3. Guinea (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är debatten om sex förslag till resolution om Guinea.
Erik Meijer 
författare. - (NL) Herr talman! När Frankrike 1958 gick med på att ge sina kolonier i Västafrika rätt till självbestämmande var Guinea den enda kolonin som beslutade sig för en omedelbar och fullständig självständighet. I de övriga elva kolonierna valde eliten, ofta mot det egna folkets vilja, att vidmakthålla nära administrativa, militära och ekonomiska band till Frankrike. Guinea å andra sidan följde den före detta brittiska kolonin Ghanas exempel, som hade blivit självständigt året innan och som ville utveckla en afrikansk socialistisk modell med en stor delaktighet från den egna befolkningens sida. Ledarna Sekou Touré och Kwame Nkrumah inspirerade många afrikaner i kampen för en bättre framtid där kolonialism och fattigdom skulle ersättas av jämlikhet och utveckling. Tyvärr satte militärkupper i båda dessa länder stopp för denna utveckling. I Guinea har Conté varit diktator sedan 1984. Flertalet partier deltog inte i valen som organiserades under hans kontroll, och den officiella opposition som fanns representerad i parlamentet tvingades lämna det. De fackliga förbunden CNTG och USTG är nu huvudkraften i kampen för demokrati. Presidentens säkerhetsstyrka som leds av diktatorns son reagerade på deras protestmöte den 22 januari med att döda 59 personer och skada ytterligare 150. Diktatorn behandlar i allt högre grad landet som sin egen privata egendom. Liksom många andra länder som styrs av diktatorer håller också Guinea på att falla offer för kampen om naturtillgångar mellan falanger som vill lägga beslag på intäkterna från dem. I detta fall är de tillgångar det handlar om guld, järn och bauxit. Resolutionen tar ställning för den demokratiska oppositionens krav och får min grupps stöd.
Marie Anne Isler Béguin 
författare. - (FR) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten och rådets företrädare för att de är här i dag. Det är dags för EU att handla eftersom situationen i Guinea är på väg utför.
Guinea har alltför länge avsiktligt hållits kvar i underutveckling av diktaturregimen och håller på att fastna i ett tragiskt dödläge på grund av brist på öppenhet och demokrati. Guineas befolkning har fått nog av fattigdom, armod och social orättvisa. De har inte åtnjutit frukterna av Guineas rikedomar - landet flödar av naturtillgångar - som presidenten och hans vänner, som är lika skyldiga, har monopoliserat och misskött. President Conté som har haft makten sedan 1984 är sjuk och klamrar sig fast vid livet på samma sätt som vid makten. Om han överlever kommer ingen att missunna honom hälsan. Om han sitter kvar vid makten däremot och återinför undantagstillståndet, så kommer vi varken att förstå eller acceptera detta.
Efter årtionden av oförminskad makt har man inget annat val än att fördöma en sådan inställning, eftersom vishet eller en smula av medkänsla med folket säkerligen skulle ha lett till att presidenten förberett en smidig överföring av makten till sina efterföljare och övergången till en genuint demokratisk regim. Istället har ett belägringstillstånd förklarats, mötesfriheten och rörelsefriheten har begränsats och militären har med våld upplöst fredliga demonstrationer och dödat människor. Detta är oacceptabelt.
Vi kan inte göra annat än att fördöma denna brutalitet, denna brist på respekt för Guineas befolknings mest grundläggande mänskliga rättigheter samt det skamliga beteendet från en ledare som befinner sig i slutet av sin regeringstid, men vars förmåga att orsaka lidande tyvärr inte upphört. Vi måste kräva att en undersökningskommitté inrättas som ska granska händelseutvecklingen i Guinea för att fastställa förtryckets fulla omfattning samt på vilken nivå i hierarkin besluten har fattats och av vem.
Kommer dessutom EU att kräva att det upprättas en politisk dialog i enlighet med artikel 96 i Cotonouavtalet? Vi måste hålla ett vaksamt öga på situationen, därför att om den skulle fortsätta att förvärras så blir inte bara befolkningen i Guinea lidande utan kanske hela regionen i Afrika, eftersom en fördjupad inre konflikt skulle sprida sig till grannländerna. Det förflutna är ledsamt nog alltför fullt av sådana exempel.
Marios Matsakis 
författare. - (EN) Herr talman! Det kanske förvånar er att Guinea sedan länge har haft anknytning till Europa. Européerna upptäckte landet först under de portugisiska upptäcktsresorna som inledde slavhandeln under 1400-talet.
1890 inrättades dagens Guinea som en fransk koloni och förblev så ända fram till 1958. Mellan 1958 och 1984 styrdes landet av diktatorn Ahmed Sékou Touré med stöd av Sovjetunionen. När Touré avled 1984 tog en ny totalitär regim över makten i landet, ledd av en annan diktator, Lansana Conté, som enligt vissa till stor del fick stöd från väst. Contés välde har säkerligen varit bättre än Tourés, men det är fortfarande långt från demokratiskt. Den hårdhänta inställningen till politiska motståndare och händelserna i februari som ledde till att 23 demonstranter dödades är ett bevis på detta. Guinea är ett land som tidigare har använts och ibland missbrukats av Europa och som nu kämpar för att överleva i extrem fattigdom och med politisk instabilitet.
Guineas mineralrikedomar gör det till ett av Afrikas rikaste länder, åtminstone potentiellt sett. Vi är som européer skyldiga att - ärligt och effektivt den här gången - hjälpa dessa människor att finna och följa vägen till verklig demokrati, frihet, rättvisa och välstånd.
Harlem Désir 
författare. - (FR) Herr talman! Sedan den 17 januari har en gammal senil diktator i Guinea helt ostraffat massakrerat sitt eget folk för att skydda regimen, sina korrumperade vänner och sin avtagande makt.
Guinea befinner sig i fullständigt förfall. Trots sin status som ledande exportör av bauxit och trots reserverna av guld, diamanter och järn, är befolkningen en av de fattigaste i världen. Rikedomarna äts upp av korruptionen och dåligt styre gör resten. Förtrycket slår ned på ett folk som inte längre accepterar det. President Contés enda reaktion på januaristrejkerna var att låta beskjuta folkmassan, fängsla fackföreningarnas medlemmar och sedan, efter att ha låtsas förhandla den 27 januari, tog han tillbaka sitt åtagande om att utse en konsensuspremiärminister och införde undantagstillstånd. Nu har fler än hundra dött och massakern fortsätter.
EU kan inte förbli tyst och overksamt. Vi kan inte vänta på att Guinea ska sluta i kaos med oförutsebara följder för närområdet. EU måste ta sitt ansvar.
Vi uppmanar kommissionen att använda bestämmelserna i artikel 96 i Cotonouavtalet som kan tillämpas i fall av kränkningar av mänskliga rättigheter och demokratiska principer. Nu måste vi stödja Guineas befolkning och kräva att myndigheterna omedelbart ska sätta stopp för massakern, släppa de som fängslats under demonstrationerna, återinföra medborgerliga friheter, häva belägringstillståndet, inleda förhandlingar med fackföreningarna och det civila samhället samt i samarbete med oppositionen utse en premiärminister och en regering i samförstånd.
Därutöver anser jag att EU måste kräva att val ska hållas under internationell övervakning med delegationer närvarande från EU och FN. Detta är vad man för närvarande gör i Mauretanien där ledamoten Isler Béguin deltar, och jag tackar henne för det, och det var vad som gjordes i demokratiska republiken Kongo med mycket goda och viktiga resultat till följd.
Slutligen måste vi verkligen stödja förslaget om en oberoende undersökningskommitté ledd av FN för att utreda de senaste månadernas våld. Efter tjugotre års diktatur är det nog. EU:s befolkning måste stå vid den guineanska befolkningens sida i dess kamp för frihet och värdighet.
Bernd Posselt 
författare. - (DE) Herr talman! Som redan har nämnts gör Guineas naturtillgångar i form av fiske, jordbruk och råvaror det till ett potentiellt mycket välmående land. Att landet trots detta är försjunket i bedrövlig fattigdom är resultatet av årtionden av fruktansvärd misskötsel, diktatur och urusel statlig förvaltning. Jag är mycket tacksam för att Marios Matsakis påpekade att Sékou Touré, som Erik Meijer hänvisade till, var en av landets värsta diktatorer någonsin.
Tyvärr är det också i dag så att sakernas tillstånd är allt annat än acceptabelt. Därför måste vi uppmana den nuvarande övergångspresidenten - för han kan inte bli mer än så - att använda den korta tid han har kvar för att se till att det blir en ordnad övergång till demokrati och rättsstat. Emellertid kan han bara göra detta om han inte utser en marionett till premiärminister som han nu har gjort. Han kan bara göra detta om han verkligen tar fasta på kraven från fackföreningarna och demokratirörelsen och bildar en övergångsregering med en bred bas där oppositionen ingår, som sedan bara ägnar sig åt att skapa allmän ordning och förbereda fria val så att det förflutnas skräckvälde och diktatur till sist kan ge vika för demokrati och välstånd.
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! Likt många andra afrikanska länder är Guinea rikt på mineraltillgångar men samtidigt extremt fattigt. En stor del av befolkningen lever i yttersta misär. Det var orsaken till strejkerna och demonstrationerna som ägde rum 2005 samt i början av innevarande år för att protestera mot det korrupta styre som utövas av Lasana Contés, som har haft makten i 23 år.
Strejkerna är ett uttryck för missnöje med inflation, arbetslöshet, energi- och vattenbrist samt höga priser på basvaror. På senare tid har strejkerna också lett till avbrott i exporten av aluminiummalm som är Guineas värdefullaste tillgång. Detta ledde till enorma förluster på upp till en miljon US-dollar om dagen. Emellertid avbröt ledarna för januaristrejken och fackföreningarna protesten efter undertecknandet av en överenskommelse om ett byte av premiärminister. Löftena i överenskommelsen mellan fackföreningarna och Guineas parlament och högsta domstol hölls inte och en medlem av det styrande partiet utsågs återigen till premiärminister. Detta bådar inte gott när det gäller en förbättring av situationen såsom protestmakarna kräver.
Händelserna i Guinea liknar dem som ägde rum i mitt land för en tid sedan. I Guinea skjuter också den sittande regimen på de egna medborgarna som kämpar för förändring, bättre levnadsvillkor och respekt för grundläggande mänskliga rättigheter. Vi kräver respekt för demokratiska principer och reformer i ett land där invånarna vill leva värdigt och vill bli försörjda av landets egna naturrikedomar som för närvarande exploateras av rika företag och sugs upp av korruptionen. Tusentals människor i Guinea dör av svält och fattigdom. Över hundra dödades i demonstrationen. De är offren för en spirande demokrati och för kampen för mänskliga rättigheter. De är också en fläck på de personers samvete som värderar aluminiummalm, bauxit, guld och diamanter högre än människoliv.
Ján Figeľ
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Landet har inte bara haft en mycket svår historia och ett svårt arv, det står även inför en mycket svår situation i dag. Tillsammans kan vi dock hjälpas åt att ge Guinea mer hopp.
Kommissionen är fullt medveten om situationen i landet. I ett pressmeddelande den 22 januari fördömde Europeiska kommissionen säkerhetsstyrkornas våldsamma ingripanden och uppmanade till återhållsamhet och medborgerligt ansvar under demonstrationerna. Kommissionsledamot Louis Michel beklagade förlusterna av människoliv och uppmanade de olika parterna att gå vidare med en konstruktiv dialog för att genomföra de nödvändiga politiska reformer som är viktiga för landet.
Det tyska ordförandeskapet utfärdade den 9 februari en deklaration på unionens vägnar, där man beklagade förlusterna av liv under demonstrationerna och bad Guineas regering om en förklaring till händelserna kring dödsfallen och vilka juridiska åtgärder som vidtas mot de ansvariga.
Undersökningskommissionen som har tillsatts i Guinea leds av allmänna åklagare, men offer och släktingar uppmanas att lägga fram sina fall antingen för domstolen, som har begränsade medel, eller för polisen, en myndighet som i hög grad är inblandad i förtrycket. Mot bakgrund av detta vägrar de guineanska advokaterna att delta i undersökningskommissionen och har begärt en internationell kommission i stället. Advokaterna vill även lägga fram ett fall för den Internationella brottmålsdomstolen.
Kommissionens delegation i Conakry och medlemsstaternas ambassadörer har upprepade gånger framhållit behovet av att genomföra en fullständig utredning av händelserna för Guineas regering. Detta påpekade även kommissionsledamot Louis Michel för utrikesminister Mamady Condé. Delegationen och andra diplomater har även framhållit för den nya premiärministern att säkerhetsstyrkornas uppträdande, som observerats under de tidigare angreppen, helt enkelt måste upphöra.
I den nionde Europeiska utvecklingsfondens samarbetsstrategi med Guinea, som undertecknades den 21 december 2006, ingår ledning som en central faktor och prioritet. De förutsedda åtgärderna syftar till att främja effektivitet och insyn i den offentliga förvaltningen, till att återinföra lag och ordning och till främja ett demokratiskt samhälle.
En förstärkt politisk dialog med landet pågår som en uppföljning av överläggningarna enligt artikel 96 (Cotonou-avtalet), som avslutades i april 2005. Kommissionen har påpekat för de guineanska myndigheterna att hänsyn tas till den nya situationen i detta sammanhang.
Jag skulle vilja tacka er för den här resolutionen och uttrycka en fast övertygelse om att EU bör stödja landet i dess strävan efter en bättre framtid.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten.
