Justering av protokollet från föregående sammanträde
Talmannen
Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut.
Finns det några synpunkter?
(Protokollet justerades)

 

Wurtz
Herr talman! Som ni vet firar vi i dag den elfte årsdagen för pressfriheten. Ett stort antal av våra kolleger vill säkert vid detta tillfälle på nytt bekräfta sin solidaritet med denna kamp, en kamp som för övrigt varit till nytta eftersom det, enligt föreningen Reportrar utan gränser, i dag finns färre fängslade journalister och färre censurerade medier än för ett år sedan.
Listan över källor till påtryckningar och förtryck mot journalister är emellertid lång. Utöver de stater som föreningen Reportrar utan gränser pekar ut, såsom Burma, Syrien, Kina, Etiopien, Tunisien och flera andra, tillkommer allt oftare maffian, terroristgrupper och traditionalistiska rörelser. Och för bara några dagar sedan mottog vi den sorgliga nyheten att Brice Fleutiaux, den franske reporter som hållits som gisslan under långa månader i Tjetjenien, och som vi också engagerat oss för, inte kunnat klara den depression han drabbats av på grund av inspärrningen utan har tagit sitt liv. Jag tror därför att denna dag måste bli ett tillfälle att på nytt inleda vårt kollektiva engagemang för denna nödvändiga dimension av demokratin.

Talmannen
Så är det utan tvivel, herr Wurtz. Vi kommer noga notera det inlägg som ni just har gjort.

González Álvarez
Herr talman! Mitt syfte med detta inlägg är att uppmana att parlamentets ordförandeskap sänder en skrivelse eller vidtar de åtgärder det anser vara lämpliga i fråga om den situation som den afro-colombianska befolkningen vid Colombias Stillahavskust för närvarande befinner sig i. Med anledning av det hot som finns mot denna afro-colombianska befolkning sände vi, en grupp ledamöter, en skrivelse dit i december månad. I förrgår mördades sju personer ur denna befolkning - och jag har dessa personers namn och ålder här. Men det allvarligaste i den här frågan är att ytterligare hundratals personer ur dessa afro-colombianska befolkningar fortfarande är hotade.
Vi hinner inte längre sända ännu en skrivelse till president Pastrana. Därför anser jag att parlamentets ordförandeskap bör vidta verksamma åtgärder som bidrar till att det här problemet blir känt och dödandet upphör. Av den orsaken ber jag er, herr talman, att ordförandeskapet sänder en skrivelse till herr Pastrana och till de europeiska institutionerna för att varsko om vad det är som pågår, så att vi kan undvika att situationen förvärras.

Talmannen
Tack så mycket, fru González Álvarez. Eftersom ni spelar en framträdande roll i försvaret av de mänskliga rättigheterna i Amerika och i andra länder, vet ni också mycket väl att parlamentet alltid följer sådana här problem mycket uppmärksamt.
Jag kommer att vidarebefordra ert önskemål till parlamentets talman, så att hon skall kunna vända sig till Colombias regering för att man skall kunna komma till rätta med och lösa detta mycket allvarliga problem.

Stabilitets- och konvergensprogram
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0127/2001) av Katiforis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om den årliga bedömningen av genomförandet av stabilitets- och konvergensprogrammen.
Föredraganden Katiforis har ordet i sju minuter.

Katiforis
. (EL) Herr talman! De stabilitets- och konvergensprogram som i dag utvärderas av vår kammare utgör den andra uppdateringen i ordningen av de ursprungliga program som lades fram för första gången år 1999 av de 14 medlemsstaterna, med undantag för Grekland, som lade fram ett program för första gången i år.
Tillåt mig att utgå från det sistnämnda programmet, som avser förhållanden som är både betecknande och, naturligtvis, välbekanta för mig. Programmet utgör en del av mekanismen för att kontrollera och införa en budgetdisciplin enligt stabilitetspakten: en budgetdisciplin, vars två huvudmål är ett budgetunderskott på högst 3 procent per år och, dessutom, balans eller överskott över en hel konjunkturcykel. Om man i Grekland år 1993 hade sagt att landets ekonomi skulle ha uppnått de målen efter bara 7 år, skulle man inte ha tagits på allvar. Grekland var landet med inflation - 13 procent år 1993 - och underskott - över 14 procent av BNP år 1993. Det var skräckexemplet i Europeiska unionen. Få människor trodde att landet skulle kunna reda upp situationen. Men ändå räknar man med att Grekland, i slutet av år 2001, vilket rådet också erkänner, i stället för ett underskott kommer att visa upp ett överskott på en halv procentenhet av BNP, en siffra som kommer att öka till 1,5 procent år 2002 och till 2 procent år 2003. Och i stället för en inflation på 13 procent kommer landet att visa upp en inflation som beräknas bli bara 2,3 procent. Jag har, med er tillåtelse, herr talman, uppehållit mig en stund vid dessa siffror, eftersom Greklands anslutning till kulturen av pris- och budgetstabilitet kanske var det sista steg som fullbordade framgången för denna politik i hela Europa.
Den här uppseendeväckande omsvängningen för den sista medlemsstat som lyckades uppfylla Maastrichtkriterierna kännetecknar mer allmänt det klimat av monetär och budgetär stabilitet som rått i Europa tack vare ansträngningar från alla håll till stöd för den gemensamma valutan. I sin resolution erkänner och gratulerar utskottet för ekonomi och valutafrågor till den uppnådda budget- och prisstabiliteten. Utskottet betonar att det faktum att inflationen hamnar något över målet, såsom det fastställts av centralbanken, inte beror på inre ekonomiska svagheter utan på yttre orsaker (oljepriset, undervärdering av euron gentemot dollarn). Utskottet betonar också att det är möjligt att behålla budgetbalansen - och följaktligen den monetära stabiliteten - på medellång sikt bara på grundval av en sund europeisk ekonomi vars främsta kännetecken är en snabb produktionsökning.
Den genomsnittliga ökningstakten uppgick år 2000 till 3,3 procent, med Österrike på 3,5 procent, Finland på 5,2 procent, Grekland på 4,1 procent, Irland på häpnadsväckande 10,7 procent, Luxemburg på 8,3 procent, Nederländerna på 4,5 procent, Portugal på 3,3 procent - exakt på det europeiska genomsnittet ­, Spanien på 4 procent och Sverige på 3,9 procent. Denna tillväxttakt kommer tyvärr inte att bestå. De högre oljepriserna, de högre räntorna och avmattningen i den amerikanska ekonomin har föranlett en revidering av de ursprungliga prognoserna, vilka nu hamnar på mellan 2,4 och 2,8 procent. Vi kan således inte för innevarande år förvänta oss samma komfort och samma överskott i budgetarna som år 2000 - utan att det betyder att vi kommer att få se underskott. En bra fördelning och användning av de offentliga utgifterna har följaktligen särskild betydelse för att stödja tillväxten, i synnerhet om vi tar hänsyn till de långsiktiga målen från Lissabon: att återställa full sysselsättning under årtiondet, att öka den andel av befolkningen som ingår i arbetskraften till 70 procent, att uppnå en genomsnittlig tillväxttakt för ekonomin på 3 procent, att omorganisera välfärdsstaten och att utveckla den europeiska ekonomin till en ledande kunskapsekonomi.
De stabilitetsprogram som lagts fram visar att medlemsstaterna är medvetna om dessa behov. De har dirigerat de överskott som uppstått till att betala av på statsskulderna, sänka skatterna och öka de offentliga investeringarna samt, mer långsiktigt, till att stabilisera de offentliga pensionssystemen, vilket har fått stor uppmärksamhet, och en del av dessa medel kanaliseras till en reservfond.
Alla dessa sätt att utnyttja de goda finansiella förutsättningarna är godtagbara och stöds av utskottet för ekonomi och valutafrågor, men inte i lika grad. Rådet anser att den viktigaste prioriteten är att minska statsskulden, invänder inte mot de offentliga investeringarna - förutsatt att dessa inte hindrar skuldminskningen - och tycks motsätta sig skattesänkningar. Vi anser tvärtom att uppnåendet av och användningssättet för de primära överskotten inte är en principfråga utan en fråga om vad som är politiskt ändamålsenligt, vilket måste bedömas på grundval av de rådande omständigheterna och den ekonomiska förvaltningens behov. I den rådande situationen, som kännetecknas av hotet om en allvarlig nedgång i Förenta staternas ekonomi liksom av det ständiga behovet av att stärka den ekonomiska produktionsförmågans ökningstakt i Europa, ter det sig i våra ögon mindre viktigt att betala av skulder och sänka skatter än att finansiera offentliga investeringar - självfallet i budgetar som präglas av balans och inte av underskott - med målet att såväl stödja en tillväxt som uppvisar tecken på avmattning som att ge en knuff i riktning mot de strukturförändringar som är nödvändiga för övergången till en modern, tekniskt nydanande ekonomi med full sysselsättning i Europa. Glöm inte bort att det för att få ned den höga arbetslösheten krävs en stabil tillväxttakt på 3 procent, ett mål som inte kan anses vara uppnått på varaktig basis i vår ekonomi.
Avslutningsvis, herr talman, skulle jag också vilja rikta en begäran till kommissionären, eftersom utskottet för ekonomi och valutafrågor oroas över unionens fortsatta uraktlåtenhet i fråga om att vidarebefordra de detaljerade tekniska utvärderingarna om varje program till ansvarigt parlamentsutskott och upprepar sin vädjan om en mer harmoniserad tidtabell för framläggande av programmen av medlemsstaterna, så att en större jämförbarhet möjliggörs, samt kräver att Europaparlamentet skall delta till fullo och på lämpligt sätt.

von Wogau
Herr talman, kära kolleger! Jag vill börja med att hjärtligt tacka kollegan Katiforis för hans betänkande. Vad rör det sig då om i detta betänkande? I maj 1998 fattades de avgörande besluten om förverkligandet av Ekonomiska och monetära unionen. Därmed blev Ekonomiska och monetära unionen och införandet av en europeisk valuta ett oåterkalleligt faktum. Vilka var grunderna den gången? För det första Europeiska centralbankens oberoende för att på det viset säkra penningvärdets stabilitet, och för det andra stabilitets- och tillväxtpakten som skulle garantera att statsfinanserna inte äventyrade den europeiska valutan. Det första mål vi har eftersträvat genom att införa den europeiska valutan - det gäller framför allt min grupp - var nämligen en stabil valuta för Europa.
Nu har vi kollegan Katiforis betänkande om förverkligandet av stabilitets- och tillväxtpakten framför oss. Vi måste påminna oss om vad stabilitets- och tillväxtpakten kräver. Den kräver att statsfinanser eftersträvas som är i jämvikt eller uppvisar överskott i de länder som fortfarande är starkt skuldsatta.
När vi den gången diskuterade stabilitets- och tillväxtpakten i samband med Maastrichtfördraget handlade det om en ny nettoskuld på 3 procent, som var kravet för anslutning den gången. Men frågan i dag är om vi kan uppnå statsfinanser som är i jämvikt eller uppvisar överskott? Frågan är vad det är som är nytt? Den första nyheten är positiv: I Euroland - i de tolv länder som har infört valutan och som även kan kallas den europeiska hemmamarknaden eller euroområdet - i dessa tolv länder har vi i allmänhet - jag säger med flit i allmänhet - statsfinanser i jämvikt. Det är att betrakta som positivt.
Å andra sidan måste vi också vara medvetna om riskerna. Vi har uppnått detta mål i en tillväxtfas som vi varken kan eller kommer att uppnå igen nästa år, nämligen vid en tillväxt på 3,4 procent, det vill säga ett gott år ur ekonomisk politisk synvinkel. I Bibeln rekommenderas att man under de goda åren sparar för de svåra åren.
För det andra var det UMTS-licenserna som gav en del pengar till våra finansministrars kassor.
För det tredje måste vi tänka oss för, eftersom ålderspyramiden kommer närmare och vi måste ta oss an de utgifter som det innebär.
Jag anser att den möjligheten inte utnyttjats fullt ut, de positiva omständigheterna har inte utnyttjats fullt ut. I vissa länders fall finner jag det bekymmersamt att dessa liksom tidigare har mycket omfattande skulder, till viss del också en något kortsiktig struktur på dessa skulder. Vi måste se dessa risker. Därför måste vi också kräva en fortsättning på de försök till konsolidering som har påbörjats och som i vissa länder är avsevärda, medan de i andra är otillräckliga. Jag vill också påpeka att jag är bekymrad för mitt eget land Tyskland, för vår tillväxt ligger under genomsnittet i Euroland. Vi har inte lyckats uppnå en balanserad budget, trots att UMTS-licenserna har varit en ekonomisk välsignelse för just Tyskland.
Över till min grupps ståndpunkt beträffande Katiforis betänkande. Vi kan godta betänkandet i dess nuvarande utformning. Däremot är vi bekymrade över två ändringsförslag med samma innehåll, nämligen att investeringarna bör undantas vid beräkningen av stabilitets- och tillväxtpaktens marginaler. Även vi anser att investeringar är nödvändiga, att budgetarna måste omstruktureras med tanke på större investeringar, dock inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten. Därför kommer vi tyvärr att bli tvungna att rösta nej till kollegan Katiforis betänkande, om en majoritet av parlamentet antar dessa ändringsförslag.

Randzio-Plath
Herr talman! Min grupp stöder föredraganden som tydligt har visat att konvergens- och stabilitetsprogrammen är av stor betydelse för att få till stånd en ekonomisk politik i Europeiska unionen och i synnerhet i euroområdet, en fråga av allmänt intresse. Vi ser å ena sidan huvuddragen i den ekonomiska politiken, å andra sidan ser vi stabilitets- och konvergensprogrammen. Jag vill i det sammanhanget också påminna om att syftet med stabilitets- och tillväxtpakten hittills huvudsakligen har varit att uppnå stabilitet. Samtidigt innehöll den tillväxtkomponenter. Därför är föredraganden inne på rätt väg när han påpekar att det är meningsfullt att utnyttja investeringar - privata, men även offentliga sådana - för att få till stånd ett framtida kunskapsbaserat samhälle i Europeiska unionen. Om dessa offentliga investeringar används i Europeiska unionen till förmån för informationstekniken, annan ny teknik och en förbättrad och moderniserad infrastruktur i euroområdet, då är det den rätta vägen.
Därför är det så viktigt att vi väcker liv i debatten om de offentliga finansernas kvalitet igen. Här har kommissionen tack och lov lagt fram ett underlag som också spelar en roll i de framtida överläggningarna i samband med stabilitets- och konvergensprogrammen. För man måste i bedömningen av de offentliga finansernas tillstånd - det handlar ju även om det - i analysen av innehållet i konvergens- och stabilitetsprogrammen säkerställa att man ser den rätta tendensen, att man ser den rätta utvecklingen, men att man inte förlorar en eventuell styrning i motsatt riktning ur sikte, när man tar sig an frågan.
Herr von Wogau, ni har nämnt eventuella risker. Ni nämnde att Bibelns gamla visdomsord om goda och dåliga år även är relevanta i dag för finanspolitikerna i Europeiska unionen. I en analys av de offentliga finanserna måste vi dock även se vilken effekt utgifterna kan få för penningpolitiken. Vi bör nämligen också eftersträva sunda offentliga finanser i euroområdet, för en negativ finansiell situation skulle kunna utgöra ett hot mot den monetära stabiliteten. Engångsintäkterna har nämligen inte använts till konsumtion som under tidigare årtionden, utan tagits i anspråk för en skuldminskning eller för investeringar. Vi måste också fundera över i hur stor utsträckning en sådan samordning av den ekonomiska politiken kan utnyttjas till att garantera den sociala och sysselsättningspolitiska stabiliteten vid sidan av den monetära stabiliteten. Även detta innebär ett åtagande och en utmaning för de länder som ingår i euroområdet liksom de som ännu inte är med och de framtida kandidatländerna.

Gasòliba i Böhm
Herr talman, ärade kolleger! Denna debatt ger oss möjlighet att beakta den europeiska ekonomins nuvarande situation som, även om den visar upp ett positivt budgetsaldo för år 2000 - med en hög tillväxt, skapande av arbetstillfällen och monetär stabilitet, nu väcker frågetecken som är mycket mer påtagliga om utvecklingen av dessa betydelsefulla faktorer. Detta innebär att det kommer att finns ett klart tryck från vissa länder, vilket det redan finns över hela Europeiska unionen, för att agera i syfte att driva fram en mer expansiv politik. Denna situation skulle uppenbarligen kunna komma att stå i strid med de åtaganden som har fastställts i stabilitetspakterna för de olika medlemsstaterna.
Därför anser vi att de delar av betänkandet som vi debatterar här är särskilt välfunna, eftersom det där återigen insisteras på en rad frågor: behovet av att upprätthålla en stram budgetpolitik; att undvika de löften om skattesänkningar ­som ibland kommer när det drar ihop sig till val - om inte motsvarande kompensationsåtgärder vidtas; och en aspekt som Katiforis alltid betonar, nämligen att det alltid skall finnas en motvikt som utgörs av produktiva investeringar och som leder till en förbättring av Europeiska unionens produktiva struktur, vilket väsentligt ökar unionens konkurrenskraft.
Jag vill avsluta med att fästa uppmärksamheten på behovet av att upprätthålla denna samordning, och även de åtaganden som fastställdes i stabilitetsprogrammen. Jag vill också understryka behovet av att skärpa nivån på ledningen av den ekonomiska och monetära politiken, som enligt vår åsikt fortfarande är alldeles för splittrad, och vars kapacitet och samstämmighet uppenbarligen kommer att ställas på prov i en period med större svårigheter än vi har för närvarande.

MacCormick
Herr talman! Som Katiforis sade när han redogjorde för sitt beundransvärda betänkande, visar de fakta vi har framför oss på ett tillstånd som ingen hade förutsett för ett tiotal år sedan. Alla i Europa och i denna kammare är mycket nöjda att detta är fallet, även om jag vill säga att det vore klokt att, liksom både Katiforis och von Wogau, endast vara försiktigt optimistisk. Högmod går ofta före fall, och vi bör akta oss för att vara för "högmodiga" för snart.
Jag håller verkligen med om vad Katiforis sade i frågan om offentliga investeringar. Förenade kungariket verkar ha en inställning med en ganska så överdriven förskräckelse inför offentliga investeringar, och i gårdagens Guardian lade jag märke till att Bob Kiley, som borde veta, förutsåg att London Underground, som han är ansvarig för, på grund av att regeringen insisterar på ett "offentligt-privat investeringspartnerskap" där enbart privata finansiärer skall anmäla sig för att investera, kommer att göra tunnelbanan värre och dyrare än den skulle ha varit med ett program med förnuftiga offentliga investeringar. Jag önskar bara att Katiforis ord skulle uppmärksammas i mitt eget land.
Liksom det har sagts under debattens gång, finns det anledning att allvarligt oroa sig angående medlemsstaternas framtida pensionsåtaganden. Jag talar med ett visst intresse, eftersom min egen nästa födelsedag är min sextionde, och jag vore därför väldigt glad om vi drev igenom ändringsförslag 4 som rekommenderar inrättandet av särskilda fonder för att hantera de framtida överhängande pensionsåtagandena, eftersom det är ett av de problem som skulle kunna uppstå. Jag välkomnar dock betänkandet på min grupps vägnar och ger Katiforis vårt tack och stöd.

Talmannen
Tack så mycket, herr MacCormick. Vi gratulerar er på förhand till er födelsedag och hoppas att dessa problem kommer att ha lösts till dess.

Herzog
Herr talman! Jag stödde Katiforis ansträngningar för att ge lite kraft åt vår resolution om ekonomisk politik. Men det betänkande som slutligen röstades fram innehåller inte några större valmöjligheter och min grupp stöder det därför inte.
Unionens ekonomiska politik lyser med sin passivitet och sin dogmatism. Rådet, kommissionen och Centralbanken är nöjda och rör sig inte, och Europaparlamentet lyckas inte anta denna utmaning. Passivitet inför en konjunktur som försämras, och passivitet inför de villkor som skulle behöva uppfyllas för en hållbar utveckling av Europeiska unionen. Centralbanken säger: kortfristigt bör jag inte ingripa, jag sysslar bara med det medelfristiga, jag hänvisar till strukturreformerna. Det innebär i klartext att valutapolitiken och budgetpolitiken inte skall användas vare sig för konjunkturreglering eller för en hållbar utveckling. Det är naturligtvis absurt. Men vad säger vi? Vi lyckas inte säga något som är avgjort annorlunda, trots Katiforis ansträngningar till förmån för offentliga eller privata investeringar, och kritiserar därmed en situation med bristande investeringar.
I motiveringen, och han återkom dit i dag, betonar han det faktum att offentliga investeringar bör komma före strävan efter att minska den offentliga skulden. Men vi placerar oss i stället i en dogmatisk position när det gäller offentliga finanser och beträffande stabilitetspakten.
Randzio-Plath uttalade sig i förmiddags, och det är inte första gången, för kvalitet när det gäller offentliga finanser och skatter. Jag tror att det går i rätt riktning. Men ta i verkligheten resolutionerna, ta alla texter: det handlar om att sänka skatten, det handlar om att minska de offentliga och sociala utgifterna. Vi lyckas inte utarbeta denna reformlinje som syftar till bättre kvalitet. Ta våra resolutioner när det gäller att minska de sociala kostnaderna, tillsammans med måttliga löneökningar. Vi har sociala och offentliga utgifter som bidrar till att åstadkomma fattiga arbetstagare. Vi subventionerar sysselsättning med låga löner, och när det gäller utgifter vet vi att det finns nödvändiga offentliga investeringar och att offentliga medel krävs för att genomföra dessa investeringar, men vi vill inte ta konsekvenserna av detta.
Det som överväger är strukturreformer som utformats enbart som avreglering, som ett slags universalläkemedel, när i verkligheten det nya problemet, och det är detta som är den nya ekonomin, är en marknadsorganisation som utformats för en hållbar utveckling och för social sammanhållning, och detta förutsätter starka beståndsdelar i en offentlig ekonomi. Vi talar om livslångt lärande. Vi har ingen politik på detta område: inget stöd till energipolitik, allt återstår att göra, samma sak när det gäller transportpolitiken, och industripolitik finns det över huvud taget ingen. Allt detta förutsätter faktiskt dynamiska investeringar.
Kära kolleger! Jag hoppas att bortom de första ansträngningar som jag nyss tog upp, men som inte lyckades eftersom vi vill lämna utrymme för en ekonomisk politik i Europa, måste vi nu visa att vi kan ge den ett ansikte.

Gallagher
Herr talman! Jag stöder ekonomiskt samarbete inom Europeiska unionen. Det är viktigt om den inre marknaden, och särskilt den gemensamma valutan, skall fungera effektivt. Ur irländskt perspektiv är stabilitetsprogrammet centralt i budgetprocessen. Ett alldeles nyligen uppdaterat program som antogs i december 2000, inriktades på målet med en stark men måttlig ekonomisk tillväxt, och på medellång och lång sikt har regeringen för avsikt att fortsätta att visa upp avsevärda budgetöverskott, vilket avspeglar ett ekonomiskt sunt förnuft samt våra skyldigheter enligt stabilitets- och tillväxtpakten. Jag behöver inte säga att jag fullt ut stöder den politik som vår finansminister för.
Vi tror att den irländska regeringens skuld kommer att minska till omkring 25 procent av bruttonationalprodukten fram till år 2003. Vi avsätter minst 1 procent av bruttonationalprodukten årligen för att bygga upp pensionsreservfonden, så att vi kan ta hand om vår allt äldre befolkning. I samband med prisinflationen, som är en av de frågor som tas upp i rådets rekommendation till Irland, är det viktigt att vi är medvetna om följande nyckelstatistik: de senaste siffrorna visar att inflationen enligt det harmoniserade europeiska konsumentprisindexet har fallit från 6 procent i november förra året till 3,9 procent i år. Vår inflationstakt är nu lägre än i flera andra EU-medlemsstater.
När det gäller Irlands framtid inom Europeiska unionen engagerar vi oss sammanfattningsvis helt och hållet i arbetet med den inre marknaden och den gemensamma valutan. Vi vill göra båda dessa nyckelprojekt till en verklig framgång inom unionen, och vi stöder utvidgningen. Jag arbetar aktivt för att man röstar ja i den folkomröstning, som jag hoppas man kommer att besluta om.

Blokland
Herr talman! Under det gångna året har man kunnat lägga märke till att budgetsituationen i viss utsträckning har förbättrats. Detta beror emellertid inte på den politik som har förts, utan på incidenter och oväntat positiva förlopp, som exempelvis en starkare ekonomisk tillväxt och utförsäljningen av UMTS.
Den här ekonomiskt fördelaktiga situationen borde ha använts till att genomföra reformer. Det är inte så mycket fråga om ett behov av nya initiativ, utan av att förverkliga redan nu fastslagna politiska målsättningar. De områden som måste uppmärksammas är tydliga: reformer på arbetsmarknaden, skattereformer, avreglering av allmännyttiga sektorer och en större stimulans för företagande.
Inflationen som i mars uppgick till 2,6 procent är fortfarande alltför hög. Det finns således inget utrymme för räntesänkningar. ECB:s målsättning är nu en gång för alla prisstabilitet. Den reella räntan är för övrigt tillräckligt låg för att stimulera tillväxten.
Risken för prishöjningar när euron införs utgör en desto större anledning för Europeiska centralbanken att hålla räntan på den nuvarande nivån.
Såväl tillväxten, som vissa med orätt förväntar sig av ECB, som en bättre fungerande inre marknad måste genomföras i och av medlemsstaterna själva. Kravet på mer samordning av den ekonomiska politiken är då inte det mest effektiva sättet att ta itu med den här saken. Det är med rätta som stabilitets- och konvergensprogrammen begränsas till den monetära politiken.
Kort sagt, föredragandens uppmaning att påskynda de strukturella reformerna stöder jag till fullo.

Ilgenfritz
Herr talman! Vi känner alla till de europeiska siffrorna. Den ekonomiska tillväxten i Europa minskar. Förklaringen till detta är bland annat de stigande oljepriserna, men även de högre tullsatserna som redan nu belastar företagens vinster. Vi har nu bättre möjligheter att vidta åtgärder som i synnerhet leder till en starkare ekonomisk tillväxt i Europa. Vi får dock under inga omständigheter endast öka de offentliga investeringarna. Vi har behov av fler anfallsspelare i vår europeiska ekonomi. Vi har för många försvarare på plan och även reserver som inte längre är med och spelar. Därför anser jag att i synnerhet ramvillkoren för vår arbetande befolkning måste förbättras. De alltför höga skattesatserna måste sänkas så att det åter lönar sig att arbeta i Europa.
De nationella budgetarna måste i första hand saneras genom en minskad byråkrati och inte genom att befolkningen belastas ytterligare.

Karas
Herr talman, herr kommissionär, kära kolleger! Låt mig få börja med att än en gång påpeka att det naturligtvis finns ett samband mellan euron som blir en realitet i form av mynt och sedlar för alla medborgare den 1 januari 2002, Maastrichtkriterierna och stabilitets- och tillväxtpakten. Det är inte bara tack vare att Europeiska centralbanken är säker på handen som vi i dag har en stabil euro i hela euroområdet, utan det är även tack vare stabilitets- och tillväxtpaktens riktighet.
För mig innebär en skuldminskning att ta ansvar för framtiden. För mig innebär en skuldminskning och en årlig minskning av underskottet en radikal förändring av politiken, eftersom vi under årtionden har bedrivit en utförsäljning av framtiden inom den ekonomiska politiken och budgetpolitiken, och därigenom har förvandlat den yngre generationen till packåsna för den nuvarande nationen, i stället för att avlasta dem och erbjuda framtidsperspektiv i form av en utjämnad budget och överskott. Stabilitets- och tillväxtpakten handlar därför om ansvar för framtiden. Å andra sidan utgör den - om vi skall vara ärliga - ett riktigt framgångsrikt och förpliktande skydd mot dagspolitiska önskemål och dagspolitisk opportunism.
Den är således ett viktigt skydd mot ett felaktigt dagspolitiskt agerande, men det är också ett viktigt skydd för något, nämligen skapandet av dynamiska debatter i finans-, budget- och ekonomipolitiska frågor i våra medlemsstater. Sedan euron, sedan stabilitets- och tillväxtpakten talas det mer öppet om budgetpolitik, det talas mer öppet om uppkomsten av underskottet, det talas mer öppet om sambandet mellan budget-, finans-, ekonomisk och strukturpolitik, när de nödvändiga reformåtgärderna för att uppnå ett annat mål görs mer dynamiska. Det är inte så att en grupp spelas ut mot en annan. Därför är jag glad att vi - och missförstå mig inte nu - just eftersom vi för närvarande diskuterar många tillväxttal igen, eftersom dessa revideras, att vi just för närvarande även talar om stabilitets-, tillväxtpakts- och konvergenskriterierna här i parlamentet, eftersom vi därmed tydliggör för befolkningen och allmänheten - även den politiska - att en ändring av tillväxttalen inte kan leda till en ändring av stabilitets- och konvergenskriterierna.
Stabilitets- och tillväxtpakten är ingen matchboll, och den får inte kortsiktigt förändras utifrån dagspolitiken, bara när det blir svårare att tillämpa den och vidta nästa åtgärd. Därför finns det inte heller plats för anpassningströtthet i dag. Jag uppmanar alla att sätta stopp för den begynnande tröttheten. Det krävs ytterligare strukturreformer, eftersom vi måste övergå från enstaka effekter till varaktighet. Vi måste få till stånd en skattesänkning, men inte på bekostnad av stabilitets- och tillväxtpakten. Vi måste låta läpparnas bekännelse - och detta riktar jag till rådet - beträffande en starkare reform av pensionerna och utbyggnaden av trepelarmodellen på europeisk nivå följas av konkreta handlingar, så att vi kan fortsätta vägen mot framgång.

De Rossa
Herr talman! Först och främst vill jag välkomna Giorgos Katiforis betänkande. Det är beklagligt att vissa aspekter togs bort i utskottsbehandlingen, men kanske kan de alla återinföras i dagens omröstning. Jag vill särskilt välkomna förslaget till en särskild pensionsfond i medlemsstaterna. Det är en fråga som har diskuterats på Irland under flera år, och som nu har genomförts. Avsevärda summor finns nu i en fond som kommer att garantera pensioner långt in i framtiden, och detta är en mycket positiv utveckling. Jag vill ge denna positiva kommentar, eftersom jag kommer att vara ganska kritisk mot den irländska regeringens ståndpunkt när det gäller de omfattande riktlinjerna för den ekonomiska politiken.
För första gången någonsin har en EU-stat enhälligt kritiserats, eller till och med tillrättavisats, av Ekofin-rådet. Detta var olyckligt, inte för att det inte var nödvändigt, utan för att vi inom EU inte borda befinna oss i en sådan situation som helt enkelt genererar EU-skepsis inom Europa, och särskilt i det land som blivit tillrättavisat. Nu när kommissionen har offentliggjort sina riktlinjer för 2002, borde alla medlemsstater, inklusive Irland, öppet klargöra dess ståndpunkt och klargöra för allmänheten i hemlandet vilken deras ståndpunkt är, så att allmänheten, när tiden är inne och budgeten genomförs utifrån dessa riktlinjer, vet exakt vad som görs.

Schmidt, Olle
Herr talman, herr kommissionär! Kommissionens och Ekofins agerande mot Irland var förhastat och överdrivet. Det har skadat EU och EMU, inte bara på Irland, vilket påpekats tidigare. EMU-motståndarna i länderna utanför euroområdet har fått extra vind i seglen. "Så mycket var den nationella friheten att bestämma den egna finans- och skattepolitiken värd", skrockar EMU-motståndarna i mitt hemland muntert. Ni kommer säkert snart att höra Herman Schmid uttrycka något liknande.
Det finns en oroväckande totalcentralistisk tendens inom euroländerna. Eurons relativa svaghet gentemot dollarn tycks ha utlöst en del överdrivna reaktioner. Penningpolitiken är självklart gemensam, men finans-, budget- och skattepolitik skall inte och kan inte detaljstyras från Bryssel.
EMU är ett instrument för att öka den ekonomiska kraften i Europa och då krävs det en viss acceptans av att alla euroländer inte samtidigt går i exakt samma takt. Nästa gång vi får ett fall liknande Irlands hoppas jag, herr kommissionär, att kommissionen tänker efter före. EMU får inte bli en järnkorsett för Europa.

Schmid, Herman
Herr talman! Olle Schmidt har alldeles rätt. Jag tänker faktiskt påpeka att när den ekonomiska konjunkturen nu förändras - för givetvis kommer de amerikanska tendenserna att slå igenom också i Europa - behövs det naturligtvis en motsvarande ändring av den ekonomiska politiken.
Jag instämmer alltså med de många talare, med föredragande Giorgos Katiforis i spetsen, som har belyst behovet av offentliga investeringar i utbildning, forskning, miljöförbättringar och liknande. Det verkar som om det, vilket även Philippe Herzog påpekade, finns ett dogmatiskt motstånd mot en sådan förändring. Trots att den ekonomiska verkligheten förändras skall politiken stå fast.
I det läget är det viktigt för enskilda länder att kunna handla friare och här förstår jag Olle Schmidts bekymmer. Jag är faktiskt mycket glad över att mitt eget medlemsland Sverige står utanför EMU och därmed har den handlingsfrihet som gör att landet kan föra en mer realistisk ekonomisk politik med hänsyn till de ekonomiska konjunkturförändringarna.

Mann, Thomas
Herr talman! Konjunkturtakten i EU minskar påtagligt. Tillväxtprognoserna ändrades av kommissionen och Internationella valutafonden från över 3 procent till 2,8 procent. Inflationskvoten överskred den tillåtna 2 procentgränsen med 0,3. Anledningarna till detta är kända: en prisexplosion på råoljan, jordbruksproblem, devalvering av euron. I synnerhet våra exportberoende medlemsstater har drabbats av konjunkturens hårda buklandning i USA. I kollegan Katiforis initiativbetänkande, som har vunnit i precision tack vare de talrika ändringsförslagen från Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokraterna, framhävs vikten av kontroll av stabilitets- och konvergensprogrammen för det ekonomiska samarbetet i Europa. Någon anledning till passivitet, det talade Herzog om, finns absolut inte. Minskningen av statsskulden måste liksom tidigare ha högsta prioritet. Däremot måste även medvetna satsningar göras på informationsnät, teknik, forskning och utveckling. På det viset närmar vi oss det ambitiösa målet från Lissabon, att bli den mest konkurrenskraftiga, dynamiska och kunskapsbaserade ekonomin i Europa.
Framför allt måste vi konsekvent lägga om kursen i riktning mot utbildning och fortbildning. " Livslångt lärande" låter alltför ofta som en floskel och alltför lite som en nödvändighet, det hela faller på undervisnings- och läroplanerna. Mina kolleger von Wogau och Karas har redan talat om eurons stabilitet och framhävt hur viktig Europeiska centralbankens - även Wim Duisenbergs - säkra hand har varit; euron fortsätter att vara stabil, trots de politiska kraven från olika läger.
För mig handlar det om strukturens stabilitet. Inom den ekonomiska politiken och socialpolitiken bör våra medlemsstaterna dra nytta av bench marking-förfarandet och ett utbyte av de bästa metoderna. Motsatsen till detta - nämligen dåliga metoder - är det som för närvarande tillämpas i mitt land. Tyskland har jumboplatsen i tillväxten i Euroland med knappt 2,2 procent. Tiden är över då man skönmålade och skrattade bort problemen med kansler Schröder! Med tanke på de uteblivna framgångar på sysselsättningsområdet till exempel, eftersom programmen inte är tillräckligt effektiva, försöker han vända uppmärksamheten från sina egna misstag och kallar de arbetslösa generellt för dagdrivare. Den som jämför de parasiter och arbetsovilliga som utan tvekan finns med de hundratusentals personer som i åratal förtvivlat har försökt skaffa ett arbete, gör offren till gärningsmän och det är fullkomligt ansvarslöst!
Det framgår i praktiken att vi genom ett starkare nätverk med uppgifter, med information är väl förtrogna med de olika tillkortakommandena i de enskilda medlemsstaterna. Dessa sopas inte längre under mattan utan hamnar i den europeiska allmänhetens strålkastarljus. Inget land i EU fungerar utan budgetdisciplin, utan en varaktig skuldminskning, utan substantiella strukturreformer, för målen lönar sig - konkurrenskraft och stabilitet!

Bordes
Herr ordförande! De europeiska institutionerna ger budgetbalansen hög prioritet, men detta uttryck, liksom alla uppmaningar till försiktighet när det gäller budgeten, tjänar till att dölja att det är budgetutgifterna för offentlig service och social trygghet som man minskar, samtidigt som man inte rör utgifterna man haft för att stödja de stora arbetsgivarna på olika sätt.
Om de nationella staterna och de europeiska institutionerna stoppade mångfalden utgifter till förmån för de stora arbetsgivarna skulle de besparingar som då gjordes göra det möjligt att garantera förbättrad offentlig service och samtidigt minska arbetslösheten genom motsvarande anställningar vid de offentliga sjukhusen, inom kollektivtransporten och när det gäller utbildning och samtidigt upprätthålla en överskottsbudget. Men det blir det naturligtvis inte fråga om eftersom både de europeiska institutionerna och de nationella staterna tjänar de stora arbetsgivarna och inte alls majoriteten av befolkningen. Ett stort antal uttryck i betänkandet vittnar om det. Exempelvis när man vågar glädjas åt det faktum att arbetslösheten sjunkit från 9,6 procent till 8 procent, trots att 8 procent av de arbetslösa motsvarar nära 15 miljoner kvinnor och män som tvingas till fattigdom i ett område som ändå är ett av jordens rikaste.
I betänkandet godkänns på samma sätt också det som ökar flexibiliteten och konkurrenskraften, bl.a. när det gäller arbete. Betänkandet blir en tydlig talesman för enbart arbetsgivarmiljön mot hela den arbetande befolkningen.
Vi kommer självfallet att rösta emot detta betänkande.

Villiers
De brittiska konservativa, liksom andra mitten- och högerpartier inom Europeiska unionen, har tagit ställning för en välfinansierad offentlig sektor med hög kvalitet och, om det röstas igenom i juni, med en omfattande ökning av de offentliga utgifterna på omkring 62 miljarder brittiska pund för grundläggande allmänna nyttigheter som skolor och sjukhus. Vi välkomnar därför punkt 6, men har förbehåll när det gäller resten av betänkandet, och särskilt punkt 4, eftersom vi inte håller med om att den "gyllene regeln" är ett bra exempel för Europa att följa.
Detta är bara ett av de många sätt som Gordon Brown lyckas använda för att mixtra med siffrorna. Detta betänkande och stabilitets- och tillväxtpakten i konvergensprogrammen är tydliga bevis på sambandet mellan skatte- och utgiftspolitiken och penningpolitiken. Pakten är tillämplig i alla EU-medlemsstater, men de lagstadgade böterna är bara tillämpliga för staterna inom euroområdet: det är detta som är grunden till våra förbehåll när det gäller detta betänkande.
En av anledningarna till varför vi motsätter oss att Förenade kungariket skall gå med i euroområdet är att vi vill att befogenheten att fastställa skatter och budgetar och möjligheten att fatta beslut skall stanna i händerna på demokratiskt valda nationella politiker. Inom euroområdet är det inte förvånande att krav har införts om besluten om offentliga utgifter, för när man för alla syften och ändamål har ett gemensamt bankkonto påverkas man av andras utgiftsbeslut, och man kan rimligen förväntas vilja ha något slags kontroll över dessa beslut.
Det färska exemplet med Irland är en nyttig påminnelse om att ett land som går med i euroområdet antar mer än en enda räntenivå: dess beslut om skatter och utgifter kommer inte längre enbart att fattas i de nationella huvudstäderna. Ett framtidsperspektiv som de flesta medborgare i Förenade kungariket är oroliga för, är tanken på att man följer den brittiska finansministerns budget, och att Ekofin-rådet, kommissionen eller ECB informerar denne finansminister om att han eller hon inte får öka utgifterna för skolor och sjukhus, och de allmänna nyttigheter som har ett så stort värde för medborgarna i Förenade kungariket. Detta har redan inträffat på Irland, och det kan inträffa i Förenade kungariket. Men jag vill påstå att den verkliga vägen till ekonomisk välgång i Europa, som Karas så väl uttryckte det, är en strukturell och ekonomisk reform, som kommer att leda till hållbar välgång, ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet.

Solbes
. (ES) Herr talman! Jag skulle först och främst vilja uttrycka min tillfredsställelse över detta betänkande om stabilitets- och konvergensprogrammen som har utarbetats av Katiforis på initiativ av parlamentet.
Ekofin-rådet avslutade sin utvärdering av vår tredje programuppdatering i mars månad. Den ökade övervakningen av medlemsstaternas budgetpolitik till följd av att stabilitetspakten igångsattes och den ökade tillväxten, utvecklas mycket positivt och fungerar bra. Jag vet inte om man kan säga att den är ett instrument för att uppnå politisk stabilitet som Karas uttryckte det, eller om den helt enkelt är ett hjälpmedel för att bibehålla ett tydligt åtagande när det gäller de offentliga underskotten.
Medlemsstaterna har en tydligt samordnad inställning och lyckats bättre med att befästa sina budgetar. Enligt aktuella siffrorna från de nuvarande medlemsstaterna förutspår tio stycken av dessa ett överskott eller en jämviktssituation i sina statsfinanser. Och alla medlemsstater, förutom Förenade kungariket, kommer att ha jämvikt år 2004. Medlemsstaternas statsskulder minskar tydligt och vi hoppas att de kommer att ligga på en nivå på under 60 procent i år i elva av unionens femton medlemsstater. Jag anser därför att man har gått framåt på ett mycket klart sätt och att vi i budgethänseende, vilket Katiforis också sade, har lyckats uppnå en situation av ekonomisk stabilitet i Europa.
Det är sant att problemet med saneringar av statsfinanserna, vilket är anledningen till att vi har kunnat nå avsevärda framsteg, även väcker andra problem när det gäller hållbar tillväxt och sunda statsfinanser på lång sikt; i båda dessa fall betonar kommissionen att det är nödvändigt att gå framåt. Man måste gå framåt för att minska de nuvarande skulderna och uppnå jämvikt i statsbudgetarna så fort som möjligt. Vi dras i vissa fall fortfarande med alltför höga skulder och dessa måste korrigeras, framför allt för att vi skall kunna ta itu med de budgetproblem som vi kommer att möta i framtiden.
I det här sammanhanget vill jag även ta upp några faktorer som flera talare har betonat i dag; jag tänker till exempel på Randzio-Plath, men även andra talare, när hon nämnde behovet av att förbättra kvaliteten på statsfinanserna. När vi talar om sunda statsfinanser tänker vi inte enbart på de problem som kan uppstå på kort sikt, utan även på de problem som kan uppkomma på medellång och lång sikt. De kortsiktiga problemen handlar naturligtvis om skattereformer som möjliggör en bättre skatteförvaltning; problemen på medellång sikt rör alla faktorer som har med förbättringar av de offentliga utgifterna att göra - och jag kommer att ta upp de offentliga investeringarna senare, såsom Katiforis lägger upp dessa i sitt betänkande - och problemet på lång sikt är naturligtvis den åldrande befolkningen, ett problem som vi utan tvivel måste se som ett av de största orosmomenten för närvarande.
De strategier på medellång sikt som medlemsstaterna har fastslagit i sina program gör det möjligt för oss att få mycket tydlig information om vilka medlemstaternas prioriteringar är. I det här sammanhanget är det nödvändigt att jämka samman medlemsstaternas olika inställningar för att på så sätt uppnå en bättre samordning av budgetpolitiken i de olika medlemsstaterna.
Jag vill emellertid gå närmare in på några av de problem som Katiforis tar upp i sitt betänkande. För det första vill jag säga något konkret om den mycket viktiga frågan om offentliga investeringar som Katiforis har ägnat en avsevärd del åt i sitt betänkande. Jag håller fullständigt med honom om att de offentliga investeringarna har minskats i många av medlemsstaterna, och vi skulle kunna säga att de till och med har minskats på ett olämpligt sätt när de befäste sina budgetar under 90-talet. För det andra är det riktigt att den förbättrade situationen även leder till att vi får möjlighet att prioritera de offentliga utgifterna för investeringar, vilket skulle medföra att vi agerar tankemässigt sammanhängande med slutsatserna från Lissabon och den grundläggande tanken i detta är att vi skall förbättra vår tillväxtpotential. Den tredje punkten jag vill peka på är att offentliga investeringar inte alls är omöjliga att kombinera med privata investeringar, det är möjligt att uppnå synergier och inbördes förhållanden mellan dessa och det finns även plats för nyskapande finansieringsmetoder. Den offentliga sektorn har ofta ingen anledning till att nödvändigtvis lägga upp sitt agerande såsom den alltid har gjort, på ett isolerat sätt.
Jag instämmer helt och hållet i att detta är den största prioriteringen för de offentliga investeringarna. Detta får dock inte leda till att vi glömmer bort den andra sidan av myntet: en större offentlig investering medför inte nödvändigtvis ett större underskott. Vi insisterar på att problemet måste lösas genom en omorientering av vissa utgifter och genom att hålla det offentliga underskottet under kontroll. Budgetkontroll av det offentliga underskottet är något som vi anser vara grundläggande. Det är i högsta grad nödvändigt att nå en sådan jämvikt på medellång sikt och det är sant att åtgärder som den gyllene regeln som har lagts fram i Förenade kungariket är användbara i den mån de ligger i fas med att de offentliga investeringarna kan finansieras av underkott eller skulder, men det är också riktigt att detta underskott eller dessa skulder inte bör överstiga de tak som vi har enats om och därför bör en viss bestämd typ av utgifter prioriteras framför andra.
När vi talar om att främja de offentliga investeringarna talar vi därför varken om en okontrollerad skuldsättning eller en klar ökning av de offentliga utgifterna. Kommissionen kommer absolut inte att ge sitt stöd till åtgärder som leder till en ökning av investeringarna, vilket i sin tur skulle kunna ge upphov till att nivån på underskotten eller de förutsedda utgiftsnivåerna överskrids.
Punkt 10 i förslaget till resolution handlar om en mer samstämd tidsplan för medlemsstaternas presentation av programmen. Vi håller med om de åsikter som framförs i denna punkt och vi har alltid tagit hänsyn till behovet av att uppdatera programmen innan budgetförfarandena inleds. Vi har alltid betonat den här frågan och det kommer vi att fortsätta att göra. I framtiden hoppas vi att det åtminstone blir så att programmen uppdateras samtidigt som budgetförfarandena inleds.
Katiforis pekar även på behovet av att ha tillgång till kommissionens handlingar. Detta är en gammal debatt. Kommissionen ståndpunkt är att det är viktigt att parlamentet har tillgång till så mycket information som möjligt; men vi är också medvetna om att allmänheten inte bryr sig om de många små nyansskillnader som finns mellan kommissionens förslag och rådets slutgiltiga beslut och den är inte heller intresserad av de mindre meningsskiljaktigheter som kan uppstå. Enligt vår åsikt bör tyngdpunkten i debatten framför allt ligga på rådets slutgiltiga beslut. Att offentliggöra föregående handlingar i ärendet skulle enligt vår mening snarare komplicera processen än underlätta den.
Till sist vill jag ta upp punkt 9, som handlar om de makroekonomiska prognoser som kommissionen utarbetar. Dessa utarbetas separat från utvärderingarna av programmen, och som ni vet, ärade kolleger, utarbetas de två gånger per år och offentliggörs när de är färdigställda. Vi har just offentliggjort de senaste prognoserna för våren och de översändes till parlamentet den 25 april. Dessa prognoser väcker några intressanta frågor, vilka har tagits upp även i dag. När det gäller det irländska problemet är vår ståndpunkt känd: det enda Irland har gjort är att tillämpa de normer som för närvarande är i kraft. En annan intressant fråga är situationen i Förenta staterna som kan få konsekvenser i form av minskad tillväxt. En del av er har sagt att en ändring av budgetpolitiken kan bidra positivt till att förbättra tillväxten. Med en förutsedd tillväxt på 2,8 procent enligt kommissionens prognoser finns det enligt vår åsikt fortfarande en klar marginal för att gå framåt med stabilitetsprogrammen precis som planerat; och därför vidhåller kommissionen att det är nödvändigt att avancera i arbetet med att genomföra dessa stabilitetsprogram, vilket emellertid inte innebär att vi inte godtar att de automatiska stabilisatorerna skulle kunna fungera i en situation av minskad ekonomisk tillväxt.
Dessa är de frågor som jag ville understryka i mitt inlägg. För mig återstår det bara att tacka Katiforis för hans ansträngning och tacka er alla för era kommentarer, er kritik och era förslag. Tack så mycket.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00.
Jag förklarar debatten avslutad.

Nästa generations Internet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkande (A5-0116/2001) av Harbour för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om nästa generations Internet: nödvändigheten av ett forskningsinitiativ inom EU
Föredraganden Harbour har ordet i sju minuter.

Harbour
 - (EN) Det är ett stort nöje för mig att lägga fram detta betänkande i kammaren för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Detta är ett betänkande som utskottet för industrifrågor självt tagit initiativ till, och därför är det ett privilegium att få arbeta med en typ av betänkande som förekommer i relativt begränsad omfattning, och att vara väktare för betänkandet på mitt utskotts vägnar.
Jag vill ta tillfället i akt att tacka de kolleger som har bidragit till detta betänkande, och de personer i utskottet för industrifrågor och i kommissionen som har hjälpt mig att se till att vi täckte in området ordentligt. Det gladde mig att det slutliga betänkandet avspeglade alla dessa bidrag, och antogs enhälligt av utskottet. Jag hoppas att betänkandet får lika stort stöd från kammaren i dag. Detta betänkande sänder en stark politisk signal till kommissionen och rådet om att parlamentet vill att detta mycket viktiga område - utvecklingen av nästa generations Internet och elektronisk kommunikation - skall avspeglas i de avgörande beslut om stöd till forskning som skall fattas inom ramen för det sjätte ramprogrammet. Jag vet att ett antal kolleger som kommer att bidra i diskussionen här i dag också är delaktiga i detta program.
Jag vill ta upp de tre huvudfrågor som jag försökte besvara i mitt betänkande: Varför är detta så viktigt? Varför använder vi ordet initiativ när vi lägger fram betänkandet för er? Vad vill vi undersöka och hur skall vi uppnå det?
Först och främst tror jag att alla i denna kammare i allt större utsträckning förstår den strategiska betydelsen av elektronisk kommunikation och Internet. Men vad får kommissionen och den offentligt stödda forskningen ut av detta? I detta betänkande hävdas att det finns starka skäl att stödja konkurrensneutral verksamhet i nästa skede av utvecklingen av denna teknik, och att konkurrensneutral verksamhet kommer att utgöra grunden för den framtida konkurrensen för alla industrier och tjänsteleverantörer som är aktiva inom denna viktiga verksamhet, likväl som för regeringar.
Med införandet av GSM-standarden för den mobila telekommunikationen, har vi sett hur viktigt det är med konkurrensneutral verksamhet för att införa standarder, protokoll och en arkitektur för nästa utvecklingsskede i kommunikationen. Det är tydligt varför vi borde göra detta, men vad måste vi göra i detta sammanhang? Vi måste förutse den teknik som kommer att behövas i en värld där hela distributionssystemets kapacitet för elektronisk kommunikation kommer att vara långt större än vad den är i dag. Denna investering görs nu, och kommer att fortsätta att göras, så vi borde planera för en värld med en mycket stor bandbreddskapacitet: detta är den jargong som vi använder för att uttrycka överföringskapaciteten för de kablar eller radiovågor som gör att användare eller användare och tjänsteleverantörer kan kommunicera med varandra.
Den arkitektur som vi bör utveckla kommer att skilja sig mycket från den arkitektur som vi har i dag, med en begränsad överföringskapacitet. Ett av de huvudområden som föreslås i detta betänkande är att se till att vi använder det forskningsnät som kommissionen redan finansierar - Géantnätverket - att vi använder det effektivt genom att stödja projekt som kommer att utnyttja detta forskningsnät med mycket hög överföringskapacitet, i väntan på hela den utveckling av infrastrukturen som i framtiden kommer att styras av marknaden.
Detta är hjärtat i systemarkitekturen, men vid sidan om detta finns andra offentliga politikområden där vi vill bedriva forskning. Säkerhets- och dataskyddsfrågorna är klart viktiga. De blir allt viktigare, eftersom information om vår person cirkulerar så lätt och snabbt. De blir också viktigare för att vi, i den trådlösa och uppkopplade världen, i allt större utsträckning kommer att ha fler anordningar som matar in information om oss själva, och våra hus och bilar i systemet.
Det kommer att finnas ett nytt slags personinformation som kommer att användas på ett gynnsamt sätt för att övervaka driften av vår bil och säkerhetssystemen i vårt hus, men om någon kunde samla ihop och hämta denna information skulle den kunna användas på ett långt ifrån gynnsamt sätt. Dataskydd måste därför ses på ett annat sätt, och vi måste kapsla in och samla ihop informationen så att den inte kan samköras på ett otillåtet sätt.
Vi måste tänka på de nya möjligheter som den trådlösa tekniken erbjuder, på hur den mängd information som finns i våra personliga apparater eller mobiltelefoner kan användas i kommersiella transaktioner, men också på att bära med oss våra sjukjournaler inför en eventuell nödsituation, och på områden där högst konfidentiell information kommer att spridas.
Vi måste också tänka på de nya produkter som kommer att tillåta den trådlösa tekniken att rymma saker som videosändningar, tillgång till direktuppspelning av sändningar som skulle kunna gå genom och omkring oss: hur skulle vi till exempel kunna komma åt vår lokala TV-station var vi än befinner oss i världen, och hur skulle vi betala för det? Den tekniken är något som kommer att ge oss en rejäl konkurrensmässig fördel.
Jag har just skisserat upp "vilka"områdena i mina tre frågor, så låt mig avsluta genom att säga "hur" vi skulle vilja föra detta framåt. Detta är ett bidrag till diskussionen om forskningspolitik i det sjätte ramprogrammet, och vår omröstning i dag kommer att göra det möjligt för denna diskussion att vid precis rätt tillfälle föras in i den pågående strategiska diskussionsprocessen. Vi måste be kommissionen, när de för dessa frågor vidare, att undersöka byggandet av ett framstående nätverk kring denna teknik. Trots att detta är ett av områdena i kommissionens planer, är det en tydlig prioritet inom detta särskilda tekniska område. Vi vill också ha den typ av gemensamma projekt som kommissionen förutser i sitt förslag där den offentliga och privata sektorn deltar.
Sammanfattningsvis rekommenderar jag varmt detta betänkande till kammaren i dag, och vill bara än en gång betona den betydelse som parlamentet fäster vid att försäkra att kommissionen för dessa frågor framåt i dess framtida strategier.

Mann, Erika
Herr talman! Jag vill börja med att tacka kollegan Harbour för hans utmärkta betänkande. Det är inget smicker utan jag menar det verkligen! Jag gratulerar honom till hans betänkande, som å ena sidan ingående tar upp kommissionens initiativ, å andra sidan rymmer många egna frågeställningar. Jag vill också tacka honom för hans öppna attityd beträffande våra ståndpunkter, förslag och ändringsförslag. Jag vill likaså tacka kommissionen, eftersom jag anser att kommissionen de senaste åren har bevisat att den är i stånd att fatta egna europeiska initiativ inom en ytterst viktig sektor och även genomdriva dessa på internationell nivå.
Vi har här att göra med motparter - jag vill nog inte kalla det motparter utan hellre partner på internationell nivå - som är mycket starka inom denna sektor, i synnerhet Förenta staterna. Det blir allt viktigare att vi utvecklar våra egna tankar om de framtidsperspektiv vi har på Internetområdet. Därför ett hjärtligt tack till kommissionen - det gäller även rådet - för den innovationsglädje med vilken den närmat sig denna sektor.
Jag vill ta fasta på vissa punkter som min kollega Malcolm Harbour tog upp. Initiativet ägnas huvudsakligen åt det som i framtiden kommer att ske på forskningsområdet på Internet. Där tycker jag att det är viktigt att vi i praktiken förutser framtiden i övergripande ordalag utöver de initiativ som kommissionen hittills har inlett. Det talade kollegan Malcolm Harbour om.
Vad innebär det att förutse framtiden på Internetområdet? Det är ett mycket svårt område vi är inne på, eftersom framtidsprognoser är svåra inte bara inom denna sektor utan även inom många andra sektorer. Men vi har här att göra med ett område där det sker mycket snabba förändringar, ett område som å ena sidan styrs av bestämmelser men också gör att vi måste förutse vilka standardiseringar som blir nödvändiga i framtiden. Då uppstår i allt större utsträckning frågan hur befolkningen och konsumenterna över huvud taget skall kunna närma sig denna sektor och förstå den? Där blir det allt viktigare att vi i praktiken skapar förtroende, så att vi inte bara har en teknik som är fantastisk, inte bara har bestämmelser som är förnuftiga och smarta, inte bara har standardiseringar som verkligen förutsäger framtiden, utan att vi även har en befolkning och konsumenter som är villiga och beredda att investera i denna sektor, inte bara såtillvida att de ringer, utan också så att de i framtiden kan utveckla en affärsverksamhet via Internet. Vi kommer att få investera mycket mer i denna sektor än vi tidigare har gjort. För att verkligen bygga upp ett förtroende vill jag uppmana kommissionen att göra mer på det området.
Slutligen ett önskemål, en plädering till kommissionen: Jag ber att alla initiativ som inleds på Internetområdet samlas i ett enda initiativ som är övergripande för alla sektorer och innebär ett övertygande koncept!

Plooij-van Gorsel
Herr talman, kolleger, herr kommissionär! Jag instämmer helt med Erika Manns sista ord. Jag vill gärna tacka föredraganden för det utmärkta samarbetet i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi vid utarbetandet av detta initiativbetänkande.
Herr talman! I hela Europeiska unionen investeras det för lite i informations- och kommunikationsteknik, både av industrin och myndigheterna. Ta exempelvis det sjätte ramprogrammet: 3,6 miljarder euro har avsatts till informations- och kommunikationsteknik men det är alltför lite. För vad är det som behövs för att göra Europa till den mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsekonomin i världen, i enlighet med vad som avtalades i Lissabon?
I första hand behövs naturligtvis en väl fungerande infrastruktur, och då talar jag om bredband. Utifrån mitt liberala synsätt är det naturligtvis inte en primär uppgift för myndigheterna. Men på europeisk nivå finns det utan tvekan ett behov av ett supersnabbt transeuropeiskt forskningsnätverk, och här har Europeiska unionen naturligtvis en uppgift, som min kollega just påpekade. Jag skulle med eftertryck vilja uppmana kommissionären att visa större ambitioner i det här sammanhanget.
Vidare finns det ett behov av ett gott kvalitativt innehåll. Även här utgör bristen på kapital ett stort hinder, framför allt för innovation. Innehållssektorn består av nystartade företag och medelstora företag som vill exportera, och på grund av turbulensen på marknaden är viljan att frigöra riskkapital mycket liten. Dessutom finns det stora regionala skillnader i kapitalutbudet i Europa. Den här situationen leder till att Europa hamnar på efterkälken i förhållande till USA, där man investerar tre till fyra gånger så mycket riskkapital i digitalt innehåll och Internetrelaterade aktiviteter.
Detta leder nu till innovation och större ekonomisk tillväxt och till arbetstillfällen. Den offentliga sektorn borde spela en mer aktiv roll när det gäller att förbättra den här situationen genom att sammanföra utbud och efterfrågan i Europeiska unionen.
Slutligen, herr talman, för första gången i historien driver tekniken på statsrätten. Därför frågar jag kommissionären varför ämnet "medborgare och governance i det europeiska kunskapssamhället", för vilket 225 miljoner euro har avsatts i det sjätte ramprogrammet, inte sorteras in under teknik i informationssamhället.
Herr talman! Även myndigheterna själva måste anpassa sig till informationssamhället.

Schröder, Ilka
Herr talman! Jag välkomnar betänkandet, eftersom jag anser att det är viktigt att vidareutveckla ny teknik. Jag tror att det är viktigt, framför allt för att ge så många människor som möjligt ett sätt att kommunicera fritt med dem de vill och även kunna göra det utifrån ett självbestämmande. Lösenordet här är självbestämmande i informationshänseende. Då kommer vi till det största hindret för detta fria nät, för den fria kommunikationen. Det har redan talats mycket om konsumentförtroende här. Jag finner ordet i sig mycket talande. Konsumentförtroende innebär ju att man vill skapa förtroende endast för att konsumenterna skall tro att kommunikationen är säker. Privacy är ett annat begrepp som innebär att kommunikationen verkligen är säker. Därför vill jag gärna poängtera igen att jag anser att privacy bör vara det egentliga målet, det vill säga att en säker kommunikation garanteras.
Ett hinder kvarstår: Övervakningen fortsätter att öka, även på europeisk nivå. Det påstås ofta att nya brott sker via Internet eller att redan välkända brott numera utspelar sig via Internet. De åtgärder som redan har vidtagits bygger för det första på tron att man med hjälp av överstatliga metoder kan förhindra brott - det tror jag inte! För det andra är åtgärderna i regel bara till för att avskräcka de dummaste gärningsmännen. Mycket mer än så leder de inte till. Många av dem som bedriver digital illegal verksamhet vet naturligtvis hur de skall skydda sig från övervakning.
I artiklarna 10 och 13 i betänkandet nämns dataskyddet. Visserligen med vissa inskränkningar och dataskydd krävs endast för ekonomiskt och hälsomässigt relevanta uppgifter. Jag anser att privacy är viktig för alla uppgifter. Alla människor måste ha möjlighet till självbestämmande i informationshänseende. Därför anser jag: bort med övervakningen och fram med privacy!

Hyland
Herr talman! Jag stöder helt och hållet lagstiftning för att uppgradera kvaliteten och standarden hos telekommunikationsinfrastrukturen inom Europeiska unionen. Arbetets föränderliga natur i dag medför en kunskap om och en tillgång till nya moderna telekommunikationsresurser. Alla förändringar som görs i vår telekommunikationsstruktur måste dock vara rättvisa och väl avvägda. Det är absolut nödvändigt att nya aktörer på marknaden inte tillåts plocka ut de större och mer ekonomiskt fördelaktiga stadsområdena för tillämpningen av dessa viktiga nya tekniker.
Alla regeringar måste vara starkt engagerade i att se till att likvärdiga telekommunikationer tillhandahålls i stadsområden, och i synnerhet i landsbygdsområden. Detta engagemang i allmän tillgång för stads- och landsbygdsområden måste vara ordentligt införlivat i den politik som förs av de olika telekommunikationsmyndigheter som är verksamma på marknaden. Den nya tekniken kan i hög grad bidra till genomförandet av en effektiv politik för utveckling av landsbygden, och den kommer att vara en nyckelfaktor i skapandet av livskraftiga nya arbetstillfällen i landsbygdsområden, och när det gäller att ta itu med problemet med obalansen mellan stad och landsbygd, som är en prioriterad fråga för detta parlament.
Jag välkomnar särskilt det arbete som kommissionären med ansvar för hälsa och konsumentskydd, David Byrne, har utfört med att utarbeta nya mekanismer för att styra konsumentskyddsrättigheterna för människor som ingår avtal på Internet. Den elektroniska handeln är nu en av de mer betydelsefulla drivkrafterna i både framgångsrik affärsutveckling och nationell ekonomisk utveckling. Den tillhandahåller ett grundläggande nytt sätt att genomföra affärstransaktioner, och har långtgående ekonomiska och sociala följder.

Belder
Herr talman! Den andra Internetgenerationen möjliggör många interaktiva tillämpningar. Därvid är det inte tekniken, utan användarnas behov som bör spela en ledande roll. Harbours betänkande är däremot mycket inriktat på tekniken.
Myndigheternas uppgift omfattar mer än att förse med infrastruktur. Föredraganden nämner inte att myndigheterna också har till uppgift att utforska hur nästa generations Internet kan komma allmänheten till nytta.
För det första kan tekniken bidra till en större social samstämmighet, exempelvis genom att ersättandet av standardiserade handledningar ger mer tid för mänskliga kontakter. Eftersom det inte kommer att ske av sig själv, bör man undersöka vilka tillämpningar som förstärker det sociala sammanhanget.
För det andra läggs inte tillräckligt stor tonvikt på lagstiftning för säkerhet och innehåll. Det är viktigt med en säker infrastruktur, men tekniken utesluter för det mesta inte missbruk. Därvidlag borde föredraganden i större utsträckning ha uppmärksammat de internationella följderna av ny teknik samt befintlig och ny lagstiftning.
Till sist, för att kunskapsklyftan skall kunna minskas måste alla grupper i samhället snabbt kunna lära sig att använda den nya tekniken. Behoven, villkoren och den nödvändiga infrastrukturen för svaga grupper måste undersökas. På så vis kan integreringen av den här gruppen ske redan i utvecklingsfasen av de nya tillämpningarna. Vissa grupper kan då få kompletterande stöd.
Kort sagt, tillämpningarna bör uppmärksammas i större utsträckning än vad som är aktuellt i det här betänkandet. En större tonvikt vid nämnda aspekter av politiken är på sin plats i strävan efter ett kunskapssamhälle för hela befolkningen.

Ford
Herr talman! Först skulle jag vilja gratulera föredragande Malcolm Harbour till det betänkande som han själv tagit initiativ till om nästa generations Internet: nödvändigheten av ett forskningsinitiativ inom EU. Graden av stöd för detta betänkande har visat sig både genom det faktum att det antogs enhälligt i utskottet och att det inte finns några ändringsförslag. Kammaren tycks verkligen stödja betänkandet till fullo.
I socialistgruppen stöder vi särskilt den höga prioritet som givits för att se till att vi innefattar arbete för nästa generations Internet i det sjätte ramprogrammet, och att vi utvecklar möjligheten till en bredbandsinfrastruktur och ett nytt supersnabbt transeuropeiskt forskningsnät. Vi vill se till att EU:s forskningsinitiativ kompletterar den marknadsstyrda forskningen, och att vi därigenom undviker konflikter eller parallellarbete.
Men det finns åtminstone fyra områden som behöver förtydligas: för det första talar vi i punkt 2 om behovet av konkurrensneutral forskning. Vi håller med om att den skall vara konkurrensneutral, men inte konkurrensfri, vilket kanske vore en annan term. Den modell vi tänker oss är den japanska modellen för forskningskarteller där man arbetar tillsammans under utvecklingen av en ny teknik, innan man börjar konkurrera med varandra när man närmar sig marknaden.
För det andra talar vi i punkt 7 om att åtgärderna skall vara teknikneutrala. Det är bra, under förutsättning att det inte är en ursäkt för att vara overksamma medan vi väntar på att tekniken skall fastställas. Vi måste bidra till denna process och vara flexibla, men vi måste också vara aktiva.
För det tredje är det angående systemsäkerhet tydligt att vi måste kunna skydda denna och nästa generations Internet, när det gäller att göra det möjligt för människor att göra kontantöverföringar och överföra konfidentiell information. Jag hoppas att kommissionen kommer att undersöka både den teknik och den lagstiftning som behövs för att se till att nödvändiga krypteringsnivåer kan införas för att skydda allmänheten, utan att man hjälper brottslingarna.
Slutligen, huvudfrågorna om allmän tillgång. Kommissionen måste se till att vi uppnår detta, och att tekniken är tillgänglig för alla, och inte bara för dem som bor i stadsområden.

Thors
Värderade talman, värderade kommissionär, bästa vänner! Jag vill gratulera Malcolm Harbour till ett ovanligt initierat betänkande, som tar upp många viktiga frågor. Detta betänkande tar också upp det faktum att det kommande samhället kommer att bli ett mobilt Internetsamhälle, och jag tror att vi ledamöter är ett slags provkaniner vad gäller huruvida den här mobiliteten fungerar eller inte.
Betänkandet visar också på den snabba förändringstakt som vi ser på det här området, bland annat har utgångspunkterna för kapitalmarknaden förändrats sedan Malcolm Harbours arbete slutfördes.
Det enda jag skulle vilja säga till kommissionären idag är att jag hoppas att kommissionens organisation är tillräckligt flexibel för att beakta behoven av samarbete mellan olika tjänstegrenar, för att snabbt kunna reagera på de förändringar som krävs. Jag anser även att den här frågan måste beaktas i vitboken om European Governance.
Det behövs en bättre samordning av kommissionens aktiviteter, vilket även Erika Mann nämnde. Det är också uppenbart att Internet kommer att leda till utmaningar för administrationer, där tävling i öppenhet mellan administrationer kommer att bli det vägledande förhållningssättet - och kommissionen måste klara av den tävlingen.

MacCormick
Malcolm Harbours beundransvärda betänkande är en uppmaning för oss att titta på vårt forskningsinitiativ och vi välkomnar och stöder särskilt denna aspekt.
En punkt behöver alltid betonas. Den sortens forskning som behövs här kommer att inbegripa vetenskaplig forskning - forskning inom fysik och IT - men också socioekonomisk och juridisk forskning på grund av de punkter som innefattas, särskilt punkt 13, där vi berör de mycket viktiga frågorna om privatliv och dataskydd. Vi kommer att behöva se till att vi har de korrekta regleringsmekanismerna och att vi handskas korrekt med riskerna och hoten, likväl som att vi på ett korrekt sätt måste reda ut de tekniska svårigheterna.
Jag skulle också vilja betona något angående punkt 9 som Hyland tog upp: jag har precis kommit tillbaka från ett besök på de Yttre Hebriderna under valkretsveckan. Med denna teknik kan vi avskaffa nackdelarna som de avlägset belägna områdena medför och därför svänga runt tendensen till avfolkning och höga åldrar i våra avlägset belägna områden, förutsatt att vi till exempel på lika villkor ger tillgång till infrastruktur i överflöd, med utvidgad stor bandbredd till låg kostnad. Vi måste se till att de avsides belägna platserna görs delaktiga i detta.

Bolkestein
Herr talman! Först och främst skulle jag vilja gratulera föredragande Harbour till hans utmärkta initiativ. Kommissionen uppskattar verkligen det intresse som Europaparlamentet och dess utskott för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi har uttryckt för utvecklingen och inrättandet av ett informationssamhälle i Europa. Genom att utarbeta sina betänkanden om nästa generations Internet har utskottet för industrifrågor verkligen visat tydligt på den avgörande vikten av den framtida utvecklingen av denna nätverksinfrastruktur. Tidpunkten för det planerade antagandet av detta betänkande är mycket väl vald, eftersom kommissionen just nu utarbetar sitt kommande meddelande om specifika program som tillämpar det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, i vilket frågor som innefattas av Harbours betänkande kommer att tas upp.
Nästa generations Internet kommer att genomföras genom utveckling inom både teknik och politik. För att Europa skall fortsätta att vara konkurrenskraftigt är det först och främst absolut nödvändigt att garantera en snabb och fortsatt tillväxt av Internet som huvudinfrastrukturen för den globala kunskapsekonomin. Det är också viktigt att nya politiska åtgärder vidtas, vilket krävs för att kunna möta den snabbt framåtskridande utvecklingen inom Internetvärlden.
Vi har ett antal instrument och resurser för att garantera en snabb utveckling av nästa generations Internet - eEuropa, europeiska forskningsområden, FoTU-ramprogrammet, e-content, Ten Telekom, strukturfonder. En lämplig samordning av vår verksamhet med medlemsstaternas och andra europeiska institutioners verksamhet kommer att garantera att ambitiösa mål fullföljs till förmån för alla européer, och att tillgång till de nya tjänsterna också garanteras till dem med särskilda behov, såsom de funktionsnedsatta och de äldre.
Såsom det främsta instrumentet som finns att tillgå i Europa, kommer ramprogrammet att stödja forskningen om utvecklingen av nästa generations Internet. Detta arbete stöds redan genom det nuvarande femte ramprogrammet, och kommer att stärkas genom det sjätte ramprogrammet.
Låt mig ge några exempel på vårt stöd för nästa generations Internet: för det första har kommissionen nyligen lanserat ett strategiskt initiativ till IBV6, nästa generations protokoll, och en industristyrd arbetsgrupp har inrättats. Detta kommer att bidra till den snabba och fortsatta utvecklingen av Internet, och kommer också att se till att Europas konkurrenskraftighet när det gäller trådlös teknik inte sätts på spel på lång sikt. Dessutom kommer Europa, genom IBV6, att vara redo att tillhandahålla den uppkoppling som krävs för de miljarder maskiner som kommer att utgöra nervsystemet i det framtida informationssamhället.
För det andra har betydande framsteg gjorts mot användandet av nya elektroniska infrastrukturer genom Géantprojektet, som är ett paneuropeiskt nätverk som omfattar både EU och de associerade länderna. För det tredje uppmärksammar kommissionen verkligen parlamentets uppmaning att vara mer ambitiös när det gäller genomförandet av Géantprojektet, såsom flera medlemsstater just har påpekat. Målet är att tillhandahålla högt avancerad uppkoppling och tjänster i Europas nationella forsknings- och utbildningsnätverk på en nivå som tillåter dessa nätverk att spela en ledande roll i den långt framskridna forskningen, och samtidigt göra det möjligt för Géant att gå från 2,5 gigabits till 10 gigabits per sekund och därefter till 100 gigabits per sekund under kommande år.
För det fjärde kommer Géant, genom att det spelar en central roll i det globala samarbetet med liknande verksamhet över hela världen, till exempel Internet II-initiativet i USA, CANET4 i Kanada och så vidare, att tillhandahålla den multiplikatoreffekt som större infrastrukturella projekt drar fördel av.
Genom det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, och givetvis genom vår fortsatta avreglering av telekommunikationsmarknaderna, vill kommissionen garantera att den infrastruktur som krävs för att stödja utvecklingen av nästa generations Internettjänster i Europa är tillgänglig. Kommissionen kommer direkt att stödja den forskning som krävs för att möjliggöra utveckling av ny teknik inom områden som till exempel fotonik, avancerad mjuk- och hårdvara, och gränssnitt etc. Denna forskningsverksamhet måste möta viktiga nya krav bland vilka ökad säkerhet spelar en framträdande roll. Säkerhetsfrågorna kommer också att behandlas i det kommande meddelandet om säkerhet i elektroniska nätverk, som skall läggas fram i tid för Europeiska rådets toppmöte i Göteborg.
Låt mig slutligen betona att vi fullständigt håller med Harbour och hans betänkande när det gäller åsikten att nästa generations Internet är strategiskt viktigt för Europa. Vi har ett unikt tillfälle framför oss att utveckla en nätverksinfrastruktur till förmån för forskningssamhället och de europeiska medborgarna.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum klockan 11.00.

Redovisning i vissa typer av bolag
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0130/2001) av Lord Inglewood för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiven 78/660/EEG och 83/349/EEG med avseende på värderingsreglerna för årsbokslut och sammanställd redovisning i vissa typer av bolag (KOM(2000) 80 - C5-0106/2000 -2000/0043(COD)).

Inglewood
I gårdagens Financial Times, skrev Arthur Levitt, en före detta ordförande för den amerikanska Securities and Exchange Commission att "Investerare, offentliga bolag, redovisningsföretag, aktiemarknader och myndigheter världen runt står i dag framför en av de stora utmaningarna för det globala finansiella systemets framtid: hur man skall skapa ett hållbart system med jämförbar, enhetlig och högkvalitativ finansiell rapportering som godtas såväl i Europa som i USA, och i industriländer likaväl som i utvecklingsländer. Det är en utmaning som inte så mycket kommer av kriser som av framsteg i utvecklingen". Han fortsätter: "Den explosionsartade tillväxten på marknaderna och i ekonomierna gör det absolut nödvändigt att utveckla ett sådant system. Alla är överens om att det helt enkelt inte finns något annat sätt att garantera en effektiv kapitalfördelning på en långsiktig och global grund."
Detta förslag utgör en del av Europeiska unionens mer omfattande svar på de utmaningar som Levitt beskriver, och i förslaget behandlas särskilt problemen med relativt nya typer av finansiella instrument, som till exempel derivatinstrument och fonder med högriskprofil.
I detta direktiv ställs kravet att medlemsstaterna tillåter eller begär att alla eller vissa bolag, till skillnad från i den historiska kostnadsredovisningen, skall godta tillämpningen av verkligt värde där det är lämpligt att göra det, och på det sätt som beskrivs i direktivet. Detta skapar ett flexibelt system och ger medlemsstaterna en avsevärd diskretion i linje med tillämpningen av subsidiaritetsprincipen, utifrån omständigheterna som medlemsstaterna uppfattar dem.
Direktivet är avsett som ett första steg mot inrättandet av ett redovisningssystem inom Europa som möter kraven från en modern global marknad, och som särskilt kommer att förse dem som studerar bolagsredovisningar med den typ av information som de vill ha, och har rätt att ta del av.
Det förslag som läggs fram inför kammaren i dag, tillsammans med ändringsförslagen - som alla antagits enhälligt i utskotten - är resultatet av ett nära samarbete mellan mig själv, för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden, och rådet och kommissionen, i en ansträngning att uppnå en gemensamt överenskommen formulering som skulle kunna göra att detta direktiv kan behandlas i en enda behandling.
Jag anser att detta arbete har slutförts till allas tillfredsställelse och rekommenderar det.

Berenguer Fuster
Herr talman! Detta betänkande är onekligen inte det mest spännande av de betänkanden som vi skall debattera under detta sammanträde, och då menar jag naturligtvis inte lord Inglewoods utmärkta arbete, vilket jag gratulerar honom till, utan alla oss ledamöter.
När Europaparlamentets arbete i ett medbeslutandeförfarande förbättrar kommissionens förslag, vilket har skett i det här fallet, och då förbättringarna är av hög teknisk nivå, är detta inte enbart ett positivt bidrag till utarbetandet av nya normer; det ökar även samtidigt Europaparlamentets prestige, vilket är ännu ett argument till fördel för att renodla medbeslutandeförfarandet.
Som jag just sade är detta betänkande inte särskilt spännande, men det innebär inte att det inte är intressant ur teknisk synvinkel. Och om man ser det på det viset är förslaget om ändring av direktiven med avseende på värderingsreglerna för årsbokslut mycket viktigt, men förutom detta är det här förslaget absolut nödvändigt för att förbättra öppenheten i bolagens bokslut.
Av tradition har det i värderingsreglerna för bolag fastställts att tillgångar skall värderas efter kostnadsbärare, vilket har benämnts bokföringsvärde. Detta kriterium ingick följaktligen i direktiven om värderingsregler, vilket är logiskt om man vill undvika ändringar i bokföringen som leder till att kontona inte återspeglar rätt bild av bolaget.
Det handlade kort sagt om att undvika att bolagens administratörer omvärderar tillgångsposter på ett konstlat sätt för att förvränga bilden av bolaget. De oegentligheter i bokföringen som förbjöds bolagen har däremot tillåtits när det handlar om medlemsstaters offentliga bokslut för att gå över till euron. I stället för att benämnas oegentligheter kallas de då med en förskönande omskrivning för "kreativ bokföring".
Kort sagt, de redovisningskriterier som avser bokföringsvärde var inte orubbliga, och de nuvarande finansiella marknadernas komplicerade beskaffenhet och den ökande användningen av sofistikerade finansiella produkter gör det nödvändigt att ändra redovisningssättet från bokföringsvärde till redovisning till verkligt värde. Detta verkliga värde, vilket är de som tas upp i det förslag till direktiv som vi har antagit, är uppenbarligen inte så fast som bokföringsvärdet är, eftersom det har vissa begränsningar som är mycket mer flytande. Därför krävs mer exakta instrument för att införliva det. Kriterierna för att göra detta tas upp i de ändringsförslag som har lagts fram, vilka vi kommer att rösta för.

Talmannen
Kommissionär Bolkestein har ordet. Jag skulle vilja uppmärksamma kommissionären på att han har tid på sig fram till klockan 11.00. Med andra ord, herr kommissionär: ta chansen.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Jag utgår ifrån att ni vill att jag fram till klockan 11.00 begränsar mig till nästa punkt på föredragningslistan och att jag inte börjar tala om lite av varje, som exempelvis förbundskansler Schröders senaste dokument om det framtida Europas uppbyggnad. Ni vill antagligen att jag begränsar mig till ämnet för dagen.

Talmannen
Jag känner mig generös i dag, herr kommissionär, men var god att börja.

Bolkestein
. (NL) Herr talman! Jag känner min plats och vi börjar alltså med det här ämnet.
Kan jag få svara följande på de två inlägg som gjorts, och särskilt på föredragandens inlägg. Som ni kanske känner till är redovisning en europeisk uppfinning. För femhundra år sedan utvecklade Lucia Patchioli, som var en italiensk munk, de grunder för redovisning som fortfarande används i dag. Men hur viktig den historiska medvetenheten än är, brukar det inte vara något särskilt positivt att bli historisk. Och det är vad redovisning inom Europeiska unionen inte borde bli.
Det grundläggande direktiv där redovisning behandlas, fjärde direktivet om bolagsrätt, är nu mer än 20 år gammalt - det är från 1978 - och även om direktivet utgör en stabil grund för redovisning inom EU är det svårt att bortse från de betydande förändringar som ägt rum vad gäller affärsmetoder: kapitalmarknader, terminer, aktieoptioner, hyreskontrakt, Internet och euron är alla fenomen som till största delen inte fanns 1978.
Redovisningen har förvisso utvecklats för att avspegla dessa förändringar i affärsmetoderna. 1995 började kommissionen att bli aktivt delaktig i Internationella kommitténs för harmonisering av god redovisningssed verksamhet. Denna delaktighet avslutades genom den nyligen föreslagna förordningen om den Internationella redovisningsstandarden (IAS), som jag hoppas att kunna diskutera i parlamentet inom kort.
För tillfället förbereder sig också kommissionen för att uppdatera redovisningsdirektiven: vi kommer att lägga fram ett förslag före årets slut, såsom angivits i kommissionens meddelande om finansiell rapportering i Europeiska unionen.
När ni hör mig tala om den föreslagna förordningen och moderniseringen av redovisningsdirektiven kanske ni undrar varför vi behöver detta förslag som ändrar redovisnings- och bankkontodirektiven, och därigenom möjliggör tillämpningen av verkligt värde för vissa finansiella instrument. Varför behöver vi överhuvudtaget detta förslag?
På senare år har flera medlemsstater infört nationell lagstiftning som tillåter deras företag att använda IAS. Medlemsstaterna kan emellertid inte anta nationella lagar som inte är förenliga med EU:s lagstiftning, så IAS kan bara användas i den mån som det inte finns några konflikter i förhållande till redovisningsdirektiven.
Konceptet med verkligt värde, som införts i IAS, utgör en sådan konflikt och i förslaget avlägsnas denna konflikt genom att tillämpningen av verkligt värde införs i redovisningsdirektiven. Utan detta förslag, skulle bolag som nu använder IAS däremot inte längre kunna göra det när tillämpningen av verkligt värde, från och med räkenskapsåret 2001, blir obligatorisk i IAS.
Jag vill påpeka att införandet av verkligt värde i redovisningsdirektiven helt och hållet rättar sig efter IAS, och att tillämpningen av verkligt värde inte tillåts utöver detta.
Redovisning är en teknisk och kanske till och med esoterisk fråga. Det är icke desto mindre viktigt att belysa de viktigaste delarna i detta förslag. I förslaget definieras verkligt värde och de finansiella instrument för vilka verkligt värde kan tillämpas i enlighet med IAS.
I förslaget fastställs för det andra regler för hur medlemsstaterna skall definiera omfattningen av de bolag för vilka man skall tillåta eller begära tillämpningen av verkligt värde. En medlemsstat kan till exempel tillåta eller begära tillämpningen av verkligt värde endast för börsnoterade företag.
I förslaget finns för det tredje ett krav på att alla företag skall lämna uppgifter om finansiella derivatinstrument - optioner, byten av värdepapper, terminer - som kan ha en avgörande betydelse för den finansiella ställningen i noterna för redovisningen. Små företag kan emellertid undantas från detta krav på uppgifter.
I ett av parlamentets ändringsförslag vill man inkludera banker inom förslagets omfattning. Kommissionen stöder detta ändringsförslag ur perspektivet med en inre europeisk marknad. Banker och andra bolag konkurrerar om kapital på samma kapitalmarknad. Jämförbara årsredovisningar är en avgörande faktor för att tillåta en effektiv kapitalfördelning till företag och för att garantera ett tillräckligt skydd för investerarna. Kommissionen undersöker noga ändringsförslagen till sitt förslag, och just nu stöder den alla de ändringsförslag som lagts fram från 1 till 32.
Sammanfattningsvis hoppas jag att parlamentet och föredraganden kommer att bidra till att förhindra att redovisningen inom EU blir historisk. Vi vill att den skall vara modern och långsiktig.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i Strasbourg.
(Sammanträdet avbröts kl. 10.50 och återupptogs kl. 11.00.)

Krivine
Herr talman! Det gäller en ordningsfråga. Jag skulle tisdag eftermiddag resa till Washington med delegationen av samordnare för det tillfälliga utskottet för övervakningssystemet Echelon, som officiellt skulle besöka Förenta staterna mellan den 9 och den 11. Men Förenta staternas ambassad i Bryssel har just meddelat mig att mitt visum stoppats av politiska skäl, att ärendet skickats till Washington och ambassaden rådde mig att ställa in min resa med delegationen.
Herr talman! Om det är möjligt skulle jag vilja att Europaparlamentets presidium ingriper mot de amerikanska myndigheterna, vilket gruppens ordförande Wurtz redan gjort, eftersom jag tycker det skulle vara skandalöst om Förenta staternas regering avgör vilka som skall ingå i en delegation från Europaparlamentet.
(Applåder från vänster)

Talmannen
Herr Krivine! Jag noterar ert viktiga uttalande. Jag hoppas att det kommer att överlämnas till presidiet så snart som möjligt så att fullständig klarhet kan bringas i frågan, som verkligen är mycket allvarlig.

Heaton-Harris
Jag har en ordningsfråga. Ni känner säkert till de allvarliga problem som råder med tillhandahållandet av utbildning på mellan- och högstadiet i min region Northamptonshire.
Med mig på läktaren i dag har jag en tvåbarnsmor från Earls Barton nära Wellingborough, vars äldsta son skall påbörja sin utbildning på högstadiet i september. Han har nyligen lämnat in en framställning till detta parlament, eftersom hans "länsskolenämnd" inte har tilldelat honom en plats i någon av de skolor som han har valt inom det område där han bor, inte ens efter vad som inte kan beskrivas som något annat än en bristfällig överklagandeprocess. Detta är samma "länsskolenämnd" som fram till i förra veckan inte tillhandahöll utbildning eller skolplatser till 20 barn i samma område.
Skulle talmannen vilja skriva till den brittiska regeringen för att klargöra hur detta går ihop med stadgan för grundläggande rättigheter inom Europeiska unionen, och särskilt artikel 14.3, rätten till utbildning, som jag tror särskilt omfattar Lucy Paynes fall och många andra föräldrars problem i hela Northamptonshire.

Talmannen
Herr Heaton-Harris! Kammaren noterar de problem ni tar upp och frågan kommer att överlämnas till behöriga myndigheter snarast möjligt.

Gawronski
Herr talman! I morse lär vår kollega Vattimo ha organiserat en presskonferens där man i klart ärekränkande syfte presenterade en italiensk bok: en bok som redan i Italien har polisanmälts, en bok som smädar en ledamot av det italienska parlamentet. Vänstern verkar ännu en gång tydligt ha visat sin benägenhet att utnyttja EU:s institutioner i den italienska valkampanjen. Herr talman, jag vill veta vem som gav tillstånd att använda kammaren för detta syfte. Jag vet att man döpte om presskonferensen genom att i rubriceringen ta bort allt som påminde om det italienska valet för att kunna utnyttja kammaren, men syftet med konferensen var uppenbarligen att vara ett inslag i den italienska valkampanjen.

Talmannen
Herr Gawronski! Vi skall ta reda på innehållet i mötet.

McKenna
Jag skulle vilja återknyta till den punkt som Krivine tog upp gällande vår delegation för övervakningssystemet Echelon med USA. Detta är en oerhört viktig och allvarlig fråga. Vad som hänt är att USA av politiska skäl har beslutat att vägra inresetillstånd för en demokratiskt vald ledamot av detta parlament. Detta är fullständigt oacceptabelt. Vad har USA för rätt att besluta att en demokratiskt vald ledamot av det här parlamentet av politiska skäl inte får inresetillstånd?
Det är uppenbart att USA lider av dubbelmoral: de har släppt in många andra med ett förflutet av olika slag, däribland Gerry Adams och Nelson Mandela. Nu har de bestämt sig för att vägra inresetillstånd för att de inte tycker om den politiska uppfattningen hos en specifik ledamot av detta parlament. Det här är en diplomatisk fråga som måste tas upp omedelbart.

Talmannen
Fru McKenna! Jag tror att kammaren noterat den allvarliga omfattningen av det som vår kollega Krivine just meddelat. Vi skall följa upp det så bra som möjligt.

Bigliardo
Herr talman! Låt mig först påminna presidiet om behovet av att vara uppmärksammare när parlamentsledamöterna begär ordet, för jag har nu blivit ignorerad fyra gånger.
Låt mig så rikta er och parlamentets uppmärksamhet på det som sker i Italien, där vår kollega Emma Bonino tillsammans med andra kolleger i Europaparlamentet genomför en hunger- och vätskestrejk för att garantera rätten till information under valkampanjen. Tillsammans med Emma Bonino deltar även handikappade som Luca Coscioni, som har avstått från sina läkemedel för att få uppmärksamhet från republikens president. Det vore bra om Europaparlamentet kunde inrätta ett observationscentrum för det italienska valet för att kontrollera att alla garanteras rätten till fri och korrekt information i en valkampanj som är så svår som den italienska.

Talmannen
Vi noterar ert uttalande.

Vattimo
Herr talman! Jag har fått information om att Gawronski har gjort ett inlägg i kammaren där han brännmärker det faktum att man organiserat en presskonferens - det var jag som organiserade den - om informationsfrihet, under vilken man nämnde en bok som Gawronski anser vara ärekränkande. Den aktuella boken gör inget annat än att rikta allmänhetens uppmärksamhet på alla de dokument som bland annat ligger till grund för en begäran om att upphäva den parlamentariska immuniteten för ledamöterna Dell'Utri och Berlusconi, en begäran som väntar på att bli behandlad i detta parlament. Det rör sig inte alls om en ärekränkande bok. Det är en bok som riktar européernas uppmärksamhet på dokument som också har betydelse för Europaparlamentet, för att vi skall kunna behandla - jag vet inte när - begäran om att upphäva den parlamentariska immuniteten för ledamöterna Dell'Utri och Berlusconi, våra kolleger som äntligen bör ställas till svars för de handlingar som beskrivs i boken.

Gorostiaga Atxalandabaso
Jag skulle vilja ställa en fråga om PPE-DE-gruppens användning av parlamentets lokaler i samband med valen i Baskien. Skulle ni vilja vara vänlig och vidarebefordra denna begäran till ordförandeskapet. Jag skulle vilja ha ett rakt svar på frågan om användningen av detta parlaments lokaler.

Omröstning
Bolkestein
På kommissionens vägnar skulle jag vilja bekräfta kommissionens ståndpunkt angående de två ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten som lagts fram.
Ändringsförslag 1 skulle tillåta BSE-fria medlemsstater att agera ensidigt mot import av levande djur. Detta är emot principen i gemenskapens regler och överflödigt, eftersom den gemensamma ståndpunkten innefattar harmoniserade regler för införandet på marknaden av djur med tanke på BSE-läget.
Ändringsförslag 2 skulle göra det svårare att upprätta en tydlig epidemiologisk bild av BSE-förekomsten, till skillnad från parlamentets resolution från november förra året. Av dessa skäl, och också i syfte att utan dröjsmål införa de lämpliga juridiska ramarna för kontrollen av transmissibel spongiform encefalopati...
(Applåder, rop på dakapo) ... transmissibel spongiform encefalopati, kan kommissionen inte godta något av dessa ändringsförslag.
Jag hoppas att mitt uttal av detta ord, som jag inte är särskilt bekant med, var tydligt för parlamentet.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
Betänkande (A5-0318/2000) av Cashman för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (KOM(2000) 30 - C5-0057/2000 - 2000/0032(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0125/2001) av Evans för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om djurhälsovillkor som skall tillämpas vid förflyttningar av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte (KOM(2000) 529 - C5-0477/2000 - 2000/0221(COD))
Beträffande ändringsförslag 4

Arvidsson
Vad gäller ändringsförslag nr 4, har den slutliga versionen fått en ändrad ordalydelse jämfört med det förslag som antogs i utskottet. Denna ändrade ordalydelse är mer långtgående. I slutet på originalversionen stod det "i syfte att försöka uppnå en harmonisering", i den nya versionen står det "i syfte att harmonisera".
Beträffande ändringsförslag 14

Arvidsson
Jag skulle vilja göra ett muntligt ändringsförslag så att "tam iller", ferret in English, flyttas från del B i bilaga 1 till del A.
(Då fler än 12 ledamöter reste sig godkändes inte det muntliga ändringsförslaget.)

Swoboda
Herr talman! Kollegan Arvidsson har två gånger försökt påpeka en förändring beträffande ändringsförslag 4. Ni har inte kommenterat detta men däremot påpekat att ändringsförslag 4 som i dag lades fram för beslut skiljer sig från förslaget i utskottet. Det var åtminstone ett påpekande. Jag förmodar att det som gäller är det som lades fram i dag, bara som ett klargörande.

Arvidsson
Jag försöker för tredje gången påpeka att ändringsförslag 4 har fått en annan ordalydelse i den slutliga versionen än i den version som antogs i utskottet. Jag skrev själv ändringsförslaget till utskottet och det har fått en annan, mer långtgående, ordalydelse i slutversionen. Jag hoppas att ni tittar på det och gör en justering.
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0132/2001) av Swoboda för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik om förslaget till rådets och kommissionens beslut om ingående av ett stabiliserings- och associeringsavtal mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien å andra sidan (6726/2001 - KOM(2001)90 - C5-0157/2001 - 2001/0049(AVC))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen och gav därmed sitt samtycke.)
Betänkande (A5-0120/2001) av Cederschiöld för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor,
I. om initiativet från Republiken Frankrikes regering inför rådets antagande av ett utkast till rådets beslut om skydd av euron mot förfalskning (5551/2001 - C5-0054/2001 - 2001/0804(CNS)),
II. om rådets ståndpunkt om ett utkast till rådets förordning om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning (281/2001 - C5-0084/2001 - 2000/0208(CNS)),
III. om rådets ståndpunkt om ett utkast till rådets förordning om utvidgning av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr .../01 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning för de medlemsstater som inte har antagit euron som gemensam valuta (6281/2001 - C5-0084/2001 - 2000/0208(CNS))
(Parlamentet antog genom på varandra följande omröstningar de tre lagstiftningsresolutionerna.)
Betänkande (A5-0121/2001) av Cederschiöld för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Konungariket Sveriges initiativ inför antagandet av:
I. rådets beslut om översändande av prover med olagliga narkotiska ämnen (4008/2000 - C5-0734/2000 - 2000/0826(CNS))
II. rådets beslut om inrättande av ett system för särskild kriminalteknisk profilanalys av syntetisk narkotika (14007/2000 - C5-0737/2000 - 2000/0825(CNS))
(Genom på varandra följande omröstningar antog parlamentet de två lagstiftningsresolutionerna.)
Förslag till gemensam resolution om Tjernobylolyckan med en ny text
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0119/2001) av Doyle för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om meddelandet från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om utbudet av veterinärmedicinska läkemedel (KOM(2000) 806 - C5-0105/2001 - 2001/2054(COS))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0127/2001) av Katiforis för utskottet för ekonomi och valutafrågor om den årliga bedömningen av genomförandet av stabilitets- och konvergensprogrammen (2001/2009(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0116/2001) av Harbour för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om nästa generations Internet: nödvändigheten av ett forskningsinitiativ inom EU (2000/2102(INI))
(Parlamentet antog resolutionen.)
RÖSTFÖRKLARINGAR
Betänkande (A5-0118/2001) av Roth-Behrendt

Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag instämmer i vad som sagts från Europeiska bönders samordningsorganisation och anser att kärnan i problemet med galna ko-sjukan har sitt ursprung i den intensiva djuruppfödningen och att unionen allt sedan gemenskapens jordbrukspolitik skapades år 1962 har fört en felaktig politik i fråga om djurfoder. Det bästa sättet att förebygga överföring av spongiform encefalopati är att främja en kontrollerad mjölk- och nötköttsproduktion, vilken sammankopplas med grönfoder och lokala betesmarker, där kvaliteten prioriteras framför jakten på avkastning. Om den omfattande importen av foder inte ifrågasätts, kommer Europeiska unionen även i fortsättningen att fungera som en fabrik med industriell bearbetning, där vegetabiliska produkter importeras med avsikt att producera animala produkter. En fabrik som har många problem, vi känner väl till dessa: produktionsöverskott, kvalitet, hälsa, miljö och ett enormt ekonomiskt trassel.
Lyckligtvis är den största delen av den europeiska nötboskapen inte smittad, särskilt inte de djur som utfodras med grönfoder och hö från den egna gården, och som har fötts upp utan industriellt framställt foder. Det är just denna slags djuruppfödning som sedan 40 år tillbaka har missgynnats i den gemensamma jordbrukspolitiken och som vi nu måste främja för att skydda de europeiska medborgarnas hälsa.

Fatuzzo
Herr talman! Det är inte mitt fel att jag ännu en gång i natt drömde om Roth-Behrendt - förmodligen skedde det eftersom det under den månad som gått har pratats mycket om förra gången jag drömde om henne. Detta var en lugnare dröm än den tidigare. Roth-Behrendt var vid god vigör och gick i täten för en armé av pensionärer som bar plakat där det stod "Leve Roth-Behrendt!". Jag gick fram till henne och frågade: "Varför har ni inte något plakat där det står 'Leve Fantuzzo!', utan bara plakat där det står 'Leve Roth-Bherendt!'?" Jag fick följande svar: "Vi är pensionärer som älskar att äta gott, äta biffstek och dricka Brunello di Montalcino. Roth-Behrendt garanterar oss ett friskt nötkött och därför beundrar vi henne och bär fram henne i triumf."
Därför kunde jag inte låta bli att rösta för förslaget.

Hyland
. (EN) Under de senaste månadernas diskussioner har folkhälsoaspekten av den europeiska och nationella livsmedelspolitiken, varibland BSE är den mest betydande, betonats och prioriterats. Därför måste den framtida jordbruks- och miljöpolitiken avspegla våra erfarenheter inom detta mycket viktiga område av livsmedelsproduktionen.
Det faktum att medlemsstaterna inte fullt ut anpassar sig till de nya riktlinjerna och förordningarna kan inte tolereras. Livsmedel är en produkt med vilken internationell handel bedrivs, och med konsumenter som dagligen korsar gränserna kan ingenting annat än ett samordnat och gemensamt tillvägagångssätt när det gäller livsmedelssäkerhet, vilket EU gått i spetsen för, återupprätta konsumenternas förtroende för hela livsmedelskedjan. Även om detta kostar, särskilt för jordbrukarna, tror jag starkt på jordbrukets och enskilda jordbrukarfamiljers intresse av att förtroendet för alla jordbruksprodukter helt och hållet återupprättas så snart som möjligt.
Medlemsstaterna har vidtagit positiva och dyra åtgärder för att ta itu med BSE. Utbrottet av mul- och klövsjukan, som inte medför någon hälsorisk, har i någon mån överskuggat de mycket välriktade åtgärder som vidtagits för att slutligen utrota BSE hos de europeiska besättningarna.
De åtgärder som vidtagits var vetenskapligt grundade och jag tror att vi snart kan få ett slut på detta folkhälsohot på ett lyckligt och varaktigt sätt, genom att strikt hålla oss till produktionskontroller.
Samtidigt som man erkänner betydelsen av det vetenskapliga beviset för sambandet mellan BSE och Creutzfeld-Jakobs sjukdom och användningen av kött- och benmjöl, måste man komma ihåg att BSE-utbrottets omfattning, i jämförelse med de enskilda besättningarna i medlemsstaterna, är påtagligt liten, och förstås begränsad till en relativt kort produktionscykel.
Antalet infekterade djur eller djur som riskerar att infekteras är nu betydligt lägre. Vi skall aldrig mer behöva uppleva de traumatiska händelser som ägt rum de senaste månaderna, eller den förståeliga oron hos konsumenterna i fråga om livsmedelssäkerheten.
Betänkande (A5-0318/2001) av Cashman

Fatuzzo
Herr talman! För att bestämma hur jag skulle rösta om Cashmans mycket viktiga betänkande om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar pratade jag med min mamma innan jag lämnade Rom. Min mamma är nämligen mycket intresserad av det som händer i Europaparlamentet. Jag berättade för henne om detta betänkande och att vi kommer att få tillgång till alla parlamentets, rådets och kommissionens dokument. Hon sade till mig: "Intressant, men vad är rådet? På italiensk tv talar man aldrig om rådet. Och vad är kommissionen? På italiensk tv talar man aldrig om kommissionen. Parlamentet, det vet jag vad det är för något, eftersom du har blivit parlamentsledamot." Jag drog då slutsatsen att, förutom att ha tillgång till dokumenten, så borde de europeiska medborgarna känna till vad Europaparlamentet, Europeiska rådet och Europeiska kommissionen är för något.

Blak, Lund och Thorning-Schmidt
. (DA) De danska socialdemokraterna har i dag röstat för Michael Cashmans förslag till en förordning om medborgarnas tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar, eftersom vi menar att det föreligger en godtagbar kompromiss, och eftersom vi anser att de krafter som eftersträvar betydligt större öppenhet och insyn i förhandlingarna har uppnått mer än de länder och krafter, som har försökt bevara slutna system. Det är samtidigt vår uppfattning att vi inte skulle ha nått något bättre resultat genom att låta saken gå vidare till en andrabehandling.
Vi har nämligen lagt vikt vid principen om att alla handlingar, inklusive de interna, som utgångspunkt varit omfattande när vi givit vårt stöd till kompromisser, att antalet undantag har minskat och att dessa är välmotiverade, att kraven på tillgång till offentliga handlingar i EU:s institutioner skall behandlas fortare än vad som ursprungligen föreslagits och att det slås fast att danska myndigheter i fortsättningen behandlar kraven på insyn enligt danska regler.
För att få medborgarnas tillit till ett system, så räcker det inte med att detta enligt reglerna är öppet, det skall också upplevas som sådant. Och här väntar ett omfattande arbete medborgarna och pressen, vilka skall använda de nya reglerna aktivt, och även fastslå gränserna för dessa nya regler. Det är vårt hopp att de kommande åren kommer att visa alla de krafter som är skeptiska i förhållande till öppenhet att det är en fördel, inte enbart för demokratin, utan också för institutionernas eget interna arbete att allmänheten har tillgång till de handlingar som är under utarbetande.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vi röstade emot betänkandet "Allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar", för bakom denna bedrägliga titel handlar det mindre om att utvidga möjligheterna till tillgång än om att reglera dem, och samtidigt ge institutionerna rätten att begränsa allmänhetens tillgång. De berörda institutionerna behåller rätten att förklara dokument som "konfidentiella" inom så skiftande områden som "försvaret och militära frågor, internationella förbindelser, ekonomisk, finansiell eller monetär politik, samt offentlig säkerhet" liksom "dokument som gäller rättsliga förfaranden, inspektioner, finansiella utredningar eller utfrågningar". Det vill säga att sekretess kan utfärdas om nästan allt.
Allmänhetens tillgång till handlingar från de europeiska institutionerna förefaller till och med minska jämfört med vissa nationella tillämpningar. Inom detta område, liksom inom en rad andra, skulle den lägsta nivån vara att anpassa sig till de minst antidemokratiska och de mest öppna tillämpningarna.
Men i verkligheten finns ingen anledning till att några som helst handlingar från de europeiska institutionerna skall döljas för allmänheten. Vi är för en fullständig publicering av alla handlingar, alla avtal, alla fördrag, liksom beståndsdelar i alla ingripanden som i dag är dolda, alla förhandlingar som hålls i hemlighet, all lobbying som fått parlamentet, rådet eller Europeiska kommissionen att fatta ett beslut eller ett utfärda ett direktiv.

Eriksson, Frahm, Schmid, Seppänen och Sjöstedt
. På den internationella journalistdagen, den 3 maj, antar Europaparlamentet regler, som kommer att utestänga en lång rad handlingar från EU. GUE/NGL-gruppen tar avstånd från resultatet av de slutna förhandlingarna och vi har i dag röstat emot kompromissen mellan Europaparlamentets två största politiska grupper, rådet och kommissionen.
Reglerna om öppenhet i EU har förhandlats bakom hermetiskt slutna dörrar och resultatet visar dessvärre att EU:s institutioner anser att medborgarna är motspelare och inte medspelare. Reglerna för vilka dokument som kan undantagas från offentlig tillgång är så oklara att det inte kommer att vara svårt att hemlighålla praktiskt taget vilken handling som helst.
Interna handlingar är odefinierade och skall hemlighållas om deras offentliggörande skall ha ett avgörande inflytande på en beslutsprocess. Medlemsstaterna kan kräva att handlingarna klassificeras och till och med kräva att de inte registreras, utan att det klargörs efter vilka regler detta skall ske. Handlingar, som rör EU:s utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik, kan hållas helt borta från allmänheten, och handlingar som rör den inre säkerheten kan likaså hemlighållas. Reglerna kommer att få betydelse i alla medlemsstater, och den nationella möjligheten för att skapa ytterligare öppenhet i medlemsstaternas politiska process är nu underordnad unionens gemensamma regeluppsättning.
Den offentliga debatten om detta tema har varit näst intill icke-existerande, och den slutna process, som reglerna tillkommit under, har inte precis bidragit till projektet om att föra unionen närmare medborgarna. Resultatet ger intrycket av att föredragarna har gömt sig i skuggan av det svenska ordförandeskapet med förhoppningen om att öppenhet och allmänhetens intressen täcks in genom svenskarnas långa tradition av öppenhet i förvaltningen. Men det är uppenbart att svenskarna har lagt sig på en försoningskurs, som har prioriterat konsensus i rådet framför att säkra medborgarnas intressen. Svenskarna har med andra ord varit med om att godkänna förordningen framför att försvara medborgarnas intressen och idag följer Europaparlamentet detta exempel.
Kommissionen och rådet kan belåtna luta sig tillbaka och Europaparlamentet har förhandlat utifrån egna intressen för att få insyn i en rad förtroliga handlingar utan garanti för att en enda handling utfärdas. Detta kan inte sägas vara i medborgarnas intresse, och det står nu klart, att allmänheten har varit gisslan i en kamp om Europaparlamentets egna intressen, där Europaparlamentet till slut har valt att offra gisslan.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt
. Vi har röstat ja till Cashmans betänkande om nya, klarare regler för medborgarnas tillgång till offentliga handlingar i EU:s institutioner. Den kompromiss som nu antagits av Europaparlamentet är ett viktigt steg på vägen mot ökad öppenhet och förbättrad effektivitet i institutionerna. Dessutom är de nya reglerna klart bättre än det laglösa tillstånd gällande handlingsoffentlighet som råder i dag. Vi ser dock samtidigt en rad problem med de nya offentlighetsreglerna.
Känsliga handlingar som hemligstämplats, exempelvis med hänvisning till allmän säkerhet, undantas från offentlighetsprincipen och behöver inte diarieföras. Författaren till ett känsligt dokument är den som beslutar om mottagaren får lämna ut det. Dessa regler står helt i strid med den svenska offentlighetsprincipen, som präglat svensk förvaltning i över 250 år. Det svenska ordförandeskapet har bedyrat att specialreglerna om känsliga handlingar bara skall omfatta dokument som rör utrikes- och säkerhetspolitik. Vi ser dock en stor risk att känsliga dokument mycket väl kan komma att omfatta även handlingar som rör andra områden, exempelvis Schengensamarbetet och den gemensamma flyktingpolitiken.
Vi är dessutom oroliga för att den svenska grundlagen, med rötter från 1766, kommer att hotas av oklara EU-regler. I förordningens inledning står att syftet inte är att ändra befintlig lagstiftning i medlemsländerna. Samtidigt tvingade kommissionen igenom att en hänvisning till nationell lagstiftning ströks i sista minuten. Trots detta förutsätter vi att kommissionen kommer att hålla sitt löfte och hävda medlemsstaternas rätt att självständigt fatta beslut om utlämnande av handlingar. Kommissionen har under hela beslutsprocessen motarbetat ökad öppenhet och insyn för medborgarna för att i stället värna hemligstämpeln. Detta tyder på att den gammalmodiga kommissionen fortfarande präglas av byråkrati och ovilja till förändring.
Förhoppningsvis är den nya förordningen om medborgarnas tillgång till handlingar ett viktigt steg på vägen mot ännu tydligare regler, som kan lägga grunden till en moderniserad förvaltning där öppenhet och insyn är en självklarhet. I förordningen slås fast att en översyn av reglerna skall ske senast i januari 2004. Vi röstar ja till betänkandet i dag i övertygelsen om att detta bara är första steget mot ett öppnare EU. Folkpartiet kommer att driva frågan vidare.

Martin, David
. (EN) Min kollega Michael Cashman har gjort ett förstklassigt jobb när han utarbetat detta betänkande om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar.
Han klargör att alla handlingar som innehas av rådet, kommissionen och parlamentet i princip skall vara tillgängliga för EU:s medborgare. Han har rätt när han tillstår att vissa undantag från den fria tillgången kommer att behövas, till exempel för att skydda allmänna och privata intressen. Men han har rätt när han begränsar skälen till undantag till ett strikt minimum.
Jag anser också att han gör rätt i att säga att institutionerna behöver "tankeutrymme", och därför borde vissa informella handlingar undantas från hans förslag för att tillåta ett fritt utbyte av idéer.

Meijer
. (NL) I vilken mån information är offentlig avgörs inte av mängden oviktig eller oomstridd information som görs tillgänglig på Internet. I själva verket handlar det om handlingar vars innehåll eller till och med vars existens författarna eller uppdragsgivarna har möjlighet att hemlighålla. Om vi godtar det här förslaget så har vi fortfarande långt kvar till den öppenhet som redan nu finns i exempelvis Nederländerna och Skandinavien. Den nu föreslagna formen av begränsad öppenhet kan till och med innebära ett sätt på vilket man systematiskt förhindrar att handlingar som redan nu är svårtillgängliga kommer i händerna på folk som lägger näsan i blöt. Inte heller de som förespråkar kompromissen är entusiastiska, men ändå uppmanar de alla att rösta för förslaget. Deras främsta argument är att resultatet utan kompromiss tills vidare skulle vara ännu sämre och att de väntar sig att något bättre kommer efter utvärderingen år 2004. Motståndare till öppenhet har vi överhuvudtaget inte hört i debatten, men utan sådana motståndare lär det inte ha varit nödvändigt med några svåra förhandlingar bakom kulisserna och vi borde ha kunnat rösta om ett bättre resultat i dag. Till följd av felaktiga och alltför snabba förberedelser uppstår nu en situation då måttfulla förespråkare för öppenhet röstar för och radikala förespråkare för öppenhet ser sig tvungna att rösta emot.

Poos och Goebbels
, skriftlig. (FR) Samtidigt som vi instämmer i målsättningen med öppenhet och inser att vår föredragande har goda intentioner, har vi inte röstat för ändringsförslagen i den text som kommissionen föreslagit. Den som gapar över mycket, mister ofta hela stycket.
Ändringsförslagen öppnar ett alltför stort tillämpningsområde och undanröjer all flexibilitet som finns i kommissionens förslag. Dessutom gör de den nya förordningen retroaktiv, vilket vi anser strider mot grundläggande rättsliga principer.
När allt kommer omkring skulle en strikt tillämpning av den ändrade texten resultera i ytterligare byråkrati (klassificering av dokument, register, förfaranden för överklagande) och ett behov av att anställa nya tjänstemän.
Institutionernas demokratiska karaktär kommer inte att garanteras bättre än med de ursprungliga förslagen från kommissionen, som vi anser rimliga och gott och väl tillräckliga. I artikel 255 krävs inte mer.

Sacrédeus
. Jag har lagt ned min röst i omröstningen om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar.
Kompromissen, utarbetad under det svenska ordförandeskapet, innebär att EU för första gången får en offentlighetsprincip, att huvudregeln blir handlingarnas tillgänglighet och inte längre sekretess.
Sett ur svenskt perspektiv befarar jag att uppgörelsen mellan EU:s tre institutioner kommer att leda till en försvagning av vår offentlighetsprincip och lagstiftning från 1700-talet. Detta gäller inte minst artikel 5 om krav på konsultation med berörd EU-myndighet om svensk myndighet anser det oklart huruvida sekretessregler är tillämpliga eller inte.
Jag fruktar i ett sådant läge att svenska myndigheter kommer att pålägga sig självcensur och ogärna gå emot det besked man fått från EU-myndighetens sida, eftersom man ogärna vill komma i konflikt med den europeiska nivån. I så fall skulle EU-lagstiftningen om offentlighetsprincipen leda till en försämring av tillgången till allmänna handlingar i mitt hemland Sverige.

Schörling
 - Efter en kort men intensiv process i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter har Europaparlamentet antagit ett kompromissförslag som förhandlats fram av några parlamentariker, rådet genom svenska ordförandeskapet och kommissionen. Vi är medvetna om att detta är ett svårt och känsligt område ur flera aspekter bl.a. för att vissa handlingar måste kunna sekretessbeläggas och undantas från allmänhetens insyn, och att reglerna för öppenhet och offentlighet är vitt skilda i medlemsländerna.
Vi beklagar dock det sätt på vilket detta ärende har behandlats i utskottet, dvs. en process som inte finns beskriven i parlamentets arbetsordning, eller som tidigare varit praxis. Resultatet har blivit en förlikningsförhandling mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen redan under första behandlingen, utan möjlighet för enskilda parlamentariker eller allmänheten att följa processen. Detta är anmärkningsvärt i ett ärende som behandlar just öppenhet och insyn. Verts/ALE-gruppen menar att öppenhetsfrågan hade förtjänat en längre behandlingsprocess där EU:s medborgare bättre kunnat följa ärendet gång.
Betänkande (A5-0125/2001) av J.Evans

Fatuzzo
Ni, herr talman, som är så uppmärksam när jag avger mina röstförklaringar, vet att jag har ett marsvin hemma, ett marsvin som också berörs av denna förordning. Jag försökte fråga vad han tänkte om detta. Han rör sig mycket snabbt - därför kallas han "Schumi", efter Schumacher - men han svarade inte. Jag antog emellertid att han höll med om det som sägs i detta direktiv för han sade till mig att han också ville komma och hålla mig sällskap - eftersom han ju just är ett sällskapsdjur - här i Europaparlamentet. Men han var också lite orolig, för om han skulle resa, så kunde inte hans små marsvinsungar följa med. Han avslutade emellertid med att säga: "Jag kan inte begära att Europaparlamentet skall tänka på allt!"
Den enda oron jag känner, när jag nu röstar för betänkandet, är följande: det kommer väl inte att bli så i morgon att det som hände i filmen "Apornas planet" också händer här, och att aporna gör med oss människor det som vi i dag gör med husdjuren? Skulle det inte vara bättre att följa försiktighetsprincipen och helt enkelt behandla djuren lite bättre utan en massa injektioner och en massa elektroniska chips?

Bernié
Detta betänkande ger upphov till några frågor.
Till att börja med frågan om den rättsliga grunden med kombinationen av artikel 37 (om organisationen av jordbruksmarknaderna) och 152 (växtskydds- och veterinäråtgärder). Men i artikel 152.1 stycke 2 står bara att "gemenskapens insatser, som skall komplettera den nationella politiken, skall inriktas på att förbättra folkhälsan...". Harmoniseringen ingår här.
Vidare frågan om unionens mervärde: i avsaknad av varje form av djurhälsovillkor har kampen mot rabies givit mycket goda resultat i Europa och exempelvis gjort det möjligt att häva karantänåtgärderna i Sverige och Storbritannien.
Avslutningsvis frågan om de ekonomiska effekterna av förslaget till förordning för ägare av sällskapsdjur: en tatuering som görs hos en veterinär kostar ca 150 francs medan ett mikrochips kommer att kosta mellan 400 och 500 francs. Tatueringen är en teknik som visat sig fungera på hälsovårds- och veterinärnivå i Frankrike och har fördelen att den omedelbart kan avläsas, det går lätt och snabbt att leta efter djurets ägare och det kräver ingen avläsningsutrustning.
Men förslaget innebär att transponders (standard ISO 11784) och avläsningsutrustning för dessa mikrochips (standard ISO 11785) blir standard. I vilket fall som helst skall den för djuret ansvariga personen, i samband med kontroller, inte vara ansvarig för den utrustning som krävs för att läsa av chipset.
Efter övergångsperioden på åtta år skall de två identifieringsmetoderna (tatuering och transponder) fungera parallellt. Ägaren skall kunna välja den ena eller den andra identifieringsmetoden.
När det gäller dem som kämpar för att transpondern skall bli allmän, med djurets välbefinnande som förevändning, handlar det enligt vår uppfattning om en annan debatt.
Av samtliga dessa anledningar är vi emot texten.
Betänkande (A5-0132/2001) av Swoboda

Fatuzzo
Herr talman! Ni vet naturligtvis att jag är nationell sekreterare i Pensionärspartiet, som från Italien har skickat mig till detta parlament. Den 1 maj befann jag mig på en nöjesresa i Makedonien, där jag träffade en gammal makedonsk herde som jag slog mig ner och pratade pensioner med. Jag berättade om detta dokument och det samarbete som vi just har röstat om och som jag röstade för. Vi pratade om detta och han - som hette Alexander, dvs. Alexander från Makedonien - sade till mig: "Men nämns också de makedonska pensionärerna i detta associeringsavtal?" "Nej", svarade jag, "det sägs det inget om." "Om du får tillfälle att avge en röstförklaring", fortsatte han, "så måste du verkligen påpeka att man också måste intressera sig för hur den makedonska staten administrerar pensionerna i dessa associeringsavtal."

Krivine och Vachetta
. (FR) Swobodas betänkande om ingående av ett stabiliserings- och associeringsavtal mellan Europeiska unionen och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien är långtifrån tillfredsställande. Europa borde i den nuvarande situationen utnyttja all sin ekonomiska och politiska tyngd för att en verklig förhandlingsrunda skall inledas mellan de olika huvudpersonerna.
Europeiska unionen skulle kunna verka för att ändra konstitutionen så att albanerna där erkänns som det folk som republiken består av och även underlätta för dem att bli makedonska medborgare. Det albanska språket borde kunna erkännas som officiellt språk i Makedonien, från grundskolan till universitetet, liksom hos myndigheterna. Större intern självständighet borde kunna ges till regioner där majoriteten av befolkningen är albansk. Albanerna borde också kunna få bättre tillgång till offentliga anställningar där de hittills varit underrepresenterade.
Om inget görs i den riktningen riskerar spänningarna mellan gemenskaperna att på kort sikt förvärras. Att dessutom kriminalisera den ena i förhållande till den andra och kalla dem för "terrorister" förvärrar bara saken. Snarare än att följa denna politik, vilket föreslås i betänkandet, borde parlamentet uppmuntra den makedonska regeringen att förhandla med partier som företräder albanerna, för att finna konstitutionella lösningar som gör det möjligt att uppnå ett varaktigt fredligt Makedonien. Av dessa anledningar kommer vi inte att rösta för betänkandet.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Europeiska unionen ger sig ut för att vara en stabiliseringsfaktor i f.d. Jugoslavien. Detta anspråk är både bedrägligt och fruktlöst. Bedrägligt eftersom rivaliteten mellan de europeiska stormakterna till stor del bidrog till att Jugoslavien exploderade och till de konflikter som föregick explosionen eller blev resultatet av den. När det gäller stormakternas flygattacker mot Serbien och Kosovo, bl.a. de europeiska stormakternas, har de inte minskat utan tvärtom ökat det fientliga klimatet mellan olika etniska grupper, vilka utvecklats och underhållits av de nationalistiska organisationerna.
Fruktlöst, för trots Kfors ökade närvaro och engagemang, som man skryter om i rekommendationen, fortsätter och förvärras dessutom verksamheten i de väpnade grupper som försöker styra och dominera sin egen befolkning och terrorisera den motsatta proklamerade nationaliteten.
Vi har inte för avsikt att stödja vare sig de diplomatiska eller militära operationerna som stormakterna genomför på Balkan, eftersom de i stället för att bidra till fred i området förvärrar folkens lidande. Även om folken på Balkan sedan mer än ett sekel betalar med sitt blod för de politiska ledarnas chauvinism inom de egna styrande klasserna, betalar de betydligt mer för de europeiska stormakternas ingripanden.
Vi har därför röstat emot rekommendationen.

Meijer
. (NL) Fyra små länder i Europa är flerspråkiga. Det är Belgien, Schweiz, Moldavien och Makedonien. I en del av landet talar en stor majoritet av befolkningen ett språk som är detsamma som eller närbesläktat med det språk som talas i ett grannland. För en annan del gäller samma sak, men då rör det sig om ett helt annat språk. I många fall anser invånarna att det är besvärligt att en statsgräns skiljer dem från grannarna som talar samma språk, och de frågar sig varför de fortfarande är bundna till en stat i vars övriga områden de knappast eller inte alls förstår språket. Den som vill hålla sådana land samman måste se till att det inte finns några andra klassens medborgare, inga övervunna eller underordnade. Det lyckas endast om folket styrs och undervisas på majoritetsspråket i sin del av landet. Eftersom den makedoniska regeringen fortfarande inte har förstått det, driver de en del av befolkningen till förtvivlan. De stoltserar förvisso med närvaron av albanska ministrar, men sörjer inte för en kollektiv likställdhet som i Schweiz och Belgien. Att nu ställa ekonomiskt stöd och medlemskap i EU i utsikt för detta land kan leda till att regeringen tror att de inte behöver lösa det här problemet och att de kan ignorera ilskan hos en stor del av befolkningen. Med ett sådant förhastat stöd uppmanar vi oavsiktligt till våldsamma aktioner i landet.
Betänkande (A5-0120/2001) av Cederschiöld

Fatuzzo
Herr talman! Jag kommer länge att minnas er för er sympatiska inställning. Och jag måste medge att ni har rätt: jag har faktiskt ännu inte talat om min äldsta dotter, Elisabetta. Innan jag reste till Bryssel talade jag med henne om detta dokument om förfalskningar av euron, och hon sade till mig: "Du skall få se att du inte längre kommer att behöva växla italienska lire mot belgiska francs, franska francs, etc." "Du har rätt", svarade jag. "Denna förordning om euron kommer att bli till stor nytta för oss ledamöter." Sedan, efter ett tags funderande, sade jag till henne: "Men tror du inte att när jag kommer till Bryssel så kommer de att begära att få euromynt med den belgiska baksidan, och de kommer inte att acceptera euromynten med den italienska eller grekiska baksidan?" Avslutningsvis: skulle det inte vara bättre om euron alltid såg likadan ut, både på fram- och baksidan?

Berthu
. (FR) En lärdom jag tar av gårdagens debatt om skydd av euron mot förfalskning är att Europeiska unionen och de olika berörda regeringarna är på väg att slå in på fel spår när det gäller införandet av den gemensamma valutan. För närvarande ger de medborgarna vare sig ekonomisk garanti mot risken för förfalskning eller ekonomiskt stöd till anpassningsåtgärder, som om det bara var frågan om en vanlig åtgärd att ersätta en serie sedlar med en annan. Det handlar inte alls om det.
Vi står inför en fullständigt exceptionell och relativt riskabel åtgärd, nämligen att både ersätta samtliga mynt och sedlar och samtidigt ändra alla referenspunkter. För att bemöta denna exceptionella åtgärd, för att lugna medborgarna och ge dem nödvändigt stöd, krävs exceptionella medel, naturligtvis tillsammans med motsvarande budget. Dessa budgetar skulle sannolikt visa sig alltför höga. De skulle inte göra det lättare att uppfylla kriterierna från Maastricht om offentliga underskott. Det är en paradox i denna operation som man nog måste acceptera.
För att avhjälpa detta skulle man till att börja med kunna tänka sig att minska budgetarna för övergången till euron med det beräknade underskottet på 3 procent. Det skulle självfallet vara en formell transaktion. Det skulle då återstå att hitta pengarna, vid ett tillfälle när den ekonomiska tillväxten saktar av i Europa, och där skatteintäkterna naturligtvis kommer att minska. Man skulle kunna framföra ett stort antal idéer i detta hänseende, inbegripet att införa en "särskild skatt för införandet av euron" som bygger på de stora företagens vinster, eftersom det huvudsakligen är de som kommer att dra nytta av den gemensamma valutan.
I vilket fall som helst vidhåller jag min slutsats: det är oärligt och oansvarigt att agera som man gör i dag, genom att försöka föra över kostnaden för övergången till euron på hundratusentals "små medborgare", som inte kan göra något åt det.

Caudron
. (FR) Denna "tekniska" debatt påminner alla om att euron... det är mycket snart! (mindre än 8 månader) och man har i dag inte riktigt intryck av att de europeiska medborgarna, eller ens företagen, förberetts optimalt för denna stora "omkoppling".
Det blir en brysk chock... Men ändå är jag inte oroad över det slutliga resultatet... Faktum kvarstår att en valuta inte är något annat än ett instrument som sannolikt får konsekvenser för en nödvändig skatteharmonisering men som framför allt bara får en positiv innebörd i ett Europa med demokratiska och effektiva politiska institutioner... så att valutan kan bli ett instrument för att tillämpa politiska beslut.
Det är anledningen till att de kommande månaderna förefaller avgörande för Europa, med euron till att börja med den 1 januari 2002, de första nya anslutningarna till unionen från och med den 1 januari 2003, valet till Europaparlamentet i juni 2004 och den "definitiva" reformen av våra institutioner före slutet av 2004.

Souchet
Cederschiölds betänkande betonar med rätta omfattningen av riskerna med förfalskning av euron " när denna valuta kommer i omlopp i form av sedlar och mynt" och inleder därmed jakten på " världens mest förfalskade valuta" , och detta trots att " man har avskaffat de inre gränserna och därmed skapat fri rörlighet för brottslingar inom Europeiska unionens hela territorium " .
Vi måste nu ta itu med konsekvenserna, som avsiktligt förringats när det gällde att främja dessa konsekvenser, politiska beslut som gynnar införandet av euron, som i dag visar sig fruktansvärda för våra landsmäns dagliga liv.
Vi vet alla att det inte var nödvändigt att euron verkligen infördes. Ingen ekonomisk logik krävde det. Detta beslut är ett rent politiskt beslut, och är resultatet av strävan efter att fullständigt avskaffa de nationella valutorna. Om, vilket vi förespråkar, man hade valt euron, inte som gemensam valuta utan som gemensam valuta som står över de nationella valutorna för ett antal användningsområden som kan tänkas utvecklas beroende på samhällets verkliga behov, som kompletterande valuta och inte som ersättningsvaluta, skulle detta enorma problem med förfalskning inte finnas i dag.
Vår föredragande hyser berättigad oro för de äkthetskontroller som bankerna självfallet måste genomföra. Men jag är förvånad och chockad över att inget föreslås för att konkret hjälpa framtida offer för förfalskarna av euron.
Men det åligger dem som gjort det politiska valet att införa euron, dvs. som valt att pådyvla våra befolkningar det maximala traumat med en brutal och radikal förlust av den myntfot de använder för att i sitt dagliga liv fastställa de olika storleksordningarna, att ta det fullständiga ansvaret för konsekvenserna av beslutet.
(Inlägget kortades av i enlighet med artikel 137.1 i arbetsordningen.)

Gallagher
. (EN) Risken att försök görs för att förfalska eurovalutan när den kommer i omlopp i mynt och sedlar är mycket hög. Euron är redan en internationell reserv- och transaktionsvaluta. Euron kommer att kunna mäta sig med dollarn när det gäller att vara världens mest förfalskade valuta, såvida vi inte alla gör gemensamma ansträngningar för att se till att vi omintetgör förfalskarna.
Euron löper särskilt stor risk för förfalskning vid den tidpunkt då den kommer i omlopp, och under den period när den kommer att vara i omlopp parallellt med de gamla nationella valutorna. Jag tänker särskilt på januari och februari månad nästa år, när många människor kommer att vara obekanta med eurosedlarna och euromyntens faktiska utseende.
Alla EU:s medlemsstater och institutioner och alla berörda internationella organisationer måste vara delaktiga i planerna för att skydda euron mot förfalskning. Omfattande rättsliga ramar måste införas, som kan användas enhetligt inom alla Europeiska unionens territorier.
Saken är den att det enda internationella instrument som har utarbetats för att förhindra och beivra valutaförfalskning är Genèvekonventionen från 1929. Konventionens syfte är relativt ineffektivt. Det är en av anledningarna till varför Europeiska unionens medlemsstater har antagit olika lagstiftningsbestämmelser för att se till att brottslingar som förfalskar pengar straffas ordentligt.
EU:s ledare hade rätt när de i Nice i december förra året konstaterade att ett effektivt system för att skydda euron mot förfalskning måste antas så tidigt som möjligt i år. Planerna för att skydda euron mot förfalskning kommer först och främst att bygga på information som faller inom två kategorier. Den första kategorin är av teknisk natur och avser informationsinsamling om, tillverkningsmetoder för och tekniska kännetecken hos förfalskningar. Det centrum för analys av sedelförfalskningar, som har inrättats under Europeiska centralbankens tillsyn, kommer att ansvara för samordningen av dessa uppgifter. Den andra kategorin rör polisiära upplysningar, som skall bidra i informationsinsamlingen om förfalskning såväl på en strategisk som på en operativ nivå.
Att euron införs och de nationella valutorna försvinner kommer att medföra en övergång från skyddet av vissa nationella intressen till ett gemenskapsintresse. Detta kommer att innefatta en utveckling av samarbets- och samordningsformer mellan de nyckelspelare och de medlemsstater som kommer att ansvara för bekämpningen av en eventuell förfalskning av euron. Detta kommer givetvis att innefatta banker och polis- och rättsväsendet, liksom de berörda EU-organen och EU-institutionerna, som till exempel ECB, OLAF och Europol.

Kirkhope
. (EN) De konservativa parlamentsledamöterna har gett sitt stöd till detta betänkande trots att vi inte anser att euron är lämplig för Förenade kungariket. Men vi vill att euron skall bli en framgång hos dem som har antagit den, och vi erkänner det faktum att den största delen av alla valutatransaktioner i Londons City har skett i euro sedan euron infördes. Det är följaktligen många arbetstillfällen som är beroende av att man säkert kan handla i denna valuta, och vi stöder därför detta initiativ för att skydda euron mot förfalskning.
Betänkande (A5-0121/2001) av Cederschiöld

Crowley
Jag stöder inte legaliseringen av ecstasy, cannabis eller andra syntetiska droger som till exempel LSD eller amfetamin. I FN-konventionen mot olaglig hantering av narkotika och psykotropiska ämnen förbjuds användningen, tillverkningen och distributionen av ecstasy, LSD och amfetamin, och denna politiska ståndpunkt måste upprätthållas fullt ut. Världshälsoorganisationen har också många gånger tagit upp de obestämbara skador som sådana droger kan åsamka användarna. Vi kan inte och får inte stödja skapandet av en drogkultur i vårt samhälle genom att lagligen tillåta användningen av lätta och syntetiska droger.
Detta är den överväldigande åsikten hos den stora majoriteten av Europeiska unionens regeringar, liksom det är Europaparlamentets bestämda åsikt. Vissa vill till exempel hävda att användningen av ecstasy borde ses som relativt normal i samhället. Jag anser att detta påstående är svårt att stödja, särskilt mot den bakgrunden att det redan har inträffat ett stort antal dödsfall på grund av användningen av ecstasy, både på Irland och inom Europa.
Låt oss vara tydliga angående en sak. De långsiktiga effekterna av användningen av ecstasy är fortfarande i hög grad okända. Ecstasy är en drog som tveklöst ger upphov till depression, men den kan också orsaka minnesskador likväl som andra sjukdomar.
Vi kan inte och får inte stödja skapandet av en drogkultur i vårt samhälle genom att lagligen tillåta användningen av lätta och syntetiska droger. Samtidigt som den europeiska ekonomin är stark, måste vi också se till att de stora sociala problemen, som till exempel drogmissbruk, bekämpas på ett strukturerat och rationellt sätt. Det är därför man alltid måste sätta undan pengar för utvecklingen av anläggningar för unga i missgynnade områden där drogmissbruk förekommer eller där drogmissbruk kan förekomma i framtiden.
För att bekämpa drogmissbruk måste ett tillvägagångssätt med ett partnerskap inrättas där polismyndigheterna, sociala grupper, frivilligorganisationer och lokala myndigheter är delaktiga. Återkommande publikationer som sammanfattar de skador som narkotika och syntetiska droger kan åsamka användarna måste också välkomnas.

Swiebel
. (NL) Handeln med syntetisk narkotika sker i stor utsträckning inom ramen för den organiserade brottsligheten. Detta är anledning nog att bekämpa handeln och samordna och intensifiera spårningsarbetet på europeisk nivå. Av den här anledningen har den socialistiska gruppen röstat för Cederschiölds betänkande.
Ett antal ledamöter i min grupp var emellertid mindre belåtna med det svenska initiativbetänkande som låg till grund för detta. Dess i hög grad tekniska innehåll gör initiativbetänkandet svårt att ta till sig. Det är inte heller tillräckligt tydligt hur detta mycket detaljerade betänkande nu passar in i EU:s övergripande strategi på området för narkotikapolitik. Varför skicka de beslagtagna proven kors och tvärs över Europa i stället för att byta analysprotokoll med varandra? Vidare nämns inte mycket om samordning av betänkandet och kommissionens aktiviteter. Det är också synd att det inte visade sig vara möjligt att använda de avsedda laboratorierna för kvalitetskontroller i syfte att förekomma hälsorisker för användarna.
De ifrågavarande ledamöterna i min grupp skulle i framtiden gärna vilja se förändringar i det avseendet. I fråga om denna högst tekniska politik som man avser att föra ville de emellertid inte rösta emot och på så vis ge intryck av att stödja problemen runt syntetisk narkotika.
Kärnkraftssäkerhet

Krivine och Vachetta
. (FR) Resolutionen om kärnkraftssäkerhet femton år efter Tjernobyl, som lagts fram för Europaparlamentet, betonar allvaret i den stora olyckan och konsekvenserna för hälsan och miljön. I resolutionen aktar man sig för att förespråka att ("gammal och rysk") kärnkraft i Ukraina skall ersättas med ("modern och västlig") kärnkraft. Man förespråkar en hållbar politik som omfattar bl.a. energibesparing och utnyttjande av förnybar energi. Man ifrågasätter tillförlitligheten i "riskmodellen" som används av de officiella instanserna. Allt detta går i rätt riktning.
Men fortfarande i dag har de europeiska myndigheterna inte tagit någon riktig lärdom av katastrofen. I själva resolutionen nöjer man sig med att förespråka att kärnkraftverk "som innebär en risk" skall stängas. Men orsaken till olyckan är inte huvudsakligen av tekniskt slag. Tjernobyl visar framför allt vad som händer när en kärnvapenmakt kommer in i en kris - en social kris, inte en teknisk. Olyckan är därför inte specifikt "rysk": den har en universell omfattning och avslöjar en av de stora lögnerna från kärnkraftens apostlar. Kärnkraftsförespråkarna låtsas "som om" våra samhällen under århundraden kommer att kunna förvalta en energi som innebär en ojämförbar risk och aldrig kommer att genomgå någon kris. Lärdomarna från förra århundradet och den nuvarande oordningen i världen räcker för att visa i vilken utsträckning detta påstående är oansvarigt.
Betänkande (A5-0119/2001) av Doyle

Fatuzzo
Herr talman! Fru Doyle - som är medlem i Europeiska folkpartiets grupp, som även jag ingår i - har bjudit mig på middag: i verkligheten, inte i en dröm. Vi diskuterade detta viktiga betänkande och vi beställde varsin biff av hästkött. "Men den luktar medicin, den här biffen!" sade jag till henne. "Den luktar bedövningsmedel: jag har faktiskt totalt tappat aptiten." "Bra, Fatuzzo", sade fru Doyle till mig. "Det är just därför som jag begär att det skall bli tillåtet att bota de djur som i dag inte får botas, eftersom man inte längre får ge dem mediciner." "Visserligen, men den här biffen smakar illa!" sade jag till henne. "Kan man inte bestämma att de djur som blir sjuka skall botas, men inte ätas?"

Patakis
. (EL) I en tid som kännetecknas av stora livsmedelsskandaler, som har farliga följder för konsumenternas hälsa, eftersom de till och med har framkallat dödsfall, skulle man förvänta sig större känslighet i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. Tvärtom kräver man i betänkandet emellertid ett undantag från förbudet mot att i de livsmedelsproducerande djurens foder använda veterinärmedicinska läkemedel utan fastställda högsta tillåtna restmängder.
Vi instämmer inte i åsikten att ett sådant undantag behövs och godtar inte heller de så kallade argumenten att de multinationella läkemedelsföretagen inte skulle ha ekonomiskt intresse av att utveckla lämpliga veterinärmedicinska läkemedel. Vi insisterar tvärtom på behovet av att upprätta och tillämpa allt strängare kontrollförfaranden för djurens hela foderkedja (djurfoder, läkemedel, behandling av livsmedel av animalt ursprung osv.), så att systemet för produktion av livsmedel av animalt ursprung kontrolleras så fullständigt som möjligt. Detta naturligtvis utan att vi hyser falska förhoppningar om att det i ett kapitalistiskt system kan finnas en kontroll som till fullo garanterar de producerade livsmedlens säkerhet.
Vi instämmer inte heller med föredragandens uppmaning om att utveckla ett alleuropeiskt system för att bevilja försäljningstillstånd för läkemedel. I den händelsen neutraliseras i själva verket medlemsstaternas kontrollmekanism och kontrollorgan, vilka har befogenhet att kontrollera dokumentationen för de mediciner som man avser sälja, eftersom de kommer att tvingas godta godkännanden som beviljats av en annan medlemsstat.
Av ovanstående skäl kommer Europaparlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) att rösta emot Doyles betänkande.
Betänkande (A5-0127/2001) av Katiforis

Fatuzzo
Det dokument som Katiforis lägger fram om genomförandet av stabilitets- och konvergensprogrammen har, som alla vet, att göra med pensionerna. Som företrädare för Pensionärspartiet vill jag understryka betydelsen av att man förvaltar pensionsfonderna väl i Europeiska unionens medlemsstater. Många av staterna i Europeiska unionen har organiserat utbetalningen av pensionerna så, att man innehåller en del av de anställdas löner, som sedan betalas tillbaka när de går i pension. Jag vill verkligen påminna alla Europeiska unionens femton regeringar om skyldigheten att skydda dessa pengar, förvalta dem väl och få dem att växa, för vi har alla rätt till en hög, varaktig, användbar pension, en pension som man faktiskt kan leva på.

Radwan
Herr talman! CSU (Kristsociala unionen i Bayern) röstade ja till Katiforis betänkande i slutomröstningen. Jag vill ändå påpeka att vi röstade nej till punkt 4. Vi instämmer i betänkandets målsättning att åtgärda budgetunderskottet och eventuellt skapa ett överskott. Punkt 4 talar mot detta, då det förespråkar ytterligare skuldsättning, trots att det är inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten. Vi bör dock när allt kommer omkring ge signaler om att dessa 3 procent inte bör uttömmas - något som givetvis är möjligt - utan att vi i stället fortsätter eftersträva ett överskott. I synnerhet inför eurons införande bör parlamentet göra allt för att bevara eurons stabilitet och sända ut signaler i enlighet med detta.

Alyssandrakis
. (EL) Katiforis betänkande innebär ännu en attack på arbetstagarnas inkomst och rättigheter i syfte att främja kapitalets intressen. Det recept på låg inflationstakt som beskrivs går ut på att hålla nere löneökningarna och föra en återhållsam budgetpolitik i stället för att begränsa monopolens vinster. Enligt betänkandet bidrar "strukturreformerna" och avregleringen till tillväxten (uppenbarligen kapitalets - inte arbetstagarnas!). I betänkandet uppmanar man till samförstånd mellan företagen när det gäller att ytterligare utveckla de elastiska arbetsformerna och för "att strukturreformerna utan dröjsmål skall fullföljas med de strukturförändringar som syftar till att öka flexibiliteten och konkurrensen på alla faktor-, varu- och arbetsmarknader". Man föreslår ökad elasticitet på marknaderna, med början på arbetsmarknaden, och uppmanar fackföreningarna att eftersträva "samförstånd" i kollektivförhandlingarna, det vill säga att utan villkor godta att de elastiska arbetsformerna breder ut sig allmänt, att deras landvinningar slaktas och att de blir fattigare, allt för att de europeiska monopolen skall tjäna mer och bli mer konkurrenskraftiga.
Man undviker att förklara varför det, trots högre tillväxttakt och kraftigt minskade arbetskostnader, inte samtidigt har ägt rum en minskning av arbetslösheten, som, vilket man erkänner, ligger på höga nivåer. Man anser att det är mycket viktigt att genomföra stabilitets- och konvergensprogrammen och välkomnar, naturligtvis, Greklands första stabilitetsprogram, som har krävt och kräver ständiga program med allt mer stränga, ensidiga, barbariska och omänskliga åtstramningar. Det är en politik som leder till otrygghet, ökad arbetslöshet och fattigdom för arbetstagarna, utplåning av jordbruksbefolkningen och ökade vinster för vårt lands maktelit.
Såväl skyldigheterna enligt stabilitetspakten som de stränga rekommendationerna i kommissionens, Europeiska centralbankens och Grekiska centralbankens rapporter innebär krav på en kraftigare åtstramningspolitik, allmän upplösning av förhållandet mellan arbetsmarknadens parter och av det offentliga välfärds- och försäkringssystemet samt fortsatta och påskyndade privatiseringar.
Med Katifors betänkande bekräftas Europaparlamentets stöd för genomförandet av stabilitets- och konvergensprogrammen, för samordningen av genomförandet av de människofientliga åtgärderna mellan medlemsstaterna och för gemenskapens ledning och övervakning.
Europaparlamentsledamöterna från Greklands kommunistiska parti (KKE) röstar emot detta betänkande, som är ett löfte om ökad fattigdom för arbetstagarna och nya övervinster för storkapitalet och som syftar till att rasera arbetstagarnas landvinningar. Det bästa svaret är emellertid arbetstagarnas stora, gemensamma massdemonstrationer och masstrejker mot dessa barbariska åtgärder och program i de olika europeiska länderna och i Grekland.

Figueiredo
. (PT) Genom detta betänkande lämnar Europaparlamentet sitt yttrande till den andra uppdateringen av de ursprungliga stabilitets- och konvergensprogrammen som lades fram av medlemsstaterna 1999.
Nedjusteringen av den ekonomiska tillväxten och en bromsad världsekonomi inriktas emellertid, i stället för att driva på en förändring av de ekonomiska inriktningarna som följs, på samma sak som förut: att fortsätta att öka skattekonsolideringen, framför allt minskningen av de offentliga utgifterna och måttliga löneökningar för att garantera prisstabilitetsmålet, som Europeiska unionen fortsätter att prioritera framför den ekonomiska inriktningen och den sociala politiken, vilket är oacceptabelt.
Föredraganden ligger nära denna filosofi, och följer Lissabonstrategin, främst när det gäller målet att inom ett decennium uppnå, den mest dynamiska och konkurrenskraftiga ekonomin i världen, och det är då inte konstigt att han kräver måttliga löneökningar och knyter fastställandet av en "lönepolitik" för skattesänkningar, som skall kombineras med "strukturförändringar som syftar till att öka flexibiliteten och konkurrensen på alla faktor-, varu- och arbetsmarknader", och som anser att "strukturreformer och liberalisering" kan ge ett "avgörande bidrag" till det mål som fastställdes i Lissabon. Därför har vi röstat emot betänkandet.
Vi vill dock framhålla föredragandens tonvikt på investeringar, främst vikten av offentliga investeringar, som en positiv aspekt, något som helt glömdes bort av kommissionen, i förhållande till en avgörande variabel för den ekonomiska tillväxtens hållbarhet och för att skapa sysselsättning.

Krivine och Vachetta
. (FR) Vi kommer att rösta emot Katiforis betänkande som vi förkastar punkt för punkt. Vi ifrågasätter särskilt envisheten att främja en lönepolitik som är "förenlig med måttliga löneökningar". Vi tror i stället att den återfunna tillväxten är ömtålig och att entusiasmen riskerar att krossas genom tillämpningen av sådana rekommendationer. Vi bör i stället se till att lönerna överallt i Europa utvecklas i samma takt som BNP per invånare.
Vi vänder oss också emot den socialliberala politiken att sänka skatterna: det skulle vara mycket bättre att ägna de resurser man tack vare tillväxtöverskottet frigjort åt att öka den sociala budgeten och bekämpa fattigdomen som orsakas av många års ekonomiskt triumferande liberalism. Vi rekommenderar för vår del att dessa "strukturförändringar som syftar till att öka flexibiliteten", som man i betänkandet säger sig godkänna, skall bekämpas. Att fortsätta på denna väg är det bästa sättet att kväva tillväxten och få arbetslösheten att ta fart igen.
Vi anser i stället att man borde införa en social politik på europeisk nivå som framför allt bygger på inrättandet av ett system med minimilöner och kollektivavtal på arbetsplatsen.
Betänkande (A5-0116/2001) av Harbour

Fatuzzo
Mario Mauro, italiensk kollega från PPE-gruppen, anordnade i går en konferens om Internets framtid. Jag hade redan förberett min positiva röstförklaring, men jag ändrade den efter att ha deltagit i konferensen, som för övrigt var mycket intressant, som det brukar bli med Mario Mauro. Mitt under konferensen, herr talman, hörde jag hur Mario Mauro gav ett exempel. Han sade: "Internet är ett medel, inte ett mål. Se här, till exempel. Här står ett glas. Ser ni glaset? Det här glaset är till för att dricka ur. Men om jag i stället tar det här glaset och krossar det mot Fatuzzos huvud" - precis så sade han - "så får Fatuzzo ont i huvudet och glaset har inte använts för att dricka ur."
Jag nämner det här exemplet för att förklara att Internet måste användas rätt och inte missbrukas. Jag håller med honom, bland annat därför att jag fick ett allmänt intryck av att om jag inte skulle rösta för, så skulle jag få 636 dricksglas i skallen.

Bordes, Cauquil och Laguiller
. (FR) Vår röst emot detta betänkande innebär inte att vi motsätter oss utvecklingen av Internet eller någon annan teknisk utveckling. Men bakom allmänna betraktanden låter flera punkter skönja bidrag till privata företag inom denna sektor. Det är bl.a. vad som föreslås i uttrycket med stöd till "forskningsprojekt som bedrivs i partnerskap med den privata sektorn".
Eftersom vi är emot alla direkta eller indirekta bidrag, vars mål är att använda offentliga medel för att generera privat vinst, har vi röstat emot betänkandet.

Caudron
. (FR) Det initiativbetänkande som vi i dag diskuterat syftar till att få Europeiska kommissionen att "i det sjätte ramprogrammets forskningsstrategi ge hög prioritet åt ett forskningsinitiativ inom EU beträffande nästa generations Internet och de nya infrastrukturerna för kommunikation (och tillhörande elektronisk kommunikation)". I min egenskap av föredragande i ämnet kände jag mig därför tvingad att ingripa. Och jag vill betona att man i förslaget från Europeiska kommissionen om ett nytt ramprogram för forskning och utveckling tagit hänsyn till detta krav, eftersom den andra prioriteringen, bland de 7+1 prioriteringarna, ägnas åt teknik för informationssamhället. Det är självklart att en sådan framstegssektor ligger långt fram i detta fleråriga program.
Jag instämmer rent allmänt i betänkandets krav, även om jag beklagar den alltför liberala betoningen. Föredraganden glömmer ofta att dessa nya tekniker framför allt skall vara i medborgarens tjänst. Man säger med rätta att EU:s och medlemsstaternas resurser skall användas till konkurrensneutrala projekt för att säkerställa att EU verkligen deltar i utvecklingen av kommande Internetgenerationer, liksom av ny infrastruktur för kommunikation på världsnivå, och förstärker unionens roll när det gäller förvaltningen av Internet.
Jag erinrar i detta sammanhang om att vårt parlament hade tillfälle att rösta vid sammanträdet i mars 2001 om Carraros betänkande där man betonade den plats som medlemsstaterna och Europeiska unionen bör ha i ICANN-systemet (privat företag utan vinstintresse som förvaltar flera nyckelsystem för Internet) och där man förespråkar att detta system skall öppnas för utvecklingsländerna. Det gläder mig att Harbours betänkande tar upp dessa två punkter.
I likhet med Harbour stöder jag den strategi som syftar till att främja "kompetenscentrum" som tas upp i kommissionens förslag och som syftar till att skapa ett europeiskt forskningsområde även om, jag upprepar det, detta begrepp behöver preciseras. Idén att ett av dessa centrum skall behandla elektronisk kommunikation förefaller mig bra, men vi är ännu inte där!
När det gäller att hastigt få till stånd ett mycket snabbt transeuropeiskt forskningsnät med en kapacitet på 100 gigabits/sekund är det naturligtvis ett grundläggande villkor för att genomföra en ekonomi som är konkurrenskraftig, dynamisk och bygger på kunskap, vilket också fastställdes i Lissabon. Jag tar tillfället i akt för att betona att ett mycket snabbt Internet måste komma alla befolkningsskikt till del. Det är för övrigt det jag hade önskat få se i mitt yttrande om universella tjänster och nya telekommunikationsnät. Tyvärr avvisades mina ändringsförslag i den riktningen, till stor del på grund av en ingivelse från Harbour!

Caveri
. (IT) Det är bra att vårt parlament stöder behovet av forskning kring nästa generations Internet, med tanke på de stora möjligheter som detta redskap kan innebära för medborgare och företag, framför allt i ett Europa som måste hävda sig bättre på nätet. Betänkandet, som jag röstar för, måste kompletteras med vissa förtydliganden, så det bättre beskriver ett framtidsscenario där utvecklingen går oerhört snabbt, där förändringstakten är hög och det hela tiden kommer nya uppfinningar som tvingar oss att tänka om och komma med nya idéer. Men för att skapa tillräcklig kapacitet är det viktigt att redan nu peka på den roll som telekommunikationssatelliter kan komma att spela för Internet, även när det gäller dubbelriktad kommunikation och användningen av terminaler för digital, markbunden television (DTT). Den som till exempel ägnat sig åt bergsområden vet att viss teknik lämpar sig bäst för isolerade områden, där till exempel kabelteknik är svår att utnyttja, och den nya tekniken är verkligen nödvändig om vi skall undvika marginalisering i områden där ett sådant fenomen skulle få ännu allvarligare följder än på andra håll.
De frågor som skulle kunna behandlas är flera: från den dominerande lokala användningen av mikrovågsteknik till de interaktiva tjänsterna via "bredband", från nödvändigheten att göra Internet användarvänligare genom att koppla loss det från datorerna till frågan om säkerheten på nätet, något som redan har diskuterats i diverse sammanhang.
Det är uppenbart att vi måste vara mycket försiktiga. Det framgår till exempel av den kraftiga nedtoningen av myten om telekommunikationssektorn som en marknad i evig tillväxt, en tendens som redan har märkts i USA men även i vissa europeiska länder.
Sedan har vi en fråga som fortfarande är känslig, men central, och det är frågan om en reglering av Internet, inte för att inskränka på friheten, utan för att undvika missbruk eller till och med kriminalitet. Slutligen måste vi komma ihåg att Internet skall stödja globaliseringen och vara en del av den genom att tillhandahålla regionala och lokala multimediala tjänster för att därigenom garantera den närhet till medborgarna som verkligen är en tillgång vars värde vi kan öka ytterligare.

Talmannen

Föredragningslistan innehåller inga ytterligare frågor.

Avbrytande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session avbruten.
(Sammanträdet avslutades kl. 11.50.)

