Samstämmighet i politiken för utveckling och effekterna av EU:s exploatering av vissa biologiska naturresurser på utvecklingen i Västafrika
Talmannen
Nästa och sista punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande av Frithjof Schmidt för utskottet för utveckling om konsekvens i utvecklingspolitiken och effekterna av EU:s exploatering av vissa biologiska naturresurser på utvecklingen i Västafrika Africa (INI/2007/2183).
Frithjof Schmidt
föredragande. - (DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag vill inleda med att översätta rubriken på mitt betänkande. När vi talar om ”biologiska naturresurser” menar vi timmer och fisk. Timmer och fisk är de viktigaste tillgångarna för den socioekonomiska utvecklingen i den västafrikanska regionen. Det är därför som vi också tar upp frågan om skogsskövling.
Vi vet alla hur allvarlig denna utveckling är. Av det skogsbruk som fanns i Västafrika för femtio år sedan finns idag bara omkring 13 procent kvar. Det innebär att 87 procent av den mark som en gång var skog redan har skövlats. Vi vet alla vilken inverkan detta har på klimatutvecklingen och ökenspridningen.
Vi har också oroväckande statistik om överfiskning i den delen av Atlanten och om de problem som detta skapar. Vi har naturligtvis alla sett bilderna på kanoter som landar på Kanarieöarna överfulla med immigranter från Västafrika. Sambandet mellan de trender jag beskrivit och den ökande invandringen till EU från Västafrika är uppenbar och obestridlig och är naturligtvis också föremål för politisk debatt i våra samhällen.
Europeiska unionen är huvudmarknaden för timmer och fisk. Vi säger själva att vi köper omkring 80 procent av dessa produkter. Det vore därför förståndigt, och faktiskt nödvändigt, att se över hur vår utvecklingspolitik, fiskeripolitik och politik för handel med timmer stämmer överens och om de olika politikområdena samverkar framgångsrikt eller om deras syften i vissa avseenden kan motverka varandra.
Det finns för båda produkterna ett behov av att förhindra olaglig plundring och införa en hållbar förvaltning av resurserna. För båda resurserna är det viktigt att den lokala ekonomin och lokalbefolkningens behov får företräde framför den internationella handeln. Om vi inte kan nå dessa mål undergrävs all självbärande utveckling och eventuella framsteg i utvecklingssamarbetet hamnar i fara. Det är därför det är så viktigt att genomföra översynen av överensstämmelsen för att försäkra oss om att den politik vi för på andra områden inte hindrar eller underminerar vår utvecklingspolitik.
Vi vet vilka instrument vi kan använda för att förbättra situationen. Vi behöver en bättre övervakning av fiskebestånden och skogarna och bättre övervakning av timmer- och fiskeindustrierna. Det måste också upprättas lämplig infrastruktur för forskning om fiskebeståndens utveckling och för kontroll och övervakning av den ekonomiska verksamheten. Det här har vi vetat länge, och det är också den politiska linje som vi har följt en tid nu.
I detta sammanhang måste vi i första hand koncentrera våra insatser på att bekämpa olaglig skogsskövling, olagligt fiske och handel med olagliga produkter. Detta måste göras lokalt i Västafrika. Därför måste vi stödja våra partnerländer i Västafrika, vilket bland annat innefattar att hjälpa dem att få tillgång till EU-marknaden. Vi måste utveckla våra övervakningssystem. En av de viktigaste uppgifterna inom utvecklingspolitiken är att omrikta våra insatser mot en hållbar bevarandestrategi för avverkning, skogsförvaltning och fiske.
En sista punkt som jag vill ta upp är en konflikt angående betänkandet. Vi påpekade i betänkandet att vi måste förbättra villkoren för samriskföretag mellan företag i EU och afrikanska partner och att vi måste skydda investeringarna. Jag tycker det är rätt och rimligt, och det är nödvändiga åtgärder, men vi måste se till att de inte skapar överkapacitet som kan undergräva våra andra åtgärder, som till exempel åtgärder för att förhindra överfiske.
Det är helt nödvändigt att lösa denna konflikt mellan olika mål. Därför lade vi till uttalandet till fiskeriutskottets yttrande som en ytterligare punkt. Jag är angelägen om att den procedurkonflikt om vem som får göra tillägg till vad, och om var och när sådana tillägg kan göras, inte överskuggar tilläggets innehåll. Enligt min åsikt är det av yttersta vikt att upprätthålla principen att inte skapa ny överkapacitet. Som ni vet har man begärt att denna punkt ska strykas från betänkandet, men vi får inte låta det ske.
Danuta Hübner
kommissionsledamot. - (EN) Herr talman! Låt mig inleda med att tacka föredraganden Frithjof Schmidt för detta betänkande. Konsekvens i utvecklingspolitiken är en viktig fråga och låt mig försäkra att strävan efter att minska negativa konsekvenser och till fullo utnyttja synergieffekterna mellan EU-politiken och utvecklingssamarbetet är en integrerad del av våra ansträngningar för att uppnå millenniemålen.
EU:s politik på andra områden än utvecklingssamarbetet kan i själva verket i hög grad bidra till utvecklingen, och detta har naturligtvis en direkt inverkan på hur effektivt stödet blir.
Som så riktigt påpekas i betänkandet är skövlingen av tropiska skogar något som angår oss alla och jag anser att det här är viktigt att skilja på två olika aspekter, nämligen avskogning och klimatförändringar å ena sidan och kampen mot olaglig avverkning å andra sidan.
På Bali utpekade det internationella samfundet entydigt skogsförstöringen som en av de främsta orsakerna till klimatförändringarna, och i linje med FN:s konferens om klimatförändringar har kommissionen för avsikt att under 2008 bidra med 5 miljoner till fonden Forest Carbon Partnership Facility som drivs av Världsbanken. Ytterligare 60 miljoner kommer att öronmärkas fram till 2010 för att finansiera den globala alliansen mot klimatförändringarna, ett initiativ som vi lanserade förra året för att stötta de fattigaste ländernas ansträngningar att anpassa sig till klimatförändringarna.
Slutligen har flera länder, däribland Ghana, Kamerun, Mali, Sierra Leone och Elfenbenskusten, också infört åtgärder för förvaltning av naturtillgångar och styrning inom denna sektor i sina nationella program för den tionde europeiska utvecklingsfonden.
Västafrika är också en viktig partner för unionen i kampen mot olaglig skogsavverkning, liksom Kamerun, Ghana, Liberia och Elfenbenskusten som alla exporterar mycket timmer till Europa.
Två av länderna, Kamerun och Ghana, håller just på att slutföra ett frivilligt avtal om Flegt-partnerskap med unionen, och liknande förhandlingar bör inom kort inledas med Liberia.
När det gäller fiskeripolitiken påpekas mycket riktigt att de nya partnerskapsavtalen om fiske har medfört en bättre sammanhållning mellan den gemensamma fiskeripolitiken och utvecklingspolitiken. Dessa nya avtal ger inte bara ökade fiskemöjligheter för gemenskapens fiskeflotta, utan gör det också möjligt att inleda en dialog med andra partner för att hjälpa dem att införa en verkligt hållbar och ansvarstagande fiskeripolitik i sina fiskevatten.
Fiskeavtalen ger en ekonomisk ersättning som ofta är ett viktigt tillskott till partnerländernas inkomster och därmed till deras makroekonomiska stabilitet, men dessutom utgör de en viktig politisk och rättslig grund. Detta gör det möjligt för gemenskapen att utveckla sin fiskeripolitik på grundval av dialogen och med utgångspunkt från de prioriteringar våra partner fastställt i sin fiskeripolitik.
Jag kan dock inte hålla med om betänkandets uttalande om att det skulle finnas ett samband mellan migrationen och fiskeavtalen. Även de berörda länderna - exempelvis Senegal, genom minister Djibo Ka - har offentligt tillbakavisat anklagelserna om att gemenskapens fiskeflotta skulle ha en avgörande effekt på resurserna och på den minskade lönsamheten för de icke-industriella fiskare som ofta är de människor som drabbats hårdast i fråga om den olagliga migrationen.
Vi samarbetar också med fiskare, icke-statliga organisationer och privata partner i Europa och i dessa länder just för att i möjligaste mån försöka minska alla negativa effekter och all orättvis konkurrens mellan våra fiskare och de mest sårbara fiskargrupperna i dessa länder.
För tillfället finns det inte någon europeisk fiskeflotta som konkurrerar med de icke-industriella fiskeflottorna i dessa västafrikanska länder, även om detsamma inte kan sägas om vissa industriella fiskeflottor från andra länder.
Carmen Fraga Estévez
föredragande för yttrandet från fiskeriutskottet. - (ES) För det första beklagar jag utvecklingsutskottets oacceptabla beteende, som tyder på att utskottet inte anser att Europaparlamentets arbetsordning gäller dem. Utskottet har kringgått det förstärkta samarbetsförfarande som föreskrivs i artikel 47 och korrigerat fiskeriutskottets uttalanden på områden som helt och hållet faller under fiskeriutskottets arbetsområde. Det har också agerat på ett helt opålitligt sätt ända sedan arbetet med betänkandet började, genom att försöka inkräkta på fiskeriutskottets behörighet i fråga om partnerskapsavtalen om fiske. Fiskeriutskottet har avgett ett yttrande där man medvetet har ansträngt sig för att fullt ut respektera områden som vi vet är känsliga för utskottet för utveckling, medan de i stället, som de planerat från början, har ingripit i frågor som enbart gäller den gemensamma fiskeripolitiken.
Herr talman! En del utskottsordförande har en tendens att tro att de är ofelbara och att arbetsordningen inte gäller dem, trots att just de borde vara arbetsordningens främsta försvarare. Resultatet blir ofruktsamma konfrontationer mellan utskotten, vilket bara skadar hela institutionens trovärdighet.
Jag hoppas detta fall kan tjäna till att kväva alla försök till maktmissbruk och att alla som är intresserade av att lära sig mer om den roll som partnerskapsavtalen för fiske spelar för utvecklingen i byarna och för det inhemska fisket i Västafrika kan göra sin analys på grundval av ett övergripande och ocensurerat betänkande.
Genom att lägga fram ändringsförslaget på PPE-DE-gruppens vägnar vill föredraganden visa vår vilja att återta kursen, trots att vi har gjort klart att om de övriga politiska grupperna inte stöder förslaget kommer vi att begära att betänkandet återsänds till det behöriga utskottet för fonden.
Filip Kaczmarek
för PPE-DE-gruppen. - (PL) Herr talman! Jag tackar Frithjof Schmidt för ett mycket genomarbetat och detaljerat betänkande. Om vår utvecklingspolitik ska kunna vara sammanhängande behöver vi just sådana detaljerade betänkanden om frågor kring olika aspekter av utvecklingssamarbetet. Samarbetet med andra utskott kräver naturligtvis reglering men om vi ska tala om sammanhängande politik krävs det klargörande om hur enskilda parlamentsutskott ska samarbeta.
Analysen av EU:s utnyttjande av naturtillgångar i Västafrika ger en verklig och inte halvhjärtad bedömning av EU:s roll i denna del av Afrika. Vi bör vara medvetna om att utnyttjandet av naturtillgångar har mycket konkreta och ibland mycket smärtsamma och komplexa sociala konsekvenser. I detta sammanhang är det mycket oroande att fiskeresurserna i Västafrika överexploateras, något som kan skapa problem för den lokala utvecklingen eftersom resurserna bidrar till livsmedelsförsörjningen i regionen.
Det är sant att afrikanska nationer ofta inte bryr sig så mycket om ett hållbart utnyttjande av naturtillgångar och att i de fall de gör det är det ofta inte i tillräcklig utsträckning. Därför bör vi betrakta vår verksamhet i regionen ur både ekonomisk och etisk synvinkel. Jag kan förstå att många politiker föredrar att se europeiska fiskare på Afrikas västkust hellre än på Bryssels gator. Vi måste dock akta oss för hyckleri, eftersom vi inte kan tala om en sammanhängande utvecklingspolitik utan en hållbar fiskeekonomi i Västafrika.
Likaså bör vi inte försöka exportera våra egna sociala problem. Även om vi lyckades skulle det bara slå tillbaka mot oss i form av migrationsproblem. Jag har också en känsla av att vi använder någon form av utpressning mot oss själva genom att säga att om vi tar bort våra fiskeflottor från Västafrika kommer andra flottor i stället och då kommer läget bara att förvärras för lokalbefolkningen. Det är ett farligt tankesätt och jag anser inte att vi ska använda den typen av argument.
Thijs Berman
för PSE-gruppen. - (NL) Herr talman! Om vi fiskar ut havet utanför Mauretaniens kust leder det till att de fattigaste mauretanierna försöker ta sig till Europa som immigranter, eftersom de inte längre kan se någon framtid i sitt hemland. Det är våra fattigaste regioner som får ta emot dem, inte de välbärgade regionerna. På så sätt förlorar EU sina medborgares stöd, särskilt bland dem med lägst inkomster. Det är ett annat skäl till att sammanhållningspolitiken är absolut nödvändig. Det är sorgligt på många sätt, men också helt förståeligt, att Irland har förkastat Lissabonfördraget.
Lissabonfördraget är ett reellt steg framåt för utvecklingspolitiken. Det är den första text som verkligen stadfäster sammanhållningspolitiken. Unionen bör inte med ena handen ta ifrån de fattiga länderna vad den ger med den andra. Unionens politik för jordbruk, fiske och handel får inte motverka utvecklingspolitikens syften. Denna berör visserligen flera politikområden, men det är inte en fråga om rivalitet mellan parlamentets olika utskott. Det är en obetydlig detalj.
Nicefördraget krävde bara att unionen skulle vara en sammanhållen kraft i världen. Det visade sig att det inte var tillräckligt. Jordbrukspolitiken medgav utan vidare att vårt överskott av exempelvis socker och spannmål dumpades på världsmarknaden med exportsubventioner. Som tur är hör nu detta mer eller mindre till det förgångna.
Det är dock först med Lissabonfördraget som de som vill stödja de fattiga länderna kan hitta en rättslig grund som gör det möjligt att bekräfta sin solidaritet med världens fattigaste. Ändå röstade Irland emot det. Det var främst människorna med de lägsta inkomsterna som sa nej, eftersom Europas fattigaste inte i tillräckligt hög grad kan identifiera sig med den här Europeiska unionen. För mycket osäkerhet, för många risker för dem, och de måste leva med konsekvenserna av denna osammanhängande och antisociala politik.
Som föredraganden Frithjof Schmidt kristallklart har uttryckt är uppgiften därför att visa solidaritet med alla medborgare i EU och i utvecklingsländerna, samtidigt som man respekterar miljön. Det är ingen liten uppgift. Frestelsen att offra den ena solidariteten för den andra är stor. Men samtidigt står de inte i något motsatsförhållande. Solidaritet med utvecklingsländerna är nödvändigt för äkta solidaritet med människor med låga inkomster i Europa och i resten av världen.
Hélène Goudin
för IND/DEM-gruppen. - När EU-länder exploaterar fattigare länders naturresurser, lämnar de stora spår efter sig. Fisken i de västafrikanska vattnen är nära att utfiskas, handeln med olagligt timmer är miljöförstörande och exploateringen av andra naturresurser har visat sig få stora konsekvenser i en fattig och politiskt instabil region. Vårt agerande får effekter för lokalbefolkningen.
Betänkandet eftersträvar mer samstämmighet mellan EU:s länder och mer att säga till om i EU-parlamentet. I detta parlament finns dock flera särintressen representerade, vilket gör att en europeisk biståndspolitik blir ett misslyckande. Det internationella arbetet bör skötas av FN och andra organisationer. Om vi säger oss verkligen vilja förändra världen måste andra åtgärder till. Vad EU istället bör göra är att se över och reformera sin egen politik.
EU måste upphöra att subventionera det misslyckade europeiska jordbruket, upphöra med den dolda protektionism som utmärker handelspolitiken och upphöra med de omoraliska fiskeavtalen.
Bogdan Golik
(PL) Herr talman! I enlighet med de resolutioner som antagits av Europeiska unionen koncentrerar de flesta av medlemsstaterna sin biståndsverksamhet till Afrika söder om Sahara, vilket även omfattar de västafrikanska staterna. Utvecklingsbehoven är som störst i dessa områden. Även Polen stöder EU:s ståndpunkt beträffande utvecklingspolitiken och stöder genomförandet av millenniemålen i regionen. Den allmänna opinionens stöd för bistånd till utvecklingsländer blir allt starkare i Polen. Förra året var det 77 procent. Samtidigt är vi medvetna om behovet av att öka de ansträngningar varje enskild medlemsstat gör för att uppfylla sina skyldigheter och öka den europeiska utvecklingspolitikens sammanhållning och effektivitet. En fråga som för närvarande är mycket viktig för närvarande, med tanke på de klyftor som finns, är utarbetandet av en gemensam ståndpunkt från Europeiska unionen och parlamentet inför konferenserna i Accra och Doha.
Som region med det största antalet utvecklingsländer har Afrika för lite erfarenhet av att skydda de egna biologiska resurserna. Å andra sidan är det mycket viktigt för Europa att ha tillgång till Afrikas mineraltillgångar, och detta är en politik som vi för tillsammans med Kina och Ryssland. Det är viktigt för de europeiska partnerna att förbättra sin kommersiella dragningskraft och göra utvecklingsstödet mindre beroende av demokratiska reformer i Afrika. I synnerhet är tillgång till EU:s livsmedelsmarknader viktigt för de afrikanska nationerna. Vi borde ge dem tillgång till dessa marknader, före Brasilien, USA eller Australien. Det som behövs är en bättre komplementaritet, sammanhållning och samordning i EU:s och medlemsstaternas biståndsprogram. När det gäller utnyttjandet av naturtillgångar i Västafrika är det nödvändigt att ha ett effektivt system för bedömning av utnyttjandet, och bättre kontroll över det.
Jag vill tacka Frithjof Schmidt för att han tagit upp dessa frågor.
Kathy Sinnott
(EN) Herr talman! Enligt betänkandet är timmer och fisk två av Västafrikas viktigaste tillgångar. Eftersom EU är den största importören av dessa produkter är det vår sak att spela en viktig roll för att främja en hållbar utveckling av dem. EU överväger just nu att bevilja Marocko en framskjuten ställning, vilket innebär bättre handelsmöjligheter, mer djupgående politisk dialog och samarbete inom utrikespolitiska och säkerhetspolitiska frågor.
Vi är inte i princip emot denna överenskommelse förutsatt att Marocko går med på att upphöra med alla kränkningar av de mänskliga rättigheterna i de olagligt ockuperade territorierna i Västsahara, att Marocko går med på en fri och rättvis folkomröstning för folket i Västsahara och att partnerskapsavtalen om fiske ses över samt att sahrawi-folket i Västsahara tillåts leva som jämbördiga medborgare med övriga marockaner.
Det finns många anledningar till varför Marocko inte är kvalificerat för en framskjuten ställning. Framför allt skulle EU genom att ge Marocko en framskjuten ställning stärka Marockos olagliga ockupation och försvåra den politiska processen mot en fri och rättvis folkomröstning. Dessutom skulle beviljandet av en framskjuten ställning gå emot FN:s uppdrag att organisera en folkomröstning om självbestämmande för Västsahara.
Danuta Hübner
kommissionsledamot. - (EN) Herr talman! Debatten vid denna mycket sena timme har tydligt visat den vikt vi alla fäster vid frågan, så jag tackar än en gång parlamentet för betänkandet.
Som så riktigt har påpekats är timmer och fisk två nyckelprodukter för Västafrikas ekonomiska och sociala utveckling. Låt mig än en gång med skärpa understryka att det måste förbli en prioritering för både EU och de västafrikanska länderna att se till att dessa naturtillgångar utnyttjas på ett sätt som är förenligt med utvecklingsmålen.
Som jag framhöll i mitt inledande anförande, men gärna upprepar, är kommissionen djupt engagerad i detta mål och den resolution som parlamentet kommer att anta i morgon kommer att bli ett viktigt bidrag till vårt arbete.
Frithjof Schmidt
föredragande. - (DE) Herr talman! Först vill jag tacka Carmen Fraga Estévez - vilket kanske verkar något överraskande med tanke på hennes inlägg - men jag vill tacka för att vi personligen samarbetade mycket konstruktivt kring betänkandet och även löste många problem. Det bör vi hålla åtskilt från den institutionella konflikten mellan fiskeriutskottet och utskottet för utveckling angående tolkningen av arbetsordningen. Den senare har en del att göra med det faktum att vi till följd av ICEI-undersökningen fått det nya uppdraget att genomföra kontroller av sammanhållningen. Rådet har beslutat att åtgärder inom tolv politikområden ska kontrolleras med avseende på deras förenlighet med utvecklingspolitiken. Dessa politikområden faller alltid under de andra utskottens ansvarsområden, vilket naturligtvis skapar institutionella konflikter hela tiden. Det är ett problem, men jag vill i alla fall tacka för det goda personliga samarbetet kring betänkandets innehåll.
Fru kommissionsledamot! Jag anser att kommissionen har gått på rätt linje med Flegt-processen och de nya partnerskapsavtalen om fiske sedan 2002. Det är en sund bas för ytterligare framsteg och jag vill uppmana er att fortsätta resolut på den vägen mot för att främja en hållbar utveckling. Det finns fortfarande mycket att göra på området. Denna sunda strategi måste vidareutvecklas. Gör ni det kan ni med säkerhet lita på parlamentets stöd.
Låt mig säga några sista ord om kopplingen mellan migration och överfiske. Jag behöver väl knappast säga att detta inte är den enda anledningen till migration, det finns ju så många. Det finns dock tydliga indikationer på att överfiskningen spelar en roll i sammanhanget. Och Europeiska unionen, bland andra, är inblandad i denna överfiskning. Den internationella migrationsorganisationen IOM har nyligen gett oss mycket påtagliga bevis för detta samband i fråga om Senegal. Det vore därför mycket ogenomtänkt av Senegals president att blunda för den verklighet som råder i hans land och utanför hans kuster. Vi bör granska dessa frågor mer kritiskt och ta itu med problemen och lösa dem tillsammans.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon klockan 12.00.
