
Buitenweg
Fru talman! Den österrikiske professorn och statsvetaren Anton Pelinka har ställts inför rätta på grund av ett uttalande angående Haider. Pelinka var styrelseledamot i Europeiskt centrum för övervakning av rasism och främlingsfientlighet i Wien. Enligt fördragsförpliktelserna bör han få stöd av den österrikiska regeringen. Men trots upprepade förfrågningar har det infrastrukturella stödet varit otillräckligt. I ett pressmeddelande påstår Schüssel att fördragsförpliktelserna är alltför krävande, mot bakgrund av de erfarenheter man har. Pelinka har avgått därför att han menar sig sakna regeringens stöd, och han har ersatts av en medlem av ett av regeringspartierna.
Jag vet att talmannen alltid har varit engagerad i frågor som rör bekämpandet av rasism och främlingsfientlighet. Jag var närvarande när hon höll sitt tal i Wien vid invigningen av centrumet. Vi har också ett ansvar för att de europeiska inrättningarna fungerar. Jag skulle vilja fråga er om ni är beredd att skriva ett brev eller att ta kontakt med den österrikiska regeringen för att uttrycka er oro över inskränkningen av yttrandefriheten samt framhålla de förpliktelser som regeringen har tagit på sig och inte kan komma ifrån genom ensidiga åtgärder.

Talmannen
Tack, fru Buitenweg. Jag skall noggrant granska de händelser ni just har anfört.

Van der Laan
Fru talman! Europaparlamentet beslutade i går på demokratisk väg och med majoritet att inte längre sammanträda i Strasbourg på fredagar. Därefter har ni gått ut med ett pressmeddelande där ni säger att ni beklagar detta. Det har ni naturligtvis all rätt att göra. Var och en har sitt eget personliga och politiska ansvar. Det är dock litet förvirrande när talmannen för Europaparlamentet beklagar ett av Europaparlamentet demokratiskt fattat beslut i ett brev som bär parlamentets officiella brevhuvud med en hänvisning till parlamentets tjänsteenheter. Jag skulle vilja be er om att inte skapa förvirring, och om ni måste ta ert personliga ansvar gentemot väljarna, vilket är något som vi alla har förståelse för, att ni då använder ert eget brevpapper till detta.

Talmannen
Fru Van der Laan! Även om man anförtros uppdraget som Europaparlamentets talman är ni fortfarande fria politiker, det håller ni säkert med om. Det jag uttryckte var min personliga åsikt. Jag sade att jag personligen beklagade omröstningen, att jag förstod de bakomliggande praktiska skälen, och att jag sedan skulle samråda med talmanskonferensen om hur beslutet skall genomföras i kammarens intresse. Jag anser inte att jag har missbrukat min ställning.

Mauro
Fru talman! Jag vill rapportera om en obehaglig episod som jag råkade ut för och som, enligt min åsikt, innebär en förolämpning mot ledamöterna i detta parlament.
I tisdags kväll var jag i Polen för att delta i ett internationellt symposium. Vid gränsstationen i Görlitz uttryckte den tyska polisen tvivel om min identitet, vilket kan inträffa. För att lösa problemet och förbättra situationen visade jag därför upp min passersedel från Europaparlamentet. Det var då som den tyska polisen, som bedömde passersedeln som ett fantasidokument, höll kvar mig under åtta timmar till dess de fick de klarlägganden som behövdes efter omfattande diskussioner. Jag tillbringade åtta timmar instängd i ett rum, utan att få ringa och var hela tiden övervakad.
Det var först tack vare ett ingripande från de polska myndigheterna, som för övrigt erkände dokumentet som giltigt - och detta ger hopp inför utvidgningen - som jag kunde fortsätta min resa. Jag kommer senare att lämna en mer detaljerad skriftlig redogörelse, men jag uppmanar er redan nu att ta upp detta problem med den tyska regeringen. Det är nödvändigt att man vid gränsstationerna känner till att detta dokument existerar och att det fyller en funktion.
(Applåder)

Talmannen
Herr Mauro! Det som har hänt er är helt otillåtligt. Jag vore tacksam om ni så snart som möjligt ger mig en skriftlig redogörelse så att jag kan kontakta de berörda myndigheterna. Det som hänt är dessutom otillåtligt med hänsyn till att det står utskrivet i dokumentet, i detta pass, och att det skall erkännas av myndigheterna i Europeiska unionens länder. Detta är verkligen helt otillåtligt. Vi skall försöka sätta stopp för det.

Pack
Fru talman, problemet med detta pass är att ingen känner till det. Vi använder det så gott som inte alls. Därför anser jag att ni ännu en gång borde upplysa myndigheterna om att passet gäller inom EU. I går sade Karamanou att hon tänkte åka med detta pass till Amerika. Men det går förstås inte. På passet står det uttryckligen: "Gäller endast inom Europeiska unionens område". Men kanske borde man - för att förhindra sådant - upplysa de tyska myndigheterna och myndigheterna även i andra länder om att det faktiskt gäller.

Talmannen
Pack har helt rätt. Om vi vill undvika att den här typen av händelser återupprepas måste vi vidta åtgärder av pedagogisk art, så att alla verkligen vet vad som gäller.

Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från i går har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Perry
Fru talman! Jag skulle inte vilja att ledamöter i denna kammare tycker att jag inte har humor. Jag hänvisade i går till den man eller kvinna som utklädd till ett cigarettpaket stod utanför denna kammare. Men vad jag sade var allvarligt menat, och det togs kanske emot alltför lättsinnigt i går.
Jag har ett brev från er, fru talman, daterat den 6 april, i vilket det sägs att kvestorkollegiet håller med om att området runt kamrarna i Bryssel och Strasbourg bör betraktas som neutrala zoner, i vilka demonstrationer, utställningar eller liknande aktiviteter som är avsedda att påverka ledamöterna inte skall tolereras. Ni sade vidare att ni skulle undersöka sätt att säkerställa att det inte skulle ske någon upprepning. Jag hoppas att ni och kvestorkollegiet kommer att se allvarligt på detta, för det är inkräktande på ledamöternas rättighet att komma hit till kammaren och rösta efter egen vilja om frågor som väljarna har sänt dem hit för att debattera. Jobben för ettusen personer i min valkrets sätts nu på spel som ett resultat av de beslut som fattades här i går.
(Applåder.)

Talmannen
Herr Perry! Jag kan försäkra er om att kvestorerna och jag själv kommer att ta det här på stort allvar och att vi skall se till att det inte händer igen.
(Protokollet godkändes.)

Europeiska rådet den 19-20 juni 2000
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om:
Uttalanden av rådet och kommissionen - Europeiska rådets förberedelser (Santa Maria da Feira den 19-20 juni 2000), inklusive situationen i Mellanöstern,
den muntliga frågan (B5-0492/2000) till rådet från Napolitano för utskottet för konstitutionella frågor om Europeiska rådets möte i Feira,
den muntliga frågan (B5-0493/2000) till kommissionen från Napolitano för utskottet för konstitutionella frågor om Europeiska rådets möte i Feira.

Gama
Fru talman, ärade kolleger! Jag tackar Europaparlamentet för detta tillfälle. Det är tredje gången ordföranden i Europeiska unionens ministerråd har fått tillfälle att delta i plenarsammanträdet under detta halvår, vilket än en gång ger oss en möjlighet att upprätthålla en direkt dialog med nämnda institution.
Det portugisiska ordförandeskapet har alltid försökt hålla en uppriktig, öppen och konstruktiv dialog med Europaparlamentet, såväl med plenum som med dess utskott. Det är också i den andan som vi här vill presentera för plenum hur Europeiska rådet i Feira kommer att se ut.
Låt mig inleda med att kommentera hur programmet ser ut just nu. Den 19 på morgonen kommer det vanliga mötet med Europaparlamentets ordförande att äga rum, därefter följer ett möte med konventets ordförande Roman Herzog, ansvarig för utformningen av förslaget till stadga om de grundläggande rättigheterna. Det är givetvis inte fråga om att anta några beslut, stadgan håller på att ta form utifrån det sätt man valt. Det är fråga om att utbyta information, vilket vi tycker är viktigt i det här skedet, så att ordförande Roman Herzog å sin sida kan informera stats- och regeringscheferna om konventets arbete med stadgans utformning och å andra sidan så att stats- och regeringscheferna blir mera mottagliga för det här problemet. Det är dock inte ett sammanträde där beslut skall fattas, som det givetvis inte kan vara. Det är i huvudsak ett sammanträde för att utbyta information.
Därefter följer en arbetssession med finansministrarna där uppföljningen av toppmötet i Europeiska rådet i Lissabon samt ekonomiska och finansiella frågor står på dagordningen. Lunchen ägnas åt regeringskonferensen, i synnerhet det förstärkta samarbetet. Här kommer rådet att vara tvungen att säga om detta har eller inte har tagits med i konferensens dagordning. Ett eftermiddagsmöte kommer att ägnas åt unionens utvidgning, den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken samt utrikesfrågor. Jag vill påpeka att ordförandeskapet skickat en inbjudan till Sydafrikas president Thabo Mbeki, så att vi gemensamt kan ta itu med förbindelsen mellan Europeiska unionen och Afrika samt andra politiska frågor av regional karaktär. Vi är särskilt glada för det faktum att Thabo Mbeki har accepterat vår inbjudan, Sydafrika är av stor betydelse för regionen och för Europeiska unionen och dess medlemsstater.
Nästa dag, den 20, kommer traditionsenligt att ägnas granskningen av ordförandeskapets förslag till slutsatser. Rådet kommer att låta oss sammanfatta de framsteg som uppnåtts under dessa sex månader på de områden som vi menar är av särskilt intresse. När vi gör­ detta kommer vi att försöka öppna vägen för en fortsatt och fördjupad europeisk integration genom att så gott det är möjligt underlätta en lösning av de problem som väntar oss inom ramen för den europeiska dagordningen.
Eftersom det inte finns tid till en uttömmande beskrivning av de punkter som kommer att tas upp till behandling i Feira skulle jag vilja peka ut några frågor som vi menar att vi i särskild hög grad borde uppmärksamma.
Regeringskonferensen kommer att tas upp i rådet genom den rapport som ordförandeskapet lägger fram. Rapporten är snart klart, i går överlämnades det formellt till Europaparlamentets ordförande och i dag kan rapporten bedömas i sin helhet på alla språk via Internet. Parlamentet har som ni vet visat stort intresse och god samarbetsvilja när det gäller regeringskonferensens arbete, institutionens delaktighet är ett kvalitativt steg i rätt riktning i jämförelse med alla tidigare regeringskonferenser där institutioner och fördrag har reformerats, vilket är värt att framhålla.
Ordförandeskapets rapport är i huvudsak uppdelad i två olika delar: en första del där man utvärderar regeringskonferensens framsteg fram till nu och beskriver uppkomna tendenser i förda diskussioner samt en andra del bestående av ett antal förslag, förteckningar och illustrativa tabeller över de valmöjligheter regeringskonferensen har under de kommande sex månaderna. Jag vill påpeka att vi, efter att ha använt oss av det mandat som gavs oss av ordförandeskapet i Helsingfors och efter att ha rådfrågat medlemsstaterna, kommer att rekommendera ett inkluderande av det förstärkta samarbetet i regeringskonferensens dagordning. Jag är övertygad om att vi med stöd av det arbete som utförts och tillsammans med det franska ordförandeskapet kommer att kunna avsluta regeringskonferensen så som planerats innan årets slut.
När det gäller utvecklingen av den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken, även här på grundval av den rapport som kommer att överlämnas till Europeiska rådet, så menar jag att de framsteg som noterats är betydande. Jag vill framhäva inrättandet och igångsättandet av nya politiska militära och civila myndigheter för krishantering för första gången i Europeiska unionens historia, liksom godkännandet av de lagar och förordningar som reglerar förbindelserna mellan Europeiska unionen och Nato samt mellan unionen och tredje land. Detsamma gäller beslutet om var dessa byggnader och installationer skall lokaliseras. Vi försöker samtidigt värdesätta Europeiska unionens samtidiga ordförandeskap samt VEU. Hur Europeiska unionen skall utnyttja VEU:s kapacitet och rättssystem samt VEU:s roll i Europeiska unionen var också något som klargjordes.
Nu kommer vi in i ett annat skede i projektet och det är viktigt att förbereda engagemangskonferensen, vilket på engelska kallas Capability Commitment Conference, och som kommer att äga rum i november i år. Syftet är att uppbåda styrka och medel för att klara av att planenligt nå målen vad gäller vårt primära engagemang eller som man säger på engelska vårt headline goal. I går under rådsmötet (allmänna frågor) röstade man om och godkända nämnda dokument.
När det gäller utvidgningen vill jag påstå att det var detta ordförandeskap som inledde förhandlingarna med den så kallade "Helsingforsgruppen" och vi kunde redan i går på ministernivå konstatera att många kapitel redan har avslutats såväl med "Helsingforsgruppen" som med den senaste gruppen. Å andra sidan går vi sakta men säkert framåt i arbetet med den tidigare gruppen, "Luxemburggruppen", där alla kapitel är avklarade med ett uppenbart undantag för kapitlet "Institutioner", ett kapitel som påbörjades av nämnda grupp.
Resultatet av Europeiska rådets möte i Feira kommer säkerligen att vara ett förnyat löfte från vår sida om att inte sänka förhandlingstakten baserad på överenskomna principer och att fortsätta att se utvidgningen som Europeiska unionens stora historiska utmaning. Apropå detta vill jag påpeka att vi av Luxemburggruppen ärvde 16 kapitel, vi avslutade 10 och öppnade 6 och vad gäller Helsingforsgruppen öppnade vi 10 och avslutade 8. Beträffande Turkiet godkänner vi till fullo dess status som kandidatland, vi godkänner ramavtalet och anslutningsstrategin liksom en enda finansiell ram och det första associeringsrådet kommer att genomföras med förhoppning om en lämplig förberedelse av screening.
Beträffande utvidgningen och rådande förhandlingsläge, eftersom vi mellan i går och i förrgår genomförde 12 anslutningskonferenser i följd med de tolv kandidatländerna, är följande förhandlingskapitel avslutade: 16 med Cypern, 13 med Estland och Tjeckiska republiken, 12 med Slovenien, 11 med Ungern och Polen, 7 med Malta, 6 med Slovakien, 5 med Rumänien, Lettland och Litauen samt 4 med Bulgarien. Här kan man därmed göra sig en föreställning om vilka framsteg som görs med nämnda dossierer samtidigt som man kan få en indikation på hur kandidatländerna reagerar under förhandlingarna, vilket är mycket betydelsefullt.
Under gårdagens regeringskonferenser informerade det kommande ordförandeskapet om sin dagordning på det här området så att unionens historiska utmaning på ett klart och tydligt sätt genomförs med utgångspunkt i överenskomna principer och så att kandidatländerna inte känner sig frustrerade av våra planer.
En annan punkt för Europeiska rådet i Feira är uppföljningen av Europeiska rådets möte i Lissabon, varvid jag vill framhålla presentationen av dokument rörande medlemsländernas inriktning vad gäller den ekonomiska politiken, åtgärdsprogrammen för Europa 2002 och för Informationssamhälle för alla, vilka framsteg som gjorts vad gäller tillämpningen av åtgärdsprogrammet för finansiella tjänster samt godkännandet av Europeiska stadgan för små företag. Givetvis kommer man på stats- och regeringschefsnivå att fortsätta analysera socialpolitiken och sysselsättningsfrågorna.
Beträffande de ekonomiska och finansiella frågorna måste Greklands formalisering inför anslutningen till euron framhållas, landet har därmed gjort gemensam sak med övriga elva medlemsländer som redan har gått över till tredje etappen i Ekonomiska och monetära unionen. Ett betänkande om de framsteg som har gjorts kommer också att läggas fram. Som ni vet kommer kontakterna inom det nämnda område att intensifieras, den portugisiske finansministern har upprättat ett informationsnät och ett möte med Ekofin-rådet kommer att hållas vid sidan av Europeiska rådet den 18 och 19, och fram till dess hoppas man på ett positivt sätt kunna åstadkomma denna så efterlängtade lösning och ge Europa trovärdighet som finansiell handelsplats.
Några ord om utrikesförbindelserna: Det bör påpekas att det portugisiska ordförandeskapet har sagts försöka leda de nya institutioner som skapats genom Amsterdamfördraget och som för övrigt trädde i kraft för bara en kort tid sedan. Jag vill här tacka den särskilda företrädaren och rådets generalsekreterare Javier Solana samt Christopher Patten som ansvarig kommissionär för ett öppet, uppmärksamt och hängivet samarbete. Unionens nya externa representationsmodell har stor potentialitet vilket jag är övertygad om att vi kommer att få se under de närmaste månaderna.
Inför Feira vill jag framhålla godkännandet av en gemensam Medelhavsstrategi, ett mycket viktigt steg i rätt riktning. I strategin kommer man att kunna förena inte bara hela det klassiska kapitlet från Barcelonaprocessen utan också definitionen av en öppen metod som när fred uppnås kommer att möjliggöra ett fullständigt införlivande av Mellanösternområdet inom ramen för nämnda strategi. Jag vill också nämna det betänkande som rådets och kommissionens generalsekreterare presenterat om Västra Balkan, ett område där vi kollektivt håller på att nå uppmuntrande resultat, godkännandet av det nordiska åtgärdsprogrammet samt redogörelsen för hur den gemensamma strategin för Ryssland skall tillämpas. Vi har därmed ett antal viktiga punkter inom ramen för vår utrikespolitiska dagordning.
Med den här presentationen har jag försökt ge er en inblick som är nästan ett panorama över vad som kommer att tas upp vid Europeiska rådets möte i Feira. Jag står givetvis till ledamöternas förfogande för ett fortsatt informationsutbyte med utgångspunkt i de frågor och iakttagelser som ni kan tänkas vilja göra. Jag framhöll att detta europeiska råd är ett råd med en relativt späckad dagordning, anledningarna är flera, men det grundläggande och det mest avgörande inom ramen för de europeiska prioriteringarna är den institutionella reformen, utvidgningen, sammanfattningen av de slutsatser som Europeiska rådet i Lissabon fastställt, nu med ett stringentare och mera bearbetat åtgärdsprogram, samt punkterna på den utrikespolitiska dagordningen som har oroat oss.
Under Europeiska rådets möte i Feira kommer vi att kunna fatta vissa relevanta beslut på det ekonomisk-finansiella området samtidigt som vi kommer att kunna godkänna överläggningspaketet om den externa säkerhets- och försvarspolitiken, med en militär del och med en civil del, vilket kommer att ha stor betydelse för Europeiska unionens framtid. Redan nu ser man dock tecken på detta, och det kommer säkerligen att påverka inte bara den europeiska dagordningen utan även den internationella.

Napolitano
Fru talman! Jag tackar för den möjlighet ni gett mig att här redogöra för de muntliga frågor som lagts fram av utskottet för konstitutionella frågor.
Ordförandeskapet har redan färdigställt och överlämnat rapporten om regeringskonferensen. Det är vår förhoppning att ordförandeskapet skall ta hänsyn till de frågor som ställts av utskottet för konstitutionella frågor och naturligtvis också till de synpunkter som nu på morgonen kommer att framföras av företrädarna för de olika politiska grupperna när man lägger fram rapporten inför Europeiska rådet i Feira.
Den viktigaste av de frågor som framställdes av det utskott som jag är ordförande för gäller att man inte får nöja sig med att bara registrera de gemensamma och skilda uppfattningar som hittills har framkommit runt regeringskonferensens bord, utan att man verkligen måste vara medvetna om konsekvenserna av de utmaningar och de risker som regeringskonferensen står inför. Hela det europeiska samarbetsprojektet står på spel. Trovärdigheten och hållbarheten för unionens institutioner står på spel, i ljuset av den numera konkreta vision som rycker allt närmare, nämligen att unionen kommer att utvidgas med ytterligare tolv länder, och det som står på spel är relationerna med medborgarna, deras samtycke och stöd.
I våra frågor hänvisar vi till inlägget från minister Fischer. Det inlägget och andra som föregick det och som följde det - jag nämner bland de senare det mycket dramatiska inlägget från Wolfgang Schäuble - borde ha gett alla en starkare känsla av det ansvar som i detta ögonblick åligger våra institutioner och, framför allt, regeringarna i unionens femton medlemsstater inför regeringskonferensens avslutning.
Samtliga frågor som rör unionens framtid kan inte lösas av regeringskonferensen - det vet vi alla - men i Nice måste vi skapa de institutionella förutsättningarna för en ny fas i unionens liv.
I den muntliga fråga som riktats till kommissionen bad vi att få klarlägganden om den grad av engagemang som kommissionen tänker visa när det gäller att omorganisera fördragen och skapa en ny syn på problemen i samband med hur unionen skall styras, en fråga som kommissionen redan har ägnat särskild uppmärksamhet i sina uttalanden. I den muntliga fråga som ställs till rådet bad vi om klarlägganden när det gäller stadgan om grundläggande mänskliga rättigheter och dess integration i fördragen.
Låt mig avslutningsvis säga att det är viktigt att frågan om utvidgat samarbete tas med på regeringskonferensens dagordning - och vi uppskattar mycket de ansträngningar som det portugisiska ordförandeskapet gjort i det här avseendet - men dagordningens utvidgning får enligt vår åsikt inte begränsas till denna fråga utan att man på allvar tar upp alla de övriga frågor som föreslagits av parlamentet i resolutionen av den 13 april. Detta är en källa till allvarlig oro, framför allt för utskottet för konstitutionella frågor, på samma sätt som vi ser allvarligt på de stora svårigheter som det portugisiska ordförandeskapet har stött på under de senaste fyra månaderna när det gällt att komma fram till tillfredsställande lösningar på de tre frågor som blivit över från Amsterdam, framför allt frågan om omröstning med kvalificerad majoritet. Vi ser hoppfullt fram emot de svar vi kommer att få.

Barnier
. (FR) Fru talman! Efter tjänstgörande ordföranden i rådet , minister Gama, och efter att ha lyssnat till ordförande Napolitano, som i första hand vände sig till kommissionen, skulle jag i min tur vilja delge er Europeiska kommissionens syn på Europeiska rådets viktiga möte i Feira, och eftersom jag nu kommer att uttala mig å Prodis vägnar vill jag först framföra ordförande Prodis personliga ursäkt.
Det har sagts att toppmötet i Feira är ett viktigt möte i ett känsligt läge för den europeiska integrationsprocessen, och det första jag vill säga är att kommissionen förväntar sig att Europeiska rådet skall ge en politisk stimulans till unionens anpassning inför den stora utvidgningen.
Under mötet kommer det att fattas viktiga beslut inom många områden, framför allt för att besluten från Europeiska rådets extra toppmöte i Lissabon skall genomföras. Om ni tillåter vill jag här inför er ta upp dem till diskussion.
När det gäller Europeiska rådets prioriteringar vill kommissionen särskilt lyfta fram tre av dem. För det första dem som ordförande Napolitano och ni själv, herr minister, erinrade om: en verklig institutionell reform, från och med nu. Sedan följer naturligtvis de yttre förbindelserna, som bör utvecklas, och till sist den tredje prioriteringen: en verklig europeisk säkerhets- och försvarspolitik. Kommissionen är angelägen om - vilket är det minsta man kan förvänta sig av oss - en effektiv och snabb uppföljning av Europeiska rådets möte i Lissabon.
Den första prioriteringen är således att genomföra en verklig institutionell reform från och med nu, under ledning av det portugisiska ordförandeskapet. Dynamiken i regeringskonferensens förhandlingar har redan i dag startats och den grupp med företrädare som leds av Francesco Seixas da Costa har arbetat bra. Om ni så tillåter fru talman, vill jag dessutom intyga - eftersom jag själv deltar grundligt i gruppens arbete - att era två företrädare, Elmar Brok och professor Tsatsos, tar en mycket aktiv del av dessa arbeten under er myndighet.
Mina damer och herrar! Europeiska rådets möte i Feira bör göra det möjligt för oss, utifrån ordförandeskapets rapport som nu finns tillgänglig, att "fotografera" de framsteg som redan har uppnåtts. Och min önskan är att detta "fotografi" skall vara ambitiöst, vilket vi kan hoppas på efter att ha lyssnat till minister Gama. Jag tänker framför allt på de framsteg som rör det som enligt min mening är förhandlingens viktigaste fråga: att utvidga omröstningarna med kvalificerad majoritet, och därmed att utvidga medbeslutandeförfarandet. Bland alla de frågor som inte behandlades i Amsterdam - i brist på mod eller politisk vilja vid den tidpunkten - är det utan tvivel den mest känsliga frågan, och det är just på denna punkt som man kan förekomma och minska den verkliga risken för en blockerad beslutsprocess i en utvidgad union.
Vid Europeiska rådets möte skall man också fastställa dagordningen för konferensen om s.k. närmare samarbeten, något som kommissionen och parlamentet i tur och ordning har framfört en önskan om, i syfte att göra det lättare att i framtiden använda sig av dessa närmare samarbeten. Jag säger samarbeten, inte ett närmare samarbete. Det är också en mycket viktig fråga för oss.
Vid sidan av dessa synpunkter och som ett svar på ordförande Napolitanos fråga vill jag säga er följande. Mina damer och herrar! Tvivla inte på att kommissionen avser att stå fast vid den ambition som krävs för denna konferens, som krävs för att vi skall lyckas och inte endast avsluta i Nice, eftersom att lyckas och att avsluta är två olika saker.
I den debatt som i dag tar form om Europeiska unionens framtid och ändamål, består den första och ofrånkomliga etappen i att sätta unionen i stånd att lyckas med utvidgningen. Och jag vill återupprepa min övertygelse om att reformen av institutionerna inte på något sätt är - i våra ögon - en förevändning för att skjuta upp utvidgningen: den är ett villkor för att den skall lyckas. Reformen är därför också en nödvändig övergång för all framtida utveckling av det europeiska bygget. Denna första etapp, denna första period, måste respekteras i vetskap om att det kommer fler.
Bland de frågor som vi precis som ni själva är angelägna om, kan jag peka på den omorganisation av fördragen som vi arbetar på, även om den inte står - inte än - på dagordningen. Förslaget till ett grundläggande fördrag, som på vår begäran presenterades av institutet i Florens, bevisar enligt min mening att det är en juridiskt genomförbar uppgift. Den 5 juli kommer kommissionen att uttala sig om denna studie och utarbeta ett meddelande om omorganisationen av fördragen. Personligen anser jag att det utan tvivel krävs mer tid än vad vi förfogar över fram till Nice, för att seriöst och grundligt behandla den här frågan. Men som ni själv sade, fru talman, måste vi åtminstone påbörja arbetet senast i Nice. För oss framstår det värdefullt att diskutera detta redan nu, och framför allt att fatta beslut om vilken metod som skall tillämpas för att göra framsteg i denna riktning. Efter Nice skulle Europeiska rådet kunna uttala sig om inledningen av detta arbete, eventuellt i samband med en annan svår fråga som vi fortfarande anser borde behandlas i Nice - vi är dock inte säkra på att det blir så - nämligen hur stadgan om de grundläggande rättigheterna skall införlivas i fördragen.
Ordförande Napolitano! Ni erinrar om den rapport om ansvarsfördelning som ordförande Prodi har aviserat. Det är en andra punkt. Före den 30 juni kommer kommissionen att klargöra de frågor som vi önskar ta itu med för att bättre organisera en decentralisering av ansvarsområden inom unionen, i syfte att stärka samstämmigheten mellan unionens politikområden och ett större och mer rättvist deltagande från medborgarnas sida. Jag skall därför uppriktigt säga att det nu är alltför tidigt för mig att uttala mig om vitbokens exakta innehåll, men det är helt klart att man under den tid som det tar att utarbeta vitboken, fram till sommaren 2001, kommer att ta hänsyn till alla förslag och åsikter om Europabyggets långsiktiga mål och deras konsekvenser för organisationen av den europeiska offentliga verksamheten.
För egen del har jag, nu när jag talar inför er, förhoppningen att vitboken om ansvarsfördelningen också kommer att bidra till det arbete jag tog upp för några minuter sedan: omorganisationen och förenklingen av fördragen samt - inom en förhoppningsvis inte alltför avlägsen framtid - arbetet med att upprätta en text eller ett grundläggande och tydligt fördrag som samlar rättigheterna, värderingarna, institutionerna och principerna inom våra gemensamma politikområden, något som äntligen skulle klargöra unionens befogenheter och mål.
Stadgan om de grundläggande rättigheterna, som Gama talade om, är en politisk utmaning för oss alla. Kommissionen önskar att konventet som är i färd med att utarbeta stadgan skall lyckas avsluta sitt arbete före årets slut. Era företrädare, som jag liksom min kollega Antonio Vitorino vill hedra, fäster stor vikt vid det. Stadgan kommer således att tillföra ett mervärde genom att alla skyddade grundläggande rättigheter i unionen kodifieras i en enda text utan att fördragens regelverk berörs, och genom att de kompletteras med de ekonomiska och sociala grundläggande rättigheter som är en del av detta regelverk, såväl som med ett antal begränsade nya rättigheter.
Vad gäller stadgans precisa utformning och ställning, och relationen mellan denna nya text och de rättigheter som garanteras av staterna och Europeiska rådet, kommer diskussionerna att fortsätta och jag kan inte på förhand bedöma slutsatserna av dem, åtminstone inte före toppmötet i Biarritz. Konventets ordförande, Herzog, kommer att redogöra för konventets arbete vid Europeiska rådets möte i Feira, och vi hoppas att den följande diskussionen kommer att kunna ge nya idéer till denna så grundläggande process för unionen.
Fru talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja komma till kommissionens andra viktiga prioriterade fråga: utvecklingen av våra yttre förbindelser och en verklig europeisk säkerhets- och försvarspolitik. Det är också på det här området som Europeiska unionens politiska dimension finns. Jag kommer först att tala om utvidgningen. Efter Helsingfors pågår just nu förhandlingar - vilket rådets ordförandeskap påminde om - med samtliga kandidatländer. Under det portugisiska ordförandeskapet har förhandlingarnas sista kapitel inletts för Luxemburg-gruppen. I Feira kommer Europeiska rådet att notera förverkligade framsteg på grundval av ordförandeskapets rapport och det kommer att vädja till alla kandidatländer om att verkligen fullfölja sina ansträngningar för att förbereda sig för anslutningen. Vi själva måste förbereda oss genom att reformera institutionerna, och det är ännu inte uppnått.
Samtidigt måste vi inom unionen också redan nu åta oss att bättre förklara och informera medborgarna i våra länder om den stora utvidgning som är under förberedelse. Tillsammans med dem bör vi diskutera de fördelar och förändringar som hänger samman med utvidgningen. Det är innebörden i ett initiativ som Günther Verheugen har lagt fram tillsammans med er. Han kommer att delta i den offentliga debatt som vi anser vara mycket viktig, eftersom vi anar att det bland medborgarna och alla våra folk finns en känsla av oro, ett behov av att förstå och en växande medvetenhet om utvidgningsfrågan. Det är bättre att förekomma än att behöva gottgöra de skador som beror på att det har saknats förklaringar eller debatt.
När det gäller den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken gläder sig kommissionen åt de beslut som har fattats sedan Europeiska rådets möte i Helsingfors. Inom rådet har det inrättats tillfälliga organ och arbetet med att utarbeta ett övergripande kapacitetsmål framskrider på ett uppmuntrande sätt. Försvarsministrarna har varit delaktiga i detta arbete, och i Feira kommer Europeiska rådet att få en etapprapport - vilket ni nämnde, herr minister - i vilken man utvärderar de framsteg som har förverkligats under det portugisiska ordförandeskapet och fastställer de viktigaste riktlinjerna för det kommande arbetet.
Kommissionen bidrar aktivt till utvecklingen på dessa områden, särskilt vad gäller civil krishantering. På denna punkt presenterade Chris Patten nyligen ett förslag till förordning till rådet om att inrätta en snabbinsatsstyrka. Kommissionen har också företagit ett grundläggande arbete med att se över sin egen organisation och sina egna förfaranden på området för yttre förbindelser, i syfte att anpassa dem till nya utmaningar. Jag skulle vilja betona att kommissionens arbete verkligen är ett komplement till den totala utvecklingen av den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Det viktiga är givetvis att uppnå en samstämmig helhet, och institutionerna måste tillsammans arbeta på det.
Inom området för yttre förbindelser kommer Europeiska rådet bl.a. att diskutera situationen på västra Balkan och genomförandet av den gemensamma strategin gentemot Ryssland. Rådet skall dessutom anta en gemensam strategi för Medelhavsregionen. När det gäller västra Balkan kommer kommissionen att fortsätta arbeta med medlemsstaterna och generalsekreteraren Javier Solana för att uppnå ett närmande, ett verkligt närmande mellan berörda länder och Europeiska unionen, med hjälp av en stabilitets- och associeringsprocess. Vad gäller Ryssland kommer rådet i Feira att sammanfatta läget i fråga om unionens gemensamma strategi gentemot detta land, några månader efter det att president Putins regering installerades och presidenten framförde sin avsiktsförklaring om att fullfölja den ekonomiska och politiska reformprocessen. Men förutom vissa positiva ekonomiska och politiska signaler återstår det faktum, mina damer och herrar, att situationen i Tjetjenien ännu så länge motiverar försiktighet och vaksamhet.
När det gäller Mellanöstern vill jag peka på två viktiga händelser som har vänt upp och ner på landskapet under de senaste veckorna, på ett sådant sätt att regionen i dag befinner sig i ett känsligt läge, men som samtidigt ger anledning till hopp. Först och främst gläder sig Europeiska kommissionen tillsammans med världssamfundet åt den israeliska regeringens beslut av den 24 maj: att dra sig tillbaka från södra Libanon i enlighet med resolutionerna 425 och 426 från Förenta nationernas säkerhetsråd. Vi skall hedra statens Israels premiärminister, Ehud Barak, för att ha fattat detta svåra beslut efter 22 års ockupation. Just nu är det mycket viktigt att samtliga berörda parter avstår från alla former av våldshandlingar, såväl i Libanon som utanför gränserna, och att de samarbetar med Förenta nationernas styrkor. Vad beträffar unionen kommer den att ge sitt stöd till återuppbyggnaden av södra Libanon, så snart förutsättningarna så tillåter. Kommissionen har redan nu sänt en delegation till området för att utvärdera behoven av återuppbyggnad.
Efter president Hafez Al Assads bortgång måste unionen dessutom också uppmuntra en smärtfri politisk övergångsprocess i Syrien, såväl som fortsatta ekonomiska reformer och en modernisering av landet, vilket förutsätter en stärkt rättsstat, förstärkta mänskliga rättigheter och politisk pluralism. Det är i detta nya politiska sammanhang som förhandlingarna mellan Syrien och Israel skall kunna få en ny knuff framåt och leda fram till ett rättvist och hållbart fredsavtal.
På Europeiska rådets dagordning i Feira står också den gemensamma strategin om Medelhavet, som många av er med all rätt är angelägna om. Den kommer inte endast att bidra till en förstärkning av Barcelonaprocessen inför nästa toppmöte mellan Europa och Medelhavsländerna i Marseille, utan också befästa Europeiska unionens bidrag till fredsprocessen.
Fru talman, mina damer och herrar! Jag skulle till sist vilja peka på att kommissionen är mycket mån om en effektiv och snabb uppföljning av Europeiska rådets möte i Lissabon, precis som vi har varit mycket angelägna om en bra förberedelse av detta möte. I Lissabon ställde vi upp ett mycket ambitiöst mål, kompletterat med målsättningar och en tidsplan: att gynna omvandlingen av den europeiska ekonomin och det europeiska samhället under de kommande tio åren. Och sedan dess har Europas ekonomi fortsatt att förbättras. Det kan vi konstatera i och med att arbetslösheten sjunker överallt, även om det fortfarande finns alltför många fattigdomsskikt i medlemsstaterna. Mot denna mer gynnsamma bakgrund måste kommissionen, rådet och parlamentet agera tillsammans för att göra verklighet av målen från Lissabon, se till att man inte håller sig till tal eller önskningar, utan att de tar sig uttryck i handling. Det har redan nu gjorts framsteg.
Tillsammans med rådet har vi presenterat ett förslag till handlingsplan, för att initiativet e-Europa skall bli verklighet redan 2002. Denna plan skall godkännas i Feira och jag vill här framhålla två centrala inslag i detta program, vilket har lagts fram av Erki Liikanen: för det första reformen av den regelmässiga miljön för elektronisk kommunikation och handel, och för det andra att samtliga medborgare, i synnerhet ungdomarna, skall få tillgång till de medel och kvalifikationer som krävs i kommunikations- och informationsåldern. Detta kommer bl.a. att uppnås genom initiativet e-Learning, som nyligen lades fram av min kollega Viviane Reding.
Mina damer och herrar! Kommissionen, dess ordförande och alla kommissionärer åtar sig således att leverera vad rådet och kammaren förväntar sig av dem, vilket hör till sakernas ordning, och att göra det inom avtalad tid.
Vi har lagt fram förslag om offentlig upphandling, posttjänster och företagspolitik. Inom den närmaste framtiden kommer vi att lägga fram riktlinjer för den nya europeiska sociala agendan, för att vi skall kunna hantera de problem med social utslagning som jag alldeles nyss tog upp och som kvarstår. Vi har också gett vårt bidrag till stadgan för småföretag, vilken Gama talade om och som kommer att antas i Feira. Den högnivågrupp som arbetar med social trygghet förbereder nu sin halvtidsrapport ifråga om modernisering och förbättring av socialförsäkringsskyddet.
När det gäller alla dessa områden vill jag än en gång säga att även kammaren har spelat en viktig roll. Vi gläder oss särskilt åt att den nya regelramen för elektronisk handel har antagits så pass snabbt och vi hoppas - vi är förvissade om - att parlamentet, rådet och kommissionen kommer att ha ett lika fruktsamt samarbete under hela lagstiftningsprocessen, så att vi kan framskrida lika fort när det gäller alla de centrala riktlinjer som fastställdes i Lissabon.
Vår önskan är att Europeiska rådet i Feira kommer att konstatera alla dessa förverkligade framsteg. Men Europeiska rådet kommer också att behöva ge nya drivkrafter för att intensifiera ansträngningarna, framför allt inom de områden där det fortfarande krävs kortsiktiga insatser för att nå målen från Lissabon. Jag tänker på sänkta Internetkostnader, genomförandet av en handlingsplan för finansiella tjänster, inrättandet av ett enhetligt europeiskt forsknings- och rymdområde och slutligen ökade ansträngningar för att förbättra sysselsättningsnivån, bekämpa utslagningen och förbereda den nya sociala agendan. Allt detta kräver ett engagemang hos alla berörda aktörer och en politisk stimulans för att nödvändiga åtgärder skall vidtas, men vi i vår tur måste i god tid låta denna politiska vilja ta sig uttryck i prioriterade utgifter, såväl på unionsnivå som på medlemsstatsnivå. Också här skulle Feira kanske kunna ge en signal i denna riktning.
Mina damer och herrar! Jag skall avsluta, men inte utan att först - i telegrafisk stil - betona tre punkter som framhålls på det ekonomiska och finansiella området.
Först och främst de som Pedro Solbes kommer att presentera vad gäller de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och den samordning som hänger samman med dem, och som är nödvändig för en bättre balans mellan den ekonomiska och monetära unionens två pelare. Vi är övertygade om att denna definition av riktlinjerna, tillsammans med Luxemburg-, Cardiff- och Kölnprocesserna, är ytterst viktig för att vi skall kunna göra stora framsteg mot Lissabonmålen.
För det andra att Grekland har gjort enorma framsteg mot en konvergens, på ett sådant sätt att vi kan - på kommissionens förslag - utvidga euroområdet till detta land. I Feira bör därför stats- och regeringscheferna anta de rekommendationer som vi kommer att lägga fram för dem.
Skattepaketet slutligen. Som ni vet har rådet inte nått fram till ett avtal, men diskussionerna fortsätter. Den 18 juni äger ett extra möte rum i Ekofin-rådet, och vi hoppas att det kommer att öppna vägen för ett avtal, under förutsättning att alla parter visar sin goda vilja och önskan att lyckas.
Det råder ingen brist på viktiga frågor, det har vi fått se under de olika anförandena, även om vi bör koncentrera vår uppmärksamhet och politiska energi på de tre huvudpunkter som jag har pekat på: den institutionella reformen, yttre förbindelser och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) samt genomförandet av besluten från Lissabon.
Mina damer och herrar! Ett möte i Europeiska rådet är resultatet av ett ordförandeskap. Å kommissionens vägnar vill jag framhålla att det portugisiska ordförandeskapet verkligen har varit aktivt. Men ett möte i Europeiska rådet är också resultatet av alla institutioners insatser. Tack vare samtligas ansträngningar är jag övertygad om att Europeiska rådets möte i Feira gör att vi kan framskrida i alla dessa grundläggande frågor; bemöta hela unionens utmaningar på ett bättre sätt; ge ett bättre gensvar på förväntningarna bland de 15 ländernas medborgare, men också och ännu mer de förväntningar - som jag tog upp för en liten stund sedan - som finns bland medborgarna i de tolv länder i Central- och Östeuropa, Baltikum och Medelhavsområdet som snart kommer att ansluta sig till oss.

Talmannen
Tack, herr Barnier.
Jag har från Klaus Hänsch fått en begäran om en ordningsfråga.

Hänsch
Fru talman! Jag skulle vilja ställa en helt kort fråga till kommissionären angående hans formulering, som verkligen slog mig och som roar mig mycket, nämligen "ett ambitiöst fotografi". Är detta ett särskilt bidrag från kommissionen till den nya teknikutvecklingen?

Barnier
. (FR) Fru talman! Det skulle man faktiskt kunna säga, men jag vill inte avgränsa denna idé med en alltför teknisk definition.
Ni förstod säkert att det bakom denna formulering framför allt dolde sig ett tack till det portugisiska ordförandeskapet, som har arbetat bra och som har gjort det möjligt för oss att göra en uppröjning, ett riktigt schaktningsarbete ute på fältet. Det var nödvändigt, precis som det var nödvändigt att ordförandeskapet - bortsett från att det presenterade ett objektivt och klarsynt "fotografi" av förhandlingens styrkor och svagheter - i sin nyss offentliggjorda rapport kunde föreslå att gå längre, dock utan att stänga några dörrar. Så var exempelvis fallet när det gäller en punkt som Gama pekade på, nämligen den fjärde " left over" -punkten, och jag hoppas att det inte kommer att stanna där, tack vare de närmare samarbetena. Vi hoppas inte bara på det portugisiska ordförandeskapet, utan också på att alla stats- och regeringschefer med stöd av detta fotografi skall ge ett ambitiöst bidrag för de sex återstående månaderna, för att vi skall kunna lyckas - jag säger verkligen lyckas - med den institutionella reformen i Nice.

Poettering
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionär Barnier, ärade kolleger! Toppmötet i Feira under kommande vecka kan bli ett betydelsefullt sådant, under förutsättning att man på ett förnuftigt sätt griper sig an det som skall uträttas där. Europa kommer inte att falla som en frukt från himlen, utan är något som utvecklas genom det dagliga - jag upprepar, det dagliga - arbetet. De förfaranden för Europeiska unionens framtid som man beslutar om i Feira kommer att bli ett viktigt steg på den vägen. Därför är det min förhoppning att det blir ett betydelsefullt arbetsmöte.
Vi, Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har i nuvarande läge två grundläggande målsättningar under 2000.
För det första: Regeringskonferensen bör avslutas i vinter i Nice, dock ej för själva avslutets skull, utan för att ett gott resultat skall kunna nås. Det är det första kravet.
För det andra: I Europa skedde den stora förändringen åren 1989-90, ungefär vid den här tiden. Folken i Europas mitt väntar på att kunna ansluta sig till vår värdegemenskap. För att det skall bli möjligt måste vi utföra våra uppgifter och dessa länder måste i sin tur utföra sina.
Jag ber er, herr rådsordförande, att i Feira ge ett budskap om att dynamiken i anslutningsprocessen inte får förhindras. Intrycket får inte bli att folken i de centrala delarna av Europa inte är välkomna. Jag vill personligen be er att göra allt som står i er makt för att folken i Europas mitt skall få höra att de är välkomna hit.
Ni talade om att regeringskonferensens dagordning skall utvidgas. I det vill jag ge er mitt bestämda stöd - var flexibel! Gör inte bara en uppräkning av vad som är tänkt att tillkomma utan försök att finna en formel som gör det möjligt att ytterligare frågor kan läggs till under de kommande månaderna!
Kommissionär Barnier talade om majoritetsomröstningarna. Detta är det avgörande: en principiell tillämpning av majoritetsomröstning i ministerrådet i Europeiska unionen samtidigt som medbeslutanderätten utvidgas.
Herr rådsordförande, jag är klart för att vi inför det förstärkta samarbetet i fördraget, men jag vill varna för risken att vi gör detta men i slutändan använder det som ett alibi och aldrig uppnår några framgångar i frågan om majoritetsomröstning. Vi behöver bådadera, majoritetsomröstning och ett förstärkt samarbete!
Vi understryker med eftertryck överläggningarna som förs i ert rådsordförandeskap om att, som det heter i resolutionsförslaget från partigrupperna, rationalisera fördraget, att vi verkligen i detalj behandlar fördraget. Kommissionär Barnier talade om ett grundfördrag. Kanske kan man inte uppnå allt under detta halvår. Men vi bör slå in på denna väg och ta fram ett grundfördrag och ett allmänt fördrag. Vi bör i högre utsträckning beakta subsidiaritetsprinciperna. Vår partigrupp ställer sig bakom strävan att vi skall komma en bit på väg vad gäller att utreda vad Europeiska unionen skall göra och vad medlemsstaterna och regionerna skall göra. Bara om medborgarna känner till vad som görs på de olika nivåerna kommer vi att kunna upprätthålla eller återerövra bejakandet av det europeiska enandet på de olika nivåerna. Det är därför av avgörande vikt att vi gör prioriteringar här så att vi kan komma en första bit på väg ifråga om att avgränsa de olika befogenheterna från varandra.
Det talades om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Jag stöder strävan - det har vi alltid gjort - att skapa ett starkt Europa, dock bör detta ske inom ramen för den västliga alliansen, inte i motsättning till våra amerikanska partners, utan som ett komplement och som jämställda partners.
Låt mig bara tillfoga ännu en tanke. Jag borde ha sagt det tidigare, men jag glömde bort det. Varför behöver vi egentligen en flexibel formel för dagordningen på regeringskonferensen? I går diskuterade vi frågan om en europeisk partistadga - där kunde inte ni närvara, och det är inte er jag förebrår. Vill vi utvidga artikel 191 i fördraget - kommissionen kommer att ta fram ett förslag till regeringskonferensen - så måste det vara möjligt att behandla detta på regeringskonferensen för att sedan också företa fördragsändringen mot slutet, detta förutsatt att vi vill komma vidare med de europeiska partierna.
Och tillåt mig ännu en kommentar som jag gör utan att vara polemisk, helt lugnt och sakligt, men med ett starkt inre engagemang. Det gäller punkt 8 i partigruppernas resolutionsförslag. Vi uppmanar rådsordförandeskapet att göra en utvärdering av förbindelserna mellan de fjorton medlemsstaterna och Österrike; vi uppmanar även rådsordförandeskapet att utarbeta ett förfarande med samtliga berörda sidor i Europeiska unionen, som kan leda till en godtagbar lösning. Herr rådsordförande, var och en har förmodligen sin egen syn på detta, men det är ändå så att det i denna fråga liksom ligger en skugga över Europeiska unionen. Vi vet att stödet för euron i Danmark i september avtog starkt inför folkomröstningen till följd av Österrikefrågan; i Danmark uppfattas den som en inblandning i de små ländernas inre angelägenheter.
Personligen vill jag säga till er, och också det utan avsikt att polemisera, eftersom det är min djupaste övertygelse: Löser vi inte denna fråga kommer vi att få allvarliga problem. Jag ber er därför hjärtligast att även ni börjar bry er om denna fråga. För övrigt vill jag be er att under regeringskonferensen ta hänsyn till Europaparlamentets ståndpunkt. Vi har förtroende för kommissionen. Men vårt förtroende för rådsordförandeskapet och för rådet kan bli starkare. Vi önskar er framgång. Har ni det, blir det också en framgång för hela den europeiska kontinenten.

Barón Crespo
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! Det är ingen klyscha att Europeiska unionen inför Europeiska rådet i Feira befinner sig inför ett avgörande ögonblick. Beviset på det är att de offentliga uttalandena har ökat de senaste månaderna, till att börja med av statscheferna som president Ciampi i Italien, president Rau i Förbundsrepubliken Tyskland, framstående europeiska politiker som Helmut Schmidt, Valery Giscard d'Estaing, Jacques Delors och nyligen med stor framgång av den tyska utrikesministern Fischer som alla har kopplat debatten om regeringskonferensen till den debatt som är viktig för alla om frågan "quo vadis Europa? Jag anser att det är klokt inför den största och mest ambitiösa utvidgning som Europeiska unionen har varit med om.
Denna debatt sammanfaller med den politiska viljan i Europeiska socialdemokratiska partiets grupp och i parlamentet som helhet, att skapa en ambitiös agenda till regeringskonferensen. Eftersom fototekniken redan har nämnts här skulle jag, som om det gällde en film, ville säga att det som vi är intresserade av är att medverka till manuset, till ett bra slut så att vi parlamentariker inte blir statister, innehavare av biroller, utan huvudrollsinnehavare. Vad regeringskonferensen beträffar är det viktigt att president Herzog kommer till Europeiska rådet i Feira.
Jag vill påpeka att man då man talar om värdegemenskap - och sådana tillfällen har uppstått på senare tid som i samband med bildandet av den nya österrikiska regeringen - måste kräva att stadgan om grundläggande rättigheter skrivs in i fördraget för att utöka den funktion fördragets artiklar 6 och 7 har. Även om Fördraget om Europeiska unionen erkänner det europeiska medborgarskapet så har det hittills inte skett någon utveckling av de individuella och kollektiva, de ekonomiska och sociala rättigheterna. Ett medborgarskap utan rättigheter innebär en klar motsättning. Därför är det nödvändigt att stadgan om grundläggande rättigheter ingår i fördraget. I denna process är de politiska partiernas stadga ett sätt att garantera huvudrollsinnehavare även i den europeiska frågan.
Jag kan vad konventionen beträffar nämna ytterligare en faktor och det är att denna vid upprättandet av stadgan visar sig vara en mer genomblickbar, demokratisk och öppen lösning än det klassiska förfarandet vid regeringskonferenserna. Det är en framtidslösning som jag anser bör tas på största allvar. Jag vill i samband med det ta upp två avgörande punkter. Den ena är, vad parlamentet beträffar, att besluten med kvalificerad majoritet följs av ett medbeslutandeförfarande, och den andra punkten är att vi bör föredra en integrering framför ett påtvingat samarbete, för det vi gör nu är att integrera.
Vad den ekonomiska frågan beträffar krävs en ökad samordning av den ekonomiska och sociala politiken och sysselsättningspolitiken. Vi måste tillämpa de positiva slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon som har vunnit en stor uppslutning här i parlamentet, men tillämpandet av dessa kräver att vi ökar vår förmåga till ekonomisk styrning. Det vi minst av allt behöver, om vi vill skapa sysselsättning, om vi vill försvara och följa den sociala agendan när det europeiska tågets hastighet ökar och tåget kräver mer ånga, är att vårt arbete för en strikt monetaristisk förvaltning utan ekonomisk motvikt bromsas upp. Det är en fråga med avgörande betydelse de närmaste månaderna.
Slutligen, fru talman, mina damer och herrar, en enkel fundering: rapporten om utvidgningens framåtskridande har varit viktig, för den visar hur problemen kan övervinnas och hur vi måste värna om viljan i de länder vi håller på att förhandla med. Jag tror också att det är viktigt att kommissionen, vad Balkan beträffar, tar hänsyn till att det finns ett land som - efter att ha utgjort ett hinder - kan förvandlas till en bro till Balkanländerna, nämligen Kroatien. Efter de politiska förändringar som har skett, bör kommissionen intensifiera förhandlingarna om ett associeringsavtal med Kroatien.
Avslutningsvis vill jag säga ett par ord om Mellanöstern. Jag har just kommit tillbaka från ett besök i Syrien och Libanon och gläds över att kommissionens ordförande för närvarande befinner sig där. Jag håller med om att den israeliska reträtten från södra Libanon är av stor betydelse och Barak måste stödjas, men vi bör också stärka våra associeringsförbindelser med Syrien och Libanon. Det behövs en aktiv europeisk politik för att bidra till en lösning på det dramatiska problemet med de palestinska flyktingarna, och vi kan aktivt bidra med idéer och medel till att fredsprocessen i Mellanöstern fortskrider på ett avgörande sätt, något som innebär en större öppenhet och en intensifiering av Medelhavsprocessen. Alla dessa faktorer omfattas av agendan och jag hoppas att Europeiska rådet i Feira kommer att innebära ett steg framåt.

Cox
Fru talman! Jag skulle på Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp vägnar vilja börja med att framföra våra tack till det portugisiska ordförandeskapet och vår uppskattning av dess beredvillighet att oavbrutet samarbeta med parlamentet, med dess utskott och med dess grupper. Vi uppskattar verkligen detta. Det har hjälpt oss att utveckla en djup förståelse för det enorma arbete som detta ordförandeskap har lagt ned i uppgiften.
Jag önskar också framföra vår åsikt att vi anser, under förutsättning att den väg som fastställdes i Lissabon, i Feira och efterföljande rådsmöten, Europeiska toppmöten och olika rådsmöten och möten i denna kammare konsolideras, att Lissabon markerar en stor förändring, en milstolpe, när det gäller utvecklingen av reformen av Europas socioekonomiska politik. Det kommer att stå sig genom tiderna, som ett bevis på detta ordförandeskaps arbete.
Ni har sagt, herr rådsordförande, att utvidgning är den historiska utmaningen. Vi i min grupp håller verkligen med om det. Vi tror att ett av måtten på medvetenheten om denna historiska utmanings omfattning kommer att kunna hittas i reformviljan hos staterna på regeringskonferensen. Jag säger på min grupps vägnar - och detta är inte det hårt arbetande portugisiska ordförandeskapets ansvar, utan ett misslyckande för en kollektiv vilja - att vi beklagar misslyckandet fram till i dag med att göra större framsteg i vissa av de grundläggande frågorna. Jag nämner omröstningar med kvalificerad kvalitet som ett exempel. Jag skulle vilja insistera, som andra talare har gjort, på parlaments åsikt, att vi måste koppla samman ändringar av omröstningsförfaranden med ändringar av lagstiftningsförfaranden. Frågan om medbeslutande är inte bara en fråga om att ge mer makt till denna kammare. Det är en fråga om att erkänna, i vårt arbete med att effektivisera institutionernas effektivitet, särskilt beslutsfattandet i rådet, att det behövs en maktfördelning, för att inte bara lägga till effektivitet, utan även representativ demokrati. Det är, följaktligen, en fråga om den europeiska demokratins kvalitet och inte bara en fråga om intressena för denna kammares ledamöter.
Vi är beredda att delta i debatten om närmare samarbete och välkomnar det sätt på vilket det har lagts fram för oss av ett antal betydelsefulla politiska personer utanför denna kammare. Men det finns några varningar: vi hoppas att spekulationer om långsiktiga reformer inte kommer att vara ett hinder för nödvändiga radikala reformer under den omedelbart förestående perioden. Vi anser att "Monnetmetoden" har tjänat unionen ganska bra. Vi skulle verkligen vilja begrunda varje försök att ändra den radikalt. Vi tycker att det är viktigt att inte signalera till de nuvarande medlemsstaterna eller till kandidatländerna att någon av oss skulle överväga ett Europa med första och andra klassens medborgare när det gäller statstillhörighet och medlemskap.
Jag skulle helt kort vilja ta upp frågan om Österrike. Min grupp skulle uppskatta om rådet i Feira försökte göra en bedömning av kvaliteten på förbindelserna mellan "de fjorton" och Österrike. Det är viktigt att vi som "femton" finner ett sammanjämkande politiskt klimat, för att kunna göra de nödvändiga framstegen under de kommande månaderna. Vi ställer inga villkor för hur detta skall uppnås.
Jag skall lägga till en fotnot, som är viktig ur principsynpunkt. President Klestil kom till denna kammare, och jag fick tillfälle att tala med honom en liten stund under hans besök. Jag bad honom att sända mig en kopia av den förteckning som finns tillgänglig över personer och verksamheter i Österrikes civila samhälle som har blivit utestängda från olika bildande, sociala eller kulturella händelser i Europa. Det är oacceptabelt. Oavsett diplomatin mellan regeringarna, är det oacceptabelt att vi utestänger de vanliga medborgarna i en stat. Ifall detta skulle gå oss ur händerna, skulle min vädjan vara att lugnt utvärdera frågan, att göra en bedömning och finna en väg framåt. Om det finns något sätt som vi i parlamentet och i min grupp kan hjälpa till på, är vi beredda att försöka göra det.

Hautala
Fru talman! Det är en paradoxal situation som väntar statscheferna i Santa Maria da Feira, eftersom man där kan konstatera att man ifråga om unionens utveckling oåterkalleligen är på väg ifrån den mellanstatliga verksamhetslogiken. Vi tycker att detta är mycket positivt. Vi hälsar stadgan om grundläggande rättigheter med glädje, och vi vill att den blir stark till sitt innehåll och att den blir en rättsligt bindande del av grundfördragen samt att man genom den kan gå över till en grundlagsprocess där medborgaren är den centrala faktorn. Jag tror också att stadgan utarbetas på ett radikalt nytt sätt, och detta skulle också kunna vara det sätt på vilket man i framtiden ändrar fördragen så att de bildar en äkta grundlag.
Enligt vår mening är allmänhetens möjligheter till inflytande i dag som allra minst när det gäller bildandet av militära institutioner inom Europeiska unionen. Jag på min grupps vägnar skulle vilja beklaga att man i dessa sammanhang knappast för någon debatt alls bland medborgarna, och att förändringarna sker så snabbt att det ibland känns som om inte ens alla regeringar med hela sin tyngd kan påverka den här processen. Förhållandena mellan Europeiska unionen och Nato intensifieras så snabbt att de alliansfria länderna hamnar i en mycket svår situation, även om de vill göra en fullödig insats för att främja den nationella säkerheten.
Jag konstaterar att strategin gentemot Medelhavsområdet är mycket viktig. Jag var nyligen på FN:s kvinnokonferens i New York. Jag vädjar till kommissionen och rådet att ni på allvar inkluderar både kvinnors rättigheter och mänskliga rättigheter i Medelhavsstrategin. Jag hälsar också med glädje det konkreta handlingsprogrammet för den nordliga dimensionen. Med hjälp av det kan man äntligen med kraft börja lösa det väldiga socioekonomiska problem som till exempel finns i Nordvästra Ryssland. I samband med detta arbete får man inte glömma kärnsäkerheten som är ett problem som rör oss alla.

Wurtz
Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionär! För nästan exakt ett år sedan fick vi en bekräftelse på att det finns en förtroendekris när det gäller medborgarnas syn på EU-institutionerna, i och med det omfattande valskolk som präglade valen till Europaparlamentet.
Jag föreställer mig, herr rådsordförande, att ni under förberedelserna av det portugisiska ordförandeskapet hade för avsikt att mot denna bakgrund sända ett kraftfullt budskap till allmänheten. Det var utan tvivel i den andan som ni beslutade att göra Europeiska rådets möte i Lissabon till ett extra toppmöte om sysselsättningen. Och ni återlanserade faktiskt idén om full sysselsättning, underströk vikten av ett livslångt lärande och insisterade på den verkligt enorma utmaning som informationsrevolutionen utgör. Men i brist på konkreta mål om nya arbetstillfällen, åtaganden som går att kontrollera mot en tidsplan, tydliga beslut i fråga om finansiering och påtagliga framsteg vad gäller interventionsrättigheter för aktörerna på arbetsmarknaden, är det Blairs och Aznars signatur det enda allmänheten kommer att minnas av toppmötet.
Kommissionär Bolkestein avhöll sig t.ex. inte från att syfta på det han har kallat ambitionen från Lissabon för att kräva att posttjänsterna öppnas för konkurrens, med risk för en frontalkrock med fackföreningar, många parlamentsledamöter och flera medlemsstater. Vad återstår under dessa omständigheter av det sociala budskap som ni önskade sända till de europeiska medborgarna?
När jag säger detta anklagar jag inte det portugisiska ordförandeskapet. Den utmaning som måste antas anser jag berör alla medlemsstater. Och hur går det med den andra stora idé som syftade till att återvinna folkens förtroende, dvs. att bekräfta den politiska kursen för Europas angelägenheter gentemot megaföretagens och marknadernas inflytande? Förra helgen kunde alla slås av synen av det europeiska näringslivets toppmöte i Bryssel, där gräddan av de europeiska arbetsgivarna var närvarande, spetsat med Microsofts chefer.
Vi vet att kommissionen inte nöjde sig med att sända dit elva kommissionärer, något som saknar tidigare motsvarigheter, utan att kommissionens ordförande också skall ha uttalat originella principer av typen, jag citerar: "lagen är lagen, men i stunder av förändring måste man undvika alltför strikta bestämmelser". Vad anser en politisk auktoritet som rådet om denna låt gå-filosofi? Om - vilket jag hoppas på - det uttrycks röster i Feira för att man bör distansera sig till den dominerande liberala vågen och förespråka verkliga sociala och demokratiska omorganisationer, se då för Guds skull till att öppna fönster och dörrar på vid gavel under toppmötet, herr rådsordförande, se till att denna oenighet blir hörd, i öppenhet och full klarhet, och att valmöjligheterna verkligen ställs mot varandra, överallt och i öppen dager, något som verkligen saknas i dag. Det tror jag är den bästa tjänst vi kan göra Europa i dag.

Queiró
Fru talman, herr minister, ärade kolleger! Inledningsvis vill jag säga att Europeiska rådet i Feira ger oss i parlamentet en ny möjlighet att uttala oss i ett antal politiska frågor som står på unionens dagordning. Bland dessa vill jag framhålla fyra, en del berör minister Jaime Gama, andra inte. Jag börjar med Österrike: Det är väl känt att vi inte känner någon som helst sympati för den politiska extremismen, men vi kan ändå inte låta bli att fördöma de fjorton medlemsstaternas olämpliga reaktion mot bildandet av en regering som var en följd av demokratiskt hållna val, utan att regeringen ens hade hunnit börja regera. Det var ett beslut som inte respekterade det österrikiska folkets suveränitet. Det var dessutom ett ineffektivt beslut. Rasism och främlingsfientlighet bekämpar man med intelligens och bemödanden och inte genom proklamerande åtgärder som till sist inte ens kunde framkalla de mest oönskade reaktioner, utöver ett anti-europeiskt spridande, det vill säga ett främjande av det som man vill bekämpa.
Det portugisiska ordförandeskapet tog på sig rollen som medlemsstaternas språkrör i februari. Enligt vår mening var det ett felaktigt beslut och även om frågan alltid har tagits upp på det bilaterala planet så var det uppenbarligen en överenskommelse mellan de fjorton. Även om det formellt sett inte är detta ordförandeskap som skall lösa problemet så kan man i alla fall kräva att varje regering tar sitt ansvar. Därmed kommer vi att få klarhet i vem som insisterar på en fortsatt isolering av landet och vem som medger misstaget och väljer att återuppta normala förbindelser med Österrike genom att undvika upprätthållandet av "murar av missförstånd" mellan unionens medlemsländer, för att använda statssekreterare Seixas da Costas uttryck.
För det andra vill jag framhålla regeringskonferensen. Det portugisiska ordförandeskapets särdrag bör komma fram i erkännandet och försvaret av den politiska jämlikheten medlemsstaterna emellan, vilket är naturligt för bevarandet av jämvikten mellan stora och små länder och mellan dessa och Europeiska unionen. De nationella parlamentens delaktighet bör få förtur i den institutionella reformen och i förvaltningen av de europeiska frågorna, så att varje lands medborgare kan bli mera demokratiskt och direkt involverade i byggandet av Europa och i definitionen av gemenskapens beslutsmetoder.
Beträffande ett förstärkt samarbete så borde den flexibilitetsprincip som detta grundas på, och som vi stöder, vara en garant för att inget medlemsland skall nekas rätten att delta så länge det inte är av egen fri vilja.
Så till sist de frågor som inte har lösts genom Amsterdamfördraget. Regeln om en kommissionär per medlemsland borde vara allenarådande, eftersom det är kommissionen som har monopol på lagstiftningsinitiativ, samtidigt borde det framhållas att dagens medbeslutandeförfarande innebär dubbel rösträkning, en i rådet och den andra i Europaparlamentet, och att man tvärtemot den eftersträvade generaliseringen av röster genom kvalificerad majoritet borde förespråka bevarandet av enhällighetsregeln så att politisk jämvikt mellan medlemsstaterna oberoende av befolkning och ekonomiska tyngd får råda, faktorer som har varit nyckeln till framgången med det samstämmiga, fredliga och utvecklade Europa som vi under de sista femtio åren har lärt känna.
För det tredje vill jag framhålla stadgan om de grundläggande rättigheterna. Det är inte innehållet som ifrågasätts. Poängen är att Europeiska unionen inte behöver en stadga om de grundläggande rättigheterna. Skälet till att den inte behövs är mycket enkel: unionen har inga större problem med de grundläggande rättigheterna. Och som redan sagts, finns det inga problem så ger stadgan ingen lösning. I och med att stadgan inte ger någon lösning på problemet så är den följaktligen ett problem. Vi hoppas därför att toppmötet i Feira kan sammanfatta det som är så uppenbart: att det inte finns några meningsskiljaktigheter om definitionen eller tillämpningen av de grundläggande rättigheterna inom Europeiska unionen som inte medlemsländerna själva kan lösa, det vill säga lösa inom ramen för de egna institutionerna och konventionen om de mänskliga rättigheterna som både vi och Europeiska unionen såväl före som efter en utvidgning är bundna till.
Avslutningsvis ett ord om utvidgningen. Trots de framsteg som vi fått höra här i dag så borde Europeiska unionen, enligt vår mening, mer än tio år efter Berlinmurens fall ha kunnat visa en starkare politisk vilja när det gäller att räcka ut en hjälpande hand till Central- och Östeuropa, länder som rättmätigt hoppas på en gemensam framtid tillsammans med oss och där besvikelse och frustration måste undvikas. En sådan vilja visar sig huvudsakligen på tre olika sätt: genom att försvara de stora europeiska föresatserna om fred, frihet samt ekonomisk och social utveckling, vilka bör ligga till grund för förhandlingarna med kandidatländerna och vara det enda villkor som bör ställas på varje land vid en anslutning och vid bevarandet av den ekonomiska och sociala sammanhållningen i de nuvarande femton medlemsländerna. Österrike, regeringskonferensen, stadgan om de grundläggande rättigheterna och utvidgningen: fyra frågor, fyra olika svar. Det är detta, fru talman, som vi förväntar oss av mötet i Feira mellan stats- och regeringscheferna under det portugisiska ordförandeskapet.

Martinez
Herr talman, herr ordförande Gama, herr kommissionär Barnier! I Feira kommer Frankrike att avlösa Portugal för att avsluta regeringskonferensen, den omöjliga reformen rörande beskattning av sparande, stadgan om de grundläggande rättigheterna och även försvarspolitiken och sanktionerna mot Österrike.
Portugal har haft ett svårt ordförandeskap, med eurons och den nya ekonomins fall, eftersom det var meningen att man i Lissabon skulle lösa många problem såsom arbetslösheten, förlusten av Macao, ankomsten av viner från Sydafrika med falska portviner, och t.o.m. det faktum att den tungt belastade brottslingen Rezala kom till ert land, herr ordförande. Men ni avslutade vackert med 3-2 mot England, vilket ändå är det viktiga för folken.
I Feira borde man kanske dessutom lansera ett förslag om ett transatlantiskt fotbollsmästerskap. Det är för övrigt den enda chansen för oss att slå Förenta staterna. Det kanske skapar problem för Bayrou eller Cohn-Bendit, om vilket lag de skall spela i, men det skulle ju kunna upprättas ett lukrativt övergångskontrakt. Vad beträffar sändningsrättigheterna skulle man kunna skicka intäkterna till Kosovo, Irak eller till Europabyggets offer. Då skulle Europa för en gångs skull ha tjänat någonting till.

Bonde
I de officiella talen välkomnar alla utvidgningen av EU från 15 till 30 medlemmar, men utvidgningen drar alltmer ut på tiden, och fler och fler hinder för enandet av Europas nationer byggs upp. Toppmötet i Feira kommer att ge grönt ljus för ett extra nära samarbete mellan de mest utvecklade och de mest federalistiskt inriktade nationerna. Dessa vill skapa en stat inom staten och bestämma över alla andra. Modellen är bekant från holdingbolag där en liten majoritet styr ett helt bolag som i sin tur styr ett annat bolag. I EU är det ett fransk-tyskt centrum som skall bestämma hastigheten i en EU-kärna som i sin tur skall bestämma i hela EU och som skall fastställa ansökarländernas lagstiftning och dessutom godkänna lagarna mitt framför näsan på alla andra nationer i Europa. Mänskliga rättigheter, kultur, transport, utrikes- och säkerhetspolitik kunde också ligga hos europeiska organ som Europarådet och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa. Den gemensamma marknaden kunde också öppnas för alla europeiska länder. Länderna kunde också sluta sig samman i olika regionala grupper, såsom länderna kring Östersjön, de baltiska länderna och Medelhavsländerna. Det bör vara möjligt för länderna att stå utanför de delarna av EU-samarbetet som länderna helst vill slippa, bara inte ett land därigenom skaffar sig särskilda ekonomiska fördelar. Det bör också vara möjligt för vissa länder att inleda ett extra nära samarbete, men om det skall ske i EU:s institutioner måste alla tillfrågas. Annars får samarbetet äga rum någon annanstans. Min grupp är emot majoritetsbeslut om ett förstärkt samarbete. Vi vill gärna ha en större flexibilitet, men vi har inget behov av ett självutnämnt avantgarde som fattar beslut åt oss. För övrigt anser jag att sanktionerna mot Österrike bör hävas.

Hager
Herr talman! Fortfarande bestört över den ihållande på förhand uppgjorda fördömelsen av Österrike från fjorton medlemsstaters sida vill jag framhålla att toppmötet i Santa Maria da Feira kommer att bli av avgörande betydelse för den vidare utvecklingen av Europeiska unionen. Bland annat kommer det att bestämma huruvida det portugisiska rådsordförandeskapet kommer att gå till historien som det rådsordförandeskap som vidmakthållit det orättfärdiga beslutet av fjorton länder mot Österrike, eller som det som lyckades finna en utväg ur detta dunkla kapitel av missförstådd europeisk solidaritet och bristande respekt för inomstatliga demokratiska processer.
Stats- och regeringscheferna i de fjorton länderna har verkligen tagit på sig ett stort ansvar med sina åtgärder, såväl gentemot Österrike som gentemot unionen. För över ett år sedan såg det ut som om det katastrofalt låga valdeltagandet vid Europavalen åtminstone hade den nyttiga effekten att leda till att en grundläggande debatt om strukturerna i Europeiska unionen inleddes.
Men sedan dess har vardagen i allt väsentligt återvänt. Ett europeiskt medvetande har inte minst genom de fjorton ländernas godtyckliga åtgärd gentemot Österrike flyttat detta mål längre bort än någonsin tidigare. Feira vore därför en möjlighet att åter göra unionen mer medborgarnära, oavsett om det blir att genom förklaringen göra stadganden för grundläggande fri- och rättigheter rättsligt bindande, eller - ännu bättre - genom att i fördragen införa en tydlig befogenhetskatalog. I stället avtecknar sig, som en följd av svårigheterna att nå en lösning på kärnfrågorna, möjligen som en alibiåtgärd en intensifiering av temat "förstärkt samarbete"; detta ämne leder till den under den senaste mandatperioden förhärskande och här i kammaren alltjämt förhärskande uppfattningen att det skall finnas ett Europa med två olika hastigheter, eller till och med ännu flera olika hastigheter; därigenom skulle detta förstärkta samarbete bli till den klassiska unionens dödgrävare. Unionen står i flera avseenden vid en skiljeväg. Toppmötet i Feira kommer därvidlag att spela en viktig roll. Det program vi i dag fått åhöra lämnar inte utrymme för några stora förhoppningar.

Pacheco Pereira
Herr talman! Med Europeiska rådets nästa möte i Feira avslutas Europeiska unionens portugisiska ordförandeskap. Som portugis och europé så finns det ingen som så hett önskar se ett positivt resultat av detta rådsmöte, ett resultat som får Europa att avancera och som visar förtjänsten med ett roterande ordförandeskap för alla unionens länder, oberoende av demografisk och ekonomisk tyngd. Detta är unionens innersta syfte och bara med detta syfte kommer Europa att fortsätta vara förenad. Det finns varken ett första eller andra klassens folk eller land, alla är lika i unionen, var och en med sina rättigheter och skyldigheter.
Det är därför jag som portugis och europé bara kan känna stor förväntan inför nästa Europeiska råd och att det inte bara blir ännu en förpliktelse i kalendern eller ett övergångsskede. Jag vill därför uttala två förhoppningar som också är krav, förpliktelser och skyldigheter för den utvärdering som skall göras av Europeiska unionens portugisiska ordförandeskap. För det första hoppas vi att man vid Europeiska rådets möte i Feira definitivt reder ut den österrikiska frågan. Hela frågan faller som en skugga över unionens portugisiska ordförandeskap. Vi förstår inte hur den tjänstgörande rådsordföranden tilläts förväxla sin institutionella plats som Europeiska unionens ordförande med sin roll som språkrör för fjorton unionsstaters bilaterala beslut mot ett annat land. Om det är någon som borde ställas till svars i den här frågan så är det Europeiska unionens ordförande och han måste se till att misstaget rättas till. Nu måste vi råda bot på det som vi kunde ha undvikit. Det portugisiska ordförandeskapet åtog sig därför ett särskilt ansvar i den här frågan och man hoppas kunna lösa problemet under Europeiska rådets möte i Feira så att detta inte förvandlas till en olustkänsla inom Europeiska unionen. Ju längre tid det tar att lösa problemet desto svårare blir det.
För det andra hoppas vi att Europeiska rådet i Feira inför nästa regeringskonferens lämnar en plan, en idé, ett förslag för Europa och att man ser till att sätta djupa spår efter sig. Det räcker inte med en rapport, ett protokoll: för att utforma en rapport eller ett protokoll där ståndpunkter sammanfattas behövs inga ministrar, det räcker med tjänstemän som är närvarande vid sammanträdena. Vi vet att regeringskonferensens arbete skall avslutas av det franska ordförandeskapet vid årets slut, men inget skulle vara mera berättigande än att man redan nu för in kända idéer och förslag som bär det nuvarande ordförandeskapets stämpel. Idén att allt skall lämnas till sista minuten verkar mera som ett politiskt rättfärdigande av en redan fullbordad politik som bör förkastas. Detta är än mer oroväckande när allt och alla skall diskutera frågan offentligt utan att helt förstå om diskussionerna är påtryckningsmedel eller akademiska debatter. Vi hoppas därför att resultatet av Europeiska rådets möte i Feira inte bara blir ett konstaterande av ståndpunkter utan en plan, ett förslag, en idé i förhållande till ändringarna i regeringskonferensen.

Seguro
Herr talman, herr rådsordförande, kommissionär Michel Barnier, ärade kolleger! Vi lyssnade uppmärksamt på ordförande Jaime Gamas anförande i början av den här debatten, ett anförande som på något sätt befäster ramarna för det som var och fortfarande är det portugisiska ordförandeskapets huvudsakliga åtaganden: fördjupningen och utvidgningen, sammanhållningen och tillvaratagandet av de möjligheter globaliseringen ger för att stärka unionens sociala nät och modernisera det ekonomiska samt det tredje åtagandet som rör utrikespolitiken och den gemensamma försvars- och säkerhetspolitiken. Beträffande det sistnämnda så kunde vi redan i går tillsammans med ordförandeskapet debattera de förslag som lagts fram, framför allt de frågor som kommer att stå på rådets dagordning i Feira. Jag kan dock inte låta bli att berätta hur nöjda vi är inte bara med de konkreta steg som tagits på det här området när det gäller försvar och säkerhet utan också för den politiska tydlighet som ordförandeskapet tillsammans med rådets generalsekreterare och kommissionen visat när det gäller lösningen av regionala konflikter, i synnerhet i sitt förespråkande om att det globalt inte bara skall finnas en tillgänglig medlare, det vill säga Amerikas förenta stater, utan att Europa också måste återuppta ett av sina huvudsakliga historiska kall som också är en avgörande faktor i det europeiska bygget.
Det andra åtagandet är den sociala och ekonomiska sammanhållningen. Många grundläggande frågor tar vi ofta för givna: sysselsättningen, moderniseringen av vårt ekonomiska nät, nödvändigheten av att skapa ett europeiskt kreativt forskningsområde där kreativiteten ställs företagen till förfogande, i synnerhet de nya företagen i den nya ekonomin. Det är alltför viktiga frågor att hoppa över eller ta för lättvindigt på. Apropå detta så bidrog Europeiska rådet i Lissabon med en ny samordningsmetod och en ny strategi, men detta kan inte prioriteras av ett ordförandeskap utan måste leva vidare. Därför kände vi oss lugna när vi av ansvariga för det kommande franska ordförandeskapet informerades om att man valt den sociala agendan som en av sina politiska prioriteringar. Därför insisterar vi på att skapandet av fler arbetstillfällen måste prioriteras och vara unionens målsättning. När man talar om rasism och främlingsfientlighet är det viktigt att bekämpa det från grunden, se till att tendenserna inte stärks och kan tjäna till näring för extremhögerns tal som vi alla förkastar, trots att det ser ut som om en del bara förkastar det i sina tal och inte i praktiken.
Avslutningsvis vill jag kommentera alla lovord vi hört och att det portugisiska ordförandeskapet aldrig kan göra för mycket när det gäller regeringskonferensen. Parlamentet har på ett positivt och konstruktivt sätt bidragit till att arbetet inför regeringskonferensen kunde påbörjas i februari, vilket kommissionär Michel Barnier kan vittna om. Vi visste alla att den här regeringskonferensen var en förminskad och minimal regeringskonferens och att den med undantag för det förstärkta samarbetet tack och lov inte tog elva månader att förbereda. Problemet med regeringskonferensen, med Amsterdams leftover, är inte bara en debattfråga utan det är en beslutsfråga. Herr talman, vi uppmanar och ber rådet i Feira att ta fram en utvidgad dagordning i vilken det på nytt poängteras att det europeiska projektet inte bara skall mobilisera dem som bevakar de institutionella frågorna, som vi, utan det skall också klara av att mobilisera alla sanna medborgare som omhuldar det europeiska bygget. Utifrån ett sådant perspektiv, herr talman, är ett införlivande av stadgan om de grundläggande rättigheterna ett bra exempel på något som snarast måste uppnås.

Duff
Herr talman! Utarbetandet av stadgan har nu nått ett kritiskt skede. Vi har utarbetat 60 klausuler och framkallat 1000 ändringsförslag. Uppriktigt sagt vacklar konventet, och det kan bryta ihop helt och hållet, om Europeiska rådet i Feira misslyckas med att stimulera dess arbete. Vi har hittills försökt att nå samstämmighet i hela organet. Det har visat sig vara osannolikt att det skall lyckas.
Vi kräver ett långt mer formellt förfarande för beslutsfattandet, av parlamentarisk typ. Detta betyder omröstningar, och omröstningar med kvalificerad majoritet, vilket skulle vara det normala för dessa förfaranden i vilken modern europeisk stat som helst. Vissa av Europeiska rådets företrädare klarar inte av utsikten att tvingas rösta, och de ogillar också konventets utformning. Denna avoghet måste stävjas av Europeiska rådet i Feira, om projektet skall bli framgångsrikt.

Miranda
Herr talman! De ämnen som kommer att tas upp under toppmötet i Feira har vi redan kommenterat. Resultatet är dock av tvivelaktig och begränsad räckvidd, åtminstone för några av dem, i synnerhet när debatten tystnar vid institutioner och i ordförandeskapet och då allas ögon riktas mot Nice. Trots detta finns det viss anledning till oro: utvidgningen går framåt vilket är tillräckligt för att motivera institutionella ändringar, men man angriper inte problemet på det sättet utan man smusslar till sig oumbärliga åtgärder på olika politiska plan och inom ramen för budgeten.
Allteftersom debatten på regeringskonferensnivå fortskrider tar den sig allt mer otillbörliga former: För att effektivisera försöker man införa en ny intern maktmodell och ett starkt federalistiskt alternativ. För att undanröja den illusoriska faran för en blockad av små och medelstora länder vinner idén om att förse de stora med en verklig och exklusiv vetorätt terräng. Under tiden glömmer man bort det viktigaste, nödvändigheten av att associera och göra medborgarna delaktiga i debatten, i synnerhet de som befinner sig långt från beslutscentrum.
Å andra sidan satsar man allt på det förstärkta samarbetet, men man glömmer att det borde vara en bekräftelse på ett Europa med olika hastigheter, som oundvikligen en hård kärna och en oacceptabel politisk styrelse skulle associeras till. När man talar om säkerhet och försvar så gör man det alltid med den falska förevändningen om självständighet och med utgångspunkt i en politisk-militär blockuppfattning, man väljer militarisering och en starkare europeisk närvaro i Nato i stället för en definitiv rasering av blockgränser, nedrustning och samarbete för en varaktig fred.
Konstigt nog visade det sig till slut att ordförandeskapet, som lät sig överraskas av händelserna, höll med om alla idéer och, vad än värre är, till och med applåderade förespråkarna, fastän de visste att ett godkännande av deras förslag och deras diskussionsmetoder bokstavligt talat skulle leda till att regeringskonferensen låste sig.
Ett sista ord: att det från den här regeringskonferensen åtminstone kan komma något positivt för Timor, eftersom det är absolut nödvändigt att något görs med hänsyn till områdets återuppbyggnad och respektive oberoende.

Maes
Herr talman, herr kommissionär, herr rådsordförande! För att Europeiska unionen skall kunna spela en historisk roll krävs att den utgör ett uttryck för en vilja, snarare än visst antal medlemsstater. Som företrädare för de folk inom Europa som saknar en egen stat, vill vi att Europeiska unionen å ena sidan skall vara en medborgarnas gemenskap, och å andra sidan skall svara mot verkligheten såsom den ser ut när det gäller folk och regioner och deras politiska enheter. Något erkännande av denna verklighet återfinns över huvud taget inte, eller endast i otillräcklig mån, i de föreliggande texterna. Vissa medlemsstater har lika svårt för att tillerkänna dessa kulturella och politiska enheter en autonom ställning, som för att avsäga sig vissa befogenheter för att skapa ett federalt Europa. Detta skulle för övrigt innebära en demokratisk omsvängning som de inte verkar redo för. Att så är fallet blir åter tydligt när man studerar sättet på vilket regeringskonferensen fortskrider och de förväntningar som kommer till uttryck inför Feira. De institutionella reformer som man vill förverkliga i Feira anser vi för vår del vara otillräckliga.
Exempelvis är vi rädda att motståndet mot att skapa en verkligt federal myndighet kommer att resultera i en illa fungerande utrikes- och säkerhetspolitik. Upprättandet av en militär snabbinsatsstyrka hotar att bli en kostsam ursäkt som inte kan leda till något annat än en snabb militarisering av konflikter. Detta skulle passa perfekt in i den nya upprustningsspiral som kan dras i gång med hjälp av USA:s missiler och med stöd från Nato-länderna och andra.

Dell'Alba
Herr talman, ärade kolleger! Det portugisiska ordförandeskapet har verkligen inte haft någon lätt uppgift under det halvår som gått, när man skulle inleda en regeringskonferens som sedan avslutas under ett annat ordförandeskap och som därmed uppvisade alla tecken på att regeringarna skulle, som man säger på italienska, dribbla med frågorna för att vinna tid så att nästa ordförandeskap skulle kunna skörda frukterna av det arbete som genomförts. Vi förväntade oss verkligen mer av denna första fas i regeringskonferensens arbete.
Det portugisiska ordförandeskapet verkar ha gjort vad det har kunnat och jag tycker att vi måste tacka för den roll som man spelat, tacka för toppmötet i Lissabon i mars som under alla omständigheter öppnat viktiga vägar när det gäller den nya ekonomin och nödvändigheten att ge den europeiska ekonomin en injektion, en ekonomi som blockeras av regeringar, av statlig inblandning som fortfarande tynger den och som, vilket inte är en slump, drabbats av en arbetslöshet som är dubbelt så hög som i andra ekonomier, till exempel den amerikanska. Men ur institutionell synpunkt är naturligtvis det dödläge vi hamnat i mycket allvarligt.
Europaparlamentet uppmanar i dag, enträget, det portugisiska ordförandeskapet att göra sig till tolk för behovet - vilket framfördes i går på nytt, med stor elegans, av minister Joschka Fischer - av integration, av en politisk vilja, för annars kommer Europeiska unionens kris att bli en allmän kris. Vi börjar se förebud om detta i den förlamning som har varit utmärkande för unionen under de senaste månaderna. Med andra ord: "ja" till att utvidga dagordningen för Europeiska rådet i Feira, "ja" till en ändring av uppgifterna för denna konferens, för annars når vi aldrig fram till målet med utvidgningen, vi når inga av de mål som det franska ordförandeskapet i stället gärna skulle vilja uppnå i Nice.

Krarup
I den här församlingen har det nästan alltid varit nödvändigt att påminna om det sunda förnuftet i den norska handboken för fjällvandrare: " Om inte kartan och terrängen överensstämmer rekommenderas att man följer terrängen". Europeiska unionens institutioner, och i synnerhet denna församling, har fortfarande inte kommit till denna högst elementära insikt. Unionståget dundrar fram utan någon hänsyn till terrängen. Terrängen är de europeiska ländernas befolkningar som har klivit av unionståget för länge sedan. Vi hyser ingen tillit till unionsprojektet. Vi tar avstånd från den ideologiska dagordningen som i förslaget till beslut kallas ambitiös och som rymmer ett katastrofalt undergrävande av medlemsstaternas demokrati. En ökad integration, fördragen som leder till en författning, en utbyggnad av försvaret och så vidare. Men det straffar sig att bortse från terrängen. Det danska folket som har privilegiet att kunna ta ställning i folkomröstningar kommer den 28 september i år att ge en avgörande signal, eftersom vi kommer att rösta nej till deltagandet i euron. Det kommer för det första att innebära att våra bröder och vänner i Sverige och Storbritannien också kommer att säga nej, och för det andra kommer detta nej att bli en avgörande signal till toppmötena i Feira och Nice om att man bör följa terrängen. Terrängen är viktigare än den ideologiska kartan.

Galeote Quecedo
Herr talman! I Lissabon har man satt upp ett gemensamt mål och fastställt gränserna för de strukturella reformerna för en modernisering av vår ekonomi i syfte att skapa tillväxt och en ökad sysselsättning.
Men vår union går utanför det ekonomiska området; den grundas på grundläggande principer som räknas upp i fördragets artikel 6 och som många av oss har sett ifrågasättas av en medlemsstat.
Vi demokrater borde glädja oss när vi märker att det uppstår en omedelbar reaktion i unionens mitt, när man inser den risk de värderingar är utsatta för som vi grundar vår gemensamma existens på. Vi i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har, med vad jag uppfattar som objektivitet och noggrannhet, analyserat det politiska läget i Österrike och vi i vår politiska grupp har kommit överens om ett system med villkor och övervakning som förhoppningsvis kommer att bidra till en lösning av krisen. Dessa månader har ur ett internationellt perspektiv varit frikostiga. Jag kommer här att koncentrera mig på Mellanöstern.
Det råder en livlig intensitet i Israel, Syrien och Libanon på det inrikespolitiska området, precis som man påpekade i förmiddags här i parlamentet. Jag tror med tanke på dessa omständigheter att det öppnar sig nya möjligheter för en slutlig fred i området. Därför bör vi kräva att våra regeringschefer och Europeiska kommissionen åtar sig det ansvar som situationen kräver av Europeiska unionen, naturligtvis genom att stärka gemenskapens politiska närvaro, men även ur ett ekonomiskt perspektiv, genom att omedelbart ingå associeringsavtalen och påskynda utvecklingen av Barcelona-avtalen.
Jag hoppas att dessa händelser får oss att minnas de moraliska och historiska, politiska och ekonomiska löftena till våra grannar vid Medelhavet, som inte får förbigås till förmån för intressen i andra geografiska områden.

Talmannen
Härmed meddelar jag att jag i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen har fått motta sju resolutionsförslag.

Berès
Herr talman! I den här debatten tror jag att vi framför allt måste tacka det portugisiska ordförandeskapet för det sätt på vilket det förbereder sig för att leda diskussionerna vid Europeiska rådets möte i Feira, vad gäller regeringskonferensens dagordning. Tittar man på kopplingen mellan de olika ordförandeskapen har detta varit en central punkt, och idén att närmare samarbeten nu skall ta tas upp på konferensens dagordning är för oss en mycket viktig sak.
Beträffande konferensens dagordning är det för oss även viktigt att erinra om att den är fullspäckad och att vi förväntar oss ett positivt resultat av den, nämligen att denna dagordning skall göra det möjligt för Europeiska unionen att fungera som det är tänkt. Sedan konferensen inleddes har viktiga debatter seglat upp. De är ytterst viktiga. Men de skall inte för den skull störa konferensens dagordning. Vilka resultaten än blir kommer vi att få ta dessa debatter. Men det handlar om två parallella uppgifter. Ingenting får störa oss i det uppdrag som väntar oss inom ramen för regeringskonferensen, i annat fall kommer unionen inte längre att kunna fatta beslut.
För att kunna fatta beslut behöver vi betydande framsteg när det gäller omröstningarna med kvalificerad majoritet, men utan att ett närmare samarbete skall kunna utgöra ett alternativ. Det handlar inte om det ena eller det andra, utan om både det enda och det andra. Att frågan om närmare samarbeten tas upp på regeringskonferensens dagordning uppmanar oss att fördjupa våra diskussioner. Hur skall vi organisera den demokratiska kontrollen och de närmare samarbetena? Vidare hoppas jag att regeringskonferensens dagordning kommer att vara tillräckligt flexibel så att vi - med hänsyn till hur arbetet fortskrider - kan tillägga en eller annan fråga. Jag tänker givetvis på frågan om de politiska partiernas ställning. Jag tänker också på frågan om reformen av artikel 7.
Tillåt mig sedan, herr rådsordförande - nu när ni skall inleda denna viktiga diskussion i Feira - att delge er vår oro för arbetet med att utarbeta stadgan. Unionsmedborgarna har enorma förväntningar på det innehåll som konventets arbete kommer att resultera i. Men under nuvarande omständigheter kan jag konstatera en stor splittring vad gäller tolkningen av det mandat som Europeiska rådet i Köln har gett konventets medlemmar.
Den debatt som kommer att följa på ordförande Herzogs anförande måste tydligt markera att Europeiska rådet är angeläget om rättigheternas odelbarhet och konventets uppdrag att avfatta en innehållsrik stadga, en stadga som respekterar Kölnmandatet i sin helhet, som respekterar civila och politiska rättigheter, men också ekonomiska och sociala rättigheter. Många av mina kolleger menar att stadgan måste införlivas i fördraget. Ja, men vad skulle det tjäna till att införliva en stadga vars innehåll var en besvikelse? Vi måste först och främst arbeta på innehållet. Det är vår centrala uppgift. Men för detta krävs det också att debatten efter Europeiska rådets möte i Feira ger oss positiva politiska signaler.

Frassoni
Herr talman! Låt mig först av allt tacka det portugisiska ordförandeskapet för det utförda arbetet, bland annat därför att jag just hört minister Vedrine, den tillträdande ordföranden, säga att enligt honom får inte stadgan om grundläggande mänskliga rättigheter vara bindande och den bör inte inkluderas i fördragen. Det verkar som om detta är en mycket svår fråga, en fråga som gör att vi kommer att sakna det portugisiska ordförandeskapet som, åtminstone på denna punkt, intog en hållning som, även om den inte var helt tydlig, åtminstone var mindre negativ.
Jag tror att Europeiska rådet i Feira kan bli ett viktigt råd, om det bara vågar vara ambitiöst. Ordförandeskapet har just meddelat att när det gäller regeringskonferensen så kommer man att diskutera ett utvidgat samarbete. Men det finns många sätt att diskutera ett utvidgat samarbete och enligt vår mening måste vissa kriterier respekteras. Det första är ett fullständigt accepterande av gemenskapens regelverk; det andra är avskaffandet av vetorätten som varje medlemsstat har; det tredje är en fullständig respekt för den roll som parlamentet, kommissionen och domstolen spelar i beslutsprocessen när det gäller att inleda och förverkliga ett utvidgat samarbete.
Konventionen om grundläggande rättigheter borde ha varit en annan fråga på ert bord, herr minister; låt oss hoppas att det yttre tryck som kommer att växa fram - hoppas jag - skall göra er uppmärksam på frågan. Denna konvention blir en framgång enbart om den får en rättsligt bindande form - det är sant att den måste ha ett gott innehåll, men den måste också få ett rättsligt värde för annars kommer den inte att kunna göra någon som helst nytta - och om den även tar upp vissa nya rättigheter, som rätten till god miljö och vissa grundläggande sociala rättigheter som rätten att bilda fackföreningar och rätten att strejka.
Tack än en gång till det portugisiska ordförandeskapet! Ni har varit närvarande, aktiva och vaksamma när det gäller de frågor som ligger er om hjärtat: några av de frågorna ligger också oss varmt om hjärtat!

Brok
Herr talman, kolleger! Jag tänkte inte uppmana det portugisiska rådsordförandeskapet till någonting, för det behövs inte eftersom man från dess sida har iakttagit ett sådant gott samarbete; i stället vill jag uppmuntra det att företa vissa saker i Feira.
Som förberedelse till de beslut som skall antas i december, bör man i Feira ännu en gång göra klart att utvidgningsprocessen måste ske på ett differentierat sätt, land för land, för att de länder som är bäst förberedda därigenom skall tas upp i Europeiska unionen på ett tidigare stadium.
På området för institutionella spörsmål bör det på toppmötet klargöras att det förstärkta samarbetet inte får bli något alibi för en bristfällig utbyggnad av förfarandet att bedriva omröstning med kvalificerad majoritet. För oss är utvidgningen av omröstningsmetoden med kvalificerad majoritet själva måttstocken på framgången med Nice, och den är kopplad till parlamentets medbeslutanderätt. Effektivitet och legitimitet måste förstås uppnås, det är mycket betydelsefullt. Dessutom ber vi så hjärtligt om att mandatet för regeringskonferensen utvidgas, att det å ena sidan blir möjligt att komma till ett avslut i Nice, å andra sidan att vissa viktiga områden tas med.
Vad som måste göras är att försöka göra stadgan om grundläggande fri- och rättigheter rättsligt bindande. Det skall stå klart att vi måste ha en röst som hörs i den ekonomiska politiken och valutapolitiken samt i den demokratiska kontrollen av den ekonomiska politiken och den monetära politiken. I vart fall bör förenklingen av fördragen och en avgränsning av kompetenserna inledas. Här vill jag särskilt nämna frågan om utrikes- och säkerhetspolitiken, som var ett resultat av att Helsingfors och Köln förverkligades och gick bra under det portugisiska rådsordförandeskapet.
Vi vill uppmuntra er att öppna dörrarna, så att vi under nästa halvår kan fatta de riktiga besluten.

Van Velzen
Herr talman! Jag skulle också gärna vilja påpeka för det portugisiska ordförandeskapet att artikel 8 i vår resolution syftar till att från Europaparlamentets sida på ett positivt sätt bidra till en lösning av den pågående konflikten med Österrike. Naturligtvis vänder vi oss till er personligen, i er roll som portugisiskt ordförandeskap. Vi vill absolut inte att det skall bli en fråga för Europeiska unionen och inte heller att det skall vara en formell punkt på dagordningen. Men vi hoppas att ni på ett kreativt och informellt sätt kan finna en väg att tala om detta i Feira. Min gruppordförande har pekat på situationen i Danmark och landets folkomröstning om euron.
Låt oss också fundera på vad som i övrigt kan bli konsekvensen om era ansträngningar för att finna en lösning misslyckas. I så fall tror jag att vi i Europeiska unionen i framtiden kommer att kunna konstatera att man i Feira hade en historisk chans att lösa det här problemet. Jag vädjar därför till er med eftertryck att också beakta den österrikiska regeringens handlande, och att söka efter kreativa vägar ut ur återvändsgränden.
Herr talman! Många har redan framhållit hur nödvändig utvidgningen är och hur rädd man är i länderna i Central- och Östeuropa för att alltför få framsteg kommer att göras vid regeringskonferensen, vilket skulle innebära att möjligheten till en skyndsam utvidgning går förlorad. Låt oss därför låta den politiska viljan att genomföra utvidgningen bli dominerande i Feira.
Slutligen, herr talman, vill jag säga att visst är det utmärkt med ett gott styre, men låt oss också studera hur det fungerar i praktiken. Om det är så att den i Thessaloniki belägna europeiska byrån för återuppbyggnad i Kosovo alltjämt är så byråkratiskt uppbyggd att medel inte kan ställas till förfogande, så är detta utomordentligt allvarligt. Jag vädjar också till det portugisiska ordförandeskapet att finna en lösning på det problemet.

Suominen
Herr talman! Det stundande toppmötet i Santa Maria de Feira har föregåtts av en tidigare knappt skådad mängd uttalanden av inflytelserika politiska aktörer. Den tyske utrikesministern Joschka Fischer beskrev en federationsmodell som skulle kunna bli verklighet inom cirka trettiofem år, om man så vill, men inte ens det första steget i riktning mot denna konstruktion. Tony Blair, vars regering gång på gång hindrar skattepaketet från att gå igenom, samt José Maria Aznar, vars regering förhindrar det europeiska aktiebolagets tillkomst, förkunnade tillsammans att de arbetar för att förstärka Europeiska unionens ekonomiska strukturer. Jacques Chirac och Gerhard Schröder förkunnade att deras länder är beredda att bli en kärntrupp i en djupare integration utan att dock ge några exempel på dess art eller omfattning. Jag spetsar till mitt budskap och gör det avsiktligt. Mitt budskap är: Vi måste först - och också - ta hand om de grundläggande frågorna.
För unionsmedborgarna är det viktigaste, även vid mötet i Feira, att sörja för den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen i området. Detta åstadkommer man bäst genom att avskaffa de hinder för en verklig inre marknad som fortfarande existerar och se till att de beslut som antogs i Lissabon också genomförs med hjälp av statliga beslut och investeringar i infrastrukturen enligt den svenska modellen, inte bara genom att överlämna allting åt marknadskrafterna och själv sucka av lättnad. Man kan gott fråga sig huruvida statliga nätauktioner på nya frekvenser för hundratals miljarder euro befrämjar bildandet av konsumentvänliga nätverk i framtiden. I unionens randområden undrar man fortfarande efter fallet Volvo-Scania om den inre marknaden över huvud taget existerar eller om det i konkurrensrättsligt hänseende förhåller sig på det viset att det bara är de företag som befinner sig i mitten av marknaden som kan utnyttja de ekonomiska fördelar som utökad företagsstorlek medför och de glesbefolkade randområden utgör ett marknadsområde för dessa privilegierade. Kandidatstaterna å sin sida vill säkert veta vad för slags union de på tio-tjugo års sikt kommer att ansluta sig till. Stora visioner å ena sidan och bojkotten av Österrike å andra sidan skapar säkert ingen särskilt tillitsfull atmosfär i dessa länder.

Méndez de Vigo
Herr talman! Jag anser att det stora antalet anföranden och kvaliteten på dessa angående stadgan om grundläggande rättigheter visar vilken betydelse stadgan har för parlamentet. Herr rådsordförande, jag ber att er audiens den nittonde hos Herzog, konventets ordförande, inte skall bli en ren formalitet. Det handlar inte bara om att lyssna på ordföranden, det handlar också om att lyssna på de problem som för närvarande har uppstått i samband med konventet, fråga sig vilken den slutliga målsättningen med stadgan är och veta vad som kommer att ske med denna.
Jag tror att det skulle vara till stor hjälp för konventet att Europeiska rådet i sina slutsatser uttalade sig om ändamålet med stadgan, för jag anser att utformandet av denna nu har visat människornas engagemang i frågan. De icke-statliga organisationernas medverkan, vanliga människors medverkan visar tydligt att européerna är intresserade av stadgan om grundläggande rättigheter. De institutionella frågorna på regeringskonferensen är av enorm betydelse, men de når inte ut till folk. Det tror jag däremot att stadgan om grundläggande rättigheter gör. Stadgan bör vara Europeiska unionens själ och därför anser jag att Europeiska rådet - som gav impulser till utarbetandet av denna - i en tid då vi diskuterar en utvidgning bör lansera ett tydligt politiskt budskap: stadgan kommer att utgöra en viktig del av Europeiska unionen, stadgan utgör själen i den framtida Europeiska unionen.
Därför herr rådsordförande, önskar jag innerligt att stadgan får den impuls den förtjänar i slutsatserna från Feira, som vi kommer att läsa med stort intresse, så att konventet kan avslutas på ett bra sätt. Därmed kommer vi att uppfylla mandatet från Salvador de Madariaga som sade att Europa kommer att bli en verklighet när det blir det i medborgarnas sinne.

Gama
. (PT) Herr talman, ärade debattdeltagare! Det här var en viktig debatt som ger oss verklig stimulans inför Europeiska rådet i Feira. Jag tackar för inläggens goda kvalitet, ordförandeskapet kommer att ta sig an dem på bästa möjliga sätt. Precis som ni säger så kommer Europeiska rådets dagordning att vara till brädden fylld tack vare regeringskonferensen, där man fått klartecken för att gå vidare med frågan om det förstärkta samarbetet och andra punkter. Vi måste vara medvetna om att hela konferensen redan är uppgjord i och med de beslut som antogs i Amsterdam. Detta är inte den definitiva regeringskonferensen om Europas stora reform, det är en regeringskonferens vars uppdrag är att förbättra det tekniska, i synnerhet när det gäller beslutssystemen, så att en utvidgning går att genomföra. Vi kan inte heller göra så att tredje man när det gäller beslutssystemen får för sig att en orimlig förlängning av konferensen avsiktligen görs för att säkerställa ett oskäligt uppskjutande av utvidgningen.
Utvidgningen kommer också att starkt befästas inom Europeiska rådet, det har lagts fram en ganska positiv rapport om gjorda framsteg: viktiga punkter är att den gemensamma europeiska säkerhets- och försvarspolitiken vinner terräng, att det informationsteknologiska programmet för Europa tillämpas, att åtgärdsprogrammet för Norden har godkänts och att Medelhavsstrategin efter genomförandet av de två första associeringsråden med Palestina och Israel har anammats. Fortfarande skall dock det externa åtgärdsprogramet för rättsliga frågor och den inre marknaden definieras, så även vitboken för livsmedelssäkerhet, europeiska stadgan för små företag och en del andra viktiga resolutioner på det ekonomiska och finansiella området, Greklands anslutning till euron samt, och detta vill vi också gärna se, en lycklig lösning på frågan om inkomstskatt.
Det är en tung dagordning, men på alla fronter visar den att Europeiska unionen går framåt. Europeiska unionen är inte förlamad, tvärtom avancerar man såväl inrikes som utrikes, vilket är synnerligen viktigt.
Frågan om stadgan om de grundläggande rättigheterna togs upp och jag skulle här vilja poängtera att Europeiska unionen har använt sig av en särskild metod för att utforma nämnda stadga. Det är ett konvent och konventet har satt igång sitt arbete men än så länge är inget klart. Det är konventet som måste avsluta arbetet och många beslut måste fattas: om stadgan bara skall vara ett principdokument eller om den skall införlivas i fördragen, om stadgan skall bli ett första exempel på det förstärkta samarbetet eller inte, hur den skall tillämpas på medborgarna, bara på européer tillhörande Europeiska unionen eller även på andra europeiska bosatta personer i länder inom Europeiska unionen eller på utlänningar, till och med på illegala invandrare - det är ett problem som fortfarande är olöst. Andra frågor är hur samspelet med Europeiska konventionen för mänskliga rättigheter skall utformas, hur samspelet med nationella domstolar och med europeiska domstolar, som de ser ut nu eller efter en omarbetning, skall utformas. Alla de här frågorna är mycket viktiga. Jag förstår den begäran som här framställdes, men jag vill klargöra att den inte ingår i Europeiska rådets direkta behörighet. För att påskynda ärendet och för att utbyta åsikter på hög nivå beslöt vi därför att kalla ordföranden i konventet, ordförande Herzog, och jag är övertygad om att detta starkt kommer att stimulera arbetet med utformningen av stadgan inom ramen för konventet.
Jag vill också passa på att kommentera Österrikefrågan. Som ni vet så rör det sig om en bilateral fråga mellan fjorton länder som ingår i unionen och ett annat land som också är unionsmedlem. Det är dock inte en fråga för Europeiska unionen eller låt oss säga Europeiska unionens myndigheter. Ingen överläggning har skett av någon av Europeiska unionens myndigheter även om vi alla givetvis är länder som ingår i Europeiska unionen. Portugisiska ordförandeskapet har alltid försökt klargöra den skillnaden, att det inte var en fråga för Europeiska unionen. Varför det? Å ena sidan för att rädda Europeiska unionens normala verksamhet och genomförandet av Europeiska unionens dagordning och å andra sidan för att inte hindra Österrike att fullt ut delta i Europeiska unionens och myndigheternas verksamhet. Så fort vi har anklagats för att inte följa den här principen tillrättavisade ordförandeskapet myndigheter och institutioner. Det har varit en ständig oro. Portugals premiärminister och jag har varit i kontakt med de övriga tretton och med Österrike och vi försöker fortfarande lösa frågan. Jag vill uppmana de ledamöter som tog upp frågan att försöka förstå att den är synnerligen svårlöst om man vill ha en direkt lösning. Jag förstår att man måste arbeta med olika faser som utgångspunkt och att det är väldigt svårt att en lösning i det här läget kan baseras på ett diktat eller att man kan fortsätta med konstanta politiska angrepp på personer, politiker och regeringar eller basera sig på hot om att paralysera Europeiska unionens verksamhet och beslutsfattande. För att finna en utväg i den här frågan måste vi visa återhållsamhet, vi måste vara mera öppna, vi måste få ett stopp på den politiska retorik som har använts. Givetvis kan åtgärder som enhälligt fastställts på politisk nivå av de fjorton bara vidareutvecklas genom ett enhälligt beslut av de fjorton. Därför måste tillfällen skapas i den här frågan och även Österrike måste få en chans att ta itu med problemet. Vi måste också skapa ett underlag så att de fjorton kan nå ny enhällighet. Det är viktigt att vi tar hänsyn till detta. Jag uppmanar er att visa återhållsamhet, jag har stor respekt för de ledamöter som på ett korrekt sätt tog upp frågan under det här sammanträdet och jag kommer att ha det i åtanke, men vi måste också se till att ge alla en chans. Vi måste fortfarande beakta följande: Europeiska rådet i Feira är ett organ inom unionen och inga möjligheter kan ges under Europeiska rådets möte i Feira, eftersom vi där måste följa dagordningen och behandla kärnan i unionens verksamhet. Däremot kan vi ta upp frågan bilateralt före rådsmötet i Feira (det är vad vi försöker göra, måste jag säga) eller efter mötet i Feira, men snälla gör inte så att vi tvingas koncentrera oss på en fråga som inte ingår i dagordningen och som, om den enbart tas upp av Europeiska rådet i Feira, med största sannolikhet kommer att vara till förfång för de argument som har hörts här i dag.
Avslutningsvis, herr talman, vill jag nämna att Portugals premiärminister kommer att sammanfatta vårt ordförandeskap under nästa vecka. Å min sida vill jag redan nu tacka såväl Frankrike, för ett gott samarbete inför övergången av ordförandeskapet, som Europaparlamentet. Under vårt ordförandeskap har vi försökt stödja parlamentet i dess roll som genuin parlamentarisk institution och vi är tacksamma för det goda samarbetet om den europeiska dagordningen, ett samarbete som man under de här sex månaderna och som unionens parlamentariska instans har etablerat på ett dynamiskt, levande, kreativt och konstruktivt sätt.

Talmannen
Tack, herr minister. Jag önskar er och er regering lycka till under den avslutande delen av det portugisiska ordförandeskapet.

Cox
Herr talman! Jag skulle bara vilja tacka rådets ordförande för den noggrannhet och uppmärksamhet som han, som politiker, har visat, då han har lyssnat till debatten samt för de frågor som har tagits upp.

Talmannen
Jag tror, herr Cox, att ni därmed talar för många av oss.
Nu överlämnar jag ordet till Barnier, från Europeiska kommissionen, för ännu ett kort inlägg.

Barnier
. (FR) Herr talman! Trots en mycket diger dagordning skulle jag ändå vilja lägga till ett par ord, efter att med stor uppmärksamhet ha lyssnat till var och en av talarna, och efter att ha tackat för era utmärkta och uppriktiga anföranden.
Till ordförande Poettering och ordförande Barón Crespo vill jag säga att jag nu kan bekräfta det jag å kommissionens vägnar åtog mig i går inför er, vad gäller de europeiska politiska partiernas ställning. Kommissionen kommer att ta sitt ansvar. Den kommer att ta ett initiativ. Och vi räknar med att med stöd från er talman utnyttja nästa trepartssamtal för att i samförstånd med de tre institutionerna hitta bästa möjliga väg. Men vi förbereder initiativet redan nu.
Jag skulle vilja säga ett par ord om Kroatien till Barón Crespo. Ni gör rätt i att peka på detta lands strategiska karaktär, en del av f.d. Jugoslavien. Herr talman! Jag vill meddela att kommissionen för närvarande förbereder en förhandling om ett associerings- och stabilitetsavtal med Kroatien som skall inledas före årets slut. Redan under juli månad kommer vi att ha utformat direktiv för att denna förhandling skall kunna påbörjas. Vi har även börjat förhandla om ett sådant avtal med Makedonien, och vi funderar på att förhandla fram ett med Albanien.
För det tredje skulle jag vilja säga till ordförande Wurtz att jag inte kan acceptera att kommissionen på något sätt skulle ha svepts över av - jag vet inte vad för slags - liberal våg. Herr talman! Kommissionen fullgör sina plikter och tar sitt ansvar, framför allt när den förhåller sig trogen riktlinjer och beslut från ett möte i Europeiska rådet. Det är vad vi har gjort sedan Lissabon. Men vi gör också detta genom att förbli trogna fördragens ordalydelse och anda, herr talman, och i synnerhet en artikel i fördraget som jag har goda skäl att inte glömma, nämligen den artikel som garanterar den specifika karaktären på offentliga tjänsteuppdrag.
Det är med dessa båda krav som vi arbetar, och som vi framför allt arbetade med när vi utvecklade direktivet om posttjänster, vilket ni hänvisade till och vilket jag tycker har fått en bra balans.
Vad som är mer förvånande är att ni kritiserade ett antal kommissionärer för att ha fört en dialog med företagschefer. Enligt min mening har vi alla behov av en sådan dialog med företagsledare såväl som med fackföreningsledare, liksom med icke-statliga organisationer, för att kunna sköta vårt arbete på ett bra sätt. Herr Wurtz! Ni vet mycket väl att det inte bara är i Bryssel - och det säger jag med ett leende - som höger- och vänsterpolitiker träffar arbetsgivare.
Till sist skulle jag vilja säga till ordförande Cox och Berès att jag delar deras uppfattning om den tid som måste respekteras i den stora europeiska debatten. Jag är tacksam mot ett antal viktiga aktörer i det europeiska bygget, på senare tid Fischer och före honom Delors och andra, för att de inledde debatten. För det europeiska bygge som vi är så angelägna om, mina damer och herrar, är tystnaden det värsta, det värsta är hemlighetsmakeriet, och jag som förhandlar med andra om den här reformen, jag var rädd för tystnaden. Fischer och andra har gett oss syre, horisonter. Vi har behov av ett sådant syre, vi har behov av sådana horisonter för den viktiga europeiska debatten. Men låt oss för Guds skull respektera etapperna och tillryggalägga etapp för etapp. Det finns en första tidsperiod som skall respekteras, som ni sade herr talman, och det är den tid det tar att utarbeta reformen, så att vi kan påbörja utvidgningen med goda förutsättningar och även möjliggöra ytterligare reformer senare.
Låt oss således respektera tidsfristerna och lägga oss vinn om att lyckas med förhandlingen under de månader som ligger framför oss. Jag säger inte bara avsluta den. Jag säger lyckas med den. Att lyckas i Nice. Och jag upprepar: för mig är kvaliteten på reformen viktigare än tidsplanen. Att lyckas är något annat än att avsluta. Vi måste nu ägna all vår energi, tillsammans med det portugisiska ordförandeskapet som snart är till ända och det franska ordförandeskapet som skall inledas, för att lyckas med en verklig reform i Nice, så att utvidgningen blir möjlig och så att - i förekommande fall - andra reformer blir möjliga i ett senare skede.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag.
  

Kinnock
Herr talman! Jag lyckades inte fånga talmannens uppmärksamhet i morse. Vi bör inte låta detta plenarsammanträde passera utan att uppmärksamma det faktum att Nobelpristagaren och Sacharovpristagaren Aung San Suu Kyi fortfarande förnekas sin frihet. Det är exakt tio år sedan hon och Nationella demokratiförbundet (National League for Democracy) vann valet, vilket diktatorerna fullständigt ignorerade. Det har varit ett helt årtionde av diktatur i landet.
Nästa måndag fyller Aung San Suu Kyi 55 år. Det blir en mycket tung födelsedag för henne. I mars dog hennes man i cancer. Han bad om tillstånd att besöka sin kära hustru för att ta farväl. Militärjuntan i Burma vägrade ge honom tillstånd att träffa henne.
Dessa militärdiktatorer är livrädda för en liten och mild kvinna som inte har något ont uppsåt, inga uniformer eller pansarvagnar som skyddar henne. Hon och Burmas folk kommer inte att ge upp.
Vad jag ber om i dag är att Europaparlamentet skall göra vad hon begär. Hon säger: "Jag ber er, använd er frihet för att stödja vår." Jag ber talmannen i detta parlament att skriva till militärjuntan i Burma och säga: Stoppa brotten mot de mänskliga rättigheterna, återvänd till demokratin och släpp Aung San Suu Kyi fri.
(Applåder)

Talmannen
Fru Kinnock! Jag tackar er för era ord. Jag tror att ni har talat för många här. Vi solidariserar med denna vinnare av Sacharov-priset, och jag skall vidarebefordra er begäran till parlamentets talman.

Talmannen
Ordet går till Lechner för en ordningsfråga.

Lechner
Herr talman, jag vill bara helt kort med tanke på gårdagens omröstning meddela den höga församlingen ett pressmeddelande som just kom; enligt detta meddelande har den irländske generaladvokaten Nial Fennelly föreslagit för EG-domstolen att man förklarar direktivet om reklamförbud, som kammaren dessutom utfärdade med majoritet, ogiltigt på grund av att rättslig grund saknas.
(Applåder)
Det berättar jag också av det skälet att man inte följde mitt förslag och begäran om att skjuta upp processen och omröstningen ytterligare fyra veckor. Jag tror att denna sak skulle främjas om majoriteten i kammaren ägnade större uppmärksamhet åt vilken rättslig grund som finns, och om den granskade den noggrannare samt mer ingående betraktade yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden i den angelägenheten. Jag rekommenderar kommissionen att dra tillbaka sin förlaga, även om det inte handlar om exakt samma sak där.
(Applåder)

Talmannen
Kolleger! Nu skall vi inte tala mer om detta. Det var något som hände i går.

Maaten
Herr talman! Jag kan mycket väl föreställa mig att vissa kolleger som redan förut var emot detta direktiv, nu är nöjda. Jag vill rikta beröm till Lechner för detta. Lyckligtvis är direktivet som vi röstade om i går så pass annorlunda till sin karaktär, att vi verkligen inte behöver vänta oss ett likadant uttalande från domstolens generaladvokat. Gårdagens direktiv grundar sig på tre befintliga direktiv varav två redan har kommit under domstolens granskning. Jag är därför fullkomligt nöjd med omröstningen som ägde rum i går.
(Applåder)

Talmannen
Bra, vi noterar detta.

OMRÖSTNING
Lund
Herr talman! Jag har begärt ordet för att det förekommer två allvarliga fel i den danska översättningen av punkt 8 om Österrike. I den engelska texten som jag uppfattar som originalet står det: "asked the Council presidency". I den danska texten har detta översatts med ordet "rådet" och ordförandeskapet nämns inte. Det är ett allvarligt politiskt fel och en felöversättning. Dessutom förekommer ett annat fel, nämligen följande inskott i den engelska texten: "with all the parties in the EU concerned", en fras som helt enkelt inte finns med i den danska texten. Jag ber om en korrekt dansk översättning av texten, eftersom jag betraktar det som tämligen allvarligt att två fel har begåtts i punkt 8 om Österrike som ändrar den politiska innebörden.

Talmannen
Jag har talat med berörda översättningstjänster. De har noterat problemet och kommer att rätta till felen.
(Parlamentet antog resolutionen.) Resolutionsförslag (B5-0505/2000) av Lalumière för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om inrättande av en gemensam europeisk säkerhets- och försvarspolitik inför Europeiska rådet i Feira
Om punkt 38:

Lalumière
Herr talman! I punkt 38 finns ett litet översättningsproblem. I punkt 38 talas det om "ett interparlamentariskt europeiskt organ för säkerhet och försvar". Ordet "organ" har med rätta använts i den franska versionen. Från början hade jag föreslagit termen "forum", men efter diskussionerna i utskottet för utrikesfrågor kom man fram till en kompromiss, och man skulle inte använda ordet "forum", utan en motsvarighet på de olika språken. Denna motsvarighet var organe på franska, det borde vara body på engelska och troligen Gremium på tyska. Mina kunskaper är inte tillräckliga vad gäller de andra språken. Men jag skulle vilja uppmärksamma denna punkt för att de olika språkversionerna skall kunna rättas till.

Talmannen
Tack så mycket, fru Lalumière. Vi skall göra vårt bästa för att se till att detta blir rätt.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om resultaten av FN:s generalförsamlings extra möte "Kvinnor 2000: Jämställdhet, utveckling och fred på 2000-talet" som hölls den 5-9 juni 2000
(Parlamentet antog resolutionen.)
Talmannen. Ordet går till McCarthy för en ordningsfråga.

McCarthy
Herr talman! Som ledamot i utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden vill jag invända mot Lechners försök att vilseleda kammaren om ett interimsavgörande från EG-domstolen om förbudet mot tobaksreklam, inte om hälsovarningar, som vi röstade om i går. Lechner bör vara medveten om att det rör sig om ett interimsavgöramde och att vi inte kommer att få ett slutlig dom förrän i höst.
Vidare ignorerade utskottet för rättsliga frågor rådet från parlamentets rättstjänst att den rättsliga grunden för detta direktiv var korrekt. Jag kan förstå Lechners frustration, eftersom han och vissa av ledamöterna i hans grupp har arbetat nära med industrin i syfte att försöka hindra denna resolution, men vi kan inte låta ett pressmeddelande omkullkasta kammarens beslut.

Talmannen
Tack, fru McCarthy. Jag har noterat detta ordentligt.
Röstförklaringar
Betänkande (A5-0154/2000) av Murphy

Fatuzzo
Herr talman! Ett "bravo!" till vårt parlament som har godkänt detta direktiv som tvingar företag som betalar sina skulder för sent att betala en ränta på 7 procent. Jag röstade för direktivet, det är ett vackert resultat, men hur länge till måste vi vänta innan detta parlament röstar igenom en dröjsmåls- och straffränta när det är regeringarna som betalar för sent, när det är myndigheterna som betalar ut pensionerna för sent? I alla våra femton medlemsstater betalas pensionerna för sent. Och varför skall vi inte med samma 7 procent även ersätta de medborgare som erhåller en betalning från offentliga myndigheter för sent? Därför röstade jag för, i hopp om att man även skall ta detta andra steg.

Raschhofer
Herr talman! I andra behandlingen röstade jag emot såväl förkortningen av betalningsfristen från 30 till 21 dagar, som den föreslagna höjningen av räntan till 8 procent. Jag är alltjämt övertygad om att en ränta som ligger på den nivå som rådet ursprungligen föreslog, 6 procent, bättre motsvarar handelns sätt att fungera. Den kompromiss som uppnåtts i förlikningskommittén kan jag inte fullt ut stödja, men med tanke på betydelsen av innehållet i detta direktiv om gränsöverskridande handel och funktionen på den inre marknaden beslöt jag mig till slut för att rösta för den föreliggande versionen.

Caudron
. (FR) Jag vill först och främst gratulera föredraganden och mina kolleger som har deltagit i förlikningskommitténs möten och som har behövt strida beslutsamt mot ett mer än betänkligt ministerråd för att uppnå framsteg i lagstiftningen om sena betalningar, vilket är helt skandalöst med tanke på den ekonomiska belastningen för små och medelstora företag. Man måste verkligen inse att sena betalningar är huvudorsaken till bristande betalningsförmåga, vilket hotar företagens överlevnad och leder till ett stort antal konkurser, som tar sig uttryck i uppsägningar.
De nationella bestämmelser som syftar till att hantera det här problemet skiljer sig avsevärt åt från en medlemsstat till en annan. Därav intresset att så snabbt som möjligt anta en lagstiftning som syftar till att på europeisk nivå harmonisera bestämmelserna om sena betalningar, tidsfrister och lagstadgad räntesats. Det gäller att upprätta en rättslig grund för att missgynna sena betalningar och ge borgenärer rätt till skälig kompensation i händelse av sena betalningar. Det är ändamålet med det direktiv som vi debatterar i dag.
Förhandlingarna om texten var svåra. Den 29 maj antogs till sist en gemensam ståndpunkt. Europaparlamentet segrade i flera avgörande frågor för dessa långa förhandlingar.
Motsättningarna mellan parlamentet och rådet utkristalliserades framför allt vad gäller olika behandling av den offentliga och den privata sektorn, vilka till sist jämställdes med varandra. När det gäller äganderättsförbehåll lyckades parlamentet slå fast att denna bestämmelse skall finnas med i direktivets text. Därmed skall medlemsstaterna se till att säljaren behåller rätten till varan tills full betalning har erlagts, med respekt för tillämpliga nationella bestämmelser.
När det gäller anti-missbruksklausulen har Europaparlamentet vägrat att premiera kontraktsfriheten till nackdel för borgenären. Direktivet föreskriver således att i de fall syftet med ett avtal är att förse gäldenären med ytterligare likviditet på bekostnad av borgenären, eller då huvudentreprenören ålägger sina leverantörer och underentreprenörer-betalningsvillkor som inte kan motiveras på grundval av de villkor som huvudentreprenören själv beviljats, kan detta anses utgöra ett sådant missbruk.
När det gäller gottgörelse - bortsett från de fall då gäldenären inte är ansvarig för dröjsmålet - har borgenären, i enlighet med en sådan överenskommelse, rätt att kräva gäldenären på en rimlig ersättning för alla relevanta indrivningskostnader. Denna ersättning kan innefatta borgenärens låneavgifter eller kreditkostnader, de administrativa kostnader för indrivning som har orsakats av företaget som är gäldenär, indrivningsföretagens kostnader för indrivningen samt de indrivningskostnader som följer av en rättslig process.
Vad gäller räntesatsen kom parlamentet och rådet överens om en sats på 7 procent, plus den sats som Europeiska centralbanken tillämpar, vilket för närvarande ger en total sats på 10,5 procent.
Vad beträffar sena betalningar ville Europaparlamentet ändra tidsfristen för när dröjsmålsränta kan utkrävas, till 21 dagar efter det att fakturans mottagits, i stället för de 30 dagar som rådet föreskriver. Till sist behölls tidsfristen på 30 dagar, men man föreskrev att detta kan utgöra en grund för ersättning om det utgör ett uppenbart missbruk gentemot borgenären.
För att avsluta skulle jag vilja säga att resultatet av förlikningsförfarandet är tillfredsställande, eftersom många av Europaparlamentets önskningar har beseglats. Jag har således röstat för denna text.

Farage
. (EN) Även om jag är medveten om att vad jag gör här inte är av intresse för andra ledamöter i denna institution, är min verkliga publik mina egna väljare. Det är för dem jag önskar förklara mina handlingar.
Således vill jag föra till protokollet - av skäl som jag inte ges tid att förklara - att jag inte tror att detta direktiv kan eller kommer att lösa företagens verkliga problem.
Huvudsakligen är jag emellertid emot detta direktiv på grund av att det för fram den främmande naturen hos det system som Förenade kungariket är invecklat i. Det centrala faktumet är att det först presenterades för denna församling den 17 september 1998.
Det var före de senaste Europavalen. Med andra ord har vi ett nytt parlament installerat av en ny väljarkår. Men trots det, lever direktivet vidare.
Detta visar att bytet av parlament var kosmetiskt - en charad. Allt väljarkåren har tillåtits att göra är att flytta om däcksstolarna på Titanics däck. Under tiden fortsätter projektet att sjunka allt djupare ned i det byråkratiska träsket.
Jag hoppas att jag är här för att se det försvinna slutgiltigt, men, fram till det sker, har jag röstat emot denna åtgärd.

Titley
. (EN) Jag gratulerar min labourkollega, Simon Murphy, till hans rekommendation om att godkänna den överenskommelse som har nåtts med rådet om bekämpning av sena betalningar vid handelstransaktioner. Detta visar ånyo på labourpartiets vilja att skapa en miljö som gör det möjligt för entreprenörer och företag runt om i Europa att blomstra.
Sena betalningar kväver ofta många trovärdiga företag, särskilt små och medelstora affärsverksamheter. Följaktligen drivs många tragiskt nog i konkurs, utan att de själva har begått något fel.
Denna åtgärd kommer emellertid att hjälpa de små företagen att slå tillbaka. Borgenärerna kommer att ha rätt att debitera en lagstadgad ränta på 7 procent på sina skulder, vilket kommer att uppmuntra gäldenärerna till att betala snabbt. Vidare, om skulderna inte återbetalas, kommer borgenärerna dessutom att kunna kräva ersättning från gäldenärerna för indrivningskostnader.
Genom att göra affärstransaktionerna i Europa tryggare, kommer små företag att få förtroende och våga handla, inte bara i Storbritannien, utan på hela den europeiska inre marknaden.
Medlemskap i den inre marknaden, det största handelsblocket i världen, är av avgörande betydelse för jobben i nordväst. Nära 40 procent av de små och medelstora företagen i regionen har handelsförbindelser med andra EU-medlemsstater. Som en del i EU:s inre marknad, har de tillgång till över 370 miljoner potentiella kunder - mer än sex gånger mer än i Storbritannien ensamt. Inom några få år, efter Europeiska unionens utvidgning, kommer de att ha tillgång till 500 potentiella kunder - lika mycket som den amerikanska och den japanska marknaden tillsammans.
Labourregeringen är fast besluten att få den inre marknaden att fungera för brittiska företag. Genom att ge de brittiska företagen förtroende att våga träda in på dessa marknader, kommer denna åtgärd att bidra till detta mål och öka handeln, tillväxten och sysselsättningen både i nordväst och i resten av Storbritannien.
Betänkande (A5-0160/2000) av Maaten

Fatuzzo
Herr talman! Det är ett duktigt parlament som har röstat för att behålla dessa undantag när det gäller import av alkoholhaltiga produkter och att bibehålla införselavgifterna. Jag röstade emot förslaget. Jag kommer ofta att tänka på vad finansministrarna säger när de ser någon av oss, någon medborgare - och bland dessa även många pensionärer - som dricker vin, whisky, vodka eller någon annan typ av alkohol: "Vad bra! Våra intäkter ökar. Nu kan vi sanera vår ekonomi." Men är det möjligt att skattesystemen i våra medlemsstater måste tjäna på varje glas vin vi dricker? Jag kan inte hålla med om det! Därför röstade jag emot.

Eriksson, Herman Schmid och Sjöstedt
. Vi har röstat nej till att godkänna kommissionens och den svenska regeringens uppgörelse om att stegvis avskaffa undantagen beträffande regler för införsel av alkohol och tobak till Sverige.
Sveriges regering har lagt sig platt inför EU-byråkratins överhöghet och frångått sin tidigare position om att frågor som relateras till punktskatter skall avgöras enhälligt av rådet. Agerandet är också ett svek mot det löfte som ja-sidan ställde ut inför den svenska folkomröstningen. Detta löfte gjorde att den starka nykterhetsrörelsen inte agerade mot det svenska medlemskapet, vilket troligen avgjorde att Sverige blev medlem i EU.
Vi vill dock välkomna mycket av innehållet i betänkandet Maaten, som klart och tydligt medger att alkoholpolitik är en hälsorelaterad fråga och inte, som kommissionen anser, enkom en fråga för den inre marknaden och jordbrukspolitiken. Slutsatserna i betänkande Maaten strider dock enligt vår mening mot själva andemeningen i den argumentation som genomsyrar betänkandet.

Olsson
. Sverige har sedan landet anslöt sig till EU tillåtits ha andra införselkvoter för alkoholdrycker och tobaksprodukter som av enskilda förs in i Sverige för privat bruk. Som jordbruksminister var jag med om att förhandla fram detta undantag från artikel 26 i direktiv 92/12/EEG inför Sveriges inträde 1994, och detta undantag har redan förlängts en gång.
Jag kan inte att göra någon annan bedömning än att detta för Sveriges del har varit ett tidsbestämt undantag, som en dag skulle upphöra till förmån för gällande gemenskapsdirektiv. Den svenska regeringen har genom sitt agerande bidragit till att otydliggöra detta faktum under de senaste årens debatt. Detta har också inneburit att man, trots vetskap om undantagets innebörd, undvikit att vidta de åtgärder som krävs för att anpassa såväl sin inhemska marknad som de instrument Sverige använt i sin alkoholpolitik. Den svenska regeringen måste nu, efter sitt informella löfte till kommissionen att godkänna förslaget, inse behovet av att ställa om sin alkoholpolitik och finna andra metoder för att kontrollera alkoholkonsumtionen i landet och begränsa alkoholrelaterade skador. Det är på tiden att denna insikt når regeringskansliet.
Med hänsyn till resultatet av anslutningsförhandlingarna och den socialdemokratiska regeringens hantering av frågan finner jag ingen anledning till något annat än att rösta ja till betänkandet.

Sacrédeus och Wijkman
. De svenska kristdemokraterna har sedan Sveriges inträde i EU verkat för att det svenska undantaget för införsel av alkohol, i Cirkulationsdirektivet, 92/12/EEG, skall permanentas. Vi anser att det är en förutsättning för att den framgångsrika alkoholpolitik som lett till en lägre nivå för alkoholskador i Sverige än i övriga EU och därmed en god folkhälsa skall kunna fortsätta att drivas.
När nu kommissionen underkänner Sveriges argument och lägger tonvikten vid den inre marknadens funktion, befarar vi att alkoholpolitiken kommer att lida stor skada i Sverige. Det är också en bristande konsekvens när man å ena sidan förbjuder export av svenskt snus till andra EU-länder av hälsoskäl, men å andra sidan hänvisar till den fria marknaden och åsidosätter hälsoaspekter i fråga om införsel av alkohol.
Vi finner det mycket beklagligt att den svenska socialdemokratiska regeringen valt att inte driva denna fråga hårdare. En domstolsprövning av undantaget mot bakgrund av det svenska folkhälsoargumentet hade varit en möjlighet som nu inte utnyttjades.
Eftersom vi anser att såväl den svenska regeringen som Europeiska kommissionen agerat felaktigt i denna fråga, väljer vi att markera vårt avståndstagande genom att lägga ned våra röster i omröstningen angående förlängningen av Sveriges undantag från Cirkulationsdirektivet.
Europeiska rådets möte i Santa Maria da Feira (RC B5-0522/2000)

Barón Crespo
Herr talman! Jag vill som företrädare för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp förklara att vi lade ner vår röst om den slutliga resolutionen, trots att vi klart stöder resolutionen i de frågor som åligger Europeiska rådet i Feira, det vill säga regeringskonferensen och den ekonomiska och sociala agendan.
Vad Österrike beträffar utgår vi för det första från att Europaparlamentets resolution som en gång antogs, fortsätter att gälla eftersom inget nytt har hänt; det är inte en angelägenhet för gemenskapen utan en fråga som tas upp mellan fyra medlemsstater; och min grupp var dessutom positiv till att president Klestil skulle infinna sig och vi noterade med tillfredsställelse hans positiva förslag som har att göra med frågor som åligger kommissionen - som inte är närvarande här idag - till exempel tillämpningen av artikel 7 och stärkandet av vår värdegemenskap.
Vi anser att inbegripandet av denna fråga inte har lett till en förbättring av processen, det är rent opassande, och dessutom anser vi att bästa sättet att uppnå nya villkor inte är att ett parti, som Galeote sade i dag, ställer villkor och dessutom kräver garantier från ett parti som ingår i samma grupp och i den österrikiska regeringen, något sådant är otänkbart. Dessutom skall vi inte behöva utstå en kampanj med provokationer, hot och oförskämdheter, inte bara från medlemmar i den österrikiska regeringen utan även från politiska krafter som stöder dem. Det är inte bästa sättet att förbättra våra relationer.
Av den anledningen, för att vi anser att vi måste fortsätta verka för Europeiska unionen och inte tror att den rätta metoden är att försöka hitta genvägar i en såpass angelägen fråga som denna, av den anledningen har vi avstått från att rösta.

Berthu
Herr talman! Förberedelserna av toppmötet i Feira, som kommer att hållas nästa vecka, tycks ge anledning till en dragkamp bakom kulisserna, mellan dem som vill utöka och de som vill korta ned regeringskonferensens dagordning.
Bakom denna klyfta döljer sig en annan: mellan de förstnämnda, som är anhängare av stora federalistiska språng framåt, och realisterna, som börjar fråga sig huruvida ett totalt integrerat Europa - ekonomiskt och politiskt - verkligen utgör en bra lösning inför utvidgningen och på det demokratiska underskottet. Jag måste med viss tillfredsställelse säga att den andra kategorin tycks vara i färd med att ta hem spelet, vilket passar oss utmärkt. Den enda andra punkt som borde tilläggas förefaller helt och hållet godtagbar, eftersom den handlar om att öka möjligheterna till s.k. närmare samarbeten. Vi föredrar för övrigt att kalla dem "differentierade samarbeten", för att verkligen visa att det inte handlar om att låsa Europa till en enkelriktad väg mot federalism, utan tvärtom att låta medlemsländerna fritt utforska - i grupperingar med variabel geometri - de samarbeten som bäst överensstämmer med deras vision om framtiden och intressen.
Vilket epitet man än väljer: "närmare" eller "differentierade" samarbeten, är det i våra ögon under alla omständigheter mycket viktigt att ta första steget och inleda diskussionen, genom att lösa upp ett europeiskt system som i dag har kört fast. Jag vill tillägga att de nya differentierade samarbetena enligt vår mening bör tillämpas inom säkerhetspolitiken, på ett sådant sätt att denna kan utvecklas men samtidigt grundas på frivillighet och respekt för den nationella suveräniteten.
Om rådet i Feira till sist kommer att studera frågan om stadgan om de grundläggande rättigheterna, vill vi be rådet att inte ta upp denna fråga på regeringskonferensens dagordning för att redan nu anta en förklaring som inte är införlivad i fördraget. Som jag redan har haft tillfälle att påpeka här i kammaren och i den församling som har i uppdrag att utarbeta stadgan, vore det visserligen av intresse att proklamera våra gemensamma värderingar - om det görs på ett bra sätt - men vi får inte frånta våra folk friheten att själva definiera deras medborgares rättigheter.

Dell'Alba
Herr talman! Jag beklagar att ni måste stanna kvar här ytterligare en stund - jag vet att ni var hungrig - men detta visar litet grann i vilken utsträckning, och det är i egenskap av vice talman som jag vänder mig till er, dessa röstförklaringar fångar kollegernas uppmärksamhet och i vilken utsträckning - i samband med den omstruktureringsprocess som ni är i färd med att studera - det vore lämpligt att överväga om de röstförklaringar som rör större frågor skulle kunna äga rum före omröstningen, vilket var fallet en gång i tiden - och inte vid en tidpunkt då alla tråkas ut eftersom vi inte kan göra annat än sitta här och lyssna till den ene efter den andre.
Jag själv framförde en röstförklaring å de italienska radikalernas vägnar för att motivera vår positiva röst, för att betona att denna resolution trots allt innehåller viktiga delar: kravet på en dialog, kravet på att lämna stadiet - som inte har varit konstruktivt - med pseudosanktioner mot Österrike samt kravet på att i sammanträdesprotokollet också ta upp den viktiga begäran som vi formulerade i april och som vi har upprepat nu, nämligen att se över frågan om institutionernas säte.
Parlamentet har framhållit detta mycket tydligt. Det visade vi på ett mycket konkret sätt i går genom att avskaffa fredagssammanträdena. Jag anser att det är hög tid att det i reformerna av fördraget tas hänsyn till vår vilja att äntligen få en ställning som gör att vi kan styra över våra egna förfaranden och beslut vad gäller säte och plats för institutionens sammanträden. Det är vad vi sade, och det är därför vi har röstat för.

Talmannen
Ärade kollega! Vad beträffar den första delen av det ni säger, så är det mycket riktigt så att det pågår en intern reformering av parlamentet. Debatten har börjat, och där kommer säkert även er åsikt om att välja en annan tidpunkt för röstförklaringarna att få betydelse. Tack för er reaktion.

MacCormick
Herr talman! Jag har noterat att ändringsförslag 11 inbegrep förslaget om att gemenskapen bör vidta åtgärder i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen bara om och i den mån som målen i de föreslagna åtgärderna inte på ett tillfredsställande sätt kan uppnås av medlemsstaterna eller - och jag betonar detta - deras konstituerande stater med lagstiftningsbefogenheter som har tilldelats dem enligt nationell grundlag. Jag tyckte att den delen av ändringsförslaget var mycket värdefullt, även om det fanns andra aspekter av det som jag inte kunde stödja.
Jag beklagar att frågan om subsidiaritet i allt väsentligt saknas i Feiraresolutionen. Av den anledningen röstade jag inte för den.

Cederschiöld
Herr talman! Vi, Moderaterna inom PPE-DE, arbetar för en snabb utvidgning av unionen och vill inte försena regeringskonferensen. I resolutionen vill man att stadgan om grundläggande rättigheter inkorporeras i fördragen under den pågående regeringskonferensen. Stadgan behövs för att ge unionens nuvarande och framtida medborgare rättsstatliga garantier. Det finns vänsterkrafter som vill föra in sociala målsättningar i stadgan. Vår uppfattning är att det kan skada unionen att införa ekonomiska och sociala rättigheter, som svårligen kan garanteras av domstol och som påverkar det nationella skattetrycket.

Ducarme
Herr talman! Jag vill helt kort motivera varför jag avstod från att rösta. Jag instämmer självfallet i de centrala delarna av den text som röstades igenom, bl.a. det som rör det institutionella, uppföljningen av Europeiska rådets möte i Lissabon och de aspekter som rör skattepolitiken, och självklart också problematiken kring livsmedelssäkerheten.
Men varför jag inte kunde rösta för beror på omröstningsvillkoren för punkt 8 om Österrike. Enligt min mening gav rådets ordförande ett ytterst viktigt klargörande när det gäller de 14 medlemsstaternas tillvägagångssätt och då han specifikt bad parlamentet att inte planera någon omröstning, för att låta utrikesministrarnas nuvarande kontakter ge resultat.
Jag förvånas över, och ansluter mig därmed till vad Dell'Alba sade, att parlamentet inte sätter ett särskilt stort värde på begreppet parlamentarisk debatt. För om det hade funnits - och i den bemärkelsen var reformen viktig - en möjlighet till diskussion och en möjlighet för grupperna att inta en ståndpunkt efter rådsordförandens anförande, är jag förvissad om att omröstningen inte hade gett samma resultat som vi nu noterade. Detta är skälet till att jag avstod från att rösta.

Caudron
. (FR) Nu när den gemensamma resolutionen inför toppmötet i Feira har röstats igenom, vill jag med kraft hedra betydelsen av det portugisiska ordförandeskapets arbete och dess lyhördhet, energi och tillgänglighet.
Jag vill också säga, att även om allt som jag hade önskat mig tyvärr inte förekommer i den gemensamma resolutionen - i synnerhet när det gäller kravet på ett ramdirektiv om offentliga tjänster - tilltalas jag av många förslag. På alla de punkterna är denna resolution utan tvivel en av de bästa som vi har behandlat med Europaparlamentets nuvarande politiska sammansättning.
Tyvärr införde högern en punktom Österrike i resolutionen.
För mig är det helt oacceptabelt i ett läge då "flera indikatorer blinkar rött" och då många händelser bevisar att alliansen med den österrikiska extremhögern börjar få skadeverkningar.
Vi måste mer än någonsin slåss mot fascisterna, nyfascisterna och deras medbrottslingar.
Det är Europas själva framtid som står på spel. Och därför - hur bra dokument som än kommer att beseglas i Feira - kan det för mig inte vara fråga om att i det portugisiska ordförandeskapets arbete och slutsatser ge mitt godkännande - om så bara i marginalen eller mellan raderna - till en skamlig allians med konsekvenser som skulle kunna bli tragiska för Europa.
Därför har jag militant avstått från att rösta om denna text!
Skam åt trollkarlens lärlingar!
Hur är det möjligt, 60 år efter den nazistiska invasionen 1940 och 55 år efter slutet på en fruktansvärd europeisk och världsomspännande konflikt, att vissa - av lågt stående väljarmässiga skäl - kan ha ett "så pass kort minne"?!!

Desama, Thielemans, Van Brempt och Van Lancker
. (NL) Ledamöterna från partierna SP en PS har avstått från att rösta i omröstningen om resolutionen om förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Feira.
Genom att rikta en uppmaning till regeringscheferna att se över sin hållning gentemot den österrikiska regeringen, öppnar man dörren för en banalisering av extremhögern inom denna regering. Detta är för oss oacceptabelt.
De belgiska ledamöterna från PSE-gruppen beklagar att de av dessa skäl inte kan godkänna den i övrigt starka resolutionen.

Duff
. (EN) På det hela taget stöder liberalerna förslaget, men vi skulle ha föredragit en kortare och skarpare text, som fokuserades uteslutande på Europeiska rådets politik och som sände tydligare budskap till regeringscheferna.
ELDR-gruppen har begärt delad omröstning för flera punkter i det gemensamma resolutionsförslaget, enligt följande: i punkt 7 önskar vi ta bort den andra halvan av meningen, för att förstärka nödvändigheten av utvidgning; i punkt 9 önskar vi avlägsna den sista klausulen, eftersom vi vet att den libanesiska regeringen verkligen försöker göra förnyat anspråk på kontroll över allt sitt territorium, men hindras från att göra det av krafter utom dess kontroll; i punkt 14 önskar vi ta bort hänvisningen till Nato, på grund av att alla EU-medlemsstater är direkt berörda av denna fråga; i punkt 19 önskar vi ta bort hänvisningen till Observatoriet för industriell förändring; och i punkt 24 önskar vi fokusera texten på det politiska budskap som behövs för Feira.

Ford
. (EN) Denna resolution innehåller många punkter som jag stöder helt och fullt, om regeringskonferensen, om stadgan om grundläggande rättigheter och andra aspekter av gemenskapspolitiken. Jag kan emellertid inte stödja den, på grund av inbegripandet av punkt 8 om Österrike.
Jag var stolt över EU när unionen införde sanktioner mot Österrike då den nya koalitionen tog form, på grund av Frihetspartiets handlingar och åsikter: ett parti vars politik genomlöps av främlingshat på samma sätt som namnet Blackpool genomlöper de polkagrisar som säljs som souvenirer på orten; en ledare som har prisat Hitler och Waffen SS, vägrat att fördöma terroristbombningar mot romer och gratulerat nazistveteraner för att de står fast vid sina principer.
Litet har hänt sedan dess. Frihetspartiets ministrar fortsätter att upprepa gamla nazislogan och retorik från trettio- och fyrtiotalet.
Det är för tidigt att släppa in Österrike helt och hållet i den europeiska fållan. Det kommer att sända fel budskap till Frihetspartiet och deras åsiktsfränder på andra håll i Europa.
Till minne av gårdagens offer, kommer jag att rösta "nej" till deras samarbete med morgondagens brottslingar.

Korakas
. (EL) Ingen arbetstagare kan eller får hysa falska förhoppningar. Greklands inträde i EMU:s tredje etapp, som man har för avsikt att besluta om vid Europeiska rådets möte i Feira, kommer att innebära att den arbetarfientliga och i största allmänhet människofientliga politiken intensifieras ytterligare, även om den grekiska regeringen försöker framställa inträdet som en triumf för vårt land.
Det är vid det här laget känt för alla att de grekiska arbetstagarna och hela det grekiska folket redan har betalat ett mycket högt pris för vårt lands fullständiga inträde i EMU. Just dessa människor kommer, efter beslutet i Feira, att fortsätta att betala, men nu även priset för "vidmakthållande", det vill säga det pris som vi måste betala för att hålla oss kvar i EMU, medan de stora företagen och monopolen kommer att fortsätta att intensifiera exploateringen och öka sina vinster.
Toppmötet i Feira uppmanas att på ett ännu mer beslutsamt sätt främja storkapitalets önskemål. Att, mot folkets vilja, snabba på Europeiska unionens militarisering, genom att inrätta en europeisk armé, vars främsta uppgift skall vara att ingripa militärt i tredje land men även att stödja kapitalismen i EU:s egna länder. Toppmötet kommer att utvidga åtgärderna som syftar till att säkerställa den "inre säkerheten" för storkapitalet, genom att styra och slå mot folkrörelsen inom ramarna för Schengenavtalets införlivande i EU.
Den nya ändringen av fördragen som utarbetas av regeringskonferensen kommer att vara en central fråga vid toppmötet i Feira. Målet är att införa monopolens grundläggande önskemål, vilka kommer att leda till ännu sämre förhållanden för arbetstagarna, de svagaste befolkningsgrupperna och de mindre "starka" länderna. I "effektivitetens" namn, tjänar avskaffandet av vetot, generaliseringen av kvalificerad majoritet i beslutsfattandet och framför allt införandet av det "utvidgade samarbetet" och "flexibiliteten" just dessa monopols önskemål. Det tillåter de starka länderna att i en snabbare takt och med större steg exploatera länder och folk.
På dagordningen för toppmötet i Feira står även den ytterligare nedmonteringen av arbetstagarnas sociala rättigheter; och rätten till social trygghet står överst på listan. Rapporten från "de vises grupp" och de beslut som skall fattas kommer att ha som mål, med kampen mot arbetslösheten som förevändning, att avskaffa rättigheter som arbetstagarna har uppnått med kamp, uppoffringar och blod, och det kommer att ske på de ökade monopolvinsternas och den ökade "konkurrensens", budgetsdisciplinens och eurostödets altare.
Arbetstagarna kommer inte stå mållösa inför denna utveckling, de kommer att motsätta sig monopolens önskemål och försvara sina intressen. Greklands kommunistiska parti kommer, som alltid, att stå orubbligt vid deras sida i deras kamp.

Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna i Europaparlamentet har varken röstat för eller emot det gemensamma beslutet om förberedelserna av Europeiska rådet i Feira den 19 - 20 juni 2000. Det gjorde vi för att uttalandet sänder viktiga politiska signaler om uppföljningen av toppmötet i Lissabon i mars, i synnerhet om sysselsättning, ekonomi och bekämpandet av social utsatthet med hjälp av den öppna samordningsmetoden, samt insatserna för att undvika illojal skattekonkurrens, men också om insatser för att säkra sunda livsmedel.
Beslutet innehåller dock även ett stort avsnitt om den pågående regeringskonferensen, och vi vill i samband med detta upprepa att våra röster för det gemensamma beslutet inte ändrar vår grundläggande uppfattning att en utvidgning av dagordningen, konstitutionalisering av fördragen, och införlivande av stadgan om grundläggande rättigheter i fördraget med bindande juridisk verkan, inte ökar möjligheterna att uppnå ett tillfredsställande resultat i Nice i december, något som är helt avgörande för att utvidgningen skall kunna påbörjas när länderna är redo för det. Vi har därför inte kunnat rösta ja till dessa avsnitt var och ett för sig.

Marinho
. (PT) Efter att man godkänt resolutionen om Europeiska rådet i Feira i fråga om punkt 8 om Österrike har parlamentet intagit en hycklande hållning tvärtemot alla tidigare ställningstaganden.
Enligt min mening handlar det inte om att motsätta sig en normalisering av förbindelserna med Österrike. Det handlar om när en sådan politisk normalisering bör ske. Inom ramen för en till Europeiska rådet ställd resolution borde en sådan politisk övergång ligga i rådets händer och mötet i Feira måste utnyttjas. Ingenting sägs dock om detta. I stället uppmanas det portugisiska ordförandeskapet att lösa situationen. I det här läget, fyra dagar från genomförandet av Europeiska rådet, är det uppenbart att det ankommer på rådet, som ytterst ansvarig myndighet i unionen, att tillvarata det historiska tillfället att aktualisera unionens politik gentemot Österrike.
Vad man försökte åstadkomma med uppdraget till det portugisiska ordförandeskapet var att samla allt ansvar på ett och samma land, ett land som inte ensam och för sent kan lösa ett problem som angår alla.
Allt detta för att inte tala om vilka motiv som ligger bakom ett sådant godkännande, motiv som ur ett politiskt perspektiv är svåra att förstå. Vad var det som hände i Österrike? Föll regeringen? Lyckligtvis omintetgör inte den här lilla textdelen innehållet i dess helhet, vilket jag tycker är positivt. Tyvärr framgick det att det i första hand var de portugisiska PPE-medlemmarnas egna intressen som styrde intagandet av den här ståndpunkten än övertygelsen och nyttan av en sådan särskild röstning.

Moraes
. (EN) PSE röstade för resolutionen om Europeiska rådet i Santa Maria de Feira den 19 och 20 juni 2000 men stöder inte punkt 19. Den brittiska regeringens ståndpunkt, som stöds av PSE, är att det är bättre att tillåta att denna typ av förhandlingar genomförs av företagsråden. Vi anser att det skulle vara effektivare att höja statusen för den europeiska företagsstadgan.

Myller
. (FI) Jag röstade för den här resolutionen, men jag skulle vilja fästa Europeiska rådets uppmärksamhet på det nödvändiga i att vid mötet i Feira godkänna programmet för den nordliga dimensionen och att genomföra detta fullt ut. Jag tror att man med hjälp av åtgärdsprogrammet för den nordliga dimensionen kan öka den regionala stabiliteten och säkerheten i hela Europa samt förstärka den ekonomiska och politiska utvecklingen i Europas nordliga regioner.

Schörling
. Jag har röstat nej till resolutionen med följande motivering:
1. I resolutionen nämns ingenting om att en hållbar utveckling och en integrering av miljöfrågor i gemenskapens alla politikområden skall prioriteras.
2. I resolutionen tas inte avstånd från militariseringen av EU, och det erkänns inte att varje militär operation måste ha ett FN-mandat.
3. I resolutionen klargörs ej heller att stadgan om de grundläggande rättigheterna inte får komma i konflikt med andra internationella konventioner eller med människorättsdomstolen i Strasbourg.
4. I resolutionen betonas inte att utvidgningen måste ges absolut prioritet.
Säkerhets- och försvarspolitik (B5-0505/2000)

Laguiller
Herr talman! Cauquil och Bordes, som också är närvarande, ställer sig bakom denna röstförklaring.
Vi har röstat emot denna resolution för att bekräfta vårt motstånd till en gemensam europeisk armé såväl som till nationella arméer. De gångna 50 åren visar att arméerna i Europas stora imperialistiska makter, i allians med varandra eller inom sina egna revir, inte har tjänat till att försvara befolkningarna, utan till att föra plundringskrig. I synnerhet den franska armén har använts för koloniala krig: Madagaskar, Indokina, Algeriet. När dessa kolonier väl blev oberoende, ingrep armén för att stödja avskyvärda diktaturer, särskilt i Frankrikes f.d. kolonier i Afrika. På samma sätt var det med de övriga f.d. koloniala makter i Europa som befann sig i samma situation.
De europeiska arméer som nyligen intervenerade mot Serbien och Kosovo kan absolut inte skryta över det. Betänkandets författare aktar sig noga för att klargöra vilken fiende den framtida europeiska armén är avsedd för. Men vad skall den då tjäna till och mot vem, om inte för att å hela Europeiska unionens vägnar kunna fortsätta de europeiska stormakternas politiska spel inom gemenskapens ramar, i Afrika, Västindien och på andra platser.
Följaktligen vägrar vi inte endast att rösta för vilka medel det än må vara, mänskliga eller ekonomiska, som gagnar en sådan armé, vi vänder oss också mot dess existens.

Raschhofer
Herr talman! I min delegations namn avger jag härmed röstförklaringarna och anmärker redan nu att vi ville rösta för ändringsförslag 26 och punkt 27. Självklart står vi bakom fredliga krislösningar och uppehållande av freden. Ingen av oss vill uppleva konflikter i krigets form efter de fruktansvärda händelser som utspelade sig under förra århundradet. Likväl har krisen på Balkan visat på vissa brister i unionen. Vi förespråkar av den anledningen tillskapandet av en effektiv säkerhets- och försvarspolitik i unionen, med en egen identitet. Vi måste lära oss av kunskaperna från Balkankriget, så att ett sådant elände aldrig kan återkomma.
Genom Amsterdamfördraget har Petersberguppdragen flyttats över till unionens ansvarsområde. Artikel 5 är kvar på sin plats. Vi förespråkar att denna artikel överflyttas såsom protokoll till EU-fördraget, men vi vill framhålla att beslutet att delta i militära insatser måste ligga kvar i medlemsländernas suveränitet.

Berthu
. (FR) Sedan några månader tillbaka följer Europeiska unionen en ytterst komplicerad väg som stakades ut vid Europeiska rådets möten i Köln, Helsingfors, Lissabon och i morgon i Feira, för att försöka upprätta vad som av unionen kallas en " gemensam europeisk säkerhets- och försvarspolitik ". Det är en komplicerad uppgift, framför allt för att man måste försöka klargöra förbindelserna med Nato, och för att Förenta staterna, men också andra Natoländer som inte är medlemmar av Europeiska unionen, såsom Turkiet, inte gör vårt uppdrag lättare. Allting har också försvårats av EU-institutionernas vilja att utöka räckvidden för detta nya politikområde, genom att presentera det som " ett ytterligare steg på vägen mot Europas politiska integration ", enligt ordalydelsen i den resolution som vi just har röstat igenom, dvs. ett nytt steg mot överstatlighet.
När det gäller det område som täcks av denna säkerhetspolitik, vidmakthålls avsiktligt en tvetydighet. Strikt sett skulle det endast handla om de s.k. Petersberguppdragen (förebyggande av kriser och fredsbevarande i tredje länder, med undantag för försvar av nationella territorier eller vitala utrikesintressen), men Europaparlamentet envisas med att ständigt erinra om ett mycket mer vittomfattande mål - vilket för övrigt är själva titeln på den resolution som har röstats igenom i dag. Tvetydigheten hålls vid liv av beslutet att inrätta gemensamma militära medel som är avsedda att förebygga kriser (t.ex. den europeiska snabbinsatsstyrkan med 50 000 till 60 000 man, som man fattade beslut om i Helsingfors), vilket gör att " integrationsanhängarna " kan fortsätta leka med ord och få det att framstå som en fråga om att upprätta en försvarspolitik i ordets fulla bemärkelse.
När det gäller såväl metod som mål, politisk integration eller samarbete, anser vi att det ständigt diskuterade perspektivet om en överstatlig, enhetlig och integrerad makt är kontraproduktivt. För att uppnå effektivitet måste man inrätta instrument för ett frivilligt samarbete med variabel geometri, där de medlemsstater i unionen deltar som är intresserade av enskilda åtgärdsområden - och även, i förekommande fall, stater som inte är medlemmar, varför inte?
För att sammanfatta: Gruppen Nationernas Europa anser det önskvärt att framskrida på vägen mot gemensamma säkerhetsinsatser, under förutsättning att vi inte låser oss vid ett stelt institutionellt system, utan i stället inrättar flexibla förfaranden grundade på frivillighet och respekt för nationell suveränitet.
Vi är öppna för idén om gemensamma säkerhetsåtgärder, som vi anser att Europa har ett skriande stort behov av. Men samtidigt måste vi vara mycket tydliga vad gäller villkoren: det är omöjligt att överlämna militär beslutsmakt (även om man säger att det i ett första skede endast kommer att handla om Petersberguppdragen) till EU-institutioner som inte är tillräckligt demokratiska, vilket de kommer att förbli inom all överskådlig framtid, eftersom det inte existerar ett europeiskt folk.
Av detta följer tre konsekvenser: sista ordet måste alltid tillkomma de nationella demokratierna, och därför måste operationerna i fråga gå inom en mellanstatlig ram; beslut om principiella frågor får inte under några omständigheter fattas vid majoritetsomröstningar; systemet måste vila på möjligheten till " differentierade insatser " som gör att varje folk fortlöpande kan utöva sin valfrihet.
Jag hoppas att Europeiska rådet i Feira kommer att lägga till denna fråga på regeringskonferensens program.

Eriksson, Herman Schmid, Seppänen, Sjöstedt
. (DA) Vi röstar emot det gemensamma beslut där önskan framhävs om utvecklingen av en militär dimension av samarbetet i EU. Vi kan inte stödja den överordnade linjen i texten som erkänner behovet av en militarisering av EU:s samarbete på försvarsområdet, och som därmed inte respekterar de alliansfria länderna i unionen. Vi kan inte heller stödja de mer konkreta förslagen i beslutet, som uppmanar till en utökad försvarsbudget i de enskilda medlemsstaterna, samordning av inköpet av militär utrustning och samordning och uppbyggnad av en riktig arme i unionen. Vi kan stödja behovet av ett utarbetande av en gemensam varningskod för vapenhandel mellan unionens länder och gentemot tredje land, men vi kan inte stödja upprättandet av en inre marknad för vapenindustrin som likaså föreslås i beslutet.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi är emot förslaget om en europeisk armé som i stabilitetens, demokratins och filantropins namn i själva verket kommer att försvara EU:s inflytandeområde och på internationell nivå skydda de multinationella företagens intressen.
Med den vapenkapplöpning som återigen har inletts på lokal och regional nivå såväl som med de utökade militära budgetanslagen kommer världen åter att militariseras.
Vi är dessutom motståndare till en "spetsarmé" för EU, precis som vi är emot Nato. Europa och Förenta staterna har för avsikt att tillsammans upprätta denna armé som triangeln IMF-Världsbanken-WTO:s väpnade gren.
Det är inte en armé folken behöver, utan en socialpolitik som garanterar deras välfärd. Detta kan inte åstadkommas utan en radikal brytning med nyliberalismen.
Den militära interventionen i Kosovo har förvärrat invånarnas misär och underblåst främlingsfientliga känslor, och därmed bevisat att stabilitet och demokrati med all säkerhet inte var syftet med detta krig.

Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna stöder förslaget om en europeisk försvars- och säkerhetspolitik som kommer att diskuteras på toppmötet i Feira i Portugal i juni 2000. Förslaget innehåller både visionära och förnuftiga förslag till en gemensam försvars- och säkerhetspolitik. Det finns dock ett par områden som de danska socialdemokraterna anser att man bör uppmärksamma. Man bör noga överväga på vilket sätt Europaparlamentet skall involveras på det försvars- och säkerhetspolitiska området. Vi är tveksamma till Europaparlamentets inflytande på detta område, eftersom vi anser att försvars- och säkerhetspolitik till största delen är en mellanstatlig angelägenhet. Förslaget kan leda till en ökad tillämpning av majoritetsbeslut utöver de som fastställs i Amsterdamfördraget på det försvars- och säkerhetspolitiska området. Vi finner ingen anledning att utvidga området för majoritetsbeslut på detta område. Med tanke på framtida, nödvändiga investeringar i ny teknik och nytt material till försvaret anser vi att det skall ske genom omprioriteringar i de nationella försvarsbudgetarna. Det finns inget behov av att öka de sammanlagda europeiska försvarsbudgetarna. Vi kan dessutom hänvisa till den danska reservationen angående gemensamma åtgärder på försvarsområdet.

Sacrédeus
. Samma text som i dag har behandlats av Europaparlamentet återfinns i sina huvuddrag i ett förslag som Lalumière presenterat för utrikesutskottet i maj månad, och som det röstades om i juni. Enligt ordinarie ärendebehandling kommer frågan därmed upp igen till behandling vid någon av Europaparlamentets sammanträdesperioder i höst.
Jag finner detta dubbelarbete märkligt och svårförståeligt. Jag har därför valt att kategoriskt lägga ned min röst vid samtliga voteringar i detta ärende, som är så viktigt och grundläggande för ett alliansfritt land som Sverige, välsignat med fred sedan 1814.

Theorin
. Det är utomordentligt att Europeiska unionen vill genomföra en konfliktförebyggande och konfliktlösande säkerhetspolitik. Europeiska unionen besitter såväl politiska, ekonomiska som diplomatiska resurser för detta. Visserligen sägs det i resolutionen att det är önskvärt att icke-militära åtgärder används först, men det utesluts inte att militära styrkor kan användas.
Jag kan inte stödja att militära resurser används för att försvara Europeiska unionens intressen. Militära insatser skall enligt min mening endast kunna göras efter beslut i Förenta nationernas säkerhetsråd. Det är inte tillräckligt att endast följa principerna i Förenta nationernas stadga. Jag kan därför inte stödja resolutionen.
"Kvinnor 2000" (RC B5-0562/2000)

Belder
Herr talman! Jag vill framhålla att jag gör mig till talesman för de nederländska ledamöterna från EDD-gruppen. Vi har röstat emot den föreliggande resolutionen för att uttrycka vårt missnöje med hur Europaparlamentets delegation betedde sig vid FN:s generalförsamling.
Vi har fått veta att Theorin, som är ordförande för vår delegation vid generalförsamlingen, i egenskap av företrädare för Europaparlamentet agerade både formellt och informellt för att införa en rätt till fri abort för kvinnor i alla FN-länder. Hon utövar påtryckningar mot andra länder, och observera att detta sker i Europaparlamentets namn, bland annat mot Polen, om att ansluta sig till EU:s ståndpunkt. Som ledamöter av Europaparlamentet tar vi avstånd från detta ställningstagande och frånsäger oss således allt ansvar för hennes agerande. Vår bestämda övertygelse är att även det ofödda barnet är en gåva från vår Herre som är värd att skydda.
Dessutom saknar Europeiska unionen helt fördragsgrundade befogenheter att tvinga kandidatländer att införa någon bestämd lagstiftning inom detta område. Vi vill därmed också tydligt klargöra att rätten till fri abort inte får presenteras för kandidatländerna som om det vore ett villkor för medlemskap.

Lulling
. (FR) Under plenarsammanträdet i Strasbourg antog Europaparlamentet en resolution om resultaten av FN:s generalförsamlings extra möte som hölls i New-York den 5-9 juni 2000 på temat "Kvinnor 2000: Jämlikhet, utveckling och fred på 2000-talet" där den europeiska parlamentsledamoten Astrid Lulling deltog. Denna resolution, som bl.a. Lulling undertecknade, gav henne tillfälle att göra följande uttalande i Strasbourg:
"Den 5-9 juni 2000 i New York hade jag möjlighet att delta i FN:s generalförsamlings extra möte, där man ägnade sig åt hur plattformen från FN:s senaste internationella konferens om kvinnor har tillämpats, sedan konferensen ägde rum i Peking 1995. Ca 10 000 kvinnor närvarade i församlingen. Detta möte hade sitt existensberättigande eftersom det var en idealisk mötesplats för att ta itu med en analys av förverkligade framsteg under de gångna fem åren och för att konfrontera åsikterna - som för övrigt var mycket olika - om det nödvändiga i att påskynda tillämpningen av plattformen från Peking. Även om vi inte är euforiska är resultaten från församlingens möte godtagbara.
Med anledning av vissa reaktioner inom parlamentet, såväl i dag som i går under debatten i plenum, från kolleger som inte var i New York - reaktioner som uppenbarligen var grundade på felaktig information och missförstånd - vill jag förtydliga att de ledamöter från Europaparlamentet som var närvarande i New York inte talade utan parlamentets mandat. I själva verket hade de inte rätt att ta ordet, enligt de förfaranden som gäller vid extra möten i FN:s generalförsamling. Vid den här typen av internationella konferenser är det faktiskt Europeiska unionens ordförandeskap som talar å unionens vägnar. Det finns således ingen anledning att anklaga de europeiska ledamöter som var närvarande i New York.
Självklart agerade vi bakom kulisserna, om jag vågar uttrycka mig så, och vi hade informella men värdefulla möten med parlamentariker från medlemsstaterna och från de länder som kandiderar för medlemskap i Europeiska unionen, parlamentariker som ingick i de nationella delegationerna.
Jag själv bidrog tillsammans med mina kolleger från PPE­DE-gruppen till att skingra ett intryck som var särskilt starkt inom vissa delegationer från tredje land, nämligen att Europeiska unionens kvinnor inför 2000-talet skulle ge högsta prioritet åt sexuell läggning och aborter på området för jämlikhet mellan kvinnor och män.
Eftersom man framför allt har velat anklaga Polen vill jag klargöra att detta land godtar gemenskapens regelverk när det gäller jämlikhet mellan kvinnor och män och att det inte ifrågasätter vad som föreskrivs i artikel 13 i Amsterdamfördraget ifråga om könsdiskriminering. Men Amsterdamfördraget tvingar inte Polen att lagstifta i abortfrågor. Man kan rekommendera landet att göra det, men subsidiariteten förpliktar! Jag vill tala klarspråk för att skingra alla missförstånd om vad som verkligen hände i New York. Det stämmer att de aktiva förkämparna för en särskild sexuell läggning - som lyckligtvis endast skapar problem för en ytterst liten minoritet kvinnor i Europa och i världen, och som jag inte tillhör - är mycket mer synliga, även i New York, än de miljoner kvinnor som på grund av sin ekonomiska och sociala situation har andra bekymmer och prioriteringar beträffande jämlikhet mellan könen."

Montfort
. (FR) Slutdokumentet från konferensen Peking +5, som just har avslutats i New York, är en seger för kvinnorna. Efter mycket bittra förhandlingar segrade en realistisk bedömning av kvinnors behov såväl som en respekt för deras värdighet. Vi vet ändå hur starka påtryckningarna var, oavsett om de var politiska från Förenta staternas, Japans och Europeiska unionens sida, eller ideologiska från feministiska icke-statliga organisationer, som får generösa ekonomiska bidrag från västländerna.
Hur kan man t.ex. rättfärdiga Europeiska unionens påtryckningar på Nicaragua och Polen? Hur skall man förena de påstådda "sexuella och reproducerande rättigheterna" å ena sidan med utvecklingshjälpen eller den försenade integrationen inom EU å andra sidan? Påtryckningarna som utövades på de fattigaste länderna gjorde att tiotals ledamöter från den amerikanska kongressen och nationella och europeiska parlamentariker officiellt tog avstånd från sina delegationer genom att uttryckligen fördöma deras ståndpunkter.
På samma sätt är det en verklig lärdom att de icke-statliga organisationer som hade störst ekonomiska resurser för att sprida politiska budskap var de som systematiskt förespråkade begreppen om "reproduktiv hälsa", till nackdel för de mest allvarliga och akuta behoven, trots att de alla officiellt är specialiserade på "kvinnors situation". Därmed gav de ett oavkortat stöd till den europeiska och den amerikanska delegationen.
Hur som helst blev denna konferens till sist en framgång för hela världens kvinnor, vilket huvudsakligen beror på de fattigaste ländernas realism och motstånd. De hade förmågan att höja sig över västländernas ideologiska polemik om sexualitet, för att konkret främja åtgärder mot fattigdomen såsom "mikrolån" samt åtgärder mot internationell kvinnohandel och avsaknad av utbildning och läkarvård.
Att de fattiga länderna äntligen lyckades göra sina röster hörda i lördags kring klockan 4 på morgonen, trots påtryckningar av alla de slag, beror på en respekt för viktiga principer som är de enda som kan garantera en realistisk och balanserad internationell politik, nämligen principerna om nationell suveränitet och jämlikhet mellan stater.
FN har länge försummat konsensusreglerna, men har i det här fallet respekterat dem, vilket har gjort det möjligt att koncentrera förhandlingarna på kvinnors verkliga behov. I och med antagandet av slutdokumentet gläds vi åt det faktum att Europeiska unionen kan vara tillfredsställd med denna kvinnornas seger som respekterar den nationella suveräniteten.

Scallon
. (EN) Det kommer alltid att finnas olika åsikter, det är demokratins kärna och livskraft. Ju känsligare en fråga är, desto större känslighet måste man visa när den behandlas. Det var uppenbarligen inte fallet varken i New York under Peking +5-konferensen eller under vår debatt här i parlamentet i går. Vid behandlingen av Polen och andra kandidatländer, respekterades inte grundläggande demokrati- och subsidiaritetsprinciper och de politiska värderingarna i detta parlament, eller förvisso de i det nya Europa som vi är i färd med att skapa.
De ändringsförslag som lades fram av EU-delegationen i New York motsvarar inte och skulle inte kunna motsvara en ståndpunkt som unionens medlemsstater har kommit fram till i samförstånd: tvärtom, vissa av dessa ändringsförslag strider på ett flagrant sätt mot författningen i mitt land, Irland, och jag tvivlar inte på den legislativa ståndpunkten i andra länder, i vilka man strävar efter att minska snarare än att främja bruket av abort.
Vad skäl H i denna resolution beträffar, är "sexuella rättigheter" en icke definierad term som varken finns med i Amsterdamfördragets artikel 13 eller i handlingsplattformen för Peking +5-konferensen. Denna nya, icke definierade term orsakar stora svårigheter för många länder, inklusive mitt eget, eftersom den till exempel skulle kunna inbegripa stöd för pedofilers sexuella rättigheter. Jag kommer därför att avstå från att rösta om denna resolution.
Vi har just firat Robert Schuman-förklaringens 50-årsjubileum, Europas fader. Vi skulle verkligen vilja bevara den anda, de ideal och de värderingar som formade grunden för vår europeiska enhet. En del av Robert Schumans arv är att respektera Europas mångfald och de framväxande kulturerna i utvecklingsländerna. Samförstånd borde vara vårt motiv, inte tvång eller hotelser.
(Sammanträdet avbröts kl. 14.05 och återupptogs kl. 15.00.)

Napoletano
Herr talman! Jag hade inte för avsikt att störa föredragningslistan, men det håller på att ske något som är mycket allvarligt i detta parlament, något som jag måste informera om. På gården till parlamentet pågår - kanske fortfarande - en skamlös demonstration av en talrik grupp unga italienare med Lega Nords flagga, som ropar slagord som uppmanar till att bränna den italienska flaggan, som säger att "den som inte hoppar är italienare" och som, bland annat, ropar slagord som jag inte vill upprepa om Europeiska kommissionens ordförande.
Jag tror att de grupper av besökare som kommer hit till parlamentet och som träffar parlamentsledamöterna gör detta för att lära känna de europeiska institutionerna, och inte för att förolämpa dem. Jag föreställer mig att den parlamentsledamot som bjudit in denna grupp har gjort det för att upplysa dem, eftersom vi bland annat spenderar pengar på att upplysa de europeiska medborgarna om arbetet på att konstruera ett integrerat Europa.
Jag tycker med andra ord att detta problem måste komma till talmannens kännedom och till er kännedom, så att den parlamentsledamot som är ansvarig för denna grupp kan stå till svars för det som hänt. Jag ser inga kolleger från Forza Italia här i kammaren, vilket är den viktigaste italienska politiska kraften inom Frihetsalliansen Polo delle libertà, vari ingår även detta parti, Lega Nord, som numera är en del av koalitionen. Jag tycker att detta är ett problem som måste påpekas, för det är inte möjligt att vi skall behöva tåla denna typ av demonstrationer inne i vårt parlament, i demokratins namn, i de öppna dörrarnas, i frihets namn.
Ursäkta, herr talman, men jag anser att dessa frågor måste tas upp genast, för annars, om vi tiger, så riskerar till slut denna typ av demonstrationer att bli betraktade som normala. Den italienska trikoloren finns för övrigt med bland de flaggor som är en del av Europeiska unionens symboler.

Frassoni
Herr talman! Jag begärde ordet enbart för att komplettera det som just har sagts - förutom att visa min och min grupps upprördhet - med att säga att så snart jag insåg vad det var som hände, så tog jag kontakt med säkerhetstjänsten, som emellertid inte svarade. Detta tycker jag är ganska allvarligt, för säkerhetstjänsten borde enligt min mening alltid vara närvarande i detta parlament och reagera när demonstrationer av denna typ sker, för att få slut på dem.
Detta, herr talman, är något mycket allvarligt som kräver ett tydligt fördömande och, som Napoletano mycket riktigt påpekade - men jag vill inte bli för långrandig - så måste vi ta reda på vem som har bjudit in dessa huliganer till parlamentet.

Talmannen
Jag tackar de båda ledamöterna för deras viktiga meddelande. Även om jag bara är talman för sammanträdet har jag lämnat instruktioner om att ordningstjänsten och parlamentets talman Fontaine skall meddelas.
Det är verkligen inte godtagbart att den demokratiska legitimiteten hos ett land och dess organ smutskastas eller förolämpas. Ta därför emot denna upprättelse från parlamentets ordförandeskap till följd av agerandet mot den italienska republiken. Jag hoppas att tingen återgår till det normala och att detta inte skall upprepas. Naturligtvis kommer ansvar att utkrävas.
(Applåder)

Strukturfonderna (1998)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A5-0138/2000) av Turco för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens tionde årsrapport för strukturfonderna 1998.(KOM(1999) 467 - C5-0325/1999/2211(COS))

Turco
. (IT) Herr talman, ärade kolleger, herr kommissionär! Utskottet för regionalpolitik, transport och turism har behandlat kommissionens tionde årsrapport för strukturfonderna, avseende de åtgärder som genomfördes under 1998.
Som ni vet spelar en sund och effektiv förvaltning av strukturfonderna en grundläggande roll för trovärdigheten och effektiviteten hos gemenskapens institutioner, och framför allt hos Europaparlamentet med tanke på dess kontrollfunktioner.
I vårt betänkande, som godkändes enhälligt, har vi noterat att de resurser som fanns tillgängliga under 1998 har utnyttjats helt, men vi har kunnat konstatera att det fortsätter vara avsevärda skillnader i utförande mellan ett mål och ett annat, mellan de olika medlemsstaterna och de olika regionerna, och att detta fullständiga utnyttjande endast varit möjligt tack vare kompensationsmekanismer som faktiskt har gjort att öppenheten har minskat. Vi hoppas därför att de nya programregler som gäller i dag skall göra det möjligt att bättre garantera öppenheten när det gäller budgetrutinerna och att vi skall kunna undvika den sedvanliga årliga strypningen av tillgångarna.
När det gäller samordningen uppmanar vi kommissionen och medlemsstaterna att förbättra samordningen mellan strukturfondernas politik och Sammanhållningsfonden, andra instrument för regional utveckling och de olika finansieringsinstrumenten inom Europeiska unionen som de transeuropeiska näten och planen för utveckling av det europeiska samarbetsområdet. Detta därför att vi är övertygade om att enbart om vi agerar samordnat kan vi ha någon chans att minska de djupgående strukturella skillnaderna mellan olika europeiska regioner och områden.
När det gäller komplementariteten, vilket är en av strukturfondernas viktigaste principer, så uppmanar vi kommissionen att snarast möjligt försöka hitta instrument för att bättre kontrollera den och öppnare rutiner för att bedöma den. Vi uppmanar å det livligaste de olika medlemsstaterna att rigoröst tillämpa denna princip.
Vi anser också att när det gäller partnerskapsprincipen så måste fondförvaltningens decentralisering åtföljas av ett förtydligande av ansvarsfrågorna och den roll som olika parter skall spela och en tydlig gränsdragning mellan olika funktioner och ansvarsområden. Vi har dessutom kunnat konstatera att resultaten från de halvtidsutvärderingar som gjorts ofta inte är jämförbara eller kvantifierbara på grund av att man använt otillräckliga eller olämpliga indikatorer, varför det är absolut nödvändigt att utveckla objektiva kriterier och bedömningsmetoder som är lämpligare när det gäller att bedöma de olika programmens resultat.
Vi har dessutom kunnat konstatera att de kontrolluppdrag som genomförts i enlighet med förordningen från 1998, även om de har minskat jämfört med året innan på ett oförklarligt och farligt sätt, under alla omständigheter har gjort det möjligt att peka på en hel serie brister, från brister när det gäller kontrollsystemen i vissa program till gemensam finansiering av otillåtliga kostnader. Detta konstaterande gör att vi måste hävda att kommissionens kontrollaktiviteter under 1998 dessvärre fortfarande har varit otillfredsställande och att de måste förstärkas i lämplig omfattning för att man skall kunna garantera en korrekt tillämpning av strukturfondernas regelverk.
I vårt betänkande uppmanar vi följaktligen Europeiska kommissionen och medlemsstaterna att snarast vidta en serie åtgärder, såväl för att förstärka kontrollerna som för att bättre kunna informera parlamentet om de åtgärder som vidtagits för att öka öppenheten och förbättra strukturfondernas förvaltning. Eftersom denna tionde årsrapport framför allt var inriktad på åtgärderna för att främja den lokala utvecklingen, har vi noterat fondernas strategiska betydelse och understrukit deras viktiga bidrag när det gäller den regionala utvecklingen.
Herr kommissionär! Låt mig slutligen understryka att vårt betänkande ligger i linje med den uppfattning ni gav uttryck för den 5 juni i Bryssel när ni apropå öppenheten sade att den sista av de europeiska skattebetalarna skall veta var och hur gemenskapens resurser utnyttjas i strukturfonderna. Jag överlåter till er att bedöma om en rapport från kommissionen, som den om 1998, skulle göra det möjligt för, jag säger inte den sista, men vem som helst av de europeiska skattebetalarna att uppfylla denna er önskan.
Herr talman! Låt mig slutligen redovisa min inställning när det gäller de sju ändringsförslag som vi skall rösta om på fredag. Jag har själv lagt fram ett tekniskt ändringsförslag, det tredje, för att rätta till ett transkriberingsfel som riskerade att skapa förvirring och göra punkt 28 obegriplig jämfört med resten av betänkandet. Jag godtar dessutom ändringsförslagen 1 och 2, eftersom de ligger i linje med betänkandet. Däremot kan jag inte godta ändringsförslag 4, 5, 6 och 7, eftersom jag anser att de gör våld på resten av vårt betänkande.
Jag vill ändå tacka de kolleger som författat de senare ändringsförslagen, Nogueira och Larrea, för samarbetet och offentligt erkänna logiken i deras grundtankar, även om jag inte delar dem.

Flesch
Herr talman! Å utskottets för industrifrågor vägnar vill jag gratulera herr Turco till det utmärkta betänkande han har lagt fram. Han har satt fingret på de viktigaste problem som uppstår då strukturfondernas krediter skall utnyttjas. Han har dessutom tydligt angett våra önskemål inför framtiden när det gäller den här frågan. Jag skulle särskilt vilja tacka honom för att ha tagit hänsyn till ståndpunkten i utskottet för industrifrågor i den slutliga versionen av betänkandet, framför allt vad gäller problemet med att skapa nya arbetstillfällen.
För min del, herr talman, skulle jag vilja begränsa mig till en enda fråga: att strukturfonderna måste samordnas med gemenskapens övriga politikområden, en fråga som för övrigt också har fångat föredragandens uppmärksamhet. För utskottet för industrifrågor framstår det särskilt viktigt att undvika en motsättning mellan konkurrenspolitiken å ena sidan och regionalpolitiken å den andra. Detta är varken ett lätt eller ett nytt problem.
Jag vore särskilt tacksam mot kommissionär Barnier om han kunde informera oss om kommissionen har studerat denna aspekt av problemet i samband med översynen av konkurrenspolitiken, och om han kunde tala om för oss hur långt kommissionen har kommit i sina reflektioner om denna fråga?

Bradbourn
Herr talman! Jag skulle vilja börja med att säga att min grupp stöder många saker i Turcos betänkande och utan tvekan helhjärtat ställer sig bakom huvudriktningen i betänkandet. Jag har emellertid valt att tala i dagens debatt på grund av att några att de frågor som tas upp i betänkandet befinner sig i centrum av det som måste tas itu med om de europeiska institutionerna själva skall kunna skingra det misshushållningens och slöseriets moln som hänger över dem sedan tidigare.
Det enda sätt som vi kan hoppas på att ändra allmänhetens uppfattning av vad vi gör här är inte bara att utnyttja pengarna effektivare, utan även att se till att någon märker det. Det är bara om vi på ett tydligt sätt kan visa att kommissionens användning av pengarna sker på ett sunt och förståndigt sätt som vi kan hoppas på att vinna tillbaka det förtroende som har gått förlorat under de senaste åren.
Betänkandet som vi talar om blickar, naturligtvis, tillbaka på år 1998. Många positiva förändringar har ägt rum sedan dess, inte minst sedan den nya kommissionen tillträdde. Det är därför av avgörande betydelse att vi påvisar de brister som var inneboende i systemet och ser till att vi förbättrar oss ytterligare när det gäller användningen av de europeiska skattebetalarnas pengar. Det gäller särskilt för strukturfonderna, som direkt berör så många av våra medborgares liv.
Vi har nu ett tillfälle att låta både kommissionen och mottagarna - medlemsstater och andra - av detta värdefulla EU-stöd koncentrera sig på den kritik som identifieras i betänkandet på många områden avseende fördelningen av medlen och bristen på övervakning av deras användning. Ett av nyckelinstrumenten för att bemöta detta mycket påtagliga problem är en effektiv användning av utträdesstrategier som en förutsättning för tilldelning av medel. Ingen av oss här skulle personligen ingå en affärsuppgörelse eller privatekonomisk uppgörelse utan att vara säker på hur och när åtagandet i fråga skulle upphöra. Men det är vad som allt för ofta har varit fallet i det förflutna. Till dess en tydligt definierad, planerad och effektiv övervakning av ett finansierat projekts framgång eller misslyckande införs, fortsätter det att vara allt för enkelt att ödsla värdefulla resurser på illa genomtänkta och dåligt skötta projekt, att fortsätta att kasta bort pengarna.
Underlåtenhet att agera kommer att resultera i de särskilda problem som man belyser i betänkandet. Det kommer även att resultera i de problem som vi har sett när det gäller fördelningen av de allt knappare resurserna inom medlemsstaterna. Ingenstans blir detta bättre belyst än i Förenade kungariket, där det råder stora förseningar och stor förvirring i fråga om var de värdefulla pengarna skall läggas. Det gäller särskilt för min hemregion, West Midlands, där dessa förseningar orsakar stor osäkerhet hos lokala samhällen och de lokala skattebetalarna, som måste garantera projekten till ett belopp av miljontals pund, i avvaktan på att de problem som jag i stora drag har angett skall lösas.
Vad som behövs är följaktligen en enkel benchmarkanalys av projekten, för att jämföra deras effektivitet, vilken kanske kan genomföras av en oberoende revisor och användas tillsammans med ett tydligt och välplanerat slutprogram, som kommer att göra det möjligt att avsluta dåligt skötta projekt och sätta stopp för pågående slöseri - kort sagt, att införa den ordning som gäller i den privata sektorn i detta system.
Bara när de europeiska institutionerna och medlemsstaterna tar till sig idéer som dessa, kommer vi att återfå det rykte som ekonomiskt redbara som vi önskar och allmänheten kräver.

Stockmann
Herr talman, ärade kolleger! Om nu den ekonomiska och sociala sammanhållningen med rätta betecknas som hjärtat i den europeiska politiken, så kan vi lugnt säga att strukturfonderna är dess vägröjare. Vi talar i dag i och för sig om hur ett politiskt instrument fungerar, som vi med tiden genom Agenda 2000 hunnit ersätta med ett nytt och - som vi tror - ett bättre. Ändå är det en plikt och rättighet för parlamentet att underkasta strukturfonderna granskning i form av redovisningsskyldighet via års- och redovisningsrapporter, och att härleda politiska krav därur, även om det kan förefalla som om dessa blivit föråldrade genom händelsernas gång.
Föredraganden Turco presterar bådadera i sitt betänkande över strukturfondernas tionde årsrapport från 1998, vilket han, menar vi, gör på ett utmärkt sätt. Det stora antalet ändringsförslag från kollegerna har tillfört betänkandet avsevärt av värde. Jag tänker inte här upprepa den nedtecknade kritiken som man ändå kan läsa sig till. Turco och andra kolleger har redan presenterat den här en gång. Dock skulle jag vilja instämma i ett krav, det gäller kravet på kommissionen att i nästa redovisningsrapport ägna ett eget avsnitt åt vilka åtgärder den under de senaste åren tillgripit för att svara på kritiken från parlamentet. Den elfte årsrapporten bör alltså även innehålla en projektrapport.
Till följd av den korta tiden går jag bara in på fyra problem och ansatser, som enligt vårt synsätt visar mot framtiden. För det första: Rapporttiden 1998 präglades av att resurserna för hela programplaneringstiden kunde tas i anspråk helt och hållet enbart med hjälp av särskilda sista minuten-åtgärder. Erfarenheterna visar att vi behöver speciella strategier för start- och slutfasen av programplaneringen, liksom även en flexibel mekanism för krissituationer av det slag som förekommit under 1997/98.
För det andra: Principen om additionalitet hör till grundpelarna i vår strukturpolitik. Jag tänker inte heller ifrågasätta det. Dock ligger anspråk och verklighet långt ifrån varandra. Till exempel gäller för mål-1-regionerna ofta att man bara med vissa förbehåll kan tala om en självständig strukturpolitik, till vilken man så kan lägga den europeiska strukturpolitiken. Det beror ofta på att alla politiskt tillgängliga finansiella resurser redan är tagna i anspråk för att täcka medfinansieringen, vilket ju också är riktigt. Ifråga om additionalitetsprincipen innebär detta - bildligt talat - att man får en europeisk kostym till en slips som man i regionen själv har råd med. Detta problem kommer att bli allt större med den förestående utvidgningen. Därför behöver vi som jag ser det en ny definition av additionalitet. Detta skulle kanske kunna leda i riktning mot ett ytterligare europeiskt mervärde, så som förutsätts för ramforskningsprogrammen samt till exempel för gemenskapsinitiativet Interreg.
För det tredje: Principen om partnerskap med lokala och regionala myndigheter samt parterna på arbetsmarknaden går som vi ser det i rätt riktning och bör förstärkas ytterligare. Vi behöver såväl fler lokala initiativ och samarbeten som en regional diskurs om vilka prioriteringar en region skall göra. Därmed bidrar vår strukturpolitik också till regionaliseringen. Genom strukturpolitik agerar och bygger man på samma gång regionala strukturer.
För det fjärde: Kontroller och utvärderingar är A och O i strukturpolitiken, som har det höga målet att så snart som möjligt göra sig själv överflödig. Även om de olika regionerna skiljer sig starkt åt, bör vi fortsätta sökandet efter gemensamma utvärderingsmetoder och värderingsskalor. Bara på så sätt är det möjligt att göra horisontella jämförelser av strategier och projekt på enskilda verksamhetsområden i medlemsländerna. Föregående talare tog upp detta problem. Också på detta politikområde borde det snart vara möjligt att börja med benchmarking.

Sánchez García
Herr talman, mina damer och herrar, herr kommissionär! Det här är en mycket bra torsdag för de europeiska regionerna i allmänhet och för de yttersta randområdena i synnerhet, eftersom det här i parlamentet handlar om betänkanden som är så pass tankeväckande och viktiga som de av Turco och Ripoll som handlar om strukturfonderna och Sammanhållningsfonden och om värdet av insyn i dessa.
Därför är det bra att minnas att Europeiska unionens regionala och strukturella politik sammantaget är en reaktion på de särskilda nackdelar som vissa europeiska regioner lider av och i synnerhet de yttersta randområdena som Madeira, Azorerna, Kanarieöarna och de franska departementen på andra sidan havet.
Faktum är att målen med en ekonomisk och social sammanhållning fastslås i artiklarna 158 och 159 i fördraget, där den regionala politiken åläggs att minska de skillnader som råder mellan de minst utvecklade regionerna och övriga regioner. Det är även grunden till den särskilda behandlingen av de yttre randområdena i artikel 299.2 i EG-fördraget, som gör att unionen kan fortsätta, befästa och stärka sitt agerande för att uppnå en särskild åtgärdsram med hänsyn till alla begränsningar som dessa regioner med sin unika situation är utsatta för, utan att vara till förfång för samstämmigheten i gemenskapsrätten och den inre marknaden.
Det är ett annat skäl till relevansen hos Turcos betänkande om årsrapporten för 1998 om sådana viktiga finansieringsinstrument som strukturfonderna, eftersom det innebär en möjlighet att stärka ett effektivt och decentraliserat anspråkstagande av dessa fonder och även för att det förmodas leda till eftertanke och spegla den speciella situation som råder i de yttersta randområdena när det är dags att fastslå villkoren för tillgången till strukturfonderna och inbegripandet av dessa inom mål 1.

Schroedter
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Svårigheten med detta betänkande - det har redan påtalats - är i dag att vi under den senaste mandatperioden bedrivit ett slags efterbearbetning av ett länge sedan avslutat kapitel i strukturfonderna. Det hela förefaller trist, pressen har redan åkt härifrån. Ändå bör vi inte underskatta allvaret i denna problematik, ty den centrala utsagan i diskussionen måste vara att vi lär oss av begångna misstag. Med tanke på den utmaning som ligger i en utvidgad union med i framtiden 28 eller ännu fler stater, har vi inte råd med att inte använda europeiskt kapital för europeiska mål som sysselsättning, hållbar utveckling, miljöskydd eller jämställdhet på ett effektivt sätt.
Ty så skedde inte under den förra perioden. Jag betonar detta för att jag har intrycket av att de nya programmen åter godtas under tryck från medlemsländerna, trots att de ej uppfyller den europeiska målsättningen på ett optimalt sätt. Och en optimal uppfyllelse är det krav parlamentet har ställt sedan åratal. Vi har inte råd med att spendera 30,4 miljarder euro, som skedde 1998, för att sedan tvingas konstatera att arbetslösheten stiger igen i de fattiga regionerna.
Jag vill bara nämna ett exempel, som kan bekräfta mina tvivel. Kommissionen hävdar sig inte tillräckligt för att europeiska mål verkligen skall bli ett rättesnöre i strukturfondernas politik. Ett krav från parlamentet var att dessa betänkanden skall få ett eget kapitel om jämställdhet. För detta räcker inte de tre meningarna i början, utan vi har krävt ett eget kapitel för att verkligen kunna granska denna EU-politik som den ser ut för sig. Jämställdhet är inte bara en uppgift för Europeiska socialfonden (ESF), det är en uppgift för alla strukturfonder.
Och ytterligare ett exempel: Trots att arbetslösheten i de fem nya länderna stiger investerar man i den nya gemenskapsstödramen (EGSR) åter i vägar i stället för i sysselsättning. Jag förväntar mig att kommissionen inte längre bara bedriver business as usual, utan att den på nytt blir motorn för en hållbar utveckling i Europa.

Markov
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Tiden är åter kommen att analysera en årsrapport från kommissionen angående användningen av strukturfondernas medel, denna gång för 1998, och därvid uttrycka gruppens åsikt.
Föredraganden, till vilken jag vill sända ett hjärtligt tack, tecknar en högst differentierad bild av utgifternas utveckling inom ramen för strukturfonderna; denna bild visar i jämförelse med de föregående åren upp positiva aspekter men även vissa bestående problem.
Jag tänkte koncentrera mig på två spörsmål. För det första: Europeiska unionens finansiella resurser har obestridligen medfört att de fattigaste regionerna och medlemsländerna kunnat påbörja en upphämtningsprocess. Dock har avståndet mellan de minst och de mest utvecklade regionerna i gemenskapen knappast minskat. Det vill säga, missförhållandena i den regionala utvecklingen fortbestår, även om det sker på en högre nivå. Det är naturligtvis en sak som på intet sätt kan göra mig och min partigrupp tillfreds. Och vår missbelåtenhet stegras ytterligare om man beaktar det förhållandet att de fortbestående regionala olikheterna, mätt i inkomst per capita, återspeglas i speciellt arbetslöshetstalen. Även om det under de senaste månaderna skett en minskning av de absoluta talen i EU förblir det totala antalet människor utan arbete alldeles för högt. Enbart i Förbundsrepubliken Tyskland finns fortfarande över 3,8 miljoner arbetslösa, och antalet utan sysselsättning är dessutom betydligt högre.
Skulle vi göra denna fråga till den enda värdemätaren på vilken framgång strukturfondspolitiken har haft, så skulle vi komma fram till ett förintande omdöme.
För det andra: Arbetslöshetens problematik, som inte tas upp inom ramen för strukturfonderna, förtydligar betydelsen av en effektiv samordning av resursanvändningen ur de olika stödprogrammen inom EU och nationellt, den förtydligar även omstruktureringen och den högre värderingen av alla fonder, i den mån de bidrar till att skapa arbetstillfällen. Som föredraganden med rätta framhåller gjordes under året 1998 vissa framsteg på detta område, framsteg som dock är långtifrån tillräckliga. Här kan jag trots alla bestående objektiva svårigheter likväl se en avgörande ansatspunkt för ökad effektivitet och därmed bättre verkan av de satsade resurserna; över detta skulle, enligt mitt förmodande, särskilt de som drabbats av arbetslösheten i de olika länderna glädjas.

Esclopé
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Det är viktigt att göra seriösa utvärderingar av hur strukturfondernas bestämmelser tillämpas, eftersom de är ett grundläggande instrument för den europeiska politik som syftar till att minska orättvisor. Med hjälp av dessa utvärderingar skall vi kunna rätta till eventuella tidigare avsteg och lära oss att förvalta nuvarande och framtida anslag på ett bättre sätt.
Vad gäller år 1998 får vi veta att genomförandegraden för programmen var tillfredsställande, även om åtagandena endast nådde knappt 90 procent av de totala bidragen, och betalningarna 61 procent. Därför stöder vi betänkandet av Maurice Turco, som skall gratuleras för sitt pragmatiska och oeftergivliga sätt att gå tillväga med detta ärende. Betänkandet avslöjar dessutom vissa funktionsbrister i fråga om strukturfondernas anslag.
Vid sidan av den allmänna utvärderingen kvarstår betydande skillnader i genomförande såväl mellan olika mål som mellan medlemsstater och regioner. Skillnaden mellan budgetanslagen och det slutliga genomförandet är särskilt ett problem för mål 2. Det fulla utnyttjandet av strukturfonderna år 1998, eller åtminstone i enlighet med de procenttal som nämndes här ovan, var dessutom endast möjligt tack vare kompensationsmekanismen om underutnyttjande, t.ex. de betydande kreditöverföringarna från mål 2 till mål 1.
Vi ställer oss kritiska till den här typen av metoder, som brister i öppenhet och insyn. Dessutom kräver vi en mer rättvis fördelning av utgifterna, en större öppenhet i tilldelningen och kontrollen av fonderna, bättre kriterier för stödberättigande samt ett minskat antal prioriterade mål och gemenskapsinitiativ.
Att minska antalet relevanta program kan enligt vår mening också bidra till ett effektivare genomförande och skapa en möjlighet till en strängare kontroll. För det ändamålet kräver vi i likhet med föredraganden att kommissionen skall stärka sin kontroll och informera parlamentet om resultaten av dess insatser för kontroll och utvärdering.

Ripoll y Martínez de Bedoya
Herr talman, herr kommissionär, ärade ledamöter! Jag vill börja med att gratulera föredraganden till detta betänkande, där inte bara strukturfondernas betydelse lyfts fram utan även en rad problem.
Jag vill börja med att påminna om att syftet med fonderna är att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europeiska unionen. Samtidigt som bruttonationalinkomsten per capita ökade med 9 procent från 1986 till 1996 i regioner med de lägsta värdena, ökade inkomsten per capita med 8 procent i de fyra minst bemedlade länderna. Trots detta är inkomsten i de 25 rikaste regionerna fortfarande två och en halv gånger högre.
Dessa uppgifter bör leda till eftertanke om att även om levnadsstandarden och livskvaliteten i de minst bemedlade regionerna ökar, minskar inte skillnaderna mellan de rikaste och de minst bemedlade regionerna i Europeiska union.
En andra faktor är att endast 10 procent av strukturfondsinsatserna avser åtgärder för lokal utveckling, trots att befolkningstätheten och fattigdomen är som störst i städerna. Därtill kommer en faktor som förvränger statistiken och förändrar panoramat i Europeiska unionen de närmaste åren, nämligen anslutningen av nya länder.
Alla de nämnda punkterna gör att en rad kriterier måste beaktas i framtiden. För det första att det är nödvändigt att lämna större utrymme åt och lägga större vikt vid insatser för städernas utveckling. För det andra att en politik måste skapas som gör att skillnaderna kan minskas mellan de rikaste och de minst bemedlade regionerna. För det tredje bör man vara mer lyhörd för frågor som hittills inte har uppmärksammats av Europeiska unionen, som till exempel öarna och isoleringen. Slutligen bör hänsyn tas till alla befolkningsskikt med den uppriktiga avsikten att ständigt öka sysselsättningen, i synnerhet i de minst gynnade regionerna.

Mastorakis
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! För att börja med självstyret, vill jag betona behovet av ett ökat deltagande av parterna på alla nivåer i alla skeden av programmens utformning och genomförande. På så sätt förverkligas och genomförs för övrigt det nödvändiga partnerskapet, eftersom kommissionen och staten naturligtvis kan räkna med deras aktiva deltagande. Jag vill också betona behovet av en ytterligare samordning av den europeiska regionalpolitiken och den övriga gemenskapspolitiken, liksom av strukturfonderna och de andra finansieringsorganen.
På den korta tid som står till mitt förfogande, vill jag understryka vikten av att additionalitetsprincipen respekteras, och jag anser, trots att kontrollmetoderna har utvecklats under årens gång, att det inte är möjligt att göra egentliga jämförelser mellan medlemsstaterna i denna fråga, på grund av brist på gemensam metodologi. Följaktligen kan förslag om sanktioner i händelse av bristande respekt för denna princip av logiska skäl inte godkännas innan en rättslig grund har antagits och en gemensam metodologi har överenskommits.
Additionalitetsprincipen bör tas i allvarligt beaktande, och jag tror att medlemsstaterna och kommissionen, särskilt med tanke på den förestående utvidgningen, bör samarbeta för att utarbeta och godkänna riktlinjer som säkerställer att kontrollen av denna princips tillämpning sker på ett helhetligt sätt, på samma gång som hänsyn naturligtvis måste tas till de särskilda ekonomiska förhållanden som råder i varje medlemsstat.
Jag vill avslutningsvis gratulera föredraganden till hans uttömmande betänkande och betona det faktum att genomförandet av de program som finansieras genom de olika fonderna på det hela taget låg i rätt riktning 1998, för vilket man i betänkandet, som i allmänhet var ett gott år, under vilket även eftersläpningar från tidigare år åtgärdades. Bara när det gäller kontrollen av insatserna var 1998 inte ett bra år. Det måste finnas ett allmänt problem i denna fråga, kanske på grund av personalbrist, och kommissionen måste vara uppmärksam och vidta de nödvändiga åtgärderna, så att övervakningen av den europeiska politikens tillämpning vidmakthålls.

Attwooll
Herr talman, herr kommissionär! Jag välkomnar särskilt punkt 20 om additionalitet och hoppas verkligen att kommissionen särskilt kommer att beakta vikten av öppenhet. Jag skulle vilja lägga till att detta också bör gälla för frågan om huruvida principen respekteras, inte bara på det hela taget av medlemsstaterna, utan även på regionala nivåer inom dem.
Jag skulle också vilja be kommissionen att överväga att föra in litet mer flexibilitet i det skede då projekten planeras. Jag tänker på ett mycket lovande projekt i min egen valkrets, för vilket man inte, på grund av den mycket snäva tidtabellen och ett missförstånd, kunde sluta avtal före slutet av december förra året. Erbjudandet om finansiering drogs följaktligen tillbaka. Jag ifrågasätter inte att beslutet var korrekt, och jag förstår kommissionens önskan att se till att projekten avslutas i tid. Det tråkiga med just detta beslut var att projektet utan tvekan skulle ha blivit det.
Avslutningsvis anser jag att ändringsförslag 5 har många fördelar. Om jag korrekt förstår det som man ber om, tillämpas denna praxis redan i Skottland. Förvaltning på denna nivå tillåter en hög grad av samordning och utbyte av bästa praxis mellan de inblandade parterna. Det uppmuntrar också pionjärverksamheter. Jag tar som exempel utvecklingen av en "verktygslåda" för integrering av jämställdhetsperspektivet i strukturfinansieringen inom ramen för vårt mål 3-partnerskap. Jag har förstått att man allvarligt funderar på att använda den i andra delar av Europeiska unionen. Jag skulle vilja be kommissionen att noga överväga fördelarna med att godta ändringsförslag 5.

MacCormick
Herr talman! Jag är mycket tacksam mot min kollega och vän Attwooll för hennes kommentarer om ändringsförslag 5, som har lagts fram i mina kollegers Nogueira Románs och Ortuondo Larreas namn. Jag skulle även vilja rekommendera kammaren ändringsförslagen 4, 6 och 7, som också har lagts fram i deras namn, vilka stärker och understryker viktiga punkter i betänkandet.
Men jag ber inte om ursäkt för att jag kommer tillbaka till ändringsförslag 5 i den bemärkelse som Attwooll talade om det. Det är avgörande för subsidiaritetsbegreppet att det förs in i hjärtat av vår uppfattning om strukturfinansiering och att de regionala, lokala och nationella myndigheterna i medlemsstaterna deltar fullt ut i processen med att genomföra strukturfonderna och tillämpa dem.
Som det står i ändringsförslagen 20 och 21, har additionalitetsprincipen inte fungerat på ett effektivt och öppet sätt förrän nu. Flera talare har under debatten fäst uppmärksamheten på det. Kommissionär Barnier blir kanske inte överraskad om jag återigen understryker poängen att han, oavsett vilka misslyckandena har varit i det förflutna, har möjlighet att uppnå framgångar i framtiden och se till att additionalitetsprincipen inte bara är en formell princip som kräver att medlemsstaterna uppfyller vissa budgetvillkor på ett globalt sätt. Det bör i stället bli en självständig princip som är inbyggd i subsidiaritetsidén som han och ordförande Prodi undersöker, så att vi på regional och nationell nivå inom medlemsstaterna kan se att fonderna verkligen används till att öka och förbättra utvecklingen.

Theonas
Herr talman! Den grundläggande bedömning som man kan göra är att det under de tio år som strukturfonderna har varit i funktion inte har skett någon betydande minskning av de stora skillnader som kännetecknar inkomsten per capita mellan Europeiska unionens rikaste och fattigaste regioner.
Fondernas syfte, det vill säga att bidra till att minska de regionala ojämlikheterna och uppnå ekonomisk och social sammanhållning, förblir inte bara i stort sett ouppfyllt, utan vi kan också i ganska många fall observera en försämring, en vidgning av den klyfta som skiljer de underutvecklade regionerna från de utvecklade centrumen, såväl på landsbygden - framför allt i ö- och bergsregionerna -, som i de stadsområden som plågas av mass- och långtidsarbetslöshet, fattigdom, brist på eller många gånger total avsaknad av grundläggande infrastrukturer. I det betänkande som diskuteras framförs ganska många kritiska observationer och bedömningar som ligger i rätt riktning, och jag gratulerar vår föredragande till det.
Verkligheten är emellertid till och med ännu beklagligare. Brist på planering och öppenhet samt ett stort antal oegentligheter och bedrägerier under programmens genomförande, som har bidragit till ökade vinster för det parasiterande kapitalet i stället för till konvergens, har lett till ökade skillnader, och strukturfonderna har i själva verket många gånger använts som ett verktyg som undergräver sammanhållningen, och de har blivit ett verktyg som främjar den asymmetriska utvecklingen. Ett mycket negativt exempel finner vi i Grekland: medan år 1996 bara två grekiska regioner tillhörde kategorin "de tio fattigaste regionerna i Europeiska unionen", återfanns redan året därpå sju grekiska regioner bland de elva fattigaste regionerna. Och Epirus erövrade hederstiteln "Europeiska unionens fattigaste region". Bristen på medel under Damokles-svärdet Agenda 2000 och de ständiga nedskärningarna av dessa för att tillfredsställa andra behov, som utvidgningen, bidrar inte till att öka sammanhållningen och att stabilisera utvecklingsnivån, utan de skapar tvärtom turbulens som förvärrar regionernas sociala och ekonomiska upplösning.

Sudre
Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! I denna sjätte periodiska rapport om den ekonomiska och sociala situationen i unionens regioner, vilken kommissionen antog förra året, påpekas att de 25 rikaste regionerna i Europeiska unionen fortfarande hade en genomsnittlig BNI per capita som är två och en halv gånger högre än de 25 minst bemedlade regionerna, och det har mina kolleger också erinrat om. Utvecklingsklyftan mellan medlemsstaterna har visserligen minskat, men skillnaderna mellan regionerna kvarstår, inte endast vad gäller BNI per invånare, utan även och framför allt när det gäller arbetslöshet.
Trots den ekonomiska återhämtningen nådde arbetslösheten i unionen som helhet ca 10 procent i slutet av 1998. Dessutom var arbetslösheten mycket ojämnt fördelad. Samtidigt som de 25 minst drabbade regionernas nivå stabiliserades relativt sett - kring 3 till 4 procent - kan de 25 mest drabbade regionerna inte se att tendensen vänder, eftersom deras nivåer fortfarande ligger över 20 procent.
I sin årsrapport om strukturfonderna 1998 påpekar kommissionen med rätta att en hög regional arbetslöshet medför social utslagning, vilket leder till att arbetslösheten blir än mer motståndskraftig mot ekonomiska förbättringar. En lösning på denna situation kräver en integrerad strategi som kombinerar åtgärder för en förstärkt ekonomisk bas i regionerna samt åtgärder för ett förbättrat tillträde till arbetsmarknaden, särskilt genom vidareutbildning. För att stödja den nuvarande ekonomiska tillväxten förefaller det därför nödvändigt att man fortsätter att stärka strukturåtgärdernas effektivitet och effekter i fråga om nya arbetstillfällen, särskilt i de regioner som är mest drabbade av arbetslöshet.
Det arbete som har bedrivits inom ramen för programmet för utveckling av gemenskapens område stakar dessutom ut en väg för det europeiska territoriets organisation: från en traditionell centraliserad modell mot en mångcentrerad modell, vilket är det enda som kan främja en mer balanserad geografisk fördelning av aktiviteterna i Europa. Inom ramen för den nya programplaneringsperioden för strukturfonderna har kommissionen lovat att lägga tonvikt på förbättrade transportnät, särskilt i perifera och isolerade områden, och på att skapa hållbara och effektiva transportsystem som erbjuder en jämvikt mellan olika transportsätt.
Jag vill särskilt insistera på att denna samordning bör prioritera minskade strukturskillnader mellan unionens centrala delar och de perifera regionerna samt de yttersta randområdena, vilket klargörs i ett av de ändringsförslag som har antagits av mitt utskott.

Hedkvist Petersen
Herr talman! Herr kommissionär! Kolleger!
Full sysselsättning - det satte toppmötet i Lissabon upp som mål för EU:s arbete. Det är ett mycket stort steg framåt. Människor i arbete är en garanti för fred och frihet i Europa. Det måste dock gälla hela EU, även de områden som ligger långt från EU:s geografiska centrum. För att sysselsättningsmålet skall bli verklighet måste all politik i EU samverka, precis som utskottet säger i betänkandet.
Vi måste använda oss av regionalpolitiken i både stor och liten skala. Till den stora räknar vi i Sverige den allmänna välfärdspolitiken med social service, utbildning, forskning, infrastruktur och kultur i hela EU. Betydelsen av denna kan inte nog betonas. Till åtgärder i liten skala hör företagsstöd och strukturfonder, det vill säga mer riktade stöd till områden med mycket speciella villkor. Det kan till exempel gälla områden med industriomställningar, låg levnadsstandard, men också den typ av områden som finns i norra Sverige och Finland med låg befolkningstäthet, långa avstånd och kargt klimat. När det gäller dessa områden i Sverige har vi länge använt oss av nedsatta sociala avgifter för företag som stödform.
Detta ifrågasätts nu av kommissionen, vilket jag har svårt att förstå. Om de stora satsningarna på strukturfonderna som EU gör i dessa områden skall bli verkningsfulla, måste även de andra delarna av regionalpolitiken fungera. Strukturfonderna kan inte fungera isolerat. Den principen påpekar vi också i betänkandet. Jag skulle vilja höra kommissionsledamotens kommentar om denna princip om att politikområdena måste fungera tillsammans.
Strukturfonderna är alltså mycket viktiga och måste fungera bra. Den kritik gällande fonderna som jag har hört i min region är att det är krångligt att använda dem. Det måste vi på alla nivåer hjälpas åt att ändra på. Jag stöder alla tankar på decentralisering i förvaltningen, partnerskap samt att fonderna används utifrån regionernas behov. Det måste också finnas inbyggda utvärderingsmekanismer.
Till sist, herr talman, vill jag betona att hela EU måste få del av tillväxten i Europa. Jag håller med den person som sade följande: Varje plats där människor lever är världens centrum.

Musotto
Herr talman, ärade kolleger, herr kommissionär! Det betänkande som lagts fram av Maurizio Turco, som jag vill tacka för ett utmärkt arbete, anger tydligt att resultaten från strukturfondernas programplaneringsperiod 1994-1999, även utifrån de bedömningar som finns tillgängliga till och med 1998, på många sätt inte har levt upp till förväntningarna.
Detta gäller framför allt Italien. Det kan räcka att framhålla att många utbetalningar har utnyttjats alldeles för sent, även om det skett en viss förbättring mot slutet av programplaneringsperioden, en förbättring i rent matematiska termer, genom en överföring av avsättningar från mål 2 till mål 1. Det kan räcka att påpeka att när det gäller mål 4 har Italien under 1998 inte gjort några som helst ansträngningar och utbetalat knappt 3 procent av finansieringen. Det kan räcka att säga att kontroll- och bedömningsmekanismerna varit klart otillräckliga.
Orsakerna till denna dåliga förvaltning, vilket också påpekats av Europeiska unionens revisionsrätt, är i huvudsak tre: för det första bristen på program och en dålig samverkan mellan de olika åtgärder som finansieras och mellan de olika finansieringsinstrumenten, faktorer som inte har gjort det möjligt att skapa det avsedda mervärdet; för det andra frånvaron av en global vision som har lett till att man satsat på projekt som inte varit tillräckligt ambitiösa; för det tredje förseningar när det gällt att avsluta gamla projekt och program, till stor del beroende på avsaknaden av dokumentation över gjorda utbetalningar.
Om vi nu ser till den nya programplaneringsperioden 2000-2006 så kan jag inte låta bli att känna oro, trots den förenklade förvaltningen och nedskärningen av antalet mål och gemenskapsinitiativ, och jag förstår argumenten från många regionchefer när de ifrågasätter det bristande utnyttjandet av gemenskapsfonderna och den italienska regeringens ansvar. Ärade kolleger! Efter det att Europeiska kommissionen förra hösten tillbakavisade den karta som presenterades över mål 2-områden, med motiveringen att kriterierna för zonindelningen inte hängde samman, har den italienska regeringen flera år senare fortfarande inte presenterat ett fungerande och enhetligt förslag, och det kan inte sägas bero på bristande vilja från Europeiska kommissionens sida. Resultatet är verkligen inte lysande.
Vi kan inte längre förlora tid och än mindre avstå från tio tusen miljarder lire; den ekonomiska situationen i Italien tillåter det inte och inte heller kommer de italienska skattebetalarna att göra det.

Barnier
. (FR) Mina damer och herrar ledamöter! Jag skulle i min tur vilja säga att jag läste betänkandet av Turco med stort intresse samt gratulera honom till hans utförliga och kompetenta arbete. Jag skulle också vilja säga honom att detta betänkande är - utöver de konstateranden, kritik och förslag som riktas till den nye kommissionär för regionala frågor som jag är, ny sedan några månader tillbaka - något ytterst värdefullt för framtiden.
Jag skulle vilja ägna mitt anförande åt att svara var och en av er så precist som möjligt i de viktigaste frågorna, framför allt vad gäller genomförandet av budgeten för år 1998. Er föredragande, Turco, har uttryckt en relativ tillfredsställelse med det övergripande genomförandet av budgeten för år 1998, då 100 procent av årets tillgängliga bidrag gick till åtaganden och då 100 procent utbetalades.
Bortsett från detta konstaterande, som är ett resultat av min företrädare Wulf-Mathies och mina medarbetares arbete, som också var hennes medarbetare, tror jag - dvs. vid sidan av detta konstaterande - att det var bra att erinra om, jag kan alltså även tala om för er och bekräfta att i slutet av år 1999, som också var det sista året för programplaneringsperioden 1994-1999, hade 99 procent av åtagandebemyndigandena och 75 procent av betalningsbemyndigandena utnyttjats. Det är visserligen ännu otillräckliga resultat, men de markerar ändå ett framsteg i den riktning som ni önskar se.
Men det stämmer att situationen i fråga om gemenskapsinitiativen ser annorlunda ut, och det beror på de särskilda omständigheterna kring deras genomförande. Det finns en nydanande aspekt i de flesta av dessa program, ett nytt tillvägagångssätt som grundas på partnerskap och svårigheten att genomföra gränsöverskridande program, såväl av nationella som regionala myndigheter. Mina damer och herrar! Trots allt har en mycket klar förbättring kunnat konstateras under 1998, och denna förbättring har bekräftats under 1999, särskilt efter det att anslagen omfördelades mellan de olika initiativen, vilket var Europaparlamentets önskan. I slutet av 1999 hade 95 procent av periodens åtagandebemyndiganden och 57 av periodens betalningsbemyndiganden utnyttjats inom ramen för ett gemenskapsinitiativ.
När det gäller genomförandet, herr Esclopé - eftersom ni erinrade om att programmen genomförs i olika hög grad i de olika medlemsstaterna, tror jag inte att jag misstar mig när jag säger att en del av den förklaring ni söker ligger i att programmen och projekten nödvändigtvis skiljer sig åt mellan länder och regioner. Vi vet mycket väl att det är länderna och regionerna som föreslår projekt, som jag vill upprepa är mycket olika. Ert konstaterande vill jag således delvis förklara med skillnaderna mellan dessa program och projekt.
Om man slutligen jämför genomförda åtaganden med den budgetplan som fastställdes i Edinburgh, kan jag i likhet med er notera att de nästan stämmer överens. Samtidigt har jag, mina damer och herrar, självklart lyssnat till kritiken och anmärkningarna om att man kan bättre. Schroedter och Markov påpekade att det fortfarande finns skillnader som är oacceptabla. Jag vill ändå säga att det är möjligt att bevisa strukturfondernas effektivitet, eftersom skillnaderna mellan staterna har minskats. Samtidigt har ni rätt, och jag själv lämnas inte oberörd av detta konstaterande: skillnaderna mellan regioner - Sudre visade på ytterst tydliga och talande siffror - bevisar att det fortfarande brister i effektivitet och koncentration vad gäller tilldelningen av strukturfonder. Det finns fortfarande oberättigade och oacceptabla klyftor mellan regioner, mellan den minst bemedlade regiongruppen och den rikaste gruppen.
Jag vill dessutom säga att jag är ytterst uppmärksam på att denna sociala klyfta, som man har kallat den; denna ekonomiska klyfta mellan de rikaste och de minst bemedlade regionerna inte skall fördjupas ytterligare med en ny klyfta som hänger samman med den nya ekonomin - i det avseendet har jag för övrigt mycket oroväckande siffror - en klyfta som jag skulle kunna kalla den numeriska klyftan, vilket innebär att de medborgare som bor i de mest avlägsna områdena, som är minst bemedlade och minst gynnade skall få demokratiskt tillträde till den nya tekniken och de möjligheter som erbjuds med denna nya teknik.
Den andra punkten: uppföljning, utvärdering och kontroll. I er resolution, herr föredragande Turco, erkänner ni vikten av uppföljning, utvärdering och kontroll av hur medlen utnyttjas. När det gäller uppföljning och utvärdering har viktiga framsteg uppriktigt sagt noterats, och jag skulle vilja nämna tre av dem. För det första att man har utvecklat en harmoniserad metod. Vidare att man har genomfört halvtidsutvärderingar. De avslutades under 1998 och har på sina håll orsakat mycket betydande finansiella omdisponeringar inom programmen. För det tredje till sist har man gjort tematiska och övergripande utvärderingar, särskilt vad gäller frågor om små och medelstora företag, lika möjligheter och partnerskap. Denna utveckling börjar så smått ge resultat, vilket jag bl.a. kan konstatera i fråga om de nya programmen för perioden 2000-2006.
Det återstår framsteg att göra på det här området, men man måste konstatera att utvärderingskulturen i dag tycks ha fått ett större genomslag inom kommissionens alla avdelningar, och även hos alla dem som förvaltar programmen. Det kunde jag för övrigt notera i början av juni, då jag för första gången organiserade ett seminarium där medlemsstaterna och programförvaltarna - samtliga förvaltningsmyndigheter från alla regioner och alla länder - deltog. Jag hade dessutom bjudit in ordföranden i ert utskott, Hatzidakis, och Theato, budgetkontrollutskottets ordförande, att delta i seminariet. Detta seminarium visade uppriktigt sagt att utvärderingskulturen, en modern och nödvändig kultur, håller på att utvecklas.
När det gäller kontroll delar kommissionen till stor del er bedömning om komplexiteten i det nuvarande systemet för strukturfonderna. Men också här har det skett förbättringar sedan 1997, särskilt inom ramen för initiativet SEM 2000, och jag vill tacka Bradbourn för att han noterat dem. Upprättandet av regler om berättigande till samfinansiering omfattas nu av en tillämplig bestämmelse för den nya perioden. De normer som medlemsstaterna måste respektera i fråga om finansiell kontroll kommer även att bli föremål för en förordning. Riktlinjerna för hur korrektionerna av finansnetton skall tillämpas håller också på att omsättas i en tillämplig förordning för den nya perioden. I övrigt vill jag påminna om att den nya periodens förordning om fonderna - som Musotto för en stund sedan bedömde vara otillräcklig, jag noterade det - föreskriver att systemet för uppföljning av interventionerna skall förenklas.
När det gäller kontroll stadfäster de nya bestämmelserna också att medlemsstaten skall vara direkt ansvarig för kontrollerna av de program som genomförs på dess territorium. Kommissionen har å sin sida, som ni vet, mina damer och herrar, uppdraget att se till att dessa kontrollsystem är tillräckligt solida och tillförlitliga.
Allt detta är naturligtvis komplicerat. Jag har på senaste tiden t.o.m. hört uppmaningar om mindre av Brysselbyråkrati, om mindre komplikationer. Jag kommer att ägna mig åt klara och objektiva reflektioner om alla de medel som kan göra saker och ting mindre komplicerade, framför allt i samband med vår gemensamma diskussion om den nya regionalpolitiken 2006-2013. I väntan på det måste jag hålla mig till den allmänna förordningen, som ni är väl bekanta med sedan Berlin och som jag måste tillämpa. Tillsammans med mina avdelningar måste jag alltså hitta bästa möjliga syntes och jämvikt mellan å ena sidan den önskan som vissa av er framförde här för en stund sedan; dvs. ett större mått av decentralisering och ett större förtroende gentemot medlemsstaterna och regionerna, och å andra sidan ert krav på återhållsamhet, vilket också revisionsrätten kräver av mig, för att kunna stå till svars inför skattebetalarna.
Det jag kan säga i den här frågan, bl.a. till Hedkvist Petersen som talade med mig om detta häromdagen när jag befann mig i hennes region, är att jag kommer att sträva efter bästa möjliga syntes. Men försök förstå mig: jag står mittemellan er önskan om ett större mått av decentralisering och angelägenheten att redovisa korrekta räkenskaper för Europaparlamentet, allmänheten och revisionsrätten.
Er föredragande påpekar med rätta att kommissionen inte genomförde tillräckligt många kontroller på ort och ställe under 1998. Ja, herr Turco, trots att kommissionen fäster stor vikt vid en god finansiell förvaltning av programmen och en tillförlitlig kontroll, måste jag konstatera att de medel jag förfogar över inte har gjort det möjligt för oss att göra lika många kontroller som vi hade önskat.
Till sist vill jag peka på den pågående förhandlingen om ett ramavtal mellan våra två institutioner, vilket delvis är ett svar till Bradbourn. Detta ramavtal är dessutom nu definitivt slutfört vad gäller vidarebefordran av dokument till parlamentet, och med stöd av detta avtal kommer kommissionen att översända alla de dokument till parlamentet som ni önskar ta del av.
Flera av er, bl.a. Attwool och MacCormick, har hänvisat till additionalitetsprincipen. Jag vill klargöra att de nya bestämmelserna innebär en märkbar förbättring av möjligheterna att kontrollera additionaliteten. Additionaliteten kommer att verifieras inom två typer av program: mål 1-program, vilket var fallet även tidigare, men också mål 2- och mål 3-programmen sammantagna. Kontrollen kommer att utföras med hjälp av stickprover och kommer endast att beröra aktiva arbetsmarknadsåtgärder.
Detta nya system gör att vi kan ha en övergripande syn på tillämpningen av additionalitetsprincipen, även för mål 2, som - vilket ni känner till - skapade stora statistiska problem under den föregående perioden. Kommissionen föreslog också en koppling mellan kontrollen av additionaliteten och resultatreservens tilldelning, men denna koppling godtogs inte av lagstiftaren, vilket ni också känner till. Jag vill ändå peka på hur mån jag är om att kontrollera huruvida additionaliteten verkligen tillämpas, och jag vill också säga - vilket jag har sagt till flera medlemsstater - att kontrollen av denna princip, av verkligheten bakom denna princip, kommer att bli ett kriterium för mottagande och godkännande av nya program.
Ni ställde en fråga till mig om ert förslag till artikel 5. Mina damer och herrar ledamöter! Jag ber er uppriktigt att förstå att det inte är möjligt för mig att godkänna artikel 5, hur goda de bakomliggande avsikterna än är. Också här styrs jag av artikel 11 i förordningen om allmänna bestämmelser för strukturfonderna, och den tillåter inte, åtminstone inte förrän år 2006, att man decentraliserar eller delegerar kommissionens verkställande befogenheter till organ på en nivå under den nationella, eller som ni själva skriver: autonoma områden, regioner och delstater. Jag är tvingad att respektera förordningen om strukturfonderna, åtminstone såsom den ser ut fram till år 2006.
Partnerskap är en princip som kommissionen vill göra så fullständig som möjligt. Redan år 1998 konstaterades framsteg, särskilt till följd av att regionala sysselsättningspakter inrättades år 1997, vilka mobiliserar regionala och lokala parter såväl som parterna på arbetsmarknaden. Men kommissionen går mycket längre i den nya ramförordningen för perioden 2000-2006. I dag omfattar partnerskapet nya aktörer, som hittills inte på allvar eller mycket sällan har varit inblandade, vilket jag vill att de skall vara. Det handlar om ekonomiska aktörer och arbetsmarknadens parter, föreningar samt vissa icke-statliga organisationer, framför allt på områdena för miljö och lika möjligheter. Enligt de nya bestämmelserna skall partnerskapet dessutom utsträckas till programperiodens alla stadier, alltifrån medlemsstaternas utformning av förslag till utvärderingen av programmen.
Den fjärde punkten: komplementariteten med gemenskapens övriga politikområden. Flesch, ni själv Turco, Schroedter och Mastorakis insisterade på den punkten. Jag vill påpeka att parlamentet, som reflekterar över kommissionens insatser för att stärka effekterna av samverkan mellan strukturpolitiken och gemenskapens politik på övriga områden, skall veta att det också är något som jag och mina avdelningar är angelägna om. Det är mot bakgrund av detta som man bör se på det faktum att årsrapporten för år 1998 innefattar ett övergripande område, åtgärder till förmån för lokal utveckling, och i rapporten för år 1999 kan jag meddela er att det handlar om åtgärder till förmån för lika möjligheter mellan kvinnor och män.
På senaste tiden har det gjorts många insatser för att förbättra strukturfondernas samstämmighet med gemenskapens övriga politikområden, och särskilt - fru Flesch - med de statliga stöden. På det området antog kommissionen 1998 ett meddelande som närmar kartan över regionala statsstöd med kartan över de regioner som är berättigade till strukturstöd. I den här frågan har jag också en mycket konstruktiv och mycket regelbunden dialog tillsammans med min kollega Mario Monti, som ansvarar för frågor om statsstöd.
Detta gäller också miljön, inom ramen för de nya programmen 2000­2006. Låt oss också här vara klara och tydliga: det handlar inte om att göra strukturfonderna till instrument för andra politikområden. Strukturfonderna är avsedda för en särskild politik: nämligen sammanhållningen; att minska skillnaderna mellan regioner och länder.
Målet med fonderna är att stödja utvecklingen i de svagaste regionerna i syfte att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen i unionen, och ni har framhållit att framstegen är otillräckliga på detta område. Det handlar helt enkelt om att försäkra sig om - och det är inte försumbart - att de strukturella interventionerna tar tillräckligt stor hänsyn till gemenskapens sektoriella politik, men man skall i gengäld också se till att unionens övriga sektoriella politikområden införlivar eller gynnar sammanhållningsdimensionen.
Jag tänker särskilt på - för att svara Sanchez García och Theonas - de yttersta randområdena. Ni vet, mina damer och herrar ledamöter, att jag inom kommissionen även i fortsättningen personligen kommer att måna om de yttersta randområdenas framtid och utveckling. Beviset för det fick ni då kommissionens rapport om dessa regioner offentliggjordes, en rapport som jag hade ägnat en särskild omsorg. Detta säger jag också som ett gensvar på Sudres anföranden i denna fråga.
Det jag framhåller i fråga om de yttersta randområdena och kravet på en bra sammanhållning samt en bra samstämmighet mellan de olika politikområdena gäller också de mest missgynnade regionerna, vare sig det rör sig om tätortsregioner, som blir alltfler, eller ö- och kustregioner, för att svara Ripoll som ställde en fråga till mig i det ämnet.
För att avsluta, och genom att tacka för er uppmärksamhet, skulle jag vilja säga ett par ord om årsrapporten och dess roll, såsom jag ser på den. Mina damer och herrar! Det hör till sakernas ordning att parlamentet är krävande i förhållande till kommissionen vad gäller genomförandet av strukturfonderna och deras effekter, och ni har lagt fram nya krav. Jag ger mitt samtycke till Stockmann beträffande hans fråga om att till kommande rapporter inkludera en punkt eller ett specifikt kapitel, för att särskilt svara på parlamentets synpunkter på eller kritik av kommissionen.
Resolutionsförslaget återspeglar denna vilja, detta krav, eftersom man här begär att kommissionen ständigt skall ge mer information i årsrapporten. Samtidigt har vi sedan några år tillbaka valt att ge årsrapporten en mer koncis form, vilket för övrigt var en formell begäran från Europaparlamentet på den tiden. Det är faktiskt viktigt att detta dokument skall kunna läsas av medborgarna - och så är ännu inte fallet helt och hållet, om jag har förstått Turco rätt - och inte endast av förtroendevalda eller specialister. Inom mitt ansvarsområde är jag mycket mån om ansträngningarna för läsbarhet, närhet och förklaringar från kommissionens sida.
Vi kommer därmed att fullfölja våra insatser för läsbarhet och för den här typen av förklaringsarbete, och samtidigt vara så noggranna som möjligt för att uppfylla era krav. Läsbarhet och noggrannhet - dessa är således de två huvudlinjer som jag har för avsikt att koncentrera mina insatser på, för att kunna lägga fram en årsrapport av hög kvalitet.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär Barnier!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum idag kl. 17.30.

DEBATT OM AKTUELLA OCH BRÅDSKANDE FRÅGOR
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är den aktuella och brådskande debatten om frågor av större vikt.

Grundläggande rättigheter i Serbien och Kosovo
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
B5-0568/2000 av Dupuis m. fl. för Tekniska gruppen för oberoende ledamöter;
B5-0569/2000 av Pack och Posselt för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater;
B5-0572/2000 av Lagendijk m.fl. för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen;
B5-0574/2000 av Haarder och Malström Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp;
B5-0577/2000 av Brie med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster;
B5-0579/2000 av Wiersma och Swoboda Europeiska socialdemokratiska partiets grupp
om de grundläggande fri- och rättigheterna i Serbien och i Kosovo.

Swoboda
Herr talman, i vissa språkversioner står Wiersma som förslagställare för PSE-gruppen och en viss Sumberg, som i vart fall inte hör till vår grupp. Jag har i vart fall inte låtit omdöpa mig. Jag heter nu som förr Swoboda och är också stolt över detta typiskt tyska namn. Får jag be om att detta rättas på de felaktiga ställena. Tack.

Pack
Herr talman! Kära kolleger! Vi har just haft tillfälle att samtala med unga jurister från Serbien, vilka på ett imponerande sätt berättat om den hopplösa situationen i deras land. Därför återkommer jag gärna till dagens ämne, nämligen den totala avsaknaden av tryckfrihet och möjligheterna att få tag på information. Befolkningen informeras liksom genom Milosevics och dennes gemål Markovics glasögon. Alla personer som ser sakerna så som de är anses vara förrädare mot det serbiska folket och hantlangare åt Nato. En av de unga serbiska kvinnorna berättade för mig att det är oerhört svårt för henne att förklara detta för sin mormor, varför hon är emot Milosevic, för denna mormoder har bara den information och de erfarenheter som hon har haft. Därför kan hon inte förstå varför denna unga kvinna engagerar sig i organisationen Otpor.
De oberoende demokratiska medierna i Serbien måste få stöd från oss, för att de skall kunna leverera så korrekt information som möjligt, vilket möjligtvis kan leda till att demokratin i Serbien återigen kan blomstra. Jag vill dock även peka på att vi självfallet förväntar oss av den så kallade oppositionspressen - dvs. av den som fortfarande existerar - att den skarpt kritiserar förekommande oegentligheter i den politiska ledningen, t.ex. i Belgrad, den stad som regeras av SPO, och även ger berättigad kritik av Milosevic. Så länge den inte gör det och den ser med bara ett öga, så är den inget oberoende medium. Jag vill göra kollegerna uppmärksamma på följande: Om vi redan nu får höra antydningar om att Draskovic återigen är på väg att bli god vän till Milosevic, måste vi noga ge akt på vem vi egentligen ger vår hjälp.
Den egentliga motståndsgruppen i Serbien - den ur studentrörelsen framsprungna motståndsgruppen Otpor- tillåts i dagsläget ej av Milosevic att registrera sig som organisation. Det lär dock ej hindra den att i god vilja organisera demonstrationer och manifestationer på gatorna i Belgrad och på andra platser i Serbien. Vår delegation kommer i helgen att bege sig till Montenegro, och där kommer vi på söndag att samtala med företrädare för Otpor och oppositionsföreträdare. Naturligtvis kommer vi vid detta tillfälle att undersöka alla möjligheter för hur vi skall kunna stödja dem.
Ett annat faktum som kan föras tillbaka till den serbiska universitetslagen utfärdad i oktober 1998 har också bidragit till ofriheten i landet: åtskilliga professorer har sedan dess avsatts från sina befattningar. De är belagda med föreläsningsförbud och har blivit avsatta från sina ämbeten, enligt uppgift på grund av bristande kvalifikationer. Vad man skall säga om detta kan jag säga er: En av dessa enligt uppgift okvalificerade professorer är för närvarande professor vid universiteten i Saarbrücken och Berlin. Jag kan inte föreställa mig att dessa universitet skulle anställa okvalificerade professorer från Serbien. Förklaringen är förstås att de inte passade in i Milosevics doktrin.
Som ett svar på detta måste man säga - det vi inte kan uppleva här, det får man bara reda på när man kan tala med människorna på platsen - att den extremistiske nationalistiske politikern Selesj för närvarande är professor vid universitetet vid juridiska fakulteten! Ni kan föreställa er vad man menar med kvalitet där.
Dagens diskussion handlar naturligtvis framför allt om förhållandena i de serbiska fängelserna. I de serbiska fängelserna sitter över 2000 kosovoalbaner, flertalet har suttit där sedan våren 1999, alltså före Natos angrepp. Situationen i dessa fängelser är obeskrivlig. Människorna får ingen juridisk rådgivning. När de sedan kommer inför rätta missaktas rätten under processen. Jag påminner om Flora Brovina, läkaren, som inte hade gjort något annat än att följa sitt läkaretik och hjälpte människor oberoende av deras nationalitet. Hon dömdes i Serbien till 14 års fängelse i Nis. Villkoren i fängelserna motsvarar alls inte någon konvention. De strider mot Genèvekonventionen. Det förekommer grym tortyr och trakasserier, och världen tittar på.
För 14 dagar sedan var vi ett sällskap på tolv kolleger som besökte Kosovo. Kosovoalbanerna gav oss där dessa 75 000 underskrifter. Vi har tagit med dem för att visa hur oerhört och eländigt de personers öde är, som nu sedan minst ett och ett halvt år försöker få reda på var de har sina släktingar - sina fäder, bröder eller till och med barn. Jag tycker inte att vi bara kan lägga dessa 75 000 underskrifter till handlingarna. Vi måste försöka att åtminstone hjälpa dessa människor, så att de får vetskap om var dessa försvunna personer är, i vilka fängelser de sitter eller var de mött sin död.
Ja, så ser det ut i Serbien. I Kosovo, som vi också besökte, är situationen visserligen annorlunda, men problemen är likartade. Vi inställde oss i förra året i Kosovo för att vi ville hjälpa kosovoalbanerna att komma till sin rätt, dessa kosovo-albaner vilka under tio års tid lidit under en apartheidregim. Nu vill vi åstadkomma en fredlig samexistens i Kosovo mellan majoritetsbefolkningen av albaner och minoriteterna, som också har rätt att leva där. Det är serber, asjkaler och romer. Jag anser att vi måste ställa in oss på att det går att leva tillsammans där.
Just under de senaste dagarna när vi var där, och även nu, har det förekommit vissa intermezzon. Flera serber har mördats under de senaste dagarna. Ingen kan säga vem som begått dessa dåd. Men någon bär ansvaret för att det varje dag dödas en eller flera serber på olika ställen. Vi hyser avsky för dessa gärningar, vi uttryckte vår avsky på platsen och har här flera gånger fördömt dem. Vi uppmanar alla att ta sitt ansvar - framför allt gäller det nu albanerna i Kosovo - och se till att deras landsmän kontrollerar sig och förhindrar var och en som försöker bete sig på detta sätt mot minoriteterna.
Vi hjälpte inte albanerna i Kosovo för att de skulle göra livet till ett helvete för minoriteterna där. Man måste också säga att eftersom vi inte vet vilka gärningsmännen är, så är det inte helt uteslutet att några av dessa gärningsmän skickats in från Serbien för att man inte vill att det skall bli fred i Kosovo.
Alla vi i Europeiska unionen, men även UNMIK, måste nu handla raskt där nere. UNMIK måste sörja för att det finns en rättslig ram som möjliggör gripande, fängslande och bestraffning av gärningsmän. I Kosovo finns emellertid också problemet med saknade serber, som vi alla känner till. Vi vädjar till kosovoalbanerna att tala ut och informera Röda korset om de vet något om dessa serbers och andra nationaliteters öde, så att ovissheten kan få sitt slut.
De få serber i Kosovo som vill delta i förvaltningen där får naturligtvis också problem. De betraktas av vissa av sina egna landsmän som förrädare. Då det ligger till på detta sätt måste vi hjälpa dessa välvilliga serber att kunna visa upp goda resultat, så att samarbetet då uppenbarligen kan visa sig ha blivit lönsamt även för serberna. Vi måste försöka sätta in ett starkare polisiärt skydd. Därför uppmanar jag samtliga medlemsländer att sända ett så stort antal poliser som möjligt till Kosovo, så att skyddet för minoriteterna kan garanteras.
(Applåder)

Schroedter
Herr talman! De fria medierna är en del av demokratins hjärta. Har oppositionen inga möjligheter att yttra sina åsikter, om samhällsdebatten inte längre kan ske i offentligheten, så är diktaturen där. Hur bittert det kan vara vet jag av egen erfarenhet. Jag vet även hur svårt det är för oppositionen att komma ut ur denna situation och att inte förtvivla, inte resignera. Det omformande av samhället som vi förväntar oss av oppositionen på platsen kan så gott som inte ske under dessa villkor. Det måste stå klart för oss. Det kan så gott som inte ske, för att människorna står med ena benet i fängelset så fort de gör något för demokratin.
Och det är mycket, mycket svårt att ingripa utifrån, eftersom den mänskliga rättigheten till fri åsiktsyttring helt enkelt förklaras vara olaglig. Och därför - och här vänder jag mig speciellt till kommissionen - behövs all vår fantasi, flexibilitet och kreativitet för att vi skall kunna utveckla instrument med vilka vi i denna situation trots allt kan understödja oppositionen. Det är inte omöjligt att i denna situation omforma samhället, vilket tiden för elva år sedan visade.
Det är på detta vi måste inrikta oss. Det går inte alltid att dra fram byråkratiska hinder. Vad den europeiska uppsättningen instrument tillåter måste prövas i verkligheten. För det tillåter faktiskt mer än vad som hittills har blivit klart. Det är likaså viktigt att göra dessa markeringar, eftersom oppositionen eljest känner sig stå helt ensam och förlorar all sin kraft. Då skulle allt bli långt mycket svårare och ta betydligt längre tid.
Pack klargjorde att situationen i fängelserna är fruktansvärd och att varje dag för internerna är en dag för mycket. Därför begär jag att kommissionen i alla samtal med företrädare för den serbiska regeringen och ambassaden tar varje tillfälle som ges i akt för att visa upp listan över fängslade och begära information om dessa. Det handlar om människor, och det är en tjänst för mänskligheten att trycka på för att dessa människor skall få uppleva en frihetens dag, en dag då de kan få vara med sina familjer igen.
Jag vill också vädja till kommissionen om att den ger indirekt finansiellt stöd till de organisationer som försöker att göra upp listor, organisera besök på fängelserna och ta hand om familjerna. Det är av enormt stor vikt att vi gör dem denna mänskliga tjänst. Och det skulle också innebära en förstärkning av de demokratiska krafterna i Serbien.
Beträffande Kosovo: Kosovo är efter över ett års tid ännu inte i det tillstånd som vi gärna skulle se. För mig är den största besvikelsen att hatet är så stort att det för serber, romer och andra minoriteter ej är möjligt att leva i fred i detta Kosovo, trots att det är ett internationellt protektorat. Det är skamligt att vi inte lyckas med att skapa tolerans eller i vart fall möjligheter till samexistens i detta område. Därför är det helt nödvändigt att vi kan ge minoriteterna skydd och ge dem reella livs- och arbetsmöjligheter där. Detta är viktigt för mig också av den anledningen att allt det som hände för ett år sedan annars förlorar sin trovärdighet. Vi måste därför absolut företa större ansträngningar, och det även i offentligheten, så att vi kan klargöra att vi inte accepterar att människor, som tillhör en annan ras, fördrivs ut ur Kosovo. Serberna, romerna och andra minoriteter har en rätt att leva där!

Dupuis
Herr talman, kära kolleger! Denna resolution angriper uttryckligen ett antal konkreta problem. Jag skall inte upprepa dem; vår ordförande, Doris Pack, har förklarat dem bättre än vad vi hade kunnat göra. Jag vill endast betona frågan om de kosovoalbanska fångarna, vilket Schroedter också gjorde. Det är ett grundläggande problem och vi måste framhärda med våra insatser, även om vi vet att vi inte har särskilt många vapen för att påverka regimen i Belgrad.
Givetvis är det också fråga om alla former av förtryck i Serbien. Men för första gången skall jag medge att jag när en viss optimism vad gäller utvecklingen av regimen i Belgrad och möjligheten att snart få se den störtad. Jag tänker framför allt på studentrörelsen, den mer eller mindre underjordiska rörelsen Otpor, och apropå den anser jag att den intensitet med vilken Milosevics hejdukar söker stävja och förfölja rörelsen är ett gott tecken på dess styrka.
Samtidigt anser jag, kära kolleger, att det är dags för Europaparlamentet och även kommissionen och rådet att inleda en debatt - och jag vet att ordföranden i vår delegation inte delar denna uppfattning helt och hållet - om Kosovos framtida ställning, om Bosniens framtida ställning, och därmed även direkt Serbiens ställning. Den osäkerhet som i dag kringgärdar Kosovos slutliga ställning är en källa till instabilitet, en källa till uppmuntran för extremister på alla kanter och en källa till brist på utveckling, eftersom situationen självfallet inte gynnar utländska investeringar.
Det finns en annan omständighet som bör fånga vår uppmärksamhet: det faktum att det i ett land med färre än två miljoner invånare bor fler än 50 000 västerlänningar, med en levnadsnivå som är 10 gånger, 15 gånger, 20 gånger högre än kosovoalbanernas, kommer oundvikligen att skapa många problem i termer av diskriminering och orättvisor, och det kommer oundvikligen att ge upphov till bieffekter - för övrigt inte alltid bieffekter - som är mycket betydande och ofta mycket känsliga, ja t.o.m. uteslutande negativa. När jag säger detta ifrågasätter jag inte KFOR:s roll, Förenta nationernas roll, i Kosovo, men vi kan inte tänka och föreställa oss en "ockupation" av Kosovo under många år utan att löpa stora risker.
Det krävs således att vi utan tabun tar itu med frågan om den slutliga ställningen för det som var f.d. Jugoslavien. Sex år efter det att Daytonavtalen undertecknades, det var 1995, och med ett Bosnien som fortfarande inte är ett land där saker och ting fungerar väl, med ett Bosnien delat i två, ja t.o.m. tre enheter, är det brådskande att strukturera alla dessa problem och att kommissionen och rådet föreslår oss medel för att ta oss ur de situationer som var tänkta som övergångssituationer. De måste föreslå oss utvägar för att upprätta ett läge som gör det möjligt att tänka sig en integration av de här länderna i Europeiska unionen.
Jag tänker särskilt på att man inte kan kringgå idén om en federation mellan Kosovo och Albanien och att man inte heller kan undvika att vissa delar av Bosnien och Serbien införlivas med varandra. Detta är resultatet av en politik som vi absolut inte har önskat oss, vi radikaler, men det var världssamfundets önskan, och vi kan inte längre blunda för det.

Haarder
Herr talman! För ett år sedan beskrev Natos nuvarande generalsekreterare George Robertson uppdraget i Kosovo klart och tydligt med orden: "Målet är att få ut serberna, få in Nato och hem albanerna". Det lyckades. Det är en seger för de mänskliga rättigheterna och rättvisan. Jag var där innan krigen började, på den tiden då serberna redan hade fördrivit 200 000 - 300 000 personer, härjat och bränt och förstört lämnat stora landområden öde. Sedan var jag där igen för ett par veckor sedan och jag kan vittna om den enorma förändring till det bättre som har skett tack vare Natos ingripande. Jag kan också vittna om de otroliga kompetenta insatser som görs av KFOR, av FN-missionen UNMIK och UNMIK:s polis. Jag kan tyvärr också vittna om det som debatten här framför allt borde handla om, nämligen att det numera är serberna som blir förföljda med stenkast, trakasserier, husbränder och försök till fördrivning. Nu är det serberna som är i behov av vår uppmärksamhet. Polisen gör allt som står i deras makt, men så många poliser som utlovades har inte kommit. Särskilt EU-länderna har svikit på den punkten, endast en femtedel av polisstyrkan kommer från EU-länderna. Bland annat därför har den tidigare befrielseorganisationen UCK det alldeles för enkelt med antiserbiska och kriminella aktiviteter som omfattar mord, brand och försök till fördrivning. Så det som nu behövs kan uttryckas lika kort och koncist som för ett år sedan: Målet är att få ut UCK, få in polisen och hem serberna till de platser i Kosovo där de har bott hela tiden. UCK måste avväpnas och fråntas sin monopolställning i den kommande valstriden och måste även fråntas de särskilda rättigheter som de uppenbarligen har fått när det gäller rekryteringen till den nya poliskåren. UCK:s kriminalitet måste stoppas. EU-länderna måste skicka fler poliser och domare. Serberna måste hjälpas hem. Man måste också försöka hjälpa grupper med serber i själva Serbien, å andra sidan måste det stå klart att valet som planerades äga rum i oktober måste gå av stapeln oberoende av om Kosovoserberna bojkottar det, för det som behövs är i synnerhet albaner med ansvar. För närvarande har alla albaner förvandlats till klienter och kan ge alla andra skulden för terror och gatustrider och så vidare. Det vi behöver är att en majoritet av albanerna görs ansvariga.

Morgantini
Herr talman! Ett år efter det att Natos bombningar av Jugoslavien upphörde är situationen instabil och läget blir allt mer oroväckande för oppositionen i Serbien. De dagliga nyhetsrapporterna vittnar om att den jugoslaviska regeringen valt förtryckets väg. Oppositionen slås ner och skräms på ett sätt som är högst traditionellt när det gäller regimer som känner sig hotade: tidningar och radion stängs, utrustning beslagtas, hotfulla utredningar av icke-statliga organisationer och grupper, urskillningslösa arresteringar och processer med domar utan bevis, som i fallet Flora Brovina. Många män, kvinnor och studenter som idag lider under förtrycket är samma personer som de senaste åren modigt höjde sina röster för fred, frihet och respekt för mänskliga rättigheter och som i realiteten har övergivits även av Europa.
Men lika oroande är situationen i Kosovo, där de förtryckta har blivit förtryckare: det säger Kofi Annan, Solana, Kouchner. Under ett år har 240 000 serber, romer, goraler och judar flytt terrorn i Kosovo. Och de som stannat kvar hotas kontinuerligt och dödas i många fall. Den senaste rapporten från UNHCR/OSSE säger tydligt att det inte finns tillgång till utbildning, sjukvård och offentlig service och att det inte finns rörelsefrihet för minoriteterna i Kosovo. Men inte bara minoriteterna, utan också kosovoalbaner som demonstrerar mot vendettorna eller för demokratiska friheter i Kosovo hotas och är rädda för att bli dödade.
Ledare som Rugova vet en del om detta, men det gör framför allt de kvinnor som under de gångna åren tillsammans med serbiska, bosniska och europeiska kvinnor - "Kvinnorna i svart", mot kriget - har velat och kunnat bibehålla relationer och bygga fredliga broar. Vissa har tvingats lämna Kosovo, andra har tvingats till tystnad. Och i dag riskerar "Kvinnor i svart" att få sitt center i Serbien stängt.
Jag anser att Europa, och framför allt de nitton länder som ingår i Nato, självkritiskt måste granska och omvärdera den egna politiken. De brott och de illegala handlingar som begicks av Nato mot civila är i dag erkända av alla. Med motiveringen att man skall försvara de mänskliga rättigheterna får man inte kränka internationella regler, framför allt inte Genèvekonventionen.
Här talar vi om grundläggande friheter: därför måste embargot upphävas; vi kan inte slå mot civilbefolkningen på detta vis, det begär den demokratiska serbiska oppositionen som Milosevic fortfarande i dag håller i ett järngrepp. Kanske är det vi som måste hjälpa dem i Serbien och Kosovo. Vi är skyldiga oss själva detta, men framför allt är det en skuld vi har till ett underbart barn från Kosovo, Felt, som en dag efter kriget, medan vi åt en glass i Pristina, sade: "I och med det här kriget har vi alla blivit elakare".

Wiersma
Herr talman! I både Serbien och Kosovo är situationen allvarlig. Men i dag vill jag tala om tillståndet i Serbien, och jag vill gärna ansluta mig till det som har sagts av Pack, ordföranden för vår delegation för området i fråga. Med tilltagande frustration tvingas vi konstatera att situationen i Serbien försämras för varje dag som går. Milosevic håller på att skapa diktatoriska förhållanden och ett land styrt av säkerhetstrupper, statliga medier och statsterror. Han vågar inte konfronteras med oppositionen på demokratisk väg. Varje dag konfronteras vi med exempel på förtrycket. De oberoende medierna bombas sönder och samman. Vi ser en mycket negativ utveckling. Politiker hotas. Det råder en mordisk stämning. Attentaten avlöser varandra.
Studentorganisationen Otpor, oppositionens hopp, attackeras hårt. Nyligen stämplade CCL dess medlemmar som terrorister. Det förbereds även åtgärder riktade mot universiteten för att tvinga studenterna att hålla sig lugna. Det håller sålunda på att uppstå en situation där demokratin liknar en fars och där regimen försöker att hålla sig på benen med hjälp av totalitär manipulation.
Vi står vid sidan om och kan inte göra mycket för att stödja de demokratiska krafterna. Vårt direkta inflytande över situationen är alltför begränsat i själva Serbien. Ändå är det viktigt att vi i dag än en gång ger uttryck för vår indignation. Vi måste förbli engagerade, och det är även bra att vi här i dag såsom parlament tillkännager vår breda överenskommelse beträffande situationen i Serbien och tillvägagångssättet för att lösa denna.
Oppositionen i Serbien behöver oss. Man har avsatt mycket pengar för Serbien inom ramen för stabilitetspakten. Innan dessa kan användas måste det till en omvälvning i Belgrad, men en sådan kan inte komma till stånd förrän oppositionen kan uttrycka sig. Vi ber kommissionen att göra sitt yttersta och att använda ett stort mått av kreativitet, såsom Schroedter nyss sade, för att hjälpa de serbiska städer där oppositionen finns. Men därutöver måste det även finnas möjlighet att stödja de oberoende medierna. Är kommissionen beredd att hjälpa till med inrättandet av radio- och TV-anordningar för att kunna nå Serbiens befolkning med sändningar utifrån? Enligt min uppfattning är detta förslag värt ett seriöst försök.

Posselt
Herr talman! Det har här sagts att de fria medierna i Serbien undertrycks brutalt och massivt; det är sant att under maj-plenumet här i Strasbourg stängdes Belgradsändaren B92, och sedan dess har den ena undertryckande åtgärden mot oberoende medier och mot studentrörelsen Otpor avlöst den andra, och Otpors ledande personligheter har förföljts, utestängts från universitetet och fängslats helt rättsvidrigt. Vi kräver deras frisläppande och vi kräver fria medier, men vi måste naturligtvis också göra något praktiskt. Jag välkomnar på denna punkt att kollegan Wiersma tagit upp en sak som jag också tagit upp i resolutionen, nämligen att vi måste understödja fria sändare runt omkring Serbien, liksom vi understöder de få oberoende medier som ännu existerar i själva Serbien.
Jag kommer från München, och där var under årtionden sändaren "Fritt Europa" och Radio Liberty baserade, vilka för länderna i Central- och Östeuropa blev en frihetens röst. President Havel sade efter vändningen att dessa sändare, som i dag ju är baserade i Prag, haft en avgörande betydelse för att frihet och rättsstatlighet kunnat införas där. Det var amerikanerna som gjorde detta: En sändare "Fritt Europa" skapades på den tiden av amerikanerna. Vi i Europeiska unionen har i dag chansen att göra samma sak för åtminstone en liten del av Europa som amerikanerna gjorde för Central- och Östeuropa; det var att skapa frihetssändare i Ungern, Rumänien, Montenegro och Albanien, sändare som kan utgöra en oavhängig röst som kan hjälpa det serbiska folket att orientera sig. Vi måste en gång för alla klart utsäga: Vår kritik riktar sig aldrig mot det serbiska folket, utan enbart mot makthavarna, som missbrukar det serbiska folkets namn för sina brottsliga syften. Vi måste skilja mellan folket och regimen, och vi måste stödja folket och ge det information och en oberoende röst.
Här finns stora möjligheter. Samtidigt måste vi se att frågan om minoritetsskydd också gäller Serbien. Inte bara minoriteterna i Vojvodina har glömts bort många gånger om, utan dessutom finns det redan en ström av flyktingar och fördrivna från den av albaner bebodda randregionen i Serbien, som strömmar in i Kosovo. De fördrivna albanerna ur Serbiens kärnland blir knappast omnämnda i våra medier, och de innebär en väsentlig belastning av situationen i regionen.
Självklart engagerar vi oss också för alla medier och minoriteter i själva Kosovo; Pack pekade i samband med detta att det förhållandet också förekommer att det inte bara råder spänningar mellan albaner och serber i Kosovo, utan att serber också förföljer serber eftersom de som påstådda förrädare är beredda att medverka i uppbyggnadsprocessen i Kosovo och i försoningen mellan de olika folken i Kosovo.
Frågan om de fängslade betyder mycket, och här vill jag anknyta till det som Olivier Dupuis har sagt: Det finns ett stort antal tvångsförflyttade och tillfångatagna i Serbien, vars öde vi inte vet någonting om. Jag kan nämna Ukshin Hoti, för vars frisläppande vi har kämpat upprepade gånger här i parlamentet; vi känner inte till om han lever och om han befinner sig i fångenskap någonstans, vi kräver att han släpps fri. Hans familj hoppas att han lever, och vi måste i fortsättningen ta upp denne berömde medborgarrättskämpes öde, som under en tid faktiskt var utrikesminister i den demokratiska regeringen i Kosovo.
I samband med detta vill jag tydligt säga: Det är av största vikt att vi inte bara höjer pekfingret mot andra, utan att vi verkligen också uppfyller våra förpliktelser. Naturligtvis finns det kriminalitet, hat och konflikter i denna region, men om vi inte ens kan sända iväg två tredjedelar av de av oss utlovade poliserna till regionen, om ett helt skift, och dessutom nattskiftet, då faller ifrån, eftersom vi inte uppfyller våra förpliktelser, då får vi inte bara höja pekfingret mot andra utan måste då äntligen se till att bygga upp förvaltningen och polismakten i regionen. Utan en fungerande polismakt och åtminstone fragment av en rättsstat kan det inte bli någon fred mellan människorna och de olika folkgrupperna.
Till detta kan läggas vad Olivier Dupuis tydligt berörde. Det må finnas flera olika åsikter om vägen och målet, men i fråga om substansen i det hela torde vi vara eniga. Vi kan inte längre smyga omkring i frågan om framtiden för Kosovo!

Swoboda
Herr talman, vi står handfallna inför ständigt nya dåd från Milosevic-regimen, dåd riktade mot den egna befolkningen. Ingen går i dag säker för angrepp, vare sig han tillhör majoriteten eller någon minoritet i Jugoslavien. Därför anser jag att det är viktigt att alltid behålla samtalet med oppositionen och försöka åstadkomma en ändring i de politiska förhållandena. Jag tycker det är helt riktigt att kommissionen är villig att ställa relativt stora resurser - med hänsyn till behovet torde dessa resurser komma till stor användning - till förfogande för det fall att förändringar skulle ske.
Jag hoppas att kommissionen och parlamentet kan förhålla sig kompromisslöst gentemot rådet, som intar en något mjukare hållning. Jag anser också att man redan i dag bör ta pengar i anspråk för ökad informationsverksamhet, med syftet att tillhandahålla objektivare information angående de faktiska förhållandena på Balkan.
I Kosovo ser situationen i dag annorlunda ut. Om det tidigare var majoriteten som var extremt hotad så är det i dag minoriteterna som lever under svåra villkor. Bådadera är förvisso oacceptabelt. Vi ställer oss odelat bakom alla människors rättigheter, i denna såväl som i andra regioner, för att de skall kunna leva i frihet och åtnjuta rörelsefrihet.
Under dessa förutsättningar är jag i vart fall skeptisk, vad gäller valen och valresultatet. Åtminstone måste man ta det för vad det är i verkligheten, nämligen ett av albanerna i val fattat beslut; och albanerna utgör den övervägande delen av befolkningen - och kan dessutom röra sig fritt i landet, vilket inte är fallet med de i Kosovo boende serberna, lika litet som fallet är med de serber som flytt från Kosovo och numer lever i Jugoslavien.
Något som dock är av avgörande betydelse - och här ber jag kommissionen och rådet att handlingskraftigt agera - är förstärkta polisstyrkor och ett bättre fungerande domstolsväsen. Vi är ansvariga för att det råder rättssäkerhet i Kosovo, och det lika för alla människor där.

Theonas
Herr talman! Med anledning av att det är ett år sedan Natos luftangrepp mot Jugoslavien upphörde, har den offentliga kritiken under den senaste tiden ökat mot det ansvar som vilar på det internationella samfundet, som intervenerade i Kosovo, och mot den tragiska situation som har framkallats i regionen.
FN:s generalsekreterare påpekar i sin årsrapport att vi ett år efter KFOR-truppernas utplacering bevittnar en stegrande organiserad och iscensatt kampanj mot serberna och de andra folkgrupperna i Kosovo, vilken undergräver förtroendet i framtiden och förvandlar Kosovo till ett paradis för vedergällning och kriminalitet. FN:s överkommissarie och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) riktar kritik mot att de minoriteter som lever i Kosovo, framför allt serber och zigenare, ännu ett år efter KFOR-styrkornas ankomst till regionen står utan skydd. Även Amnesty International, som hela tiden under Natos kriminella bombningar i regionen bara hade Milosevic verkliga eller påstådda brott för ögonen, konstaterar nu att Nato begick krigsförbrytelser i Kosovo och framkallade massmord på obeväpnade.
Endast Europaparlamentet visar sig, herr talman, även med dagens resolution, vara oförmöget att dra någon som helst slutsats av den tragiska situationen, som, i strid mot de grundläggande principerna i den internationella rätten, har skapats i regionen, till följd av Natostyrkornas militära angrepp på ett självständigt land som är medlem i FN. Det tycks som om den "häxjakt" som de främsta politiska krafterna i Europeiska unionen ägnar sig åt fortsätter att inspirera Europaparlamentet, vilket gör det oförmöget att axla det historiska ansvar som det har gentemot de folk som väljer det, gentemot freden och rättigheterna för människorna på Balkan, som har rätt att leva i sina hem i fred och med värdighet och att bevara sin rätt att själva vara herrar över sin framtid, i stället för att styras av den imperialistiska nya världsordningens geopolitiska intressen.
Kommer vi någonsin, herr talman, som Europaparlament, att kunna axla vårt ansvar, att kunna inse att vi inte med trovärdighet kan tala om rättigheter och demokrati i regionerna, när vi finansierar inblandningen i lokalvalen i Montenegro, när vi år efter år stöder embargot mot Irak, som innebär att hundratusentals barn döms till döden? Kommer vi någonsin att kunna säga "Upphör med embargot"? Det är den fråga som någon gång måste få ett svar.

Belder
Herr talman! Framför oss har vi två förslag till resolutioner om grundläggande friheter i Serbien och Kosovo. Jag föredrar klart det gemensamma resolutionsförslaget framför förslaget från GUE/NGL-gruppen. Det första förslaget innehåller nämligen ett klart och tydligt ställningstagande beträffande den Belgrad-baserade Milosevic-regimens odemokratiska karaktär och maktmedel. Däremot ser GUE/NGL-gruppen tydligen inte något direkt samband mellan å ena sidan, den ständiga närvaron av Slobodan Milosevics person på den politiska scenen och å andra sidan, den ihållande instabiliteten som råder i området ett år efter att Nato ingrep för att stoppa den massiva etniska rensningen som bedrevs i Kosovo från den serbiska sidan.
Låt mig ta Rada Trajkovic från Grazanica som exempel för att visa på detta samband. Denna läkare ingår i den politiska ledningen för de måttfulla serberna i Kosovo. Hennes samarbete med UNMIK, som nu har blivit uppskjutet, ledde till anonyma hot från den serbiska sidan; Milosevics makt sträcker sig nämligen långt tills vidare.
På samma sätt är samtidigt hela den serbiska minoriteten i Kosovo ännu i dag utsatt för terrordåd utförda av albanska extremister. Därför betonas i båda resolutionsförslagen med rätta vikten av internationella garantier för denna minoritets fysiska säkerhet.
I detta sammanhang vill jag göra en kritisk kommentar till punkt 14 i det gemensamma resolutionsförslaget. Där insisterar man på att med EU-stöd främja återuppbyggnadsprojekt i de områden i Kosovo där mänskliga rättigheter och minoritetsrättigheter helt efterlevs och där de demokratiska principerna är säkerställda. Enligt min uppfattning är detta ett omöjligt biståndsvillkor med hänsyn till den aktuella situationen. Observera att en enda terroristaktion utförd av en alban eller serb skulle kunna leda till att en hel region får stå tillbaka. Eller förfogar författarna till denna gemensamma resolution verkligen över konkreta argument för förslaget i punkt 14?
På ett hedervärt sätt kräver man i den gemensamma resolutionen att det internationella samfundet verkligen skall försöka skapa försoning och samarbete mellan olika etniska grupper i Kosovo. Hur svårt detta är visade sig än en gång då Adem Demaci, även kallad "Mandela från Kosovo", utsattes för en smärtsam utvissling vid masshögtidhållandet av Nato-truppernas ankomst till Trastfältet (Kosovo Polje) för nu ett år sedan. Demaci talade på stadion i Pristina och sade bland annat: "I dag uppmanar jag er till att delta i en annan strid, striden för freden, för framtiden för livet tillsammans. Glöm inte de serber som fram tills i dag har stannat kvar i Kosovo. De befinner sig i en svår situation. Till och med den serbiska regimen önskar att de inte fanns här. Hjälp dem! De är beklämda och rädda. Det är er uppgift att erbjuda dem säkerhet och frihet. Endast då kommer ni att vara förmögna att njuta av er egen frihet."
Det är just denna inställning bland albaner och serber som motiverar och inspirerar ett europeiskt engagemang på västra Balkan.

Verheugen
. (DE) Herr talman, mina högt ärade damer och herrar ledamöter! Jag vill börja med att säga att det politiska läget i hela regionen som vi diskuterar i dag alls inte ger anledning till lugn eller ens till en försiktig optimism. En realistisk betraktelse visar tvärtom att det endast går att hitta några få element som kan lysa upp den dunkla horisonten en smula.
I Serbien har vi att göra med en diktatur som blir allt hårdare. I Bosnien är det civila samhällets strukturer alltjämt så svaga att ett våldsutbrott endast genom internationella truppers närvaro kan förhindras. I Kosovo är våld en del av vardagen, och i Montenegro hotas de demokratiska krafterna utifrån och inifrån, genom polarisering. Det är den situation vi har att göra med.
För att framställa det i all sin tydlighet: Denna situation kan föras tillbaka på en enda mans, hans inre kretsars samt hans regims ödesdigra verk - Milosevic. All instabilitet i regionen kan föras tillbaka på honom. Så länge denna regim består kommer regionen också att präglas av instabilitet. Därför måste det allra första kravet som Europeiska unionen ständigt måste resa, och det krav som vi med alla krafter måste stödja, vara: Bort med Milosevic!
I detta sammanhang spelar medierna förstås en viktig roll. Det är knappast överraskande att Milosevic-regimen nu vänder sig med än större tyngd mot de fria medierna. I mina ögon är detta för övrigt ett svaghetstecken. I det ögonblick en regim måste undertrycka varje form av fri åsiktsyttring känner den sig särskilt svag och angripen. Det är normalt ett tecken på att slutfasen har inletts. Dock i detta fall kan tyvärr denna slutfas avsevärt dra ut på tiden. Därför är det helt riktigt att man här kräver att Europeiska unionen med sina resurser skall understödja de fria mediernas verksamhet i Serbien. Det gör vi ju också sedan flera år tillbaka. Det är ju inte på det sättet att man i detta område inte kunnat ta in objektiv rapportering utifrån. Vi behöver inte alltid sätta vårt ljus under skäppan och måste inte alltid påminna om amerikanska sändare. Jag kan i detta sammanhang säga att det finns en hel rad av utmärkta och kvalificerade utlandssändare vilka sedan många år sänder ett högt kvalificerat, objektivt och värdefullt sändningsutbud till denna region, och det även med europeiskt stöd. Om man kan göra än mer här, så är kommissionen självklart beredd att ta upp det till prövning.
I många fall - och så var det redan i det förflutna - har man alltid reagerat på undertryckandet av medierna. Också i den nuvarande situationen har kommissionen vidtagit och finansierat en hel rad åtgärder som jag nu inte vill ta upp enskilt, där det hela tiden har handlat om att ge de oberoende medierna möjligheten att antingen fortsätta att komma ut, när det handlar om tryckta medier, eller sända, när det handlar om audiovisuella medier, eller också att tillhandahålla alternativa kanaler för medierna.
Detta är en del av det totala projekt som unionen har utvecklat för att utöva ett positivt inflytande på utvecklingen i Serbien och visa att demokratin faktiskt ger människorna verkliga fördelar, att den är bra och riktig för dem. Jag vill bara nämna de andra exemplen i det totala konceptet: Först har vi naturligtvis programmet "Energi för demokrati", inom vars ramar städer styrda av en demokratisk opposition får eldningsolja vintertid. Sedan har vi uppföljningsprojektet på utbildningsområdet under rubriken "Skolor för ett demokratiskt Serbien" - vilket för närvarande färdigställs - och dessutom deltar vi rådgivande i medlemsländernas egna program i samarbete med organisationer i Serbien och i medlemsländerna, t.ex. ett program "Asfalt - vägar till demokrati".
Jag tror att det är mycket viktigt att visa att demokratiska utvecklingslinjer i Serbien belönas och finner positivt gensvar. I samband med det vill jag peka på att det i våra ögon är särskilt viktigt att stärka och stabilisera den påbörjade demokratiska utvecklingen i Kroatien, eftersom just Kroatien kan ha en stark positiv effekt också på Serbien.
Vad Montenegro angår vill jag säga att åtminstone det demokratiska förloppet av de senaste kommunalvalen i Podgorica och Herceg Novi bör välkomnas. Bara det är ju faktiskt något, att man kan konstatera att dessa val förlöpt så gott som helt fredligt - man sänker sina krav - det är något ovanligt för denna region. I stort sett ligger det till så att unionen ger ett omfattande och aktivt stöd till den demokratiska reformprocessen i Montenegro. Montenegro får i stor utsträckning stöd, och sedan 1998 har över 115 miljoner euro betalats ut resp. beviljats till landet.
Det gläder mig också att rådet nu till slut efter en mödosam förhistoria har kunnat enas om ett omedelbart budgetstöd på 20 miljoner euro för Montenegro. I fråga om detta brådskande program som - det säger jag med mitt fulla allvar - är betydligt viktigare för stabiliseringen av och en demokratisk framtid för Montenegro än vad själva penningsumman ger sken av, hoppas jag på ett snart godkännande av budgetutskottet i Europaparlamentet.
Därmed är jag inne på Kosovo. Här måste vi konstatera att vardagen i Kosovo alltjämt bestäms av det etniskt motiverade våldet. Etniskt motiverat våld måste fördömas helt oavsett vem som står för det och vem som blir offret, helt oavsett mot vem det etniska våldet riktar sig, oavsett från vem det utgår. Europeiska unionen fördömer alltid med samma betoning detta våld.
Det våld som nu förövas mot den serbiska minoriteten samt även mot de romerska minoriteterna är ej godtagbar lika litet som våldet som till för några månader sedan riktades mot kosovoalbanerna. Vi fördömer likaså de domstolsförfaranden som inletts i Serbien mot tillfångatagna kosovoalbaner, även om vi välkomnar återupptagandet av förfarandet mot Flora Brovina, i anledning av vilket parlamentet tidigare utfärdat resolutioner.
Vi uppmanar samtliga partier i Kosovo att snarast lösa den prekära och viktiga frågan om de saknade och tillfångatagna människorna. Vi ställer oss helt och fullt bakom de av KFOR-styrkorna företagna ansträngningarna syftande till att värna rätt och ordning i Kosovo och till att skydda alla medborgare. Kommissionen delar parlamentets bedömning att det är av stor vikt att internationella polisstyrkor sätts samman. Det är inte blott en fråga om trovärdighet för Europeiska unionens och dess medlemsstaters politik, utan det är också absolut nödvändigt - om vi vill nå våra mål i Kosovo - att vi samlar det minimum av styrkor som behövs för att skapa stabila förhållanden.
Utan en atmosfär av stabilitet och säkerhet, som även tillåter att kosovoserberna återvänder, kommer det inte att bli någon verklig fred i Kosovo. Det ligger emellertid i alla parters intressen att säkerställa samarbete mellan alla människor i Kosovo med hjälp av gemensamma institutioner. Vi har klart för oss att ett avsevärt EG-stöd kommer att tarvas också i fortsättningen. Detta stöd bör lämnas via byrån för återuppbyggnad och fjärde pelaren.
Härvidlag välkomnar kommissionen slutsatserna från Europaparlamentets senaste uppdrag i Kosovo. Kommissionen stöder även UNMIK:s ansträngningar på området för lokal förvaltning genom så kallade twinning-projekt och en mest möjligt omfattande ledigförklaring av vakanta ställen för UNMIK:s civila förvaltning och pelarna i återuppbyggnadsprogrammet i samtliga medlemsländer.
Jag anser det vara av utomordentligt stor vikt att Europaparlamentet i dag ännu en gång utförligt diskuterar läget på västra Balkan på basis av föreliggande resolution; det skall därvid inte bara ge uttryck för vår oro, utan framför allt ge uttryck för vår fasta gemensamma vilja att inte låta arbetet i regionen bli liggande halvfärdigt. Vi har börjat och vi är fast beslutna att också slutföra det framgångsrikt.
(Applåder)

Posselt
Herr talman, vi har just lyssnat på en högt kvalificerad kommissionsföreträdares enastående utläggningar. I över en timme har vi på mycket hög nivå debatterat denna den allra viktigaste europeiska frågan för närvarande. Jag vill fråga er om man kan säkerställa att detta också återspeglas i parlamentets presstjänst och inte - som annars brukar ske på torsdagseftermiddagarna - inskränker sig till några rader, medan alla andra debatter ges utrymme till episk beskrivning.

Talmannen
Herr Posselt, jag skall förmedla er begäran vidare och utgår ifrån att jag kan göra det redan under sammanträdet här, så att detta kan uträttas.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Statskupp i Paraguay
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-0571/2000) av Salafranca Sánchez-Neyra för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om demokratin i Paraguay;
(B5-0578/2000) av Nogueira Román och Lipietz för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om situationen i Paraguay och fallet Lino Oviedo;
(B5-0580/2000) av Sakellariou för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om kuppförsöket i Paraguay och anhållandet av general Oviedo;
(B5-0582/2000) av Marset Campos, Jové Peres och Di Lello Finuoli för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om kuppförsöket i Paraguay.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Europeiska unionen och parlamentet har med stor oro följt de senaste händelserna i republiken Paraguay. Den första händelsen, försöket till statskupp den 18 maj, blev föremål för en resolution från Europeiska unionens ordförandeskap, där man kraftigt fördömde alla former av tvångsmässig förändring av Paraguays konstitutionella legalitet och uttalade sitt stöd till republikens president Luis González Macchi som i egenskap av överbefälhavare för armén tog kontroll över situationen.
Den andra frågan som parlamentet har följt med uppmärksamhet är anhållandet av general Oviedo den 11 juni. Anhållandet kan betraktas som den brasilianska regeringens svar på den uppmaning som Paraguays regering riktade till grannländerna med en begäran om samarbete inför de externa hoten om ett undergrävande av demokratin och det, herr talman, är ett tydligt bevis på samarbetet mellan de länder som ingår i Mercosur (gemensamma marknaden i Sydamerika), och som Europeiska unionen håller på att förhandla om ett nytt och långt gånget associeringsavtal som likaså är inspirerat av de grundläggande principerna om respekt för en politisk pluralism och försvaret av demokratin, av rättsstaten och de mänskliga rättigheterna.
Med tanke på detta anser jag att vi från parlamentets sida bör stödja ett stärkande av demokratin i republiken Paraguay och uppmana till att rättsstaten och rättvisan skall fungera på ett korrekt sätt i landet.
Eftersom jag finner det särskilt lämpligt, herr talman, vill jag påminna om att försvaret av demokratin och rättsstaten är hörnstenen i politiken för samarbetet med länderna i Latinamerika. Respekten för de demokratiska värdena är och måste fortsätta att vara kärnan i den politiska dialogen mellan Europeiska unionen och länderna i Mercosur, både på regional och bilateral nivå. Ett bra bevis på detta är de omfattande projekt med institutionellt stöd som Europeiska unionen sedan 1995 har bedrivit i Paraguay. Dessa projekt, herr talman, är fundamentala i ett land vars konstitution infördes så sent som 1992, där de första valen ägde rum år 1993, efter femtio års diktatur och där det således finns ett stort behov av demokratisk stabilitet och hållbara institutioner.
Därför är vi oroliga för den sköra och instabila situation som råder för regeringen med partiet Unión Nacional under president González Macchis ledning, på grund av det liberala partiets utträde ur regeringskoalitionen och de växande problem som denna koalition måste ta itu med. Och som om det inte vore tillräckligt måste de nu dessutom konfronteras med en statskupp.
Jag anser, herr talman, att både Europeiska unionen och Förenta staterna som har uttalat sitt stöd till regeringen i Paraguay och sitt erkännande av de ansträngningar som görs för att uppnå en viss demokratisk stabilitet, också skall påminna Paraguays myndigheter om att det är nödvändigt att omedelbart vidta åtgärder för ett stärkande av institutionerna för att kunna ta itu med de stora ekonomiska och sociala problem som landet har.
Jag vill inte, herr talman, avsluta mitt anförande där jag har påtalat hur viktigt det är för Paraguay med vårt institutionella stöd och samarbete, utan att påminna om att Europeiska unionen fortfarande inte har något kontor i Paraguay.
Herr talman, jag tror att en delegation från Europeiska kommissionen i Asunción inte bara skulle underlätta och förbättra våra förbindelser utan även bidra mycket till en uppföljning av de mål som är så betydelsefulla för alla oss som tror på den demokratiska klausul som i stor utsträckning inspirerat avtalen och våra förbindelser med landet.

Marset Campos
Herr talman! Europeiska unionens inflytande i Latinamerika, det har redan påpekats, är viktigt såväl ur ekonomisk synpunkt och handelssynpunkt som i politiken och kännetecknas av förbindelser där en lika behandling - samarbete, ett stärkande av demokratin - förespråkas, till skillnad från Latinamerikas förbindelser med Storebror på den norra delen av kontinenten.
Därför anser vi att det är lämpligt och nödvändigt att vi ger uttryck för vår solidaritet med och stöd till den demokratiska regimen i Paraguay och fördömer statskupper och stöder demokratin. Att ställa kuppmakaren Oviedo inför rätta bör vara en möjlighet att följa den demokratiska vägen, men vi är också tvungna att nämna att demokratin i Paraguay inte kommer att kunna stärkas utan att man förankrar den sociala rättvisan, utplånar de eviga problemen med sociala orättvisor och löser problemen med arbetslöshet och diskriminering.
I det avseendet kan vår inblandning bli ett viktigt stöd, genom att innehållet i avtalen mellan Europeiska unionen och länderna i Mercosur tillämpas på rätt sätt, rent konkret avtalet med Paraguay som är så nödvändigt.
Därför anser vi att vårt agerande i området är avgörande och vi vill också ge vårt fulla stöd till den gemensamma resolution som vi har undertecknat.

Lipietz
Herr talman, kära kolleger! De Gröna hade lämnat in, såväl som flera andra grupper, ett resolutionsförslag om Paraguay. Enligt kammarens seder och bruk har vi strävat efter att komma överens om en gemensam resolution. Men med hänsyn till den nuvarande versionen kan vi tyvärr inte ansluta oss till den.
Situationen i Paraguay kännetecknas - som ni vet - inte endast av att vissa sektorer av armén är beredda att genomföra en kupp, utan också, på ett mycket mer allmänt plan, av mycket allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och ett mycket hårt förtryck av folkliga rörelser. I vår resolution försökte vi framhålla dessa båda aspekter samtidigt. Ni vet mycket väl - eftersom Europa självt har en mycket gammal historia - att det land där makten i allmänhet är republikansk eller demokratisk, eller utger sig för att vara sådan, men inte respekterar de mänskliga rättigheterna, denna makt hotas av militära statskupper. Man skulle kunna säga att man får de statskupper man förtjänar, och en svag demokrati är i sig svag gentemot militära statskupper.
I den resolution som läggs fram till oss nöjer man sig med att välkomna initiativet från ett annat land på den sydamerikanska kontinenten, i syfte att stoppa upphovsmannen bakom en militär statskupp och utlämna honom till hans ursprungsland. Vi hedrar detta initiativ från Brasiliens sida, men att nöja sig med att säga detta är detsamma som att författa en resolution om Brasilien, inte om Paraguay. Vi kan välkomna de steg som Brasilien tar på vägen mot ett demokratiskt samarbete på den södra kontinenten. Men det kan inte under några omständigheter utgöra en resolution om Paraguay.
Vi hade önskat att man uttryckligen tog hänsyn till frågan om hur de mänskliga rättigheterna förvaltas av den lagligt installerade makten i Paraguay. Vi hade önskat att Europeiska unionen använde sig av sina medel för demokratisk övertygelse, som är ett resultat av det bidrag unionen ger till samtliga länder på den sydamerikanska kontinenten för att uppmuntra Paraguays lagliga regering att visa större respekt för de mänskliga rättigheterna.
Med resolutionens nuvarande utformning är det tyvärr inte fallet, och följaktligen föredrar vi att rösta emot förslaget till gemensam resolution, och, om det skulle behövas, vidhålla vårt resolutionsförslag.

Linkohr
Herr talman! Jag kan fortfarande tydligt erinra mig 1980-talet då Latinamerika - till vilket också Paraguay hör - drog till sig mycket stor uppmärksamhet från Europa, eftersom väldigt många framför allt unga intresserade sig för att återupprätta demokratin i Latinamerika. Lyckligtvis har praktiskt taget samtliga latinamerikanska länder i slutet av åttiotalet och början av nittiotalet återvänt till demokratin. Dock i ett antal länder finns tecken på att man är på väg att återfalla i äldre politiska mönster.
Paraguay är ett av de värsta exemplen på detta. I den meningen är det förnuftigt att Europaparlamentet, som alltid förklarat sig vara en skyddspatron för demokratin i Latinamerika och även på andra orter, yttrar sig.
Den andra aspekten som jag tänkte ta upp berör Paraguay och Brasilien. Lipietz har redan gjort det. Jag vill dock ge det hela en något annan accent. Jag finner det utomordentligt nyttigt att det inom Mercosur, som ju båda länder tillhör, faktiskt har etableras en värdekod; enligt denna kod finns det inte längre något utrymme för diktatorer och försök att upprätta diktatur. Oviedo har gripits i Brasilien, och jag hoppas att han kommer att utlämnas till Paraguay. Därmed har man också givit bevis på att Mercosur är betydligt mycket mer än bara en frihandelszon - det är ett politiskt område där demokratin kan finna skydd.
För övrigt kan jag helt och hållet instämma i Lipietz ord, när han säger att det i Paraguay inte bara handlar om Oviedo utan om de mänskliga rättigheterna i stort. Där är vi överens med varandra. Men det är klart att det inte går att skriva en hel bok i en kort resolution. Förhoppningsvis kommer vi att ta itu med denna fråga någon annanstans, och jag utgår ifrån att vi då också kommer att kunna nå fram till enighet.

Esteve
Herr talman! Så som framgår av den resolution vi har enats om i fyra grupper har vi fått goda och dåliga nyheter från Paraguay. De dåliga nyheterna är uppenbarligen att demokratin är hotad igen, men vi har också fått goda nyheter om att de demokratiska krafterna har lyckats hålla stånd och att general Oviedo å andra sidan har anhållits i Brasilien.
Vi förmodar att Paraguay är ett bortglömt land som har haft nytta av sin samverkan med Mercosur och med tanke på det är det viktigt att våra förbindelser med Paraguay leder till en förbättring av situationen, och att Bryssel finner ett sätt att hjälpa detta land, samtidigt som vi påminner dem om den demokratiska klausulen som ligger till grund för alla våra åtgärder och som sedan kommer att säkras med Peru. Vi tror å andra sidan att kommissionens agerande kommer att vara positivt, om bara hänsyn tas till det civila samhället i Paraguay.
Andra lika positiva tecken är den minskade korruptionen och hoppet om att general Oviedo och likaså Pinochet skall få sin dom.

Martínez Martínez
Herr talman! Parlamentet bör i dag rikta sin uppmärksamhet mot Paraguay och ge uttryck för solidariteten med det paraguayanska folket som tvingas möta svårigheter och ovisshet i sina försök att stärka en demokratisk regim.
Paraguays historia är en av de mest tragiska och orättvisa i Latinamerika. Vi som under många år stödde motståndet från folkets sida, blir rörda vid minnet av hur vi på 1960- och 1970-talet beklagade minst tre olika omständigheter. Paraguay var förmodligen det enda landet i världen som hade varit med om att dess befolkning praktiskt taget utplånades i krig med de båda grannländerna Argentina och Brasilien. De enda överlevande var kvinnor och några gamla och barn. Paraguay var på den tiden det enda land som hade en större del av sin befolkning utanför landets gränser än innanför, bland landsflyktingar, landsförvisade och emigranter av olika slag. Slutligen kunde Paraguay skryta med ett dystert rekord i form av den längsta diktaturen i hela Latinamerika med general Stroessner vid makten. Det var en diktatur som präglades av en ovanlig grymhet i förtrycket av alla motståndare, men även av en maximal korruption från diktatorn och hans omgivning som hade monopol på de stora företagen och i synnerhet smugglingen.
Det paraguayanska folket gav aldrig upp. Under årtionden kämpade det kring februarirevolutionen och den så kallade febrerismo, en av de kortare parenteserna med demokrati och hopp, där det första kvävdes av vapnen medan det andra upprätthölls till priset av många döda, många fängslade, många flyktingar och ett enormt lidande.
Trots det hårda förtrycket slutade det med att den interna korruptionen av den auktoritära regimen och den växande mobiliseringen av det civila samhället tvingade fram en övergångsperiod som öppnade dörren till framsteg och en representativ demokrati. Det är det som har hänt på senare år, utan att hoten om förtryck och statskupper för den skull har försvunnit. Faktum är att agitationen som orsakats av nostalgiska despoter och militärer har varit konstant, inte så mycket för att de var ute efter makten i sig utan för de möjligheter att bli förmögen som denna innebar. Därför har vi kunnat märka en ständig motsättning mellan de demokratiska civila krafterna och illvilliga personer med general Lino Oviedo som sin främsta talesman, en fullfjädrad kuppmakare och återfallsförbrytare, professionell omstörtare, inblandad i skumma affärer och dessutom den förmodade initiativtagaren till mordet på en sådan högt uppsatt person som republikens vice president Luis María Argaña.
Med tanke på den beskrivningen och det faktum att Oviedo anhölls i Brasilien innebär den resolution vi har antagit här i parlamentet goda möjligheter. Den fördömer de som vill upphäva friheten och är omstörtare, manar grannländerna till Paraguay till respekt och samarbete så att stärkandet av demokratin bland paraguayanerna blir verklighet och poängterar särskilt Europeiska unionens åtagande gentemot folket och de demokratiska institutionerna i Paraguay.

Verheugen
. (DE) Herr talman, mina ärade damer och herrar! Kommissionen välkomnar dagens debatt, eftersom den ger oss möjlighet att uttala en tydlig varning och erinra om det politiska koncept som vi följer i Latinamerika.
Sammanlagt har vi i Latinamerika under de senaste 15-20 åren kunnat uppleva en imponerande framgångshistoria av demokratisering. Det är därför nödvändigt att i varje enskilt fall där dessa framgångar ifrågasätts, med stor tydlighet slå fast att "hit men inte längre kan ni gå". Paraguay, ett land som hur som helst varit en eftersläntrare i Latinamerika vad gäller demokratisering, är landet som förefaller hotat. Därför måste vi faktiskt uttrycka vår solidaritet med de demokratiska krafterna i Paraguay och det inte bara i ord, utan även i handling.
Europeiska unionen är verksam i Paraguay genom en räcka åtgärder sedan åratal. Våra ansträngningar, vad gäller det konkreta inflytandet på situationen, koncentreras till två områden. För det första handlar det om att utveckla och förstärka de demokratiska institutionerna.
Till den nuvarande regeringen i Paraguay vill jag rikta ett tydligt påpekande att detta inte kan betraktas som en uppgift som européerna eller nordamerikanerna eller någon annan har att lösa. Vi kan hjälpa till med att utveckla dessa institutioner, men viljan att verkligen vilja ha, besätta och använda dem måste de som nu befinner sig vid makten i Paraguay uppbringa.
Understödsprogrammet för det paraguayanska parlamentet har redan genomgått tre faser. Det finns ett ytterligare projekt "Modernisering av institutionerna". Då misstanken kan ligga nära att resurserna kanhända ej kommer dit de borde i önskad utsträckning vill jag uttryckligen göra klart att vi har ansett det riktigt just i Paraguay, men även på vissa andra platser, att bygga in synnerligen starka kontrollmekanismer i systemet. De resurser som finns till förfogande går alltså ingalunda till några dunkla kanaler, utan finns hos en oberoende enhet under kommissionens direkta kontroll.
Det program som i siffror men även i slutligt resultat räknat kanske är det viktigaste är ett program som behandlar de sociala och regionala orsakerna till den demokratiska instabiliteten i Paraguay, alltså levnadsbetingelserna för människorna i landet, särskilt på landsbygden. Här finns det en rad av mycket stora och finansiellt anmärkningsvärt välförsedda program, vilka samtliga har ändamålet att förbättra vardagen för människorna på landsbygden - i Paraguay är det faktiskt 46 procent -, och att på så sätt integrera dem starkare i landets politiska och sociala strukturer. Särskilt vill jag peka på ett speciellt program, vilket är avsett för stöd åt den indianska befolkningen i Chaco-regionen.
Sammantaget är alltså Europeiska unionens aktiviteter i Paraguay med hänsyn till landets storlek säkerligen oproportionerligt omfattande. Det är förvisso riktigt att det inte finns någon ständig företrädare på platsen. Jag kan meddela att inom kommissionen förekommer för närvarande funderingar på en nyordning av våra utrikesrepresentationer; en ny tyngdpunkt skall företas och det förekommer en hel del tankeverksamhet inom ramen för dessa överläggningar också på denna punkt. Ännu har man dock ej fattat något beslut om att förändra läget i Paraguay i fråga om detta.
Låt mig till slut säga att för oss är försvaret för demokratin och rättsstaten över hela världen, alltså även i Latinamerika, alltså även i Paraguay, det centrala målet för vårt internationella arbete. Jag hoppas verkligen att dagens debatt i parlamentet i Strasbourg om Paraguay inte bara tas emot som ett tecken på europeisk solidaritet, utan också som ett tecken på europeiskt ansvarstagande.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär!
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 17.30.

Peru
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om följande resolutionsförslag:
(B5-570/2000) av Salafranca Sánchez-Neyra för Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater om presidentvalet i Peru;
(B5-0573/2000) av Lipietz och Nogueira Román för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen om presidentvalet i Peru;
(B5-0575/2000) av Di Pietro för Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp om Peru;
(B5-0576/2000) av Marset Campos med flera för Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster om valresultatet i Peru;
(B5-0581/2000) av Medina Ortega med flera för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp om presidentvalet i Peru.

Salafranca Sánchez-Neyra
Herr talman! Parlamentet antog den 16 mars en resolution angående valen av president och den lagstiftande församlingen i Peru, där man uttryckte att man, inom ramen för det samarbete som förenar oss med republiken Peru, litade på att dessa val skulle äga rum under rättvisa och genomblickbara former, i enlighet med de allmänt erkända principer som ligger till grund för demokratiska regimer. Parlamentet uppmanade till ett stärkande och befästande av rättsstaten i Peru och vädjade till den demokratiska mognaden inom de peruanska institutionerna.
Efter de missförhållanden som uppstod i den första valomgången i april, bestämde sig parlamentet för att skicka en delegation med observatörer från parlamentet till valen den 28 maj. Eftersom de brister och oegentligheter som konstaterades av olika oberoende organ, såväl peruanska som internationella, inte avhjälptes och efter att Toledo, en av de båda kandidaterna till presidentposten, dragit sig tillbaka bestämde sig Europaparlamentets delegation för att inte fullfölja uppdraget som observatörer.
Ordförandeskapet i Europeiska unionen gav i sin förklaring av den 9 juni i år uttryck för sin starka oro för de oegentligheter och missförhållanden som upptäckts. Trots de obehindrade förbindelser som Europeiska unionen upprätthåller med Peru och som tydligt kommer till uttryck i det samarbetsavtal som har ingåtts med det andinska kollektivet och som trädde i kraft i maj 1998, är det viktigt att åter påminna om att dessa förbindelser grundar sig på de allmänt erkända principerna om respekt för en pluralistisk demokrati, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna.
Utifrån dessa principer måste Europeiska unionen noggrant ta ställning till vilken lösning som är lämplig i det känsliga läge som har uppstått med anledning av valen den 28 maj. Europeiska unionens ministerråd beslutade i sin förklaring av den 9 juni att för närvarande inte införa några ekonomiska sanktioner mot Peru. Utrikesministrarnas möte inom ramen för OAS i Ottawa beslutade efter att ha lyssnat till rapporten från valdelegationen under Eduardo Steins ledning att skicka en ny delegation bestående av Kanadas utrikesminister och OAS generalsekreterare för att försäkra sig om att Perus regering vidtar de åtgärder som krävs för att återinföra den demokratiska legaliteten. Inte heller OAS har för närvarande infört några ekonomiska sanktioner mot Peru.
Slutligen har presidentkandidaten Toledo under sina besök i olika länder i Europeiska unionen och inför den höga representanten för utrikespolitiken och den gemensamma säkerheten (det hade varit önskvärt att han under sitt besök i Bryssel hade träffat parlamentets ledamöter) upprepade gånger framhållit vikten av att bevara och upprätthålla Europeiska unionens samarbete med och stöd till det peruanska folket.
Vad den frågan beträffar och innan något beslut fattas - och det är en av de viktigaste punkterna i vår resolution - är det nödvändigt, herr kommissionär, att skicka en delegation på högsta nivå inom Europeiska unionen som, efter att ha mött de olika politiska krafterna och det civila samhället, kan göra en bedömning av läget i landet utifrån den demokratiska klausulen som på ett avgörande sätt genomsyrar avtalet mellan Europeiska unionen och Peru.
En sådan delegation betraktar jag som synnerligen lämplig, eftersom Europeiska unionen är den främsta samarbetspartnern i fråga om stöd till utvecklingen och det ekonomiska samarbetet och dessutom den främsta investeraren i Peru.
Till slut, herr talman, vill jag sammanfattningsvis för att följa er uppmaning om att inte utnyttja hela den beviljade talartiden, säga att några av de viktigaste bidrag som Europeiska unionen kan komma med i denna svåra situation - och jag anser att det finns argument, som jag just har påvisat, som talar för att frågan inte skall överlämnas helt till OAS - enligt mig borde vara att utifrån garantin om ett fullständigt utövande av de civila och politiska rättigheterna, verka för en enighet mellan alla de styrkor som gör det möjligt att återvinna, stärka och befästa demokratin i Peru.

Lipietz
Herr talman, kära kolleger! De Gröna hade önskat att kammarens gemensamma resolution uttryckligen tog hänsyn till oegentligheterna kring valet i Peru, då Fujimori valdes till president, och krävde att nya val anordnas.
Den gemensamma resolution som kommer att läggas fram till er och som De Gröna inte har anslutit sig till, nöjer sig med att notera oegentligheterna och sluta sig till att dessa ifrågasätter valets legitimitet. Vi har således att göra med en mycket svagare förklaring än den vi önskade se.
Vi beklagar framför allt att man har valt så pass försiktiga ordalag. Jag vill faktiskt erinra om att villkoren för detta val - åtminstone vad gäller andra omgången - var så katastrofala att den främste oppositionskandidaten drog sig tillbaka, och även alla internationella observatörer. Under dessa omständigheter kunde man innan själva valet var genomfört ställa diagnosen att det inte var giltigt. Efter valet kunde Fujimoris maktapparat givetvis hävda, att eftersom dess kandidat Fujimori hade erhållit 51 procent av rösterna var denna omröstning med nödvändighet giltig, trots att det saknades en opposition.
Samtidigt har röstsammanräkningen visat att det i många regioner teoretiskt sett fanns alltför många röster i förhållande till den första omgången, vilket är totalt omöjligt med hänsyn till att det då saknades oppositionskandidater. På vissa håll låg röstöverskottet kring 20 procent. Det var således inte bara så att det saknades en opposition - det krävdes också fusk för att uppnå 51 procent. Dessa konstateranden borde förmå Europaparlamentet att förklara valet av Fujimori lagstridigt och därmed vädja om nya val, och inte nöja sig med att ifrågasätta dess legitimitet.
I motsats till fallet med Paraguay kommer vi inte att anföra detta som skäl för att rösta emot resolutionen. Vi är beredda att ansluta oss till de andra gruppernas gemensamma resolution, men på villkor att två punkter införs. Vi instämmer i vad Salafranca sade, dvs. att Europeiska unionens stöd skall förknippas med villkoret att man sänder en delegation från Europaparlamentet om de mänskliga rättigheterna i dag.
Detta förefaller dock otillräckligt, för redan nu och i realiteten alltsedan valet, har militära demonstrationer och hotåtgärder vidtagits mot befolkningen som visar sin ilska mot detta val, som i folkets ögon inte var giltigt. Vi kräver därför att ett litet ändringsförslag tillförs, vilket fördömer bruket av skrämselmetoder mot den peruanska befolkningen. Detta fördömande är inte förenat med något särskilt hot, och när det gäller villkoren för Europeiska unionens stöd sluter vi gärna upp kring den formulering som Salafranca framförde.
Det andra ändringsförslag som vi föreslår är däremot ett slags justering i fråga om legaliteten. Ni känner till att Organization of American States (OAS) går mycket längre än vad som förefaller vara Europaparlamentets gemensamma förslag, eftersom denna organisation erbjuder ett förslag om ett förfarande för demokratisk utgång på den politiska kris som Peru har kört fast i genom den här affären. Vi föreslår helt enkelt att parlamentet ställer sig bakom de insatser som OAS för närvarande gör i syfte att finna en laglig och fredlig lösning på krisen.
Dessa är således de två ändringsförslag som skulle få oss att ansluta oss till förslaget till gemensam resolution.

Esteve
Herr talman! Det är uppenbart att president Fujimori har utmanat den internationella gemenskapen, i synnerhet OAS och även Europeiska unionen. Därför är det ur vår synvinkel fortfarande nödvändigt att vi, förutom att beklaga händelserna och stödja de demokratiska krafterna, agerar gentemot Peru som vi tidigare gjorde gentemot Paraguay, nämligen genom att påminna om att den demokratiska klausulen måste iakttas och uppfyllas vid alla former av förbindelser med Europeiska unionen.
För det andra kommer endast delegationen med observatörer kunna bedöma situationen utifrån hur verkligheten ser ut och söka en lösning på hur vi bör agera.
Med tanke på den starka oro vi fick uppleva den 9 april och 28 maj är det uppenbart att vi bara kan ingripa på lämpligt sätt via en delegation som vi hoppas blir av och kommer att agera effektivt.

Marset Campos
Herr talman! De allvarliga missförhållanden som har gjort att en av kandidaterna, Toledo, har dragit sig ur den andra omgången av presidentvalen avslöjar bristen på demokratiska garantier i Fujimoris regim liksom en dramatisk försämring av levnadsvillkoren i det peruanska samhället som bör lösas på demokratisk väg.
Fujimoris vägran att lyssna på kritiken från OAS och varningarna från Europeiska unionen och de internationella organen angående valen innebär att landet döms till isolering vars konsekvenser det peruanska folket får betala, och de sociala och politiska spänningarna kommer att öka. Därför måste Europeiska unionen framföra en tydlig kritik av detta förfarande, och efter att ha fastställt hur kraftig försämringen av demokratin är främja de sammantagna åtgärder som kan bidra till att lösa den nuvarande situationen och leda till nya val under rätta former.
Det är bästa sättet att hjälpa Peru och därför måste Europeiska unionen anstränga sig för att genom sitt inflytande i Latinamerika motverka alla år med missförhållanden och lidande och främja en harmoniserad ekonomisk utveckling, demokratin och stärkandet av de mänskliga rättigheterna.

Linkohr
Herr talman! Jag tänker fatta mig kort, ty det mesta har redan sagts; men jag har ännu inte sagt riktigt allt. Situationen i Peru är bekymmersam, liksom den är i Paraguay. Visserligen måste man säga att det som Peru nu har upplevt inte är någonting nytt. Sedan många år förhåller sig Perus president inte efter spelreglerna på det sätt vi förväntar oss i en demokrati. Jag skulle därför inte bara vilja sända en observatörsgrupp dit, utan dessutom vill jag rekommendera att Europeiska unionen - rådet men även parlamentet - ägnar hela regionen ökad uppmärksamhet; det räcker inte att då och då komma med en resolution, utan det måste vara en ständig uppmärksamhet och kritik, så att de som kämpar för demokratin verkligen känner av vårt stöd.
I övrigt vill jag hänvisa till att det inte bara är OAS - hur viktig denna organisation än är för Latinamerika - som stött demokratin i Latinamerika, utan främst också Europeiska unionen och detta parlament. Vi har lagt ut mycket pengar på denna region, och det vore väl bra om man också talade om Europeiska unionens insatser i Latinamerika och inte bara om insatserna från Nordamerika. Detta är inte tänkt att vara någon chauvinistisk kommentar, jag tar bara upp det för att vi också bör låta rättvisa vederfaras oss själva. Förhoppningsvis kommer det som Europaparlamentet yttrade angående Peru inte att gå ohört förbi i Peru. Jag vet att det finns många som lyssnar på vad Europaparlamentet har att säga.
För övrigt vill jag också peka på att den allra äldsta förbindelse som Europaparlamentet har till ett annat parlamentet är den till det latinamerikanska parlamentet; till detta hör också Peru, vilket förpliktar. Såtillvida hoppas jag att vi kan få en stor majoritet bakom denna resolution.

Martínez Martínez
Herr talman! Situationen i Peru är bekymmersam. President Fujimori kom till makten med farliga idéer om att tydligt prioritera en förmodad ekonomisk effektivitet genom att kräva stor makt och övervinna det han kallade partivälde genom att på ett sublimt sätt lägga skulden för alla tidigare olyckor på den demokratiska statens egna institutioner.
Våra farhågor har bekräftats under Fujimoris regeringsperioder, då utbrott av auktoritär galenskap blev tydliga med lagstridig propaganda och en systematisk manipulering av massmedia. Å andra sidan framstod presidentens förakt mot rättsstatens regler tydligt.
Sådana var omständigheterna inför valen i april och maj och de blev precis som vi befarade rena farsen och har också betecknats och kritiserats som en sådan av alla som har följt händelseutvecklingen.
Det är i korta drag det som framgår av vår resolution, och det är bra och lämpligt att Europaparlamentet gör sin röst hörd på den punkten för vår värdighets skull och för att visa vårt intresse för den demokratiska processen i Latinamerika, men även för att ge det stöd de demokratiska peruanerna behöver och förtjänar.
Genom att rösta för den resolution vi talar om vill jag ta upp två frågor som rör texten i denna.
För det första var det inte bara det att en av kandidaterna bestämde sig för att inte ställa upp i den andra valomgången, utan det handlade dessutom om Alejandro Toledo som hade hela oppositionens stöd, och som i fria val skulle ha haft mycket goda chanser att störta Fujimori från makten.
Den andra fråga jag vill beröra är att det är beklagansvärt att resolutionen inte tar upp den snöpliga insatsen från OAS under hela processen. Faktum är att organisationens tystnad utan några reaktioner eller sanktioner, inte är den logiska följden av kritiken mot missförhållandena under valkampanjen, av kraven om ett uppskjutande av den andra valomgången och av tillbakadragandet av observatörerna, och i praktiken accepteras det som med rätta just hade kritiserats. Jag tror att OAS på grund av den attityden har fått dåligt anseende.
Jag vill avsluta med att poängtera vår solidaritet med Alejandro Toledo, med demokraterna och folket i Peru, och kritisera Fujimori som är en illvillig och enväldig person, och säga att vi tar avstånd från de som har svarat med tystnad och ibland även med en viss eftergivenhet - som presidenten har tillkännagett offentligt för att rättfärdiga sin nötta legitimitet - och upprepa vårt löfte om att inte acceptera denna fars utan på nära håll följa det som utspelas i Peru på jakt efter respekten för demokratin.

Verheugen
. (DE) Herr talman! Mina ärade damer och herrar! Kommissionen har självklart följt hela valförloppet i Peru, och det med växande oro. Europeiska unionen har med tanke på det stora antalet oegentligheter och tekniska brister samt fasthållandet av dagen för den andra valomgången beslutat att kalla tillbaka sina observatörer ur landet. Ett liknande beslut har - som redan nämnts - även de amerikanska staternas organisation fattat. Med sitt initiativ har unionen velat ge uttryck för att valet i Peru enligt unionens åsikt ej kunnat vinna någon demokratisk legitimitet, vilket den under normala omständigheter hade gjort och som landet är i det största behov av. Men då får man inte nöja sig med att beklaga dessa händelser utan i stället fundera över vad som kan göras för att bidra till att stärka de demokratiska institutionerna i Peru.
Enligt kommissionens uppfattning måste det med all tydlighet klargöras för Peru att vi står fast vid vårt stränga värnande om demokratins principer och rättsstatens principer, samt att vi i all synnerhet gör det i en tid och i ett sammanhang när de demokratiska systemen försvagas också i andra av regionens länder. För bara en liten stund sedan diskuterade vi ju om Paraguay.
I sin förklaring av den 9 juni betonade Europeiska unionen att den kommer att främja och stödja den OAS-delegation, som kommer att bege sig till Peru. Man kan man av denna delegations uppdrag förvänta sig att det tar sig tydliga uttryck och leder till otvetydiga resultat.
Vi kommer att följa hur situationen utvecklar sig i landet med största vaksamhet och har förberett oss på att åter tänka över våra förbindelser med Peru under dessa synpunkter. Parallellt med detta tillmäter kommissionen stor vikt åt genomförandet av konkreta aktioner som syftar till att förstärka de demokratiska institutionerna och främja den politiska pluralismen i Peru; den kommer också att lägga motsvarande förslag.

Talmannen
Jag förklarar debatten om aktuella och brådskande frågor av större vikt avslutad.
Jag vill meddela er att Turcos betänkande, som debatterades i eftermiddags, som planerat kommer att gå till omröstning under den omröstningsperiod som kommer att inledas alldeles strax.
  

Katiforis
Herr talman! När jag i detta ögonblick ser mig omkring i kammaren, tycker jag att det är uppenbart att vi, efter gårdagens omröstning, då vi avskaffade fredagarna, redan har påbörjat avskaffandet av torsdagen.
(Applåder)
Jag hoppas att kollegerna kommer att notera detta och försöka ändra detta okloka beslut så snart som möjligt.
(Applåder)

Goepel
Herr talman, jag vill instämma i föregående talares ord och komplettera dem med en begäran om att omröstningarna på torsdagskvällarna bör integreras i bedömningen av dagtraktamentet.
(Applåder)

Dupuis
Herr talman! Jag skulle bara vilja säga kollegan att han redan skulle ha kunnat rösta för att även avskaffa torsdagssammanträdena.

Flesch
Jag vill bara tacka alla kolleger för att de så tydligt angav innebörden av omröstningen om fredagssammanträdena: "knaprande".

Blokland
Herr talman! Det är en aning märkligt att man här i ett sådant litet sällskap önskar ta tillbaka demokratiska beslut som fattats under gårdagen. Jag tror att det bästa skulle vara att de som nu protesterar så kraftigt mot sina kollegers frånvaro, i stället gör vad som behövs för att få hit dem. Om vi verkligen saknar beslutförhet på torsdagar blir konsekvensen, som jag ser det, att vi då även måste sluta att sammanträda på torsdagar. Om vi vill kunna arbeta med en seriös dagordning så måste vi vara närvarande. Säg det till era kolleger, se till att de är här och snäs inte åt dem.

Talmannen
Om ni så tillåter, kära kolleger, kommer jag att avbryta denna spännande debatt för att övergå till något lika spännande, nämligen omröstningen om aktuella och brådskande frågor.

OMRÖSTNING (fortsättning)
Simpson
Herr talman! Innan ni påbörjar den slutliga omröstningen, vill jag tala om att ändringsförslag 3 till punkt 28 står med på omröstningslistan som ett ändringsförslag från TDI-gruppen. Jag skulle vilja göra helt klart att det inte stämmer, för vår grupp skulle verkligen inte vilja att någon tror att vi stöder ett ändringsförslag från TDI-gruppen.

Dell'Alba
Herr talman! För det första har detta tekniska ändringsförslag röstats igenom, och jag förstår inte varför vi måste återkomma till denna fråga. Jag vill meddela att föredraganden ingår i TDI-gruppen, och följaktligen kan vår kollega inte beklaga sig.

Talmannen
Det är precis vad som står i mina papper. Ändringsförslaget röstades igenom och jag tillkännagav resultatet. Vi kommer fram till detta vid den slutliga omröstningen.

Swoboda
Herr talman! Jag försöker egentligen bara att klara ut - fast det måste egentligen inte ske nu, det går också bra senare - om ändringsförslaget kommer från TDI-gruppen eller från föredraganden. Det gör en viss skillnad och blir i motsvarande mån bestämmande även för vårt röstningsbeteende. Jag begär att detta klaras ut sedan, för vi röstade under förutsättningen att förslaget inte kommer från TDI, utan från föredraganden.

Talmannen
Jag vill klargöra att det var ett ändringsförslag ingivet av TDI-gruppen, och att det röstades igenom av plenarkammaren.

Speroni
Herr talman! Jag vill bara helt kort säga att jag tycker att vi skall rösta för ändringsförslagen för deras innehålls skull, inte på grund av den som har undertecknat dem.

Talmannen
De har röstats igenom.
(Parlamentet antog resolutionen.)

McKenna

Herr talman! En ordningsfråga. Det är löjeväckande att ledamöter efter omröstningen säger att de inte skulle ha röstat för ett ändringsförslag på grund av att en viss grupp har lagt fram det ändringsförslaget. Grunden för beslutet bör vara om man instämmer i ett ändringsförslag eller inte.
  
Röstförklaringar - Tunisien (B5-0508/2000)

Speroni
Herr talman! Jag avstod från att rösta om betänkandet om Tunisien eftersom jag inte tror särskilt mycket på effekterna när det gäller den här typen av dokument.
Med tanke på att vi talar om skyddet av friheten och de mänskliga rättigheterna så skulle jag vilja ta tillfället i akt att påpeka att i dag, på parlamentets gård, har en allvarlig kränkning ägt rum - eller snarare, ett försök till kränkning av de mänskliga rättigheterna och yttrandefriheten. Detta skedde när man mot en grupp ungdomar som hade tagit med sig banderoller och flaggor och som protesterade mot globaliseringen och mot genetiskt modifierade organismer, från ett av parlamentets kontor slängde vatten - jag vet inte om det var ur en spann, ett glas eller annan behållare - och, faktiskt, det verkar som om den som slängde vattnet var en parlamentsledamot som senare i kammaren protesterade mot demonstrationen som, jag upprepar, är ett sätt att fritt uttrycka sina tankar, även om jag inte delar tonfallet och de formuleringar som användes.
Eftersom vi har filmat hela episoden skulle jag vilja att talmannen tittar på filmen och sedan vidtar lämpliga åtgärder.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi har röstat för den gemensamma resolutionen, trots att det finns mycket som vi inte kan instämma i, lika lite som vi kan acceptera tystnaden beträffande den franska statens ansvar när det gäller situationen i Tunisien. Detta är den enda möjlighet det parlamentariska förfarandet erbjuder oss för att visa vårt missnöje med diktaturen i Tunisien.
Genom vår protest mot diktaturen vill vi kritisera det stöd den får från den franska staten, på samma sätt som en rad andra diktaturer i den forna kolonialmakten fått och fortfarande får stöd från den franska imperialismen i Afrika.
Vi anser att det förekommer hyckleri bland de olika partier som efterträtt varandra i Frankrikes regering och som här röstar för en resolution för att kräva rättigheter och friheter i Tunisien men som, när de befinner sig i regeringsställning och därmed har avsevärda möjligheter till påtryckningar på den tunisiska regimen, inte gör någonting eftersom de egentligen inte har något intresse av rättigheter och friheter i detta land, så länge ledarna garanterar ordning och framför allt fungerande ekonomiska förbindelser som är lönsamma för Frankrike.
Betänkande (A5-0133/2000) av Marset Campos
Bordes (GUE/NGL). (FR) Herr talman! Vi är inte emot stödet till de fattiga länderna i Centralamerika och därför har vi röstat för betänkandet, trots att förslagen är otillräckliga.
Vi är däremot övertygade om att dessa stöd endast i mycket ringa utsträckning kommer befolkningen till del, eftersom man inte föreskriver någon kontroll av hur dessa summor används, och därmed finns det ingenting som garanterar att de inte förskingras, åtminstone delvis, till förmån för den aktuella regimen eller t.o.m. direkt för den privilegierade klassen.
För övrigt är alla dessa stöd, även de allra bäst kontrollerade, inte annat än bortkastade så länge dessa länder fortsätter att plundras och deras befolkningar utnyttjas av de stora trusterna i väst.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Marset Campos-betänkandet och jag skall genast förklara varför, efter att ha bekräftat mitt stöd för det som Speroni sagt. Om det är sant, vilket det förmodligen är - eftersom han vanligtvis talar sanning - så är det han sade verkligen något mycket allvarligt.
När det gäller min röstförklaring så måste jag genast säga att jag är positiv till att hjälpa alla som befinner sig i svårigheter, som den situation som har drabbat befolkningen i Centralamerika, men jag frågar mig, och jag frågar er, herr talman: "Är det verkligen nödvändigt att jordens fattigaste befolkningar måste drabbas av orkaner för att äntligen få hjälp till sina ekonomier och sina dagliga liv?" Jag anser att Europaparlamentet måste engagera sig så att det alltid finns ett stöd till de befolkningar som har behov av det, oavsett var de befinner sig i världen.
Betänkande (A5-0123) av Schmitt
Berthu (UEN). (FR) Herr talman! Kommissionens arbetsdokument "Gemensamma normer för asylförfaranden" är en kortfattad och ganska generell text som är avsedd att, jag citerar ur inledningen: "lansera en diskussion efter antagandet av Amsterdamfördraget, som i den nya artikeln 63 föreskriver att en rad gemensamma europeiska normer skall antas för att tillämpas för flyktingar och fördrivna personer".
Man kan med all rätt förvånas över denna ingång i frågan. Varför lansera en diskussion? I logikens namn trodde vi att den hade ägt rum innan Amsterdamfördraget antogs och att federalisterna visste vart de är på väg.
När man läser kommissionens dokument och Europaparlamentets betänkande kan man faktiskt konstatera att det inte blev någonting med det. Visserligen kräver man i dessa dokument en harmonisering av asylnormerna. Men detta krav framstår framför allt som svagt underbyggt. Man fördömer t.ex. att flyktingar behandlas olika från ett land till ett annat, men ger inga exempel. Dessa skillnader kan i själva verket motsvara helt och hållet legitima skäl som har att göra med ett lands särdrag, dess kultur eller dess band med sina forna kolonier.
Letar man noga finner man faktiskt endast ett - åtminstone till synes - seriöst skäl för att harmonisera asylnormerna: att de interna gränserna har avskaffats, även för medborgare från tredje land, vilket är ett resultat av samma Amsterdamfördrag. Detta raserar en ömtålig rättslig jämvikt och riskerar att ge upphov till ytterligare flyktingströmmar som är helt omöjliga att kontrollera.
Vi är således i färd med att försöka lösa ett problem som till stor del har orsakats av själva Amsterdamfördraget, och dessutom skall vi lösa det till vår nackdel, för det står helt klart att asylnormerna inte kommer att harmoniseras nedifrån - vem skulle våga det? - utan mot en högre nivå, med alla de "luftintagsfenomen" som den här typen av politik vanligtvis för med sig. Vi riskerar att hamna i en ond cirkel. Det enda vi kan göra för att undvika detta är att uppmana regeringarna till större försiktighet, att bevara ett maximalt antal av deras befogenheter och att tolka artikel 63 i Amsterdamfördraget på ett restriktivt sätt.

Cauquil
Herr talman! Denna röstförklaring delas även av Arlette Laguiller och Armonie Bordes.
Med ett koncist rättfärdigande hävdar betänkandets författare sina förbehåll mot en harmonisering som innebär att man skulle nöja sig med de föga strikta normer som kännetecknar vissa staters lagstiftningar och seder och bruk, och därigenom aviserar han tydligt sin vilja att visserligen harmonisera de olika ländernas asylrätt, men inte ovanifrån. Dessutom angriper man på vissa ställen i texten missbruk av asylrätten, samtidigt som nästan alla regeringar i Europas länder inskränker denna rätt på ett ibland mycket strikt sätt. Detta betyder att tillämpningen av denna text teoretiskt sett kan förbättra de asylsökandes situation i vissa av Europas länder, men försämra den i andra.
Följaktligen har vi avstått från att rösta om detta betänkande, samtidigt som vi röstar för de få artiklar och framför allt de ändringsförslag som åtminstone ger uttryck för idén att asylrätten bör utvidgas, och vi vill kritisera den skandalösa politik som förs av de flesta stater i Europa, särskilt Frankrike, som vägrar att erkänna denna rätt i synnerhet för dem som flyr Algeriet och traditionalisternas och arméns förenade övergrepp.

Fatuzzo
Herr talman! Äntligen ett betänkande som hedrar - och det är lyckligtvis inte det enda - Europeiska unionen. I detta betänkande, som jag är oreserverat positiv till, finns det en tydlig fingervisning åt kommissionen om att bördorna från den asyl som beviljas de personer som är tvingade att överge sina egna hem, där de har sina hjärtan, där de har allt, måste delas rättvist mellan Europeiska unionens samtliga femton medlemsstater.
Detta är en princip, ett faktum - och ett konkret direktiv hoppas jag den kan leda till, denna princip - något fullständigt nyskapande som gör Europeiska unionen tydlig och verklig. Jag tror att detta var den avgörande punkten, som framför allt övertygade mig om att rösta för. Jag tror för övrigt att det skulle vara lämpligt att kommissionen tillämpar detta beslut retroaktivt och, när det gäller dem som tog emot flyktingarna från Kosovo, tillåter att bördorna delas med Europeiska unionens övriga medlemsstater.

Speroni
Herr talman! Jag avstod från att rösta eftersom jag inte anser att de här texterna är konstruktiva. Låt mig emellertid ta tillfället i akt och säga att även i år kommer det förmodligen att finnas någon som vill göra någon annan till flykting, någon intolerant person som är övertygad om att vissa ideologier bör komma tillbaka. Vi är emot ett kommunistiskt och diktatoriskt Europa som raderar ut olika folk genom att eliminera skillnaderna. Kommunismen är inte en de fattigas kamp mot rika kapitalister, utan det innebär att jämlikheten vinns med likformighet, dvs. diktatur snarare än den verkliga jämlikhet som baseras på individernas och befolkningarnas mångfald.
Kommunismen och det nuvarande Europa ser jämlikheten som en fråga om att förflytta makten i samhället, vilket innebär att inget behöver förändras i den situation i vilken men befinner sig. Vi anser i stället att det finns mycket som måste förändras och att folkens Europa måste omfatta alla folks frihet, inklusive padanernas, och att även de unga padanerna skall ha rätt att demonstrera utan att utsättas för vare sig förolämpningar eller hot, för vi vill att även våra fanor skall kunna vaja i vinden, och inte bara de röda.

Korakas
Asylfrågan är en stor politisk fråga; det är en fråga om grundläggande demokra-tiska principer, om att skydda grundläggande personliga fri- och rättigheter och att trygga den mänskliga värdigheten.
Mot den bakgrunden och ingen annan måste problemet med personer som söker politisk asyl undersökas och varje försök att göra harmoniseringen av asylpolitiken obligatorisk och att förvandla denna till ett verktyg för att inskränka på grundläggande mänskliga rättigheter, förstärka repressiva och polisiära åtgärder och bygga upp en europeisk fästning förhindras. Det får inte användas som en förevändning för att intensifiera och utvidga de system för elektronisk registrering som skapas inom ramarna för Europol och Schengenavtalet, vilka inte bara är riktade mot flyktingarna, utan även mot EU-medborgarnas egna grundläggande personliga friheter.
Det är nödvändigt att vidta alla de rättsliga och andra åtgärder som krävs för att säkerställa att de asylsökandes rättigheter respekteras, och bestämmelserna i Genèvekonventionen måste följas till punkt och pricka. Det är nödvändigt att respektera och stärka alla bestämmelser avseende skydd av och beviljande av asyl till alla de personer som personligt eller som grupp förföljs i sina länder av statliga, halvstatliga eller andra grupper, av ideologiska, filosofiska, politiska, religiösa, kulturella skäl eller ras skäl, eller av andra skäl, och dessa människor måste ges garantier och värdiga förhållanden för mottagande och uppehälle.
De asylsökande i EU:s medlemsstater måste behandlas på ett värdigt och humant sätt. Dessutom måste alla parametrar och särdrag i deras situation noga beaktas, liksom de faror som hotar dem i händelse av ett återvändande till hemlandet, och alla nödvändiga skyddsåtgärder måste vidtas, även för de personer som inte uppfyller de formella kriterierna för beviljande av asyl, vilka måste fastställas på ett tydligt sätt och i enlighet med principerna i den internationella rätten och i de grundläggande mänskliga rättigheterna.
Fenomenet med slumpmässiga och våldsamma utvisningar är vanligt förekommande, på grund av de sökandes svårigheter att vända sig till domstolarna för skydd, och fenomenet med grupputvisningar av flyktingar är oacceptabelt och utgör ett brott mot konventioner om och principer för de mänskliga rättigheterna.
Vi skulle vilja fästa uppmärksamheten på och påpeka att det ytterligare utarbetandet av enhetliga kriterier för systemet för beviljande av asyl, vilka gradvis och i praktiken avlägsnar sig från de som föreskrivs i Genèvekonventionen, och ersättandet av dessa med regler som dem som hänvisas till i betänkandet, kan påverka negativt och repressivt. Här vill jag säga att vi även är motståndare till den så kallade "politiken för fördelning av bördorna", som döljer ett tydligt försök att undanta vissa starka EU-stater från "bördan" att ta emot ett stort antal flyktingar och vältra över dem på andra länder.
Vi är, avslutningsvis, helt och fullt övertygade om att det bästa och effektivaste sättet att angripa flyktingproblemet är att se till att säkerställa fred, social, ekonomisk och demokratisk utveckling i alla världens länder. Så länge dessa faktorer inte uppfylls, utan undergrävs av stora ekonomiska och militära intressen, som enligt eget avgörande och i eget intresse upplöser strukturer, samhällen, rättigheter och folkens värdighet, kommer vågorna av fördrivna och förföljda att växa.

Krivine och Vachetta
. (FR) Att antalet asylsökande har sjunkit från 660 000 år 1993 till 227 000 år 1997 beror inte på att förföljelserna har minskat, utan att det är svårare att begära visum. Dublinkonventionen tillåter inte en flykting att söka asyl i något annat land än det första denne anländer till. Syftet med Schmittbetänkandet är tydligt: "För att stärka asylrätten [...] måste förfarandet för beviljande av asyl bli strängare och missbruk beivras konsekvent".
Dessutom betraktas staterna i Schengenområdets periferi som "säkra". De blir således Fästning Europas gränsvakter. Men i kraft av vad betraktar man de länder som allvarligt diskriminerar zigenarna (Rumänien och Slovakien) som så säkra att Belgien i massiv omfattning kan utvisa de folk som landet anser vara icke-önskvärda?
Den nu gällande definitionen av begreppet flykting är dessutom långt ifrån vad Genèvekonventionen föreskriver: "Flykting är envar som fruktar förföljelse..., inte kan vädja om skydd från sitt eget land.". I dag måste man faktiskt framföra alltfler bevis på att ens liv är hotat. Vilket givetvis är svårt, ja t.o.m. omöjligt. Om Europeiska unionen äntligen skall tillämpa asylrätten, krävs det att unionen sätter stopp för den besatta invandringskontrollen. Ju mer rörelsefriheten respekteras, desto mer kommer Europa att visa sig värdigt dem som söker en fristad här.

Lang
. (FR) Såväl statistiken om den exponentiella ökningen av antalet asylansökningar som lämnas in varje år i Europeiska unionen som aktuella händelser visar oss tyvärr och på ett tragiskt sätt hur viktig asylpolitiken är för varje medlemsstat i Europeiska unionen.
Genom att vilja överföra förfarandena för flyktingmottagande till gemenskapspelaren och harmonisera dem, ett område som av naturliga skäl lyder under nationell suveränitet, drar Europa med oss på sin politik som steg för steg skapar ett område med sociala orättvisor, positiv diskriminering till förmån för utlänningar och en hög grad av osäkerhet, ett område med droger, illegala invandrare, falska asylsökande som kommit till en medlemsstats territorium av strikt ekonomiska skäl, terrorism och även brottslighet, och där allt detta rör sig fritt i en enda röra.
När det gäller alla de allvarliga frågor som rör utövande av rättvisa, hantering av flyktingströmmar på EU:s territorium, medborgerliga friheter och allmän ordning, får och bör unionens insatser endast vara kompletterande och endast avse kriminalitet eller problem med den allmänna ordningen som till sin natur verkligen är gränsöverskridande.
Detta betänkande är slutligen - precis som många andra som handlar om förvaltning av invandringen - orealistisk och mycket demagogisk. Genom att vilja gynna utländska medborgare framför nationella medborgare, systematiskt och till vilket pris som helst, och genom mångahanda och varierande stöd som bl.a. avser bevisbörda, inkvartering, familjeåterförening och t.o.m. ekonomisk hjälp samt stöd för läkarvård och utbildning, kommer man att väcka värdbefolkningarnas motvilja.
Därför har Nationella frontens ledamöter och jag själv röstat emot detta betänkande, som äventyrar personers rätt, säkerhet och demokrati. Man får inte skapa en juridisk straffordning i all hast. Att överföra medlemsstaternas asylförfaranden, lagstiftning och interna allmänna ordning till gemenskapspelaren får inte genomföras utan att samtliga berörda folk rådfrågas först. Om ett sådant samråd skulle äga rum, låt oss då gissa på att våra eurokrater - anhängarna av ett centraliserat och federalt Supereuropa - kommer att behöva se över sitt utkast till förmån för en större respekt för demokratin i Europabygget.

La Perriere
. (FR) Asyl är något som i alla civilisationer utgör ett konkret exempel på barmhärtighet gentemot dem som av varierande skäl befinner sig en nödsituation, och ingen bestrider det välgrundade i att ge stöd åt dem som drabbats.
När jag läser Schmitts betänkande får jag anledning att tro att vi inte talar om samma sak. Utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter tycks tro att skillnaderna mellan medlemsstaternas lagstiftningar i realiteten döljer en obefintlig eller föga tillämpad asylrätt, som om vi levde med totalitära regimer och våra nationer inte var - sedan århundraden tillbaka - föredömen i fråga om flyktingmottagande.
Samma utskott upptäcker demokratins lagar då det antyder att olikheterna mellan länder har mer att göra med det politiska sammanhanget än med asylansökningarnas innehåll. För en europeisk union som naturligt och medvetet avskärmat sig från vardagens realiteter är det uppenbart att den politiska vilja som medborgarna uttrycker vid allmänna val inte väcker ett särskilt stort intresse, om denna vilja inte skulle sammanfalla med gemenskapens doktrin.
Parlamentet vill inte förbättra de asylsökandes situation. Kammarens politiska vilja är, på detta område såväl som på andra, att utvidga området för gemenskapens befogenheter på staternas bekostnad, eftersom staterna skulle vara ovärdiga innehavare av dessa befogenheter.
Om det tyska folket och dess regering vill vara de mest flyktingvänliga i Europeiska unionen, låt oss gratulera dem till det. Att andra länder inte uppnår den nivån, eftersom det ofta inte är deras önskan, har kommissionen och Europaparlamentet inte med att göra. T.o.m. den franska socialistiska regeringen "prioriterar" - jag citerar - "ett flexibelt synsätt som medger en respekt för olika nationella asylförfaranden".
Vad skall man då säga om det ständigt återkommande förslaget att dela på kostnaderna? Antingen för medlemsstaterna sin egen politik, som de ansvarar för och därmed finansierar, eller också överförs detta befogenhetsområde till unionen som inkluderar kostnaderna i sin budget. Om något land anser att dess politik kostar för mycket, får landet i fråga ändra på politiken.
Vi vill varken ha en gemenskapspolitik i kommissionens händer eller någon annan regeringspolitik: vi vill att vårt folk och dess valda företrädare även i fortsättningen skall vara herrar över sina beslut och över sitt öde.

Paulsen och Olle Schmidt
skriftlig. Respekten för de mänskliga rättigheterna skall hävdas internationellt. Om människors rätt kränks, är det omvärldens skyldighet att erbjuda en fristad för dem som begär skydd undan förföljelse. Världens länder har gemensamt ansvar för att alla flyktingar ges ett människovärdigt mottagande. Inga länder kan svära sig fria från ansvar när flyktingar söker skydd hos dem. Praxis för beviljandet av asyl varierar mellan EU-länderna, men generellt sett så har flyktingpolitiken under de senaste åren stramats åt i hela Europa. En samordning av medlemsstaternas ansvar är nödvändig om länderna i praktiken skall kunna bedriva en generös flyktingpolitik.
Vi välkomnar därför i princip kommissionens arbetsdokument och Ingo Schmitts betänkande om utformandet av en gemensam asyl- och flyktingpolitik men understryker att det inte får bli de minst generösa länderna som sätter normerna. Vi vill ha en europeisk flyktingpolitik, som bättre fördelar bördorna mellan de europeiska länderna under förutsättning att den europeiska, såväl som den svenska, flyktingpolitiken i framtiden kommer att vara mer human än den är idag. Vi får inte heller glömma bort att flyktingar och invandrare har en positiv påverkan på medlemsländerna. De har ofta erfarenheter och kunskaper som de tillför till samhället. Invandringen är dessutom särskilt viktig nu med tanke på den brist av arbetskraft som börjar bli alltmer påtaglig i medlemsländerna.
Beträffande betänkandet Ingo Schmitt vill vi understryka att asylansökningar alltid skall prövas individuellt för den enskilde på hans eller hennes egna meriter, samt att detta även skall vara normen vid så kallade massflyktsituationer.
Dessutom är det viktigt att flyktingarna i princip har rätt till samma sociala förmåner som andra personer bosatta i det land som behandlar asylansökan. Denna grundläggande princip är fastslagen i Genèvekonventionen, och måste tillgodoses och efterlevas. Vidare tycker vi att det är viktigt att man ser över och utvidgar den hittillsvarande definitionen av flykt och asyl i Genèvekonventionen, så att den även innefattar människor som söker asyl på grund av kön och sexuell läggning.

Schröder, Ilka
 - (DE) Tyskland demonterade år 1993 sin i grundlag förankrade rätt till politisk asyl. Landets gränser stängdes för invandring av asylsökanden. Förbundsrepubliken beviljar knappt längre någon asyl. Flyktingar utestängs socialt och rättsligt, eller drivs in i "illegalitet".
Schmittbetänkandet har som mål att utsträcka detta människoovärdiga system till att gälla för hela Europeiska unionen. Just precis detta system skall göras till basen för "gemensamma normer för asylförfaranden". Nackdelarna med denna asyllagstiftning tas inte upp i betänkandet Schmitt. Inte med ett ord nämns det omänskliga utvisningshäktet. Inte heller den sociala diskrimineringen av flyktingar kritiseras - i Tyskland sker detta genom "Asylbewerberleistungsgesetz".
Schmitts betänkande utgår ifrån att flyktingar utsätts för diskriminering på arbetsmarknaden. I Tyskland är de underkastade ett ovillkorligt arbetsförbud. Föredraganden berör inte ens de vardagliga kränkningarna av de asylsökandes personliga rättigheter och av datumskyddet. Via "Eurodac" och "Schengeninformationssystemet" har flyktingarna blivit till den mest registrerade gruppen av människor. De är de allra första "pappersmänniskorna".
Betänkandet av Schmitt erbjuder för alla dessa problem inga lösningsförsök. I stället beklagar föredraganden det enligt uppgift "orättmätiga ianspråktagandet" av asylrätten i Europa. En del flyktingar har juridiskt sett efter ändringen av asylrätten inte längre någon rätt till asyl - det har alltid varit, är och kommer att förbli högst legitimt att vilja leva någon annanstans än på födelseorten. Att utforma och ge optimala villkor för detta är parlamentets allra mest angelägna uppgift! Men i stället hjälper uttalandena i betänkandet till att misskreditera och kriminalisera asylsökanden.
Vad gäller mottagandet av asylsökande efterlyses i Schmittbetänkandet en "fördelning av bördorna" inom EU. Därmed förolämpas flyktingarna och blir till "börda". På ett sådant grundantagande kan ingen människovärdig flyktingspolitik som även tar hänsyn till flyktingarnas intressen byggas upp.
Vidare välkomnas i Schmittbetänkandet "avtal för återvandring". Dessa är ett instrument för avvisningspolitik som inte har någonting att göra med en human flyktingpolitik. Avtal om återvandring leder till att människor som söker skydd kan sändas tillbaka till sina ursprungsländer. Det underlättar asylvägran i EU-staterna.
Även reglerna om "tredje land" och "säkra ursprungsländer" bejakas i betänkandet av Schmitt. Dessa regler bär ansvaret för att politiskt förföljda personer inte får asyl i Tyskland - närmare bestämt alltid när de anländer via "säkert tredje land" eller härstammar från ett så kallat "säkert ursprungsland". På grund av att dessa instrument motverkar justa och rättvisa mottagningsförfaranden måste de avvisas och snarast möjligt avskaffas.
Europaparlamentet måste lämna förslag där hänsyn tas till flyktingarnas och asylsökandenas intressen i unionen. Det måste verka för att avvisningspolitiken, nedmonteringen av asylrätten och ifrågasättandet av Genèvekonventionen för flyktingar upphör. Alla människor som söker sin tillflykt till EU måste få tillgång till ett just och rättvist mottagningsförfarande.
Schmitts betänkande går dessvärre i den motsatta riktningen. Han vill forcera avvisningarna från EU utåt och uttalar sig till stöd för en ytterligare inskränkning av det permanenta skyddet för flyktingar och asylsökanden.
Jag avvisar utbyggnaden av en Fästning Europa och därmed även resolutionen om "gemensamma normer för asylförfaranden".

Sylla
. (FR) Det finns anledning att erinra om att vissa personer i kammaren har haft tillfälle att lära känna en asylsökande i sin egen familj. För bara 60 år sedan kunde italienare, spanjorer, tyskar, österrikare och andra som förföljdes av sina fascistiska eller nazistiska regeringar åtnjuta asylrätt. Det var vår heder, vår stolthet, vår skyldighet. Vår mest kände asylsökande i Frankrike var general de Gaulle, som fick asyl i England för att förbereda motståndet.
Det huvudsakliga intresset med detta betänkande är att det syftar till att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning om asylförfaranden. Harmoniseringen av lagstiftningarna och förfarandena bör genomföras innan man integrerar Dublinkonventionen och inrättar Eurodac-systemet.
Det vore orättvist att endast tillåta en enda asylansökan för unionens alla länder, med tanke på att den asylsökande har olika chanser att få sin ansökan styrkt beroende på i vilken enskild medlemsstat den lämnas in.
Enligt min mening fastställer man alltför låga normer i betänkandet. Det finns brister och vissa punkter är luddiga. En förföljelse behöver faktiskt inte endast vara av politisk art eller bedrivas av en stat.
På så sätt borde de förföljda afghanska kvinnorna, som stenas till döds för att de inte bär chador, få asyl utan förbehåll. Och på samma sätt borde en algerisk journalist som hotas till döden av traditionalister få åtnjuta asyl. Vissa stater som förföljer meningsmotståndare anses vara framstående demokratier. Därför kommer en ansökan från Tjetjenien inte att granskas. För att bevilja asylrätt kräver staterna bevis på förföljelse. Men sådana bevis är ofta svåra att framföra, på grund av själva förföljelsen. På den punkten är betänkandet oklart.
Förfarandet bör slutligen ta hänsyn till familjeband, språkliga band, kulturellt släktskap och den koloniala historien i den asylsökandes ursprungsland. Det skulle göra det lättare för denne att klara av att leva i exil.
Om rätten utnyttjas felaktigt och missbrukas beror det på att det saknas samstämmiga regler. Det skulle vara oacceptabelt att väcka misstänksamheten och inskränka den mänskliga historiens beundransvärda erövring - den enda livbojen för frihetens förkämpar över hela världen.
Jag avstod från att rösta om ändringsförslag 14. Detta ändringsförslag syftar till att "kräva att det läggs en stark tonvikt på skydd av personuppgifter när Eurodac-systemet tillämpas, för att skydda de asylsökande från eventuella missbruk av den insamlade informationen". Visst syftar detta ändringsförslag till att skydda de insamlade uppgifterna. Men jag är mot själva tanken på en systematisk insamling av information, något som Eurodac föreskriver, precis som jag är mot själva idén om påskyndade förfaranden, som kan ge upphov till ett stort antal missbruk.
Betänkande (A5-0126/2000) av Sörensen
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag välkomnar kommissionens beslut att anta normer för ersättning åt brottsoffer inom Europeiska unionen. Som företrädare för Pensionärspartiet och hitskickad av pensionärerna kan jag upplysa om att de flesta brottsoffren är gamla.
I Europa kan de äldre inte längre gå ut, inte bara på kvällen, utan också på dagen i vissa kvarter. Därför är jag nöjd med detta initiativ från Europeiska unionens sida. Jag anser dessutom att det är viktigt att stryka under att det är nödvändigt att staten träder in i de skyldigas ställe när det gäller att ersätta offren, och att det är staten som sedan skall kräva ersättning från dem som har begått dessa brottsliga handlingar.

Kirkhope
. (EN) De brittiska konservativa har alltid ansett att större tonvikt bör läggas inom det straffrättsliga systemet på att stödja brottsoffrens behov.
Vi applåderar därför de åsikter i Sörensens betänkande som stöder vår uppfattning.
På grund av att man i betänkandet även föreslår ändringar av strukturerna för omröstningsförfarandet i de europeiska institutionerna, och eftersom betänkandet får allvarliga resursrelaterade följder, kan vi emellertid inte ge det vårt totala stöd.

Lang
. (FR) Bravo! Än en gång ger Europa prov på ett stort mått av ansvarskänsla genom att intressera sig för brottsoffren.
Precis som betänkandet betonar ökar de ständigt i antal. Lösningen? För Europaparlamentet är det att ge ett materiellt, rättsligt, medicinskt, psykologiskt och socialt stöd till brottsoffren. För oss ledamöter i Nationella fronten är det annorlunda. Man behandlar inte effekterna av ett problem, utan dess orsaker.
Att på det här området agera i efterhand är helt bortkastat och ger bara de europeiska ledarna ett tillfälle att ge sig själva gott samvete. Man måste i förväg påverka själva orsakerna till brottsligheten i Europa. För det är då, och endast då, som antalet offer kommer att minska, och som vi till fullo kan utöva vår skyldighet att hjälpa dem.
För det räcker att göra ett enkelt konstaterande: brottsligheten breder ut sig överallt i Europa: osäkerheten vinner terräng i städerna och på landsbygden; internationell terrorism, pedofili, barnsexturism, tvingad prostitution och handel med kvinnor, penningtvätt, droghandel, illegal invandring och organiserad gränsöverskridande brottslighet utvecklas ständigt.
Enligt den helgade principen om personers fria rörlighet drogas, skadas eller mördas personer. Er princip om att personer till varje pris skall kunna röra sig fritt inom ert icke genomförbara område för frihet, rättvisa och säkerhet är varken en nödvändighet eller något ödesbestämt. Nej tvärtom, de europeiska medborgarnas säkerhet kommer att kunna bevaras och garanteras om vi återupprättar våra gränser och vägrar ge hyresgästerna i Strasbourgs och Bryssels elfenbenstorn någon som helst befogenhet i polisiära och rättsliga frågor, såväl som när det gäller utlänningars ankomst och uppehåll.
Så vakna och ta ert ansvar! Det är inte genom att begråta och räkna brottsoffren i Europa som ni kommer att rädda dem och ge dem ett nytt liv: vad som krävs är att se till att en person inte blir ett offer, och för det måste man förse sig med medel för att trygga dennes säkerhet, vilket ni är oförmögna att göra.
Lär er först att ta ert ansvar, lär er att styra.
Betänkande (A5-0138/2000) av Turco
Fatuzzo (PPE-DE). (IT) Herr talman! Jag röstade för Turcobetänkandet, även om jag hade föredragit att rösta emot, för det handlar om en balansräkning och framför allt ett mycket tungt betänkande om fördelning och utnyttjande av strukturfonderna under 1998. Jag är personligen övertygad om att Europeiska unionen borde radikalt ändra sitt sätt att fördela bidragen till dem som behöver unionens stöd.
Systemet med program, med tabeller, det system som under tjugo år har använts för att med olika konton täcka Europeiska unionens "utbetalningar" måste enligt mitt förmenande göras om i grunden. Slöseriet är för stort och vi uppnår inte de mål vi skulle vilja nå. Jag tror det är dags att ändra Europeiska unionens utgiftssystem.

Nobilia
. UEN-gruppen instämmer i de synpunkter som framförs i Turcos betänkande. Det är dessutom viktigt att framhålla ett par aspekter i betänkandet, för trots att det inte så mycket gäller en analys a posteriori som den programperiod som gått, så kvarstår betänkandets betydelse för den innevarande perioden.
Vi vill också se en bättre och tydligare samordning mellan de olika strukturfondernas åtgärder, framför allt vad gäller Europeiska socialfonden (ESF); på samma sätt som man måste kräva kraftfullare åtgärder, inte bara när det gäller de årliga horisontella frågor som väljs - till exempel små och medelstora företag - utan också när det gäller nyskapande lösningar.
Eftersom dessutom sysselsättningen är en av de tre huvudlinjerna under den nya programplaneringsperioden bör detta, såväl kvantitativt som kvalitativt, vara föremål för regelbunden information till parlamentet inom ramen för kommissionens rapporter om hur de aktuella fonderna utnyttjas: en information som inte bara är prognosticerande utan även sammanfattande.
Ytterligare en fråga gäller en annan riktlinje för tillämpningen under den innevarande perioden: den regionala och lokala utvecklingen och problemen i samband med den. Detta är ett område där vi under senare tid har sett hur viktiga nyskapande åtgärder förverkligats när denna riktlinje har följts, åtgärder som baseras på lokala initiativ inom ramen för partnerskap.
Det blir med andra ord viktigt att vi inte bara lär oss bli effektiva i förverkligandet av dessa riktlinjer, utan också att vi lär oss vilka orsaker som förhindrar framstegen, och att vi hela tiden utgår från grundförutsättningen att gemenskapens mål i detta sammanhang är sysselsättningen. Även i detta senare avseende kommer det att bli viktigt att kontrollera sambandet mellan de målen och riktlinjerna och de som tillämpas av medlemsstaterna, med början i de årliga nationella planerna för att stimulera sysselsättningen.
En sista punkt är utan tvekan frågan om att upptäcka bedrägerier. Kommissionen noterar detta i sin rapport och behandlar frågan uttömmande utan att, förutom de allmänna aspekterna, låta bedrägeriernas, om man så kan säga, kvalitativa detaljer komma fram, och inte heller de instrument som används och bör användas för att bekämpa bedrägerierna. Och även denna sista aspekt är faktiskt ett tecken på politisk identitet och beslutsamhet av otvetydigt intresse.
  

Napoletano
Herr talman! Jag begärde ordet av privata skäl, för jag var en av dem som i dag tog upp frågan om ungdomarnas demonstration på gården, under inledningen av eftermiddagens session.
Eftersom det som Speroni sade kan misskreditera de personer som tog upp problemet och eftersom jag inte använder andra metoder än att komma hit och tala, så vill jag inte att det allvarliga i det faktum som jag påtalade nu skall, låt oss säga, få andra dimensioner eller att vi skall hamna i en situation där offren skulle bli de ungdomar som protesterade på det sätt som de gjorde.
Jag skulle aldrig våga upprepa här, herr vice talman, de fraser som skreks ut av ungdomarna, för jag anser inte att det skulle vara värdigt denna kammare att göra så. Men jag är beredd att när som helst vittna om det som sades - och det var verkligen allvarliga saker - mot kommissionens ordförande, vårt lands republik - Italien - den 25 april, som är det datum när vårt land befriades från nazismen. Jag tycker att allt detta måste parlamentets talman inleda en undersökning om. Dessutom gick jag, som är en civiliserad människa, inte ens fram till fönstret: jag gick in i kammaren och påtalade det som hänt.
Jag anser med andra ord att detta måste utredas grundligt. Av det som Speroni sade förstår jag att det är han som inbjudit gruppen, och att han uppenbarligen även stöder och delar dessa värderingar, som jag under alla omständigheter anser att man måste fördöma. Men jag vill inte att min anmälan skall banaliseras, därför står jag fast i mitt fördömande av denna episod som jag anser vara mycket allvarlig för vår institution.

Speroni
Herr talman! Även jag har begärt ordet av privata skäl och för att klargöra ett par fakta.
För det första så var det inte jag som bjöd in gruppen; jag har redan sagt, även till pressen, att jag inte instämmer i allt det som gruppen sade, men jag hävdar, som Voltaire, att i viss utsträckning måste alla kunna framföra sina egna åsikter, framför allt på ett ställe där den folkliga suveräniteten är företrädd.
Jag kan förstå att vissa tonfall kan irritera, men även när man ser att det slängs vatten på människor får man reagera, även om det kanske sker i mindre diplomatiska tonfall. Jag upprepar, vi har filmat händelsen och man ser tydligt att okvädingsorden som riktas till dem som slängde vattnet yttrades efter det att vattnet slängdes.
Dessutom har vi väl alla varit med vid demonstrationer, inklusive demonstrationer från kamrater som tillhör samma parti som kollegan som talade före mig. När till exempel hans kamrater demonstrerade utanför Fiat, mot Fiats ägare, var orden verkligen inte milda, men ingen har någonsin vågat påstå att man under en demonstration bör använda ord som passar när artonåringar gör sin debut. Jag hävdar med andra ord rätten att fritt uttrycka sina egna åsikter, även om det kan förolämpa någon. Dessutom kan denne någon, om vederbörande anser det lämpligt, inför de forum som är lämpliga, vidta vilka åtgärder som helst. Men yttrandefriheten måste garanteras!

Talmannen
Jag kan meddela er att talmannen har informerats om dessa händelser och kommer att vidta nödvändiga åtgärder, det kan jag försäkra er.

Tajani
Herr talman! Jag förstår inte varför Napoletano i sessionens inledning åberopade mitt parti, Forza Italia, i samband med det som hände i kammaren. Jag skulle gärna vilja ha en förklaring, för vi inte bara röstade för ordförande Prodi, utan vi vare sig har delat eller delar de slagord som skreks ut på gården utanför det hus där parlamentet har sitt säte. Jag förstår inte varför Napoletano har siktat in sig på mitt parti. Det är en fråga som verkligen förbryllar mig. Jag skulle vilja ha förklaringar i frågan för det ankommer inte på oss att vare sig ta avstånd eller att döma.
Vi anser att dessa ungdomars beteende är negativt på grund av det som sades, men jag vill veta om det är sant det som sades av Speroni, för om det är sant att någon parlamentsledamot slängt vatten på dessa personer, så måste man fördöma även denne ledamots beteende. Jag hoppas att talmannen skall kunna ge oss en tydlig förklaring om vad som hänt. Jag upprepar, vårt fördömande när det gäller de fraser som yttrats är entydigt, men vi måste få klarhet i samtliga fakta.

Talmannen
Kära kolleger! Detta är varken den rätta tidpunkten eller den rätta platsen för att inleda denna debatt. Som jag meddelade er har talmannen informerats om frågan och kommer att fatta nödvändiga beslut. Jag kan för egen del inte ge er någon förklaring just nu.

Sammanhållningsfonden (1998)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0140/2000) av Ripoll y Martinez de Bedoya för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om kommissionens årsredovisning för Sammanhållningsfonden 1998 (KOM(1999)483 - C5-0326/1999 - 1999/2212(COS)).

Ripoll y Martínez de Bedoya
. (ES) Herr talman, ärade ledamöter, herr kommissionär! Som ni alla vet är syftet med Sammanhållningsfonden att bidra till den ekonomiska och sociala sammanhållningen och samtidigt minska de regionala och sociala olikheterna, med medlemsstaternas solidaritet som utgångspunkt.
Tack vare denna fond har flera länder i Europeiska unionen fått en möjlighet att försöka minska avståndet till de rikaste länderna och har uppnått vissa framgångar som kan betecknas som anmärkningsvärda men samtidigt otillräckliga. Inkomsten per capita har ökat från två tredjedelar till tre fjärdedelar av genomsnittet för gemenskapen och gemenskapens strukturfonder har bidragit med 0,5 procentenheter till de fyra ländernas tillväxt varje år. Nåväl, det finns för närvarande anledning att påtala två framtida problem.
För det första upptagandet av nya länder, något som kan leda till att de länder som för närvarande erhåller stöd från Sammanhållningsfonden inte längre kommer att mottaga ett sådant utan att själva ha uppnått målen med en verklig konvergens.
Här bör man i framtiden föreslå en rad program som gör det möjligt för de nya länder som ansluter sig att uppnå en konvergens med Europeiska unionen, samtidigt som de fyra länder som erhåller stöd kan fortsätta räkna med dessa fonder för att uppnå de verkliga konvergensmålen, skapandet av tillväxt och full sysselsättning.
För det andra är ytterligare ett problem att vissa av de rika länderna frestas att straffa de länder som till följd av stöd från Sammanhållningsfonden har uppnått en nominell konvergens som grundar sig på en strukturell och ekonomisk politik som är seriös, ansvarsfull, solidarisk och hård men uppenbarligen utan att de ännu har uppnått en reell konvergens, något som innebär att de inte kommer i fråga för Sammanhållningsfonden, vilket kan ge upphov till två situationer. För det första ett främjande av en för slapp och inflationistisk politik för att inte gå miste om fonderna. För det andra ett hämmande av tillväxten och vissa länders konvergens med de övriga länderna i Europeiska unionen. Därför är det viktigt, herr kommissionär, att göra en åtskillnad mellan en reell och en nominell konvergens.
Slutligen vill jag nämna en rad rekommendationer angående strukturfonderna. För det första är det lämpligt att göra stora investeringar i järnvägar, hamnar och sjötransporten. För det andra bör transporter prioriteras som är avsedda att skapa förbindelser med randområden, öar och isolerade områden. För det tredje bör större uppmärksamhet fästas vid hållbara transportslag. För det fjärde är det nödvändigt att inrikta sig mer på återplantering av skog och återställande av mark. För det femte måste problemet med hantering av fast avfall lösas. Slutligen behövs en större satsning, precis som vi tidigare har påpekat, på stadskärnorna.
Jag vill dessutom påpeka att fyra ändringsförslag kommer att läggas fram i morgon, två som har godkänts i utskottet och två nya inför parlamentets plenum. Min ståndpunkt - jag har redan motiverat den i utskottet - innebär ett förkastande av dessa, för att de i stort sett endast innehåller nya kriterier. Vi talar här om Sammanhållningsfonden och om redovisningen för 1998, som omfattas av en förordning och vissa villkor som redan har antagits för perioden 2000 - 2006, och vi tror inte att det nu är dags att ändra villkoren för stödberättigande och fördelningen av dessa fonder.

Mastorakis
Herr talman, kära kolleger, herr kommissionär! I dag, åtta år efter Maastrichtfördraget, är Sammanhållningsfondens positiva bidrag för att främja ekonomisk och social sammanhållning mellan unionens regioner oomtvistligt, och resultaten när det gäller att bekämpa de sociala och perifera ojämlikheterna är uppenbara. Jag bor i en region som gynnas av fonden och kan försäkra er om att varenda en av de människor som lever där känner till och erkänner resultaten, inte så mycket på grund av informations- och reklamkampanjerna, utan främst eftersom de projekt som har finansierats tillhör områden som är av grundläggande betydelse för deras livskvalitet, som de ser förbättras. Låt oss följaktligen tacka kommissionen för de åtgärder som den har vidtagit fram till i dag, i syfte att förverkliga fondens mål, samt uppmana den att fortsätta med sina ansträngningar för att säkerställa en smidig funktion för fonden och en ytterligare förbättring av fondens effektivitet under den nya programperioden.
Vi bör naturligtvis påpeka att den hjälp som ges på miljöområdet fortsätter att vara koncentrerad huvudsakligen till vattenområdet, men det finns i många fall även behov av andra insatser, i syfte att bevara, skydda och förbättra miljökvaliteten och morfologiskt använda naturresurserna i enlighet med artikel 174 i fördraget, i vilken hänvisas till skogsplanteringar, återställanden av mark m.m. Det krävs också betydande investeringar för att angripa det stora problemet med bearbetning av fasta avfall och sopor, och vi måste ge stimulanser, så att den mest moderna, miljövänliga och effektiva tekniken används. Vi bör även stödja främjandet av ytterligare investeringar i miljövänliga transportinfrastrukturer och insistera på att system för kombinationstransporter utvecklas.
Jag anser att det är nödvändigt, särskilt inför utvidgningen, som utgör en mycket stor utmaning, att vi i god tid säkerställer att finansieringen från Sammanhållningsfonden fortsätter även i framtiden, med tanke på att den ingriper på två områden som är mycket viktiga för att uppnå målet med ekonomisk och social sammanhållning i Europeiska unionen, som utgör kvintessensen för dess existens. Fondens fram till i dag mycket effektiva funktion bör övertyga oss om behovet av att finansieringen till mottagarländerna fortsätter, under förutsättning att dessa behöver fortsatt stöd, och utöver den nominella konvergensen mellan medlemsstaternas ekonomier bör vi undersöka den verkliga konvergensen mellan de europeiska medborgarnas inkomster och livskvalitet i allmänhet i dessa regioner.
Avslutningsvis, på samma gång som jag tackar föredraganden för hans mycket goda arbete och hans samarbetsvilja under granskningen och kompletteringen av betänkandet i vårt utskott, vill jag citera en koncis och dramatisk, skulle jag vilja säga, vädjan från en enkel bonde i min region, på så sätt som han enkelt men mycket kraftfullt framförde den då han hörde om vår unions insatser: "Europa javisst, men Europa för alla européer i unionen."

Schörling
Herr talman! Jag vill börja med att å mina egna och gruppen De grönas vägnar gratulera föredraganden. Detta betänkande ger nämligen en mycket bra överblick över hur Sammanhållningsfonden fungerat och vilken verksamhet som har bedrivits under 1998.
Jag gläder mig särskilt åt utvecklingen, som går i riktning mot ökade investeringar i järnvägssektorn, i hamnar och i sjötransport. Det finns tyvärr fortfarande en ganska stor obalans i förhållande till vägsektorn. Vi har därför lagt fram ett ändringsförslag som just efterlyser att investeringarna i vägsektorn inte skall representera mer än en fjärdedel av alla investeringar som avser infrastruktur i transportsektorn, så att riktlinjerna för budgetpost B5-7, som handlar om transeuropeiska nät, skall kunna följas. Detta tycker vi är mycket viktigt.
Vi skulle över huvud taget vilja se en mer balanserad investeringspolitik, som syftar till att öka diversifieringen och miljöinvesteringarna och samtidigt minska investeringarna i vägsektorn.
Vi välkomnar också att utskottet accepterade vårt ändringsförslag, som numera är punkt 9, som begär att resurser som är tillgängliga för miljöprojekt även skall kunna användas för att finansiera projekt för att både bevara och göra bedömningar av den biologiska mångfalden.
Investeringarna för att kunna ta hand om avfall på ett så miljövänligt sätt som möjligt tas upp på ett ganska bra sätt i punkt 8. Vi vill dock gärna göra ett tillägg, ändringsförslag 3, som gör det tydligt att insatserna för att främja återvinning och återanvändning bör prioriteras. Mängden avfall bör naturligtvis också minskas.
Förutom dessa miljörelaterade ändringsförslag, har vi också ett ändringsförslag som handlar om att man skall leva upp till additionalitetsprincipen. Vi ber kommissionen att lägga fram en rapport om hur väl additionalitetsprincipen respekteras när medel erhålls ur Sammanhållningsfonden.

Damião
Herr talman! Jag vill tacka föredraganden och kommissionen för denna utvärdering av Sammanhållningsfondens genomförande 1998. Mycket positiva resultat har kunnat påvisas och först nu förstår vi värdet av det hela och där den uppenbara tendensen är verklig konvergens utan att skada den rigorösa budgetpolitiken. Sammanhållningsfonden har haft stor socio­ekonomisk betydelse, även om det bara är för att med stringens kunna mäta infrastruktur med utvecklingspotential. Vi avvaktar därför kommissionens fullständigare utvärdering av fondernas tillämpning.
Vi noterar med tillfredsställelse den högre sysselsättningsnivån, frånvaron av bedrägerier, intensifieringen av kontrollåtgärder samt ett bra genomförande av programmen. Vissa frågor bör dock kommenteras och jag skulle vilja uppmärksamma kommissionären på nödvändigheten av att förbättra samordningen av de europeiska fonderna där målsättningen skall vara en hållbar utveckling inom unionen och en genuin jämvikt regionerna emellan. Fonderna skall som redan tidigare nämnts främja alternativa transportmedel, järnväg, sjöväg och kustfart (vilket skulle minska trafiken på motorleder samt ge liv åt hamnarna). De skall också som Sammanhållningsfonden följa en regional utvecklingsstrategi där syftet är att främja en industriell etablering i små och medelstora städer samt på landsbygd, områden som utgör fyra femtedelar av unionen. De skall även ges ett integrerat stöd av strukturfonderna och Sammanhållningsfonden så att den tekniska spridningen demokratiseras genom att Lissabonprocessen följs och nya företag och arbetstillfällen gynnas av den stärkande investeringen. De skall avslutningsvis stå för en civil och social dialog och för medverkan av forskningscentrer underordnade nämnda strategi.
Den sammanhållningsprincip som beaktas i fördraget får inte ifrågasättas i samband med utvidgningen. Sammanhållningsfonden måste ses över igen med tanke på de positiva resultat som framkommit efter nya socioekonomiska indikatorer som man hoppas skall se till att sammanhållningsländernas erfarenhet inte går förlorad, varken för dem som gynnas nu eller i framtiden. Jag vill gärna höra kommissionären uttala sig om detta.

Barnier
. (FR) Tack, herr talman, för att ni ger mig ordet, för jag skulle vilja säga några ord om detta ytterst viktiga betänkande. Det handlar om ett ämne som jag personligen tillmäter ett stort intresse, med hänsyn till Europeiska unionens engagemang för de länder som släpar efter i störst utsträckning och som inhämtar denna eftersläpning med stöd av den europeiska solidariteten.
Fyra länder är i dag direkt berörda av sammanhållningsmålet. Det rör sig om en budget på nära 17 miljarder euro för den period som nu inleds, 2000­2006. Men om man ser tillbaka på den föregående tioårsperioden, bl.a. det år som behandlas av detta betänkande, 1998, vill jag säga till de parlamentariker som är här och till alla dem som lyssnar till oss, att de länder som tidigare släpade efter mest - Irland, Grekland, Spanien och Portugal - på tio år har inhämtat tio enheter i förhållande till den genomsnittliga bruttonationalprodukten i gemenskapen. Finns det någon politik som man kan bevisa är effektiv - och lyckligtvis finns det fler - så är det sammanhållningspolitiken. Det vill jag säga nu, vid en tidpunkt då medborgarna och skattebetalarna ibland funderar över de europeiska fondernas betydelse, nytta eller effektivitet.
Det är således ett mycket viktigt område som Ripoll y Martinez de Bedoya behandlar i sitt betänkande. Jag vill tacka honom för hans klarsynthet, noggrannhet och skicklighet, Flera talare från alla håll i kammaren har också tackat honom. Betänkandet är viktigt, såväl vad gäller form som innehåll.
Först vad gäller innehållet, mina damer och herrar: i fråga om investeringar i transporter förespråkar föredraganden en bättre jämvikt till förmån för hållbara transporter, framför allt järnvägen. Han kan vara förvissad om att kommissionären med ansvar för regionalpolitik, som en gång var miljöminister i sitt eget land, helt och hållet sluter upp kring denna inriktning och att denne personligen skall vaka över detta, särskilt inom ramen för programplaneringen för Sammanhållningsfonden för de sex kommande åren. Jag ställer mig bakom denna strävan. Den framhålls också av Schörling och Damião, och ni kan vara säkra på att jag kommer att vara mån om att bredda inriktningen mot hållbara transporter, framför allt järnvägen, en utveckling vi redan sedan ett antal år tillbaka har kunnat konstatera. Men denna inriktning är inte tillräcklig: under de sex kommande åren vill jag betona den ytterligare.
Vad gäller de övriga investeringar som kan bidra till målet om hållbara transporter, och då vill jag tala om hamnarna och flygplatserna, skulle kommissionen önska - tillåt mig att säga det utan omsvep - en viss försiktighet gentemot luftfarten och vissa former av sjötransporter. I vilket fall som helst vill vi titta närmare på saker och ting och förändra den andel som samfinansieras för att kunna ta hänsyn till, det är det minsta man kan göra, aktiviteternas kommersiella karaktär och de intäkter de genererar. Samtidigt är inriktningen till förmån för hållbara transporter något som kommissionen kommer att stödja med all kraft.
Vad beträffar miljöavsnittet understryker föredraganden kravet på att ta större hänsyn till det allvarliga problemet med hantering av fast avfall och hushållsavfall - vilket också Mastorakis framförde med stor kraft. Hittills har fonden koncentrerats på tre sektorer som omfattas av gemenskapens direktiv: hantering av dricksvatten, hantering av avloppsvatten samt hantering av fast avfall. Prioriteringen var att låta medlemsstaterna respektera de tidsfrister som har fastställts i enlighet med direktivet om avloppsvatten, och vi vet mycket väl att de problem jag just har pekat på, framför allt i fråga om avfall och vattenhantering, är svåra problem i de berörda länderna. Det kunde jag personligen konstatera i Azorernas övärld och jag vet att det ser likadant ut på de grekiska öarna. För att ta dessa två exempel: problemen är särskilt svåra när det rör sig om en avlägset belägen region, ett yttersta randområde eller en region som är geografiskt isolerad på grund av att den är en ö.
När det för övrigt gäller de särskilda problem som har att göra med miljön, vill jag säga - bl.a. med tanke på öarna - att det är min ambition att stödja investeringar till förmån för förnybara energikällor, och det har jag meddelat medlemsstaterna.
När det mera specifikt gäller frågan om fast avfall har 14 procent av den totala budgeten anslagits till hanteringen av sådant avfall, vilket är en betydande ökning jämfört med perioden 1995-1997. Samtidigt delar jag föredragandens angelägenhet om att man för detta ändamål bör använda den allra modernaste och miljövänliga tekniken.
För en stund sedan gladde sig Schörling å De Grönas vägnar åt att ett ändringsförslag från hennes grupp hade antagits. Det är ingen slump, fru ledamot. Jag ville avsiktligt markera att kommissionen samtycker till att man använder - inte hur som helst och inte för vem som helst - men att man använder Sammanhållningsfonden för biologisk mångfald och skydd av naturen. Genom att detta ändringsförslag godkändes har ni fått ett konkret bevis på denna inställning. Ni kommer också att kunna konstatera att jag kommer att fortsätta ha ambitionen - såväl inom ramen för mål 2 som mål 1 och Sammanhållningsfonden - att en del av anslagen skall uppbådas till förmån för den biologiska mångfalden.
Efter att ha talat om innehållet skulle jag vilja säga något om formen, och framför allt svara på föredragandens synpunkter om den studie som kommissionen har beställt ifråga om Sammanhållningsfondens socioekonomiska effekter. Dessa synpunkter förefaller grunda sig på ett missförstånd som jag skulle vilja undanröja. De fem år som föredraganden hänvisar till är de fem år som förflöt mellan de utvärderade projektens start och den slutliga utvärderingen. De konsulter som kommissionen valde ut utvecklade först en utvärderingsmetod och utvärderade sedan projekten i fråga. En tidsfrist på fem år är inte ovanligt för att genomföra ett stort projekt och sedan utvärdera dess resultat. Kommissionen har just fått denna studie och är i färd med att analysera den, och under alla omständigheter kommer ni att få den så snart som möjligt.
Jag skulle vidare vilja framhålla frågan om samstämmighet mellan Sammanhållningsfonden och strukturfonderna, på det sätt som föredraganden behandlar den. Det är en fråga som jag är särskilt observant på. De strukturfondsprogram som kommissionen för närvarande förhandlar om med de medlemsstater som Sammanhållningsfonden riktar sig till innehåller därför vägledande belopp såväl för stöden ur Sammanhållningsfonden som för Europeiska investeringsbanken. Den information parlamentet begär finns således i dokumenten för varje enskild programplanering.
Jag vill dessutom betona att den senaste omstruktureringen av generaldirektoratet för regionalpolitik innebär att geografiska arbetslag och befogenheter grupperas inom samma enheter, när det gäller både strukturfonderna och Sammanhållningsfonden. Sammanhållningsländerna, som i de allra flesta fall är berättigade till strukturstöd, kommer således att ha samma kontaktpersoner inom detta generaldirektorat. Detta framstår för mig som en mer sammanhållen strategi för de här länderna.
Men samstämmigheten mellan strukturfonderna och Sammanhållningsfonden förutsätter också att man respekterar det specifika med dessa båda instrument, vilket för övrigt överensstämmer med förordningen om allmänna bestämmelser för strukturfonderna. Det skulle faktiskt vara olämpligt att ingripa med stöd ur Sammanhållningsfonden för samma syften och alltid på samma sätt som vi gör med strukturfonderna. Med hänsyn till en god finansiell förvaltning är det inte bra att glömma bort det specifika med varje instrument. Under alla omständigheter kan jag dessutom inte ändra Sammanhållningsfondens befogenheter, som följer direkt av fördraget.
Fru Schörling! Ni pekade på frågan om additionalitet. Tillåt mig, för att inte ta upp mer av er tid, att hänvisa till det som jag för en stund sedan sade angående betänkandet av Turco. Jag uttryckte klart och tydligt hur mån jag är om att verifiera additionaliteten, och det som gäller Turcobetänkandet gäller också för Sammanhållningsfonden. Jag sade t.o.m. att frågan huruvida additionaliteten verkligen tillämpas kommer att vara en av de punkter som gör att jag kan giltigförklara eller godkänna program och projekt.
Sammanfattningsvis skulle jag vilja understryka att årsrapporten är ett särskilt värdefullt instrument för den analys, utvärdering och de reflektioner som vi regelbundet bedriver om genomförandet av regionalpolitiken. Det faktum att denna rapport är heltäckande gör den än mer värdefull. Eftersom jag instämmer i att det finns ett intresse av att få ta del av årsrapporten så tidigt som möjligt, kan jag försäkra er om att mina avdelningar kommer att skynda på för att snabbare offentliggöra rapporten i framtiden, så långt det är möjligt.
Det säger sig självt, mina damer och herrar, att våra reflektioner inte endast är knutna till dessa årsrapporter. Jag kan försäkra er att jag - vid sidan av våra regelbundna kontakter - i slutet av året kommer att lägga fram en rapport om sammanhållningen som i hög grad kommer att bemöta de frågor, den kritik och de förslag som föredraganden framför beträffande en fortsatt solidaritet gentemot de länder som berörs av Sammanhållningsfonden, särskilt i det större perspektiv som berör oss alla: utvidgningen.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 9.00.

Integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0137/2000) av Casaca för budgetkontrollutskottet om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EEG) nr 3508/92 om ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen.
((KOM(1999) 517 - C5-0317/1999 - 1999/0207 (CNS))

Casaca
Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Det förslag som vi har framför oss revolutionerar kontrollsystemen och tillhandahåller en teknisk grund för att grundligt reformera hanteringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Den metod som föreslagits grundas på ett modernt geografiskt informationssystem där den kartografiska informationen för jordbruksdriften digitaliseras och integreras med den alfanumeriska information som behövs för att kunna karakterisera jordbruksdriften och de subventioner som erhålls.
Som kontrollsystem är metoden synnerligen fördelaktig och bedrägerimöjligheter och andra oegentligheter reduceras kraftigt. När det gäller förvaltningen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) kommer man äntligen att få tillgång till en infrastruktur som skall ge den tekniska grunden för att ändra den politik som hittills irrationellt har subventionerat de rikaste länderna, regionerna och jordbrukarna genom att gynna överskott och miljöförstöring. Systemet skall nu geografiskt inriktas på att gynna ett hållbart jordbruk i de regioner och områden som mest behöver det. På det sättet får vi en politisk vilja och det omdöme som behövs vid de europeiska institutionerna för igångsättandet av en ny politik.
Enligt min mening borde praktiskt taget alla sektorer som finansieras av GJP integreras i systemet. Revisionsrättens senaste rapport om den klassiska svinuppfödningen visar att till och med på områden där den geografiska informationen a priori verkar mindre betydelsefull så är den avgörande och kan vara ett viktigt instrument för rationaliseringen av den gemensamma jordbrukspolitiken.
Redan nu tycker jag mig se stora fördelar med att omedelbart integrera tre sektorer som inte har beaktats i kommissionens förslag: olja, lin och hampa samt tobak. När det gäller sektor nummer ett handlar det om att integrera det redan befintliga specifika geografiska informationssystemet i det allmänna systemet. När det gäller sektor nummer två så vet vi att kommissionen redan har föreslagit att den skall integreras i jordbruket, men vi vet inte när och om förslaget kommer att godkännas. När det gäller sektor nummer tre så är det den integreringen som är den viktigaste och mest brådskande: Det faktum att man för närvarande inte subventionerar tobaksodlingen per hektar utan efter producerad kvantitet påverkar inte på något sätt varken möjligheten av en omedelbar integrering i systemet eller de fördelar detta skulle ge vid handen. Tillämpningen av ett geografiskt kontrollsystem gör det möjligt att försäkra oss om att den tobak som man ämnar subventionera verkligen produceras effektivt.
Å andra sidan skulle det vara absurt om den omfattande information som kommissionen kräver av varje jordbruk när det gäller räkenskapsgranskning inte integreras i det nya systemet. Här gäller det att kommissionen drar ned på sina krav till en nödvändig och rimlig nivå. Å ena sidan måste man förstå att GJP har en ökad dold administrativ kostnad som faller under de nationella och regionala myndigheternas ansvar. Å andra sidan är det omöjligt att kräva att jordbrukarna skall ägna mer tid till att fylla i papper än att mjölka kor eller bruka jorden. Vi vill inte förvandla jordbrukare till byråkrater. Om bedrägerier skall bekämpas så måste man också se till att det komplicerade systemet inte föranleder en mångdubbling av små formella oegentligheter och att jordbrukarna blir orättvist bestraffade. Förenklade tillämpningsregler för GJP är en absolut prioritet.
Ett sista ord om vad som förväntas av kommissionen: det är ofattbart att ett projekt av den här omfattningen och med så stor räckvidd inte kulminerar i en behandling på europeisk nivå av all insamlad information. Det är inte lätt att förstå att en gemensam politik som jordbrukspolitiken behandlas som om det vore fråga om femton nationella politiska beslut eller än värre en fragmentarisk samling faktureringar från 80 eller 90 nationella betalsystem. Kommissionen är skyldig att samordnat hantera den geografiska information som man nu kräver av de femton medlemsstaterna. Det är dock absolut nödvändigt att denna dyrbara källa verkligen används så att man lättare kan gå vidare med den ekonomiska och sociala sammanhållningen, miljöfrågor samt markförberedelser.

Jové Peres
Herr talman! Förutom att gratulera Casaca till det utmärkta arbete han har gjort vill jag tacka för hans stöd till yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
I detta yttrande har vi försökt ändra kommissionens vinkling, där ingen hänsyn tas till större delen av de uppgifter som är oundgängliga såväl för kontrollen som för förvaltningen. Denna informationskälla baserar på de administrativa uppgifter som framgår av EUGFJ:s utbetalningar. Enligt förordning (EG) nr 2390/99 skall medlemsstaterna ställa information till kommissionens förfogande om betalningar från EUGFJ:s garantisektion. Det krävs emellertid bara att informationen översänds till kommissionen på begäran och uteslutande inom ramen för avslutandet av räkenskaperna för att förbereda besök på plats.
Denna situation ger upphov till vissa begränsningar av kontrollen. En effektiv förvaltning bör kunna förse de ansvariga institutionerna med beslutsunderlag och i detta underlag finns index på kostnadseffektivitet. Denna aspekt bör tillämpas systematiskt och bör grundas på analysen av de utbetalningar som hör till varje lagstiftningsområde. Det faktum att denna information endast kan begäras för att förbereda besök på plats under förfarandet med avslutandet av räkenskaperna medför en tidsgräns för tillgången till information som är av grundläggande betydelse för förvaltningen och kontrollen. När förfarandet för avslutandet av räkenskaperna väl är avslutat upphör möjligheten att göra en analys av förvaltningen eller av kontrollåtgärderna. Men en effektiv kontroll kräver förutom besök i samband med avslutandet av räkenskaperna andra instrument som till exempel jämförelser av olika former av tillgänglig information.
I syfte att lindra dessa brister föreslås användningen av den tillgängliga informationen inom ramen för den nämnda förordning (EG) nr 2390/99 i det integrerade systemet för administration och kontroll som Casaca talar om i sitt utmärkta betänkande. Det innebär att det i första skedet av inrättandet av ett integrerat system för administration och kontroll endast är nödvändigt att reglera villkoren för översändning av ovannämnda information och fastslå att kommissionen är skyldig att lagra den.

McCartin
Herr talman! Vi välkomnar detta förslag från kommissionen om att förbättra kontrollsystemet, och jag skulle vilja tacka Casaca för hans betänkande. Det rör sig om ett mycket tekniskt ämne, och för att förstå det, måste man faktiskt vara insatt i så gott som alla detaljer i hela den gemensamma jordbrukspolitiken. Casaca har gjort ett mycket gott försök att förklara den för parlamentet.
Jag skulle också vilja tacka kommissionen för dess oavbrutna ansträngningar för att städa upp hela frågan om redovisning på jordbruksområdet. Det är ytterst viktigt. Vi har nyss talat om regionalfonder och sammanhållningsfonder, men den gemensamma jordbrukspolitiken är ytterst viktig. Den är vårt mest betydelsefulla instrument för sammanhållning, eftersom den är gemenskapens enda landsbygdspolitik och eftersom den ger enorma vinster till perifera områden och till människor som driver verksamheter som inte annars är livskraftiga.
Politiken fick ett dåligt namn i det förflutna, då det mesta av medlen kanaliserades till jordbruksindustrin genom produktförädlarna och exportörerna. Det fanns möjligheter till bedrägerier och svindlerier av stora belopp, genom betalningen av monetära ersättningsbelopp. Efter omorganisationen av politiken har vi en ny situation. Det är inte mer än rätt att påpeka att revisionsrätten i sin senaste rapport för 1998 inte har uppmärksammat något enda fall av större försummelse från kommissionens sida på hela detta område. Det har funnits problem, men det har rört sig om enstaka, små överträdelser, som hänför sig till stödområden och även till premier och de nationella regeringarnas oförmåga att förstå detaljerna i europeisk lag. Men vi måste erkänna att kommissionen till största delen klarade sig utan minsta anmärkning i rapporten för 1998, som är den senaste rapport som vi har tillgång till, och det skall den ha beröm för. Med tanke på att det rör sig om i storleksordningen 48 procent av hela budgeten - 38 eller 39 miljarder euro, som spenderas i 15 länder - är det en prestation att budgeten höll sig inom två och en halv procent av beräkningarna och att slöseriet och möjligheten till förlust var lägre än för budgetens genomsnitt.
Ändringarna av hela systemet har gjort det enklare att kontrollera. Det faktum att mer pengar nu går direkt till jordbrukarna gör det enklare att förstå exakt vad som sker.
Med de föreslagna ändringarna kommer vårt redovisningssystem att anpassas till den nya politik som har utarbetats. Det är rimligt att förvänta sig att medlemsstaterna lämnar in de uppgifter som är nödvändiga för att Europeiska kommissionen, både ur förvaltnings- och redovisningssynpunkt, skall ha exakt kontroll över vart och till vem pengarna går, ned till sista mottagare. Det är välkommet.
Vad beträffar de ändringsförslag som har lagts fram av Casaca, kan vi stödja dem alla. Vi har tagit emot klagomål från vissa personer om förslaget att införa tobak. Kanske finns det, med tanke på sakernas nuvarande tillstånd, eftersom pengarna går till produktförädlare, en poäng med att säga att det inte bör utvidgas. Men vi spenderar 1 000 miljoner euro på tobaksordningen. Det finns omkring 135 000 jordbrukare, omkring 135 000 hektar. Det betyder ungefär 7 600 euro per hektar, ungefär 7 600 euro per jordbrukare. Det är mycket pengar. Det är bara rimligt att vi försöker se till att pengarna går till jordbrukarna och gäller för hektar, som Casaca har föreslagit.
Min grupp begär delad omröstning, för att göra det möjligt för dem som inte tycker om tobaksordningen att rösta emot den vårt ändringsförslag utgör, å andra sidan, en signal till kommissionen om att vi verkligen tycker att detta bör klargöras, så att pengarna går exakt dit de bör: till landsbygdsområden och till jordbrukare.

Bösch
Herr talman! Jag vill lyckönska min kollega Casaca till hans utmärkta betänkande! Vår partigrupp kommer naturligtvis att stödja honom. Det integrerade förvaltnings- och kontrollsystemet är faktiskt en oundgänglig och central del av vår nuvarande jordbrukspolitik. Vi behöver tillförlitliga uppgifter över slutmottagarna och antalet hållna djur och odlad yta. Det är en svår uppgift som överhuvudtaget endast kan bemästras tack vare framstegen på det tekniska området. Kollegan Casaca har med sitt betänkande bidragit till och beskrivit detta.
Hur välkommet detta än är bör vi ändock inte förlora ur sikte att det medför vissa omställningsproblem. Det såg vi redan vid införandet av det aktuella systemet genom förordningen från 1992. I dag, åtta år senare, finns det två medlemsländer som fortfarande inte alls eller bara delvis har genomfört systemet. Sådana förseningar får inte förekomma igen. Vi tog upp frågan inom ramen för frågan om ansvarsfrihet 1998. Kommissionen meddelade oss att förskottsbetalningarna för de båda länderna Grekland och Portugal har reducerats. Men det räcker inte. Det måste därutöver utfärdas kännbara sanktioner i samband med förfarandet vid bokslut, sanktioner som gör ont.
Inom ramen för frågan om ansvarsfrihet presenterade kommissionen även kontrollstatistiken för år 1998. Jag tänker inte tynga er här med en mängd siffror, bara mycket kort. Under 1998 fanns det i de 15 medlemsländerna i gemenskapen över 3 miljoner ansökningar om arealbidrag. Av dessa granskades runt 12 procent, delvis direkt på plats, delvis per satellit. Av de granskade ansökningarna var över 40 procent falska. Nu bör man akta sig för att direkt klassificera allt detta som bedrägeri. Delvis handlar det om tekniska fel, delvis missförstånd vid tolkningen av föreskrifter osv.
Förvisso är det så att beloppen om man summerar ihop dem blir till miljoner. Siffrorna dokumenterar således hur utomordentligt angeläget det är med ett fungerande kontrollsystem. I egenskap av den för bedrägeribekämpning ansvarige föredraganden i denna församling vill jag göra er uppmärksamma på ett graverande problem i sammanhanget. Samtliga medlemsländer anmäler inträffade oegentligheter till kommissionen, men endast några få av medlemsländerna anmäler till kommissionen vilka av dessa fall som kan klassificeras som bedrägeri.
Exempelvis förekom enligt statistiken i Förenade kungariket 4 995 fall av för höga deklarationer, 971 fall av dubbelansökningar och 52 fall av så kallade falska ansökningar. Men inte ett enda av dessa fall klassificerades i statistiken som bedrägeri eller ens som misstänkta fall av så kallad graverande nonchalans. Inga sådana fall har heller anmälts från Finland, Österrike, Portugal och Sverige. Finns det alltså så att säga bedrägeribefriade områden i unionen? Säkerligen inte.
Det är här fråga om ett problem som uppträder också på andra områden i budgeten. De administrativa kontrollerna fungerar bättre eller sämre, vi har ingen tillförlitlig överblick över de straffrättsliga aspekterna. Det är problem som kräver ett akut åtgärdande, om vi vill åstadkomma ett verkligt effektivt avskräckande system för att förhindra bedrägerier. Kungsvägen till det är att skapa en europeisk finansåklagarmyndighet, som denna församling gång på gång har efterlyst.

Van Dam
Herr talman, herr kommissionär, kolleger! Utgifterna inom ramen för EUGFJ:s garantisektion hör till den största utgiftsposten i hela EU:s budget och uppgår detta år till drygt 41 miljarder euro. De långtgående förvaltnings- och kontrollåtgärder som kommissionen har föreslagit är därmed utan tvivel på sin plats. Det är absolut nödvändigt att en så stor del av EU:s medel används på ett korrekt och effektivt sätt.
Jag undrar dock om de åtgärder som har föreslagits verkligen är de mest effektiva. Härvid hänvisar jag till det värdefulla yttrandet från utskottet för jordbruk i samband med detta betänkande. Observera att man vid insamlandet av information nämligen ignorerar de befintliga databankerna! På så sätt går man miste om information som är mycket värdefull för administrationen av EU-stöd. Utskottet för jordbruk har rätt när det påstår att kommissionens förslag är absurt.
Uppgifter om EUGFJ:s utgifter eller intäkter inom ramen för garantisektionen får endast användas på kommissionens begäran för förfarandet för avslutande av räkenskaperna. Men det är ändå inget skäl för att förbise dessa uppgifter. Existensen av denna informationsskatt borde ha föranlett Europeiska kommissionen att anpassa förordning (EG) nr 2390/99. I egenskap av Europaparlament kan vi fortfarande rätta till denna miss från kommissionens sida genom en ändring i yttrandet från utskottet för jordbruk som gör denna informationskälla tillgänglig. När förordningen har ändrats på detta sätt kommer vi att ge den vårt fulla stöd.

Ghilardotti
Herr talman! Även jag vill framföra mitt stöd för det betänkande som lagts fram av Casaca om Europeiska kommissionens förslag om ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen som godkänts enhälligt av budgetkontrollutskottet. Jag anser att kommissionens invändningar, framför allt de synpunkter som kommissionen gett uttryck för när det gäller artikel 1, är ogrundade.
De produkter som föredraganden föreslår att man lägger till på listan hamnar alla inom sektorer som är av stor ekonomisk betydelse och där kontrollmekanismerna har visat sig vara otillräckliga. Dessa produkter har i själva verket samtliga varit föremål för bedrägerier och fiffel i det förflutna. Införandet av detta system för ett större antal produkter skulle dessutom underlätta en sund och effektiv förvaltning, vilket skulle medföra en förenkling av rutinerna, såväl för kommissionen som för jordbrukarna. Det är faktiskt nödvändigt att så snart som möjligt harmonisera de alltför många skilda förordningar som gäller i dag, även i syfte att begränsa kostnaderna.
Jag vänder mig därför, mot bakgrund av de synpunkter jag gett uttryck för, till kommissionen och rådet med uppmaningen att godkänna den ståndpunkt som uttryckts av budgetkontrollutskottet och framför allt ändringsförslagen 1 och 2.

Fischler
. (DE) Herr talman, ärade damer och herrar ledamöter, ärade damer och herrar! Till att börja med vill jag också tacka föredraganden Casaca så mycket, samt även sända ett tack till budgetkontrollutskottet och utskottet för. jordbruk och landsbygdens utveckling, för deras förslag i råga om ändringsförslag och framför allt för den konstruktiva diskussionen om förslaget. Särskilt tacksam är jag för deras stöd åt kommissionsförslagets grundläggande principer, som vi ju är eniga om.
Även om jag inte kan säga ja till alla de ändringsförslag som lämnats in från utskottens sida vill jag likväl göra klart att kommissionen ställer sig bakom utskottens principiella åsikter att ytterligare förstärka det integrerade förvaltnings- och kontrollsystemet.
Beträffande ändringsförslag 1: Kommissionen har lagt fram detta förslag huvudsakligen för att för det första anpassa det integrerade kontrollsystemet till den genom Agenda 2000 utfärdade rätten, för det andra införa de så kallade GIS, dvs. de geografiska informationssystemen för förbättrad identifiering av jordbruksarealer och för det tredje genom Invekos föreskriva kompatibilitet mellan förvaltnings- och kontrollsystem och andra gemenskapliga stödsystem.
I anslutning till ändringsförslagen vill jag säga följande: Vad gäller det första ändringsförslaget instämmer jag i kritiken som gjordes tidigare i debatten, att alla medlemsländer ännu inte gjort de framsteg som är nödvändiga för att etablera Invekos. Förvisso har kommissionen inte inlett den föreslagna nyordningen på grunder sammanhängande med hur genomförandet fortskrider, utan för att kunna införa de nya geografiska informationssystemen som står till förfogande.
Som tidigare berättades kunde vi redan vid bestraffningsförfarandet göra bruk därav, genom att vi bestämde oss för en straffavgift i detta sammanhang för medlemsländer som agerar försumligt. I det andra ändringsförslaget föreslås att diverse andra stödsystem skall underställas Invekos, varvid särskilt olivolja, tobak, lin och hampa nämnts.
Här måste man framför allt tänka på en sak: I fråga om dessa system handlar det inte uteslutande om arealbidrag. Därför kan man inte helt och hållet underställa dem Invekos. Dock så långt möjligt skall Invekos-systemet förstås tillämpas här. Kommer det nu främst ifråga om lin och hampa till en integration i åkerarealsystemet så kommer Invekos-systemet i detta fall att tillämpas i full utsträckning. Men även när det gäller fastställande av arealer och i utformningen av register för olivsektorn kommer självklart Invekos-systemet resp. det geografiska informationssystemet att utnyttjas.
Beträffande det tredje ändringsförslaget: Här är kommissionen emot ett automatiskt befriande från plikten att lämna in ansökan om arealbidrag i de fall, där man ansöker om bidrag som inte har en direkt koppling till arealen. Kommissionen har hur som helst redan utfärdat en sådan befrielse för de mest väsentliga fallen, och den bör behålla möjligheten att först kunna granska huruvida en sådan pliktbefrielse är lämplig.
Det fjärde ändringsförslaget finner kommissionens fulla gillande, såvida det refereras till den bortfallande artikel 10. Den aktuella föreskriften kan emellertid ej, så som föreslagits, strykas helt och hållet. Kommissionen måste medge rätten att kunna genomföra kontrollen även vad gäller Invekos.
I fråga om övriga punkter som har presenterats i debatten: Om det är så att man kräver en centralisering av utbetalningarna resp. sammanlagt kräver en centralisering av alla data, så är vi av den bestämda åsikten att det skulle leda till raka motsatsen till det som vi vill uppnå. På den här punkten måste vi nämligen förfara subsidiärt. Vi kan inte genomföra alla kontrollerna från Bryssel. Vi vet att det är fråga om miljoner av ansökningar. Därför måste vi decentraliserat kontrollera och få en uppfattning om dessa ansökningar. Är det så att det föreligger ett behov av information kan vi fortfarande, när vi vill, uppsöka det enskilda fallen via de nationella Invekos-avdelningarna och de nationella utbetalningsbyråerna. Där finns inga problem. Men att därför låta alla data gå centralt och automatiskt via Bryssel för att där lagras centralt, är inte bara organisatoriskt kontraproduktivt enligt modernt managementtänkande, utan dessutom ytterst kostnadskrävande.
Ledamoten Bösch uppmärksammade oss på att det i granskningen av ytangivelserna hade förekommit 40 procent falska ansökningar. Här måste man bringa klarhet i när man kan tala om en falsk ansökan och framför allt i vilka brister det är fråga om.
Tar man t.ex. upp revisionsrättens revisionsförklaring och tar ett representativt stickprov i betraktande av det som revisionsrätten gjort för år 1998, har man med avseende på kulturodlingsreglerna kommit fram till följande fakta: I hela stickprovet som gjorts förekommer totalt 16 substantiella fel i samband med ytan. Därvid uppgick avvikelserna i dessa 16 felaktiga ansökningar i tio fall till mellan 0 och 3 procent, i fyra fall till mellan 3 och 5 procent och i endast sammanlagt två ansökningar i hela stickprovet för hela gemenskapen till över 5 procent.
Den andra frågan som han tog upp och som enligt mitt förmenande är lika viktig, är frågan om någon sorts straffrättslig komponent. Det handlar om frågan i vilken utsträckning bedrägerier inte följs upp i tillräcklig grad.
Alla vet ni att allt som har med straffrätt att göra enligt gällande föreskrifter och även enligt gällande fördragsbestämmelser faller inom medlemsländernas ansvarsområde. Skulle det här föreligga bedrägeri eller misstanke om bedrägeri skall egentligen de nationella åklagarmyndigheterna agera. I vilken mån det vore bra att upprätta en europeisk åklagarmyndighet för brottmål av ekonomisk art eller för något slags europeiskt förfarande för ekonomisk brottslighet, det är en debatt som man i slutändan måste föra inom ramen för regeringskonferensen, eftersom det skulle kräva en fördragsändring.

Bösch
Bara en kort kommentar, herr kommissionär: Er institution kräver i samband med regeringskonferensen en finansåklagarmyndighet. Jag hoppas att ni inte längre har något förhandlings- och utredningsbehov inom kommissionen. Vi ger er i så fall gärna stöd i det.

Fischler
. (DE) Jag vill göra det klart att jag inte sagt att vi har ett utredningsbehov. Jag har bara sagt att man inom ramen för regeringskonferensen måste ta ett beslut.

Talmannen
Jag förklarar härmed debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.

Nötter och johannesbröd
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om den muntliga frågan (B5-0491/2000) från Graefe zu Baringdorf för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling som riktas till kommissionen om stödåtgärder för nötter och johannesbröd.

Jové Peres
Herr talman! Eftersom Graefe zu Baringdorf är frånvarande och har bett mig tala, gör jag det nu som företrädare för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Produktionen av torkad frukt i Europeiska unionen sker huvudsakligen i torra områden med branta sluttningar utan konstbevattning. Dessa odlingar skyddar mot erosion och ökenbildning och fungerar som brandmurar. De har en viktig funktion som en kompletterande inkomstkälla som är avgörande för en diversifierad ekonomi på en landsbygd med mycket svåra förhållanden.
Nivån på gemenskapens självförsörjning uppgår till mellan 50 och 60 procent. Gemenskapens produktion måste möta konkurrensen från tillverkare i tredje land med betydligt lägre kostnader och ett starkt begränsat tullskydd. För hasselnötter till exempel är produktionskostnaderna i Europeiska unionen tre gånger högre än motsvarande kostnader i Turkiet, på grund av skillnaderna i kostnader för arbetskraft.
När det gäller mandlarna beror kostnadsskillnaderna på att produktionen i Europeiska unionen sker i områden med svårt klimat och svår terräng. Tullskyddet är mycket lågt och föremål för en successiv avveckling till följd av förhandlingar i Världshandelsorganisationen och andra preferensavtal. Kommissionen kan naturligtvis inte bortse från att inledandet av förhandlingar på handelsområdet innebär att de tullättnader som införs får effekter som i vissa fall är negativa. Därför bör en utvärdering av effekterna och ett automatiskt fastställande av åtgärder göras till en vana som gör att de negativa effekterna av de handelslättnader som kommissionen inför kan dämpas.
Även om de åtgärder som fastställs i förordning (EEG) nr 789/89 har gett positiva resultat, har de inte lyckats justera produktionskostnaderna till priserna på en marknad som domineras av ett enormt tryck från import till låga priser. Problemet är att stödet till produktionen tar slut utan att de svåra produktionsvillkoren har ändrats och att konkurrensen från produkter från tredje land har hårdnat. Tvärtom kommer tullarna för mandlar till exempel att drabbas av nya minskningar nästa månad och gå från 4,1 till 3,5 procent och det finns en kontingent på 90 000 ton med 2 procent. Å andra sidan är den amerikanska exporten till tredje land föremål för preferensavtal som Europeiska unionen inte har. Faktum är att priset har varit konstant de senaste tio åren. Tullsatsen för hasselnötter är 3,3 procent. En minskad tullsats på 3 procent tillämpas för varor med ursprung i Turkiet.
Importtrycket är så pass kraftigt att prisskillnaden mellan förstklassiga sorter och vanliga sorter ständigt minskar, något som leder till förödande konsekvenser. De svåra odlingsförhållandena i Europeiska unionen hindrar konkurrensen med tredje land och det går inte att öka konkurrenskraften om inte de aktuella produktionsområdena överges och produktionen sker i andra områden. Det skulle innebära svåra miljöskador, allvarliga risker för avfolkning och kraftiga problem för landets administration. Av dessa skäl, herr kommissionär, har utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling lagt fram den muntliga fråga som har gett upphov till denna debatt.
Diagnosen av problemen med de behov som föreligger hos gemenskapens produktion av torkad frukt har i stort kunnat ställas, något som bevisas av att alla politiska grupper i parlamentet är överens om den resolution som har lagts fram. Importtrycket och de svåra klimat- och markförhållandena kräver därför ett stöd till gemenskapens produktion av torkad frukt.
Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling håller, i de resolutioner som de politiska grupperna enhälligt har lagt fram, med om slutsatserna då sektorn för torkad frukt nyligen infann sig inför utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och vill delvis upprepa och anta de framställningar som sektorn gör i dag med en stark oro och en stark vånda, som herr kommissionären vet. En oro, krav och framställningar som vi i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och de politiska grupperna i parlamentet tar fasta på och där en lösning efterfrågas i form av beviljandet av ett direkt bidrag till tillverkarnas inkomster, som genom att bevara odlingarna och förebygga miljöskador gör att en avfolkning kan undvikas och industrier för ett första och andra bearbetningsled i de missgynnade områdena kan bevaras. Å andra sidan, och det är det som speglas av våndan och oron inom sektorn - och med tanke på att de planerade åtgärderna för sektorn har slutförts dessa dagar - är det absolut nödvändigt att de förlängs till dess att ett nytt system eller nya stödramar upprättas.

Fischler
. (DE) Herr talman, mina damer och herrar, herr Jové Peres, får jag påminna er om att kommissionen själv ju för många år sedan konstaterade att odlandet av nötter i Europeiska unionen är förbundet med svårigheter. Dels kan detta säkert - och där har ni rätt - föras tillbaka på den hårda internationella konkurrensen, men främst ändå på olika strukturella brister som föreligger i de områden där nötterna huvudsakligen odlas.
Och här har vi tyvärr framför allt tvingats konstatera en dålig produktivitet och höga produktionskostnader till följd av dessa strukturella brister. Med tanke på dessa svårigheter införde man redan 1989 en stödreglering. Dock redan på den tiden var denna försedd med en tidsbegränsning på tio år, med målet att förbättra kvaliteten och distributionen av nötterna. Med denna reglering har vi företagit avsevärda finansiella ansträngningar.
Hur som helst har mellan 1990 och 1999 på grund av denna reglering utgifter uppgående till sammanlagt 725 miljoner euro lagts ned på detta. Och emedan de fördragsmässiga bindningarna kvarstår till år 2006 kommer ytterligare 250 miljoner euro att betalas ut under de kommande åren. Dessutom infördes under 1997 ett särskilt engångsstöd för hasselnötter. Men, som sagts, redan från början stod det klart - vilket alla som deltagit känner till - att de avsättningsfrämjande åtgärderna var tidsbegränsade och att det handlar om att möjliggöra de nödvändiga anpassningarna för att öka konkurrenskraften.
Vad gäller faktumet att programmen till viss del kommer att fortlöpa ända till år 2006 planeras dock för närvarande inga ytterligare åtgärder under denna rubrik. Får jag göra er uppmärksamma på att odlandet av nötter under mellantiden även kan främjas på andra sätt, vilket tidigare ej var fallet. Framför allt står sålunda den allmänna stödregleringen för frukt- och grönsaksodlarna inom ramen för de så kallade driftsfonderna även för dylika åtgärder till förfogande; och slutligen är det högst möjligt att inom ramen för utvecklingsplanerna för landsbygdsområdena, vilka ju måste framläggas under detta år, vidta ytterligare, marknadsoberoende åtgärder. Vi har emellertid tvingats konstatera att inga sådana åtgärder lagts fram i de program som presenterats för oss av medlemsländerna och även av de medlemsländer vilka förfogar över större odlingsområden, att det således uppenbarligen inte har förelegat något sådant behov i planeringen av programmen.
Det är situationen just nu, och det är också vad kommissionen är förmöget att göra på detta område för att motverka en negativ utveckling. Och man kan nu inte angripa kommissionen, om vi först har enats om att utvecklingen av landsbygden är något som måste ligga i medlemsländernas eget ansvar, och inom detta så långt möjligt inom regionerna själva. Därför måste man alltså fastslå vilka prioriteringar man önskar följa vid understödet av landsbygdens utveckling.

Redondo Jiménez
Herr talman! Jag vill tacka kommissionären för att han har infunnit sig i en nästan tom plenisal såhär en torsdag eftermiddag, en sal som kommer att förbli lika tom som det program om torkad frukt som ni lägger fram för oss. Och tack till alla ledamöter som är här och debatterar frågan om framtiden för torkad frukt i Europeiska unionen.
Jag hade förberett ett anförande, men med tanke på det kommissionären just har svarat och det Jové sade i sitt anförande, kommer jag att bortse från mina papper och försöka improvisera kring det svar som kommissionären har gett oss.
Kommissionären är medveten om problemen med torkad frukt i Europeiska unionen, medveten om att vi ofta är beroende av en enda leverantör: Förenta staterna när det gäller mandlar och Turkiet när det gäller hasselnötter. Kommissionären är också medveten om fördelarna med produktionen - och det lyfte Jové fram - i de torra områden där dessa produkter odlas, odlingar som inte improviseras från det ena året till det andra, för det tar lång tid för ett mandelträd eller ett valnötsträd att växa upp.
Därför anser jag, herr kommissionär, att vi står inför ett mycket stort problem. När ni säger att det föreligger strukturproblem med låg produktivitet och höga produktionskostnader i Europeiska unionen, måste vi ställa oss frågan: Vill vi ha torkad frukt eller vill vi vara helt beroende av länder utanför unionen? I dag står vi själva för 50 procent av varorna och resten kommer utifrån. Men på det här viset kommer vi inte att få något kvar.
Ni säger att frågan har blivit föremål för förhandlingar och att det redan finns stöd som utgår från den gemensamma organisationen av marknaden för frukter och även inom ramen för projekten för landsbygdens utveckling. Därför vill jag påpeka att transaktionsmedlen inom GOM för frukter är avsedda för sådana odlingar och sådana frukter där produktionen redan sker i stor skala. Det innebär att transaktionsmedlen - som utgör en liten procent av den totala produktionen per hektar, det rör sig om 1,5 eller 2 procent - utgör en avsevärd summa att arbeta med.
När vi talar om produktion per hektar som föga överstiger 100 000 pesetas, anser jag att transaktionsmedlen från GOM har liten betydelse och har få lösningar att erbjuda när problemet med torkad frukt skall åtgärdas.
Angående ramen för projekten för landsbygdens utveckling, vet kommissionären lika väl som jag att det inom landsbygdens utveckling, andra pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken - och den sätter vi alla vårt hopp till och vi gratulerar er till att ha lyft fram den och enat den i en budgetpost - och i de regioner där dessa frukter odlas - som i vissa fall huvudsakligen är mål 1-områden, i andra fall mål 2-områden, är programmen Leader som bedrivs. I programmen Leader och programmen Proder i Spaniens fall, det finns nationella program som organiseras nedifrån och upp, är det föga troligt att namngivna produktioner betraktas som strategiska intressen och som en strategisk sektor, eftersom det vanligen är problem av allmän karaktär som tas upp i dessa program.
Herr kommissionär, det som föreslås här, och det tror jag alla politiska grupper är överens om, är en partiell kontinuitet - inte en kontinuitet sine die utan särskild tidsgräns, utan en kontinuitet "ända till", herr kommissionär, för medlen till förbättringar, som i vissa fall är oavslutade, och i andra fall har inte målsättningarna uppnåtts ännu. Dessa medel till förbättringar är dock helt oumbärliga för odlingarnas bevarande, och frågan om torkad frukt kommer att få en särskild behandling i nästa reform av den gemensamma marknaden för frukter och grönsaker.
Enligt min uppfattning, herr kommissionär, talar vi i det här ögonblicket om ett belopp som inte är särskilt högt utan ryms inom de knappa budgetmedel som, enligt uppgifter från er avdelning, fortfarande skall tilldelas. Därför herr kommissionär, tror jag att en förlängning av förbättringsplanerna, om de organiseras, förverkligas och blir föremål för en särskild behandling i nästa reform på fruktområdet som inte kommer att dröja länge till, skulle innebära en lösning och lindra den vånda som Jové har gett uttryck för och som råder bland alla tillverkare av torkad frukt i Europeiska unionen och även har framförts till utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och ligger till grund för vårt politiska stöd.
Eftersom tillverkarna har parlamentets politiska stöd, anser jag att det inte finns något som rättfärdigar att de inte skulle få ekonomiskt stöd.

Berenguer Fuster
Herr talman! Jag vill som företrädare för Europeiska socialdemokratiska partiets grupp framföra mitt avståndstagande från det Fischler har sagt - från de förslag han har lagt fram - och mitt stöd till det resolutionsförslag som har lagts fram av olika parlamentariska grupper, så gott som med enhällighet i denna församling.
Herr Fischler, Europeiska kommissionen kan inte fortsätta slå dövörat till inför de framställningar som görs av de berörda sektorerna. Ni kan inte fortsätta hävda att endast ni har rätt, medan alla vi andra har fel. Det kan inte vara obekant för er att ett flertal odlingar kommer att få överges om inga stödåtgärder sätts in för nötter och johannesbröd. Många områden på unionens territorium kommer att drabbas av förödande konsekvenser, både ur socioekonomisk synpunkt och ur miljösynpunkt.
Det måste påpekas att såväl de särskilda åtgärder som fastställdes för nötter och johannesbröd som stödet till hasselnötter givetvis har varit tillfälliga åtgärder för en omstrukturering av odlingarna, men det innebär inte att dessa inte kan förlängas.
Herr kommissionär, en omstrukturering inom jordbrukssektorn kan inte betraktas som om en omstrukturering inom industrisektorn. Inom industrin kan installationerna eller produktiviteten förbättras, men för vissa odlingar hjälper det inte hur många investeringar som görs och hur många förändringar som sker av marknadsföringen, för de torra eller halvtorra områdena kommer aldrig att sluta att vara det.
Det är otänkbart att de knappa medel som finns tillgängliga i programmen för landsbygdens utveckling skall kunna lösa det problem vi påtalar. Det är inte där lösningen för dessa områden finns, så som kommissionären och hela kommissionen tycks anse.
Det verkar å andra sidan inte som att en förlängning av stödet till dess att de föreslagna åtgärderna i resolutionen antas, inte ens när de definitiva åtgärderna godkänns som sådana, skulle vålla några problem för diskussionerna i Världshandelsorganisationen.
Sektorn är berikande och gemenskapsskyddet är minimalt. Om det belopp som begärs inte är så stort, om det i sin tur inte orsakar andra problem, om det är enda sättet att bevara levnadsstandarden i vissa områden, herr kommissionär, då är det nödvändigt att bevara stödet.

Esteve
Herr talman! Med tanke på inläggen från Jové och Fischler tror jag att det är bättre att jag byter strategi för mitt inlägg och direkt tar upp det jag betraktar som problemets kärna.
Det främsta argument som kommissionen åberopar är att detta är något man kom överens om för tio år sedan. Det vill säga att det för tio år sedan rådde vissa omständigheter, och att vi då fastställde ett program som nu har fullföljts. Jag tror att det är just de förändrade omständigheterna jämfört med tio år tillbaka som försvagar kommissionens ståndpunkt, och därför är det viktigt att man är mottaglig för en överenskommelse som grundar sig på agerandet från ett antal ledamöter i utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och just nu från parlamentet.
Det handlar enligt min uppfattning om tre förändringar. För det första har konkurrensvillkoren ändrats och är inte de samma som för tio år sedan. För det andra finns det enligt värdet av jordbrukssektorn, i synnerhet denna, anledning att påpeka att det finns en lyhördhet för ett miljöansvar som är mycket starkare än det som fanns för tio år sedan. Det är visserligen en ekonomisk sektor, men med ett miljöansvar som vida överstiger det som fanns för tio år sedan. För det tredje om stödet dras in i dag, kommer förlusten av den mark som återvanns för tio år att bli oåterkallelig.
Därför tror jag uppriktigt sagt att det inte finns några marginaler, varken inom ramen för landsbygdens utveckling eller någon annanstans, för det vi talar om är inte grönsaker, det vi talar om är inte några andra typer av produkter, utan vi talar om en mycket speciell produkt, med speciella omständigheter som analyserades för tio år sedan och som absolut måste analyseras igen i dag.
Därför finns det all anledning att företa en undersökning av en ny stödram och under alla omständigheter redan nu hålla fast vid en förlängning.

Martinez
Herr talman, herr kommissionär Fischler, mina kära kolleger! Vi är inte många, vi den lilla Medelhavsfamiljen, som försöker försvara den produktion som Bryssel inte tycker om. Vi hade problemet med honungen - ni vägrade, herr Fischler, att ge en handfull euro för stöd till bikupor - vidare problemet med olivolja, och nu är det nötter, mandlar och hasselnötter.
Bryssel vill dra ned på sina åtaganden. Man säger oss: det fanns en förordning från 1989, den var provisorisk. Schablonstöden till hasselnötter för 1996 gällde för en viss tid. Dessa åtgärder löper ut. Man måste lägga ned. Men att avsluta gemenskapens finansiering är detsamma som att förstöra allt som har gjorts. Enligt principen om kontinuitet, sammanhang och skydd av Europeiska unionens ekonomiska intressen får man inte avsluta de stöd som redan har inletts. Det handlar dessutom inte endast om en sådan absurditet, utan också om följande: att vi har ett underskott. Vi importerar. Och allt detta till förmån för - inte Turkiet - utan till förmån för Kalifornien! Ni säger oss: det kostar, men där ljuger ni litet grann: det kostar 250 miljoner euro, men för de kommande åren. Ni aktar er noga för att ange den årliga siffran, som är 0,0..., en liten procentenhet av EU:s budget.
Med andra ord, herr kommissionär, måste vi reagera. Vi måste framför allt reagera för kvaliteten, för de säsongsanställda, men också för förnuftiga saker som landsbygden, miljön, skönheten. Jag vet inte om ni har sett ett mandelträd i februari månad, för det är något mycket vackert! Och då befinner vi oss i regioner i Spanien, i mitt Languedoc-Roussillon, i Grekland, det har man talat om för er, ofruktbara jordar. Flykten från landsbygden måste förhindras. Det allra minsta som måste göras - då en förlängning av den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker inte är en lösning - är att lägga undan några euro ur EU-budgeten för att finansiera denna verksamhet.
Men förutom detta herr kommissionär - ni var och jag var med er i Seattle - är det problemet med gemenskapspreferensen som uppstår. Vår honung framför Kinas, Kanadas och Mexikos. Våra oliver framför Nordafrikas, och vårt spanska, italienska, portugisiska, grekiska, Languedoc-Roussillonska och franska Medelhav framför Anatolien och framför Kalifornien, herr kommissionär. Det är helt enkelt inte för en handfull dollar, utan för en handfull euro.

Ferrer, Concepció
Herr kommissionär! Ni talade i ert anförande om hur ni ser på situationen, men jag kan garantera att sektorn inte ser det på samma sätt. Det är sant att stödet en gång beviljades för att möta de stora svårigheter som sektorn fick konfrontera, men i dag tio år senare, och det är inte tillverkarnas fel, råder fortfarande samma omständigheter som den gången motiverade ett stöd.
Våra tullavgifter, har man sagt, är fortfarande mycket låga, de europeiska produkterna kan fortfarande inte konkurrera med de som härstammar framför allt från Turkiet och Förenta staterna med lägre sociala kostnader och billigare arbetskraft eller för att odlingarna, i Förenta staternas fall, ligger i områden med konstbevattning och är mekaniserade, till skillnad från de i Europeiska unionen som ligger i svårtillgängliga områden utan konstbevattning, är dåligt mekaniserade och i det avseendet mycket riktigt mindre konkurrenskraftiga. Det innebär inte för den skull att produktionen i Europeiska unionen är mindre betydelsefull.
Dessutom går vi, trots produktionens betydelse, fortfarande med förlust och ett upphörande av odlingen - något som kan ske om sektorn berövas på det kontinuerliga stödet - skulle lämna konsumenten i händerna på Förenta staterna och Turkiet, som då skulle fastställa priserna utifrån en autentisk monopolställning. Det går inte heller att bortse från, herr kommissionär, att det knappast finns några alternativ till odlingen av torkad frukt på grund av karaktären av de platser där den odlas.
Det är mot bakgrund av allt detta inte underligt att man inom sektorn är djupt oroad vid tanken på att stödet kan komma att dras in, eftersom den framtida odlingen, det får vi lov att medge, med tanke på konkurrensen från tredje land är i farozonen och investeringarna för en modernisering av produktionssystemen - som har genomförts på ett bra sätt - då skulle visa sig ha varit förgäves. På grund av detta vill även jag, herr kommissionär, som företrädare för sektorns tillverkare och i synnerhet för tillverkarna i Katalonien, be om en fortsättning av det särskilda stödet till denna sektor i den riktning som har utpekats här och i linje med det resolutionsförslag som jag hoppas kommer att vinna stöd i denna församling. Ett stöd, herr kommissionär, som endast utgör 0,18 procent av den totala budgeten för EUGFJ-garantin och 0,16 procent av den totala jordbruksbudgeten och som det tycks finnas tillräckliga finansiella marginaler för att bevilja.
Det stämmer att de andra former av stöd ni har nämnt, framför allt stödet till landsbygdens utveckling, kan vara positiva för andra sektorer, men i det här fallet och med tanke på sektorns särprägel, är de otillräckliga för att kunna säkra konkurrenskraften och därmed bevarandet av odlingar vilkas betydelse kommissionen - ni herr kommissionär - absolut inte kan bortse från.

Garaud
Herr talman! Jag skulle helt enkelt vilja, också här, uppmärksamma det faktum att investeringarna inom denna produktion, som jag känner väl till, ger avkastning först på lång sikt. Dessutom har producenterna gjort investeringar som syftar till att uppnå en certifiering som avser bevattning, som avser urval av plantor, som avser mycket precisa investeringar i produktionsorganisation, och dessa investeringar skulle raseras helt och hållet om de stöd som har givits hittills inte upprätthölls åtminstone under en tid som är tillräckligt lång för att investeringarna skall kunna ge någon avkastning.
När det gäller valnötsträd ger investeringarna avkastning på ungefär 18 års sikt, och därför tror jag att den ekonomiska och finansiella logiken och samstämmigheten såväl som en politisk konsekvens förutsätter att kommissionen ger prov på kontinuitet, logik och sunt förnuft.

Fischler
. (DE) Herr talman, jag tänkte bara helt kort gå in än gång till på de viktigaste av de framförda argumenten. För det första vill jag med all tydlighet klargöra att kommissionen bestämt motsätter sig produktionsstöd. Även de bidrag som vi hade tidigare var stöd för att förbättra strukturen och kvaliteten; de var emellertid ej tänkta som permanent produktionsstöd. Till det måste jag också säga att ett sådant produktknutet stöd skulle strida mot alla WTO:s regler.
Ett argument har framförts att det här är fråga om en långsiktig investering. Det är riktigt. Men varje jordbrukare som har gjort en investering här undertecknade innan han gjorde den ett avtal enligt vilken han varit helt medveten om hur många år han skulle få produktionsstöd. Det är alltså inte så att man kan tillskriva kommissionen en viss cynism i det att den nu avbryter ett stöd som den berörda jordbrukaren hade räknat med. Varje jordbrukare har exakt vetat hur många år han skulle erhålla stöd. Det måste vi göra helt klart här.
Jag har sagt till er att det finns nya möjligheter. När man argumenterar att denna produktion är ovillkorligt nödvändig för att bevara landskapet, för miljön, och detta särskilt i dessa torrare områden, så är det faktiskt fråga om idealfallet för utnyttjande av miljöåtgärder. För just detta ändamål har vi också lagrat resurser, för att inom ramen för landsbygdens utveckling kunna främja miljöåtgärder. Båda sakerna kan inte vara riktiga. Man kan inte argumentera att det är fråga om en viktig produktion, om de regionala myndigheterna uppenbarligen inte anser den viktig nog för att tillerkänna den prioritet och även stöd. Antingen eller!
Det har sagts att allt detta är för litet, det måste ges mer pengar, och man argumenterar att det ju bara utgör noll komma någonting procent av den totala budgeten för jordbruket - jag är ledsen, men för kommissionären är 0,0 procent av budgeten fria att förfoga över, dvs. vill ni ha stöd så måste ni i rättvisans namn också säga från vem dessa pengar skall tas. Ty spelrummet för detta är noll, och finns inga tomma utrymmen i budgeten, som man har antytt här i detta rum.

Talmannen
Jag har i enlighet med artikel 42.5 i arbetsordningen fått två förslag till resolution som en avslutning på debatten.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 09.00.
(Sammanträdet avbröts kl. 20.15.)

