos uusien polttoaineiden tuotannon ja myynnin kanssa samaan aikaan ei myös uusita ajoneuvokantaa, hiilidioksidipäästöjen kokonaismäärä voi jopa lisääntyä. Myös kustannukset kasvaisivat, koska näiden uusien polttoaineiden tuottaminen on paljon kalliimpaa.
Tämän vuoksi komission on tärkeää arvioida saavutettua edistystä. Vuonna 2005 sen pitäisi myös tarkistaa päivämäärää, jonka jälkeen etenkin dieselkäyttöisiin maataloustraktoreihin ja tiekoneisiin voidaan myydä ainoastaan vähärikkisiä polttoaineita. Tämä siksi, että dieselkäyttöisiä ajoneuvoja uusitaan harvemmin kuin bensiinikäyttöisiä ja niiden polttoaineenkulutus on suhteellisen alhainen. On olemassa vaara, että toivomiamme ilmanlaadun parannuksia ei saavutetakaan.
Lopuksi minun on biopolttoainedirektiivin esittelijänä todettava, että minun mielestäni komission pitäisi antaa lupa yli 5-prosenttisten biopolttoaineseosten myyntiin mahdollisimman pikaisesti. Sen olisi tehtävä ehdotukset uusiksi tasovaatimuksiksi sekä biopolttoaineiden ja rannikkoaluksissa käytettävien polttoaineiden uusiksi testausmenetelmiksi.
Useat automallit pystyvät jo nyt käyttämään yli 5-prosenttisia seoksia. Tämäntyyppisille ajoneuvoille ei kuitenkaan ole olemassa mitään teknisiä standardeja. Eri maat ovat sitoutuneet erilaisiin tavoitteisiin. Vaikka niitä ei olekaan kiveen kirjoitettu, ne pitäisi kuitenkin pystyä täyttämään. Jäsenvaltioiden on vaikea käyttää biopolttoaineseoksia, jos niille ei anneta siihen mahdollisuuksia.
Biopolttoaineet alentavat merkittävästi kasvihuonekaasujen päästöjä ja ovat hyvä keino parantaa ilmanlaatua.
Lopuksi haluan kiittää esittelijää vielä kerran lämpimästi Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraattien) ja Euroopan demokraattien ryhmän puolesta. Kiitokset kuuluvat myös komissiolle ja neuvostolle. Suosittelen äänestämään tämän mietinnön puolesta.

Bowe (PSE).
Arvoisa puhemies, viimeisenä, mutta toivottavasti en vähäisimpänä käytän puheenvuoroni, joka toivottavasti ei vie kolmeakaan minuuttia. Haluan ilmaista sosialistiryhmän puolesta tyytyväisyytemme sovittelun lopputuloksiin. Päätös siirtyä asteittain vähärikkisen dieselpolttoaineen käyttöön koko unionin alueella merkitsee loppua meluisille, haiseville, kalliille ja suurille dieselvetureille ja maastoajoneuvoille, jotka pilaavat ilmanlaatuamme ja häiritsevät ympäristön ja asuinyhteisöjen rauhaa. Me tunnustamme, että on tärkeää ottaa huomioon muutoksen mahdolliset taloudelliset ja sosiaaliset vaikutukset erityisesti maatalouteen, ja siksi kannatamme järkeviä siirtymäkausia ja sopivia verokannustimia. Toivomme niiden helpottavan muutoksen toteuttamista mahdollisimman kivuttomasti.
Olemme myös samaan mieltä siitä, että tilannetta on tarkistettava säännöllisesti, jotta voidaan varmistaa, ettei muutoksista aiheudu sosiaalisia tai taloudellisia ongelmia. Siksi haluan sosialistiryhmän puolesta suositella mietintöä parlamentille ja kiittää esittelijää kaikesta hänen tekemästään työstä, samoin kuin kaikkia muitakin ihmisiä, jotka ovat osallistuneet tähän pitkään prosessiin. Toivomme, että vaivannäkömme johtaa nyt todellisiin tuloksiin.

Puhemies.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 11.00.
(Istunto päättyi klo 23.12.)

